Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Likväl kan nian, sagcr brefskrifvaren, skilja mellan tvenne grupper af vensterliteratörcr: dc11 cnc fastnar i smutsen och likledan, den andra, och dit raknar sig f ö r h, är full af lifslust och meiiniskokarlek midt i den moraliska ruttenheten.
Visscrli- gcn ser den senare gruppen, likasoni den förstiiäiniida, lögner och tvångsmedel i allt bestående: religion, nioral, statsinratt- ningar iii.
; men han vet, att detta har sin grund deri, att ~förliållandena., som cn $ng gjort sant till sant, rätt till ratt.
o. s. v., förändrat sig anda derhan, att sant numera ar lögn, ratt blifvit oratt, aldeles såsom i Salanianca svart blifvit hvitt - och han öfvcrviiiner derfor bitterheten.
Ja, detta, att saniliallslifvet genomsyrats af så många * konventionella lögner., är rent af ett gladjetecken för vensterliteratören, emedan just derur skall, p å ett mystiskt sätt, i det rlögii blir lögns, en Ijiisare framtid uppg8.
Vensterskaldcn är för öfrigt icke alls någon undaiitags- varclse; gudomlig inspiration kommer for hononi aldrig i fråga; han ar c11 arbctarc som hvarje annan och har uppstalt det all- mannas gagn till sitt mål, väl vetande, att han sålunda bast tjenar sig sjelf!
Hans saiiivetc ar nämligen icke någon Guds röst inom honom, utan helt enkelt - en ~terniomcter !.
Det vill med andra ord saga en gradmätare p5 rhuru långt sanitidens rattsnieclvctaiiclc gcnoiiitra~igt Iionom sjelf * (sicl.
Vill man uppdraga skiljegränsen mellan höger och veiister, m5ste man ssc saken i stort *, hvilkct för vensterlitcratörcii är dctsainiiia soni att nsc mera på de stridiga meiiiiigarnc all på de fragmentariska personliglieternaw (sid. 10).
Skilnadcii ligger deruti, att niedan den frisiiinadc högern afven i sina mest rc- formifriga yttringar bibcliållcr sin tro på cn viss befogenhet för det bestående, 5tiiiinstone såsom grund för ett fortgående, är för venstcrn allt bcståcnde ohållbart.
Det ar ickc nog mcd att wsaiika strccket * for att få raknas till den dora vensterii.
; man måste sänka allt.
Striden galler ingenting mer och ingenting mindre än religionens och hela den nuvarande samhallsbyggna- dens vara eller icke vara (sid. II).
Utgången ar för venstcrliteratörcn icke tvifvelaktig, och konseqvenscii blir socialism.
Ordet har en ful klang.
Fru Edgrcn, säger författaren, har redan till hälften uttalat det, och då kan dct ickc dröja länge, innan .det unga Svcrigc * inskrifver det på sitt program.
D5 skola vi enligt
I0 vensterliteratören se förverkligas vissa hittills förbisedda san- ningar, hvilka förf: n uppräknar i ett sträck, med en fart, som påminner om forntidens katekeslaxor.
Han tror, - att i och iiied detsanima, upplysningen stiger och ekonomien förbättras, de moraliska rättsbegreppen höjas, falheten aftager, sjelfstan- diglieten växer och gudsbehofvet aflägges sasom en försliten klädnad (sid. 17).
Ytterst är det den religiösa auktoriteten, han vill åt, för att öfver allt i dess ställe insatta sin egen, d. v. s. sin kunskap om naturlagarne (sid. 13).
Lik \ - ä1 erkänner bref- skrifvaren med den älskvärda öppenhet, som utgör en af hans mest tilldrag.mde egenheter.
att han (sid. 13) sjelf ickc ännu ar nog \ - enstervriden för att kunna förneka tiharon af ett högsta väsende.
Kommer s8 vensterliteratörens uppfattning af fosterlands- karleken.
Oni ocksa personligen ännu ej fullt frigjord f r h denna känsla, inser f o r h dock, att ej blott sfosterlandsfåfängan utan ock sjelfva det upplyftande medvetandet af att tillhöra en viss nation sar en af de kanslo- som börja g3 ut .. För honom hägrar den sublima tanken, att måhända fosterlandskärleken tillhör det slags kanslor, som äro berättigade endast p8 et1 lägre stadium, men p3 ett h ö g e böra försvinna såsom - egoistiska.
