Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utom det att dessa befattningars öfverlemnande till Landstinget egentligen endast är en tillämpning af hvad redan finnes stadgadt i omförmälda Kongl, Förordning den 21 Mars 1862, skulle genom denna förändring besparas mycken kostnad och besvär, dels för de deputerade, hvilka hit* intills efter hvarje riksdag måst sammanträda för val af den kommitté, hvilken nämnda befattningar ålegat, dels ock för ledamöterna af denna kommitté, Som hitintills måst årligen sammanträda i de fall, då deputerade ej öfverlemnat meranämnda befattningar åt länets Pröfnings-kommitté, med hvars egentliga uppdrag Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 5. 3 samma befattningar åter icke stå i samband.
I Stockholm och Götheborgs hvilka städer hitintills utgjort särskilda kurhusdistrikt och, såsom egande mer än 25,000, innevånare, icke äro representerade å landsting, kunde ifrågavarande befattningar öfverlemnas åt stadsfullmägtige.
På grund häraf hemställer Utskottet, att kurhusafgiften jemväl under nästa statsregleringsperiod må utgå af hvar och en, som erlägger mantalspenningar, till de belopp, som blifvit af Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag bestämda och i enlighet dermed af Kongl. Maj:t genom nådig Kungörelse den 24 Februari 1860 påbjudna, äfvensom att Rikets Ständer måtte hos Kongl.
Majit i underdånighet anhålla, att i den kungörelse, som rörande detta ämne kommer att af Kongl. Majit utfärdas, måtte iakttagas, att de i 3:dje punkten af Kongl.
Kungörelsen den 24 Februari 1860 omförmälda befattningar varda öfverlemnade åt Landstingen samt i städerna Stockholm och Göteborg åt Stadsfullmägtige.
Ank. till Exp.-Utsk. den 20 Jan. 1863, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om upphäfvande af bevillmngen för hundar.
Uti en hos Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion (JV2 103) har J.
Lekberg från Örebro län yrkat, att lagen om hundbeskattning må varda upphäfven; till stöd för hvilket yrkande hufvudsakligen blifvit anfördt, att man genom nämnda lag å nyo tagit ett steg på den förhatliga och derföre länge sedan öfvergifna ba.- nan att beskatta öFverflödsartiklar. 4 Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 5.
Utskottet, till hvars behandling denna motion blifvit remitterad, får i anledning af densamma erinra, att, på sätt af Bevillnings-Utskottets vid sisllidne riksdag afgifna betänkande JV3 21 inhemtas, det ingalunda, såsom motionären förmenat, var för att beskatta en öfverflödsartikel, utan hufvudsakligen af sanitära skäl, som ifrågavarande särskilda bevillning föreslogs och af Rikets Ständer antogs.
Man hoppades nemligen, att nämnda åtgärd skulle bidraga att minska det vexande antalet hundar, särdeles sådana, som saknade egare, hvarigenom man ock i någon mån ville förekomma spridning af den svåra sjukdomen rabies canina.
Den hitintills vunna erfarenheten, ehuru kort, torde icke heller hafva jäfvat denna förväntan.
Då dessutom kommunerna ega sjelfva både bestämma, om någon särskild bevillning, ej öfverstigande fem riksdaler för hvarje hund, skall ega rum, och i sådant fall undantaga hvilka slag af hundar de behaga, samt denna bevillning icke allenast icke väckt något allmännare missnöje, utan tvärtom ganska många kommuner skyndat att begagna sig af tillåtelsen att densamma pålägga, anser sig Utskottet böra afstyrka ifrågavarande motion.
Reservationer äro anmälda af Friherre von Schulzenheim, D. Th., Herr von Kraemer, A. R., Doktor Malmstedt, Komminister Afzelius, Herr Murén, Nils Olsson från Malmöhus län, Carl Dahlgren från Elfsborgs län, Pehr Pehrsson från Wermlands län och Gustaf Hullman från örebro län.
Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 6. 1 W:o 6.
Ank. tiil Exp.-Utsk. den 26 Febr. 1863, kl. 12 midd.
Betänkande, i anledning af väckt motion om nedsättning af portot för en kel brefvigt till 10 öre.
