Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
17 kas till en omflyttning eller ett uteslutande af orden: ”hvad mig frågadt varder”, för undanrödjande af det missförstånd, hvartill dessa ord, efter hvad i Utskottets Betänkande blifvit anmärkt, gifvit anledning; hvarförutan är vordet anfördt, bland annat, att man borde ”taga vara på” gällande formulär, i anseende till dess ålder och den helgd, det derigenom vunnit hos folket, samt ali detsamma ”tyckes” vara vida mer högtidligt, än det föreslagna; — att ehuru del^ kunde falla sig obeqvämligt för domaren att förestafva ett längre eds-formulär, och denna omständighet ”torde hända” varit den, sorn framkallat motionerna om vittnes-edens förkortande samt bidragit lill Utskottets förkortningsförslag, synles likväl '"edens vigt och värde böra afse något helt annat än domarens beqvämlighet;” samt att vittneseden ganska väl kunde tåla vid sin innehafvande längd, "på det vittnet under dess uppläsande må kunna hafva lid att besinna, hvad en aflagd ed innebar för samvetet;” alt ifrågaslällde förslag, hvilket vore afskrifvet ur Lag-beredningens förslag till allmän civil-dag, val stod tillsammans med en ”helt ny lag-redaktion,” men spelade för sig allena en alltför obetydlig röle; samt att det föreslagna formuläret förekom ”nästan likt en tom abstraktion/'
Då emedlertid med en tom abstraktion ej gerna här kan förstås annat än en sådan framställning, som saknar allt positivt innehåll, torde en hänvisning lill del af Utskottet föreslagna formulär vara tillfyllest för vederläggning af sista anmärkningen.
Den, som vid Gud och Hans Heliga Evangelium , lofvar och svär att vittna och gifva tillkänna allt hvad han vet i en viss sak händt och. sannt vara, så att han ej skall något förtiga, tillägga eller förändra, för hvad orsak det vara må, sväfvar icke i abstraktionens rymder, utan står helt och hållet inom verklighetens område.
Han uttalar ej tomma ord, titan ett heligt löfte, hvars betydelse så klart i orden uttryckes, att man ej kan föreställa sig något missförstånd derom, så framt den, sorn lofvar, vet hvad han gör, d. v. s. är begåfvad med så mycket förnuft, att honom kan tillåtas alt vittna.
Visserligen är det af Utskottet föreslagna formulär kortare, än det nu gällande; men ali saken lidit på förkortningen, derom har Utskottet ej blifvit ölvertygadt genom de gjorda anmärkningarne.
Mångfaldiga andra omständigheter kunna inverka på vittnen än de, som gällande formulär upptager.
Men dessa omständigheter hafva ej eller sin plats i formuläret, hvars ändamål är alt angifva de ord, hvarmed vittnen böra förbinda sig att vittna eller i sådant afseende uttala edlig förpligtelse, och ej att undervisa om edens betydelse att, utan afseende å några omständigheter, tala sanning, ty den bör vara förut känd.
St. Brot. 1853—1851. 7 Sami. / Afd. 22 Haft. 3 18 Lag-Utskottets Memorial, N:o 46.
Derföre att den är gammal, synes eden ej eller böra bibehållas.
Det är lifvets gång, att det gamla får vika för det nya, det som ej mera passar för tiden för det passande och bättre; och om än en och annan skulle ”tycka” sig finna mera högtidlighet i det äldre mångordigare formuläret, än i det af Utskottet föreslagna, är likväl dermed någon vederläggning ej åstadkommen af Utskottets åsigt, alt det högtidliga har sitt bästa uttryck i enkelheten.
Om domarens beqvämlighet i någon mån kan genom vittnes-edens förkortande befordras, skadar det ej.
Det kan ej vara angenämt för honom att ofta flere gånger om dagen upprepa en mängd ord, som ej gagna, utan snarare missleda; men tanken på denna beqvämlighet har dock ej bidragit till Utskottets förslag, hvilket, likasom andra ur Lag-beredningens arbeten förut hemtade stadganden, med fördel kan inympas på gällande lagstiftning.
