Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men till den ändan erfordrades någon förändring i de nu brukliga värfningsförbindelserna, så att den, sorn toge värfning, tillförband sig att arbeta vid sådana anläggningar och företag, der anställning kunde honora beredas; och till vinnande af berörda syftemål har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, sä framt efter en noggrannare granskning af förhandenvarande förhållanden det finnes lämpligt, och dermed förenade svårigheter kunna undanrödjas, Kongl.
Majit täcktes »utfärda befallning om vidtagandet af sådana åtgärder, hvarigenom en jemn och ständig sysselsättning och dermed förenad arbetsförtjenst skulle kunna beredas manskapet vid landets värfvade och kasernerade trupper, då tjenstgöringen sådant medgifver.» G Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande Ko 10.
Såvida som detta förslag, enligt hvad motionären sjelf påminner, för att kunna verkställas, betingar förpligtelse af hvarje rekryt vid sjelfva anvärfvandet att utom den militära tjensten förrätta det arbete, som åt honom anvisas och emot en vedergällning, hvilken koinme att bestämmas honom oåtspord, måste förslaget uppenbarligen försvåra hvad detsamma till en del just är ämnadt att underlätta, nemligen rekryteringen.
För närvarande eger nemligen hvarje värfvad soldat rätt, då han är ledig från sin tjenstgöring att fritt välja det arbete han kan sig förskaffa.
Denna rättighe.t värderas af honom högt och begagnas äfven, åtminstone af infanteristen och artilleristen, hvaremot kavalleristen, som har sin häst att sköta, icke får någon tid öfrig till enskildt arbete.
Af nämnde rättighet beror ock i väsendtlig mån möjligheten för den värfvade soldaten att draga sig fram, och att fråntaga honom densamma, vore att i hög grad försämra hans ställning och närma densamma tili likhet med krono-arbets-korpsens.
Så vidt Utskottet erfarit, saknas icke heller tillfälle till arbetsförtjenst å de orter, der värfvade trupper äro förlagde, hvadan Utskottet jemväl anser den af motionären föreslagna åtgärd obehöflig; och anser, på alla dessa skäl, Utskottet sig böra å ifrågavarande motion afstyrka allt afseende.
Stockholm den 8 December 1802.
Mo SO.
Alik. till Exp.-Utsk. den 9 Dec. 18G2, kl. 6 e. m.
Betänkande, i anledning af väckte motioner (N:ris 168 och 173) rörande
Polisväsendets ordnande i småstäderna och på landsbygden m. m.
I detta ämne hafva motioner blifvit väckte inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln af Friherre Greutz, St., och Herr von Koch, N. S., af hvilka den förre, under uttryckande af den förmodan, att vnäst folkets theoretiska och praktiska uppfostran, det icke gåfves något sä nödvändigt till tryggande af samhällets bestånd, som en god, ändamålsenligt inrättad och vaksam polis», hvilken »djupt ingriper uti folklifvet» och hvars »blotta tillvaro i en systematisk utveckling ger en aktning för Iagarne, som inverkar icke allenast på folkets moralitet, utan äfven på det rent materiela af industrien och deraf följande allmänna välmågan», föreslagit, att, en,är nuvarande polisinstitution för såväl småstäderna sorn landsbygden vore föråldrad och icke motsvarade sitt ändamål, »ett konstapel-system måtte inrättas både för swiei&täder och landsbygden efter samma mönster sorn det Engelska, Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ulshsilels Betänkande
N.-o 10. 7 hvilket blifvit med så lyckliga resultater inrättadt i hufvudstaden».
Tillämpningen deraf skulle ske sålunda att »»nuvarande kronofogde- och länsmansbeställningar indragas, deras boställen försäljas och kapitaliseras till kontanta löner åt en öfverkonstapel inom hvarje härad och, i förening med behöfliga anslag, ett tillräckligt antal konstaplar under deni.
På liknande sätt borde ega rum med afseende på polisen ,i städerna.
Beträffande landsbygden, borde polispersonalen tillsättas af Landshöfdinge-embetet, på förslag af Landstinget.
Herr von Koch åter har fästat uppmärksamheten derpå, att erfarenheten ådagalagt, hurusom högst sällan de egenskaper funnes hos en person förenade, hvilka gjorde honom duglig att sköta både uppbörd och polis.