Uti en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion (N:o 48), i hvilken flere af Ståndets ledamöter instämt, har Pehr Nilsson från Christianstads län yrkat, att afgiften (ör bref af enkel vigt eller under 4 ort måtte bestämmas till 10 öre, och till stöd för detta yrkande anfört, att Postverket med det nu gällande portot för enkel brefvigt, 12 öre, kan påräkna en betydlig behållning, hvilken ytterligare komme att stiga i samma mån, som utgifterna för postbefordringen minskades derigenom att Statens jernvägar härtill komme att begagnas, äfvensom att nämnda porto medförde den särskilda olägenhet, att intet skiljemynt funnes, som jemnt motsvarade beloppet.
Enligt de upplysningar från Kongl. General-Poststyrelsen, som blifvit Utskottet enskildt meddelade, har porto-inkomsten för den inrikes brefvexlingen uppgått år 1861 till omkring 866,000 R:dr och 1862 till omkring 910,000 R:dr.
En nedsättning i portot från 12 till 10 öre skulle således, — under förut sättning att ingen väsendtlig förändring i antalet afsända bref komme att ega rum, — medföra en förminskad årlig porto-inkomst af 150,000 R:dr.
För att betäcka denna förminskning erfordrades att brefvens antal, som år 1861j utgjorde omkring 7 millioner, skulle på en gång ökas med l£ million.
Då nu den årliga tillökningen i brefvens antal hitintills endast uppgått till omkring 300,000 stycken samt den föreslagna porto-nedsättningen icke kan antagas komma att i någon betydligare mån öka korrespondensen, måste deraf följa, att den föreslagna nedsättningen skulle medföra en icke ringa minskning i Postverkets inkomster.
Huruvida det åter för närvarande må vara rådligt att genom den föreslagna åtgärden föranleda sådan nedsättning i Postverkets inkomster, hvilka för år 1861 Bih. till R.
Prot. 1862 & 1863. 5 Sami. 1 Afd. 4 Baft. 1 2 Bevillning t- Vtuko! tels Betänkande N:o 6. öfverstego utgifterna med endast 38,000 R:dr, torde med skäl kunna dragas i tvifvelsmål.
För denna frågas bedömande är nödigt att taga i öfvervägande, hurusom under loppet af sistlidet år Postverkets utgifter betydligt ökats dels genom öppnande af daglig postförbindelse å ett stort antal linier, der förut post befordrades endast 2 å 3 gånger i veckan, dels genom indragning af en mängd posthemman med deraf härflytande förhöjning i postföringslegan, samt dels derigenom att poster börjat befordras med ett större antal enskilda ångbåtar; i följd hvaraf och då till postinrättningarnes ytterligare fullkomnande bör höra att post- och personbefordring, der så nödigt och möjligt är, förenas och af Postverket besörjes, men sådant äfven medförer ökade kostnader, det är uppenbart, att i samma mån Postverkets inkomster undergå förminskning, försvåras ock möjligheten för Poststyrelsen att fortgå på den hitintills beträdda banan.
I betraktande häraf anser Utskottet, att den stora allmänhetens intresse uti ifrågavarande afseende bäst befrämjas genom att sätta Poststyrelsen i tillfälle att genomföra de påbörjade reformerna i postväsendet, bland hvilka sträfvandet ött från jordbruket afflytta tungan af postforslingeti kan räknas såsom en af de vigtigaste.
Och då, på sätt ofvan blifvit visadt, detta ändamål skulle motverkas genom den af motionären föreslagna portonedsättningen, hvilken dessutom kan anses mindre af behofvet påkallad nu än tillförene, sedan med innevarande år den enkla brefvigten blifvit förhöjd fråh 3 ort 90|:dels korn till 4 ort, tillstyrker Utskottet, att Pehr Nilssons ifrågavarande motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 23 Februari 1863. 9h'iÖlbilfU
Oj ICO i-,britor,fl j jr* ilo ■ l-M-vO •; r..
Rumstedt, 1863. Bevillnings-Vlskollels Betänkande N:o 7 t N:o 7, Arik. till Exp.-Utsk. den 23 Mars 1863, kl. 3 e. ni.
Betänkande, angående slätnpelpappers-afgiften.
Jemlikt 70 § Regerings-formen och 81 § Riksdags-ordningen, jemförda med 60 § i förstnämnda grundlag, åligger det Bevillnings-Utskottct, bland annat, att afgifva förslag till grunder för stämpelpappers-afgiftens utgörande.
Utskottet, sorn till fullgörande af denna föreskrift granskat nu gällande Kongl.
Kungörelse af den 30 November 1860, angående stämpelpappersafgiften samt hvad vid kontrollen och uppbörden deraf bör iakttagas, och dervid jemväl till pröfning förehaft de i omförmälda hänseende hos Riks-Stånden väckta motioner, hvilka blifvit till Utskottet remitterade, får nu för Rikets Ständer redogöra för de åsigter, som vid Utskottets öfverläggningar i denna fråga gjort sig gällande.
