Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
2. i) de af Grosshandels-Societetens i Gefle Ledamöter, som betala bevillning för minst 2000 R:dr 1. I) Fabriks-Societetens i Norrköping Ledamöter 1. m) Bruksegare, hvilkas årstillverkning öfverstiger 20,000 R:dr B:co värde 2. n) egare af fastighet, öfverstigande 8 mantal, eller 32,000 R:drs taxeringsvärde 25. hvarjemte, sedan dessa val första gången egt rum, o) Konungen skulle tillkomma att, bland valberättigade, utse . . 20.
Till denna Ramare utsedd Riksdagsmans uppdrag skulle upphöra, då han uppnått 65 år; dock så väl Konungen, som vederbörande valdistrict, obetaget att en af sådan orsak afgången Riksdagsman å nyo utse eller välja, men då endast för 2:ne nästföljande Riksdagar.
Af Herr Lagerhjelm är föreslaget, att till Andra Kamaren skulle väljas af: a) Borgerskapet, gemensamt med egare af hus i städerna eller af stads - jord eller af vissa fabriksinrättningar på landet m. fl. näringar, 40. b) Allmogen 60. c) Officerare vid Landt- och Sjöförsvaret, af minst Löjtnants grad, tillsammans 4. d) Domstolarnes Ledamöter och Tjenstemän, äfvensom andre Civile Embets- och Tjenstemän, med lön på stat och af motsvarande väldighet 7. 6 Constitutions-Utskottets Memorial, N:0 26. e) Läkare i Statens tjenst eller med befordringsrätt 1. f) Fastighetsegare på landet, som icke höra till annat Riksstånd . 13.
Till Första Kammaren skulle Konungen ega att, bland valbara per - soner, utnämna 4. hvarjemte följande Samhälls-classer skulle der representeras, nemligen: a) Ridderskapet och Adeln af 50. b) Presterskapet, gemensamt med Academierne, Universiteten och allmänna Elementar-Läroverken 40. c) Fahlu Bergslag och öfrige Bergsbruken 6. d) Officerare, jemte öfriga under litt. c. d. e. f. för Andra Kamaren uppräknade, tillsammans 25.
Af Herrar Cederschjöld och von Hartmansdorff äro Ståndsval föreslagne.
Herr Cederschjöld anser Ridderskapet och Adeln böra representeras antingen enligt nu gällande Riddarhus-Ordning, dock att ingen skulle der vinna säte och stämma, som icke skattar till Staten af fastighet eller inkomst minst 15 R:dr; eller ock så, att alla Adelsmän, mot hvilkas Riksdagsmanna-behörighet Riddarhus-Ordningen icke lägger något hinder, skulle inom sig till representanter välja 60.
P res te - S tå nde t skulle antingen förblifva oförändradt, utom det alt Comministrarne derifrån uteslutas, samt Universitetens och Vetenskaps-Academiens rätt att sända Riksdagsmän minskas, så de blott finge sända hvar sin; eller ock förändras på sätt, att Biskopparne och Pastor Primarius upphöra att vara sjelfskrifne, med rättighet likväl att kunna väljas såsom Kyrkoherdar, och att dessas antal ökas med en för Stockholms Stad samt Calmar och Carlstads Stift.
Borgare-Ståndet skulle organiseras så, att antingen Borgerskapet i Rikets samtlige Släder väljer, inom sig eller Städernas Magistratspersoner, 60 representanter för Ståndet; Constitutions-Utskotteti Memorial, N\o a6. 7 eller ock icke blott det egentliga borgerskapet, utan äfven alla andra husegare samt idkare af handel, sjöfart, fabrik, handtverk och andra lofliga näringsfång i städerna och de större köpingarne, tillsammans välja nämnde antal.
Bonde-Ståndet skulle förblifva oförändradt, blott förminskas till 60; och det Femte eller s. k.
Allmänna Ståndet väljas af Rikets öfrige förut orepresenterade inbyggare, som af fastighet eller inkomst skatta till Slaten minst 5 R:dr B:co.
Enligt Herr von Hartmansdorffis förslag skulle Ridderskapet och Adeln bestå af ledamöter, valda inom Ståndet a) såsom Ätters hufvudman, eller Embelsmän 26. b) för fastighet på landet 24.
