Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och nu efteråt har jag förstått, huru hon måste undertrycka hvarenda önskan, hon, som de flesta andra, kunde hysa.
Hennes fordrande make gaf henne aldrig » ett kid att göra sig glad med ».
Sex år därefter återsåg j a g henne i samma gredelina klädning, men nu åldrad, böjd och trött.
V i talade ej om hennes betryck, men jag förstod det dä.
Hon lofvade skrifva till jEjjet var under den misslyckade expeditionen Hfr till Vesterbotten sommaren 1809, m e d hvilken anföraren förvärfvade sig den hån- fulla titeln » hertigen a f R a t a n ».
Hvilken ande besjälade de trupper, som så ändamålslöst upp- offrades, visade sig bland annat däraf, att äf- ven en kvinna förmåddes deltaga i striderna, som det tyckes icke utan att göra gagn.
H o n b l e f omsider upptäckt, o c h befälhafveren fann henne till och m e d värd ett erkännande, hvar- för han afsände en » allerunderdånigste rapport » om henne till drottningen.
Rapporten upp- sattes af den bekante poeten o c h dåvarande sjukhusdirektören H e r m a n A n d e r s K u l l b e r g — som öfversatte Molicres » D e n g i r i g e », » T r o l l - flöjten » m. m. o c h skref den på sin tid all- mänt sjungna » Carl J o h a n, vår k u n g », — o c h fältprästen Ehrnfried Gravallius upptog den i sin berättelse o m e x p e d i t i o n e n *.
Rapporten, hållen i Dumonstiers genom Lettres å Emilie modern blifna genre, med omväxlande vers o c h prosa, följer: Ibland de bragder, hvilka göra vårt fosterland å nyo sällt och redan stridens vapen fällt, jag nyss ett hjälteprof fått höra, som skall vår milda drottning röra och nu berättas oförstäldt.
En soldat vid namn Servenius, af Eders Maj:ts eget regemente, hvilket vid alla tillfällen visat sig värdigt det höga namn, det fått äran att bära, har, enligt i underdånighet bifogade rapport från brigade-chefen, öfversten och riddaren friherre Boye, fått tillfälle — ty kärleken får det alltid — att vid truppens embarkering smyga med sig om- bord sin hustru, som beslutit att lefva och dö vid sin mans sida.
Hon bevistade i karlkläder affä- rerna vid Säfvar och Ratan, der hon, äfven sedan hennes man vid förstnämnda ställe blifvit skjuten eller fången, under fiendens eld hopsamlade tap- pad fiendtlig ammunition, med hvilken hon försåg många af sin mans kamrater, som bortskjutit sina patroner.
Först då expeditionen till Piteå skulle afgå, upptäcktes hennes förklädnad, då hon redan åter stod färdig att åtfölja kommenderingen för att för tredje gången träda fienden under ögonen.
Af dessa anledningar, o c h för att på en gång belöna tapperheten och den äkta troheten, har jag trott mig böra tilldela henne medaljen för tapperhet.
Milda drottning, då man ger priset åt ert kön för dygder, vördade i dessa bygder, tänker man förtjust på Er; hoppas lyckan, hoppas friden, hoppas på den glada tiden under förra Gustafs dar.
Sällheten, som flyktad var, Svea folk fått åter njuta, s e ' 1 4 1 tronen trädde till; men då hjärtat tala vill, bjuder vördnaden att sluta U r notisboken.
Det låter kanske skarpt detta — ja, de gamla flickorna haft a ju namn o m sig att vara hvassa — men det är sanning.
Väl den, B o m kan lefva för andra och för- saka sitt, men äfven för uppoffringen gifves det gränser.
Den försakande kvinnan får icke gå så långt, att hon som det indiska helgonet låter uppäta sig af skadliga kryp för att icke förgöra något som har lif, och till småkryp, som kunna plåga en människa, m å väl räknas gnatet o m obetydliga penningbelopp.