Det bör, enligt honom, komma en tid,: då det anses sjelfviskt att i första rummet betrakta sig som svensk, i det andra som CUYOPC, da patriotismen får namn af lokalintresse&gt;.
Och liar nian lyckligen uppnått denna standpunkt, då blir r p a $ vardet af f o s t ~ ~ I &lt; ~ ~ d s R a ~ I en c k e - n framfeg i hlfur.!
- n. b. denna vensterkultur, som skall hafva till lösen idel fnXet; satr- n h g och n a t w.
Den msannaa realisten, ett uttryck, som f ö r h begagnar, ehuru han förklarar det vara högst oegentligt, tror, att nar folken organiskt slutit sig samman, krigshararne afskaf- fats och kommunikationerna utjemnat alla nationella egendom- ligheter, ocksa patriotismen skall visa sig vara en öfvervunnen ståndpunkt (sid. 19).
1 afvaktan på denna lyckliga tidpunkt tilliter förEn sig emellertid att halla fast vid fosterlandskärleken såsom ett högre uttryck af sjelf- eller slagtuppehållelsedriften.
Inom det medborgerliga lifvet ar vensterliteratören en an- hängare af shändelsernas logiks; och med tillhjelp af denna behöfver lian endast utbyta estetiken mot politiken, .fatta sig sjelf litet klarare *, .konsolidera sig en liten smula., framför allt skaffa, en fana att samla sig omkring8 (sid. 2 0 21), och han är en makt ocksa p2 det omradet.
I e *
II Så Iangt &gt;det unga Sverige *, såvidt som det ar möjligt att cftcr de ifrågavarande brcfven fatta och återgifva dess i sanning dragmentariska personlighct.~ Narmarc iiii den studeras i origi- nalbrefvcn, ur livilka liar endast gruiiddragcn utplockats.
Vill lasaren lira kanna JCII typisk representant rför detta mycket omordade &gt;unga Sveriges, så hänvisar förf: n icke till Strindberg, Iivilkcn han lyckligtvis uppsäger tro ocli lydnad, utan, djerft nog, till - fru Edgren.
Hon aterspeglar, tillägger han, livad soni rör sig i tiden, hvilkct maturligtvis icke hindrar, att hon kan hugga i sten, bon ocks5.i Hur långt brefskrifvarcn sjelf hunnit i denna, den äldsta af dc fria konsterna, kan nian cftcr det anförda latt gissa sig till.
Att lian med ticlen skulle kunna gå ännu Iingre ar deremot svårt att tro.
För lians egen skull må man hoppas, att han har nått sitt kulmen, ocli att han öfvergifver stenhuggeriet, för hvilket lian i grunden är mycket för god, ocli atervinder till sin första kärlek - dct foraktadc fostcrfa11dci3 historia.
* Dcn literara venstern tillhör det att bedöma, huruvida bref- skrifvaren dokuiiientcrat sig s5som.partiets renfant terrible.
ellcr HiIanOn.
en dcss akta ättelägg.
Eftenkriit af Red: n. Dct sällsanima porträtt, som har i flygtiga konturer åter- gifvits, liar af dcn v5rdc Hilarion betraktats endastfrån dess så att saga glada sida.
Men att det också har en allvarlig sidan, ar oförnekligt.
Rcd: n torde blifva i tillfalle att nigot belysa clciisaniiiia, o m hon framdeles kommer att kasta en blick 115 Kcvyeiis öfriga innebill, Iivartill flera framstacnde både qvinliga ocli manliga författare lemnat bidrag.
Har tillägga vi blott cn allvarlig önskan, att våra begåfvade yngre författarinnor, liiiru nara de an iiiå Iiafva tradt skilje- granseii niellan den frisinnade högern och clcii radikala venstern, mellan social reform och socialism - och livcm vill val neka, att just p i den gransen ligga stora uppgifter för tidens basta ocli ädlaste man ocli qvinnor att saniialdt lösa!
- dock ickc iiiåtte öfverskrida dc11 för att cgna sina rika, ansvarsfulla gåf- vor åt syften sådana som dc, hvilka framgå af brefveii wanncr c~iiellai~z.
