Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Preste-Slåndet den 10 — — Borgare-Ståndet den 10 — — Bonde-Ståndet den i3 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående föreskrift , i afseende på huse syner å klockare-bohl.
Lesy. och Ekon.
Bet. JNT:> 25.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har i betragtande förekommit, att, ehuru en del Klockare blifvit försedde med boställen, eller Klockare-bohl, tillkomne dels genom enskilda gåfvor, dels ock genom anslag af kronojord, några serskilda föreskrifter, i afseen le på byggm is-skyldigheten dei å, lik väl icke finnas, utöfver hvad allmänna Lagen i 27 Cip.
Byggninga-Balken innehåller, rörande byggnads-skyldigheten i gemen, hvadan förhållandet med af- och lillträdeshusesvn merendels rättat sig efter gammalt bruk i hvarje ort; med hänseende hvartill, och då något bestämdt rättesnöre härutinnan emedlertid bör linnas, så att boställshafvarens merberörde skyldighet icke varder på blotta sedvanan beroende, Rikets Ständer få i underdånighet anhålla, det E. K.
M. täcktes i Nåder utfärda en allmän Författning, med föreskrift, att, vid afträdande af klockare-bohl, laga husesyn skall af Kronofogde eller Länsman med tvänne utsockne Nämndemän hållas , i likhet med hvad 27 Cap. 1 §.
B,-ggninga-Balken föreskrifver, och kostnaden derföre gäldas, på sätt om ekonomiska besigtningar finnes stadgadt i 8 §. af Kongl. Kungörelsen den 28 Maj 1830.
Stockholm den 13 Februari 1841. 54o E-xpedilions-Utskoltets Förslag till und, Skrifvelse, N:0 2 36.^ N:o 236.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i3 Febr. iS4r.
Preste-Ståndet den 17 — — Borgare-Ståndet den 18 — — Bonde-Ståndet den 18 —■ — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga om upphöfvande af den genom Bergs-Collegii Kungörelse den 7 Februari 1J85, åt de brukande bergsmännen förbehållna lösnings-rätt till fjerdeparter i Kählu grufva.
N:o 105.) S. A. K. Hos Rikets Ständer liar fråga blifvit väckt, att den, genom Bergs-Collegii Kungörelse den 7 Februari 1785, åt brukande bergsmännen förvarade lösningsrätt vid försäljning af en eller flera af de 1,200 fjerdeparter, hvari Fahlu grufva är indelad, malte belt och hållet upphäfvas, såsom varande lill ingen båtnad för bergsmännen, enär de, ifrån alt vid grufvans högsta välslåndsperiod hafva utgjort ett antal af flere hundrade, nu inskränkts till endast 14, rimligen icke kunde samma lösningsrätt begagna till det åsyftade ändamålet att nemligen uteslutande inom deras stånd bibehålla alla fjerdeparter, samt Berörde rättighet dessutom hade lill följd, att en köpare lill en eller flere fjerdeparter försattes i ovisshet om en påräknad orubbad besittning deraf; och, vid betragtande af omförmälde förändrade förhållande, som inträffat, sedan Bergs-Collegii ifrågavarande Kungörelse utfärdades, samt då densamma följaktligen icke vidare motsvarade det ändamål, som dermed åsyftats, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att E. K. M., efter grufve-delegarnes och öfrige vederböiandes hörande, läckles i Nåder tillse, om icke merberörde, af Bergs-Collegium den 7 Februari 1785 utfärdade, Kungörelse må i den del, hvararom fråga blifvit väckt, kunna lill all kraft och verkan upphäfvas.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 18 Februari 1841.
Expeditions-UIskolLcls Förslag till lind.
Skrifvelse, iV.o 237.
Uppläst och gotlkändl lios Ridd. och Adeln den 10 Febr. 184*•
Preste-Ståndet den i3 — — Borgare-Ståndet den i3 — — Bonde-Ståndet den i3 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse} orri reglering af Pastoraten på Gottland.