Fru EbbaRamsay på Wilhelmsro, Jönköping, har äfven i sommar tillbringat några veckor i England och Skottland för att studera de epilep- tiskas vård i dessa länder o c h verka i skrift o c h vid offentliga välgörenhetskonferenber, såsom i Keswick, Edinburgh med flere ställen, för de sjuka epileptiska.
Förunderligt nog är intet gjordt i Stora Brittanien och Irland för epileptiska barn o c h högst obetyd- ligt ännu för deäldre; endast 80 ä 100 äro intagna i tvänne hem, då det anses finnas 80,000 sådana olyckliga i konungariket England meddelas till Idun.
Då männen vilja genomföra reformer, heter det: » man måste först bearbeta opinionen ».
Om ofvanstäcnde rader i någon ringa mån bi- droge härtill, vore ett godt mål vunnet.
Telefon fröknarnas demokratisering.
Ny- ligen har omtalats, att tjänstgöringen vid rikste lefonen hädanefter hufvudsakligen skall bedrifvas af flickor, som icke genomgått annan skola än * * Resa från Gräddö till Kåtan.
Strängnäs 1809.
IDUN 1893 folkskolan, hvilka anses ha mindre anspråk, men större fysisk kraft än jämnåriga ur bättre lottade samhällsklasser.
I sammanhang härmed skulle den vanliga månadslönen sänkas från 50 till 30 kronor.
Med anledning häraf ha vederbörande lämnat följande upplysningar: Minskningen i kompetensvillkor gäller icke för alla telefonisterna, utan endast för dem, s o m sys- selsättas vid lokalborden och de kortare lednin- garna, således icke för telefonister som tjänstgöra vid de stora interurbana ledningarna.
Aflöningen är fastställd, icke till 30 kronor, utan till 40, ehuru naturligtvis — liksom annanstädes — begynnelse aflöningen är lägre.
För de flickor, som tjänstgöra vid långledningarna, o c h af hvilka erfordras en vida större kompetens, är aflöningen motsvarande högre.
Nästan alla telefonister, som blifvit anställda under detta år, äro sådana som endast ha folk- skoleundervisning, och ett eller annat hundratal sådana torde redan finnas vid rikstelefonen.
Kvinnor inom journalistiken.
Mrs Emily Crawford, Daily News ' mångåriga Paris korrespon- dent, hvars bild Idun ock engång meddelat sina lä- sarinnor, har i ett föredrag nyligen uttalat sig an- gående frågan, huruvida journalistiken är en lämp- lig lefnadsbana för kvinnorna.
Hon har genom en lång erfarenhet kommit titl det resultatet, att talangfulla kvinnor mycket väl kunna träffa just den stil, som passar för vederbörande tidning, och förstå att gifva hvarje ämne, de behandla, lif.
För öfrigt böra kvinnorna icke tro, att tidnings- arbetet är lätt.
Det kräfver framför allt uthållig- het, därnäst själsnärvaro o c h mod samt för öfrigt många andra egenskaper.
I skördetid.
I måndags afled å egendomen Leonardsberg i närheten af Norrköping grefvinnan Mathilda Carolina Lovisa Leijonhufeud, född Stackelberg, i en ålder af 73 år.
" Hon var dotter af öfverste-kammarjunkaren grefve Adolf Ludvig Stackelberg och hans grefvinna Eva Sofia Adel- svärd.
Hon blef 1842 gift med sin kusin, öfverste- kammarjunkaren friherre Erik Seth Adelsvärd.
Ar 1862 ingick hon nytt gifte med majoren frih.
Bengt Carl Fredrik Leijonhufvud och var sedan 1864 änka efter honom.
* För djurskyddssaken.
Den af d:r Henning Vendell i Örebro utgifna skriften » Vackra Svarten », allmänt erkänd som ett bland de bästa arbeten för djurskyddets främjande, särskildt för bibrin- gande af insikt i hästens rätta behandling, har vunnit en sådan uppmärksamhet, att Patriotiska sällskapet inlöst 1,000 exemplar af den i våras utkomna tredje upplagan.
