Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Glad var jag, när j a g var nere i Caux igen, där min vän väntade mig.
Det är inte alla människor, s o m tåla v i d att känna m o l n e n under fötterna på sig.
— — Caux är härligt.
Hotellet ligger s o m ett slott på en kulle o c h är så g e n o m b a d d a d t af sol, att det gnistrar i knutarna.
Bochers de Naye — en af hufvudutsikterna i Caux, är ett af de märkvärdigaste berg, s o m finnas i Schweiz, ty det har fått inte bara tänder, utan tvillingar: » L e s C h a m a u x ».
Tvillingarna ligga alldeles för sig själfva, en bit från mamman, o c h är en daglig bestigningsort för de riktigt gångstarka gästerna i Caux.
Och hur backen tar sig ut här uppifrån, se ' n!
Härifrån sedd är d e n minsann ingen tenntallrik längre, utan ett blått innanhaf, åtminstone ibland, när m o l n, d i m m a o c h luft mjuka upp alla konturer.
Ibland är den också en bit blå sammet, » m o t hvilken Savoyer-alperna stöda sin konungsliga fot ».
— Och hvilken växling se ' nl A l d r i g vet man ens tim- m e n förut, hur utsikten skall forma sig t i m m e n efter.
Det är, s o m o m evigt nya kulisser skötos fram ur molnen, kulisser af en så öfvermänsklig färgprakt o c h skönhet, att — — När vi k o m m o, var det godt o m s n ö — också » luschade » engelsmännen så m y c k e t de orkade.
» T o l u s c h », betyder att åka kälke o c h lär k o m m a af det franska ordet » luger », säger min vän.
Hvar ordet k o m m e r ifrån, rör mig inte en smul.
Hufvudsaken var kälkåkningen själf, o c h den var verkligen stor-europeiskl Tänk sig, herrskapet, en kälkbacke två kilometer lång, jämnslutt, utan en enda knix, o c h alldeles full af små kälkar, lastade m e d rutiga herrar m e d damask ' ben o c h randiga damer i flor o c h muff.
Styra k o m aldrig i fråga, det gick på Guds för- syn — o c h det gick s o m vanligt bra.
Gamla o c h unga åkte.
Ja, det får jag då lof att säga, att i fråga o m att roa sig äro engelsmännen riktigt älskvärda.
Jag ville se, jag, våra gamla o c h unga herrar, o m man till nöje b j ö d d e m att bestiga berg o m morgnarna, åka kälke o m dagarna o c h leka lekar o m kvällarna — o c h allt detta utan att få sticka emel- lan m e d vare sig litet punschdrickning eller litet kortspel?
Visst är, att så snart jag k o m m e r h e m, så ska Ruffen o c h jag börja att åka kälke, o m det så är midt i rötmånaden.
Det är minsann inte skäl att ens en enda dag uppskjuta ett så utmärkt nöje nu, när jag vet, att det är ett utmärkt nöje, hvilket jag aldrig har v e - tat förut.
Grand Hotel Caux skötes m e d samma ordning s o m en preussisk kasern.
Tack tu, tack tu!
Vete Gud, när människorna arbeta.
Aldrig märker man något, o c h det, trots att all mat till ibland 150 per- soner hämtas m e d vagnar från Montreux.
Allt, h v a d m a n k o m m e r öfverens o m, får m a n där af bästa beskaffenhet; allt, h v a d man inte kom- m e r öfverens o m, m e d.
Ja, allting är af » bästa » beskaffenhet — priserna med.
Värst var att be- höfva betala 50 centimer extra o m dagen för att få dricka sin fattiga kaffetår på säng o c h så att nödgas ge ut 50 centimer för hvarje gång m a n ville låta väga sig.
Och det skamligaste var, att de togo lika mycket för m i n vän, fast h o n vägde bara hälften.
Jag sa d e m, att det var skamligt, men det hjälpte inte en smul, utan måste h o n punga ut m e d sina slantar hon med.
Nå ja, alltid skall det vara något att knarra öfver; Caux är härligt, trots det preussiska regementet, o c h bra roligt var det att så där k o m m a engels- m ä n n e n in på lifvet.