Preste-Ståndet borde utgöras af a) Kyrkoherdar (Biskoppar och Pastor Primarius inberäknade) . . 38. b) Comministrar, omgångsvis från de serskilda Stiften och Hufvud staden 4. c) Lärare vid Elementar-Läroverken, likaledes 4. d) Professorer från Universiteten 2. e) vissa Academiers medlemmar, som ej äro i annat Stånd röstbe rättigade 2.
Borgare-Ståndet skulle utgöras af a) Borgare och Magistratspersoner i städerna; b) dem, som i köpingarne idka borgerlig näring; c) de på landet boende Handlande, Sjöfarande och Fabriks- eller Slöjd idkare, som i egenskap af Contingent-borgare erlägga afgifter till någon stad; d) de egare af hus eller jord i städer eller köpingar, hvilka ej i annat Stånd äro röstberättigade. 8 Constitutions-Utskottets Memorial, N:o 26.
Bonde-Ståndet borde beslå af Hemmansegare och Krono-åboer, likasom för närvarande; och Femte Ståndet utgöras af a) Embetsman, valde 1) bland Officerare af Landlförsvaret 6. 2) D:o af Sjöförsvaret 2. 3) Domslolarnes Ledamöter och Tjenstemän 4. 4) andre civile Embetsman 12. 5) Läkare 2. 26: b) Fastighetsegare på landet, Fjerdepartsegare i Fahlu bergslag och öfrige egare af bergsbruk, som ej höra lill annat Stånd, inberäknade . . 24.
Riksdagsmän skulle väljas af ståndsvis bestämda valkretsar och hvarje valkrets utse en ledamot i hvardera Kamaren.
Medlemmarne af den Yngre Kamaren borde väljas för hvarje Riksdag, och af den Äldre för fem hvarannan påföljande Riksmöten.
Ingen under 25 års ålder borde få utses till Elector, eller omedelbart välja Riksdagsman, eller blifva medlem af den Yngre Kamaren; ingen lill ledamot af den Äldre väljas, som är under 35 år.
Icke blott Herrar Äkerman och von Hartmansdorff, samt i hufvudsaklig nion Herr Lagerhjelm, utan äfven Herr Ekholm, hafva ansett K a rara roes Talmän och vice Talmän böra nämnas af Konungen; hvaremot Bengt Gudmundsson i detta hänseende bi träd t 1840 ärs Constitutions-Utskotts förslag, enligt hvilket Riksförsamlingens båda Kamrar skulle hvardera inom sig, för månad, välja sin Talman och vice Talman.
Enligt Herr Lagerhjelms förslag, skulle valförrättare, före valets början, inhemta, hvad väljande i Riksdagsmanna-arfvode vilja bestå, äfvensom huru detsamma bör utgå.
De öfrige motionärerne hafva, hvar på sitt vis, ansett Riksförsamlingens ledamöter böra njuta ersättning af statsmedlen.
I afseende på Utskottens tillsättning och formerande, likasom i åtskilliga andra detalj-frågor, hafva motionärerne äfvenledes yttrat sinsemellan skiljaktiga åsigler.
Såsom Constilulions-UtskoltcU Memorial, N;0 26.
Såsom utgörande en af de hufvudsakligaste principer för Svenska folkrepresentationens nybildande, bar hos Conslilutions-Utskottet den fråga ansells försl böra algöras, huruvida Riksdagsmanna-valen antingen skola, med hänsigt till både valbarhet och valrätt, blifva samfäldt a eller allmänna, eller ock fortfarande böra verkställas inom serskildta Stånd eller Samhälls-classer. — iS/fo års Cunstitutions-Utskolt utgick, i dess förslag, från grundsattsen af samtäldta val; dock modifierades” denna grundsatts i sin tillämpning, icke blott genom de inskränkningar medelst val-census, sorn angelägenheten af Folk-representanternes yttre oberoende befanns i allmänhet kräfva, utan äfven slutligen genom medgifvandet, att Städer och större köpingar finge för Riksdagsmantia-valen hildas till särskildta, frän landet afsöndrade, val-districter.
Endast Bonde-Ståndet antog imellertid den allmänna valprincipen.