» Vackra Svarten » är äfven bearbetad på norska och kommer jämväl att utgifvas i en finsk bearbetning.
Bland våra landsmän i Amerika hafva ej få exemplar blifvit spridda.
De många bland våra läsarinnor, som äro intresserade af djurskyddet, kunna såsom af annons i dagens nummer synes, för ringa afgift erhålla ett exemplar af det beaktansvärda lilla ar- betet.
operan, som nu åter börjat sin verksam- het, uppförde i tisdags » Aida » med väsentligt ny rollbesättning.
Titelpartiet utfördes för första gången af fru Brag, hvilken med tydlig omsorg inöfvat detsamma och på ett öfverraskande godt sätt löste sin ingalunda lätta uppgift.
En något behagligare maskering borde dock kunna åstad- kommas.
Detta senare gäller ock om hr Bratbpst, hvilken nu likaledes för första gången, åtminstone å denna scen, utförde Radamés ' parti.
Den starka stämman, hvilken nu som förut ofta låter pressad och ansträngd, gör sig väl gällande i ensemblerna och lämpar sig särskildt för detta parti, som j u är ett hälft hjältetenorsparti.
Någon skönare klang äger den beklagligtvis ej.
Särskildt erkännande förtjänar hr B. för sitt lugna och behärskade ut- förande af rollen i dramatiskt hänseende.
A m o - nasros ' roll utfördes af hr Söderman betydligt lif- ligare än af hr Lundqvist, med hvilken han där- emot naturligtvis ej kan täfla i afseende på sången.
Äfven i vokalt hänseende förtjänar hr S. dock ett visst erkännande.
De tre omnämnda voro som sagdt nya i sina roller o c h fingo därför ock del af den talrika publikens välvilliga bifall.
Detta 279 hvita armar svänga i luften som kvarnvingar och vifta till honom med näsdukar och skärp.
Onkel Jonas gjorde sig då så rak i ryggen som möjligt, sträckte på sina korta ben och satte spor- rarne i sidorna på hästen, och i det han red förbi muren, hälsade han militäriskt med ridpiskan, medan de unga damerna skreko hurra i munnen på hvarandra.
Cordelia, som annars var en mannahatare, gjorde ett undantag för onkel Jonas.
Hon betraktade h o n o m snarare som en gammal rar tant, och hon visste, att det var h o n o m ett sant nöje att skänka henne hjälp till hennes fattiga.
Han kom alltid med fickan full af klingande mynt.
Han sjönk oftast ned i en af de stora länsto- Djurgårdsteatern bjuder sedan i tisdags på ett larne o c h tog Anne-Sophie och Tony på livar nytt program, s o m utan tvifvel bör kunna locka sitt knä.
en följd goda hus i sommarsäsongens elfte Anne Sophie anförtrodde h o n o m gärna sina timme.
Det inledes af Anders de Wahts sedan i mycket omväxlande kärlekshistorier, och Tony fjor kända täcka lilla proverb: » För tidigt », där spelade på luta och sjöng för h o n o m: » H u l d a den manliga rollen fortfarande på ett innerligt och maj, din englablick », » Blott den som älskog kän- tilltalande sätt utföres af författaren själf, o c h där ner » o c h » Arma flicka, minnes du » och andra fru Eliason s o m den unga backfischen mycket af hans favoritvisor.
friskt och intagande sekunderar honom.
Bifallet Han satt med hufvudet på sned o c h lyssnade var också synnerligen lifligt.
smäktande, medan hans stora ögon fylldes med Det franska lustspel, som därefter följer, » Varieté- klart vatten liksom förgät-migejer i regnväder.
sångerskan » af firman Gondinet o c h de Sivrac, Så hände det en dag, att Tony stod nere i erbjuder intet nytt, jämfördt med sina många fö- bak-rummet o c h lagade smördeg till middagen.
regångare, med afseende på uppslag eller innehåll Det var icke vidare roligt att stå där nere i — det är det oslitliga parisertemat: synnerligen det kalla källarrummet o c h trilla deg, medan r o - fördomsfria äkta män och knappast mindre för- senbuskarna stodo fulla af blommor där uppe i det domsfria äkta hustrur.
