Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. i Nåder föreslagit en serskild pension, den E. K. M , i förhållande lill hennes behof och ställning i samhället, ansett böra bestämmas till 1,200 R:dr om året; och hafva Rikets Ständer bifallit, att, i likhet med hvad bär ofvan blifvit i afseende å Enke-Grefvinnan Härd i underdånighet anmäldt, Enkefru Törnebladh må, för sin återstående lifstid, så länge hon i enkoslånd förblifver, å Allmänna Indragnings-Staten åtnjuta en årlig pension af 1000 R:dr, med beräkning från början af innevarande år. //i) Det af E. K, M., i aflåten Nådig Proposition, äskade belopp, 19,263 R:dr 16 sk., till pensioner åt Högstsalig H ins Majit Konung Carl XIV Johans och Dess Höga Gemåls Hennes Majit nuvarande Euke-Drottningens Hof-Stat, hafva Rikets Ständer, uppå de i den Nådiga Propositionen anförde skäl, å Allmänna Indragnings-Staten uppfört, under det för pensioners åtnjutande å denna Stat i allmänhet stadgade vilkor, att pensionerne minskas eller upphöra, i den mon innehafvare!! undlår af allmänna medel motsvarande eller högre aflöningsförmoner. n) Hos Rikets Ständer har framställning blifvit gjord derom, att aflidne Öfver-Läkaren vid Stockholms Stads och Läns Curhus, Assessoren c. G. Osbecks efterlemnade enka, Christina Osbeck nu 68 år gammal, sjuklig och i bestyrkt fattigdom, måtte med, alseende å mannens förtjen-, ster och det nit, hvarmed han vårdat nämnde sjukhus, varda tillagd en årlig pension af 333 16 sk., motsvarande hvad Assessoren Osbeck, enligt 1812 års Ständers beslut, i lifstiden åtnjöt; och då betnälde Assessor genom - Expeditions -ZJtskotlets Forslag till und.
Shri/velsej
N.-o 8g.
>93 nom trägcnluten af Curhus-Läkare-befattningen, varit förhindrad alt under sin lifstid, genom enskild praktik, samla någon förmögenhet att efterlemna åt sin enka, samt ej heller varit delegare i någon pensions-cassa, hafva Rikets Ständer beviljat enkan Osbeck^ för hennes återstående lifstid, en årlig pension å Allmänna Indragningsstaten, alt med 200 Rtdr, motsvarande hvad enkor efter Provincial-Läkare i Civil-S alens Pensions-Cassa åtnjuta, utgå från och med innevarande års början. o) Likaledes med föranledande af hos Rikets Ständer derom gjord framställning, hafva Rikets Sländer, såsom en gärd af nationens aktning för Öfver-M ecb aninus vid Götha Canal, Öfverste Gustaf Lagerheims gagnande verksamhet och jemväl med afseende å hans många för landets förkofran nyttiga uppfinningar, å Allmänna Indragnings-Staten, från och med innevarande års början, för honom uppfört en årlig pension af 1,000 R:dr, äfvensom Rikets Ständer tillagt hans hustru, i fall hon honom öfverlefver och, så länge lion förblifver i enkostånd, 333 R:dr 16 sk. om året, att utgå från nämnde
Stal, med beräkning från och med månaden näst efter den, hvar-' uLi mannen aflidit. p') Sedan Föreståndaren för Ortohpediska Institutet, Professorn m. m.
