Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nådig befallning alt skrilvelser med underrättelse om traktatens alslutande borde expedieras lill Kongl. Majrls Ministrar i Köpenhamn och Petersburg så tidigt att de kunde af dem inhändigas innan traktaten elter ratilikationernes utvexling bielk e offentliggjord, samt till Kongl.
Majlis cili ige Beskickningar omedelbart efter det ulvexlingen blifvit verkställd.
De i följd häraf allälna skrifvelserne, al hvilka eli Cirkulär till Kongl. Majlis Beskickningar varit i allmänna tidningarne infördt, innehöllo tillika en framställning af traktatens egenskap af defensivallians, hvarigenom ej skedde någon förändring i den ställning de Förenade Rikena genom neulralitels-lörklaringen inlåd!. , n c Ånyo lörcdrogs ärendet inför Konungen den 30 November af dåvarande SlalsMinistern lör Utrikes Ärendena, Hans Excellens Herr Friherre Stierneld, i närvaro af dåvarande Justitie-Slats-Ministern, Hans Excellens Herr Grefve Sparre och Norrska Siats-Rådet Herr Petersen, hvarvid Föredraganden anmälde den undertecknade traktaten till Kongl.
Maj ils ratifikation, och sedan de närvarande Rådgifvarne, under åberopande al sina förut afgilna yttranden, tillstyrkt en sådan åtgärd, biel’ traktaten samma dag al Konungen gillad och antagen, med befallning alt Kongl. Majlis
Höga ratifikation borde i vanlig ordning expedieras, för att emot Hennes Majit, Drottningens al‘ Stora Rritannien och Irland samt Hans Majit Fransmännens Kejsares ratifikationer utvexlas.
Ur denna framställning af sjelfva tilldragelserna synes svaret å dc emot
Konungens rådgifvare riktade anmärkningarne otvunget framgå.
Det visar sig alt af ifråga varande Regeringsåtgärder den ena, eller neutralitets-förklaringen, varit föreslafvad lika myckel af ett vist förutseende, som en riktig uppfattning af stundens kraf.
I tid förberedd och i tid afgifven undanröjde den hindren för den politiska ställning, som var med Rikets ära och fördelar mest förenlig, under en strid, hvars anledning och angifna syftemål var för Rikets intressen främmande.
Framkallande nationens tacksamhet, vann den äfven utländska makters bifall.
— Det visar sig ock att den andra eller den med Europas Vestra hulvudmakter afslutade traktaten, erbjuden af samma makter, svårligen kunnat förkastas.
Ulan all minska tryggheten för ögonblicket, lofvnde den en borgen för framtiden.
Utan att fordra hvad sorn ej kunde gifvas, gal den hvad som ej kunnat lördras.
Långt ifrån att ogilla de rådslag, som underslödl dessa åtgärder, har Konstitutions utskottet ansett de anmärkningar, hvilka deremot blifvit framställda, vara obefogade och följaktligen böra förfalla. B. AJ'
Ledamålen af Ridder s kapel och Adeln Herr J.
Pa line rån 1% (ingående behandlingen uj eli besvärsmål rörande förbättring å ladugårdsbyggnaden vid eli soldattorp.
Föremålet för denna anmärkning är behandlingen af ett af Kongl. Majit den 3 April 1856 på Landtlörsvars-Departemenlels föredragning afgjordt ärende rörande någon obetydlig förbättring å en af Anmärkaren uppförd ladugårdsbyggnad vid ett honom tillhörigt Soldat-torp, hvilken förbättring vederbörande Kronofogde lill följd af Konungens Befaliningshafvandes föreskrift låtit mot lega verkställa.
Anmärkaren har till KonstituBih. lill K.
IS56 & 1857. 3 Sami. 7 Haft. 6 42 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 11. tions-Ulskotlels pröfning hemställt, huruvida icke de Slats-Rådels ledamöter, som tillstyrkt Kongl.
Ma jäs i målet under olvanberörde dag fattade beslut, gjort sig skyldige till ansvar enligt 106 § Regerings-Formen.