Egentligen är nu detta varma solskenet och svalorna beständigt flögo förbi en både tarflig och grumlig källa för en farsors fönsterna o c h ropade: » Vi, vi, vi äro fria! », men kvickhetsåder, men medgifvas måste att den här det var hennes tur alt göra desserten, och den sprudlar med en yrande fart, som åtminstone för måste vara färdig antingen det var solsken eller ögonblicket lätt frestar en att distansera betänk- regnväder.
ligheterna.
Med erkännansvärd kläm gick också Men huru förvånad blef hon icke, då hon fick spelet, o c h i all synnerhet hade hr och fru Elia- se onkel Jonas galoppera in på gården o c h binda son en famös kväll.
Utom dessa träffade hrr sin häst vid trappan.
Hon väntade att strax bli Jean Sandberg och Hansson ypperligt den rätta uppkallad, men till sin ännu större förvåning lustspelstonen; bröderna Ranft voro sig själfva: såg hon onkel Jonas, efter ungefär en halftim- charmanta o c h ståtliga karlar.
Herr Hagman mes förlopp, komma ned igen, svinga sig upp kunde ha varit roligare, icke minst masken, o c h på sin häst och rida bort, utan att han hade visat fröken Rustan — med förlof — litet ungdomligare minsta lust att vilja se sina flickor.
som den förföriska varietésångerskanl Publiken Hvad skulle detta betyda?
hade emellertid en högtid af skratt, o m detta De andra systrarna blefvo snart underrättade också måhända, för ett något närmare lystrande .om denna märkliga tilldragelse, och vid middagen öra, ljöd mera bullrande än hjärtligt.
sutto de alla som tända ljus, väntande på att för- äldrarne skulle beröra detta intressanta tema.
Men middagen förflöt i all stillhet, o c h icke ens vid kaffet i det lilla kabinettet yttrade föräld- rarne något o m onkel Jonas ' besök.
Det var icke förrän flickorna reste sig upp för att gå hvar till sitt arbete, som fru Elisabeth sände sin man en blick, som genast fick honom att En g a m m a l h i s t o r i a.
säga: • » Tony kan stanna här några ögonblick.
Mamma Af Helena Nyblom.
och jag önska tala med dig. » Det var något så allvarligt, nästan högtid- (Forts.) ligt öfver föräldrarnes ansikten, då hon blef ensam med dem, att hon anade, att hon skulle Ä a n s runda hufvud hade icke många hår kvar, få bannor.
Hon försökte minnas, om hon hade men de få små ljusa lockar, som ännu funnos i hans nacke, friserade han med stor omsorg.
gjort något, som särskildt kunde ha misshagat dem, men hon kunde icke finna annat, än att Onkel Jonas var med ett ord renligheten o c h sir smördegen icke hade varit så lätt och mör, som ligheten i egen person.
modern önskade det.
Allt omkring h o n o m var så propert och fint, Då därför fadern började i en allvarlig ton: att man måste tro, att intet damm kunde falla i » Tony, du är inte längre ett barn, » o c h därefter hans hus, liksom man också frestades att tro, att gjorde en paus, svarade Tony med gråten i intet svårt eller obehagligt skulle kunna hända halsen: honom.
» Nej, min gode far!
Men det kan ibland miss- Han mötte aldrig elaka människor.
Motgång lyckas i alla fall! » och förtret höllo sig borta från den väg, där han » Hvad är det, s o m kan misslyckas? » frågade spatserade fram med sina vällackerade stöflar, och baronen, som genast fick en skälm i ögonvrån.
det var omöjligt att tänka sig onkel Jonas någon- sin se ond eller uppbragt ut.
Han log emot lif- » Smördegen, » svarade hon med darrande vet, o c h lifvet log tillbaka mot h o n o m.
stämma.
» Det var inte riktigt kallt i källaren i dag, och.
