Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett tacksamt föremål för mitt koketteri -- det var alt.
Jo -- låt oss få det klart från början: för mig var
men hvad hjälpte det?
Det var som lydde jag en annan, starkare vilja -- jag måste -- jag kunde inte stå emot... (söker beherska sig, tar fram näsduken och torkar sig öfver pannan).
Men det var ju inte det jag skulle säga... det
Ah -- tror ni inte jag visste det mer än väl; --
86 var -- nej, nej! (med händerna för ansigtet, i förtviflan) åh, herre Jesus -- jag kan inte!
Seså -- var nu lugn! -- Hvad är det?
hvad jag säger... jag kan inte.
-- Det får gå som det
Nej, nej... jag är mig inte mäktig... jag vet inte
vill... ramla oförberedt öfver ert hufvud; ... man kan
fängsla mig -- göra med mig hvad som hälst... blott vill rusa på dörren.)
jag slipper vara den som säger er det.
(Har rest sig och
(griper honom i armen).
Nu skall ni tala, (energiskt) jag fordrar det.
på Tisdag ha vi revision.
Nå ja... bankens räkenskaper stämma inte.
jäg hjälpa er.
Hur stor är bristen?
Står det i min förmåga skall
Tretiotusen kronor.
pängar?
Men det är ju otänkbart.
Hvar har ni gjort af alla dessa
(Pekar.)
Nej, därute ligga de -- i fabriken.
87 FRU BRUHN.
Jag borde ha infört det i räkenskaperna... gjort anmärkning...
Han sade mig att det blott var tillfälliga lån -- att han strax skulle lägga dit dem igen... och att jag ingenting riskerade...
Så har det gått ett halft år... och summan har stigit alt mer och mer.
Direktören har tagit pängarne ur bankens kassa...
(våldsamt).
mig?
Min man en vanlig... åh, det kan ni säga åt hela tro er!
Och det vågar ni!... det tror ni er kunna inbilla
världen, det fins inte en -- hör ni -- inte en som skall
drar han mig med... och hela min framtid är ödelagd.
Det är så i alla fall...
Blir det nu upptäckt, så
(utom sig).
den?
Det är du som stulit... och så vill du skjuta skulden på honom... usling -- du -- SÖRLING
Du ljuger, pojke!
Din framtid -- hvem frågar efter
(rätar upp sig).
jag... men er man är för hederlig karl att neka, eller harm och trots; vill gå.)
Ni borde inte ha sagt det där!
Min plats mister
söka skjuta skulden på andra, som ni.
(Ser på henne med
88 FRU BRUHN
förtviflad). jag gör... förlåt mig.
(håller honom kvar;
Nej, nej -- ni får inte gå.
-- Jag vet ju inte hvad
(vänder sig bort). (ångestfullt).
ju tänka er... åh, jag tigger er ju om att stanna.
Säg mig alt, alt!
Ni får inte tillräkna mig hvad jag sade -- ni kan
Men om ni blott ville vara lugn.
Jag begär inte bättre -- just därför kom jag till er.
rörelsen).
(kämpande mot sinnes-
i ro.
Här måste ju göras något.
(De återtaga sina platser.)
Redan på Tisdag, säger ni?
Ja, jag skall -- jag skall.
Sätt er, så att vi få tala
Det har direktören litat på.
Vi trodde det skulle dröjt till slutet af månaden.
När fick ni underrättelse om revisionen?
kamrat vid hufvudkontoret.
Han nämde det blott i förbi-
Just nyss och rent genom en slump -- bref från en
89 gående.
Men direktören måste ha fått skrifvelse från styrelsen.
Hur kan han vara så lugn?
der brefven).
(ser på bordet och vän-
Hugo vet således ingenting...
Misstänker man något i banken?
Här ligger posten -- brefven inte brutna ännu.
att ni tillät det.
Men hur kunde ni låta det gå?
Det var ju ert fel,
skaffat mig platsen...
Jag var beroende af honom... var ju bara för en kort tid.
Han är min förman -- har
och så min tacksamhet.
-- Alt skulle ju betalas -- det
Och kassakontrollanten?
Vet ingenting.
Men ni borde inte ha tillåtit det!
Det är lätt att säga nu -- efteråt.
90 FRU BRUHN (förtviflad).
Herre gud -- hvarför skall jag bära detta också... jag hade mer än nog förut.