Efter lagen kännedom af det öfver ärendet i Slals-Rådel förda protokoll bar Konstitutions-Utskottet funnit anmärkningen vara obefogad; och då detta enskilda besvärsmål i öfrigt saknar all betydenhet,, anser Utskottet sig icke böra med någon utförligare framställning deraf Rikets Ständer besvära.
C. Af Riksdags fullmäktigen från Upsala Län Paul Fritz Mengel angående Upsala luns Enöres-kassa.
Anmärkningen bar blifvit föranledd af Kongl. Majäs beslut den 30 November 1855 och den 2 Augusti 1856 i ett å Landlförsvars-deparlemenlels föredragning handlagd t ärende angående Rotehållarnes inom Upsala län så kallade Enöres-kassa.
Den behandling detta ärende genom föredragandens till Konungen afgifna råd rönt, skall, enligt Anmärkarens förmening, vara uppenbart stridande mot lag, och hos Chefen och Föredragande Statsrådet för Landtförsvars-departemenlet ådagalägga brist pä skicklighet, nit och oveld.
Denna åsigt söker Anmärkaren bevisa genom en utförlig framställning af ärendets hela behandling, hvilken Utskottet tror sig böra i korthet återgifva.
Upsala läns Enöres-kassa, för omkring 150 år sedan grundlagd genom Rotehållarnes öfverenskommelse, skall utan bidrag af Staten vara tillkommen ensamt genom årlig afgift af Rötehållarne, och hade lör ändamål Rotarnes hjelp och understöd lör rekryteringsskyldighetens fullgörande.
— 1830 öfverenskommo Rötehållarne, all hvarje Rote, som uppsatte ny soldat, skulle undfå 26 R:dr 32 skillingar banko i s. k.
"lego-och bosätlningshjelp”, samt att det öfverskott å kapitalfondens räntemedel, som årligen uppkom sedan nyssnämnde bidrag jemte kostnaden för kassans förvaltning blifvit bestridda, skulle användas till ett för kassan, enligt Anmärkarens förmening, alldeles främmande ändamål, nämligen bildandet af en Gratifikalionsfond för afskedade soldater vid Uplands Regemente, deras enkor och oförsörjda barn, hvilken fond skulle benämnas H. lv. H. Hertigens af Upland Gratifikalionsfond.
Förslag till reglemente för kassans förvaltning uppsattes äfven i öfverensstämmelse med dessa beslut och erhöll Kongl. Maj:ts stadfästelse ilen 30 April 1831.
Nämnde beslut skall hafva haft till följd, alt dä under åren 1831 —1855 Rotehållare, hvilka rekryterade, uppburo eli sammanlagd! belopp af 24,000 R:dr banko, ulgingo 17,000 R:dr s. m. till det främmande ändamålet, eller gratifikalionslönden.
Med kännedom deraf och då de oundvikliga utgifterna vid hvarje rekrytering stigit till eli belopp af 85 R.dr banko, blefvo, enligt Anmärkarens uppgift, Rötehållarne betänkte på, huru kassan skulle kunna återföras till sin rätta bestämmelse, helst då erfarenheten jemväl skulle hafva visat, alt de, hvilka erhöllo understöd af gralifikationsfonden, ej derigenom blefvo lyckligare lottade, enär det understöd, som från deras kommuns fattigkassa dem tilldelades, förminskades med lika belopp, som det de frän gralifikationsfonden erhöllo, hvadan det i verkligheten skulle hafva varit kommunernes fattigkassor, som håde nytta af berörde fond.
Rotehållarne beslöto derföre genom lagligen utsedde ombud från 59 socknar inom länet vid sammanträde inför Länsstyrelsen den 24 April 1855, alt Lego- och Rosältningshjelpen skulle höjas och att alla vidare bidrag från Kassan till Gralifikationsfonden skulle upphöra, hvarjemte Kommilterade ulsågos för uppsättande af förslag till nytt, med dessa beslut öfverensstämmande reglemente, hvilket af Kassans
Di - Kansliliitions-U(slottets Memorial N:o -//.
