Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid riksdagen 1856—1858 väcktes inom Högvördiga Preste-Ståndet of Kontrakts» prosten Berlin det förslag, att Rikets Ständer måtte i underdånighet hos Kongl. Maj:t anhålla om utfärdande af en förordning, hvarigenom innehafvare af civila, militära och ecklesiastika boställen och löningsjordar tillerkändes ersättning för de of dem nedlagda kostnader å grunddikning af boställets jord, hvilken ersättning, fördelad på tio år, skulle betalas af efterträdaren, dock under förbehåll af tillsyn och kontroll, att företaget vore planmessigt uppgjordt och ändamålsenligt verksteldt.
Detta förslag hade endast i så måtto framgång hos Rikets Ständer, att Ständerna, i underdånig skrifvelse den 28 Februari 1857, anhöllo, alt Kongl. Maj:t i nåder täcktes vidtaga sådana åtgärder, att de hinder, hvilka, i följd af allmänna lagens stadgande i 6 Kap. 2 och 3 §§ Byggninga-Balken, mötte för täckta dikens anläggande å boställsjord i stället för öppna, kunde varda undanröjda, samt grunddikningens skyndsamma och allmänna införande å bostallsjorden på lämpligaste sätt befordras.
Jemte det Kongl. Maj:t, i anledning af berörda skrifvelse, genom Kongl. Kungörelsen den 2 September 1859, förklarade boställshavare vara tillåtet, alt utan hinder af hvad lag och författningar i allmänhet, stadgade om öppna dikens underBih. till B.
Prot. 1865 & 1866. 8 Sami. 16 Haft. X 2 Allm. Besv.- och Ekon.-Utekotteta Betänkande N:o 52. hållande, använda det dikningssätt, som de funne för jorden lämpligast; ankommande endast på Synerätt att, derest den nyttjade methoden befunnes icke vara ändamålsenlig, deruti föreskrifva den rättelse, som pröfvades nödig; blef tillika, i nådig skrifvelse samma dag, beträffande frågan, att boställshavare för täckta dikens anläggande skulle tilldelas ersättning af sina efterträdare, Kongl. Maj:ts Krigsoch Kammar-kollegier meddeladt, att, enär de flesta boställshafvare, genom sin egenskap af oafsättliga embets- och tjenstemän, voro skäligen betryggade vid en långvarig besittning af den jord, de innehade, och vid åtnjutande af de förmåner, som af jordens goda och ändamålsenliga dikning och häfd kunde härflyta, samt, efter hvad erfarenheten visat, deri större eller mindre varaktigheten af täckta diken vore i högst väsendtlig mån beroende af den tillsyn och omsorg, som åt deras anläggning egnades, men deremot svårligen kunde, efter anläggningens fullbordan, äfven vid den noggrannaste syn och undersökning utrönas på sådant sätt, att derpå rättvisligen borde för anläggaren grundas ersättningsanspråk emot hans efterträdare, helst sådana diken, vårdslöst inrättade, vore sämre än de öppna, Kongl. Maj:t ansett grunddikningens begagnande på Kronans jord böra, lika med andra utvägar för befrämjande af en större fruktbarhet, få bero af innehafvarens företagsamhet, med beräkning af den vinst, som deraf kunde för honom sjelf eller hans rätts innehafvare uppkomma, men utan laglig befogenhet att, efter besinningstidens slut, fordra godtgörelse för någon del af anläggningskostnaden; till följd hvaraf en af bemälda Kongl. Kollegier gjord hemställan om bestämmande af sådan, efter visst antal år beräknad, ersättningsskyldighet för efterträdare icke kunde bifallas.