Hr Bernhard Xleijer har bl.
i. skzifvii ett sutn~.4t-hirtovir.4f Itxiion, soni h h n c d anbdaller till Ilsareni v61 förljenls.
uppmlrkiamhet.
Vid Nyåret.
Jfjvket vill jag nu SS gerna glömma, Mylla ner i gamla Brcts graf, dijckct vill jag &amp; pt i hjertat gömma Af det goda, som det ofta gaf.
- - Aii i ögat sirg ibt,rnd en dimma, Kll jag glömma, h var c j min vän; Bakom s4nr klara stjnwr gli~nma Ljust och godt i vinttrnaftrn un.
Att jqg fr&amp; ibland, del vill jag glömma: Isen smälter nog och det blir d r, Blott i hjtrtat jag kan @ upnrt gömma Hivarje varm och solig b / ick jag far.
Att jag ofta log, dti vill jag minnas, Clä+n var mi,r biista vuir ända; Z b a r ilfcrnog i verlikn ~ I U M S, Derfor vill jag le, da jbg kan fd.
Och af / &amp; sa minnen vill jag römma &amp; tt ett kläde med min rarma hand, Dermed skall jag val förbka gJmnIo T h u, som tränga fram ibland.
Och du nya Br, som kommcr stilla Sm~gnnde igenom natt och snö; Ingen ii~cgslig undran vill jag spila PB de gdtor h skall kriw dig strii.
Siörsta gatan kan jag &amp; ck cj tyla: Huru v U t m byis i rdr m d n g, Fast jag ofta seii hur blommor pgda Fält och skog vid z~arm fogelsdng.
A h, du nya h, kom tyst och sakta Snygande .igenom natt och snö!
Tron pS var, som kon~mer, skall jag akta, i vinter fr os te^^ &amp;.
Den far
Praktisk valgörenhet.
E t t b e s t i k pti D i a k o n i s s a n s t a l t e n.
I angs h e n af dc södra I) crg.cn ofvan Stadsgirdshamne~i g51 viigen till Stora Ersta.
H.ïrligare Iiige och knaggligare stråt iiii Fjallgahns torde knapt nagon annan europeisk storstad kunna u p p r k.
Mellan plank och kojor, lutande representanter f61 det Stockholm, som bör gS, ser man glimtar af det Stockholni, soiii, engang skadadt, för alltid dröjer qvar i Wmlingens n~inne.
En totalbild af den tjusande talian fir man dock först sedan man framkommit till Ersta gard och från dess öfrc t e m s blickar lit öfver staden, hvilken, f r h denna punkt sedd, ter sig anno mer iiillerisk 9n f r h det s5 beprisade Mosebacke.
Hiimppe p3 höjden ligger nu, omgifvcn af aldre och nyare plan- teringar, en mmling byggnader, hvar och en helgad St sitt sarskilda kitrleksverk, alla bygda SS att saga pP religiös grund, resta och under- halha af den kristliga offer \ illigheten.
Det s. k. stora hurel iir inodcrhuset för den efter Flierlners vidt- berömda system organiserade ~liakoiiissverksaiiiheteii.
Det innehaller expeditions- och arbeisruin, bostiider för förest5ndare, husmoder och diakonissor, samt profsystrarna och deras ledarinna.
Det innehaller i i k n giistruni, företriidesvis upptagna af iildre eller sjukliga ensainnia fruiitimmer, htilka, on~hul&lt;lade af systrarmm vanliga blickar och \ .ar- ilande hander, hiir finna ett hein.
S j ~ ~ h r ~ s med e t, trenne \ &amp; iingar höga, Iiifliga salar samt det af en syster skötta apoteket, stir i furl) indelse med det helt nyligen invigda sjukhr~nrnel för obotliga, det senarc inrcdt pb det mes1 iindain51senliga siitt.
Halfva antalct sjuknim 31 h5r afsedt för endast en patient i hvarje.
Da detta nedskrifves, iiro ile I) årln friplatsrriin redan upptagna.
Fintoniga, oljcinilade viggar, Iionaile golf, hreda, glada korridorer ined lef \ wnrle riixter, rikedom pb luft, ljus odi v8rine, en egenclo~nlig hem- trefnad i runiniens iuöl&gt;lering, allt hidrager till att det hela ej liknar ett vanligt sjukhus, utan snarare ett gsstfritt hein 119 1andet; smyckadt fhr att niouaga efierlingtadc, k5ra rRiiner.