N:o 128.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har fråga blifvit väckt derom, att Rikets Ständer, genom underdånig framställning hos E. K. M., måtte medverka till ett snart afgörande af den, långt före detta väckta och ännu hos E. K.
M. hvilande frågan om en förändrad reglering af Pastoralierne på Gottland, till lindring af den börda, som trycker denna orts invånare, och hvrröfver under många år klagan varit förd; och har härvid förekommit, att, sedan frågan om nedsättning af den till Presterskapet på Gottland utgående lionden och förändring af sältet alt utgöra aflöningen för Presterskapet derstädes redan under många år varit föremål för serskilda framställningar, dels hos E. K. M., dels hos Rikets Ständer, har E. K.
M. vid sista Riksdagen meddelat Rikets Ständer hvad dittills blifvit tillgjordt för reglering af Tionde-conventioner emellan lärare och åhörare och, då försöken i delta afseende på det hela aflupit frugtlöst, i Nåder förklarat, att, som E. K.
M. funnit vigten deraf alt icke allenast söka för närvarande bilägga den söndring emellan Presterskapet och allmogen på Gottland, hvilken förenämnde aflönings-fråga vållat, utan äfven för framtiden förekomma dylika tvisters förnyande; men, vid det inträffade förhållande, alt hvarken Presterskapet eller allmogen velat antaga hvarandras anbud lill förening om Presträtligheternes utgörande, och Presterskapet ej eller ingått på det förslag till de serskilda anspråkens sammanjemkande, som Kammar-Collegium, i anledning af Konungens Befullningshafvandes framställningar, uppgjort, E. K. M. tillika insett, alt, för della ärendes bringande till annat slut, än det, som domstolar och Embetsverk, i fråga om aflöningen, vid hvarje serskildt fall, kunde åstadkomma, fordrades åtgärder, som ej af E. K. M. allena berodde; så ville E. K. M. inhemta Rikets Ständers mening öfver de grunder, hvarpå Kammar-Collegii förslag hyilade. 54-2 Expeditions-Vtskottets Förslag lill und.
Skrifvelse, N.-o v3j.
I anledning häraf anmälde Rikets Ständer, genom underdånig skrifvelse den 1 December 1834, alt, sorn Konungens Befallningshafvande!; af KammarCollegimn understödda förslag innefattade en genomgripande förändring af hela kyrkoväsende på Gottland, som icke, utan rubbning af Presterskapets pi i vi legiér, kunde åstadkommas, hade Rikets Stander väl funnit frågan
Vara af priv ilegii-nalur och den föreslagna regleringen icke kunna utan Preste-Ståndets begifvande företagas; men då Preste-Ståndet, lika med de öfrige Riks-Stånden, funnit det hufvudsakliga syftemålet med de åt förstbemälde Riks-Stånd förunnade privilegier icke kunna vara annat än att trygga beståndet af kyrkoväsendets organisation och af de utur kyrkan uppkomne och med benne förbundne institutioner, samt för detta ändamål garantera de rättigheter, hvilka blifvit kyrkans tjenare och Lärarne vid undervisningsverken tillerkände, på hvilken grund Preste-Slåudel icke eller för sin del vilat, genom åberopande af privilegierne, motverka en sådan reglering, hvaraf behofvet och fördelaine voro af båda Stats-inagterne erkände, enär privilegiernes hufvudgrunder lemnäs oförkränkle; och då, såsom skäl för en sådan reform, sig företedde: att Gottlands invånare, utgörande en folkmängd af icke fyllest 39,000 personer, hvaraf 22,000 mantalsskrifne, och endast innehafvande 1,096 förmedlade hemman, hittills ålegat, på den inskränkta arealen af 27 qvadratmil, underhålla 92 kyrkor, 43 Kyrkoherdar, 8 Capelianer och 3 vice Pastorer; så förklarade Rikets Ständer såsom deraf gemensamma mening, att privilegierne icke ligga i vägen for den reglering inom kyrkoväsende på Gottland, som instämmer med Statens och de skaltdragandes lättnad, ulan alt hufvudsakligen rubba Presterskapets fundamentala rättigheter; äfvensom Rikets
Ständer förklarat sig öfvertygade om behofvet af en reglering, i öfverensstämmelse med E. K. M:s Befallningsbafvandes på Gottland och Kammr-Collegii förslag, genom Pastoratens sammanslående, så alt religions-vården kunde handhatvas af 24 Kyrkoherdar, 24 Capelianer och 3 vice Pastorer, dock utan rubbning af närvarande Presterskapets innehafvande lagliga rättigheter; samt att af E. K.