Utskottet får således oförändradt till Högv.
Preste-Ståndets pröfning vördsamt återlemna ifrågavarande Betänkande.
Stockholm den 24 Augusti 1854. !¥:o 46.
Ank. till Exp.-Utsk. den 29 Aug. 1854, kl. ^ e. m.
Memoriali anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N ;o 33j angående religionsfriheten.
Berörda Betänkande, uti hvilket Lag-Utskottet, bland annat, alstyrkt bifall till väckta motioner, om upphäfvande af 3 och 4 §§ i 1 kap.
Missgernings-balken, angående straff emot affall från vår rätta evangeliska lära Lag-Utskottets Memorial, N:o 46.
19 samt utspridande af villfarande lärosats, har blifvit i denna del, på grund af framställda anmärkningar, till Utskottet återremitteradt af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln samt Vällofl. Borgare-Ståndet; men som Högv.
Preste-Slåndet och Hederv. Bonde-Ståndet, jemlikt till Utskottet ankomna protokolls-utdrag, i sin helhet bifallit Betänkandet, hvadan återremitterade frågan således, enligt 87 § Regerings-formen, förfallit, anser Utskottet något utlåtande i anledning'af de framställda anmärkningarne ej erfordras; hvilket hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln samt Vällofl. Borgare-Ståndet härmed vördsamligen anmäles.
Stockholm den 29 Augusti 1854. - lii fl ■ lilli ' ho < ■> '?. i.. * -iaiii!» .)ai * Jo 102 .
V STOCKHOLM, TRYCKT HOS N. MARCUS, 1854. Lag-Utskottets Betänkande, N:o 47.
1 i'»lt elezia wrLhé i®*! fobaniagainDaJahiul stbn; ii burn ?/>’ ■■ - Minil i Miniitjfrjij: ist ii 3*:o 4T.
Ank. till Exp.-Ulsk. den 31 Aug. 1834, kl. 12 m.
Betänkande, i anledning aj Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition med Järs lag till Fridlijsnings-Sladga för allmänna kanal-, sluss-, jernvägs- och telegraf-anläggningar.
Samtliga Riks-Slånden hafva till Lag-Ulskoltels behandling öfverlemnat Kongl. Maj:ts förenämnde Nådiga Proposition, så lydande: »Kongl.
Maj:ls Nådiga Proposition till Rikets Ständer, med förslag till Fridlysnings-stadga för allmänna kanal-, sluss-, jernvägs- och telegraf-anläggningar; gifven Stockholms Slott den 6 April 1854.
Då nu gällande lags sladganden i fråga om skadegörelse å annans egendom icke synas åt jernvägs- och telegraf-inrättningar, som numera på flere ställen inom Riket kommit lill stånd, lemna ett i förhållande till dessa inrättningars dyrbarhet och vigt för det allmänna samt de stora olyckor och olägenheter, som genom deras skadande kunna förorsakas, lämpadt skydd; samt de emot våld och åverkan å de inom Riket befintliga allmänna kanal- och sluss-verk, genom särskilda författningar och reglementen, stadgade ansvarsbestämmelser ej eller synas fullt ändamålsenliga och tillräckliga; har Kongl.
Majit funnit en för samtlige berörde verk och inrättningar gemensam skvdds-lag vara af behofvet påkallad ; och sedan förslag till sådan lag blifvit, med ledning af andra länders lagstiftning i ämnet, på Kongl. Maj:ts befallning uppgjordt och Kongl. Maj:t deröfver inhemtat Stats-Rädets och Högsta Domstolens yttranden, varder detsamma, med de förändringar Kongl. Maj:t deri funnit nödiga, till Rikets Ständer, öfverlemnadt.
Maj:t föreslår, att, med upphäfvande ej mindre af Kongl.
Förordningen den 1 Mars 1756 och Kongl.
