Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Båda dessa omständigheter äro till förmån för den Engelska och nackdel för den Svenska fabrikanten, till ett sammanräknad! belopp af 10 öre eller, om export-tullen å koppar bl ifver afskaffad, 12| öre per Svenskt skålpund.
Då nu, efter hvad för Utskottet blifvit ådagalagdt, medium af arbetslön och profit för de Engelska fabrikerna, efter i England gällande priser, utgör 19^ öre per Svenskt skålpund, visar sig häraf, att minskningen 121 öre är nära f, om den Svenska fabrikanten skulle hålla samma försäljningspriser sorn de Engelska, och att den Svenska icke utgör mer än en j af den Engelska'fabrikantens arbetslön och profit.
I stället för 19 J öre, sorn den Engelska fabrikanten har att beräkna såsom arbetslön och profit, fåf den Svenska endast 6 § öre.
Man finner häraf ätt det lönar sig ått exportera varan ifrån England till Sverige — och det mera än Engelsmännen sjelfve billigtvis kunna förvänta.
Dertill kommer ytterligare Engelsmännens stora öfverlägsenhet i tillverkningens omfång och i kapitalstyrka.
Verkstäderne i Birmingham för marinmetali och messing äro anlagda för en årlig fabrikation af 22,000 Engelska tons, eller, i rundt tal, 525,844 Svenska centner.
Den Svenska tillverkningen uppgår i hela landet på sin höjd till 300 tons eller 7,214 centner; det vill säga den Svenska tillverkningen utgör icke fullt y2:del af den Engelska, och skilnaden stiger tili 518,630 centner.
Med denna stora öfvervigt i tillverkningen kunna Engelska läbrikanterne, stödjande sig tillika på öfverlägsenhet i kapitalstyrka, nedsätta sina försäljningspriser under den för Svenska fabrikationen möjliga gräns; och således nedtrycka och omintetgöra den Svenska näringsgrenen, om icke den Svenska tullagstiftningen kommer den inhemska näringen i någon män till hjelp.
Franska, Belgiska, Preussiska och Danska meSsings-fabrikantenie fortfara ännu att genom import-tullar njuta skydd lör sin näring.
Dessa länder hafva icke tilltrott sig att kunna täfla med England i tillämpning af handelsfriheten, huru mycket mindre skulle' då ett jemförelsevis så kapital-fattigt land, som Sverige kunna gorå det.
Då jag nu sökt visa, att afskaffandet af de fordna af ålder antagna skydds-tullarna för oarbetad messing och marinmetall varit ett verkligt misstag, och då, utom förut åberopade förhållanden, äfven sjelfva billigheten synes fordra, att, under det flere an Uih. lill B.
Prui. isiii & 1863.
S Sand. 1 Afa, 6 Mfi. 10 74 lievillnings-Vtsknttcts lie hink an dr N:n ft. dra och några äfven, i jemförelse med denna, mindre naturliga industrigrenar fortfarande åtnjuta ej obetydligt skydd, äfven denna näringsgren åter må komma i åtnjutande af en emot den fordna nedsatt, väl behöflig skydds-tull, får jag vördsamt föreslå: att å oarbetad messing, latun och trådband inbegripne, sättes i tulltaxan en införsels tull af 5 öre per skålpund; och att å marinmetall eller annan komposition, till förhydning af fartyg, åter upptages en införsels-tull af 2 öre per skålpund; helst desse tullsatser äro så låga, att de endast kunna anses för deri inhemska åldriga och naturliga näringsgrenen såsom ett rånga värn emot den öfverlägsna Engelska industrien i denna gren.»