Af de öfriga Riksstånden beslöt Ridderskapet och Adeln: att Riksförsamlingen borde utgöras af ombud för fem Stånd, nemligen Adeln, Preste-Ståndet, Borgare-Ståndet, Bonde-Ståndet och ett femte Stånd; —att ombuden skulle för hvarje Stånd vara lika mångå; — att Kamrarne borde väljas stånds- eller classvis, och hvarje Stånds medlemmar i hela Riket indelas i Valkretsar, efter antalet af de ombud, som hvarje Stånd egde till hvardera Kamaren utse; — Preste-Ståndet: att de orepresenterade, men till representation qualificei ade, Medborgare-classernas rättighet alt till
Riksdagen sända fuilmägtige helst borde beredas i ett Femte Stånd, och att hvarje
Stånd skulle, genom valstånds- eller classvis, utse ett lika antal ledamöter, enligt en inom hvarje Stånd uppgjord och behörigen sanctionerad ordningsstadga, hvilken, i händelse ett Femte Stånd antoges, för dess första val borde af Constitutions-Utskottet uppgöras; — samt Borgare-Ståndet: att valen borde ske stånds- eller classvis och att val-classerne äfven kunde blifva flere än fyra.
Emot principen af samfäldta val har man anmärkt: att den, utån sådana inskränkningar i tillämpningen, genom hvilka grundsattsen såsom sådan skulle i sjelfva verket upphäfvas, ej gifver erforderlig garanti, eller ens sannolikhet, för väljandet af de kunnigaste och i ädel bemärkelse mest sjelfständiga representanter; — att de valda möjligen kunde komma att tillhöra en enda samhällsclass, eller att åtminstone en eller annan dass, sorn omfattade ett vigtigt samhälls-intresse, kunde från representationen helt och hållet uteslutas; — och att valen måhända icke sällan kunde Bih. till R.
Prot. , 3 Sami, 13 lldjt. 'i 2 10 Constitutions-Utskottcts MemorialN.o 26. blifva beroende af främmande inflytelse, i stället att af de väljandes öfvertygelse bestämmas.
Det är ock tvifvelsutan under hänsigt härtill, som, bland ofvan anförda till Constitutions-Utskottets handläggning nu inkomna representations-förslag, de, hvilka utgått från grundsattsen af allmänna val , mer och mindre inskränka tillämpningen genom bestämmandet af valcensus och serskildta stadsval, och som, hvad Äldre eller Andra Kamarens bildande angår, serdeles det ena af dessa förslag från nämnde grundsalts väsendtligen afviker.
Constitutions-Utskottel medgifver gerna, att valrätten bör, så vidt möjligt är, komma hvarje dertill qualificerad samhällsmedlem till gedo; men lika väl, som genom allmänna val, kan detta ändamål vinnas genom ståndseller classval, så vida dessa erhålla tillbörlig utsträckning.
Hvad valbarheten beträffar, torde man med visshet kunna antaga, att, inom serskilda samhällsclasser, medlemmarne ega tillförlitligare kännedom örn hvarandras medborgerliga egenskaper; och classvalen erbjuda således den största säkerheten för utväljandet af de erfarnaste, dvgdigaste och mest upplyste representanter.
Både med rättvisans och statsklokhetens fordringar instämmer, att i Riksförsamlingen icke må saknas målsmän för något hufvudsakligt af de lofliga intressen, hvaraf samhällsorganismen egentligen består.
Om åt alla de Medborgare-classer, som utgöra samhällsbyggnadens hufvudelementer, tillförsäkras deltagande i folk-representationen, beredes åt denna såmedelst en mångsidighet i kunskaper, som icke kan vara annat än gagnelig för Riksdags-ärendenas behandling.
Man har erinrat, att, genom ståndsorganisationen, sådana skiljda corporationsintressen kunna göra sig gällande, som stundom slå i strid mot samhäMlets gamensamma väl; och man har äfven åberopat, hurusom Riksdagshälderna förete exempel på en dylik ensidig rigtning, än från ett, än från ett annat Stånds sida.
Men om det ock medgifves, att en sådan ensidighet förefunnits och kunnat finna stöd i den omständighet, att de serskildta Riksstånden, utan all ömsesidig granskning af hvarandras meningar, öfverlagt och beslutat hvart för sig, må härifrån visserligen hemtas skäl för den förändring i Riksförsamlingens organisation, att representanterne icke vidare skulle komma att ståndsvis öfver allmänna ärenden öfverlägga och besluta; dock kan deraf icke den slutsatts dragas, ali det Constitutions-Utskottets Memorial, N\o 26. 11 menliga, som man klandrat, har någon grund deri, alt Riksdagsmän väljas ciassvis.