Kungörelsen den 15 Juli 1778 angående straff för våldsverkan ä Trollhätte kanal, än äfven alla andra rörande dylika inrättningar meddelade särskilda författningar i hvad de innefatta ansvarsbestämmelser för sådana förbrytelser, hvarom här nedan förmäles, antagas må följande Bih. till B.
Prot. 1853 & 1855. 7 Samt. 1 Afd.
S3 Hafi. 1 2 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 47.
Fridlysnings-Stadga för allmänna kanal-, sluss-, jernvägs- och telegraf-anläggningar. §. 1.
Den, som uppsåtligen förstörer allmän kanal-, sluss- eller jernvägs-anläggning, eller å desamma dertill hörande byggnader, verk eller inrättningar, eller de för framfarten å jernväg använde vagnar elier andra fortskaffningsmedei gör sådan skada eller eljest vidtager sådana åtgärder, att fara eller olycka vid kanal- eller jernvägs-farfens begagnande eller allmänt farlig öfversvämning deraf uppkomma kan; straffes med arbete å fästning eller annan allmän straff-inrättning från Iva till fyra år, efter som brottet och omständigheterna äro till.
Får någon menniska deraf svår kroppsskada eller sjukdom eller åsladkomines allmänt farlig öfversvämning; straffes gerningsmannen med sådant arbete från fyra till åtta år.
Spilles menniskolif och var den brottsliges handling af beskaffenhet, alt han bordt kunna inse, att en sådan olycka deraf var att befara; miste gerningSmannen lifvet. §. 2.
Har man af vårdslöshet, utan uppsåt att skada göra, förstört allmän kanal-, sluss- eller jernvägs-anläggning, eller å dem eller något af deras ofvanomförmälda tillbehör gjort sådan skada, som i g. 1 sägs, eller vållat att fara för kanals eller jernvägs begagnande uppstått eller alt olycka dervid timat; böle från tjugo till tvåhundrade
Riksdaler eller straffes med fängelse från två lill sex månader.
Spilles dervid menniskolif; vare straff för sådant vållande såsom i allmän lag stadgadt är. §. 3.
Gör man uppsåtligen å allmän kanal-, sluss- eller jernvägs-anläggning eller de* ras förenämnde tillbehör skada, som, utan att kunna medföra sådan fara eller olycka som i §.
1 sägs, likväl åstadkommer väsendtligt hinder eller uppehåll i anläggningens begagnande, eller vidtager man eljest åtgärder, hvilka till sådant hinder eller uppehåll leda; straffes med fängelse eller med arbete å fästning eller annan straff-inrättning från tre månader lill ett år.
För ringare skada, än nn sagd är, vare straffet böter från tjugo lill tvåhundrad#
Riksdaler. §. i.
Är någon af vårdslöshet vållande till sådan skada eller uppehåll, som i föregående §. omförmäles; bote från fem till femtio Riksdaler. §. 5.
Underlåter eller försummar vid oftanämnde anläggningar anställd tjensteman eller betjente hvad honom lill förekommande af olyckshändelser åligger att iakttaga. Lag-Utskottets Betänkande, A':o 47. 3 så att skada lätteligen ske kan; straffes med fängelse från en till sex månader och, om skada timar, med fängelse eller med arbete å fästning eller annan allmän straffinrättning från tre månader lill två år.
Sker det uppsåtligen, bestämmes straffet efter de grunder i §.
1 stadgade äro; vare ock i sådant fall, äfvensom då genom grof vårdslöshet eller försummelse skada timat, den brottslige eller felaktige frän sin tjenstebefattning för alltid skiljd, utan att vidare i dylik befattning kunna nyttjas. §• 6.
Förstörer eller skadar man uppsåtligen allmän telegraf-inrättning, någon dess beståndsdel eller tillhörighet eller vidtager åtgärder, hvarigenom telegraferingen hindras eller störes; straffes med fängelse eller med arbete å fästning eller annan allmän straffinrättning från tre lill sex månader.