Men hvarför kommer ni till mig med alt dethär?...
jag skulle bli tokig.
Jag måste säga det till någon... och till hvem?
Det var som om det ville kväfva mig -- eller som
Hvarför inte till Hugo själf?
blifvit sagdt.
Orden skulle ha torkat mig på läpparne, bara jag sett på honom -- och om jag också lyckats tvinga dem fram -- han skulle bara behöft se på mig det var jag själf som stod och ljög...
Nu känner jag geras, om man griper sig an i tid.
Jag vet hur det skulle aflupit -- det skulle aldrig ha
så där ironiskt, öfverlägset -- för att jag skulle tro, att mig lugnare, sedan jag sagt er det.
Kanske kan alt ran-
FRU BRUHN (ifrigt).
Ja, direktören har stor kredit... och i värsta fall...
FRU BRUHN (med en suck af lättnad).
det ni sade mig alt!
(Räcker honom handen.)
Ni har rätt: ännu är ingenting förloradt.
Tack för
91 SÖRLING
Reser ni inte med ut?
min sorgsna fysionomi... kanske fördärfva alt.
Jag skulle bara bli ett åtlöje med
det är ett hufvudvilkor.
Jag skall vara glad -- sprittande glad och yr.
Det går nog för sig -- ty jag har en lång, bitter skola.
Än jag då?
Men jag måste.
Ingenting får märkas,
(bugar sig stum och går). (sjunker ett ögonblick
samman med ett uttryck af trötthet, men reser sig hastigt och återtager sin spänstiga hållning då direktören tar i dörren).
Jag tyckte jag hörde någon tala härinne.
Herr Sörling.
Han gick nyss.
Aha, en liten scen -- hva?
Han är illa fast, pojken.
Det är en bra pojke.
92 DIREKTÖR BRUHN.
mig ingenting annat än att lyckönska dig till eröfringen.
FRU BRUHN (utan att kunna beherska
Så-å... också du tar saken au serieux?
Då återstår
sin rörelse).
DIREKTÖR BRUHN (förvånad).
så vidt jag kan...
Men hvad står på med dig?
Du har varit så märkvärdig hela dagen.
(Gemytligt.)
Du vet, min älskling, att
du sedan inte bjuder alla dessa främmande människor med hem.
Hugo, lofva mig att vi fara tillbaka snart!
Och att
Och det kunde du just behöfva.
Det kunde muntra upp dig en smula.
så förfärligt.
Nej, Hugo -- jag härdar inte ut.
Det pinar mig
hyggligt den lilla stunden vi äro därute.
Men laga åtminstone att vi få det
FRU BRUHN (går mot fonden).
93 DIREKTÖR BRUHN
(skämtsamt efter henne).
hör du!
Då ber jag allesammans kvar -- och skickar efter fler till.
Och så -- Bettina -- inte någon likbjudarfysionomi --
(ut). (går planlöst omkring
i rummet, får fast i brefven och ser på dem likgiltigt; bryter det första).
dörren).
(i resdräkt; tittar in genom
Kommer jag också nu för tidigt?
Men jag stör er ju.
(lägger undan brefven).
Nej -- det här kan uppskjutas.
Stig in och slå er ner.
(kommer in).
Hvar är Betty?
Hon gick att sörja för vårt lekamliga lifsuppehälle.
Åh, hvad jag gläder mig åt färden!
Och jag!
94 SAIMA
vid bordet och bläddrar i några planschvärk.
Paus).
Hvad ni är tyst.
(sätter sig i en stol framme
(går fram till henne).
ni gjorde den sista gången...
Och era ögon blefvo så stora och djupa.
Hur det var möjligt för er att säga repliken så, som
(liknöjdt).
Jo. SAIMA
Nå ja, då var det ju bra.
(Fortsätter att bläddra.)
att i minnet höra det omigen.
Jag kan sluta ögonen och se det; jag kan tiga för
Jag måtte ha dramatiska anlag.
att spela så.
Jag betviflar att det öfver hufvud taget är möjligt
Det ser ni ju.
Men så varmt! -- Ni måste då också ha känt...
95 SAIMA.
Bah, jag kan ha tänkt.
Det skulle varit för kallt.
Då kan jag ha drömt.
Det skulle varit mer svärmiskt.
SAIMA (sakta).
Då kan jag ju -- frukta det.
Frukta?
SAIMA (utan att se upp).