För sjuka.
son1 kiinna vi- st. % i det fria, finnes en veranda nied viilstrickt iitsigt öfver Ijiirdeii snint en Ilro, afsedd för ~iroincna11.
I första v; lningen ligger det rynl- liga smiilingsriiiniiiet; i deii ceiiientl~elag&lt;la &gt;soiis-terrainenr i r o ekonon~i- runiincii I~elagiia.
Utom gir&lt;lcns oinrLlc, snedt öfmr gatan, ligga Inrnh~mrrrrl och Aush~ / / ssRo / an.
Af I~arnhe~i~inek siiii sky&lt;l~lsliiigar Ixrista &lt;le iildre folkskolaii, s c h anstaltciis egcn skola niiinern iipphört.
Midt einellan tviinne barncns sofriiin har en syster sitt riiin.
I k t ser fint och trefligt ~la si119 hvita biiddar.
ut med de 1911ga tvRttl&gt;orileii och de ~ l i i l ~ l raderna Anordningarna Rro iIesamnin i IiushPllsskolan, (ler f. n. otnkriiig ett
14 dussin unga flickor nthildns till tjenarinnor.
I&gt;eras uppfosuan ar egnad att göra dem lika lämpliga för lands- som for stads-hush811.
I det stora arbetsnimmet sdgs en spinnrock och i vaistolen en pdbörjad vaf; ej blott mattor, utan afven finare Mnader förfydigas numera af IST- jungarne.
1) essutom Sligger dem st %dning och tippassning St anstaltens inackorderade, detta naturligtvis tinder systrarnas noggranna uppsigt.
Framför huset ligga tvanne mindre tradgiirdar för barnens nöje och trefnatl; en större tradgilrd, tillhörig anstalten, är utarrenderad.
SkyrlrLckemmcf, afsedt för l d villovägar komma r z B 15 ars flickor, Sr beliiget niimare stranden, nedom den term, som bildar den egeut- liga garden.
Under systramas striidiga tillsyn sysselsrttas h i i ~ de unga med allehanda arbeten, trckstickning, sömnad m. m.
De flesta berr- das nu af anstaltens firest3ndare till sin forsta na~ardsgting.
För några ar sedan mottogs h; ir (da * Magdalenahemmer.)
afven fallna qvinnor; men, sedan man kommit till insigt af det mindre lämpliga i att uti ett raddningshem af detta slag sammanföra vuxna med minder- higa, beslöt man - helst sedan redan p i andra hi11 intresset vackts för dessa samhalleis sorgebarn att inskritnka hemmets verksamhet och, i stället för att uppriitta, endast söka bevara fian id.
Pa gardens högsta punkt reser sig kapdet, en kär adaktsoft för skaror af fromma trossyskon, &amp; räl som för anstaltens innevdnare, h d k a dagligen der göra sin aftonbön.
I dess narhet ses ett mindre grafkapell, uppfördt fur nigra Sr sedan.
Sjukdrd och barnauppfosfran, dessa bida uppgifter, hvilka mer Ni andra kriifk en hög grad d sjelfiörsakelse, en oupphörlig v d - samhet, angripa ofta i förtid systramas krafter: snart nog kommer den tid, dd de, som lange drdat andra, sjelfva behöfva hrila och yard.
Da väntar dem en fristad i U / dmdomshnnmef.
Har ha systrama hvar sitt mm, med undanmg af dem, som p i grund af sjuklighet Sro mer beroende af a n d m hjelp.
Ett större gemensamt samlingsnun lemnar dem tillfille att med hvarandra utbyta ett strtlfsamt lifs erfarenheter, i all ödmjukhet, ty som det ock s&amp; ristadt öfver ingangen d - t ar de gamlas ä ~ att a de fmkta Gud.
Diakonissans~~lten sysselsätter omkring 10 systcrr med sjukvhd inom eget sjukhus, 32 systrar pa sjukhus ntom anstalten, hvarjemte förlidet 8r privat sjttkv ?ud lemnats i 28 hem.
Sjukvhilselever mottagas iiiven.