Men att skilja på fruntimren, förr än efter kloc- kan 7 på kvällarna, &gt;när cheviots-pupporna förvand- lades till skimrande sidenfjärilar », k u n d e jag aldrig lära mig.
Det är rysligt, när en hel nation tar sig före att kläda sig precis på samma vis, o c h är jag säker, att deras män o c h bröder ofta begå de mest upprörande misstag.
H v a d däremot det där m o d e t att klä sig i det bästa man har o m kvällarna, o c h s o m jag först tyckte var så fnoskigt, så är jag all- deles tokig i det nu.
Det är så poetiskt — o c h så är den tanken så fin.
H e m m e t skall för den ar- betströtta maken vara den sköna o a s e n; hustrun hans vackraste dröms vackraste verklighet.
Och så skall det vara b l o m m o r på bordet o c h fint dukadt.
O, o m jag efter detta bara kunde förmå Buffén att klä sig i frack till hvarje middag o c h Nillä att passa u p p m e d bomullsvantar på fingrarna!
M e n jag fruktar det blir omöjligt.
Litet toalett kan jag j u göra själf (oförmärkt!)
m e n — I Nå ja, jag får trösta mig m e d barnbarnen.
Att de från o c h m e d min h e m k o m s t hvarje dag skola k o m m a till middagsbordet m e d ombytta skodon, rena händer o c h dito kragar o c h borstadt hår, det lof var jag m i g!
I fråga o m properté kunna vi väl då åtminstone uppfostra vår u n g d o m på ett poetiskt vis.
Få barn bara ovilja m o t det fula i smått, så tänker jag, att de s o m stora ha lättare få ovilja e m o t det fula i stort!
Ingenting är betydelselöst i denna världen — inte ens ett m o d, s o m, öfverdrif- vet, blir en börda, rätt uppfattadt, blir ett behag.
Medan jag skrifver o m Caux, vill jag nämna, fast det hvarken är vetenskapligt eller uppfostrande, att jag där höll på att bli ihjälslagen af ett skåp, o c h att flere af engelskorna då v o r o så rara o c h vänliga, att jag aldrig k o m m e r att g l ö m m a det.
Hotellet däremot visade sig v i d det tillfället hvar- ken ledset eller på annat vis tillmötesgående, hvar- för det inte är skäl att på något vis repetera denna m i n aktion, ifall någon af herrskapet ämnar sig dit.
Bredvid Caux, nere i en dal, o c h m y c k e t skyd- dadt m o t vind, ligger » Les A v a n t s », ett gammalt, som det sägs, godt hotell, mest besökt af bröstsjuka, hvilka där lefva ett lugnt lif k la famille.
Inte sköts hotellet fullt ut så » tack tu » som Caux • — m e n det lär, likt en fågel Phoenix, k o m m a att upp- stå ur sin egen aska — (i fyrdubbel form) o c h då 3 IDUN 1899.
— antar jag, att det i alla afseenden k o m m e r att bli tillfredsställande.
V i ha också, på en dag, varit i Leysin — ett riktigt lungsotssanatorium, s o m ligger ofvanför Aigle.
V i foro dit i vagn.
Det var en hjärtehopdragande känsla att se alla de unga människorna, utsträckta i hvilstolar på d e endast m o t söder ö p p n a » liggverandorna », alla in- svepta i filtar o c h pälsverk.
Men då o c h då k o m ett gladt litet skratt, s o m verkade riktigt befriande, o c h när vi m e d flit gingo så tätt förbi verandorna vi kunde, hörde vi här o c h där unga flickor småkvittra på ett riktigt trefligt flickmaner.
Leysin ligger 1,450 meter högt i barrskog o c h är skyddadt m o t nordan af bergen, som b a k o m dess rygg vrida i h o p sig till ett par riktiga k r u m h o r n: Framför byn, s o m ligger s o m i ett stort dike nedan- för sanatoriet, drar luften öfver stora vidder o c h hämtar friskhet från den ena mera storartade alp- kedjan än den andra.
De franska läkarne föredraga Leysin framför Davos, därför att luften där lär vara torrare, dimman mindre ofta visibel, o c h att solen tidigare där visar sig.
Äfven blåser där mindre, påstod sekreteraren.
(Det andra är bevisadt m e d siffror).