I denna reservation instämde Herr af Wirsén, C. Th., och i förslaget att åter införa skydds-tull för oarbetad messing, latun och trådband inbegripna, hafva instämt: Herr Reutersvärd, P., Doktor Nordlund, Prosten Sondén, Prosten Lundholm, Riksdagsfullmägtige And, Gudmundsson från Hallands län och Gustaf Johansson från Kronobergs län. 3:o af Herr Reutersvärd, P. »Vid tulltaxans behandling inom Utskottet, har jag, hvad beträffar införsels-tullen, icke kunnat med min röst biträda andra förändringar och tullnedsättningar i nu gällande taxa, än de Kongl Majit i Sin nådiga Proposition, med stöd af Kongl.
Kommers-kollegii och Kongl General-Tullstyrelsens i ämnet infordrade utlåtanden, föreslagit, och detta på de välgrundade skäl, som i den nådiga Propositionen närmare finnas angifna; hvadan jag får reservera mig mot alla öfriga förändringar och tull-nedsättningar, som Utskottet vidtagit, äfvensom de deraf härflytande inkonseqvenser.
Då Utskottet från böljan af sina förhandlingar var betänkt på att föreslå Rikets Ständer, att ingå till Kongl. Majit med en underdånig hemställan, det Kongl Majit täcktes genom sakkunnige personer låta utarbeta förslag till ny tulltaxa att föreläggas näst sammanträdande Rikets Ständer, synes det mig som hade man utan olägenhet bort lemna tulltaxan, i hvad den rörer införsel-tullen, oförändrad, utom i de delar, der en närmare utredning genom ofvannämnda embetsverk redan egt rum.
Hvad beträffar utförselstullarne, så anser jag att
Utskottet gått alltför raskt tillväga då i ett enda penndrag man utstrukit hela utförsels-tarifen, utan att besinna dels den betydliga inkomst, sorn derigenom beröfvas Statsverket, och dels de rubbningar, som i vissa fall drabba en stor del af landets industri-idkare.
Utan att vilja bestrida grundsatsens rigtighet, att utförsels-tullar hämmande inverka på ett lands export, så anser jag dock att undantag från denna allmänna regel höra ske och kunna försvaras då andra stats-ekonomiska skäl förefinnas, som icke få förbises och som åtminstone bjuda till försigtighet, helst inga tvingande omständigheter framkallat en så brådstörtande förändring som den Utskottet föreslagit.
Det torde åtminstone vara tvifvelak - RéViltnings-Vlskottets Betänkande Alo 8 75 tigt huruvida det är stats-ekonomiskt klokt att tillåta tullfri utförsel af sådana råvaror eller halffabrikater, som antingen äro oumbärliga för landets eget behof eller sådana, som lämpa sig särdeles väl till förädling inom landet, för att dem åter införa i förädlad form.
Med anledning af hvad jag ofvan yttrat, vågar jag föreslå att ben och lumpor, det förra såsom varande ett behöfligt och verksamt gödningsämne för vårt jordbruk och det sednare såsom en oundgänglig råvara för våra pappersbruk, måtte fortfarande få draga samma utförsels-tull, som nu gällande tulltaxa bestämmer.
Jernmalm och tackjern, hvilka såsom råvara eller halfiabrikat lämpa sig särdeles väl till förädling inom landet och för hvars tillgodogörande många och dyrbara anläggningar blifvit uppförda, böra derföre bära en tull af minst 10 öre per centner, hvilket jag inom Utskottet äfven yrkade.
Det bör icke lemnäs oanmärkt att, hvad artikeln malm beträffar, den icke bör till utförsel lemnäs tullfri förr än den nu gällande grufve-stadgan undergått sådana förändringar, att den först och främst skyddar de bruks- och masugns-egare, som å egen mark ega malmtillgångar, från intrång af hvem som helst att blott genom ett mutbevis förvärfva sig eganderätt till grufvai äfvensom att en mängd föreskrifter i nämnda författning böra försvinna, hvilka till mehn för bergsbruksrörelsen ännu qvarstå.
Rå-koppar föreslår jag att bära en utförsels-tull af 1 R:dr per centner, Koppar-malm 10 öre per centner.