Var skadan obetydlig och förorsakades ej derigenom något hinder i telegraferingen, må till böter frän tjugo lill etthundrade Riksdaler dömas.
Vållar man af vårdslöshet sådan skada eller hinder, som i denna §. sägs, bote frän fem lill femtio Riksdaler. §. 7. I alla de fall, der någon efter denna Författning till straff dömes, bör jemväl honom åläggas ersätta den skada, hvartill han varit vållande. §• 8.
De vid allmän kanal-, sluss-, jernvägs- eller telegraf-inrättning anställde tjenstemän och betjente böra i och för sådan befattning njuta det hagn och det vitsord samt vara underkastade det ansvar, som enligt lag eller särskilda författningar gälla i afseende på dem, hvilka Konungens, Dess embetsmäns eller Rättens ärender gä. §. 9.
Hvad sålunda om allmänna kanal-, sluss-, jernvägs- och telegraf-inrättningar är stadgadt, må äfven å sådan, som af enskilde personer, menigheter eller bolag inrättas, kunna tillämpas, om Konungen finner godt derom förordna.
Är sådant förordnande gifvet, meri kanalen, jernvägen, slussen eller telegrafinrättningen sedermera icke behörigen underhålles, må, uppå anmälan derom, förordnandet kunna förklaras hafva upphört att gälla.
Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städs# välbevågen.
Datum ut supra. OSCAR. G. A. Sparre.» 4 Lag-Utskoltels Betänkande, N:o 47.
Utskottet, som derjemte erhållit del af Stats-Rådets och Högsta
Domstolens i ämnet hållna protokoll, har tagit förestående
Nådiga lagförslag i öfvervägande och funnit ej allenast en lag i omförmälda syftning af behofvet påkallad, utan äfven förslaget med noggrannhet upptaga de särskilda arter af öfverträdelse!', som höra blifva föremål för ifrågaställde lagstiftning.
Men ehuru de föreslagna straffbestämmelserna, efter Utskottets åsigt, i allmänhet blifvit lämpade efter öfverlrädelsernas beskaffenhet, synes likväl, isynnerhet med afseende å hvad Rikets Ständer vid detta Riksmöte rörande gäl- ' lande straffsystem beslutat, som skulle någon modifikation i denna del böra komma i fråga.
Förslagets 2 §. innehåller nemligen, alt den, som af vårdslöshet, utan uppsåt att skada, förstört allmän kanal-, sluss- eller jernvägs-anläggning, eller vållat, all fara för kanals eller jernvägs begagnande uppstått eller att olycka dervid timat, skall straf1 fas, om menniskolif dervid spilles, såsom för sådant vållande, efter hvad allmän lag stadgar, samt eljest med böter från 20 till 200 Riksdaler eller fängelse från två till sex månader.
Nu är, enligt 28 Kap. Missgernings-Balken, jemfördt med Kongl. Brefvet den 14 November 1746 och Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, straffet for vållande till annans död af vårdslöshet antingen hel mansbot, 100 Riksdaler, jemte uppenbar kyrkoplikt,, eller half manbot, 50 Riksdaler, jemte enskild skrift och aflösning, allt i mån af vårdslöshetens beskaffenhet; och till ettdera af dessa straff skulle således den, som i förevarande fall vållar att menniskolif spilles, göra sig skyldig.
Emedlertid hafva Rikets Ständer, efter hvad till Utskottet ankomna Protokolls-utdrag gifva vid handen, i enlighet mqd Utskottets i dess under N:o 37 afgifna betänkande, beslutat att kyrkoplikt, vare sig offentlig eller enskild, ej vidare skall ådömas.
Men om än denna särskilda påföljd kan upphöra, med bibehållande af de straff, 1734 års lag utsätter för deri afsedda vållande till annans död, är dock ostridigt, att förhållandet emellan de straff, som i ofvanherörde §. af det Nådiga förslaget bestämmas, derigenom komme att väsendtligen rubbas.