Men äfven der sådant kunde uppletas, vore det ej lätt att förena uppbördsmannens verksamhet i kontoret och vid kassakistan med den yttre vaksamhet och tillsyn, som kräfdes af polismannen.
Svårigheten att finna polistjenstemän, som tillfredsställde de anspråk, man numera på dem egde, vore redan utomordentligt stor, ehuru aflöningen på flera ställen blifvit ansenligen ökad.
För vinnande af förbättring härutinnan vore det dock, efter motionärens förmenande, ej nog, att aflöningssättet förbättrades, utan erfordrades dertill jemväl andra åtgärder, samt deribland, att, så vidt ske kunde, åklagare och polisbestyren afskiljdes från uppbördsrnanna- och exsekutionsgöromålen.
På grund häraf och med afseende jemväl på åtskilliga andra olägenheter, deribland ökandet af tungan vid kronobrefbäringen, länsmännens oskäliga belastande med de flesta och minst inbringande förrättningar m. m., har motionären — för den händelse att hans erfarenhet i nu anmärkta hänseenden öfverensstämde med den, som annorstädes allmänt vunnits, och hans åsigter i öfrigt pröfvades riktiga — ansett sig böra föreslå, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, »att Kongl. Majit täcktes i nåder tillse, huruvida icke Kongl. Instruktionen den 10
November 1855 för landtstatens tjenstemän kunde omarbetas och förändras i den riktning, att i möjligaste måtto kronofogde befriades från befattning med äklagarekall och polis, men länsman deremot uteslutande finge egna sig åt dessa bestyr inom det honom tilldelade distrikt; dervid det dock torde blifva nödigt, att de inom hvarje län ställdes under uppsigt af en juridiskt bildad, aflönad och af Kongl. Majit eller Justitie-kanslern tillsatt, men under Landshöfdiugens lydno ställd ombudsman, åt hvilken svårare åtal, särdeles de som riktas emot tjenstemän, jemväl kunde anförtros, hvarefter de nuvarande landsfiskalerna kunde indragas.
Hvad nu först Friherre von Oreutz’s motion angår, synes denne motionär hafva förbisett, att kronofogde- och länsmansbefattningarne äro embeten med andra och vida flera åligganden än att utöfva den polisvaksamhet, för hvars tillvägabringande motionären önskar, med uppoffring af nämnda tjenster, inrättandet af en mångdubblad polis-korps, till hvars talrikhet likväl, enligt Utskottets tanka, icke någon anledning kan hemtas af det nuvarande ordnings- och rättstillståndet inom landet, och till hvars aflönande skulle erfordras allt för betydliga summor.
Utskottet hemställer fördenskull, att Friherre Creutz’s motion må lemnäs utan afseende.
Herr von Köchs förslag, får Utskottet erinra, att vid flera föregående riksdagar framställningar blifvit gjorde, afseende en förändrad organisation af åklagaremakten, antingen i dess helhet eller i vissa delar deraf.
De flesta af dessa förslag hafva väl åsyftat landsfiskalstjensternas indragning, hvarom motioner alltsedan dr 1823 väckts vid 8 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Vtskollsls Betänkande N:o 10. hvarje riksdag, med undantag allenast för deri sistförflutna, och merendels med deri framgång, att Rikets
Ständer derom gjort förnyade underdåniga framställningar till Kongl. Maj:t, som dock särskilda gånger afslagit desamma hufvudsakligen derför, att ombud med större insigter, än som i allmänhet hos kronobetjeningen vore att påräkna, erfordrades för utförande af Kronans talan i mera invecklade mål, och att skicklige personer dessutom stundom kunde behöfvas till utförande af åtal emot kronobetjente sjelfve.
Men äfven beträffande kronofogde- och länsmansbefattningarnes reorganisation igenfinnas i föregående riksdagsförhandlingar förslag och upplysningar.