Nils Jkermarij förklarat sig icke kunna längre än till slutet af September månad sistlidne år fortfara med nämnde Institut, och att således då jemväl uphörde begagnandet af det anslag, 1,500 R:dr årligen, Rikets sednast församlade Ständer beviljat till cnr- och underhålls-kostnad åt 3 fattiga patienter vid Institutet, har hos Rikets Ständer fråga blifvit väckt derom , att, med afseende å Professoren Åkermans utmärkta nit och inånga uppoffringar för den nyttiga Inrättning, han sjelf stiftat, han måtte bibehållas vid åtnjutande till samma års slut af det årliga arfvo de, 500
R:dr, som vid förra Riksdagen honom personligen tillädes, samt derjemte för sin återstående lifstid erhålla ett till 1,000
R:dr förökadt årligt anslag; och då det nit, hvarmed Professor Åkermanj under försakande af enskild lönande praktik, i Hera år sträfvat att i ordningbringa nämda för lidande medmenniskors bästa inrättade anstalt, är allmänt kändt och vitsordadt, hafva Rikets Ständer, såsom ett behöfligt understöd åt Professor Åkerman för hans återstående dagar, medgifvit, att de vid sistlidne Riksdag honom personligen tillagde 500 R:dr årligen må från Allmänna IndragningsSlaten fortfarande utgå.
Hos Rikets Ständer har blifvit föreslaget, att f. d. Consulal-Secreteraren Ludvid Thulstrup} nära 71 år gammal, mätte af Staten erhålla en årlig pension af 400 R:dr, till stöd hvarför är vordet aufördt: att Thulstrup, Bik. till R.
Fröt. i8£5. 10 Sand. i Afd, 25 194 Expeditions-Utskollets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o 8g. sorn är född i Danmark, men sedermera blifvit jemte sin hustru, har ilandet naturaliserad, redan år 1803 i Malmö börjat åtaga sig ungdomens undervisning, hvarmed han sysselsatt sig intill sednare tid; att från hans år 1817 i hufvudstad en inrättade, allmänt lofordade, uppfostringsanstalt för gossar, omkring 200 skicklige ynglingar utgått, af hvilka några, i anseende till medellöshet, åtnjutit fri undervisning och uppfostran i hans hus, samt att Thulstrup aldrig af Slaten, till hvilken han erlagt betydliga utskylder, åtnjutit den ringaste lön för sitt mödosamma lärare-kall och nu befunne sig i ytterst torftiga omständigheter.
Rikets Ständer hafva denna framställning i öfvervägande tagit, och ehuru Thulstrup, såsom född utlänning, icke varit i någon ordinarie lärarebefattning i Riket anställd, likväl och då det allmänna dragit nytta af hans med beröm vitsordade verksamhet i afseende å ungdomens undervisning, samt det förhållande, att en utlänning bosätter sig i ett främmande land och egnar hela sin tid åt dervarande yngre slägtes bildning, är så föga vanligt, att, om ett understöd från Statens sida lemnäs honom, när han på ålderdomen belin nes i knappa vilkor, något äfventyrligt praejudicat för framtiden derigenom icke kan anses gifvet, hafva Rikets Ständer godtfunnit bevilja Thulstrup å Allmänna Iudragnings-Staten en pension af 400 R:dr årligen, räknadt frän innevarande års början. r) Under åberopande deraf, att aflidne Landshöfdingen i Vesterbottens
Län, Friherre G. L. af Schmidt, i lifstiden, genom qvarstående i tjensten fem år utöfver den för pensions erhållande bestämda åldern, 65 år, besparat Allmänna Indragnings-Staten 15,000 R:dr, samt städse med nit och redlighet uppfyllt sina åligganden, har hos Rikets Ständer framställning blifvit gjord om en ärlig pension åt hans enka, hvars andel i boet icke uppgålt till 4,000 R:dr, derå den årliga räntan, jemte en pension ur Arméens Enke- och Pupil-Cassa, utgjorde hennes enda tillgångar; och hafva Rikets Ständer, med afseende å hvad sålunda utredt blifvit, för bemälde Landshöfdings enka å Allmänna indragnings-Siaten uppfört en årlig pension af 300 R:dr, att från och med innevarande års början af henne, under sin återstående lifstid, så länge hon förblifver i enkostånd, åtnjutas.