DIREKTÖR BRUHN (böjer sig fram).
Menar ni att man fruktar det?
SAIMA (dämpadt, liksom drömmande).
er det.
Vet ni hur det käns att hissna?
Tyst, jag skall säga -- Man står ensam på en klint åt hafvet till, högt
uppe vid fyrtornet, med alla bärgknallarne under sig, som stora, stora vågor... och vårstormen sveper omkring en, ljum men frisk, mättad med lukten af ljung och svälda knoppar.
Vinden har dragit sig tillbaka utåt sjön; den
håller andan, och för en minut blir det lugnt omkring en.
96 (Med kraft.)
Men så stryker det en svartgrön krusning kommer! --
öfver vattnet, det fräser upp mot stenhällen och stormen Just innan den griper en, hissnar man till...
sådan underlig känsla... skrämsel för något öfverväldigande skönt.
vara någonting annat, någonting stort och fritt och laglöst som stormen.
Med makt att skrämma och med makt att rycka en med.
Ja... ja... kanske.
(Raskt.).
Fast nej!
Och hvad kallar ni det?
Det har intet namn.
Och om det mötte er?
Jag ville brottas med det.
Och om det vore starkare än ni?
Jag njuter af stormen -- emedan jag trotsar.
97 DIREKTÖR BRUHN
(med lidelse).
sina armar och tvinga dig att tillhöra honom.
Men om du utmanar honom, skall han gripa dig med
till förbud och moral.
Kärleken är laglös som stormen -- den känner icke
denna försiktiga halfhet -- jag afskyr den.
Och jag är inte den som böjer mig och gör offer; jag begär.
Jag har ingen moral!
Men denna fadda hyllning,
(går emot henne).
Saima!
ingenting mer än sandkornet på marken.
Du ger mig
Åh, du känner mig inte!
Du är ingenting för mig,
tiondedelen af ett hjärta, och du tror att jag med hela
min ungdom skall vara färdig att kasta bort mig till dig, så omedveten och så svag?
blott du ger tillkänna att det vore dig kärt..
Du tror mig
sin hvarje år.
Ditt hjärta skall göra bankrutt.
Mig som de andra -- af hvilka du »älskar» ett dus-
98 DIREKTÖR BRUHN.
Nej -- detta är något annat, Saima! SAIMA.
ner formeln?
Men jag vill inte dela din kärlek med första bästa.
Bah -- så säger du till alla.
Tror du inte jag kän-
Hvad begär du?
En motsvarighet till mig själf.
En människa för hvilken dygder.
En djärf natur, som icke ger deladt, utan helt; en brutal kraft, som kan slita alla band; en hänsynslös blott att han älskar och måste äga.
Ty kärleken är egoistisk; den söker icke andras, utan sitt eget.
Det är det enda jag tror på.
Någonting annat än dig.
Någonting som icke fins.
det icke gifs dessa småhänsyn och småskrupler och små-
egoism, som icke frågar efter hvem som trampas ned, utan
hennes skuldror och drar henne till sig) ville du då bli min?
Men om jag gåfve mig helt, (lägger sin arm kring
axel; slår långsamt upp ögonen emot honom och ler).
(med hufvudet mot hans
Du vill?
99 SAIMA.
Om du vore fri -- kanske.
Stenströms och grosshandlare
Hollgrens bullersamma skrattsalvor.)
(Sorl höres utifrån salongen, damernas gälla prat,
man kan komma i hvilket ögonblick som hälst.
Säg, säg!
(Han omsluter henne också med sin andra arm och gör en rörelse liksom för att kyssa henne.) SAIMA
När jag blir fri?...
Hör, de sorla redan därute,
mot fonden; vänder sig om).
(gör sig lös och går hastigt
och jag kommer icke att hjälpa dig.
-- Men jag väntar.
Gör dig inga illusioner!
Frihetskampen blir hård,
och. strålande; går sedan drömmande och med ett lyckligt småleende af och an på golfvet, får syn på brefven och bryter dem med ett frånvarande utseende.
Vid läsningen ansigte förvrides och han griper fastare kring stolryggen; tar upp sin näsduk och far med den öfver panna och an-
(ser efter henne, glad
af det andra blir han uppmärksam, leendet försvinner, hans-
sikte; koncentrerar hela sin uppmärksamhet på brefvet, läser det omigen med ögonbrynen sammandragna, under synbar viljeansträngning.