Vid innevarande riksdag har Kyrkoherden Simonsson i en till Högvördiga Preste-Ståndet afgifven motion (N:o 91), deröfver Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottets utlåtande blifvit infordradt, anhållit, att Pikets Ständer ville hos Kongl. Majit göra underdånig framställning i det syfte Kontraktsprosten Berlins ofvanomförmälda motion utvisade, samt dervid i underdånighet hemställa, „det täcktes Kongl. Majit för beredande af ersättning åt innehafvare af militie-, civil-, ecklesiastik- eller andra stater anslagna boställen för de kostnader, som de kunna styrka sig hafva nedlagt på, å innehafvande bostållsjord anbringad och vederbörligen granskad samt godkänd grunddikning eller s. k. drainering, i nåder meddela enahanda föreskrifter, som jemlikt Kongl. Kungörelsen den 16 Januari 1863 äro, rörande fördelningen af hafda kostnader för nybyggnad af kyrka, prestgård eller andra allmänna hus, uppförande af större broar eller anläggning af nya vägar, gällande,,; hvarjemte Kyrkoherden Ollerström vid motionen fogat det yttrande, „att erhållande af ersättning för nedlagda större ändamålsenliga kostnader å boställen är det enda sättet att befordra, det boställena blifva bättre och ändamålsenligare skötta, än hittills varit händelsen,,, och i sådant afseende föreslagit, „att kostnader för alla större odlingsföretag, som efter vederbörandes hörande och pröfning befunnits vara fullt gagneliga för boställena, men utförts i sådan tid, att boställs - Allm. Betv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 52. 3 innehafvaren vid boställets lemnande icke kunde anses hafva af desamma dragit nytta motsvarande kostnaden, måtte, på sätt Kyrkoherden Simonsson föreslagit om utgifterna för drainering, varda på vederbörande boställsinnehafvare fördelade.,, Enligt den af Kyrkoherden Simonsson åberopade Kongl. Kungörelse den 16 Jnnuari 1863 utgår godtgörelse för den kostnad, innehafvare a( boställe eller annan Staten tillhörig jord får vidkännas för nybyggnad af kyrka, prestgård eller andra allmänna hus, uppförande af större broar eller anläggning af nya vägar, sålunda, att kostnadsbeloppet fördelas till godtgörelse på vissa år, efter vederbörande Synerätts bestämmande vid först inträffande laga syn, dock att fördelningen ej i något fall må utsträckas längre, än till högst tjugo år, räknadt från och med det år byggnads- eller anläggningsföretaget blifvit fullbordadt.
Den boställsinnehafvare, som afträder boställe innan de sålunda bestämda åren tilländagått, njuter ( mån af de återstående årens antal af efterträdaren ersättning för sitt förskott.
Vid skeende af- och tillträdes-syn skall likväl afräknas hvad afträdare i honom åliggande skyldigheter i afseende å boställets lagliga byggnad och häfd kan hafva brustit, hvarom liqvid emellan af- och tillträdare bör upprättas och i syne-instrumentet intagas.
Utskottet, som anser de, på sätt ofvan förmäles, i Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse den 2 September 1859 anförda skäl emot fastställande af den ifrågavarande ersättningsskyldigheten för grunddikning ega full giltighet, vill endast tillägga, att, då den ersättningsskyldighet, som på grund af ofvan anförda och andra författningar kan drabba en tillträdare af boställe, kan blifva ganska dryg, Utskottet finnér betänkligt att genom en lagbestämmelse i den af Kyrkoherden Simonsson föreslagna syftning öka berörda ersättningsskyldighet och derigenom möjligen afskräcka lämpliga personer från sökande af vissa med boställen försedda tjenster; hemställande Utskottet alltså, att Kyrkoherden Simonssons motion icke mätte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Och enär, beträffande Kyrkoherden Otterströms förslag, Kongl.
Maj:ts förnyade Militieboställs-ordning den 23 Januari 1836 i 43 § stadgar, att frihetsår må medgifvas boställsinnehafvare för betydligare odling å militieboställe, samt, enligt hvad Utskottet inhemtat, de på Kongl. Maj:ts nådiga befallning upprättade förslag till civila och ecklesiastika boställsordningar innehålla föreskrifter om godtgörelsc för större odlingsföretag å sådana boställen, tillstyrker Utskottet vördsamt, att icke heller Kyrkoherden Otterströms förevarande förslag måtte föranleda någon Rikets Ständers åtgärd.
Reservation: af Kyrkoherden Simonsson. i Allm. Btqv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande A;o 53, l\:o 33 Ank. till Exp.-Utsk. den 15 Febr. 1S66, kl. 12 midd.
Betänkande, i anledning af vackla motioner rörande befrielse för lärjungar vid rikets högre elementarläroverk, äfvensom för elever i folkskolelärare-seminarier från deltagande i beväring smöte.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets handläggning hafva blifvit remitterade frenne motioner i ofvannämnda syfte, väckta inom Högvördiga PresteStåndet af Kontraktsprosten Palmlund, inom Vällofliga Borgaie-Ståndet af Herr Ridderstad och inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Johannes Andersson från Skaraborgs län.