43 roktion för vinn;«11 do af Nådig stadfästelse skulle till Kongl. Maj:t ingifvas.
Vid fullgörande af sill uppdrag lillälo Kommitlerade sig ali i förslaget införa några visserligen bättre ordning befordrande reglémenlariska föreskrifter, men om hvilka Rotehållareombuden icke definitivt (ältat beslut.
Härvid fäste Direktionen, då den till Kongl. Maj:t ingal’ förslaget, uppmärksamhet, hvarefter Kongl. Majit, genom Nådigt bref den 30 November 1853, utan att då vilja meddela något förklarande om de föreslagna förändringarnas lämplighet, återförviste ärendet lill förnyad behandling inför Länsstyrelsen, i ändamål all vederbörande Rotehållare mätte komma i tillfälle ali derom, utan hinder af redan fattade beslut, ånyo öfverlägga och besluta, hvarefter nytt förslag till reglemente, derest de blifvande besluten dertill skulle föranleda, borde, i öfverensstämmelse med dessa beslut ripprättadl, till Kongl.
Majits pröfning insändas.
I stället ali förständiga Kommitlerade, alt ställa sig
Rolehållarnes beslut lill efterrättelse, blefvo alltså sjelfva besluten upphäfna, fastän intet ombud mot dem reserverat sig, ingen Rotehållare inom stadgad tid dem öfverklaga! och Direktionen ej heller gillat visa, alt Rotehållarne i besluten öfverskrida sin befogenhet: ty om 1830 års Rotehållare hade ansetts berättigade att besluta om användandet af en stor del af kassans räntemedel till ett för benne främmande ändamål, så vore det obestridligt, att Rotehållarne 1854 hade varit minst lika berättigade att fatta beslut om kassans återförande lill sitt ändamål.
— Endast en paragraf i det föreslagna reglementet hade
Direktionen i underdånighet förordat, och med anledning deraf påbjöds i sistnämnda Kongl. Bref, att då omröstning vid sammankomst med Rotehållarne rörande kassans angelägenheter förekomma, skulle närvarande Rotehållare afgifva röster så väl för de Rotar, som af dem sjelfva innehades, som för de Rotar, af hvilkas egare de erhållit behörig fullmakt.
— Vid den nya öfverläggning, som om ärendet, till följd af merberörde Kongl. Bref, hölls vid Rolehållarnes sammankomst inför Länsstyrelsen den 4 Mars 1856, skall hafva inträffat: att Landshöfdingen, som var personligen tillstädes och förde ordet, hade deltagit uti förefallande omröstningar, äfven såsom fullmäktig för frånvarande Rotehållare, sedan han sjelf hade granskat och godkänt de för honom utfärdade fullmakterne; — att ordföranden tillåtit ett stort antal personer, hvilka icke sjelfve voro Rotehållare alt, på grund af fullmakter, i omröstningen deltaga, ehuru mot ett sådant förfarande protest anfördes under åberopande af de oförlydbaia ofvannämnda bestämmelserna i Kongl. Brefvet den 36 Nov. 1855; samt att en person, hvilken icke sjelf egde del i någon rote, del oaktadt hade tillerkänts rösträtt flir samtlige inom en socken belägna Rotar (till antalet 72), icke på grund af 'behörig fullmakt", utan på grund af ett (öretedi sockenslämmo-prolokolls-uldrag, uti hvilket likvisst hvarken meddelades intyg derom, att samtlige Rotehållarne sockenstämman öfvervåld, eller namn på någon enda af de Rotehållare, som fullmäkligskapet ät den förmente fullmäktigen lemnat.
\id omröstningen öfver del framställda förslaget, "att alla vidare tillskott till gratifikations-londen skulle upphöra," bade detsamma blifvit genom 316 röster mot 296 förkastad!,1 hvilket ej bade skett, om de nyssnämnde 72 rösterin*, såsom vederbordt, hade blifvit ogillade.