Vi drucko kaffe i Sanatoriet, det bästa kaffe jag druckit i Schweiz, o c h gingo sedan igenom byggningen från golf till tak m e d sekreteraren till ciceron.
H a n var riktigt en hygglig karl o c h gaf gärna alla möjliga upplysningar — fast n o g såg han litet ohälsosam ut; hvilket också inte är att undra på, när han jämnt är instängd m e d de sjuka.
I Caux hade vi träffat en rumänisk dam, s o m var alldeles entusiastisk för Leysin, därför att hennes bästa väns lifdömda son där blifvit så frisk, att han kunnat gifta sig.
M e n för att ett så utsökt resultat s o m giftermål ska kunna uppnås, så gäller det att söka hot i tid o c h att ge sig tid.
Den unge botade mannen hade tillika m e d sin m o r bott i Leysin i tre år, han.
I tid, i tidl Ingenting är viktigare än att söka b o t i tid.
» Sök hjälp i tid, o c h siffran af från lung- sot botade skall stiga i en förvånande grad. » Det är inte jag, s o m säger de orden, utan en läkare här, s o m gifvit sitt lif åt lungsotens bekäm- pande.
I tid, i tidl Den doktorn bad min vän ropa ut de orden, så de hördes i hela Sveriges land.
Men, s o m h o n inte återfått rösten ännu, så ro- par jag i hennes ställe: I tid, i tid!
Att det kan finnas människor, s o m tro, att en lungsjuk blir lika lätt frisk hvar s o m helst, o m han eller h o n bara äter och sköter sig, förstår jag inte.
Den, s o m pröfvat alpernas sol-snö-luft o c h er- farit, hur härlig den är, den förstår, hur lättande o c h uppfriskande o c h helande den måste vara för trötta eller såriga lungor.
I Leysin finnas flere hotell — äfven pensionat, fast jag n o g tror, att de stå under samma styrelse.
I själfva sanatoriet kostar det 10, 12 ä 16 francs o m dagen.
Sydrummen äro de dyraste.
Å t norr hyres ingenting ut.
För de pengarne får man rum, värme, ljus, betjäning och, från o c h m e d i år, äfven läkaretillsyn.
Här behöfver man inte betala mer än 25 centi- m e r för att få dricka kaffet hos sig!
Vill man också äta frukosten på sitt rum, kostar det 75 centimer; för en hel middag, serverad » apart », ta de 1 franc.
Dessutom var det någon slags tidnings- o c h bok- skatt — 2 francs i veckan, tror jag.
V i n är inte inbegripet i måltiderna.
Alla sjuka ska ' ha två filtar o c h pälsverk m e d sig.
I pensionen » Chamossaire » var priset från 6 till 8 francs o m dagen.
Läkarevården är där densamma, m e n o m den är inbegripen i pensionen, vet jag inte — m e n antagligen.
Liggverandor finnas där, all- deles s o m på Sanatoriet — det såg jag — o c h lär skötseln i sin helhet vara densamma.
Ingen kam- mare, äfven de i femte våningen, äro lägre än tre meter, o c h det faller af sig själft, att där finns hiss.
Desinfektionen lär vara alldeles framstående, sa ' sekreteraren.
(System Geneste o c h Herscher.)
När vi foro tillbaka, mötte vi en ung flicka, bäddad i en vagn, o c h tydligen så nära döden, att kusken sa ': » åter en, s o m n o g föres ned igen o m några dagar, fast i en annan vagn! » * I tid!
I tid!
O, o m jag bara kunde ropa ut de orden, så att de hördes i hela Sveriges land — eller åtminstone inom Iduns läsekrets — — — Nej, nu måste jag gå ut o c h gå litet — — — alla barnbarnen — ha j u så ovanligt vacker hy — Tänk om — — — att de aldrig äro sjuka — nu — betyder — ingenting — alla ha väl varit — friska någon gång — — jag — ursäkta!
Kan herrskapet gissa, hvad jag sett?
Jo, 100 schweiziska löjtnanter på en gång, hvilket * Inga döda få begraf vas i Leysin I var i h ö g grad intressant, efter jag aldrig förut sett löjtnanter, s o m duga till något.