- - - * * * Att i största möjliga korthet gif \ .a ndgra drag, belysande arten och omfilnget af cliakonissomas verksamhet inom deras eget omr9dr, ar andamdiet med dessa rader, ej att skildra det tysta, valsignelserika inflytande de tttöfva inont vdr stad och hela vart land: huru de varda dem, som lida, trösta dem, som sörja, bedja med dem, som förtvifla, huni hela dcrns lif 31 en gtidstjenst.
Det hvilar ocksi öfver Krsta en helg~lagsst %mning.
Det alvar, soni rider deruppe, detuthyck af däm- pad lycka, som förklarar så mdiiga ansigten, det innerliga i syshamns iimgange sinsemellan och det k5rleksfulla i der.as s5tt mot alla, detta tillika med stillheten och orngifningens hänförande skönhet Pter den I~esökande kanna liksom en Hagt &gt;af den frid, som ÖfvergSr allt för- Stalid&gt;.
Bref fran Kristiania till Fredrika-Bremer-Farbundet.
q~.innosaksföreningeii höll bankchefen Berner den 2 9 Oktober föredrag öfver * bcfalningrn for quinnors arbetc~.
Föredraget kom- mer att tryckas i * Nyt Tidskrift.
och derefter gör.u ' til1 föremil för diskussion inom företiingen.
Eder korrespondent hade e j lyckan vara tillstädes vid föredraget.
Den 2 7 November h011 fröken Gina K r o g föredrag Ofver qvirr- nans rösträtt.
Föredraget trycktes genast o c h gjordes n k r a dagar derefter till föremil för diskussion i föreningen.
Föredraget r a r varmt, klart och kraftfullt.
Saken ä~ teoretiskt s i godt som utdebatterad, något nytt kunde man ju slledes e j vänta a t t A hora; dock gjorde fröken Krogs föredrag intrycket af a t t v a r a ssjelftrnkb och ssjelfkantlti.
Jag vill anföra ett par stlllen: ~Iluad vi liflignst nilste h %Ih vid makt i vart mcdvelnudc Ir pinaornn r o r mrnrálip indiuidtr, och deras rllt till fri personlig utrcekling Men, ju mera jag har ttinkt Ufver dcsra saker, derlo btittre inser jng, it1 h \ wt kön för sig i l k n i rcprcscnterar en andlig ensidighet, och ju mera jag hni lyssnat efter och trott mig förnimma af samminhingel och de stam pulsslagen i lifvct, dcslo men har jag rtiirkts i den tron.
att hviil tiden Ilngtir efter, del 3r pinnorna: wrnnirkornn n r d de a&gt;odtrli&amp; hjrrfano.
hloderligheten, vcrknndc fritt, rioitoch iadligt, enligt sin lifgifvande, nlmmic karnktXr.
det Xr hvid rninfunden bchöfvar.
- * Och i furhund med qvinnornir ande Ir allt del, som Xr nytt och som spiror upp i tiden: dc.
b u ~ ~ n n n n d nnrvnn&amp;lnslnn c gent emot du!
kamininde riiigtct.
det gladaiidc hilel till krigisk Kfvcntyrspolitik.
Illngtin enor fred, ener högre nionl, ja dc " ihruirliska klnr !nnr hcln uppvikninde., o. r. v. - - - soin qvinnm lir nndlig.cn olik mannen, rh l r det el1 skll till för att gfcn henne olitiski rlitiigheter.
h o alla de.
som hafvi iniiylaode p8 de ting, rom berön inlrerrrn.
olika henne, d l har m m rkll alt Rukta.
nit hennes in- tressen ej blifva ordentligt bevakndc.
- Ilel mesta.
som ifhondlu i Inndctr lag- stiftande försnmlingnr,
Och ju mera man blifver Pirdig.
med de fundiu~rntili politirkn spöismllrn och snkcr nf mera social nn trUa i filrgrundcn.
desto mern kommer afgörelsen nu gripa in i dc enskilda qvinniirnns " dc, d c stirskildn hcmmcnr lycka .. Frfiken Krog uttalade som det mil, hvartill man inaste strafva, det, a# Rönet icke h ~ c airses som ctt Ahder fur förJärfmndtt " r skall af p0 / ilisda räfI&amp;hctcr~.