» Men o m han var vänligt stämd mot alla män- » Det är inte fråga om smördegen, » svarade fa- niskor, så var han det i all synnerhet mot sina dern, medan han ifrigt vred sina mustascher för tre niécer på Arvidsnäs.
att dölja sitt leende: » Det är fråga om gifter- Han älskade dem alla som sina egna barn och mål! » hade med en faders, för att icke säga en moders, ömhet följt dem genom den svåra tid, då de skulle T o n y såg hjälplöst från fadern till modern, och få tänder och lära sig gå, genom mässling och så tillbaka till fadern igen.
andra barnsjukdomar till deras konfirmation o c h Han harklade sig och började därpå ett tal, första stockholmsresa.
hvari han framställde, huruledes giftermålet är kvinnnans egentliga bestämmelse, huru Tony nu Till onkel Jonas kunde de anförtro alla sina hade nått den lyckliga åldern, då hon skulle hemligheter.
Han visste, att unga damer icke blott kunna öfvergå från att vara barn i föräldrahem- behöfva en sträng uppfostran o c h goda lärdomar, met till att bli hustru och fru i ett eget hem, o c h utan också bonbon och sötsaker, spetsar o c h vackra han slutade med att säga, att en man, som de sidenband, o c h han hade alltid sina djupa fickor högaktade och värderade, hade anhållit om hennes fulla af dessa nödvändighetsartiklar, när han kom.
Därför var han också obeskrifligt välkommen, och när han var väntad till Arvidsnäs, rusade flickorna » Det är ingen främling för dig, » inföll modern.
genom trädgården för att gå upp på en höjd, som » Det är en man, som vi tro oss veta, att du älskar låg vid muren, och därifrån, vifta till honom, så högst, näst efter dina föräldrar.
Onkel Jonas har snart han kom inom synhåll.
När så onkel Jonas bedt dig bli hans hustru.-&gt; kom galopperande på sin bruna häst, kunde han » V i l l.
onkel Jonas gifta sig med mig? » Tony redan på långt håll se de tre unga flickorna hänga måste kväfva ett frambrytande skratt.
med öfverkropparne ute öfver muren o c h sex » Skrattar du åt.
att en man som onkel Jonas gällde dock i främsta rummet — och detta med rätta — fru Linden, hvilken gaf en i alla detaljer förträfflig bild af den stolta konungadottern Am- neris.
Hennes spel var sällsynt väl genomtänkt och på samma gång naturligt.
Rösten gjorde sig ock väl gällande; en viss svaghet i mellanregist- ret förspordes dock understundom.
Fru L. hyllades rättvisligen både med blommor o c h flerfaldiga in- ropningar, särskildt efter den stora scenen i fjärde akten.
Hrr Sellergren o c h Strömberg skötte med vanlig omsorg sina partier.
Första nyhet å k. operans scen blir » Stradella » med hr Ödmann o c h fröken Holmstrand i hufvud- rollerna.
Den uppföres en af de närmaste dagarne.
n r Mattor, Möbeltyger, Gardiner, Portierer 1 S t ö r r e n r r r a l / - I^T-l V ^ l l i s a s ^ a V. » -. » fflotiert T O Waeta » lännnnt&lt;in 2&gt;itzinger I " « « - n h 1 n 9 • »
IDUN 280 vill göra dig den äran att taga dig till sin hustru! » sade den stränga frun o c h rynkade ögonbrynen.
» Jag håller så mycket af onkel Jonas, » svarade Tony, » m e n.
åh Gud! » och därmed brast hon i häftig gråt.
Fadern ville smeka henne, men modern tog hans hand i sin o c h sade i en hård ton till Tony: » Jag förstår inte sådana narraktigheter.
Först skrattar du, som o m man ville drifva gäck med dig, o c h så gråter du, som om man ville göra dig något ondt.
Förstår du inte, hvilken ära han gör dig, han, s o m kunde ha låtit sitt val falla på en långt mera utmärkt kvinna än du, oförståndiga barn! » Friherrinnan blef helt vältalig af att höra sin egen dygdiga stämma, o c h hon höll ett längre föredrag öfver alla onkel Jonas goda egenskaper och öfver den sällsynta lycka, som erbjöds Tony.