M. berodde att förordna om en annan personal-reglering, i afseende på Kyrkoherdarnes och Capellanernes antal, derest förslaget vid verkställigheten skulle finnas erfordra någon förändring; och hafva Rikets Ständer slutligen, beträffande frågan om kronotiondens användande, såsom hittills, lill understöd för Presterskapets på Gottland aflönande, öfverlemnat till E. K.
M:t att tills vidare disponera till församlingarnes Presterskap så mycket af kronotionde!!, som oundvikligen fordras för erhållande af det löningsbelopp, som Kammar-Collegium föreslagit, dock alt tiondegifvarne i alla händelser icke annorlunda må komma att utgöra Kronans andel af tionden, än uti Ri - Expeditions-Utskottets Förslag lill und. SkrifvelseN.o 238.
543 kels öfrige provinser, hvarest tionden levereras omedelbart till Staten och med vilkor tillika, att dermed sådan reglering vinnes, som gifver lättnad åt hemmansegarne och lemnar något öfveiskott at Staten#
Efter denna Rikets Ständers framställning, hafva yttranden ytterligare blifvit infordrade, ej mindre från E. K. M:s Befallningshafvande, än från Presterskapet och samtlige försam linga ine på Gottland, och har emedlertid E. K. M:s slutliga Nådiga pröfning af ärendet allt hittills blifvit uppskjuten; hvarföre, och då ärendets snara afgörande är af största vigt, för att afhjelpa de nied närvarande förhållande förenade flerehanda olägenheter, som med skäl öfverklagas, Rikets Sländer få i underdånighet anhålla, alt E. K.
M. läcktes, med anledning af de infordrade handlingarne, besluta de ytterligare föreskrifter och åtgärder, som kunna anses lämplige att bringa detta ärende till ett snart och öuskadt slut, samt åt förslaget bereda lindring i lönevilkorens utgörande, genom sammanslående af flere Pastorat mätte egnas den synnerliga uppmärksamhet, som den synes förtjena.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i3Fehr. 1841.
Preste-Ståndet den 17 — — Borgare-Ståndet den 17 — — Bonde-Ståndet den 18 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående upphäfvande af Kongl.
För budet m t dueller och slagsmål af den z2 Augusti 1682, och dermed sammanhang egande Författningar.
N:o 172.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har framställning blifvit gjord derom, att Kongl. 544 Expeditions-Utskottels Fotslag till lind.
Skrifvelse, N.o 238.
Förbudet emot dueller och slagsmål af den 22 Augusti 1682, äfvensom dermed sammanhang egande Författningar, måtte upphäfvas; vid öfvervägande hvaraf Rikets Ständer funnit, hurusom bruket att genom envig söka återställa den ära och det anseende, som någon, genom förolämpning af annan, i allmänna omdömet tror sig hafva förlorat, utan tvifvel grundar sig på den föreställning, att lagen icke förmår lemna tillräcklig upprättelse i dylika fall, hvadan bevekelsegrunden i och för sig sjelf kan vara mindre tadelvärd, ehuru gerningen, som deraf föranledes, dock alltid blifver straffbar inför lagen, såsom stridande emot samhällsordningen.