Med erinran om de vilkor, under hvilka aktiv medlem af frivillig skarpskvtteförening, enligt Kongl.
Kungörelsen den 11 Augusti 1863, är befriad från deltagande i första årets beväringsmöte, har Kontraktsprosten Palmlund i sin motion (N:o 1) anlört, hurusom det förelölle anmärkningsvärd! att dylik befrielse icke vore under samma vilkor utsträckt äfven till studerande vid rikets elementarläroverk.
Den, som vid något af dessa bevistat en gymnastik- och excercisuppvisning, skulle utan tvifvel hafva kommit till den öfvertygelse, att berörda eftergift, som blifvit förunnad medlem af skarpskyttekorps, kunde med lika mycket skäl beviljas den beväringsskvldige, som i tvänne års tid vid elementarläroverk öfvat gevärs-excercis och deruti blifvit approberad, och den förmån, ett sådant medgifvande innebure, syntes vara så mycket lämpligare, som skolynglingen ej utan stor olägenhet kunde bevista första beväringsklassens öfningar, hvilka alltid inträffade just under de veckor, som voro för hans studii-kurser och klassflyttning särdeles vig - Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 53. 5 tiga, hvaremot andra beväringsklassens öfningar började lörst elter läseterminens slut och kunde då lör studerande ynglingar tillika utgöra en väl behöflig rekreation; varande på dessa skäl af motionären föreslaget, att Rikets Ständer måtte aflåta en underdånig hemställan till Kongl. Majit med begäran, att lärjunge vid rikets elementarläroverk mätte, på samma vilkor, som medlem af skarpskytteförening, varda befriad från första årets beväringsmöfe.
Johannes Anderssons motion (N:o 165) är i berörda hänseende af ännu vidsträcktare syfte, i det denne motionär föreslår, „att gymnastiken vid de högre elementarläroverken måtte så ordnas, att beväringsskyldighet för studerande vid dessa läroverk hädanefter icke måtte blifva behöllig, då de genomgått fem klasser, , — ett förslag, hvars mening Utskottet, i betraktande af det derför hufvudsakligen anförda motiv, alt nemligen åt nämnde elever bör kunna bibringas lika mycken färdighet i vapens handterande, som, om de genomgått två beväringsmöten, anser sig böra tolka så, som afsåge detsamma allenast skyldigheten att deltaga i öfningarne vid omförmälda möten, men icke ,,beväringssky!digheten„ i laglig bemärkelse.
Herr Ridderstad åter har i sin motion (N:o 123) äskat, att Rikets Ständer för sin del måtte besluta och till Kongl.
Majit inkomma med hemställan derom, att seminarii-elever måtte, i likhet med medlemmar af skarpskyttekorpser, från första årets beväringsexercis befrias, såvida de, vid anstäldt prof, af vederbörande militärbefälhafvare befunnes ega erforderlig skicklighet i dithörande öfningar, , ; till stöd hvarför finnes andraget, att eleverna vid rikets folkskolelärareseminarier, enligt gifna nådiga föreskrifter, numera flitigt öfvas i gymnastik och vapenföring samt dervid förvärfva en färdighet i vapenöfningar, hvilken torde vara fullt jemngod med den, som under första årets beväringsexercis uppnås: att deltagandet i denna beväringsexercis föranleder till ett hinderligt afbrott i undervisningen vid läroanstalten, synnerligen för dem, som skola undergå afgångsexamen och undfå betyg för anställning vid lolkskolorna; samt slutligen, att det sätt att vinna den föreslagna befrielsen, hvilket står seminarii-eleven öppet, nemligen att in^å i skarpskyttekorps, medför för honom svårighet, med afseende på dels den tid, som behöfver uppoffras, och dels anskaffandet af uniformspersedlar, hvarjemte motionären anser öfverflödigt att nödga eleven dertill, då han inom läroanstalten kan förvärfva motsvarande färdighet.
Utskottet anser sig kunna på en gång besvara samtliga dessa motioner, emedan hufvudsakligen samma skäl för den enas som för den andras afstvrkande framställa sig.