Hvad trädvaror beträffar, så har jag icke motsatt mig Utskottets förslag att tillstyrka tullfrihet å alla de skogs-effekter, som äro produkter af den fullmogna barrskogen, äfvensom alla slag af löfskog, men deremot skulle jag djupt beklaga om Rikets Ständer lemna den omogna ungskogen af gran och furu till de minsta dimensioner) utan allt skydd mot den sköfling, som tyvärr redan nu eger rum; hvarföre jag i denna del i allo instämmer i den af Herr Doktor Säve afgifna reservation.
Slutligen beder jag få instämma i den del af Herr Åkermans reservation, som afser förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse angående tulltaxans omarbetande af sakkunnige personer, enär denna antyder den rigtning, i hvilken förändringar böra och kunna ske, men på samma gång lemnar öppen rätt för de Komité-ledamöter, som skola taga frågan under pröfning, att, utan öfver skridån de af Rikets Ständers beslut, höja eller åsätta tullsatser der omständigheterna dertill föranleda.» 4:o af herr Wirsén, C. 7h.: »Jemte det jag förenar mig i Herr Åkermans, F., reservation, äfvensom i Herr Reutersvärds, P, i hvad densamma rörer export-tullens borttagande å malm och tackjern, reserverar jag mig emot Utskottets beslut, att icke fästa afseende vid de motioner, som haft till föremål tullsatsernas förhöjning å åtskilliga lyx-artiklar och mindre oundgängliga nödvändighets-varor, till hvilka sednares antal äfven torde böra hänföras artikeln socker.
Genom en tull-förhöjning å endast denna artikel, i öfverensstämmelse med den af Herr Brakel väckta motion, hade tvifvelsutan llcviltniiiys-Liskultcts lii länkande Å:» S. tillskyndats
Staten en betydlig tillökning i inkomster, hvarigenom ock en icke ringa del af den skuldsättning på utländsk ort, sora torde blifva en följd af de jern vägsarbeten, hvilka vid denna riksdag efter all anledning blifva beslutade, hade kunnat, enligt min förmening, undvikas.» 5:o af Herr Åkerman, F.: »Det betänkande, som nu underställes Dikets Ständers pröfning, skall utan tvifvel vid en närmare granskning finnas vittna om det föga lämpliga sätt, på hvilket Utskottet vid tulltaxans behandling tillvägagått.
Den konseqvens i afseende på tullafgifters bestämmande, som utgör en af fordringarne vid en dylik lagstiftning, saknas nemligen i mera än ett afseende.
Detta resultat har svårligen kunnat uteblifva, då man icke inskränkt sig till att endast pröfva de förslag, som Kongl. Maj:t, efter Kongl. Kommers-kollegii och Kongl. General-Tullstyrelsens hörande, framställt, samt de mer eller mindre motiverade motioner, som inom Dikets Ständer eller i Utskottet blifvit väckta, utan företagit sig att genomgå samtliga i nu gällande tulltaxa upptagne artiklar och derunder, utan föregående utredning, på fri hand, — oftast efter omröstning — besluta, huruvida nu gällande tullsatser borde borttagas eller sänkas.
Emot detta tillvägagående har jag inom Utskottet framställt anmärkningar och får nu, förnyande desamma, vördsamt föreslå, att Rikets Iiöglofliga Ständer måtte besluta bibehållande af nu gällande taxe-bestämmelser i alla de fall, eler icke en pröfning påkallas på grund af Kongl.
Ma/j/ts nådiga framställning eller af väckta motioner, 2:o) Genom flere sådana har yrkats fastställande af införselstull å omalen samt malen hvete och råg, äfvensom å smör och ost.
De föreslagna tullsatserne hafva inom Utskottet modifierats sålunda, att man fordrat tull af 20 öre för 1 kubikfot hvete, 10 för 1 kubikfot råg, 1 Hulr för en centner hvetemjöl, 50 öre för en centner rågmjöl, 3 öro för 1 skålpund smör och 3 öre för 1 skålpund ost, men endast sistnämnda yrkande har vunnit Utskottets bifall.