F) I öfverenstämmelse med det vid sistlidne Riksdag fattade beslut, att för de Embets- och Tjenstemän, som, efter det den då fastälIda Statsreglering vidtagit, erhölle löner, under hvilka spanmål funnes beräknad, lönen borde utföras endast i penningar till sitt dittills varande belopp, med tillägg af skilnaden emellan det förslagsvis uppförda priset, 6 R:dr tunnan, och de 7 R:dr, hvartill detta pris ansågs kunna för framtiden fortfarande Expeditions-Uls kottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.o 8g. bestämmas, eller 1 R:dr för hvarje under lönen beräknad tunna spanmål, h varemot för de Embets- och Tjenstemän, som före nämnde Statsreglerings vidtagande innehalt löner, hvarunder spanmål varit beräknad, till nästpåföljande, nu pågående, Riksdag fastställdes ett genom 1835—1839 årens markegångssättniugar uppkommet medelpris af 7 R:dr 10 sk. tunnan, hvilket sedermera, till dess de hunno afgå, komme att vid hvarje Riksdag, efter enahanda grunder, å nyo uträknas och bestämmas, och hvilken utöfver 7
R.dr för tunnan uppkommande tillökning skulle å Allmänna Indragnings Staten serskildt anvisas, hafva Rikets Ständer, enär markegångspriset för åren 1840— 1844 uppgått till följande belopp, nemligen för är 18-fO till 7 Il:dr 15 sk., för år 1841 till 7 R:dr 5 sk., för år 1842 till 8 R:dr 22 sk., for år 1843 till 8 R:dr 17 sk., samt för år 1844 till 7 R:dr 17 sk., deraf medeltalet utgör 7 R:dr 34 sk. 4 ■?- rist., eller i jemnare summa 7 R:dr 35 sk., godtfunnit för de Embets- och Tjenstemän, hvilka till sådan tillökning äro berättigade, bestämma densamma, intill näst vidtagande Stats-reglering, till 35 sk., utöfver det fastställda Stats-priset, 7
R:dr, för hvarje tunna under lönerne beräknad spanmål, och, i sådant ändamål, å Allmänna IndragningsStaten anvisat ett belopp, förslagsvis upptaget till 45,000 R:dr.
Då, utom i de delar nu i underdånighet anmäldt blifvit, någon förändring uti de, i sednast fastställda Riks-Stat, å Allmänna Indragnings-Staten uppförda anslag icke egt rum, hafva Nionde Hufvud-Tilelns utgifts-summor blifvit på följande sätt upptagna, ätt, från och med innevarande års början, intill näst vidtagande Stats-relgering utgå, nemligen; l:o Pensions- och IndragningsStaterne; Pensions-Staten för Civile Embetsoch Tjenstemän . . . 25,000: - - Dito för deras Enkor och omyndiga barn . . . 15,000:-- Tillkommer förböjdt an - 23,500:-- slag . . . 8,500:- - Dito för Militäre Embets- och Tjcnstemäns samt Under-Officerares Enkor och barn ......
Wadstena Krigsmanshus-Cassa jemte Indelta Räntor, i kronovärdi 3,800: 27. 7., upptagna efter Markegång till . . . . v . | 24,922] 321 ig6 Expeclilions-Utskollels Förslag till urd.
Skrifvelse^ N.O Qå. samt Indelt Spanmål, 884 T:r 16 K.r, beräknad förslagsvis, å 6 R:dr tunnan, till Amiralitcts-Krigsmans-Cassan . . S:a 2:o Allmänna Indragnings-Stalen:
På förslag jemte Indelta Räntor, i kronovärdi 3,821: 14. 1., upptagna efter Markegång till samt Indelt Spanmål, 35 T:r 27 K:r, beräknad förslagsvis, ä 6 ll:dr tunnan, till oeh lUndell Spanmål, 15 T:r, å C tunnan 6,000 120,300 349,000 —| 24,922 32 24,625 13 5,307 5,30T[—| — 215 S:a I 349,0001 — I —I 24,6251131 — 1 2151 3 j - 90 901 - 150,529 373,930 [ 16 32 Sn- | 469,300|—|—| 49,547|45[—| 5,5221 3|—| 90|—|—l 524,4601—[- Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 8 Februari 1845.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den id April l8/j5.
Preste-Ståndet den 16 —•
— Borgare-Ståndet den 16 — — Bonde-Standet den 18 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Curhus-afgiftens fortfarande.