I samma mån som man söker i en stat göra försvaret nationelt, blir det angeläget att tillse, det undantagen från den såsom allmän regel gällande värnpligtens fullgörande icke varda för talrika.
Det är gemensamheten i denna pligt, som skall underhålla kärleken till densamma, under det undantag, gjorda för vissa personer eller för vissa klasser, uppväcka afund och jemförelser, ledande till ön - 6 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 53. skan hos alla att komma i åtnjutande af den förmån, som sådana undantag innebära.
Det skulle i sådana fall också blifva svårt att afgöra, hvilkas anspråk pa befrielse egde mesta giltighet, då i våra dagar det ena yrkets behof af arbetskrafter gör sig lika gällande som det andras och näringsfliten kräfver ut sin rätt likasom andra medborgerliga sträfvanden.
Ur denna allmänna synpunkt måste det anses förkastligt, att åt den talrika ungdom, som befinner sig vid de offentliga undervisningsanstalterna medgifva ifrågavarande förmån.
Men då motionärerne synas förutsätta, att ändamålet med beväringsmötena vore uppnådt genom den öfning i vapens handterande, som skolynglingar och seminarii-elever vid sjelfva undervisningsanstalterna erhålla, torde äfven böra tillses, huruvida denna förutsättr ning är rigtig.
Till ledning dervid anmärker Utskottet endast, att vid läroverken, der vapenöfningar äro inrättade hufvudsakligen för gymnastiska och sanitära ändamål, ehuru äfven med afsigt att de skola utgöra förberedelser till de framtida öfningar, krigskonstens alltjemt vexande fordringar göra nödvändiga hos dem, som skola danas till deltagande i fäderneslandets försvar, icke bibringas hvarken den färdighet i skjutkonst eller i öfrigt sådan soldatbildning, som fordras för att kunna insätta ynglingarne i led med den öfvade stammen, hvilket är ändamålet med den s. k. beväringsexercisen.
Af samma anledning visar sig ock den af en motionär uppställda jemförelsen med de aktiva medlemmar af skarpskvttekorps, hvilka från nämnda exercis vilkorligen under första beväringsårets möte njuta befrielse, alldeles origtig, emedan nämnda korpsers öfningar på fältet och i målskjutning, under ledning af skickligt befäl och i öfverensstämmelse med exercisreglementet, äro af lika art som stamlruppernas egna.
Kungörelsen den 11 Augusti 1863, angående tillägg till 15 § af Kongl.
Kungörelsen den 13 November 1860, rörande allmänna beväringen, innehåller att när beväringsskyldig, som bland allmänna beväringsmanskapet inmönstras, är aktiv medlem af frivillig skarpskytteförening och företer skriftligt betyg, undertecknadt af öfverbefälhafvaren för den corps, han tillhör, jemte en af chefen för närmaste regemente eller korps i arméen tillförordnad, i tjenst varande officer, derom, att den beväringsskyldige under minst ett år deltagit i skarpskyltekorpsens öfningar, utförda i öfverensstämmelse med det för arméen gällande exercisreglemente, och eger den färdighet i vapenföring, marsch och manöver, som motsvarar läraktig beväringskarls efter första årets möte, samt derjemte förvärfvat den skjutfärdighet, som i målskjutningsinstruktion är för rekryt i arméen bestämd såsom vilkor för approbation till soldat, må sådan beväringsskyldig befrias från deltagande i första årets vapenöfning med den allmänna beväringen.
Den härutinnan såsom nödvändigt vilkor för skarpskytts befrielse föreskrifna färdighet kan ingalunda erhållas, likasom den ej heller är åsyftad, med den exercis, som företages i skolrummet eller på en mindre fri plan derutanför, och det skulle utan tvifvel möta många svårigheter och göra betydligt intrång på den öfriga lärotiden att gifva gymnastikundervisningen en sådan utsträckning, som lör berörda ändamål erfordrades.
Hvad särskildt seminarii-elever angår, torde det Allm. Besv.- och Ekon -Utskottets Betänkande N:o o4. vara så mycket mindre skäl att minska deras vapenöfningsskyldighet, som de en gång sjelfve, i egenskap af folkskolelärare, böra undervisa uti exercis, och följaktligen behöfva hafva inhemtat så stor färdighet som möjligt.