I öfrigt hafva fordringarne i ofvannämnda hänseenden blifvit af Utskottet underkända och emot dessa beslut bör jag reservera mig.
Det var i 1857 års tulltaxa, som man borttog dittills gällande införselstullar för lifsmedel af alla de slag, som inom landet produceras.
Dessa tullsatser minskades redan mera allmänt i 1848 års tulltaxa emot hvad de förut utgjorde.
För smör och ost nedsattes de ytterligare i 1854 års taxa, men voro ännu år 1856 betydligt högre, än hvad som nu föreslagits.
Utan tvifvel föranleddes tullsatsernas totala borttagande frän de för vår spanmålsproduktion lyckliga förhållanden, som egde rum under åren innan 1857 års taxa af Rikets Ständer beslöts, och derifrån att exporten af våra öfverskott gynnades deraf, att Ryssland, Europas kornbod, icke kunde deltaga i konkurrensen, enär dess hamnar i följd af kriget med Vestmagterna voro blockerade, klan synes dock icke hafva betänkt, att sistnämnda förhållande var af öfvergående natur och att i vårt klimat de goda åren höra till undantagen.
Också har sedan totvillnititjS-Ulskc.llcls Betänkande \:o S. 1857 ett annat resultat i afseende å vår spanmålsexport visat sig, så vida mait undantager utförseln af korn, sorn ökats på ett tillfredsställande sätt samt sädesslaget hafre, som i stigande mängd utföres — detta sednare dock icke till jordbrukets båtnad, oin man besinnar att detta sädesslag utgör kreaturens föda och att de utförda qvantiteterne, använda inom landet, skulle befordra vår ladugårdsskötsel, hvars uppbringande är enda vilkoret för en ökad produktion af de sädesslag, som utgöra föda för menniskor.
Att ladugårdsskötsel!! borde idkas med annan omsorg än nu sker, bevittnas bäst då man betraktar hvad af dess hufvudprodukter, smör och ost, till landet importerats under de 6 åren 1857—1862, utöfver hvad som derifrån utförts.
De öfver skjutande införselsbeloppen utgöra nemligen icke mindre än 536,400 lispund smör och 331,430 lispund ost, motsvarande ett penningevärde, efter beräkning af 11 R:dr för ett lispund smör och 6 Rulr för ett lispund ost, af 9,549,870 R:dr Ruut.
Under ofvannämnde 6 år har af omalen hvete visserligen exporten öfverstigit importen, men hvetemjöl har deremot införts till så stora qvantiteter, att de fullt uppväga det öfverskott, som uppstått hvad den omalna säden angår.
Artikeln råg, som är landets hufvudsäde och jemväl utgör dess innevånares hufvudsakliga födoämne, företer åter lika ogynnsamma förhållanden, som de angående ladugårdsprodukterne anförda.
Under ofvannämnde tidrymd har införseln, så hvad omalen som malen sådan spanmål angår, högst betydligt öfverstigit utförseln.
Detta öfverskott uppgår nemligen till 3,279,274 kubikfot omalen råg och 5,173,790 lispund rågmjöl.
Säkerligen skall för mången, som ständigt hör talas om vårt blomstrande jordbruk, dessa på Tullverkets räkenskaper grundade siffer-uppgifter förekomma oväntade, särdeles då han ihågkommer den mängd millioner, hvarföre våra Hypoth eks-föreningar för jordbrukets befrämjande skuldsatt dess idkare hos utlandet.
Förklaringen till detta förhållande, hvaröfver bekymren ökas, då ifrån alla landsorter förspörjes vexande anspråk på ökade lånetillgångar för jordbrukets behof, ligger emellertid efter min förmening icke långt borta.
Vi hafva, det är sannt, då man undantager sydligaste delen af landet, vidsträckta tillfällen för uppodling, men vi hafva en fiende, som heter klimatet, hvars inflytande gör oss i afseende å kostnaderna för frambringande af ädlare sädesslag samt ladugårdsprodukter underlägsne våra grannar i sydligare länder.