Om, innan agtningen och förtroendet för borgerlig lag ännu vunnit tillbörlig styrka i ett samhälle, förbrytelser af nämnde beskaffenhet äro talrika och vidtagandet af stränga åtgärder till deras hämmande derföre fordras, måste likväl antalet af de förra och beliofvet af de senare minskas, i den nion ofvertygelsen hunnit stadgas derom, alt godlgorelse för lidna oförrätter bör sökas allenast genom lagens anlitande.
På den tid, för mera än ett och ett halft århundrade tillbaka, då ifrågavarande, vid stiftandet af 1734 års lag bibehållna, serskilda Förordning emot dueller utfärdades, voro deremot dessa oordningar mycket vanliga; och synes den i de fleste af Förordningens stadganden uppenbarade ytterliga stränghet bevisa, att kraftiga åtgärder till envigens hämmande då voro nödige.
Ett annat förhållande har likväl sedermera, i följd af förändrade seder och tänkesätt, inlrädt, och envigen äro numera så sällsynta, att någon anledning icke lärer vara för handen att bibehålla de öfverdrifvet höga straff, som berörde Förordning utsätter, och hvilka dessutom ej öfverensstämma med nu rådande mildare grundsatser i broltmåls-lagsliftningen; hvarförutan emot denna Förordning kan anmärkas, dels att derigenom endast bestraffas dueller emellan ledamöter af en ståndsclass och visse tjenstemän inbördes, dels ock att
Förordningen emellan dem och andre samhällsmedlemmar uppdrager en med nuvarande Stats-skick och seder oförenlig skillnad inför lagen.
I fråga åter om lag, alt sättas i stället för nämnde påbud, och hvilken skulle gälla för alla samhällsmedlemmar utan undantag, hafva Rikets Ständer ansett, att bestraffningen för den, som dödar annan i envig, bör bestämmas till lifvets förlust, hvarvid likväl, och i enlighet med Rikets Ständers förut fattade serskilda beslut, att qvalificationer af dödsstraff skola upphöra, någon skillnad i bestraffningen för de olika händelser, att brottet kan hänföras lill mord eller till dråp, icke finge ega rum.
I öfrigt och under den åsigt, att ej mindre utmaning till envig eller antagande af sådan utmaning, utan att envig derpå följer, än envig, som slutas med eller utan kroppsskada, men Expeditions-ZJtskotlels Förslug lill nild.
545 men utan att lif spilles, äro brottsliga företag, för hvilka ansvar bör utsättas, hafva Rikets Ständer trott serskild plikt efter lag lämpligen kunna föreskrifvas för kroppsskada, sorn i envig tillfogas, äfvensom alt, i afseende på den, hvilken frambär utmaning till envig eller såsom vittne vid envig biträder, en hänvisning till hvad lagen, angående delagtighet i missgerningar, stadgar, blefve l ödig.
På grund af sådant allt hafva Rikets Ständer godtfunnit för sin del besluta, det må Kongl. Förbudet den 22 Augusti 1682, angående dueller och slagsmål, jemte de, i anledning deraf, utkomne tillägg och förklaringar, upphäfvas, samt en Förordning emot envig utfärdas, så lydande:
Den, sorn sjelf eller genom annan utmanar någon till envig, eller sådan utmaning antager, straffes, ändå att det ej till envig kom, med fängelse från Tre till Sex månader.
Nu hafva två, efter aftal, sig i envig med hvarannan inlåtit: sker deri ej skada till lif; straffes hvardera med fängelse från Sex månader till ett år.
Får någon i det envig sår eller lyte; plikte gerningsmannen derför serskildt efter lag.
Hvar, som dödar annan i envig, miste lifvet.
För delagtighet i envig eller utmaning dertill vare straff, som i allmänna lagen för delagtighet i missgerningar utsatt är.
Hvilket Rikets Ständer få härigenom hos E. K. M. i underdånighet anmäla.