Utskottet hänvisar till livad Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:0 30 vid 1854 års riksdag samt Sammansatta Statsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 25 vid den nästföljande riksdagen härom innehålla, och hvaraf hufvudsakligen inhemtas, att Justitie-kanslern till Kongl. Majit ingifvit förslag om hela åklagaremaktens reorganisation och hela den dertill hörande personalens förseende med löner, grundade till en del på tillgångar, som skulle beredas derigenom, att åklagares, med fleres, andelar i böter och förbrutet gods skulle till Kronan ingå; att
Justitiekanslers-embetet und>fått nådig befallning att anskaffa de upplysningar, som funnes behöfliga för utredning af nämnda organisationsärende, att af bemälde embetsmyndighet upplysningar och uppgifter, som ansetts behöfliga, blifvit infordrade och till största delen äfven afgifna: samt att vid berörda förhållande, och då ärendet rörande ny organisation af åklagaremakten alltså redan vöre under Kongl. Maj:ts pröfning, Rikets Ständer sednast, i enlighet med hvad Utskotten hemställt, ansett någon åtgärd tills vidare icke böra frän Rikets Ständers sida vidtagas.
Under den tid ärendet sålunda gång efter annan gjorts till föremål för Rikets Ständers uppmärksamhet, hafva, den 10 November 1855, för kronofogdar och länsmän, såväl sorn för andre landtstatens tjenstemän, af Kongl.
Maj:t utfärdals nya instruktioner, i hvilka områdena för desse tjenstemäns verksamhet nogare än tillförene bestämmas och fördelas. J öfrigt befinner sig ärendet i samma oaföjorda tillstånd som tillförene; men Utskottet tvekar, huruvida tiden ännu är inne att, medelst någon förnyad påminnelse, påskynda frågans utveckling, och än mer huruvida, medelst godkännande af de utaf motionären för densammas lösning föreslagna grunder, Rikets Ständer böra gå pröfningen af det från Regeringen förväntade förslag i förväg.
De anmärkningar, man hört framställas emot nuvarande organisation af politiväsendet å landet, hafva icke gått ut derpå, att tjenstemännens antal är öfverflödigt stort; och på samma gäng man, såsom motionären, erkänner svårigheten att finna dugliga polistjeostemän, synes det mindre följdriktigt att från ett större till ett mindre antal tjenstemän förflytta deras åligganden samt öfverlemna göromålen åt tjenstemän af den lägre graden, uti hvilken icke kan påräknas samma mått af kunskaper, urskiljning och erfarenhet som i den högre, hvars innehafvare ofta uppnått densamma genom befordran från just samma lägre tjenstebefattningiir.
Det förmanskap för länsmännen, som kronofogden för närvarande utöfvar, anser Utskottet derför alldeles icke olämpligt, och då motionärens förslag innebär, att åt kronofogden skulle bibehållas exsekutionsbestyren, — hvilka dock icke medgifva denne tjenstemäns stillasittande å kontoret och vid kassakistan, utan medföra ett ständigt kringresande inom fögderiet, — så låter ganska väl härmed förena sig tillsynen derå, huru länsmännen handhafva den mera omedelbara polisvården, hvilken sednare numera, först genom praxis och sedermera till följd af bestämmelserna i ofvannämnde instruktioner, de der icke vidare innehålla ovilkorlig skyldighet för kronofogde att vid Tingen tillstädesvara och såsom åklagare föra talan i brott- och ordningsmål, mestadels öfvergått i länsmännens händer.
Huruvida det grannlaga åklagarekallet härpå vunnit, Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ulskollets Betänkande N:o 11. 9 må lemnäs oafgjordt; men för visso är det icke förmedelst den fördelning af kronobetjeningens nuvarande göromål, motionären föreslår, som åklagare-institutionen skall kunna närmas sin bestämmelse, utan beror detta hufvudsakligen på den moraliska lyftning, man åt densamma förmår gifva.
I denna riktning är ett vigtigt steg taget, såvida den i det nya förslaget till Straff-lag (2 Kap. 8 §) införda grundsatsen, att alla böter skola tillfalla Kronan allena, antages såsom lag och vinner tillämpning jemväl i andra mål, än som under nämnde lag hänföras, enär genom densammas antagande och deraf föranledd förändring i sättet för åklagarens aflöning deras ekonomiska ställning blir oberoende af saköresmedlens belopp, hvarpå deras anseende måste vinna.
Vidare står åklagare-institutionens förändrade organisation jemväl i det närmaste samband med den förbättring i rättegångsväsendet, som ej länge torde kunna uppskjutas, och Utskottet anser fördenskull ett fristående förslag beträffande den förra icke under sakernas närvarande skick böra komma under pröfning.