(Bevillnings-Utskrs Bet.
N:o 17, Uti., N:o 24 och Mern. 27, samt Först. Stats-Utskottets Mern. 254.) S. A. K.
Uti Nådig Proposition af den 6 sisth Augusti, har E. K. M., enir den vid sistl.
Riksdag beviljade årliga afgift till veneriska smittans hämmande och utrotande endast blifvit bestämd att utgå från och med år 1841 till och med det år, då innevarande Riksdag slutas, men af inkomne uppgifter Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Sknjveise } N.O 90.
197 fran Seraphimer-Ordens-Gillet inhemtats, att vid samtliga Läns-Lazaretten oell Curhusen i Riket, med undantag af det för Stockholms stad, Curhusafgiften för år 1842 u'gjort 112,535 R:dr 23 sk. 4 r:st., och öfrige inkomslerne vid sjukhusen R:dr 71,536: 17.8, eller tillhopa 184,071 R:dr41 sk., och att utgifterne vid Lazaretten och Curhusen, oberäknadt afskrifningar, för samma år uppgått till R:dr 165,834: 3. 2, hvaraf sig visade, att Curhus-afgiften utgör bufvudsakligasle inkomsten för Lazaretten och Curhusen, samt att dessa inrättningar, i sakuad af samma afgift eller annan deremot svarande inkomst, omöjligen skulle kunna ega bestånd eller uppfylla det med dem åsyftade ändamål, hvarförutan Serafimer-Ordens-Gillet upplyst, alt, genom de högst betydliga utgifter, Hospilalsfonden fått vidkännas för att, i följd af Rikets Ständers underdåniga önskan och Kongl. Maj:ts derpå grundade .Nådiga befallning, inrätta Central-Hospital och vidtaga lämpliga anstalter för vansinniges återställande, något bidrag från nämnde fond icke vore att påräkna, i Nåder föreslagit Rikets Ständer, att, då dels kraftiga åtgärder ännu fordras för veneriska smittans hämmande, dels ock, jemlikt Kongl. Brefvet den 10 Oct. 1765, det åligger Länens invånare att, på egen bekostnad, anlägga'och underhålla deras Lazarett, hvilka således icke eller ega någon egentlig rättighet till bidrag från Hospitals-fonden, samt denna Länens invånares förbindelse i afseende på Lazaretten ej kan anses ringare eller mindre maktpåliggande, än deras förbindelse att underhålla Curhusen, ifråga varande Curhus-afgift må till samma belopp och med samma vilkor, som vid förra Riksdagen bestämdes, fortfarande utgå till och med det år, då nästa Riksdag slutas.
Vid pröfning af detta ärende hafva Rikets Ständer af Berättelserne om revisionen af Curtius- och Lazaretts-räkenskaperne för Länen, jemte capitalräkningarne till Rikshufvudhoken, funnit, att den i räkenskaperne under åren 1838, 1839, 1840, 1841 och 1842 debiterade Curhus-afgiften, sedan afkortningarne blifvit afdragne, i medeltal för ett år utgjort omkring 157,980
R:dr, samt alt, enligt uppgift från Sundhets-Collegium, Curhus-inrättningarne, Mililär-sjukhusen oberäknade, under åren 1837, 1838, 1839, 1840 och 1841 varit begagnade af tillsammans 17,820 patienter, eller i medeltal för hvarje af nämnde år 3,564 personer, hvilket medeltal är betydligt högre, än det för de sex föregående åren, då detsamma, jemväl elter afdrag för Mililär-sjukhusen, utgjorde 2,771 personer.
Efter öfvervägande af dessa förhållanden, och då revisions-berättelserna från länen dessutom utvisa, det, i allmänhet, Curhusinrättningarnes behållningar äro så obetydliga, att, för dessa inrättningars vidmagthållaude, forlfa - J 198 Expedilions-Utskottets Förslag till lind.