Utskottet först böra till besvarande upptaga Riksdagsfull- Om afskafmägtigen C.
Dahlgrens från Elfsborgs län inom Bonde-Ståndet väckta motion stumpdapjif(N:o 113), att all kartering af dokumenter må helt och hållet afskaffas och före- ten helt och skrifterna derom upphäfvas. samt Herr II.
Carléns i Borgare-Ståndet väckta motion (N:o 155), att den afgift, som för närvarande under form af dubbel- samt om förstämpladt papper belastade hvarjehanda vid domstol företedda eller derifrån ut- “auét^för gående handlingar må upphöra, utom hvad angår köpe-, bytes- och fastebref dess utgösamt bouppteckningar, äfvensom att afgiften för dessa handlingar må uppbäras rande icke under form af stämpelpapper utan i reda penningar och af vederbörande uppbördsman att af honom redovisas liksom andra uppbördsmedel, i sammanhang hvarmed borde bestämmas, att värdet af fastebrefskartan skulle i förskott uppbäras tillsammans med afgiften för fångesbrefvet.
Brot. 1S62 & 1863. 5 Sami. 1 Afd.
S Haft. 1 2 Bevillnings Utskottets Betänkande N:o 7.
I anledning af förstnämnda motion får Utskottet upplysa, att, efter hvad från Kongl. Stats-kontoret blifvit Utskottet meddeladt, Statsverkets behållna inkomst af stämpelpappers-afgiften under år 1861 uppgick till omkring 1,400,000 Riksdaler.
Denna summa är utan tvifvel alltför betydlig för att kunna af Statsverket helt och hållet undvaras, och torde icke lätteligen kunna ersättas med annan bevillning; hvadan Utskottet finner sig förhindradt att understödja Riksdagsfullmägtigen Dahlgrens motion, utan hemställer att densamma må lemnäs utan afseende.
Hvad härefter angår Herr Carléns yrkande, att afgiften för köpe-, bytesoch fastebref samt bouppteckningar hädanefter må uppbäras icke under form af stämpelpapper, utan i reda penningar och af vederbörande uppbördsman, att af honom redovisas liksom andra uppbördsmedel, och i hvilket afseende motionären såsom kontroll föreslagit, att domaren icke må till inprotokollering eller annan legal åtgärd mottaga köpe- och bytesbref samt bouppteckningar med mindre de äro försedda med vederbörande uppbördsmans bevis om erlagd afgift, samt att domaren skall hvar tredje månad i stad och efter hvarje ting å landet, till Konungens Befallningshafvande ingifva förteckning å de afgiftsskyldiga liand 1 ingarne med uppgift å afgiftsvärdet; såAförekommer detta förslag
Utskottet i allmänhet mindre lämpligt.
På sätt nemligen vid remiss af motionen inom Borgare-Ståndet blifvit anmärkt, skulle det å landsbygden, särdeles i de större fögderierna, blifva förenadt med ej obetydligt besvär att för den ifrågavarande afgiftens erläggande nödgas uppsöka Kronans uppbördsman, helst dessa tjenstemän, till följd af sin befattning, ofta befinna sig stadde på resor; hvarjemte det föreslagna stadgandet i afseende på kontrollen icke innefattar lika betryggande garantier mot underslef, som för närvarande förefinnas.
Dessutom bör ej lemnäs utan afseende, att vid lagfart å köpe- och bytesbref sökanden finge vidkännas den olägenheten, att nödgas förskottsvis betala stämpelafgiften för den efter lagfarten följande fastan, ehuru denna ofta, först efter flera års förlopp, kan komma att utfärdas för en helt annan egare till den lagfarna fastigheten.
Endast i det fall att stämpelvärdet uppgår till ett särdeles högt belopp har Utskottet funnit det på en gång kunna blifva af någon fördel för den enskilde att få detsamma kontant inbetala och sådant kunna förenas med nödig kontroll, samt har derföre, på sätt här nedan vid § 8 förmäles, ansett tillåtelse dertill böra medgifvas, och hemställer fördenskull att Herr Carléns ofvan omförmälda yrkande ej måtte i vidsträcktare måtto än hvad der varder föreslaget till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
De öfriga handlingar, utom köpe-, bytes- och fastebref samt bouppteckningar, hvilka för närvarande skola förses med dubbelstämpladt papper, men för hvilka Herr Carlén yrkat stämpelfrihet, äro gåfvobref, morgongåfvobref, akten - Bevillnings-Ulskoilels Betänkande N:o 7. 3 skapsförord, afhandlingar om lösöreköp, skuldebref, hyres- och arrende-kontrakter.