På dessa skäl får Utskottet, som vid det slut, hvartill Utskottet kommit, anser sig ej behöfva afgifva särskildt yttrande öfver motionärens vilkorligtvis och endast under förutsättning af bifall till hans framställning i öfrigt, gjorda antydan om möjligheten af landsfiskalstjensternas indragning, vördsamt hemställa, att ifrågavarande motion nu ej må till någon åtgärd föranleda.
Stockholm den 8 December 1862. IV: o 11.
Ank. till Exp.-Utsk. den 9 Dec. 1862, kl. 6 e. m.
Betunka/ule, i anledning af vackt motion (N:o i30) rörande ordnandet af lasaretts- och kurhusväsendet i riket.
Härom har inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln fråga blifvit väckt af Herr von Scheele, F. A. B., hvilken med åberopande hufvudsakligen af det missförhållande, som egde rum emellan befolkningens storlek samt sjukvårdsanstalternas antal, läge och förmåga att betjena dem, som af desamma vore i behof, föreslagit, att utredningen af frågan om behofvet af nya lasaretter och lämpligaste ställena för inrättandet af sådana måtte öfverlemnas åt eri Kommitté, bestående af personer, sorn med intresse för ämnet förenade sakkunskap och lokalkännedom.
Och då det syntes motionären vara af vigt, att Bih. till B.
Prot. 1862 & 1863. 8 Sami. 4 Uäft. 2 10 Allmänna llesvärs- och Ekonomi-Utskollets IJetänkande N:o H. icke allenast särskilda delar af hvad till sjukvårdsvasendet hörde, utan ännu iner att det hela i ett sammanhang betraktades och behandlades, helst det visat sig att instruktionen för lasaretterna och deras tjenstemän hehöfde omarbetas, hvarvid tillika kunde komma under pröfning de vid åtskilliga helsobrunnar och badinrättningar inrättade samt af allmänna mede! bekostade och under offentliga myndigheters tillsyn ställda lasaretters behof af nya reglementen, har motionären hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes åt en af Fakkunnige och lämplige personer sammansatt Kommitté uppdraga att till Kongl. Majit afgifva underdånigt förslag, lio till ett allmänt ordnande af lasaretts- och kurhusväsendet inom riket och 2:o till reglementen och instruktioner för dessa inrättningar och deras tjenstemän.
Denna motion har blifvit remitterad till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, som nu går att deröfver afgifva utlåtande.
Beträffande dervid först frågan om sjukvårdsanstalternas tillräcklighet och inrättandet af nya, der de kunna finnas af behofvet påkallade, synes denna fråga icke väl egna sig för en Kommittés behandling, i anseende till den mångfald af lokala och andra förhållanden, som för skilda orter medför helt olika kraf.
De ifrågavarande sjukyårdsanstalternas ordnande har hittills inom hvarje särskildt län, jemlikt Kongl.
Brefvet den 10 Oktober 1765, utgjort en angelägenhet, som länet sjelf fått ombesörja och på egen bekostnad vidmagthålla, och att icke så äfven framdeles skulle blifva fallet, är icke ifrågasatt.
Men vid sådant förhållande måste det vara lämpligast att inom hvarje län öfverlemna denna angelägenhet åt Landstinget, hvilket icke heller lärer underlåta att deråt egna vederbörlig omsorg; och det är på denna grund, som Utskottet finner sig i nu berörda hänseende ej kunna tillstyrka bifall till motionärens förslag.
I fråga åter om den af motionären förordade revision af nu gällande reglementen och instruktioner för de vid lasaretterna och kurhusen anställde läkare och syssloman, har Utskottet inhemtat, att sedan, efter Serafimer-ordens-gillets inrättande, genom Kongl. Maj:ts för detsamma den 28 April 1791 utfärdade instruktion, öfverinseendet å vhospitalen, barnhusen och lasaretterna» blifvit åt Gillet öfverlemnadt, med stadgad skyldighet för dem, som vid dessa inrättningar egde några befattningar, att ställa sig tili efterrättelse de föreskrifter, Gillet kunde dem meddela, så hafva i sådant hänseende tid efter annan dels at Serafimer-ordens-giliet blifvit utfärdade instruktioner, såsom af den 23 Mars 1798 för läkarne och af den 3 Juni 1801 för sysslomännen vid nämnda inrättningar, dels för direktionerna för länslasaretterna och kurhusanstalterna af Kongl. Maj:t meddelats en instruktion af den 17 December 1817.