— Oaktadt underdåniga besvär öfver alla dessa, enligt Anmärkarens förmening, obehöriga åtgärder i rättan tid hade blifvit anförde af en stor mängd Rotehållare, och dervid genom skrifteliga bevis blifvit ådagalagdt, alt ett stort antal Rotehållare inom ofvanberörde socken hvarken bade öfvervara sockenstämman, eller åt den förmente fullmäktigen lemnat uppdrag ali vara deras ombud, hade dock del reglemente, sorn, upprättad! i öfverensstämmelse med de på nämnde obehöriga sätt tillkomna besluten, lill Kongl. Maj:t med stor skyndsamhet insändes, blifvit af Kongl. Maja den 2 Augusti 1856 fastsläldt, utan alt något afseende fästades å de anmärkte och styrkte oformligheterne, hvilka ej ens till pröfning upptogos, och hvarför, i frågan om gratifi - 44 Kon s litu tiona-Utskott c ts Memorial N:o 11. kations-fondon, såsom skål anfördos, all upplysning saknados, huru innehafvarne af de klandrade lullmaklrrne röslat.
Af de i Slats-Rådel den 30 November 1855 orh 2 Augusti 1856 öfver Landtförsvars-Ärenden förde protokoll liar Konstilutions-Utskottel visserligen, inbemlal att Föredraganden i underdånighet tillstyrkt de fattade Nådiga besluten, nion Utskottet har tillika af nämnde protokoll orh af handlingarne i målet funnit, att sådana omständigheter dervid hafva förekommit, som fritaga Föredraganden frän de af Anmärkareu yrkade stränga omdömen.
Uti det i öfverensstämmelse med Hotehållaines beslut den 30 April 1831 i
Nåder sladfästade reglementet förekommer ett sä lydande stadgande:
'Någon ''förändring i dessa Reglenieuiariska föreskrifter kan icke göras utan ali lagligen valde "och bcfullmäktigade deputerade från hvarje socken inom länet, der Soldat-Role finnes, "blifvit sammankallade och deröfver hörde; Och höra dessa då föreslagna och gillade ”förändringar först underställas Kongl.
Nådiga pröfning och stadfästelse, innan ”de kunna sällas i verkställighet.” Föredragandens den 30 November 1855 gifne underdåniga tillstyrkan, alt Kongl. Majit mätte, oaktadt klagomål icke voro anförda, dock undanrödja de den 24 derlörutgångne April af Rolehållarne fattade beslut, inneburo alltså ingen olaglighet, enär, enligt det gällande reglementet, rätt att pröfva alla beslutade förändringar var ål Kongl. Majit uppdragen.
Lika rätt egde Kongl. Majit naturligtvis att den -2 Augusti 1856 undanrödja ett om upphörande al bidrag till gralifikations-lönden fatladt beslut, i händelse ett sådant beslut verkligen skulle hafva vid sammankomsten den 4 Mars samma år blifvit tillvägabragt.
Att pröfva de vid omröstningen i denna fråga förmente förelupne olörmligheter var alltså alldeles icke af behofvel påkallad!.
Dessutom hade klaganderne, ehuru de vid tillfället hade äskat och erhållit Konungens Belallningshafvandes pröfning af frågan, huruvida den, sorn ej vore Rotehållare, vore berättigad ali föra Rotehållares falan, dock underlåtit att påkalla Konungens Belallningshafvandes pröfning af frågan angående de öfrige just vid den hos Kongl.
Maj:! öfverklagade omröstningen enligt deras förmenande förelupna oriktighelerne, hvadan Kongl. Majit torde varit förhindrad att deras klagan i denna punkt lill omedelbar pröfning och afgörande företaga.