D e här sula skor o c h läsa lagboken o c h skräddra o c h hela människor o c h djur o c h stå i b o d hela året o m o c h leka krig några dagar o m året.
Inte skulle det duga hos oss, det är då säkert, ty de klampade s o m riktiga björnar, o c h flertalet af d e m skulle ta sig illa ut n o g i en balsal.
Nå ja, alla löjtnanter kunna ju inte vara ska- pade till balhjältar.
D e här få nöja sig m e d att bli fosterlandshjältar — vid behof.
Så har jag hört en tysk blåsa trumpet i vår salong, i går kväll — så söndag det var.
Herrska- pet skulle ha sett engelskorna!
De tågade ut i en lång rad, o c h deras präst k o m in o c h ställde sig o c h tittade, alldeles eldröd.
Och när tysken i salig glömska blåste Nacht am der E h e i n — alldeles i ansiktet på gudsmannen — — Men är jag nu inte tvungen att sluta i g e n!
Jag är alltid tvungen att sluta igen.
M e d vräe sympathie o c h toujour sympathie LOVISA P.
S. Jagnau!
hvad är gära, att kert så, är h o n!
PETTERBRANCHE.
Det finns bara en tvilling o c h den heter Min vän säger,jag är alldeles ryslig!
M e n det att bråka o m: Man kan väl inte be- bergen ska ' vara så korrekta heller.
Vac- att det har fått en tvilling.
Men sådan » KVINNLIGA ÄRESTODER ».
T A C K för de synnerligen vackra verserna, A d i.
Ja, väl har n i r ä t t däruti, att » sång o c h dikt o c h gärning mejsla bästa ärestod », att » bron- sen ej kan locka sådan kärlek fram, som vårt hjär- tas kärlek timrar ».
V ä l har ni rätt däri, att » kvin- norna i nordanskogen allra trognast tecknas s å »: i sång o c h dikt o c h ädel gärning.
Men låt mig framställa en vänlig fråga till A d i!
K a n s k e har A d i en kär vän, s o m gått bort.
H u r ofta stannar ej ögat v i d ett litet konterfej, s o m vännen en gång gett?
V i äro nu en gång så, vi människobarn, att vi behöfva något för våra yttre sinnen, o m själens strängar skola börja vibrera.
A c k, hur b o r d e ej — o m jag vördnadsfullt får taga detta e x e m p e l — den store människosonen, vår frälserman, vara n o g o c h kraftigt n o g tecknad i sin stora, ädla gärning, o c h hur har d o c k ej världens största konstnärer, målare o c h bildhuggare i alla tider älskat att fram- ställa i det yttre hans gudarena bild för männi- skorna!
H u r har ej hans rena, ädla m o d e r blifvit mejslad i m a r m o r o c h af jordens största målare andaktsfullt tecknats på duken!
N o g tror äfven jag, att Kristina Gyllenstierna aldrig kan o c h aldrig skall d ö i svensk häfd o c h i svenska hjärtan.
Och n o g är väl äfven detta fallet m e d andra stora o c h berömda svenska kvinnor.
Äfven de skola lefva i folkmedvetandet, välsignas och besjungas.
Men, A d i, det ena förskjuter icke det andra.
Skönt o c h förädlande vore svenska kvinnors arbete för att resa t. ex. Sturens ädla maka en bildstod, o c h skön skulle förvisso den stunden vara, när i Sveriges vackra hufvudstad en bild af henne, s o m så manhaftigt försvarade staden, af- täcktes.
Nog g ö m m a s väl där inne i svenska kvin- nohjärtan, nu som förr, brinnande fosterlandskärlek, n o g älska väl ännu Sveriges kvinnor sitt gamla, storvulna land, m e n säkert är, att n o g väckas känslor, vackra känslor, till lif, när man står o c h blickar u p p till dessa våra kära bronsbilder.
Huru mången gång har jag ej sett, hurusom till Stock- h o l m vallfärdande allmoge brukar stå o c h m e d tå- rade blickar o c h skåda u p p till » guldkungen », till tolfte Karl o c h till Vasa!
Alltså, enligt min åsikt, äro Adis verser m y c k e t ensidiga, ehuru de n o g uttrycka vackra tankar, o c h jag vill hoppas, att många af våra kära, älskvärda damer önska i handling och i uppoffring, låt vara aldrig så ringa, visa, att de älska sina o c h våra stora minnen äfven g e n o m resandet af en kvinnlig ärestod.