No 93. rande understöd synes oundgängligen nödigt, oberäknadt de årliga bidrag, som af Curhus-medlens öfverskott måste användas för Lazaretten, hafva Rikets Ständer beslutat, att, till veneriska smittans hämmande och botande, fortfarande må, till och med det år, då nästa Riksdag slutas, årligen utgöras af hvarje mantalsskrifven person en Curhus-afgift, för Stockholms stad, med högst Tolf och minst En skilling, samt inom öfrige delar af Riket med minst
En och högst Fem skiilingar, hvilket maximum dock, inom de Lazaretts- och Curlius-District, der Lazarettets och Curhusets bestånd det oundgängligen fordrar, må kunna höjas till Sex skiilingar, allt Banco, lika för alla betalande inom hvarje Cui hus-district, efter dess behof under hufvudsakligen enahanda vilkor och stadganden i och för verkställigheten, som vid sistlidue Riksdag bestämdes och uti Kongl. Kungörelsen den 7 Juli 1841 innehållas, hvarvid likväl, till vinnande af tydlighet och mera öfverensstämmelse uti föreskrifterne angående Curhus-medlens användande, Rikets Ständer funnit 2:dra och 3:dje punkterne i högstberörde Kongl. Kungörelse bora ei hålla följande förändrade lydelse, nemligen: 2:dra punkten.
Denna afgift skall utgå och redovisas inom hvarje Curhus-district serskildt, så att den blifver alldeles skiljd ifrån Hospitalens och Lazarettens fonder och räkenskaper; börande de härigenom inflytande medlen i första rummet ovilkorligen begagnas för de, efter behof och öfverenskommelse, på ett eller flera ställen inom Länen inrättade Curhus-anstalterne; och ma derefter hvad af nämnde medel icke är för veneriska smittans hämmande erforderligt få, på sätt i tredje punkten stadgas, och under nedannämnde
Directioners inseende, utgå för allmänna helsovården i Länet, serdeles såsom bidrag till bestridande af Lazaretteus allmänna utgifter i och för svårare skador och sådana sjukdoms-tillfällen, som fordra chirurgisk behandling.
Till andra, än nu omförmälda ändamål, må Curhus-afgiften icke användas. 3:dje punkten.
Ofördröjligen efter Riksdags-beslutets kungörande bör, genom utsedde Socken-fullmägtige, hvilka sammankallas af Kronofogden, inom hvarje Tingslag väljas en Deputerad, samt af Boi gerskapet inför Magistraten likaledes en, hvilka Deputerade sammanträda å tid och ställe, Konungens Befallningshafvande utsätter, för att under Landshöfdingens ordförande besluta, genom Öfverenskommelse eller votering per capita, deruti Landshöfdingen eger deltaga, om sammansättning till form och personer af den Comité, med nödige Suppleanter, som skall årligen intill nästa Riksdag, så väl revidera och gran - Expeditions-Ut skottets Förslag till tind.
Skrifvelse, N.-o 9t.
'93 ska rakenskaperne, jemte styrelsen och förvaltningen af Curhus-inrättniugen, som ock derefter ej mindre bestämma det bidrag, sorn af uppkommet öfverskott å influtne Curhus-afgiften kan Lazarelten meddelas, än äfven, med iakttagande af hvad l:sta punkten innehåller, fastställa den för ifrågavarande behof under det nästföljande året erforderliga afgiften; hvilka befattningar, om Deputerade så för godt finna, äfven kunna lill Pröfnings-Comiteu öfverlemnas.
Städerne Stockholm och Götheborg anses likväl, i dessa hänseenden, såsom serskilda Län.
Hvilket allt Rikets Ständer få, till svar å Högstberörde Nådiga Proposition, i underdånighet anmäla.
Uppläst och Juste ra dt hos Ridd, och Adeln den 8 Febr. 1845.
Uppläst och godkändt hos Preste-Ståndet den 12 — Borgare-Ståndet den 12 — — Bonde-Ståndet den 12 — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändring i vissa delar af nu gällande lagstadganden om giftorätt, arfsrätt och istadarätt.
Bet. N:o 31.) S. A. K.