Till stöd för detta yrkande har motionären anfört, att afgiften för skulde bref nära nog uteslutande drabbade låntagaren och ej långifvaren; att afgiften för arrende-kontrakter innebure en oskälig tillökning i den skatt, hvarmed antingen arbetet eller fastigheten redan förut äro betungade, samt att afgifterna å de öfrige ifrågavarande handlingarne ej vore af någon betydenhet.
Enär den omständigheten att stämpelbeloppet å en del af ifrågavarande handlingar är af mindre betydenhet, i förhållande till hvad det utgör t. ex. för köpebref, icke i och för sig innefattar giltigt skäl att från stämpel befria berörda handlingar, och skuldebref samt arrende-kontrakter endast i sådane fall behöfva förses med stämpel, då de för vinnande af någon särskild fördel företes inför domstol eller hos exekutor, får Utskottet, som, på sätt här nedan förmäles, föreslagit en icke obetydlig nedsättning i stämpeln å arrende-kontrakter, jemväl afstyrka hvad Herr Carlén sålunda föreslagit.
Då Utskottet härefter öfvergår till framställning af de anmärkningar, som vid granskningen af Kongl. Kungörelsen den 30 November 1860 angående stämpelpappers-afgiften förekommit, anser Utskottet, till undvikande af onödig vidlyftighet, det vara lämpligast att, i afseende å de tillägg eller förändringar, sorn härvid ansetts böra ega rum, hänvisa till Utskottets härvid fogade transsumerade förslag till förnyad författning i ämnet; hvarvid Utskottet dock trott det vara obehöfligt att redogöra för sådane obetydligare jemkningar i redaktionen, hvilka ej medföra någon förändring i sak, eller tillägg, hvilka förklaras af eljest föreslagna stadganden, helst dessa, likasom alla öfriga redaktionsförändringar och tillägg, äro uti förslaget med kursiv stil utmärkta.
De delar af ofvanberörda kungörelse, vid hvilka Utskottet sålunda, dels med anledning af väckta motioner, dels till följd af inom Utskottet nödiga ansedda förändringar, nu har att sig uppehålla, äro följande: § 2.
Sedan Kongl. Maj:t genom nådig remiss den 30 November 1860 anbefallt °.m firunDess och Rikets Stats-kontor och Kammar-rätt att afgifva gemensamt underdå- pll-pappeVets nigt utlåtande angående den af Rikets Ständer vid sista riksdag gjorda fram- form och beställning om de fördelar, som för Statsverket skulle uppkomma derigenom, att det i Sverige begagnade stämpelpapperets storlek i någon betydligare mån inskränktes och beläggningsstämplar af ungefärligen enahanda beskaffenhet, som de engelska, infördes, äfvensom att de nu brukliga helarksstämplarne afskaffades, samt till fullgörande häraf Kongl. Stats-kontoret och Kammar-rätten, efter inhemtad upplysning rörande det i England brukliga stämpelpapperet, sättet för dess begagnande samt de kontroller, som dervid iakttagas, och efter det såväl 4 Bevillnings-Utskotlels Betänkande N:o 7.
Föreståndaren för bankens sedeltryckeri Professoren J.
Bagge som Teknologiska institutet blifvit i ämnet hörde, den G sistlidne Februari afgifvit underdånigt utlåtande; så hafva, jemlikt Kongl. Maj:ts nådiga beslut den 6 i denna månad, samma utlåtande jemte de handlingar, på hvilka det sig grundar, blifvit till Utskottet öfverlemnade, för att tagas i betraktande vid uppgörandet af förslag till ny författning om stämpelpappers-afgiften.