Att bevisa denna uppgift skulle föra mig utom den gräns, som måste sättas för omfånget af en reservation, men en hvar som, sjelf kunnig i jordbruk, uppmärksamt betraktar vilkoren för dess bedrifvande så väl i nyssnämnde länder som i vårt eget, och i anledning deraf uppställt jemförelse, skall utan tvifvel vitsorda mitt påstående.
Då så är fallet, kan icke en större utveckling påräknas, så länge jordbruket saknar icke blott fördelen af ett ringa skydd genom tullagstifningen, utan äfven den uppmuntran till ökad verksamhet, som ligger deri, att vid export af dess produkter få dem utan beskattning af tull emottagne i främmande länder.
Det är nemligen endast i Sverige, fastän beläget i Nordpolens granskap, som man allmänt 73 Bevillninyt Vlskolleli llctänkantle Ni > S. borttagit utförselstull å alla lifsmedel, och således inbjudit utlänningen att afgiftsfritt uppträda som vår medtäflare, under det att införselstull finnas åsatt malen span* mål i alla af mig kända länder, omalen dito i alla grannstater utom Danmark, ost i alla utom England ("sedan 1859) och smör i alla utom England (sedan 1859) och Nederländerna.
De ifrågavarande ländernes införselstullar utgöra nemligen för alla slag omalen spanmål i Norrige 3 å 25 öre per kbft. i Tyska Tullförenings-Staterne 22 » » O i Nederländerna 1 » n » i England 8 B o » i Finland 16 å 32 « f> a i Belgien 19 B » ctr. för malen spanmål af alla slag i Norrige 39 öre å 1 R:dr 70 öre per ctr.
i Danmark .... 85 « å 2 b 12 fl B » i Tyska Tullföreningen ... 4 b 53 » b » i Belgien 37 » » » i Nederländerna 26 B B fl i England 36 » » b i Finland 50 proc. öfver tullen för omalen spanmål i Frankrike är endast hvete, malen och omalen, belagd med införselstull, för malen 32 öre per centner. » om alen 16 *> » » i Norige 4 R:dr25 öre per centner.
i Danmark 7 n 8 JO JO » i Tyska Tullföreningen 7 n 17 » » » i Frankrike ... 1 R:dr 84 öre å 4 » 59 JO JO » i Belgien . . . . 3 » 3 )) » a i Nederländerna 3 » 18 » n » i Finland 21 )» 15 n 0 n samt i Norrige 2 » 83 » » » i Danmark 3 » 5 » » » i Tyska Tullföreningen 7 n 17 » » » i Frankrike 76 » » » i Belgien 2 » 39 » » » i Finland 0 » 6 4 n » )> Såvidt jag kunnat förnimma, hafva de invändningar, som inom Utskottet anförts emot yrkandet af införselstull å ifrågavarande födoämnen, hufvudsakligen inskränkt sig till trenne: att man icke bör fördyra lifsmedlen för de arbetande klasserna; att sedan man en gång gjort dem till införsel fria, man icke borde gå tillbaka, och att ali införselstull ar en till vissa medborgares förmån åsatt beskattning på de öfriga.
TtrViMnivgs-IJlsJtnllels Retflnltanrfr N:o S. 79
Utan tvifvel utgör ett tillgodoseende af de arbetande klassernas fördelar ett ömt åliggande för landets lagstiftare, men man fullgör det icke, efter min förening, om man förgäter, att ett hufvudvilkor för de arbetstagandes utkomst är, att arbetsgifvaren icke genom lagstiftningen sättes ur tillfälle att lemna arbetsförtjenst, och att för denne, hvad jordbruket beträffar, en tullsats är af betydenhet, då deremot den för konsumenten utgör en obetydlighet.
Hvilken pålaga är väl för denna sednare t. ex., en tullsats af 3 öre på 1 skålpund smör, som här i lmfvudstaden vanligen hvarje år varierar i pris emellan 50 öre och 1 R:dr.