Utskottet kan slutligen icke föreställa sig, att något större antal af studerande ynglingar uppnå beväringsåldern medan de vistas vid läroverket; roen skulle för en eller annan sådan, såväl som för seminarii-elev, särskilda förhållanden och ömmande omständigheter göra beväringsskyldigheten synnerligen betungande, är det honom obetaget att hos Kongl. Maj:t göra ansökan om befrielse, hvilken, såvida den stödes på bevekande skäl, förmodligen icke afslås.
Utskottet hemställer alltså, för sin del, att al ofvan omförmälda trenne motioner ingendera må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Kyrkoherden Simonsson anmäler, att han ej deltagit i afgörandet af detta ärende.
J\:o 04, Ank. till Exp.-Utsk. den 15 Febr. 1866, kl. 12 midd.
Betänkande, i anledning af väckt motion i fråga om fördelningen emellan socknar inom samma pastorat af återvunnen helgonskyld.
Den utlaga, som under benämning helgonskyld utgöres inom provinserna Skåne, Halland och Blekinge, har af ålder varit till en del använd för klockares aflöning.
I afseende å klockare-helgonskylden från de inom två mil från städerna belägna landtförsamlingar vidtogs genom Kongl. Danska Ordinantien den 14 Juni 1539 och Konung Fredrik den II:s Bref den 23 Mars 1568 det förfogan* 8 Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskottets Betänkande N:o 54. !de, som vid provinsernas förening med Sverige, genom Malmö recess deri 18 September 1662 och sedermera utfärdade författningar, blifvit sladfästadt, att stadsskolornas lärjungar komrno i åtnjutande af helgonskyld mot skyldighet för dem att inom församlingarna uppehålla kyrkosången och barnaundervisningen.
Detta förhållande undergick efterhand den förändring, att socknarna i vanlig ordning sjelfva antogo klockare, men likväl fortfarande utgjorde helgonskyld till stadsskolorna, hvilkas lärare fingo helgonskyldsspanmålen sig anslagen såsom lön.
Men sedan vid flera riksdagar fråga förevarit derom, att hvad i dylikt skattebidrag utgjordes till stadsskolorna, måtte för framtiden, emot ersättning till samma skolor, få af vederbörande församlingar för uppgifna ändamål användas, beslöto Rikets Ständer för sin del vid riksdagen 1853—1854, att den till stadsskolorna inom Lunds stift och provinsen Halland ingående helgonskyld af de inom två mil derifrån belägna församlingar skulle från skolorna skiljas och till församlingarna återställas med förbindelse för dessa att angående helgonskyldens framtida användande til! stiftets Konsistorium afgifva förslag, som derefter skulle af Konsistorium med dess eget yttrande tili Kongl. Maj:ts nådiga pröfning insändas; i sammanhang hvarmed Rikets Ständer anvisade skolorna ett helgonskyldens värde motsvarande, kontant anslag; Och blef, till följd häraf, genom Kongl. Brefvet till Kammar-kollegium den 17 September 1856 stadgadt, „att den till skolorna i Lund, Malmö, Landskrona, Helsingborg, Ystad, Christianstad, Cimbrishamn och Sölvesborg inom Lunds stift, samt i Halmstad, Warberg och Falkenberg i provinsen Halland, af de inom två mil från städerna belägna socknar utgående helgonskyld skulle från skolorna skiljas och återställas till får samlingarna, för att till deras egna behof i öfver* ensstämmelse med det ursprungliga ändamålet användas, emot det alt nämnda skolor tillgodokomme det helgonskyldens värde motsvarande årliga penningeanslag.» Nu har Anders Pehrsson från Christianstads län, i en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt och till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet öfverlemnåd motion (N:o 229), i enahanda syftning med hvad han vid sistliållna riksdag yrkade, men som då icke föranledde någon Rikets Ständers åtgärd, föreslagit, „att orden i nämnda nådiga Bref: återställas till församlingarna mätte erhålla deri tolkning, att helgonskyld, som återgått från stadsskolorna, tillfaller pastoratet gemensamt, efter samma grund som hela heigonskylden för pastoratet utgår.,, Af motionärens anförande framgår, att han anser en så beskaffad förklaring vara af behofvet påkallad för det enskilda fall, att inom ett pastorat, som består af mer än en församling, med utgörandet af heigonskylden tillförene sålunda till* gått, att hemmanen i den ena församlingen till större eller mindre del lemnat den derifrån utgående helgonskyld till aflöning åt den för hela pastoratet gemensamme klockaren, men hemmanen i den andra levererat den på densamma belöpande helgonskyld till en stadsskola,
och att (ill följd deraf inträffat, alt, sedan heigonskylden från stadsskolan återvunnits, denna förmån tillgodokommit endast den ena Allm. Besv.- och Ekon-Utskottets Betänkande N:o 55. 9 församlingen, och kunnat ensamt för dess egna behof användas, tinder det den .andra församlingen finge ensam aflöna den gemensamme klockaren.