Sjunker slutligen ner i stolen, med hufvudet lutadt mot händerna, och stirrar slött framför sig. grens röst höres öfver alla de andras).
Sorl och skratt från salongen.
Grosshandlare Holl-
Jaså, direktören är på sitt rum.
Ja, jag hittar nog
100 dit.
Men tar han emot personer som komma med tiggarlistor, hva?
herskar sig; står ett ögonblick fundersam; nickar till, raskt, som om han fattat ett beslut.
Går mot fonden).
God morgon, kära bror!
DIREKTÖR BRUHN (reser sig upp; be-
Altid samme damernas gunstling -- hva?
Morjens, morjens!
Redan fullt hus här, ser jag.
Åh, jag tar det visst inte åt mig.
sidig du -- hä.
Förstår dig lika bra på fruntimmer som på affärer.
Skrymtare -- hva?
Jo jo, du är mång-
Jag vet inte om jag skall ta det som en komplimang.
var det listan, hä.
Jo, jo -- lita på mig, jag har blick -- hva?
Ja, så
(Går mot vänster.)
Jaha, jag skall strax...
Behagar bror stiga in till
(följer).
Fina; namn -- hä, hä! -- Landshöfdingen --
101 hva?
Det är ett rent nöje att vigilera till en sånhär lista -- folk ä' så hjärtinnerligt räsonnabla!
(De gå in till vänster) RÖNNE
Men han fins här ju inte.
Nå -- sengångare!
(Ser sig omkring; ropar utåt.)
egna rum.
Jag skall säga till.
Jaså -- då ha han och grosshandlaren gått in i hans
(ser på henne med ett leende).
Hvarför inte lika gärna jag?
(Går mot vänster) FRU BRUHN
(häjdar honom).
tillkämpad munterhet)
Jag menar -- gå ni ut och roa damerna så länge.
Jag är rädd de annars bli otåliga.
Nej, nej -- låt mig... det är visst bäst -- (Med
(fixerar henne skarpt).
(Går ut i fonden.)
bröstet med ett uttryck af förtviflan; heherskar sig och går fram mot dörren till vänster.
Knackar).
(trycker händerna mot
ansikte utåt, men gör åter våld på sig och knackar ännu en gång, hårdare.)
(Ingen svarar.
Hon lyssnar, vänder sitt upprörda
nervös).
(i dörren; blek och
102 FRU BRUHN
(med konstlad munterhet).
Skulle vi resa nu?
lägenhet som omöjligt kan uppskjutas.
Kära Bettina -- gör min ursäkt.
Jag litar på din takt...
Du förstår, det är allvar!
(Stänger dörren.)
Men vänta inte på mig.
Jag... det är en ange-
stilla och lyssnar inåt mannens rum; kämpar med sin rörelse; tar upp sin näsduk och biter i den för att kväfva en gång liksom på försök.) fonddörren.) tårarne.
Antager sin muntra och lifliga min, skrattar till Så där ja.
En avant... till nöjena!
(Går ut genom (Sorlet dör bort.
Man hör spring i trapporna och
Ja, jag förstår -- det är allvar.
(Står ett ögonblick
rullandet af ett par vagnar.)
grosshandlare Hollgren, som klifver ut först).
(öppnar dörren för
Du förstår... en tillfällig förlägenhet...
fogande, ... ett par dar, det är ju ingenting.
Fämtusen kronor -- hva?
Kanske det inte räcker -- hä, hä, hä.
Ja bevars, ja bevars!
Mitt kreditiv står till ditt för-
Tack?
(Efter någon tvekan.)
Kan du lämna mer?
103 GROSSHANDLARE HOLLGREN.
det riktigt gälde.
(Plirar fryntligt med ögonen.)
Man vet inte så noga... om
Jag skulle bli dig mycket förbunden.
Skulle tro att jag...
något hastigt uppå.
Men så blir -- som jag sade dig -- vinsten betydlig.
Och så får man ju våga något.
Ja du, summan är något stor, och så kom det mig
(allvarligare).
(Efter en paus.)
Och hur mycket?
merslöshet).
I alt inemot en tretiotusen kronor.
(med låtsad bekym-
Så mycket!
jag sade dig ju att...
Ja, alt hänger på att det måste vara kontant.
men med en min af doldt tvifvel). få upp det strax... det behöfs tid -- hä?