— Man sade ock, att det vore orätt att gå tillbaka.
Obehagligt är det onekligen att erkänna sig hafva begått ett misstag.
Misstaget var dock ursäktligt då det skedde under inflytelsen af förledande omständigheter, men mig synes, att, sedan upptäckten deraf göres, man bör begagna första tillfälle att rätta det.
Hvad sista inkastet angår, vill jag icke neka, att detsamma synes ega en viss betydenhet.
Men förhållandet är ju enahanda med all beskattning för samhällets uppehållande.
Hvad en betalar kommer andra till godo och tillämpningen deraf på förevarande fall förekommer mig så mycket naturligare, som ändamålet dermed är att i sin mån befria vårt eget land från skatts utgörande till främmande länder.
3:o) Vidare reserverar jag mig emot Utskottets beslut att borttaga nu gällande utförselstull å ben, lumpor och sparrar, samt att förkasta det af Regeringen framställda förslag om utförselstull å så kallade pitprops samt staketstolpar m. fl. trädvaru-artiklar af ringare dimensioner.
Erkännande rigtigheten i allmänhet af den sats, att exporttull utgör en beskattning å producenten, utöfver den, som drabbar honom för vinsten å hans rörelse, och således är obillig, anser jag dock i vissa fall dennes intresse böra vika, om det menligt inverkar på det allmännas fördel.
Detta anser jag förhållandet vara med de ofvannämnde artiklarne.
Oarbetade ben och lumpor äro icke produkter af någon industri, men de äro vigtiga materialier för befordrandet af särskilda industrigrenar: kreatursbenen användas med fördel såsom gödningsämne, och lumpor äro råämne för papperstillverkning.
Af denna anledning anser man ock i de flesta andra länder deras utförsel böra försvåras eller förhindras.
Sålunda är utförselstull åsatt kreatursbeu i Noriges, Danmarks, Tyska Tullföreningens Finlands och Belgiens tulltaxor, ett förhållande som jemväl eger rum i afseende å lumpor i Nederländerna äfvensom i alla nyssnämnde länder med undantag af Belgien, der denna artikel, likasom i Frankrike, är aldeles förbjuden till utförsel.
Utskottet åberopar såsom skäl de med insamlandet af dessa ämnen sysselsatte fattiges fördel.
Det är samhälls-åliggande att sörja för de fattigas underhåll, men att en lättnad i detta underhåll tillvägabringas på bekostnad af industriens hämmade utveckling, kan väl svårligen stå tillsammans med goda statsekonomiska grundsatser.
Jag har likaledes inom Utskottet påyrkat exporttull å trädvaror, åstadkomne af omogen skog.
Det finnes väl intet fall der satsen, att för Statens intressen den enskildes måste vika, framstår så påtaglig som i fråga om skogshushållningen.
Efter 80 Ticvillningi-VlsknHcls
Ite länli an är N:n 8. kommandes trefnad oell välmåga heror helt och hållet på de nu lefvandes sätt att med skogarne förfara.
Begäret efter ögonblickets vinst mäste qväfvas, om icke den rikedom landet eger i sina skogar snart nog skall till dess oberäkneliga skada förödas.
Må man då icke, för att tillfredsställa theoriens fordringar på fri dispositions-rätt för den enskilde till dess egendom, påskynda ett sådant resultat.
Jag vill dock visst icke påstå, att en försvårad utförsel af omogen skog är ett tillräckligt hinder för skogsförödelsen, men då åtgärden i någon män onekligen bidrager till skogshushållningens befordrande, finnér jag min pligt vara att förorda dess vidtagande.
4:o) Slutligen anser jag mig föranlåten reservera mig, hvad angår lydelsen af den underdåniga skrifvelse Utskottet beslutat föreslå Rikets Ständer till Kongl. Maj:t, aflåta, och deri de grunder angifvas, hvilka Utskottet anser böra följas vid uppgörande af förslag till ny tulltaxa.