Härtill kommer ytterligare den af Föredraganden i underdånighet anmärkta omständighet, all sorn klaganderne icke visat pä hvilken sida de 72 röster, hvilkas ogillande de yrkade, vid omröstningen fallit, så kunde ett godkännande af klagaudernes anmärkningar i denna del ej föranleda till annat, än hela omröstningens undanrödjaude, hvaraf åter klefve en följd, att något förslag till ändring i det förutvarande reglementets stadgande om gratilikations-fonden icke hade lagligen blifvit framstäldt, och ali detta stadgande alltså hade måst bibehållas i det nya reglementet; men derigenom skulle frågan hafva fått en frän klagaudernes egne yrkanden mera aflägsen utgång, än den Föredraganden nu tillstyrkte, nämligen godkännande af del beslut, sorn vid sammanträdet den 4 Mars ansågs utgöra de Reste Rolehållarnes, och sorn innehöll, att de årliga bidragen från kassan till gratifikalions-löndcn, hvilka förut omfattade hela det årliga öfverskotlot af kassans räntemedel, skulle inom ett visst belopp begränsas.
— Al vederbörandes yttranden i frågan har Utskottet ock inhemta!, att gratilikations-fonden icke skall vara ett för kassan främmande ändamål, dels emedan del icke kan vara utan gagn och intresse för Rolehållarne .ali deras afskedade Soldater och desses efterlemnade familjer erhålla understöd, dels emedan tillvaron af en inrättning för dylika understöd bidrager att minska hela den årligen utgående rekryteringskostnaden.
Af hoppet alt efter långvarig och trogen tjenst erhålla understöd för sig, enka och efterlemnade harn föranledas
Soldaterna att tjena länge och alt uppföra sig så väl, all de tillåtas i (jonsten länge (jvarsladna.
Deraf biifver en gifven följd, all rekryteringarna mera sällan Kanstitulions-Utskotlets Memorial N-.o 11. 45 skola inträffa, hvilket förhållande ock, enligt uppgift af Enöres-kassans Direktion, skall efter gralifikations-fondens inrättande verkligen egt rum.
Ej heller lär, eldigt Utskottet (dlhandakomne upplysningar, den af Anmärkaren meddelade uppgift att bidragen af gratiiikalions-fondcn egentligen skulle komma kommunernes fattigvård (ill godo allestädes vara öfverensstämmande med det verkliga förhållandet.
Af alla dessa skäl har Konstilulions-Utskottet ansett den gjorda anmärkningen böra förfalla.
Maj 1857. liese rv aliane r: Auli. lill Exp.-Utsk. d. 18 Juni 1857, kl. 7. e. m. Af Herr Carleson, Edvard: ”I Constitutions-Utskottets Beslut att för Rikets Ständer anmäla de vid granskning af Stals-Rådets protokoll iakttagne, uti punkterne t, 5 och 6 oinförmälde fall, der grundlagarnes föreskrifter blifvit af Konungens rådgifvare åsidosatte eller öfverträdde, har jag deltagit, men, med undantag af hvad i 2:dra puuklen är vordet framstäldl, hafva de öfriga anmärkningarne synis mig icke vara af hes k a
(Ten het att desamma bordt lill någon ålgård af Constilulions-Utskotlel föranleda, helst åtskilliga af desse anmärkningar, efter min lanke, äro mer eller mindre obefogade.
Såsom sädnne loide isynnerhet böra framhållas de i 4:de och l():de punkterne, vid hvilka jag härmed tillåter mig några erinringar.
Vid i: de punkten, angående Instruktionen Jör Lan ds höfding arne och de vid L lins-Stjjrelsern <: ans t ii lide T jan stern cili.
Den anmärkning, hvartill Consliliilions-Utskottet från berörde Instruktion hemlat anledning, har blifvit grundad på följande förmenta fel i samma författning, nemligen: 1 :o att framställningen af omfånget fö k.