(bekräftande,
Förstås -- förstås... (Dröjande.)
Men ser du, att
104 DIREKTÖR BRUHN.
en dag.
Åh, för grosshandlare Hollgren är det gjordt på
sista tiden själf haft en del utbetalningar... annars förstår du väl -- hm -- med största nöje, hva'?
Nej, nej, kära bror -- säg inte det.
Jag har just på
Hur mycket kan du åstadkomma till i morgon?
ditt förfogande.
Men ser du -- uppriktigt sagdt -- mer
Ja, vet du -- som sagdt -- mitt kreditiv står till
kan jag inte -- du vet, min affär... skall jämt pängar till.
lämna.
Men fämtusen utom kreditivet kan du naturligtvis
men... ja, du känner mig, hä.
(Ser på klockan.)
Nu får adjös!
Damerna gångna, hva?
Förbannadt tråkigt.
Jag skulle så gärna --
jag raska på... farväl, kära bror!
(De skaka hand.)
Adjös,
De reste ut till villan.
Och inte don Juan med -- hä?
105 DIREKTÖR BRUHN.
förmiddag, så kanske du är snäll att lämna honom anvisningen.
Nej. -- Ja, då skickar jag
Anderberg bort i morgon
Jaha -- ja, det skall ske.
DIREKTÖR BRUHN (går bort och ringer.)
(kommer in och niger kokett).
Hvad befalls?
DIREKTÖR BRUHN (frånvarande).
Min rock och min hatt.
SOFI (mäter honom med en föro-
lämpad blick och går).
af och an på golfvet).
DIREKTÖR BRUHN (promenerar tankfull
några tusen här och några där...
Åh, det blir en, tung promenad!
SOFI (med hatt och rock).
Ja -- det återstår inte annat.... från hus till hus...
rocken.)
(Hön hjälper honom beskäftigt på med
tack och utan att se åt henne).
DIREKTÖR BRUHN (går utan att säga
förvåning och förargelse).
SOFI (blickar efter honom med
Ridån faller. _________
TREDJE AKTEN. Samma dekoration.
Morgon, dagen därpå.
DIREKTÖR BRUHN (klädd i öfverrock
och med hatten i handen; kommer från vänster och går mot fonden).
klädd, osminkad, blek; ställer sig framför fonddörren och hindrar honom från att gå).
Nej, du får inte gå förr än du sagt mig hvad det
FRU BRUHN (enkelt och allvarligt
Jag kan inte längre låtsa som om jag hvarken hörde eller såg.
Det är affärer; låt mig gå.
FNU BRUHN.
Kan jag inte få veta det ändå?
i ditt rum.
Du hade haft tid nog, om det funnits förtroende.
Halfva hatten har jag hört dig promenera af och an
107 DIREKTÖR BRUHN.
Herre gud -- börjar du nu med det!
brår dig intet och har ingenting att förebrå.
Men vi bli ändå två om att bära det, låt oss då också vara två om att rådgöra.
Åh nej, nej; att du inte kan förstå mig!
Jag före-
Ja, ja, sedan.
Men jag måste... (vill ut).
Skaffa pängar.
Men om du inga får?
Jag måste skaffa, om jag också...
Nej, inte den där öfverretningen.
Här behöfs lugn.
Det är ingen konst att prata.
Släpp mig ut.
Säg först, är det bara fabriken?
Eller...
(osäkert).
108 FRU BRUHN.
Här fins inte tid till omvägar.
Är det banken?
Ban....
sant.
Fabriken har slukat alt, och du har lånat -- lånat i smyg och hoppats kunna betala igen.
Nej, du behöfver ingenting säga.
Jag ser, att det är
öfver en stol). FRU BRUHN.
(kastar sig hopvikt
Och i morgon revision!
Hur stor är summan?
Tretiotusen.
Du var ute i går.
Fick du något?
Åttatusen.
Kontant?
tviftad fram och tillbaka på golfvet.)
Jag skulle haft Holljag skulle skicka Anderberg efter anvisningen.
Tretusen.
Rästen i kreditivanvisningar.
(Går för-
grens kreditiv -- fämtusen -- vi kommo öfverens om att
109 DIREKTÖR BRUHN.
svarade altid att grosshandlaren var borta.
Han har varit där flere gånger -- förgäfves.
Men han kommer nog hem innan bankdags.
