Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är Rikets Ständer icke obekant, att f. d. lag-kommitteen, som först gjorde motböcker till föremål för lagstiftning, elter föreslagen förändring i den, handlande nu medgifna, egna bevisningsrätt, ansåg nödigt lemna både säljare och köpare en anvisning att, med bibehållande af kredithandelns förmåner, genom omförmälda böcker förvara sin rätt och säkerhet å ömse sidor.
Likväl vore motböcker redan derförut af omtänksamme personer begagnade såsom ett medel till betryggande af deras säkerhet, äfvensom verkan af dessa böcker städse pröfvats, i enlighet med de allmänna grunder för bevisning, som lagstiftaren meddelat, jemförda med beskaffenheten af samma böcker; — och synes lagstiftaren endast hafva att angifva berörda allmänna grunder samt dermed lemna hvar och en sådan ledning, att han kan med full trygghet ordna sina angelägenheter.
Att den åsyftade inskränkningen i handlandes och varuförädlares bevisningsrätt skulle å deras sida föranleda en större försigtighet vid utborgningar än förut, är lika troligt, som att denna försigtighet skulle gifva anledning till vidtagande af åtskilliga mått och steg för inbördes reda och säkerhet emellan dem och kunder; men då lagens allmänna bevisningsgrunder lemna tillfälle att härvid använda andra medel än motböcker, lärer ej detta sistnämnda medel böra ensamt blifva föremål för serskilda bestämmelser, helst motböckers bevisningskraft alltid kommer att bero på deras beskaffenhet, hvilken åter, likasom begagnandet deraf, enligt föreslagna lagstadgandet, ankommer på kontrahenternes fria aftal.
En underordnad betydelse har ock i berörda stadgande blifvit lein nåd motböcker, hvilka i sjelfva verket deri ej betraktas annorlunda än såsom utskrifna handelsräkningar, ehuru en väsendtlig skillnad uppdragits emellan verkan af dylika räkningar och omförmälda böcker.
Jemlikt förslaget åligger det nemligen köpare, som ej godkänner räkning eller motbok, att på ett af de i 3 § föreskrifna sätt inom viss tid klandra räkningen eller motboken, vid påföljd, att den förra eljest varder lika utmätningsgild, som annat förfallet skuldebref, men att motboken kommer att gälla såsom fullt bevis i allt, hvari Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N-o 3q.
63 köparen ej kail visa fel.
Då således köparen, genom underlåtenhet att klandra räkningen, förlorar all rättighet att derå vidare tala och såmedelst äfven möjligheten att uppehålla fordringsegaren i sin rätt, är det hononvderemot obetaget att, änskönt han lemnat motboken oklandrad, söka, då den sedermera emot honom åberopas, deri visa fel och derigenom göra dess verkan såsom bevisning ytterligare beroende på tvist, vid hvilket förhållande lagen om motböcker ej synes tillskynda kredithandeln någon egentlig fördel, utan en vida större redan förefinnas genom den verkan, som blifvit tillagd handlandes utskrifva och köpare tillställde räkningar.
Jemte denna erinran, vid jemförelse emellan de föreslagna stadganderne rörande motböcker och utskrifna handelsräkningar, hafva Rikets Ständer likväl, med afseende å de omständigheter, som äro förenade med användandet af motböcker, funnit det vara i hög grad betänkligt att i lag tillägga dessa böcker någon ovillkorligen bevisande kraft.
Deras verkan i detta hänseende måste alltid ytterst ankomma på domaren, derest stridighet skulle uppståf men derom erfordras dock icke någon serskild föreskrift
Dessutom hafva Rikets Ständer ej kunnat förbise de oredor och tvister, hvartill sednare delen af ifrågavarande lagstadgande kan gifva anledning.
Om t. ex. köparen ej vill eller kan förete motbok, utan säger, att den förkommit, så måste handlanden bevisa, att det skett genom köparens vanvård, för att få begagna den rätt, som han i sådan händelse skulle ega, att sin handelsbok med ed styrka; en omständighet, som tvifvelsutan ofta måste gifva anledning icke allenast till rättegångar, utan ock tili hvarjehanda försök af betänkligare art.
Något behof af bestämmelser i omförmälda syftning förefinnes icke eller i förslagets öfriga delar, hvilka, enligt Rikets Ständers omdöme, innefatta de allmänna föreskrifter, som lagstiftaren bör gifva i förevarande hänseende.