Den, sorn genom vårdslöshet vållar, att någon vid färt å jernväg mister lifvet, skulle nemligen, der kvrkoplikten borttogs, ej kunna ådömas högre ansvar än 100 Riksdaler, då han, om mindre olycka inträffar, kunde åläggas ända till sex månaders fängelse.
Förhållandet emellan dessa särskilda ansvarsbestämmelser torde således böra jemkas för att sinsemellan bringas till öfverensstämmelse; och då Utskottet finner den vårdslöshet, som uti förevarande hänseende eger rum, vara af mera vådlig art och följaktligen straffbarare än den, som lagen alser, då den stadgar straff lör vållande i allmänhet, hvilken åsigt jemväl blifvit, i fråga om mindre skada, i 2 §. 1 mom. af Nådiga förslaget hyllad, får Utskottet, som således ej kan tillstyrka, det Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition oförändrad antages, vördsamt hemställa, det måtte Rikets Ständer, nied förklar mide alt de icke kunna bifalla Kongl. Maj:Is ifrågaställde Nådiga Proposition, för sin del besluta en lag af enahandu innehåll med dea i Nåder föreslagna, dock med den förändring, alt sisla morn. af förslagets 2 §. bör lyda som föijer:
Spilles dervid menniskolif, straffes med böter från femtio till trehundrade Riksdaler elter med fängelse eller arbete åfästning eller annan arbets-inrättning från tre månader till ett år.
Reser - Lag-Utskotleis Betänkande, N.o 47.
5 Reservation. J 1 fåtrleson.-
>Af sjelfva ordalagen i 2 §. sista mom. af det utaf Kongl. ,Maj:t framlagda lagförslaget synes mig uppenbart, att deruti väl afses bestraffandet af sådan vårdslöshet, som i föregående mom. af samma §. omförmäles, men ej med hänsigt dertill att kanal-, sluss- eller jernvägs-anläggning blifvit förstörd eller skadad eller att fara för eller olycka vid kanals eller jernvägs begagnande förorsakats, utan endast med hänsigt dertill att menniskolif derigenom blifvit spildt.
I följd deraf skulle, enligt nyssnämnde lagförslag, den, sorn genom vårdslöshet förorsakade, att någon vidbecagnande af jernväg förlorade lifvet, vara underkastad, icke endast, på sätt Utskottet 'förmenat, det i allmänna lagen utsatta stral! för vållande lili annans död, ulan ock den i 1 mom. 2 §. af nu ifrågavarande Fridlysnings-stadga bestämda påföljd för vållande til! olycka vid jernvägs begagnande.
Efter min tanke härflyter således den af Utskottet framställda invändning mot den föreslagna lagen från ett missförstånd af densamma, och då de anmärkningar, hvilka efter mitt omdöme med fog kunna göras emot denna lag, icke synas mig 'vara af den beskaffenhet, alt de böra föranleda till förkastande af Kongl. Maj:ts förslag och framläggande af ett nytt, får jag för min del tillstyrka, att Kongl. Maj:ts Proposition må af Rikets Ständer antagas.
Prol. 1833 & 4834. 7 Sami. 1 Afd. 23 Haft. 2 STOCKHOLM, tryckt hos ISAAC MARCUS, 1854.
RÄTTELSE i Lag-Utskottets Betänkande I\:o 47.
Sid. 4, råd. 2 nedfr. står: arbets-inrättning läs: straff-inräUniog. m. nu it.
Prat. issa & issa. 7 sami.
1 Afd. u nan.
STOCKHOLM, tryckt hos ISAAC MARCUS, 1854. Lag-Utskollels Utlåtande, JW 4Ji. 1 J\o 48.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 18 Okt. 1834, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande J\° 37 ofver vackla motioner angående brottmåls-lagstifiningens förbättring.