DIREKTÖR BRUHN (förskrämd; griper
henne om handleden).
Betty... om han misstänker?
få ihop sjuttontusen i dag?
(Eftersinnande.)
Kan du
nan möjlighet.
Ja... nej -- jag vet inte... men det fins ingen an-
FRU BRUHN (med fasthet).
undan.
Jo. Du har ett dygn på dig; ännu kan du komma
Rymma!
träffar; det gäller att vinna tid.
Så blir det administration göras.
Det gäller att vara undan när katastrofen in-
eller cession; men kanske banken dessförinnan kan godt-
Jag måste --
Nej, det går inte... då ramlar det altsammans...
110 FRU BRUHN.
Du kan inte komplettera summan på så kort tid.
olycksaliga fabrikens skull!
Hade jag bara låtit bli att tänja ut krediten för den
Det fins ingen annan råd.
Du lyfter de fämtusen på det räcka, äfven utan Hollgrens pängar.
Jag har legat och grubblat öfver det hela natten.
kreditivet, och med alt som annars fins på hand skall
Och jag skulle -- som en vanlig banktjuf! FRU BRUHN.
du nu, är du förlorad.
Det har varit för många försnill-
Under din frånvaro kan alt rangeras.
Men tvekar
ningar på sista tiden.
Man skall inte låta nåd gå för rätt.
DIREKTÖR BRUHN (vrider sina händer).
tillgångar -- jag skulle kunnat --
Men jag skulle ha betalt hvartenda öre.
Jag har ju
Om du haft tid på dig.
Men nu gäller det din frihet.
De taga alt, alt.
I alla fall ja.
Jag riskerar således ingenting.
111 DIREKTÖR BRUHN.
inför en olycka som denna?
Betty!
Hur kan du taga det så lugnt, när du står
nytt.
Länge har den stirrat emot mig -- formlös likt ett ansigte utan konturer.
Nu nyss -- på två nätter -- har den klarnat och antagit dragen af ett oundvikligt öde.
Och olyckan är för mig ingenting
Du visste ingenting.
som stått tydligt för mig var nödvändigheten af att vårt äktenskap upplöstes.
Inte om vår ruin, -- den är för mig en bisak.
Och nu begagnar du dig af tillfället.
Det är nobelt.
till förklaringar.
(Ser på sin klocka.)
Du reser naturligtvis med snälltåget.
Du får tänka hvad du vill -- nu gifs det ingen tid
Jag stannar för att omintetgöra din vackra plan.
lättare att bli skild från en fästningsfånge.
Min plan?...
Men du glömmer, att det är ännu
112 DIREKTÖR BRUHN (uppbrusande).
ett kallt hånskratt.)
Tack för denna sista yttring af din -- »kärlek».
Betty! (Gör våld på sig.)
Nå ja... jag reser.
Du bör genast tala vid Saima.
Saima?
sett det länge.
Jag vet att detta är mer än det vanliga. är den slut.
Jag vill att du skall vara fri.
Jag har sett det och
Det har också kostat mig den hårdaste striden, men nu
till slutet den uppoffrande makans roll.
Det är för min skull.
Du spelar ända
till döds af sträfvandet efter något, som altid glider mig ur händerna.
Jag vill inte hänga fast vid ditt lif som en igel, den du gärna ville afskaka...
Jag har skickat bud efter Saima.
Hon bör vara här om några minuter.
Nej -- äfven jag vill vara det.
Jag vill inte hetsas
DIREKTÖR BRUHN (sarkastiskt).
Och så få ni talas vid.
113 DIREKTÖR BRUHN.
Jaså!...
Det var gentilt.
sarkastiska tonen... du vet att jag menar dig väl.
Hugo -- sök att förstå mig.
Lägg bort den där
fort det kommer en motgång inom synhåll, du vill att
Inte nog med att du sparkar mig bort så
jag skall locka en annan i fördärfvet -- en ärlig, öppen
ung kvinna, hvars skoremmar du inte är värd att upplösa.
då inte för det jag resignerar och lämnar min plats åt
Nej, jag vet ju, att det är din åsikt... klandra mig
den, som är bättre än jag.
(Kämpar med sin rörelse; beSäg henne alt -- du skall få se, att hon väljer dig och landsflykten.
herskar sig).
Det är ej fråga om att locka eller bedraga.
Och skandalen -- hennes rykte?