L — S L — L L.
m i L L V Å R Ä R A D E L Ä S E K R E T S rikta vi en vörd- - " - sam u p p m a n i n g att i h å g k o m m a Idun m e d in- sändande af fotografier o c h teckningar, s o m kunna vara af intresse för vår illustrationsafdelning.
I — KATARINA.
NOM STE EN VANDRING STOCKHOLMS STADSDEL.
4 — m ö t a v i ännu ej n å g o n riktig Katarinaarkitek- tur, m e n v i d d e n g a t a n o c h v i d L i l l a G l a s - b r u k s g a t a n b o alla d e i t a l i e n s k a p o s i t i v s p e - larne o c h gipsförsäljarne — artisten Carl Lars- son har o c k s å sin atelier där i trakten.
GE- PITTORESKA- AF EMIL LINDERS.
MED FOTOGRAFIER TAGNA AF FÖRF.
M e n v i g å v i d a r e, u n d v i k a n d e att k o m m a för nära d e » f ö r n ä m a r e » kvarteren kring kyr- kan.
N Ä R N I P R O M E N E R A R i Kungsträdgår- deris a l l é e r eller u t e p å S t r a n d v ä g e n s eller K a r l a v ä g e n s b o u l e v a r d e r o c h öfverallt ser p r a k t f u l l a b y g g n a d e r, i n r a m a d e a f g r ö n t o c h v a t t e n, d å t y c k e r n i s ä k e r t, att S t o c k - N u ä r o v i h u n n a till F j ä l l g a t a n o c h h ä r h a v i d e t rätta K a t a r i n a.
Öfverallt se v i s m å grå, gröna, r ö d a o c h hvita hus m e d fönster- luckor o c h m å n g a m e d riktiga förstubroar.
D e flesta h u s e n ä r o b e l ä g n a i n n e i t r ä d g å r d a r, o c h alla h a d e b l o m m o r i f ö n s t r e n.
Nedanför l i g g e r S t a d s g å r d e n, från h v i l k e n m a n k o m m e r hit u p p på de långa trapporna m e d de konstiga n a m n e n, Sista styfverns trappor o.
V i fortsätta vår v a n d r i n g o c h k o m m a förbi E r s t a v a c k r a k a p e l l o c h få g ö r a b e k a n t s k a p KVASTMAKAREBACKEN.
följer ni m e d d e n p u s t a n d e ångspårvagnen u p p f ö r d e n fula S l u s s g a t a n.
M e n till K a t a r i n a k o m m e r ni säkert aldrig!
O c h f r å g a r n i er v ä n, s t o c k h o l m a r e n, s o m b o r p å Norr- eller Ö s t e r m a l m, o m d e t finnes n å g o t att s e d ä r u p p e p å S ö d e r, så s k a l l h a n kanske r y c k a p å axlarna o c h föraktfullt m u m l a n å g o t o m kåkar o c h ruckel. '
H a n har själf ej v a r i t d ä r u p p e så o f t a, o c h d å b l o t t s e t t m e d likgiltiga ögon.
Och branta många l i k v ä l!
L o f v a m i g att e j k l a g a ö f v e r backar, dålig stenläggning och för t r a p p o r, så skall j a g f ö r s ö k a att v i s a HÖRNET STORA ÅSÖ- OCH GÖTGATORNA.
m e d en massa trappor, s o m utgöra en del af E r s t a g a t a n, d ä r v i h a g o d t tillfälle att s e o s s m ä t t a p å g a m l a r ö d a hus m e d b u k t i g a tegel- tak o c h låga kåkar m e d h ö g a skorstenar.
GLASBRUKSGATAN.
V i g å så e n b i t till, m e n s e d a n ä r o v i t v u n g n a att s t a n n a ett ö g o n b l i c k f ö r att f r å n Kvastmakarebacken kasta en blick bortåt Djur- gårdsstaden, s o m v i se där n e r e i d j u p e t n e d a n - f ö r f a r t y g e t s m a s t e r.
H v i l k e n h ä n f ö r a n d e tafla — o c h hvilken säregen r a m!