Prot. 1841. to Sami. t A/d. 69 546 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skr ij veise, N.o 23g.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den io Febr. 1841.
Preste-Ståndet den i3 — — Borgare-Ståndet den i3 — — Bonde-Ståndet den i3- — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse , i anledning af väckt fråga, om allmän frihet till hemtning af tjäruved å Kronans skogar i Rikets norra Län.
N:o 126.) S. A. K. Hos Rikets Ständer liar blifvit yrkadt, att den rättighet att å Kronans skogar hemta tjäruvirke, hvilken E. K. M. den 6
Maj 1830 under vissa förbehåll, i Nåder tillerkänt åboerne å kronohemman och nybyggen inom de norra Länen i Riket, måtte utsträckas till dessa orters alla invånare; och då tjäru-tillverkningen är inom Sveriges norra Lindskop alt anse såsom en hufvudnäring samt, i anseende till den knappa tillgången å andra försörjd i ngsmedel, nödvändig för invånaines bergning, få, vid belragtande af den rika tillgång, som å till tjärubränning tjenligt vilke förefinnes i de norra orteine, och hvilken icke med jemförlig fördel kan annorlunda begagnas, utan lemnäs till förstörelse i den rnon den icke för detta ändamål anlitas, Rikets Ständer hos E. K.
M. underdånigst anhålla att inom Gefleborgs, Wester-Norrlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens
Län en hvar må medglfvas att, efter utsyning, som, på skeende ansökning, af E. K. M:s Befallningshafvande föranstaltas, å Kronans skogar hemta vindfällen, stubbar oöh 1 otter lill tjärubränning, emot den i Kongl.
Förordningen den 21 Februari J826 bestämda afgift, hvilken levereras i Landt-Ränlerien och i första rummet användes till bestridande af kostnaden lill utsyningen, hvarför uts^ nings-tagarne för öfrigt icke må åläggas något bidrag.
Expcditions-U tskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.o i\o. 547 N:o 240.
Unnläst och eodkändt hos Ridd. och Adeln den i3 Febr i»4r. n C. 2 „ J Presle-Ståndet den 17 — Borgare-Ståndet den 17 — Bonde-Ståndet den 18 — Rikets Ständ rs underdåniga Skrifvelsej angående ifrågasatt uppförande å Allmänna Indragnings-staten af lune-ersättning åt f. d. Stats-Secreterarne Grip och von Hartmansdorff'. - (Stais-Ulsk.
JN:o 258 sami Förstärkta Stuts-Utsk.
N:o 393.)
Genom Nådig Skrifvelse den 19 Maj sistl. år liar E. K. M., sorn funnit f. d. Stats-Secreterarne C. G. Grip och A. von Hartmansdorff > hvilkas befattningar genom Stats-Rådets forändrade organisation upphört, vara berättigade alt, intilldess de lill andra embeten med motsvarande eller höne löner på Stat kunna varda i Nåder utnämnde, bibehållas vid innehafvande löneförmoner af 4,000 R:dr, med derunder beräknade 260 tunnor spanmal, för .- ..mlPt.rätta r>å alt vi,t Allmän. S. A. K. dånighet anmäla.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 18 Februari 1841. 548 Expedilions-Utskollets Forslag till und, Skrifvelsej N.o 2/J1.
Uppläst och Sterremitteradt hos Ridd. och Adeln den 10 Fehr. 1841.
Preste-Ståndet den 27 — — Borgare-Ståndet den 6 Mars — Bonde-Ståndet den 6 — — (Se Expeditions-Utskotlets Memorial N:o 41, samt här nedanföre upptagne förslag till underdånig skrifvelse N:o 278.)
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 17 Febr. 184r Preste-Slåndet den 18 — — Borgare-Slåndet den 18 — — Bonde-Ståndet den 18 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse j angående hvad iagltagas bör vid handel om lösören, sorn köparen låter i säljarns vård qvarblifva.
!N:o 122 och Ull. N:o 171.) S. A. K.