Hvad rör henne folkets skvaller, när hon reser dit, där det icke når henne?
Hvad kommer henne skandalen vid, när hon är borta?
Men hon skall inte gå in på... hon gör det aldrig...
114 FRU BRUHN.
högre än -- -- oss andre.
Då hade hon inte häller förtjänt att du satte henne
det är...
Och jag vill inte begära det.
Det är ju en nedrighet,
FRU BRUHN (afbryter; allvarligt).
henne att... att din framtid är hennes?
Eller har du inte redan sagt
Jo... men...
undanhålla henne valet.
Tro du mig, Saima är inte rädd.
Och tvekar du för smärtan?
Ah, den kommer i alla fall.
Men då vore det ett bedrägeri att
och ned på alla begrepp, som jag ansett heliga...
Jag tycker du har rätt.
Och ändå vänder du upp
haft tid nog att grubbla -- mellan balerna och supéerna.
DIREKTÖR BRUHN (som under föregå-
Lifvet är en hårdhändt läromästare.
Och jag har
ende replik eftertänksamt stirrat framför sig, utan att höra hennes ord).
Nej, nej... det är omöjligt!
115 FRU BRUHN.
modet.
Men icke med Saima.
Hennes tillförsikt skall ge dig kraft att arbeta, hennes kärlek ge dig mod att lefva.
Tänk på hvad det gäller!
Ensam skall du fälla
bedraga -- och hvad gör det så om menniskorna för-
Ännu är icke alt förloradt.
Din afsikt var inte att
döma, när man blott icke behöfver blygas inför sig själf.
Dessutom kan ju alt rangeras här hemma, så att ingen mod börja bygga dig en ny framtid. fläck kommer att låda vid ditt namn.
Du kan med friskt
att det går rundt i mitt hufvud.
Men alt detta är så nytt och märkvärdigt,
men det har haft svårt att bryta igenom.
För mig är det kanske inte nytt,
fick tvåtusen af Hansson.
Han skulle ha dem igen om en vecka.
Och han har inte råd...
Men... du; det är ohyggligt med de pängarne!
utom...
Han skall få dem.
Det blir ju tillgångar, och dess-
Här är inte tid att tänka på det.
Det gäller att
116 fatta ett beslut.
Ä ena sidan fängelse, straffarbete, förnedring...
(håller för öronen).
Tyst... åh!
göra för sig alla möjligheter och sedan välja.
Hvad tjänar det till att förtiga det?
Bäst är att klar-
beslutsamhet). ter till).
(med en ansats af
Jag har redan gjort mitt val.
(Det ringer; han sprit-
förgyll intet.
Det skall inte behöfvas.
Ingenting öfverhåller på att brista i gråt men bemannar sig och tillägger och går.)
Det är Saima...
Hugo, säg henne alt!
Dölj intet,
skyler så, som tillgifvenheten...
Hugo... (vill säga något, raskt) om en halftimma är din koffert i ordning.
(Nickar
efter mig.
Hon har skickat bud
I sitt namn ja; men ärendet var mitt.
Ah, repetition?
Nej, det blir ingenting af med den.
117 SAIMA.
ändå -- (springer fram och ser honom frågande in i ansiktet).
Så märkvärdig ni ser ut!
Upprörd -- glad -- och
och för henne fram till rampen, med armen kring hennes skuldror).
(tar hennes händer
jag skall börja.
Jag har så mycket att säga dig, att jag inte vet hvar
(ser sig misstroget omkring).
på oss....
Du sade ju att du ville bli min, om jag vore fri.
Nu är jag det.
Nej, du kan vara lugn, det fins ingen som spionerar
Åh, Hugo -- det är ofattligt.
Också för mig.
Men Betty...?
(af brytande).
Nu känner jag det, ty glädjen öfverröstar hvarje annan känsla.
(Breder ut sina armar).
Saima, jag visste inte hur mycket jag höll af dig!
vud mot hans axel).
(lägger smekande sitt huf-
118 DIREKTÖR BRUHN.
min förmåga att känna och handla blifvit fördubblad!
Saima, jag är ju mer för dig än alt annat?
Nej, det är påtaglig värklighet; och jag tycker att
Men så glad jag är att få tillstå det!
Och du kan öfverge alt annat för mig?
Jag är nästan ledsen att inte ha något att öfverge.
Och du följer mig hvart det bär?
Följer dig?