D e t där g a m l a h u s e t till v ä n s t e r b ä r v e r k l i g e n e n g a t u s k y l t; m a n s k u l l e a n n a r s t r o, att m a n e j v o r e i stor- staden Stockholm.
h o l m är b r a v a c k e r t.
M e n ni tänker n o g ej p å, att M ä l a r d r o t t n i n g e n o c k s å ä g e r f ä g r i n g af helt a n n a t slag.
Se d o c k bort öfver strömmen, dit bort, där S ö d e r reser sig s o m e n jättestor m u r!
Där- uppe på berget b o r t o m Sankta Katarinas kyrka, hvars spira g l i m m a r i solen, där har ni en hel liten stad för sig, s o m p å sätt o c h v i s k a n täfla i f ä g r i n g m é d d e n s t å t l i g a storsta- den nedanför.
V ä n t a blott, så skall j a g d o c k v i s a er ä n n u vackrare » g r ä n d e r »!
Vi bege oss in på Å s ö - gatan o c h g ö r a en brefbärare sällskap d e n långa » trappgatan » framåt, förbi förfärligt låga, röda hus m e d jättehöga skorstenar.
Hvilka k u n n a b o i d e där h u s e n?
Fattigt folk, tän- ker j a g, eller å t m i n s t o n e m ä n n i s k o r, s o m h a det rätt smått o m slantarna.
Ä r ni främling i h u f v u d s t a d e n, ja, då n å v ä l k n a p p a s t ö f v e r s l u s s e n; p å s i n höjd.
r ni AF Se där ha vi Nygatstvärgränd o c h där Träd- g å r d s t v ä r g r ä n d!
Ä r e j T r ä d g å r d s t v ä r g r ä n d ett y p p e r l i g t n a m n p å d e n lilla g a t a n, s o m till h ä l f t e n s k y m m e s af l u m m i g a t r ä d, o c h s o m är h ä l f t ö f v e r v ä x t a f g r ä s o c h k a r d b o r r s t å n d?
ÅSÖGATAN.
er d e fattigas, d e s m å s o c h d e g a m l a s stad däruppe p å b e r g e t!
soliga F å r n i l u s t att t v i s t a m e d m i g, o m d e t eller d e t v e r k l i g e n är så v a c k e r t, s o m j a g s ä g e r, så g l ö m e j, att j a g h a r k a m e r a n m e d m i g, så a t t j a g k a n l å t a a n d r a d ö m a m e l l a n o s s!
V i g å ö f v e r s l u s s e n, o c h så v i k a v i a f till v ä n s t e r, t y d e t är j u b l o t t d e n d e l a f S ö d e r m a l m, s o m kallas Katarina, s o m vårt b e s ö k skall gälla.
D e n andra delen, den s o m ligger på andra s i d a n a f d e n l å n g a G ö t g a t a n, d e n är e j s å intressant för oss, s o m vilja se pittoreska, r ö d a kåkar o c h små ruckel m e d trädgårdstäppor.
ERSTAGATAN.
V i styra stegen m o t hissen, m e n den g å v i förbi o c h fortsätta uppåt, in p å e n m ö r k, t r å n g o c h b a c k i g gata, Stora Glasbruksgatan.
Där NYGATSTVÄRGRÄND.
— 5 IDUN 189y.
— V i v o r o alltså p å G ö t g a t a n!
D å f o r t s ä t t a v i d e n till s l u s s e n.
T r o t s e r t l ö f t e är n i n u h e l t visst trött b å d e p å backar o c h kåkar — o c h mitt sällskap.
I n t e!
N å, d å är j a g b e l å t e n o c h f å r f ö r m i g, a t t n i t y c k t e, att d e t v e r k - ligen var bra vackert däruppe i Katarina!
MISSFÖRSTÅND.
AF SKISS F Ö R IDUN SIRYLLA.
V A R F Ö R ser d u s å b e k y m r a d ut, K a r l?
D e t står v ä l i n g e n t i n g l e d s a m t i bref- H HAMMARBY vet? » TRADGARDSTVARGRAND.
» D e t beror på, hur det åtminstone inte. » m a n tar det.
SJO.
G l a d t är kakelugnen.