Hvad derutöfver af omständigheterna till äfven tyrs påkallas, synes böra blifva ett föremål för aftal och ej för lagstiftningen; varande dessutom bruket af motböcker och andra sådana medel för bibehållande af ordning och reda i handelsförhållanden icke genom den föreslagna lagen någon betaget, och för pröfning af verkan deraf hunnar lagen redan tillfyllestgörande ledning.
På grund af hvad ofvan är underdånigst anfördt, hafva Rikets Ständer ansett stadgandet i 4 § af E. K.
M:s nådiga förslag ej böra antagas, meri deremot funnit de bestämmelser, hvilka detsamma i öfrigt innefattar, ej allenast påkallade af behofvet, utan ock ledande till en nödig förbättring i lagstiftningen; och då E. K.
M:s nådiga propositioner endast i sin helhet kunna antagas, halva Rikets Ständer alltså, med afslag å ifrågavarande nådiga propo - 04 Expeditions-Utskotiets
Fur slag till und.
Skrifvelse, N.-o jo. sition, för sin del beslutat utfärdande af en författning utaf enahanda innehåll som den föreslagna, med uteslutande af 4 §, så att 5 och 6 §§ i den föreslagna författningen blifva den 4 och 5 i ordningen uti den, sorn komme att utfärdas.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den a4 Mats 1848.
Preste-ståndet den 29 — — Borgare-ståndet den 29 — — Bonde-ståndet den 1 April — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse , i anledning af K.
M:ts nådiga proposition om ändringar i 1J, 22 och zj $$ Regerings~formen.
(Konst.-Ulsk. Mern., A:o 2.). S. A. K.
Efter att hafva, i den ordning Regerings-formens 81 § 2 morn. stadgar, beredt och vid innevarande riksdag till afgörande förehaft frågan om de uti E. K. Mits den 30 Oktober 1844 aflåtna nådiga proposition föreslagna förändringar i ofvannämnda grundlags 17, 22 och 24 §§, få Rikets Ständer nu sitt 1 afseende härå fattade beslut, jemte de skäl, som legat till grund derför, hos E. K. M. i underdånighet anmäla.
Då, genom den föreslagna nya lydelsen af 17 § regerings-fonnen väl är bestämdt minsta antalet ledamöter, hvaraf Högsta domstolen skall bestå, men tillökningen derutöfver gjord beroende af löneanslags beviljande, blefve häraf en följd, antingen att staten, om anledningen till denna tillökning varit tillfällig, skulle, sedan denna anledning upphört, tillskyndas en öfverflödig, möjligen till betydligt belopp uppgående, utgift, derest de nye ledamöterne skulle med fullmagter förses och deras löner å stat uppföras, eller ock att desse ledamöter endast konune att erhålla förordnanden tills vidare, hvilket för så vigtiga doniare-embeten icke synes lämpligt.
Enär Expeditions-Utskotlets Förslag till lind.
Skrifvelse, N.-o jo. 65 Enär de i slutet af samma §, i dess föreslagna förändrade skick, förekommande orden: ”i ändamål att Högsta domstolens ledamöter må kunna tjenstgöra på afdelningar,” icke antyda dessas beskaffenhet, skulle, derest en annan grund än målens olika art härvid klefve följd, den enhet i lagskipningen lätt kunna rubbas, hvilken det är så angeläget att vårda, i synnerhet i högsta instansen.
Den föreslagna nya redaktionen af 24 § regerings-formen har funnits sakna erforderlig tydlighet, då den lemnar obestämdt, huruvida de ärenden, sorn tillhöra Högsta domstolens handläggning, skola beredas och föredragas antingen, på sätt härom i allmänna lagen förordnas, eller serskildt stadgas, eller dels på det ena, dels på det andra sättet, och det synes dessutom betänkligt att göra rättegångsordningen och sättet för ärendenas handläggning inom denna domstol beroende af förfoganden i administrativ väg.
Såsom hufvudsakligt skäl för de föreslagna grundlagsförändringarna är i högstberörda nådiga proposition anfördt, dels angelägenheten af att bereda en skyndsammare handläggning af de till Högsta domstolen hörande ärenden, än som med dess nuvarande personal är, oaktadt ali ansträngning, möjlig, och dels att genom tillökning i antalet af denna domstols ledamöter den fördel vunnes, att någon del af de besvärsmål, hvilka för det närvarande afgöras af Konungen i Stats-rådet, nemligen sådana, som egentligen röra rättstvister, kunde, om Konungen så för godt pröfvade, öfverlemnas till Högsta domstolen.