I nämnda utlåtande hafva Stats-kontoret och Kammar-rätten anfört, att, enligt hvad såväl Teknologiska institutet, som föreståndaren för bankens sedeltryckeri likstämmigt yttrat, de i England allmännast begagnade hvitstämplarne, hvilka tryckas eller stämplas på sjelfva papperet och äro af samma slag som de fordna svenska chartaehvitstämplarne, äro lättare att efterapa än det i Sverige nu brukliga stämpelpapperet, samt att de engelska konstgraverade stämplarne, som endast användas å vissa slags handlingar, t. ex. qvittenser, anvisningar, skuldsedlar och vexlar, utfärdade utom England, ej heller medföra större säkerhet mot efterapning, än de svenska; att de i England till förekommande af missbruk stadgade straffbestämmelser och införda kontroller af flera skäl, men isynnerhet i anseende till den större tjenstemannapersonal, som för förvaltningens utöfvande skulle erfordras, och de dermed förenade dryga kostnader, icke kanna anses lämpliga att här införas, hvadan Kollegierna ansett sig icke böra tillstyrka, att här i Sverige må begagnas sådant stämpelpapper, som det i England brukliga, eller att, i utbyte mot de tillfyllestgörande kontroller, sorn redan finnas, sådana här införas, som der äro anbefallda; att, beträffande den af Rikets Ständer gjorda framställning om de här allt hitintills begagnade helarksstämplarnes upphörande och ersättande med beläggningsstämplar, Kollegierna ansett att denna åtgärd skall komma att medföra flera olägenheter, dels derigenom, att ökade kostnader tillskyndas rättsökande parter, om betalningen för papperet blefve dem påförd, eller ock drabba vederbörande, hvilka handlingarne utfärdade, sålunda, att i förra fallet förorsakades en utgift för parter, hvarifrån de, till följd af nu gällande föreskrifter, äro befriade, och i det sednare föranleddes minskad inkomst af den för utgående handlingar stadgade lösen, en omständighet, som, hvad Härads-rätterne angår, skulle till större eller mindre del medtaga de å stat för Häradshöfdingarne uppförda kontanta löner af endast 112 R:dr 50 öre, dels jemväl derigenom, att domar och utslag möjligen blefve skrifna på papper, hvilket icke egde lika varaktighet med det till helarksstämplarne nu brukliga papper; hvadan och då i handlingarnes skrifvande på stämpladt papper lage den säkraste kontroll för stämpelafgiftens behöriga utgörande, Kollegierna ansågo helarksstämplarne hädanefter som hittills böra i oförändradt skick bibehållas; att, i afseende å den stämpel, hvarmed vexlar för närvarande skola förses,
Kollegierna ansett någon förändring ej böra ega rum, så framt ej Rikets Ständer, med hänsigt till den ringa inkomst dessa afgifter inbringa och i ändamål att underlätta Bevillnings-Ulslcolleti Betänkande N:o 7. 5 vexelrörelsen, skulle finna lämpligt att, i stället för de nuvarande fyra särskilda stämpelvalörerna, alla vexlar, utan afseende å beloppet, böra med enahanda afgift beläggas; att enär den bevillning, som utgöres medelst såväl de enkla som de dubbla beläggningsstämplarnes begagnande, uppginge till ett så högt belopp, att efterapning deraf och utprångling af falska sådane stämplar skulle kunna medföra en för Statsverket kännbar förlust, samt en på vetenskapliga grunder byggd erfarenhet ådagalagt, att af handlingar, tryckta med tvänne färger, större säkerhet beredes emot efterapning, om, i likhet med hvad å Riksbankens sedlar eger rum, den ena färgen tryckes öfver den andra, i stället för att, såsom nu med beläggningsstämplarne tillgår, den ena färgen ligger bredvid den andra, Kollegierna i följd häraf funno sig böra hemställa, att, i den mån de nu brukliga stämplarne för dermed afsedda ändamål åtgått, till begagnande må införas stämplar af förstnämnda beskaffenhet; i hvilket afseende Kollegierna gått i författning om anskaffande af färglagda ritningar till sålunda inrättade stämplar, hvilkas storlek blifvit så förminskad, att å hvarje ark af det format, som hittills innehållit endast sex stycken, hädanefter skulle inrymmas tolf sådana; att då till förekommande af falska stämplars begagnande det onekligen vore betryggande om den högsta stämpelvalören ej bestämdes till allt för högt belopp, densamma, hädanefter som hittills, syntes kunna förblifva 100 R:dr R:mt; men att, då på sednare tider prisen å såväl fast som lös egendom betydligt stegrats och i följd deraf ofta nog inträffat, att när köpebref å större egendomar och framförallt bouppteckningar i förmögna eller rika sterbhus skolat förses med stämpelpapper, dertill erfordrats en mängd stämplar, hvilka för ett och annat fall uppgått till så stort antal, att de icke, såsom föreskrifvet är, kunnat vid handlingen biläggas, utan måst i ett särskildt medföljande häfte inbindas, Kollegierna ansett, att vid de tillfällen då stämpelafgiften på en gång skall utgöras med högre belopp af t. ex. 500 eller 1,000