F r å n r u m m e t b r e d v i d h ö r d e s ett barns joller, rasslet af e n l e k s a k s v a g n s a m t l j u d e t af s m å t r i p p a n d e fötter.
N i k a n s k e å t e r s m å t t t v i n a r p å, att n i ä n n n befinner er i en storstad, låt oss därför g å n e d å t d e n » riktiga » staden.
T y c k e r ni e j, att N y t o r g e t s e r ut, s o m n i f ö r e s t ä l l t e r e t t t o r g i K a t a r i n a?
T r o d o c k f ö r all d e l e j, att K a t a r i n a ej har gator m e d ordentliga trottoarer!
Söder- m a n n a g a t a n kan öfvertyga er o m motsatsen.
A i m é s t e g u p p, g i c k till k a k e l u g n e n, d ä r h o n t o g eldgaffeln o c h rättade m e d den några träd, s o m ville skrida fram.
E l d s k e n e t föll v a r m t öfver hennes behagliga ansikte, o c h de m j u k a l i n i e r n a a f h e n n e s figur a f t e c k n a d e s mot den flammande bakgrunden.
M e n äfven i d e n n a v a r m a ' b e l y s n i n g såg h o n b l e k ut, o c h b l i c k e n h ä f t a d e s t a n k f u l l p å d e d a n s a n d e lå- gorna.
M e n n u är ni säkert trött p å b a c k a r o c h trappor, därför söka vi u p p den j ä m n a V ä r m d ö - g a t a n, s å k a n n i p å s a m m a g å n g få s e, att Katarina har annat vatten än Stadsgårdens.
Se där v i d slutet af gatan ligger H a m m a r - b y s j ö!
Har d e n ej bra vackra stränder?
Till o c h m e d det g a m l a färgeriet där nästan pas- sar i n i taflan.
Ändtligen bröt hon » Karl.
» H o n v ä n d e åter framför h o n o m.
Så gå vi V ä r m d ö g a t a n tillbaka o c h v i d a r e; v i g å åter förbi s m å hus o c h kåkar, å l d e r d o m - l i g a, s o m d e b y g g t s f ö r h u n d r a år s e d a n, o c h det ena huset ej likt det andra.
V i se, hur berget har gifvit hela stadsdelen sin prägel; likt f å g e l b o n k l ä n g a d e s m å h u s e n sig fast vid berget, o c h stundom väntar m a n nästan a t t f å s e e n k l i p p a falla n e d o c h k r o s s a e n hel rad af s m å nästen.
tystnaden.
till soffan och stannade » J a g k a n e j s e, att v i k u n n a h a n d l a m e r a ä n e t t s ä t t — att e r b j u d a h e n n e h e m hos oss. » på ett » M e n d e t blir e n stor uppoffring för d i g, » s a d e h a n — » o c h — o c h — så ä r o v i j u så trångbodda. » » J a g n e k a r e j till, att d e t e n u p p o f f r i n g från m i n s i d a, m i n rädsla för h e n n e endast v o r e f e g t att b e g a g n a s i g af skäl.
» V i förundra oss öfver det g o d a u t r y m m e t h ä r u p p e, s o m n u i b o s t a d s b r i s t e n s t i d e r tillåter sådana stora gårdar o c h vidsträckta trädgårdar nu kännes s o m m e n m å h ä n d a är inbillad, o c h det ett sådant svep- SODERM ANNAGATAN.
» S e h ä r », tillade han sin hustru.
sedan din mening - » Stilen j u från o c h r ä c k t e b r e f v e t till » T a g del af det själf o c h säg m i g är därom. » mig bekant din syster Barbro!
någonting riktigt viktigt, — ack, det är D å måtte det vara t y h o n skrifver ju e l j e s så s ä l l a n.
» Fru Aimé och lutade under det hon ögnade igenom Men sig då och papperet, NYTORGET.
räckte honom som han sig.
brasan, sutto som de tigande också, Men nu ha fylld vi hunnit arbetarne från slaktare.
Äfven åtskilliga Katarinahus, där gatan här bakom till d e n l å n g a af arbeterskor, k o r g b ä r a n d e bryggerierna och Göt- fruar, långt uppe, o c h där kantas af r ö d a plank, hvilka m a n skymtar stora trädgårdar.