Hvad det förra beträffar, så torde, då antalet af denna domstols balansmål under de sednare åren betydligt aftagit, den ifrågaväckta tillökningen för närvarande icke vara af nödvändighet påkallad, och vidkommande det sednare, så synes ifrågavarande besvärsmåls öfverlemnande att afgöras af Högsta domstolen vara förenadt med flera olägenheter, enär dels man svårligen har en rent juridisk myndighet, van att betrakta lagens bokstaf såsom ensamt bestämmande, kan så, som hos den högsta administrativa, för vänta den allmännare öfversigt af samhällets fördel, samt den medling mellan lagens, häfdens och billighetens fordringar, hvilken ofta är så nödig vid dessa måls behandling; dels denna fordrar en erfarenhet och vana vid rent administrativa bestyr, hvilken, med hänseende till de qvalifikationer, som för ledamotsskap i berörda domstol äro i regerings-formens 17 § stadgade och äfven, enligt denna §:s föreslagna nya lydelse, skulle qvarstå, man icke torde med säkerhet kunna förutsätta hos erforderligt antal ledamöter derinom, samt dels att genom de administrativa besvärsmålens handläggning beredes E. K.
M:ts rådgifvare tillfälle att om författningarnes tillämpning i Bih. tili R.
Prot. 1S47 ocå 1S4S, 10 Sand. 1 Afd. 9 66 Expeditions-Utskoltits Fö/slag till und.
Nio /fi. särskilda fall vinna en närmare kännedom, som måste vara af synnerlig vigt vid bedömandet af frågor örn rättelser i äldre författningar eller utfärdande af nya.
Af dessa anledningar hafva Rikets Ständer icke ansett sig böra de i högstbe rörda nådiga proposition föreslagne grundlagsändringar antaga.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 1 April 1848.
Uppläst och godkändt bos Ridd. och Adeln den 29 Mars 1848.
Prestc-ståndet den 29 — — Borgare-ståndet den 29 — — Bonde-ståndet den 1 April — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse > i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition om ändring i 6, i5 och Regeringsformen.
(Konst.-utsk. Mein., N:o 2.) S. A. K.
Medelst nådig proposition, afbiten sistlidne riksdag under den 30 Oktober 1844, har E. K.
M. föreslagit åtskilliga ändringar i regerings-formens 6, 15 och 43 §§, åsyftande att i denna grundlag införa stadganden om departements-chefs-emhetes förvaltning genom tillförordnad föredragande, då embetet är ledigt eller ordinarie departements-chef hindrad att det utföra, samt om regeringsärendenas fördelning, beredning och föredragning, när Konungen går i fält eller befinner
Sig på resor.
Rikets Ständer, sorn i grundlagsenlig ordning heredt och till afgörande förehaft frågan om dessa i nåder föreslagna grundlagsändringar, få nu underdånigst tillkännagifva, att då, genom den förändrade lydelse, ofvannämnda §§ komme att erhålla, derest den nådiga propositionen Jliefve bifallen, E. K.
Mits rådgifvares i grundlagarne stadgade ansvarighet skulle kunna i väsendtlig nion förringas och i vissa fall tillintetgöras, hafva Rikets Ständer icke ansett sig höra högstberörda nådiga proposition antaga.
Expeclitions-U i skottets Förslag till und.
Skrifvelserj N.is 42j 4^- 67 N:o 42.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 29 Mars 1848.
Preste-ståndet den 29 — — Borgare-ståndet den 29 — — Bonde-ståndet den 1 April — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, i anledning af Kongl. Majus nådiga proposition orri ändring i 1 $ g morn.
Tryckfrihetsf örordningen.
(Konst.-utsk. Mern., N:o 2.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer i grundlagsenlig ordning beredt och till afgörande förehaft frågan om den af E. K. M., genom nådig proposition den 10 Oktober 1844, föreslagna förändrade lydelse af 1 § 9 inom. tryckfrihetsförordningen, medelst ett tillägg om ansvar för eftertryckande af skrifter, till hvilka andra staters undersåter ega förlagsrätt, få Rikets Ständer underdånigst anmäla, alt, då berörda tillägg ej ansetts kunna hänföras till de ändringar i grundlagarne, som vore högst nödiga eller nyttiga att verkställa, den nådiga propositionen icke blifvit af Rikets Ständer antagen, Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 1 April 1848.
Njg 43, Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 29 Mars 1848.
Preste-ståndet den 29 — — Borgale-ståndet den 1 April — Bonde-ståndet den 1 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående återställande till Kalmar domkyrka af arrende-inkomsterna utaf jordlägenheter> tillhörande Kalmar f. d. fästning.