Då jemväl vid innevarande Riksmöte framställningar förekommit om förändring i Almäuna Lagens stadganden rörande arfsrätt och giftorätt, hafva Rikets Ständers ej kunnat undgå att fästa sin uppmärksamhet vid den behandling och den utgång, samma fråga rönt vid de flera Riksdagar, då den varit föremål för Rikets Ständer bedömande.
Redan i början af vårt nuvarande Statsskick höjde sig röster för en lika arfsrätt för olika kön.
De kunde likväl då icke göra sig gällande; men frågan var emedlertid väckt; och, ofta för - 300 Expediiions-TJtskottets Förslag till lind.
Skrifvelsej No 91. livad, bereddes derigenom så småningom den förändring i tänkesätten, som grundläde Rikets Ständers vid deras sista möte fattade beslut om en lika arfs- och giftorätt, hvilket beslut dock icke erhöll K. M:s Nådiga sanetion.
Enär de grunder, hvarpå detta beslut sig stödjer, hos Rikets nu församlade Ständer ansetts vara af serdeles vigt för frågans bedömande, hafva Rikets Ständer till ytterligare pröfning upptagit dessa, ur motiven för förslaget till ny Civil-lag hufvudsakligen hemtade, och här nedan omforinälda, grunder, nemligen:
För lika giftorätt:
Uti det genom äktenskapet uppkomna bolag förena begge makarne sina krafter, i ändamål att med gemensam omsorg arbeta för gemensamt väl.
De dela med hvarandra ljuft och ledt; och då förbindelserna äro lika och bördorna bäras gemensamt, synes en fördelning af inbördes rättigheter, hviiande på en annan grund, icke stå att förena med äktenskapets väsende och med de vilkor, som deruti innefattas.
Del är mannens pligt att anskaffa hvad, som fordras för makarnes och barnens underhåll, och hustruns att det med sparsamhet och klokhet använda.
Hos den jordbrukande classen af ett folk hafva vanan och behofvet gifvit hennes skyldigheter en ännu större vidd.
Det är icke nog dermed, alt hon ensam måste sörja för barnens skötsel och uppfostran i deras spädare år och ensam besörja den inre hushållningen; hon måste äfven deltaga i den yttre och med sitt arbete bidraga att förvärfva det nödvändiga.
När uti samhällsclasser, der denna sednare pligt praesumeras sällan eller aldrig inträffa, hustrun äger lika giftorätt med mannen, finnér man lätteligen, huru litet det sammanslår med den reciprocitet, som för äktenskapet ligger till grund och med rättvisans kraf, att neka henne denna rätt, uti ett stånd, der ännu större förbindelser henne åligga.
Vid äktenskapets ingående uppdrager hustrun åt mannen att förvalta all den egendom, hon har, och afkomsten af hennes ärfda och förvärfda jord ingår odelad i boet.
Äfven i detta hänseende synes lagen hafva af vikit ifrån billighet, då den icke tillerkänt henne annan rätt vid boets upplösning, än den, att återfå en tredjedel af de penningar och andra lösören, lion i boet infört, och likadel af mannens lösa egendom saint af den förkofran, boet under makarnes gemensamma vård vunnit; men deremot tillagt mannen eller bans arfvingar dubbel lott; och då morgongåtvan sällan förmått gifva hustrun en tillräcklig ersättning för detta lidande, har lagen, medelst en så ojemn del - Expeditions-Uiskoltets Förtag lill und.
Skrifvelse} N.o <Jf. aoi ning, ställt mannen i ett slags nödvändighet att, genom serskild gäfva eller testamente, elier oek genom tidigt bemedlade öfverenskommelser med sina egna arfvingar, söka att det godtgöra.
Dessa förordnanden, dem han icke alltid förstått att inrätta efler lagens fordringar, hafva merendels föranledt missämja i slägten och obehagliga rättegångar.
Man har påstått, att behofvet af medel för åkerbrukets upprätthållande och jordens häfd samt nödvändigheten att, så vidt möjligt vore, bibehålla ägande-rätten af en viss fastighet inom en och samma slägt, skulle innebära giltiga skäl att tilldela hustrun en mindre lott i samfälligheten, än mannen.