Då emellertid den reglering, som ofvanomförmälda Kongl. Bref i afseende å den af församlingarne föreslagna användning af återvunnen helgonskyld föreskrifver, enligt hvad Utskottet inhemtat, är afslutad och stadlastad, samt det måste anses dem obetaget, hvilka förmena sig i något enskildt fall hafva blifvit lidande genom hvad vid nämnda reglering förelupit, att i vederbörlig ordning söka utverka den rättelse, hvartill de kunna ega giltig anledning, men deremot icke någon vidare åtgärd från lagstiftningens sida synes af de i förevarande motion anförda omständigheter påkallas, finner Utskottet sig böra hemställa, att motionen icke må hos Rikets Ständer vinna afseende.
Reservation: af Anders Pehrsson från Christianstads län.
Kyrkoherden Simonsson anmäler, att han ej deltagit i ärendets afgörande.
]\:o 55.
Ank. till Exp.-Utsk. den 15 Febr. 1866, kl. 12 midd.
Betänkande, i anledning af väckt motion om upphörande af penninninge-insamlingar vid bröllopp och barndop.
I en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion (N:o 277) har Per Larsson från Gotlands län anmärkt, att påbuden om upptagande af kollektmedel vid bröllopp och barndop vore af den beskaffenhet, att de numera icke kunde anses med allmänna tänkesättet öfverensstämmande; att högst opassande vore att med Bih. till B.
Prot. 1865 & 1866. 8 Sami. 16 Häft. 2 10 Allm. Beav.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 55. högtidlig religösa förrättningar förena penningeuppbörd, somt att sådan dessutom medförde ett i förhållande till beloppet af de influtna medlen alltför vidlyftigt bokförings- och redovisningssätt.
Motionären har af dessa skäl föreslagit: „att Kongl. Brefvet den 14 December 1753 och Kongl. Brefvet till Konsistorierna den 4 April samma år må upphöra att vara gällande.,, Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, hvars yttrande öfver denna motion blifvit genom Ståndets remiss infordradt, har inhemtat, att, sedan Kongl. Maj:t till befrämjande af ett lasaretts inrättande i Stockholm genom nådigt Bref till Öfverståthållaren Fuchs den 3 Mars 1743 anbefallt denne att genom tryckt publikation låta utfärda en tjenlig föreställning, att förmå vid bröllop gästerna och -vid barndop fäddrarne att „något efter deras eget behag,, till ett lasaretts inrättande sammanskjuta; så och då redan tillförene varit vanligt, att insamlingar af penningar, hvilka efter äldre Kongl. Förordningar skulle till stadens fattiga utdelas, vid nämnda förrättningar egt rum, bestämdes genom Kongl. Brefvet till Konsistorium i Stockholm den 4 April '1753, .,att vid alla bröllop och barndop insamlingen af gästerna borde ske på en och samma tallrik samt summan sedermera fördelas emellan lasarettet och fattighusen till hälften hvardera.„
Hvad sålunda angående insamling till lasarettet blifvit för Stockholm stadgadt, utsträcktes genom Kongl.
Cirkulär-Brefvet den 14 December 1753 till öfriga riket.
Sistnämnda författning innehåller nemligen, att, då Kongl. Maj:t funnit så mycket billigare att, på sätt som i Stockholm skett, någon frivillig gåfva af gäster vid bröllop och barndop, lill lasarettets understöd, ölverallt i riket må insamlas, som åtskillige sjuke från landsorterna blifvit och dädanefter än vidare skulle blifva derstädes intagne, Kongl. Maj:t velat anbefalla, „att