Skrifvelsens ordalydelse har för mig desto större vigt, sedan de ledamöter inom Utskottet, som yrka tillämpning af frihandelns läror, öppet tillkännagifva, att dermed afses borttagandet af samtliga skyddstullar, med bibehållande endast af sådana tullsatser i taxan, sorn afse beredande af statsinkomst, såsom t. ex. vid införsel af Socker, Kaffe och Tobak.
De grunda dessa sina åsigter deruppå, att de anse det vara en nationalvinst, att man köper sina behof der de fås för bästa priset, samt på föreställningen att en inhemsk industri först kan uppkomma, sedan skydd af tull blifvit borttagen, förmenande, att den näring, som ej kan bestå derförutan, är onaturlig och alltså icke bör blifva föremål för inhemsk verksamhet.
Såsom sats, för sig sjelf betraktad, är den, att man bör köpa der man erhåller bästa priset, onekligen rigtig, men vid ordnandet af ett lands ekonomiska angelägenheter får man, efter min förmening, icke tillämpa abstrakta satser i vidsträcktare mån, än de finnas passa in med i öfrigt för handen varande förhållanden.
Vid tillämpningen häraf på vår tullagstiftning, mäste man alltså fråga sig, om den inhemska industrien är i tillfälle åstadkomma de produkter, som för landets innebyggare äro behölliga, till sådana priser, att en konkurrens med utlandet är möjlig.
För min del är jag fullt öfvertygad om motsatsen, och finnér skälen dertill ligga i landets härda klimat, dess afskiljda läge från den Europeiska kontinenten, dess större aflägsenhet från de länder, der råämnen för våra hufvudsakliga fabrikers tillverkningar produceras, dess brist på kapitaler och industriens deraf föranledda svårighet att erhålla förlag till billig ränta —- allt olägenheter, hvaraf våra utländska medtäflare ej lida.
Om inflytelsen af dessa missgynsamma omständigheter i afseende å snart sagdt all den produktion, som åstadkommes genom inhemsk industri, bör en hvar kunna öfvertyga sig, som vill draga slutsatserna deraf, hvad hvarje näring särskildt angår.
Då nu så är, blifver ju följden af skyddstullarnes totala borttagande att vår inhemska industri små - Bevillmngs-Vtslcotlrts Betänkande K:o 8. 81 småningom kommer att upphöra, enär man väl icke kan antaga fortsättandet af någon rörelse sorn drifves med förlust, äfvensom att vi, i den män detta upphörande eger rum, måste i allt större och större grad införskrifva våra behofsartiklar från de främmande länder, der de åstadkommas för billigare pris än hos oss.
Jag säger med flit införskrifva —• ty huru de skola betalas blifver en annan fråga.
Dertill svara frihandelns vänner: med produktionen af våra naturliga näringar.
Att någon sådan skulle finnas, som icke redan utgör föremål för inhemsk verksamhet hafva de dock ej förmått uppgifva, och jag vill derföre korteligen yttra några ord, huruvida tillräckliga produkter för liqvid kunna vara att hoppas af de näringar, som hufvudsakligen idkas af landets innebyggare.
Dessa äro och förblifva väl fortfarande jordbruket, bergsrörelsen och trädvarurörelsen.
Om den förstnämnda och hvad derutaf kan vara att hoppas, så vida icke tullagstiftningen så hos oss som i andra länder ändras, är förut anfördt.
En hvar, sorn känner förhållandet med den del af bergsindustrien, som länge intagit ett af de främsta rummen i fråga om levererande af exportartiklar, — stängjerns-tillverkningen — torde kunna intyga, att denna näring icke under flera år för idkarne deraf i allmänhet, oansedt, ett fortsatt och lyckadt bemödande att nedsätta tillverknings-kostnaderna, visat sådana resultater, att de haft skäl till belåtenhet, utan har tvärtom hos mången tvekan uppstått, huruvida han längre kan och bör dermed fortfara.