Nästa torsdag skulle han komma igen, o c h modern anbefallde henne att med lugn och allvar öfverväga saken, så att hon, när han åter visade sig, kunde gifva h o n o m sitt svar.
Härmed var audiensen slut, o c h fadern sköt henne sakta ut ur kabinettet.
Hon sprang så fort, som om någon skulle ha förföljt henne, ned på sitt r u m; där kastade hop sig ofvanpå sängen o c h gaf sina tårar fritt lopn.
Hennes mor hade gett henne fyra dagars be- tänketid, o c h hon hade sagt henne, att hon na- turligtvis hade sin frihet att bestämma hvad hon ville; det ville med andra ord säga, att hon skulle vara så god att i allt lyda sina föräldrars vilja, hvarförutan hon aldrig skulle få en glad stund i lifvet mera.
Hon satt framåt aftonen upprätt på sin säng och stirrade ut i mörkret.
Huru kom det sig väl, att denne onkel Jonas, som hon höll så mycket af, plötsligt föreföll henne så motbjudande?
Hon såg honom med de små korta benen i de strama damaskorna, med sitt skalliga hufvud glän- sande af värme och det runda ansiktet lysande rödt s o m en hummer.
Hon erfor en rent lekam- lig smärta af att tänka på h o n o m.
Hon skulle ha velat springa till världens ände för att aldrig behöfva se honom mer.
En forntida statfman sitt land gaf la gar och stiftade d l äfven mig.
Se ' n blef t o i staten lugnare dagar, — nu gåtan väl tyds re ' n för dig?
Om icke, så ock jag dessutom dig sä- ger, att nio små delar mitt hufvudord äger, och sedan du letar nog fort utur dem af småord en samling jämt trettiofem.
Ett utrop utaf både fröjd och smärta.
Hvad göra du bör om du bar ett hjärta.
Hvad växten måste först i jorden.
En mycket gammal kung i norden.
En man, som folket bjöd att dansa.
Hvad blef på kopparn, du glömt att ansa?
När halt för blind — hvari de falla.
En gudom falsk i böljan kalla.
En buske grön än i vinterns drifva.
Hvad lärarn stundom plär pojken gifva.
Så grym en härskare förr i Rom.
Hvad Stina gjorde, när kungen kom.
För katoliken ett heligt namn.
En gud i skogarnas dunkla famn.
Hvad finns på människroppens yta?
Hvad hördes bonden till bästen ryta?
Till lilla vännen, hvad är väl vägen?
Hvad bli de båda, om han är trägen?
Ett husdjur kändt mest i höga nord.
En flod som, sköljer Italiens jord.
Hvar sånggudinnorna pläga gästa.
Hvad mången sökt har i spjället fästa, när lifvets börda har känts för tung.
En hofvets tjänare — alltid ung.
1893 sida, om hon blefve anledningen till, att det goda förhållandet mellan dem och onkel Jonas blef brutet.
Ja, hon gjorde vissa häntydningar, hvaraf JTony förstod, att det icke blott var en gammal vänskap, som hennes far var skyldig onkel Jonas, utan att det fanns andra ting, på grund af hvilka en brytning med h o n o m skulle vara familjens ekonomiska ruin.
Hon hörde frånvarande på moderns yttranden.
Hon längtade endast efter att sofva.
Hon frös och måste kväfva den ena gäspningen efter den andra.
Modern sköt henne in i den gula salongen och stängde dörren efter henne, och där stod onkel Jonas framför henne.
Hans ansikte strålade af all den rörande god- het, som det kunde uttrycka, och då han såg den lilla bleka, förgråtna flickan, tog han henne vän- ligt i handen och förde henne till en af de stora gula länstolarne, satte sig i den och tog henue i knäet.
» Min stackars lilla unge!
Är du inte frisk? » frågade han i sin vänligaste lon.