Konungens Refnllningshafv andes verksamhet skulle vara bristfällig, såsom bevis hvarpå Utskotlet anfört, all Konungens Befalluingshafvandes i Tjenslehjons-Stadgan och Bvggriinga-Balken föreskrifna skyldigheter i afseende å tjenstehjon och landbo äfvensom samma myndighets rätt och pligt alt vid skiftesförrältningar å kronojord förordna krono-ombud skulle vara alldeles förbigångne, men att deremot Konungens Belällningshafvandes befattning med lots- och båk-inrältningen i Riket äfvensom med frågor rörande hemtning af väglagningsämnen å skog och utmark vöre angifven alltför vidsträckt; 2:o att den i 10 § Konungens Befallningshafvande letnuade rätt ali i fall, der ansvar ej funnes i lag bestämdt, stadga vilen, vore tvåtydig, olämplig och utsträckt längre än förut varit medgifvet, samt dessutom innefattade elt lagstiftningsbesljr af den 46 Konstitutions-Uskollcts Memorial N:o //. art, att det vore tvifvelaktigt huruvida ens Konungen sjelf ägde att detsamma ensam utöfva 5 och 3:o att 66 oell 67 §§, sorn berättigade dels Landshöfdingen, dels Konungens Befallningshafvande att skilja Landtstals-ljenslemän från deras tjenster på obestämd tid eller för alltid, inneburo en mot den Svenska statsbyggnadens fria, men lagbundna skick stridande maklulvidgning, hvilken icke vari t af behofvet påkallad och ofelbart måste medföra menliga följder.
Såsom en besvärande omständighet har Constitulions-Utskottet härförutom anmärkt, att ärendet ej skulle blifvit behandladt i enlighet med 10 § Regerings-Formen, enär de personer, för hvilka Instruktionen skulle komma att gälla, tillåtits att lägga sisla handen vid dess utarbetande, medan åt vederbörande Embetsverks utlåtanden föga uppmärksamhet blifvit egnad.
Hvad nu först angår framställningen af Konungens Belällningshafvandes verksamhet, torde kraften af Constitutions-Ulskoltels bevisning för brist!alligbelen af denna framställning kunna med skäl ifrågasättas.
Instruktionens 13 § innehåller det stadgande att "med iakttagande af hvad lay derom bjuder, äger Kongl. Maj;Is Befallningshafvande all upptaga och pröfva utsökningsmål”, hvartill enligt gällande lag äro hänförliga icke endast skuldfordringsmål utan äfven andra mål, der fråga är om civila rättigheters befordrande till verkställighet eller utsökande.
Konungens Befallningshafvandes i Tjenslebjons-Stadgan oell Byggninga-Balken föreskrifna skyldighet i afseende å tjenstehjon och landbo kan under denna bestämmelse begripas och följaktligen icke med fog sägas vara förbigången.
Eli försök alt uppräkna alla de civila rättigheter, för hvilkas ulkräfvande Konungens Belallningshafvande borde lemna handräckning, hade utan tvifvel misslyckats och i allt fall utgjort ett fel i indelningen.
— I följd af stadgandet i 26 § skulle Konungens Befallningshafvande, äfven om annan föreskrift saknades, vara både berättigad och pligtig alt vid skiftesförrällningar å kronojord förordna krono-omhud; och hvarken genom 19 §, som innehåller ali ”/ öfverensstämmelse med hvad för fällningarna, rörande lois- och bakinrättningen i Bikel närmare bestämma, hör Kongl. Maj:ts Befallningshafvande vaka deröfver, att de i afseende derå gällande stadganden varda behörigen eltcrlefde samt pröfva frågor derom och om loishemmanen, deras skyldigheter och förmåner jemte lotsars rättigheter,” eller genom 27 § 2 mom. deruti omförmäles hurusom Konungens Befallningshafvande tillkommer att upptaga och pröfva frågor och förslag, bland annat, ’om rättighet att å skog och mark hemta väglagningsämnen, da icke hist derom uppstår, sorn bör till domstols behandling hänvisas”, har, efter mitt omdöme, blifvit tillagdt Konungens Befallningshafvande något annat eller vidsträcktare åliggande, än honom förut tillhört.
— Ulan att medgifva riktigheten af de åberopade bevisen, vill jag likväl icke bestrida att den schematiska uppställningen af Länsstyrelsernas åligganden, eller framställningen af omfånget för Konungens Befallningshafvandes verksamhet, tilläfventyrs är bristfällig, men fel i divisionen af ett begrepp, som Utskottet sjelft tycks anse icke kunna definieras, måste vara ursäktliga.