Men sedan, till följd af Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 9 September 1859, Serafimer-ordens-giliet upphört att för lasaretterna och kurhusen hafva öfverstyrelsen, och denna i stället blifvit öfverflyttad på Sundhets-kollegium, som fått sig uppdraget att utnämna läkare vid länslasaretter och kurhus, har, i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t den 25 November 1861, hvaraf jemte densamma bilagde handlingar, Utskottet förskaffat sig del, bemälda Kollegium med uttalande af den mening, att vid omförmälda Inrättningar läkarens ställning, särdeles med hänsyn till vederbörande
Direktioner och syssloman, vore mindre väl ordnad — hvaruppå i den underdåniga sluifvelsen anföras flerfaldiga exempel — och att detta förhållande i flera afseenden inverkade menligt på sjukvården samt gjorde densamma mången gång Allmänna llesvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o t/.
11 mindre fullständig och mindre ändamålsenlig, än som med nutidens fordringar på offentlig sjukvård öfverensstämde, till Kongl. Majds pröfning öfverlemnat ett, med begagnande af frän åtskillige för insigter och tjenstemannaduglighet kände läkare infordrade utlåtanden, upprättadt förslag till vinstruktion för läkare vid länslasarett och kurhus».
Ofver detta förslag äro Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Lasaretts-direktionerna i de särskilda länen anbefallde att afgifva yttranden, hvarmed likväl hittills endast en del lärer hafva inkommit.
Då emellertid berörda förslag endast åsyftar instruktion för läkarne — och dertill blott sådana, som betjena länslasaretterna och kurhusen; men för de ifrågavarande sjukvårdsanstalterna det måste vara af vigt att jemväl den del af deras förvaltning, som är uppdragen åt sysslomännen, ordnas på ett tidsenligt sätt, helst det ligger i sakens natur att eljest till följd af förändrade bestämmelser i den af Sundhets-kollegium yrkade riktning, hvarigenom åt läkaren skulle beredas större inflytande i afseende på anstalternas verksamhet, läkarens befogenhet vid afgörandet af dithörande frågor skulle komma att stå i strid med hvad genom de äldre, numera föråldrade ansedda instruktionerna vore stadgadt, samt enhet och öfverensstämmelse i förvaltningsreglementena alltså komme att saknas, synes det vara nödvändigt, att, på sätt motionären yttrat, i ett sammanhang behandlas hvad till ifrågavarande ämne hörer, och hvartill Utskottet lika med motionären jemväl räknar de förändringar i afseende på sjukvården å lasaretter vid helsobrunnar och dylika anstalter, hvilka icke af de särskilda vilkor, under hvilka dessa välgörenhetsinrättningar må hafva tillkommit och fortfarande ega bestånd, omöjliggöras.
Men af enahanda skäl, som ofvan är antydt, anser Utskottet nedsättandet af en Kommitté för detta ärendes behandling mindre lämpligt eller åtminstone obehöfligt, och hemtar för denna mening stöd deraf, att, på sätt förr är nämndt, ett förslag till instruktion för läkare vid de förnämsta af de åsyftade sjukvårdsanstalferna redan kunnat genom Sundhets-kollegii föranstaltande och efter öfriga vederbörandes hörande åstadkommas.
På grund af det nu anförda tillstyrker Utskottet i så måtto afseende å Herr von Scheeles förslag, att Utskottet hemställer, det måtte Rikets Ständer i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anhålla, att Kongl. Majit täcktes låta genom vederbörande utarbeta de förändrade instruktioner, sorn finnas vara af behofvet påkallade för såväl länslasaretter och kurhus, som öfriga sjukvårdsanstalter i riket.
Reservation, af Frih. Gederström, R.:
Från Utskottets i första punkten afgifna hemställan har jag icke skiljt mig; men vid den sednare har jag trott att, derest i betraktande tagas de meningsskiljaktigheter, hvilka, emellan vederbörande myndigheter sig yppat, angående lämpligaste sättet att ordna den otvifvelaktigt ganska vigtiga och grannlaga frågan om revision af reglementen och instruktioner för lasaretternas läkare och syssloman, Utskottet haft anled - 12 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 11. ning icke förklara för mindre lämpligt eller obehöfligt tillkallandet, genom Kongl. Majit, af särskildt härtill utsedde Kommitterade, hvilka, ined sakkunskap i dessa ämnen förenade full opartiskhet och insigter; utan hade, enligt mitt förmenande, Utskottet fastheldre egt skäl, med uteslutande af de emot den föreslagna Kommittén uttalade åsigter, stanna i den tillstyrkan, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl.