Sedan Lag-Utskollet i förenämnde betänkande förklarat sig icke kunna tillstyrka det af Herrar Henschen och Ekholm framställda yrkande, all Lagberedningens förslag lill ny straff-lag mätte af nu församlade Ständer antagas, men deremot, lika med andra motionärer, ansett brottmåls-lagsliflningens förbättring under närvarande förhållanden säkrast kunna (illvägabringas genom partiella reformer, samt af sådan anledning och, med afseende å de brister, som i denna del af lagstiftningen företrädesvis förefinnas, utarbetat och till Rikets Ständers pröfning öfverlemnat särskilde förslag till författningar: 1:o angående stöld och rån; 2:o angående spö- och ris-straffets upphörande; 5:o angående kyrko-piiktens upphörande såsom påföljd för brott; och 4:o angående särskilda föreskrifter lill kyrkotuktens upprätthållande; så hafva, på sätt inhemtas af till Utskottet inkomna protokolls-utdrag, samtliga RiksStånden godkänt dels Utskottets yttrande i fråga om antagande af Lagberedningens förslag till ny Straff-lag, dels ock det i afseende å kyrkopliktens upphörande afgifna förslag; — samt tre af Riks-Stånden eller Högvördiga Preste-Ståndet, Vällolliga BorgareStåndet och Hedervärda Bonde-Ståndet bifallit förslaget angående spö- och ris-straffets afskaffande, hvilken fråga Höglofliga Ridderskapet och Adeln deremot till Utskottet återremitterat.
— Förslaget angående kyrkotukten, hvilket blifvit antaget af Borgareståndet oförändradt och af Ridderskapot och Adeln med en obetydlig förändring, hafva åter öfriga Riks-Ståml till ytterligare granskning af Utskottet öfverlemnat; och, vid pröfning af Utskottets förslag till författning om stöld och rån, har Betänkandet i denna del blifvit till Utskottet återförvisadt af Borgare- och Bonde-Stånden i sin helhet;—af Preste-Ståndet, som lemnat 8, 9, 10, 15, 20, 21, 26 och 27 §§ af ornförmälde förslag utan anmärkning, i öfriga delar deraf; — samt af Ridderskapet och Adeln, som med några smärre tillägg och förändringar bifallit förslaget, utom hvad angår delsammas 8, 12 och 25 §§, endast i dessa delar; i sammanhang Hill. till R.
St, Prut. iti.iä & 151 i»4. 7 Sami. 1 Afd. 2JJ Haft. 1 2 La g-Ut skottets Utlåtande, JY° 48. hvarmed Ridderskapet och Adeln dock uppdragit åt Utskottet att i afseende på redaktionen af ifrågavarande författning vidtaga de jemkningar, som Utskottet, efter erhållen del af Riks-Slåndens i ämnet fattade beslut, kunde finna nödiga.
Då det nu åligger Utskottet att yttra sig i de till Utskottets ytterligare behandling, efter hvad ofvan förmäles, återremitterade frågor, får Utskottet till en början, med anledning af Ridderskapet och Adelns återförvisning af frågan om spö- och ris-straffets upphörande, förklara, att, enär öfriga Riks-Stånden bifallit Utskottets i denna del afgifna förslag och tre Stånds mening i ämnen af denna beskaffenhet utgöra Rikets Stiinders beslut, de af Ridderskapet och Adeln emot berörde förslag framställda anmärkningar och derpå grundade äterremiss ej kunna till vidare åtgärd af Utskottet föranleda.
Deremot har det tillhört Utskottet, i enlighet med hvars förslag Rikets Ständer således beslutat den reform i gällande straffsystem, att spö- och ris—straffet samt kyrkoplikten ej vidare må ådömas, att pröfva beskatfenheteu och verkan af de anmärkningar, som blifvit framställda emot de föreslagna författningarne om stöld och rån samt om den särskilda kyrkotukten; och frukten af denna pröfning har blifvit, hvad först angår förslaget till Författning angående stöld och rån, nedanstående omarbetade förslag.
Vid det ytterligare skärskådande af ämnet, som anmärkningarnc påkallat, bar nemligen Utskottet funnit åtskilliga modilikalioner i sitt förra förslag samt några tillägg dervid jemte liera förändringar i redaktionen böra ega rum.