1 motsats till dem, som trodie, ätt det; iället i grundlneen.
som s l z e r: sröstberakinade iiro alla norska medborgare *.
af- %n kuGde-afsc qvhnor, trodde hon, a u e n s i d a n uppfattning J o r e ord- rytteri och a t t diskussionen p l mötet borde galla icke säfttf; ntan tin ' err för f r a m s t ~ l a n d e t af förslaget till en grundlagsförandring.
P i det n i g r a dagar senare hBllna diskussionsmötet blef det lik- v&amp;l säftct att g&lt;¶ t; / / mixa, som sattes tinder d e b a t t Sedan fröken Nielseii varmt och aiisldende hade uttalat sin anslutning till fröken Krogs hela föredrag, fick bankchefen Berner ordet.
- Ehuru icbc benägtn fdr den qvinlign röstrufte~~s i ~ ~ f o r a ~ ännu ~ d e * piyrkade han * Dag).
kursiverar desrn ord, emedan de uttrycki henne3 egen brigt i frigin.
i6 det förhringssattet, att man icke skulle befatta sig med grundlags- förändringar, utan att de qvinnor, som ansigo sig vara röstberätti- gade, skulle begära att bbfva införda i röstlangden och Ika saken komma till stortingets kannedom.
Denna herr Berners kigt räckte mycket motstånd; men han fasthöll lugnt, och utan att l b inverka pa sig af personligheter, den &amp; kadningen, som ju ock&amp; praktiskt erkännes i den engelska konsti- tutionen, att grundlagen bör uppfattas mera rymligt, att dess orda+ delse icke bör för mycket ändras, men att man bör Ilata den, der uttrycken tillita det, växa med tidsförh8llandena.
Det vore orimligt att tillskrifva fäderna pll Eidsvold en sadan brutalitet som att de med föresats skulle ha velat utestänga en stor del af de rtistberilttigade medborgame, blott för det att de vom qvinnor.
Man hade ocksa redan, som äfven fröken Krog hade pivisat, de första h e n efter grundlagens tillkomst röreslagit att vidtaga m h och steg för uttryc- kets förXndring, sll att qvinnorna u&amp; skulle få tilltrXde; det hade man icke behöft, om de icke enligt grundlagen hade denna rättighet.
Fröken Krog syntes börja i nagoi; m h luta bt Berners uppfatt- ning, eller latininstone icke lsngre finna den d förkastlig som förut.
Olika talarinnor diskuterade med värme de olika uppfattningarne, och slutligen antogs mot fem, sex röster (hvaribland eder korrespondents) följande resolution: sFdrsa1111Urgcn uitalar som rin önskan, att fur det 1886 sammantrBLndc siorti~rgrt mdttc framläggas förslog om rustrLtI Dr pinnor.
s Debatten var mycket liflig.
Det var intressant att se damernas framsteg sedan sista diskussionsmötet.
Da leddes förhandlingame och inleddes diskussionen af man, damerna kommo först med 1311- gre fram pll aftonen, ehuru de d i redde sig förtranligt; denna gang leddes förhxndlingame af fru statsr %dinna » Stang, nu mera ordförande i föreningen.
Fru Nielsen började diskussionen, och flera damer an herrar deltogo i debatten.
Af andra tecken till sakens frarnghg kan nämnas, att fröken Gina Krog och ett par andra damer hafva stiftat en förening, afsedd att gifva .fri undervisning llt qvinnorw.
S inbiiga qvinnor halva an- mält sig &amp; r att få undervisning, alt damerna nödgats lata utgi ett upprop efter flera Ijlrarekra&lt;ter.
Fru Rosings inkallande i tolkomi- ten kanner ni redan.
Fröken Clara Tschudi har utgifvit en bok om iQvinlmfr3gan.
dess utveckling och nuvarande standpunktr.
som ser ut att vcua val skriiven och utgöra ett vigtigt inlägg i frägan.
Hum I h g t Sverige stbr före oss i energiskt arbete för qrinnans utveckling, deraf la vi genom kapitlet om Sverige ett förödmjukande, men ocksa till eher- följd eggnnde intryck.
I Dec.
AL S.
En s t u d e n t - h i s t o r i a för f ö r i i l d r a r.
brdömd of rrmf os4 gammal.
g ' ' or ett lugnt framåtskridande utan blodiga slitningar och olak- liga söndrinpr, inoni faiiiiljcn så val som inom samhället, ar ingenting vigtigare an förtroende och godt förstånd mellan gamla och unga.