(Stats-utsk. Uti., N:o 80.) S, A. K, Mos Rikets Ständer har blifvit hemstäldt, att domkyrkan i Kalmar måtte 68 Expeditions-Utskotles Förslag till und.
N:0 antingen erhålla afskrifning å det år 1831, till bestridande af en del utaf kostnaden för domkyrkans reparation, i Rikets Ständers bank upptagna lån, stort 16,666 r:dr 32 sk. banko, med 4 procents ränta och 2 procents årlig afbetalning å hufvudstolen, eller helst åter komma i åtnjutande af arrende-inkomsterna utaf åtskilliga, enligt Kongl, brefvet den 21 Februari 1826, på obestämd tid till understöd åt domkyrkan upplåtna, men sedermera, jemlikt Kongl, brefvet den 15 Febr. 1841, till försvarsverket indragna jordlotter eller så kallade fortifikations-lägenheter, tillhöriga Kalmar f. d. fästning; i afseende hvarå upplyst blifvit, att arrendebeloppet å ifrågavarande jordlägenheter utgör i penningar 490 r:dr 33 sk. samt spanmål 63 tunnor, hälften råg och hälften korn, hvilken levereras in natura samt försäljes på offentlig auktion, hvarefter konsistorium redovisar för medlen, som år 1846 uppgått tillsammans till 1,251 r:dr.
Vid pröfning af detta ärende hafva Rikets Ständer väl inhemtat, hurusom domkyrkan i Kalmar fått sig, genom Kongl, brefven den 10 Oktober 1841 och den 27 Augusti 1844, tillagde 500 r:dr, att årligen under tio år, eller till och med 1854, utgå af arrende-inkomsterne å Kalmar f. d. fästnings jordlotter; dock sorn det tillika förekommit, dels att detta anslag, äfven i förening med domkyrkans öfriga inkomster, är otillräckligt till bestridande af kostnaderne för årligen erforderliga reparationer å kyrkan samt till afbetalning af dess skuld till Rikets Ständers bank, dels ock att ifrågavarande jordlägenheter blifvit genom stadens innevårares omsorg uppodlade och derigenom kommit i sådant skick, att deraf kan hemtas en icke obetydlig afkomst, hvilken, enligt KongL brefvet den 21 Februari 1826, odelad tillfallit domkyrkan, men numera, med undantag af omförmälda 500 r.dr, ingår till fjerde hufvudtitcln, så hafva, med afseende äfven derå, att denna domkyrka, egentligen ämnad till begagnande af amiralitets-församlingen, under en tid, då den del af flottan, som sedermera förlädes till Carlskrona, varit stationerad i Kalmar, blifvit uppförd till en storlek och prydlighet, vida öfverstigande stadens innevånares både behof af utrymme och underhållsförmåga, samt att dessutom kyrkan, såsom en af byggnadskonstens skönare företeelser, tvifvelsutan är förtjent af statens mellankommande omvårdnad, då sådan icke annorlunda kan i erforderlig mohn erhållas, Rikets Ständer ansett sig böra hos E. K. M. i underdånighet anhålla, det E. K. M.. täcktes i nådigt öfvervägande taga, huruvida icke, för någon längre tid, eller intilldess kyrkans i banken erhållna lån, till kapital och ränta, blifvit till fullo gulldi t, dessa fästnings-lägenheter, hvaraf liela inkomsten är för domkyrkan behöflig, kunna till densam - Expeditions- Ut sk ottcts Förslag till and.
Skrifvelse, Bl.o 44•
69 mas disposition öfverlåtas, och, i sådant fall, derom nådig proposition till Rikets Ständer afgifva.
Uppläst och godtändt hos Ridd. och Adelö den z4 Mars 1S48'.
Preste-ständet den 24 — — Borgare-ståndet den 24 — — Bonde-ståndet den 24 — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående ett för näringsidkare i staden TVexia beviljadt förlagslåns återbetalandetill Riksgälds-kontoret.
Uti, N:o 85.) S. A. K.
Uti den till Rikets Ständer vid innevarande riksmöte aflåtna nådiga proposition angående statsverkets tillstånd och behof, har E. K.