R:dr, det nuvarande beläggnings- och uppbördssättet borde sålunda förändras, att när afgiften uppginge till eller öfverstege nämnda belopp, den skulle erläggas här i Stockholm genom insättning i föreskrifven ordning uti Räntekammaren och i landsorterna genom leverering till vederbörande Landt-ränteri; varande jemväl förslag frainstäldt, huru med kontrollen i nu nämnda fall skulle förfaras; att Kollegierna, i ändamål att bereda Statsverket någon minskning i de kostnader, som hittills varit förenade med tillverkning och skärning af stämpelpapper, utaf Fullmägtige i Rikets Ständers Bank begärt upplysning om och i hvad mån den i nu gällande kontrakt af år 1859 bestämda kostnad för papperets tillverkning och skärning vid Bankens pappersbruk Tumba må kunna nedsättas och, i händelse sådant medgåfves, uppgift till hvad pris papper till såväl skrif- som beläggningsstäinplar, de sistnämnda beräknade, icke efter stycketal, utan per 1000 ark. af samma storlek med det nuvarande, men med den förändring att, i stället för sex stämplar, hvarje ark hädanefter komme att inne - 6 Bevillnings-Ulskottets Betänkande iV:o 7.
Om helarks■ stämplar ■ hålla tolf sådana, skulle kunna i hittills vanlig ordning aflemnas; samt att Fullmägtige, i betraktande af det, jemförelsevis till andra beställningar utom Banken, betydliga omfång tillverkningen af stämpelpapper eger, ansett sig böra medgifva så stor nedsättning i det nu bestämda priset å sådant papper, sorn kan åvägabringas, utan att föranleda förlust å ifrågavarande tillverkning, samt, i följd häraf, erbjudit sig att låta leverera dylikt papper till skrifkartor efter ett från 50 till 40
R:dr nedsatt pris per 1,000 stycken eller ark, samt beläggningsstämplar, derå priset nu utgör 11 R:dr per 1,000 stycken eller efter sex stämplar å hvarje ark, 66
R:dr per 1,000, ark, likaledes till 40 R:dr per 1,000 ark, äfven om hvarje ark skulle komma att innehålla 12 stämplar; hvarjemte priset för skärning af papper, nu bestämdt till 1 R:dr per 1,000 ark skrifkartor och 1 R:dr 20 öre per 1,000 ark beläggningsstämplar, hädanefter skulle blifva 1 R:dr per 1,000 ark för båda slagen.
Utskottet har tagit i öfvervägande hvad sålunda förekommit; och hvad sålunda angår frågan om afskaffande af det nu brukliga stämpelpapperet å hela ark, så inhemtas af Utskottets vid sistlidne riksdag afgifna betänkande N:o 22, att det från Stats-kontoret år 1859 utlemnade stämpelpapper å helark med ett försäljningsvärde af 205,300 R:dr har en tillverknings- och transportkostnad af omkring 32,500 R:dr eller nära 16 procent af värdet, då deremot samma kostnad för beläggningsstämplarne utgjorde icke fullt * prrcent af deras försäljningsvärde.
Det är således uppenbart att en högst betydlig besparing för Statsverket skulle uppkomma genom de såkallade skrifkartornas afskaffande och ersättande med beläggningsstämplar.
Den väsendtligaste olägenhet, som denna åtgärd skulle medföra, vore, att Domare och en del andra Embetsman finge vidkännas en ökad utgift derigenom att de nödgades sjelfve bekosta papper till de expeditioner, som nu skrifvas å stämpladt papper; men då, på sätt i en vid Stats-kontorets och Kammar-rättens utlåtande fogad reservation af Herr Kammarrätts-Rådet och Riddaren Alander blifvit närmare utveckladt, någon rättighet att kostnadsfritt erhålla skrifpapper icke blif\it vederbörande domare eller andra embetsmän tillförsäkrad, utan de af nämnda fördel endast på sådan grund kommit i åtnjutande, att man betraktat stämpelpapperets anskaffande på Statens bekostnad såsom en oundgänglig kontroll å stämpelafgiftens ordentliga utgörande; så synes en sådan de enskildes förmån icke böra hindra en för Statsverket fördelaktig förändring.
Den ökade utgift, som denna förändring för de nämnda expeditionshafvande skulle medföra, blefve icke heller särdeles betydlig.