L å t vara, att i många punkter öfvercnsstäm- melse ännu icke kan vinnas, så kan man åtminstone öppet och förtroendefullt spraka om sina skiljaktiga meningar och der- under skirande läras.
Att sålunda, på punktcr der det ar möj- ligt, slå bro mellan den nya tiden och den ganila, sökande förmedla, försona och samla det basta hos bada, sarskildt på onirådet för qvinnans verksamhet och inflytande, skall vara en af Dagnys uppgifter.
Början gör hon här genom att f r h båda sidor belysa en ny bok, Iivilken hittills, inom olika kretsar, varit föremål for lika ensidigt klander som försvar.
De ungas uppfattning har fått till niålsman en af deras på kritikens område finaste och re- naste pennor, Ola Iianssoii; dc äldres skall uttalas af Essclde.
Ordet lemnas först i t den unga.
I. Erik Grane.
Upsalaroman afC~sfaf af Gri,crrfam.
Siockholm.
\ Vilhelm Bille.
För att kunna vara rBttvis vid bedömandet af denna bok, ni5ste man se densamma frhi tvenne sjnpunkter, först frin den ena, sedan frin den andra, saiiit icke förblanda dem, nian hQlla deni striingt skilda fr3.n hvarandra.
Detta ar visserligen 115got.
som galler om de flesta nyare skönlitertira arbeten, men om hr Geijerstams senaste bok galler det shkildi.
Det vida öfvewiigande antalet af den nnga svenska novellistikens alster rynimer tvenne element: gisslande af sainfiinds- lyten och framsttillning af nienniskolit Ju mera dessa samniansmalt och ju mera det fikra uppgitt i det senare, dess större iir arbetet som konswerk.
Och i samma man som dessa element sBrskilja sig ut i f r h Iivarandra, dess mindre egcr verket af konstnirlig helgjuten- het.
; \ f detta senare slag Br hr Ceijcrstains upsalaroinan.
Don har en estetisk sida och en kultiirhistonsk-did3ktisk.
Den föna Br relativt svag, den senare af betydande art. * Erik Grane * stfir, konstntirligt taget, icke 1x3 höjdpunkten af hvad förf.
skrifvit.
Ilen nir icke ens tillnYrmelsevis iipp mot en sidan novcll som rl: örbrytare~, detta konstverk, som 9r hugget ut ur det Dop,,.
18 lefvande lifvet I i t en slipad granitpelare af en enda sten.
Det fins intet af den moderna romanens komposition, enligt hrilken handlingen skall iitvcckla sig sa lugnt och organiskt som vauten ur sitt frö och kapitlen vika fram och breda ut sig som blad och blomma.
De sarskilda afdelningarna &amp; o fristaende, sainmanhangslösa, ligga slängda kring på m$! % i sWllet för att foga.
sig sanunan till ett arkitektoniskt helt.
Stilen har ofta tidningsreferatets firglöshet och stelhet.
Huf- vndpersonen, Erik Grane, har icke rigtigt lyckats för förf.
\ ' i f8 ingen konkret yttre bild af honom, och det myckna materialet har fört icke kunnat behandla, sofra och forma sa, att vi skönja beskaf- fenheten och utvecklingen af ett individuelt sjalslif.
Det allmänua tidskynnet iir nog förtr5Wigt atergifvet, men det har icke nyanserats.
Det ligger 6fver Erik Granes lif som det hviia solljuset.
Detta har icke brutit sig mot nagon prisma i personlighetens särskilda firgnyans.
Det är ett och samma enformiga hvita solljus.
Som helhet är romanen konstniirligt ofullghgen, men den har partier af lifvets egen miktiga sanning och skönhet, sa fina och vanna, SS vemodiga och bittra som ens egna minnen.
Det fins siallen i denna bok, som för oss unge &amp; o så heliga som vart eget lönligaste kinslolif och som Sterdallra i var sjal s8 ymnigt och djnpt som var egen ungdoms svirmodiga melodier.
Vi trycka han- den på denna Schultz och se hononi in i hans vama ögon och adla ansigtsdrag, som om det vore en gammal kar vän, som sutte rid vir sida, och vi minnas med vemod, nar vi sista.