Enär det förhållande alt, då frågan, huruvida lös egendom, som linnes i annans liand, må vara fredad från anspråk af innehafvarens borgenärer, Blifvit i allmänna lagen gjord beroende deraf, om egande-rätten kan styrkas, lagen härvid icke uttryckligen antydt beskaffenheten af den bevisning, som i detta fall fordrades, i senare tider framkallat svekfulla tillställningar alt genom föregifna köp undandraga lös egendom, som befanns i gäldbunden mans bo, utmätning för skuld, och då missbruken med förhcmligade eller diktade köpeafhandlingar örn lösören blifvit så allmänna och uppenbara, att lagstiftningens mellankomst funnits oundviklig; så har i afseende på hvad iagttagas bör vid handel om lösören, dem köparen låter i säljarens värd qvar - Expeditions-Utskottets Förslag till lind.
Skrifvelsej N.o 242. blifva, E. K. M., uppå Rikets Ständers vid förra Riksdagen framställda underdåniga förslag, under den 9 Maj 1835, i Nåder låtit utfärda en allmän Förordning, hvarmed åsyftades alt föreskrifva sådan offentlighet å köp, inom viss tid sedan det skett, att dels några serskilda olägenheter af anticlaterade köpe-afhandlingar ej skulle vara alt befara, dels ock den, som innehade lös egendom, hvilken han till annan person afyltrat, ej skulle kunna genom sådana skenbara tillgångar bereda sig en credit den han icke vunnit, i händelse borgenären egt tillfälle alt förvissa sig om rätta förhållandet.
Erfarenheten har likväl tillräckligen ådagalagt, att de missbruk, som framkallat denna Förordning, ingalunda kunnat derigenom minskas, än mindre förekommas.
Snarare har ett motsatt förhållande inträffat, enär densamma kan anses hafva verkat derhän, att utvägarne för oredlige gäldenärer att genom svekfulla köpeafhandlingar kränka borgenärers rätt eller gynna en borgenär på andras bekostnad blifvit genom sjelfva denna författning mera allmänt kända, så att de i ännu högre inon än förut begagnats, och det under skydd af samma formaliteter, som varit ämnade att tillstänga eller åtminstone försvåra dem.
Och då den skadligå följd af ifrågavarande Förordning sig visat, att, när med lösöre-köp blifvit så förfaret, som uti densamma föreskrifves, svårighet uppstår för borgenär alt å gods, som uppgifves höra annan Lill, vinna den i 7 Gap. 3 §.
Ulsöknings-Balken omförmälde qvarstad, hvarigenom allenast borgenären kan betryggas, att det gods, om hvars undantagande, på grund att det uppgifves höra annan Lill, tvist uppstår, icke varder under tvisten förskingradt; samt då principen för Författningen, eller dess fordran af skriftlig afhandling för giltigheten af ett köp om lös egendom, strider emot lagens allmänna sladganden i 1 Cap. Handels-Balken, der säljarens och köparens goda ja och samtycke, utan alla vidare formaliteter, antages för tillräckligt till köpe- eller bytes-aftalets fullständighet, från hvilka stadganden det i 1835 års Förordning bestämda undantag ej synes böra bibehållas, då det dermed afsedda ändamålet ej kunnat vinnas, utan erfarenheten tverlom ådagalagt, att i följd af densamma så väl missbruken deraf blifvit flere sora bedrägerien svårare att upptäcka; alltså hafva Rikets
Ständer funnit det vara af högsta behof påkalladt, att ifrågavarande Förordning upphäfves, och att i stället stadganden införas, hvilka, så vidt möjligt är, lemna skydd åt borgenärens anspråk, utan att upphäfva eller förringa egande-iättens helgd; hvarvid Rikets Ständer, för deras del, ansett nedunnämnde grunder böra följas, nemligen: alt, då vid ulmälnings-tillfälle tvist uppkommer örn gods, som i gäldeuärs bo finnes, men hvilket någon påslår höra sig till, godset skall, på sätt 55o Expeditions-Utskotlets Förslag till lind.