Innan Utskottet emedlertid redogör för beskaffenheten af de mot förslagets grunder och bestämmelser framställde anmärkningar, äfvensom för moliverna till de förändringar förslaget undergått, anser sig Utskottet böra med några ord beröra den i ett af Riks-Stånden uppkastade fråga om lämpligheten att antaga en lag i den syftning, sorn den föreslagna, förr än visshet vunnits alt densamma under närvarande förhållanden låter sig verkställas.
Enligt de beräkningar, en af PresteStåndets ledamöter, Herr Prosten Forssell gjort, har han nemligen kommit lill det resultat, att befintliga fängelser ocb straff-anstalter ej blefve tillräckliga för verkställighet af en lag, deri Irihets-slratfet gifvits den utsträckning, som uti den ifrågaställde; och sorn, efter hans åsigt, förslagets antagande hvarken vöre klokt eller rådligt, derest detsamma ej voro verkställbar utan synnerliga svårigheter, har han ansett Lag-Utskottet böra föreläggas alt till Rikets Ständer inkomma »med en säker utredning, åsyftande att åtminstone ådagalägga huruvida redan befintliga fängelse lokaler äro tillräckliga för att göra förslagets antagande möjligt».
Lag-Ulskoltels Utlåtande, JYt 48.
3 Visserligen hafva några af Högvördiga Ståndets Ledamöter häruti instämt, men något föreläggande i berörde syftning har emedlertid ej skett.
Det hade ej eller varit möjligt för Utskottet att i omförmälde hänseende åstadkomma någon säker utredning.
Väl kan man få utrönt huru många, som under sednast förflutna tid blifvit årligen dömde för stöld, och sorn uti befintliga straff-inrättningar kunna förvaras.
Men dermed vinnes icke någon säkerhet uti ifrågaställa hänseende.
Mångfaldiga äro de förhållanden, som hafva inflytande på antalet af tjufnadsbrott, som orsaka än deras minskning, än ett tilltagande deraf; ocb en förbättrad lag stiftning kan ej vara utan verkan i detta afseende, men hvilken verkan är dock ej möjligt att beräkna.
Ett förhållande torde man dock kunna såsom gifvet antaga, eller det, att den förbättrade lagstiftningen ej skulle leda till höjning af, utan snarare till minskning uti antalet af ifrågaställde förbrytelser, emot hvilka gällande lagstiftning befunnits i flera läll alltför slapp och olämplig.
Emedlertid kan man endast komma till något ungefärligt.
Men efter de upplysningar Utskottet förskaffat sig, hyser Utskottet icke någon fruktan uti anmärkte hänseende, helst redan befintliga och under byggnad varande, innan kort färdiga läns- och krono-häkten synas böra blifva tillräckliga för verkställighet af de kortare fr i h ets-st raff, sorn, enligt den föreslagna lagen, skulle komma att ådömas, en omständighet, hvarpå Utskottet, vid förslagets förnyade pröfning äfven aktat, på sätt af det nedanstående finnes.
Dessutom vet Utskottet ingen annan utväg, än att gifva frihets-straffet en utvidgad tillämpning på ifrågaställa brott, sedan Rikets Ständer nu mera beslutat alt så väl spö- och ris-straffet som kyrkoplikten skola upphöra.
Icke kan man för första och andra resan stöld bibehålla böter såsom del enda straffet; och då torde valet vara gifvet.
I denna del hafva ej eller några betänkligheter gjort sig gällande inom de öfriga Riks-Stånden; och Utskottet har således deri ett ytterligare stöd, då Utskottet fortfarande tillstyrker antagande af en lag, byggd på frihetsstraffets utvidgade tillämpning, väl vetande, ali den som vill målet, ock finner medlet, och således alt om behof skulle uppslå af tillökning i nu befintliga straff-inrättningar, Rikets Ständer äfven draga försorg om afbjelpande af delta behof, såsom en bland fosterlandets vigtigaste angelägenheter.