Majit täcktes, vare sig genom tillkallande af sakkunnige män för att i frågan afgifva utredning och yttrande, eller genom vederbörande myndigheter låta utarbeta de förändrade instruktioner, som finnas vara af behofvet påkallade, för så väl länslasaretter och kurhus, sorn öfriga sjukvårdsanstalter i riket.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-VIskottets Betänkande M 12. i \«© 12.
Ank. lill Exp.-Utsk. den 13 Dec. 1862, kl. 12 midd.
Betänkande•, i anledning af vackt motion (J\s 35) om upphdfvande af 84 § i Kongl.
Förordningen den 6 September 1842, angående truppers och persedlars fortskaffande.
Uti en inom Högvördiga Preste-Ståndet väckt, till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets behandling öfverlemnad motion, har Herr Prosten Sondén anfört, att, dä syftet med de af Rikets Ständer förordade och af Kongl. Majit den 2i Mars innevarande år utfärdade kommunalförfattningar otvifvelaktig! vore att framkalla och underhålla en verksam kommunalanda, och svårligen något kunde vara mera hinderligt för en gagnande verksamhet, än att krafterna togos i anspråk för sådant, som vore af ringa eller ingen nytta, syntes skäl vara för handen att un danrödja sådane obetydligheter, som hittills tillhört sockenstämma, och, derest stadganden derom qvarstodo, skulle komma till kommunalstämmas handläggning.
Enligt motionärens tanke vore ett sådant alldeles onyttigt besvär ålagdt socknestämma genom 84 § i Kongl. Förordningen den 6 September 1842, der det föreskrifves, att, efter verkställd kronoskjuts, förteckning öfver de skjutsande m. m. skall å socknestämma granskas och sedermera biläggas Kronofogdens redogörelse.
Dock syntes denna kontroll kunna utan fara umbäras, då 78 § i samma författning för berörda ändamål innehölle tillräckliga stadganden.
Då något annat än att liqvid för kronoskjutsen blifvit vederbörligen erlagd, ej behöfde styrkas, samt onyttigt besvär sä väl för kommunal-stämma som kronobetjening och onödig tidsutdrägt för de skjutsandes liqvid borde undvikas, har motionären hemställt, att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, att 84 g af Kongl.
Maj:ts nådiga Förordning om truppers och persedlars fortskaffande af den 6 September 1842 må till all kraft och verkan upphäfvas. Bih. till R.
Prol. 1862 & 1863. 8 Sami. 5 Iläjl. 1 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ulskoltets Betänkande M 12.
De ofvanåberopade §§ i 1842 års Kongl.
Förordning hafva följande lydelse: § 78.
»Utgift af hvad beskaffenhet som helst, må ej ske annorlunda än mot behörigt qvitto.
Kan den, som betalning uppbär, ej sjelf skrifva, skall utbetalningens vigtighet och bomärkets egenbändighet bestyrkas af två personer, hvilka under namnen utsätta sina yrken och hemvist.» § 84.
»Då skjutsning är verkställd och allmogen skjulslegan uppburit, bör, för hvarje socken, en förteckning å de skjutsande husböndernas namn, hemvist och hemmans nummer, vägens eller stationens längd, hästarnes antal samt skjutspenningarnes belopp, specifikt för hvarje skjutsande, af Länsmannen i distriktet eller den kronobetjent, som med skjutsen haft befattning, tillställas socknens Kyrkoherde, som drager försorg att förteckningen varder vid genast derefter utlyst sockenstämma uppläst.
Sedan förteckningen med eller utan anmärkning blifvit af presten och tvänne vid sockenstämman närvarande hemmansegare påtecknad, bör densamma genom Länsmannen tillställas vederbörande Kronofogde, att dess redogörelse för durchtågsmedlen biläggas.
På enahanda sätt bör ock den till qvartervärdarne erlagda betalning för truppers förplägning m. m. verificeras.»