Skrijvelse, N-o 2^.2. lagen nu stadgar, sältas 1 qvarstad i afbidan på tvistens afgörande vid domstol ; alt, på det borgenärs rätt i dessa fall ej må, genom obehöriga anspråk, en längre tid uppehållas, eller han bringas i nödvändighet alt sjelf kära i eu fråga, der bevisnings-skyldigheten måste åligga den, som vill tillegna sig det i gäldenärens besittning varande godset, stadgas bör, det den, som yrkat, att godset är honom tillhörigt, skall, vid förlust af sin talan, inom viss tid borgenären instämma; att, för de fall, då gäldenär sjelf vid utmätnings-tillfälle anmäler, alt gods hörer annan till, gäldenären bör om qvarstaden underrätta den uppgifne egaren, som har att sin förmenta bättre räll inom samma lid hos domstolen u iföra; ali borgenär dock icke må vara betaget alt, till lidens förkortande, sjelf stämma; att i rättegång, angående giltigheten af köpe-afhandling om lösegendom, icke köparens och säljarens blotta erkännande deraf skall vara tillräckligt alt förringa fordrings-egares rätt, utan, i likhet med hvad för concursmål är stadgadt annan laga bevisning erfordras, eller köparen med sjelf sins ed betyga, att afhandling»! icke är falskeligen till annans förfång uppgjord, vid påföljd, att det föregifna köpet ej hindrar egendomens utmätande; samt att straff bestämmes, ej mindre för gäldenär, som genom diktad afhandling egendom sig afhändt, i ändamål att förekomma utmätning, än ock för den, som i sådant brottsligt aftal med gäldenären deltagit.
I enlighet med dessa åsigter och för att på lämpligaste sätt motverka de i förevarande ämne ofvanornförmälde olägenheter, hafva Rikets Ständer godt funnit, för deras del, besluta att, med upphäfvande af Kongl.
Förordningen den 9 Maj 1835, må stadgas, som följer:
Söker någon vid utmätning tillegna sig gods, som i gäldenärs bo finnes, och menar borgenär, att det honom till förfång sker: bjuder sökanden bevis för sig; varde godset satt i qvarstad, intilldess tvisten om egan le-rätten af domstol pröfvad blifvit; slämme dock sökanden, i thy fall vederparten, i staden inom tre månader och på landet till det ting, som näst efter sex månader infaller, sedan godset i qvarstad sattes, eller bafve sin talan emot honom förlorat.
Nu anmäler vid utmätnings-lillfället gäldenären, alt godset hörer annan till, då skall det ock med qvarstad beläggas, och gäldenären derom den upp gifne egaren underrätta.
Stämmer denne ej, inörn den tid, som ofvan sagd är, vare sin talan qvitt.
Ejcpeditions-Utskoiltts Förslag tillund.
Skrifveisej N.o 243.
55i Vill borgenär sjelf slämma, ege Lian rätt dertill.
Uti rättegång angående giltigheten af köpe-afhandling om lös egendom, i de läll, sorn nu nämnde äro, må köparens och säljarens erkännande deraf icke till (bringande af fordrings-egares rätt göra tillfyllest, utan skall annan laglig bevisning om köpets verklighet erfordras, eller köparen med sin ed fylla, att afhandlingen icke till annans förfång är diktad; men, i saknad af sadan bevisning, det föregifna köpet ej utgöra hinder för egendomens utmätande.
Har gäldenär, under sken af köp, gåfva eller annat aftal, egendom sig afhändl, för att förekomma utmätning, som af borgenär sökt är; straffes med åtta dagars fängelse vid vatten och bröd, eller med fängelse å allmän arbets-imältning från en till sex månader.
Samma straff vare för den, som i det bedrägliga aftal med gäldenären sig inlåtit.