Att man likväl, vid stiftandet af vår nu gällande lag, icke gjort något egentligt afseende på arfvingars behof af medel för brukandet af deras äi fda jord, synes deraf, att det efter landsrätt blifvit tillåtet att undan barn och bröstarfvingar, genom testamente till skylda eller oskylda, bortgifva den jord, makarne före eller under äktenskapet förvärfvat, jemte alla ärfda eller förvärfda lösören, utan annan inskränkning, än att, efter domarens pröfning, borde afsättas hvad till omyndiga barns föda och uppfostran, efter deras stånd och värde, kunde erfordras, intilldess de voro i tillfälle alt sigsjelfva försörja.
Det instämmer dock med naturlig billighet, att af den samfällda egendom, man anser fritt öfverlåtlig, först tilldela makarne lika lott, innan man gifver hvardera rättighet att upplåta den till främmande; och en till j emlikhet förändrad giftorätt kan således ej anses förnärma deras arfvingar.
I öfrigt torde det vara att förmoda, att sedan makarnes ömsesidiga rättigheter blifvit återställda i sitt naturliga skick och deras behof af lagen föresedda och uppfyllda, de mera sällan skola vidtaga serskilda förordnanden, hvarigenom arfvingarne råka i mistning af hvad lagen dem velat förbehålla.
Nuvarande lag rörande makars rättigheter i boet är dessutom ej byggd på någon fast grund, utan medgifver ständiga rubbningar af samma rättigheter, så länge äktenskapet fortvarar, och låter bestämmandet af den ena makans vilkor orättvisligen bero på den andras godtfinnande eller förändring i hans stånd.
Så t. ex. får en i stad bosatt ofrälse man, vid äktenskapets ingående, giftorätt till hälften uti hvad hustrun då eger i lösören, men om han sedermera flyttar ut på landet eller kommer i adligt stånd eller använder hustruns penningar till inköp af fastighet å landet, så föröker han, i hvartdera af dessa fall, sin giftorätt från hälften till tvåtredjelar.
Och om han köper sådan fastighet samt gör skuld för att betala densamma, måste hustrun, derest det ej kan ådagaläggas, hvarifrån skulden sig Bih. till R.
Prot. 184S. 10 Sami., 1 A/d. 26 202 Expedilions-Utskollels Förslag till und.
Skrifvtlscj N.o gi. härleder, hvilket ofta ej är möjligt, vidkännas halfva skulden, oansedt hon blott får åtnjuta en tredjedel af den erhållna valutan.
För att rigtigt bedöma denna fråga, måste man eftersinna upphofvet till skillnaden i arfsrätten emellan arfvingar af olika kön.
Tänker man sig tillbaka till de tider, då eganderättens öfverflyttning genom arf först uppkom, kan man utan svårighet finna, hvarföre qvinnan i denna del var vanlottad emot mannen.
Hvarken erkändes då hos henne den sjelfständighet, som förutsattes såsom vilkor för rättigheten att dela egendom med andra, eller var sjelfva egendomen hos de folkslag, som ännu icke hade fästat sig vid jordbruk, af sådan beskaffenhet, alt den kunde af qvinnan begagnas.
Hos dem åter, som hade jordbruket till hufvudnäring och hos hvilka äganderätt till fast egendom i följd deraf var införd, ser man den grundsalts nästan allmänt antagen, att jorden borde bibehållas inom slägterne, eller, rättare sagdt, hos de famiJj-medlemmar, som buro slägtnamnet.
Tvifvelsutan igenfiunes häruti hufvudskälet, hvaiföre döltrarne voro så länge uteslutna från arfsrätten med sönerne här i norden, der qvinnans värde eljest var mindre misskändt, än i många andra länder.
Men i samma moa, som jordegendomarne blefvo, så till sägande, mer och mer rörlige genom införandet af testamentsrätten samt genom köp och andra afhandlingar, som äro oskiljaktiga från en mera utbredd cultur, i samma mon förringades också vigten af det skäl, som utestängde döltrarne från deltagande i arf.