Att genom en enda lag bestämma så väl liela omfånget af förenämnde, vidt omfattande och inflytelserika, statsförvaltnings-organs verksamhet, som dess inre sammansättning och dess tjenstemanna-personals inbördes förhållande är, såsom Utskottet yttrar, ett ytterst svårt och vanskligt företag; och, då utfärdandet af ifrågavarande Instruktion föregåtts af en mer än vanligt sorgfällig beredning, dervid icke, så vidt jag vid granskning af handlingarne varit i tillfälle att inhemta, blifvit meddelad någon antaglig anvisning till undanrödjande af det fel, Utskottet trott sig i omförmälde hänseende upptäcka, så bör, efter min tanke, detta fel hvarken läggas Föredraganden till last såsom bevis på bristande skicklighet eller rättfärdiga en tillvitelse mot Konungens rådgifvare att icke hafva iakttagit Rikets sannskyldiga nytta.
Kansli tu! iöns- U Isko Hets Memorial N:o i /. 47
På den (orsta af de åberopade grunderna låter sig således, efter mitt förmenande, anmärkningen icke försvaras, oell än mindre motiveras den genom de sednare.
Lydelsen af 10 § är den: "Kongl. Maj:Is Befallningshafvande utöfvar högs/a polis myndigheten i Hind och bör derföre hafva omsorgsfull värd derå, alt allmän ordning och säkerhet upprätthålles, samt, i händelse häremot bryles, vidtaga erforderliga åtgärder, äfvensom i öfrigt tillse alt begångna brott blifva i laga ordning beifrade; ägande Kongl. Maj;ls Befallningshafvande alt, för handhafvande häraf, uti sådana läll, der ansvar icke är i lag bestämdt, stadga erforderliga vitén.”
Mig synes icke ulan förtydning af §:n kunna påstås, alt Konungens Befallningshafvande derigenom erhållit makt alt stadga vilen i andra läll, än der han uppträder såsom handhafvare af högsta polismyndigheten i länet.
En sådan makt har, enligt Utskottets egen uppgift, sedan lång lid tillbaka innehafts af Konungens Befallningshafvande och, såvida del icke kunnat undvikas att åt Läns-Styrelserna fortfarande uppdraga en viss lagstiftningsrätt i politie-mål, eller den att meddela hvarjehanda för ordningens upprätthållande nödiga föreskrifter, så har väl äfven varit oundgängligt all bibehålla dessa myndigheter vid den förut oklandrade rättigheten alt för dylika föreskrifters öfverträdande stadga ett lämpligt ansvar.
Beträffande åter 06 och G7 §§ vågar jag lill vederläggning af påståendet alt den makt, som derigenom tillerkännes Landshöfdingar eller Konungens Befallningshafvande, skulle vara, på sätt sorn Utskottet yttrar, stridande mot statsbyggnadens fria men lagbundna skick, åberopa icke allenast 1734 års Landshöfdinge-lnstruktion och Kongl.
Förordningen angående
Polieens förbättrande den 13 Februari 1776, ulan ock de Heste på sednare tider utfärdade Instruktioner lör embets- och tjenstemän.
Alla dessa, före den klandrade författningen, tid efter annan utfärdade Instruktioner ådagalägga jemväl icke allenast att bestämmelserna i den sednaste Landshöfdinge-Inslruklionons 66 och 67 §§ varit af ett ofia insedt behof påkallade., ulan äfven att farhågan för dessa bestämmelsers menliga följder är grundlös.
Temmeligen påtagligt förekommer det ock att ett missbruk af den makt, som blifvit Landshöfding eller Konungens Befallningshafvande tillerkänd öfver underlydande tjenstemän, skulle oftast vara långt mindre äfventyrlig! för desse sistnämnde, än för Landshöfdingen sjelf, eller Konungens Befallningshafvande.
Slutligen och hvad frågan om ärendets beredning vidkommer, bör det vara nog att hänvisa till Utskottets egen skildring af hvad dervid åtgjorts.