M. behagat tillkännagifva, dels att E. K. M., utom det till återuppbyggande af staden Wexiö efter 1843 års eldsvåda beviljade lån å 240,000 r:dr, i nåder anvisat en serskild Iånesumma af 30,000 r.clr, att genom den i samma stad då bildade nödhjelps-kommitté användas till förlagslån åt dervarande handtverkare samt öfriga näringsidkare, och dels att E. K. AL, under den 26 Oktobei' 1846, i afseende på denna lånesummas återbetalning, nådigst förordnat, att en tiondedel deraf, jemte upplupen och efter 3 procent årligen beräknad ränta från den 1 November sistnämnda år, skulle inbetalas vid slutet afår 1847, samt hvart och ett af derpåföljande nio år; och borde stadens magistrat och äldste förbinda sig att gemensamt ansvara för lånemedlens återbetalande och insändande till stats-kontoret vid hvar och en af de bestämda betalningsterminerna; hvarjemte E. I\.
AL uti högstberörda proposition i nåder föreslagit, att, enär ifrågavarande
Iånesumma utgått af det å riksgälds-kontoret vid 184-0 och 1841 årens riksdag anvisade mindre kreditiv och derföre borde till detta verk åter inbetalas, riksgälds-kontoret, som redan öfverlagd befattningen med byggnadslånet, äfven måtte få sig uppdraget att vaka öfver förlagslånets åter - 70 Expeditions-Utskottets
Förs 7ag tid lind.
Skrifvelse, IV.o 4-5. betalande', i hvilket fälb Wexiö stads magistrats och äldstes a fgifna förbindelse å samma låns belopp, 30,000 r:dr, skulle komma att på riksgäkls-kontoret öfv erlåtas.
Då, genom nyssberörda åliggandes öfverflyttning på riksgälds-kontoret och lånemedlens i följd deraf skeende omedelbara inbetalning till samma verk, den omgång, tidsutdrägt och dubbla bokföring, sorn dessa medels inlefvererande till stats-kontoret mäste förorsaka, kan undvikas, hafva Rikets
Ständer ansett sig böra bifalla hvad i omförmälda hänseende blifvit af E. K. M. i nåder föreslaget; lärande alltså riksgälds-kontoret, jemte ofvannämnda förbindelse, få emottaga den till stats-kontoret redan verkställda kapital- och räntebetalning, hvaremot ett hela lånet motsvarande belopp, såsom genom ifrågavarande öfverlåtelse och liqvid godtgjordt, derefter kommer att afföras å de i riksgälds-kontorets räkenskaper ännu balanserade fordringar för de medel, som af mindre kreditivet blifvit utbetalda.
M:s i ämnet gjorda nådiga framställning, Rikets Ständer få härigenom i underd. anmäla.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 24 Mars 1848.
Uppläst oell godkändt hos Ridd. och Adeln den i/\
Mars 1848.
Preste-slåndet den 24 — — !
Borgare-ståndet den 24 — — Bonde-ståndet den 24 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse j angående kurhus afgij± tens fortfarande.
(Bevilln.-utsk. Bet., JN:o 8.) S. A. K.
Uti nådig proposition af den 3 December sistl. år, har E. K, M., under åberopande af hvad Kongl, kungörelsen dön 8
Maj 1845 innehåller om utgörande, intill innevarande riksdag, af en årlig afgift till veneriska smittans hämmande, behagat gifva Rikets Ständer tillkänna, alt seraphimerordens-gillet, med öfverlemnande till E. K.
M. af ett, i enlighet med inkomna summariska räkningar och revisionsberättelser för år 1845, uppgjordt sammandrag Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelsej N.o ^.5. 71 öfver lazaretts- och kurhusmedlen i samtliga länen, med undantag af Stockholms stad, hvilket sammandrag utvisade, att kurhusafgiften för året uppgått till 144,222 r:dr 19 sk. 2 r:st och öfriga inkomster vid sjukhusen sammanlagdt till 72,922 r:dr 4 sk. 3 r:st, samt att utgifterne vid dessa sjukvårdsanstalter, afskrifningar oberäknade, för samma år stigit till 170,264 r:dr 11 sk. 5 r:st, allt banko, upplyst, att, enär kurhusafgiften fortfarande utgjorde den hufvudsakligaste inkomsten vid kurhusen och lazaretten, dessa inrättningar, i saknad af samma afgift eller annan deremot svarande inkomst, omöjligen kunde ega bestånd eller uppfylla det med dem åsyftade ändamål, äfvensom att från liospitalsfonden, i följd af de högst betydliga utgifter, densamma lått vidkännas genom inrättandet, jemlikt Rikets Ständers underd. önskan och E. K.