Han var den första människa, som under alla dessa dagar hade sagt henne ett vänligt ord.
Det var så godt o c h tryggt att sitta hos honom.
Hon slog båda armarna kring hans hals och lade sitt lilla tina hufvud upp emot honom, så att hen- nes pannlockar föllo midt på hans näsa.
(Forts.) De fyra dagarne förgingo, utan att man vidare plågade henne.
Hennes föräldrar förhöllo sig kalla, men höfliga mot henne.
Hon märkte tydligt, att systrarna v o r o förbjudna att tala till henne för att icke in- verka på henne eller själfva låfa inverka på sig.
Men så snart hon var ensam, grät hon oupp- hörligt.
Hennes tårar flöto som från en flod i öfversvämning.
Hon kunde icke hejda dem, fastän hon till sist knappt hade en tanke i hufvudet eller en känsla i hjärtat.
Förfärliga drömmar uppfyllde natten innan hon väntade onkel Jonas.
Hon drömde, att det var bal på Arvidsnäs, o c h att hon skulle dansa dan- sen med dolken.
N:R 47 (622).
MED ONSDAG IDUNS MODETID.
ANNA &gt; 5: - &gt; 3: - OCH L Ö R D A G.
14 JUNI OCH FRITHIOF HVARJE PLAN- SCHER OCH HANDARB.
REDAKTÖR UTGIFNINGSDAGAR: PRENUMERATIONSPRIS PR ÅR: IDUN DEN UTGIFVARE: HELLBERG fru, Svante Daniel fl.
Hwasser, var O c h till det emellertid, när sig i De för dem mera blandade sig tubba gärna de klart för för små barn sig, att lägga sig tidigt sex » e n liten att års stund Men redan afbröts .hennes v a n d r i n g för sådana anledning.
dium han upp.
Anna att få Billing g o d a e g e n s k a p e r n a s f e e r v a r i t tal- sina håfvor.
som en dylik gudagåfva sig för mottagaren, De bringar har h o n aldrig svikit.
Sådana personer v i n n a i rikt mått sina m e d m ä n - niskors aktning förmånen att och sympati; tillhöra af d e m, s o m ha deras närmare krets, v i n n a de djup tillgifvenhet o c h trofast vänskap.
M å n g a v o r o o c k s å de, s o m, när fröken Billing den 28 maj fyllde f e m t i o år, bringade sin h y l l n i n g o c h uttalade en önskan att l ä n g e i b l a n d s i g få b e h å l l a h e n n e, s o m u n d e r förflutna år v i s a t bepröfvad henne många d e m älskvärd hjärtlighet o c h vänfasthet.
i befann rades voro dor de i ett äkta konstnärshem.
den framstående hofmålaren och uppfost- utomlands.
Diisseldorf, Billings där maka, giftermål Elma Billing, född anställd som operan i Stockholm.
Stockholm sångerska Dottern, Så bar den 28 maj 1849. d e t a f till L u z e r n.
men på franska och tyska.
umgängesvänner vid n ä r m a s t f ö l j a n d e år den märktes tiden och under Nils A l m l ö f m e d språk ämnen — Ännu sedan den sina att hennes Hennes att en liten ansågs träda inom nödlögn.
nämligen dess heliga än att murar.
föryngra ett par a f pa- vacker dag ri- men hennes g r y e n d e artistiska anlag u p p m u n t r a d e s e j alls hennes kära pappa, I en klosterpension s o m helt där till klostret eftermiddagarna.
hos föräldrarna närliga från en dumheter.
den där, » undervisning i O m morgnarna hämtades först fick för- på hon litterära o c h konst- denna tid.
Kejsaren o c h kejsarinnan såg Lidmans er- pen- Esaias det o c h anlag rönt många för från gånger, målarkonsten på allvar d e s s m e r a h ö l l h e n n e s far p å plan, nämligen att hon H o n hade tidigt flere skulle studera fått b ö r j a s p e l a fiol; år t o g h o n l e k t i o n e r f ö r C a r l B o o k uppnådde detta också område.