M:s nådiga befallning, af central-hospitaler, ej kunde erhållas bidrag till understöd för lazaretten eller kurhusen; med anledning hvaraf, och då kraftiga åtgärder framgent fordrades för veneriska smittans hämmande, samt det, enligt Kongl, brefvet den 10 Oktober 1765, ålåge länens invånare att på egen bekostnad anlägga och underhålla deras lazaretter, hvilka således icke hellre egde någon egentlig rättighet till bidrag från hospitalsfonden, E. K. M., som funnit detta länens invånares sistberörda åliggande icke kunna anses ringare eller mindre maglpåliggande, än deras skyldighet att underhålla kurhusen, i nåder föreslagit, att ifrågavarande kurliusafgift måtte till samma belopp och med enahanda villkor, som vid sednaste riksdag af Rikets Ständer bestämdes, fortfarande utgå till och med det år, då nästa riksdag slutas.
Hvad sålunda i högstberörda nådiga proposition blifvit yrkadt, äfvensom hvad i serskilda inom riksstånden gjorda framställningar i detta ämne förekommit, hafva Rikets Ständer i öfvervägande tagit; och då upplyst blifvit, att, ehuru Stockholms kurhus icke för närvarande häftar för någon egentlig eller stående skuld, dess inkomster likväl, serdeles under det sistförflutna år< t, skola varit i den mån otillräckliga för behofvet, att medel måst för betäckande af utgifterne under slutet af nämnda och de första månaderna af innevarande år, lill dess uppbörden ingår, förskottsvis på detta års inkomster anskaffas till belopp af 4,000 r:dr, haf\a, med afseende härå, äfvensom å hvad till stöd lör kurhusafgiftens fortfarande blifvit i E. K.
M:s nådiga proposition anfördt., samt enär, enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, för hvarje shillings förhöjning i berörda afgift för Stockholms stad kan i allmänhet påräknas en tillökning af 1,000 r.dr i hela inkomsten, Rikets Ständer beslutat att till veneriska smittans hämmande och botande bevilja en kurliusafgift, att fortfarande till och nied det år, då nästa riksdag slutas, årligen utgöras af hvarje mantalsskrifven person, för Stockholms stad, med högst 16 sk. och minst 1 sk., 72 Expeditions-Vtskottets Förslag till tind.
Skrifvelse, N.o 4®' samt inom öfriga delar af riket med minst 1 sk. och högst 5 sk., hvilket sistnämnda belopp dock inom de lazaretts- eller kurhusdistrikt, der lazarettets eller kurhusets bestånd det oundgängligen fordrar, må kunna höjas till 6 sk. allt banko, lika för alla betalande inom hvarje distrikt, efter dess behof, under enahanda vilkor och stadganden för verkställigheten, som vid sistförflutna riksdag blefvo bestämda och uti Kongl, kungörelsen den 8 Maj 1845 innehållas.
Nro 46.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2/J
Preste-ståndet den 24 — “ Borgare-siandet den 24 — — Bonde-ståndet den 24 — -— Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående reorganisation af Stockholms allmänna barnhus-inrättning.
(Allm. Besv.- och Ekon.-utsk. Bet., N:o 27.) S. A. K.
Rikets nu församlade Ständer hafva, med anledning deraf, att Stockholms allmänna barnhus, allt ifrån sin stiftelse för mer än 2:ne århundraden tillbaka, varit och fortfarande är i åtnjutande af betydliga anslag från staten, funnit sig böra taga kännedom om, huru långt den redan under flera år påtänkta reorganisationen af denna inrättning fortgått, och dervid inhemta t, att, sedan fråga år 1841 inom barnhus-direktionen blifvit väckt derom, att inrättningen borde i alla dess delar annorlunda ordnas, hvilket vore af behofvet högst påkalladt, har E. K. M., i sammanhang med tillsättandet af en öfverläkare och styresman för helsö- och sjukvården derstädes, den 21 September 1842 i nåder anbefallt direktionen att utarbeta fullständigt förslag till en förändrad organisation af barnhuset, med jemväl fästadt afseende å ifrågasatt inrättan - Expeditiöns-TJt skottets Förslag lill und.
Skrifvelse, Ntö få - 73 inrättande af en klinisk undervisningsanstalt derstädes samt af ett sjukhus för vård äfven af andra sjuka barn, än dem, som tillhöra barnhuset; hvarefter E. K, M., under den 29 April 1847, ånyo nådigst förständiga! direktionen att det infordrade förslaget i underd. afgifva, men att detsamma ännu icke till E. K.
M. inkommit.