Tvärtom är man befogad tillden föreställning, att en representation efter samfäldta val, hvarest möjligen en eller annan sainhällsclass blefve helt och hållet orepresenterad, icke blott ginge miste om fördelarna af dennas deltagande i ärendenas behandling, utan ock kunde åstadkomma begär hos de för tillfället herrskande classerna att vinna öfvervägande fördelar på de öfrigas bekostnad, och således till det allmännas skada.
Det torde i öfrigt icke böra förbises, att de serskilda inom samhället nu befintliga medborgare-classerna upprunnit och under sekler utbildat sig i och genom sjelfva statslifvets successiva utveckling, samt att således en väsendtlig rubbning af grundvalen för deras politiska rättigheter, om den, emot förmodan, skulle af alla vederbörande i laglig ordning medgifvas, sannolikt kunde medföra vådliga följder för hela samhällets inre organisation.
Och just derföre att dessa classer i sig inbegripa Statens alla stora intressen, är Constitutions-Utskottet, med de fleste af ofvannämnde motionärer, af den mening, att bibehållandet af en på classval grundad folkrepresentation, — likväl i flera delar så förändrad, som tid och omständigheter påkalla, — lemnar den tillförlitligaste borgen för vården och befordrandet af samhällets väl, och att statens ändamål sålunda säkrast befrämjas.
På alla dessa skäl, och då ett åldrigt samhälles statsform icke, utan äfventyr för sjelfva samhällets bestånd, kan ensamt efter theoretiska grunder omskapas, har Utskottet, som dessutom anser endast det representationssätt vara rationelt, hvilket sannt ålergifver eller afspeglar statens inre organism, funnit sig böra antaga Stånds- eller Class-val såsom grund för det representations-förslag, Utskottet nu går att afgifva.
Hvad dernäst, bland hufvudgrunderna för national-represenlationens ombildning, fordrar att pröfvas och afgöras, är frågan, huruvida den nya representationen bör utöfva sina functioner på ett rum; eller delas på flera.
Constitutions-Utskottet har redan här ofvan antydt olägenheterna af den närvarande slåndsfördelningen på fyra rum, — en organisation, som i förening med det invecklade arbetssättet ofta verkat hämmande för fortgången af ärendenas behandling, och osammanhang i besluten, samt derföre länge varit föremål för anmärkningar.
Bland annat, som i öfrigt 12 Constitutions-Viskottets Memorial, N'.o 26. emot denna organisation erinras, förekommer, dels att de serskildta Stånden skola hvar för sig besluta öfver ämnen, deri möjligen blott ett eger egentlig sakkunskap, dels att, i följd af denna Ståndens isolering, beslut kan åstadkommas, som, äfven om representanternes antal i alla Stånd vore lika, befunnes i strid mot majoritetens åsigt, dels ock att, vid målens afgörande, det ena Ståndet icke kommer i tillfälle att granska de öfrigas meningar och beslut.
Någon tvekan kan således icke hos Utskottet uppstå för tillstyrkandet af en sådan ståndsfördelnings upphörande.
Vidkommande valet mellan Två-Kamar- eller En-Kamar-systein, torde det tillåtas Utskottet att upprepa det väsendtligaste af hvad iS/jo års Constitutions-Ulskott, såsom hufvudskäl för det förra alternativet, anfört, nemligen: att det är serdeles väl beräknadt att förekomma förhastade beslut; att en lagstiftande församling, för att uppfylla sin bestämmelse att representera alla, bör vara så organiserad, att icke blott den för ögonblicket rådande opinionen, — icke blott den majoritet, som, mer eller mindre missnöjd med det närvarande, söker ett bättre, utan äfven den minoritet, som, af fruktan att förlora det goda, man redan eger, är böjd att skonsammare bedöma det närvarandes brister, och strängare granska förbättrings-förslagen, — der kan, med hopp att blifva hörd, uttala sina fordringar; att det i hvarje Monarki, men helst i Sverige, sorn är vandt att se sina Konungar i spetsen för tidens ädlaste sträfvanden, är betänkligt att åt Konungen allena uppdraga hela den återhållande kraften; att det lika litet egnar Konungen att vara minoritetens ständige representant, som att vara ett viljelöst verktyg för majoriteten; att Hans ställning bör vara lika upphöjd öfver båda dessa alternativ; men att detta svårligen kan ske, utan att en verkligen stark återhållande kraft förlägges inom sjelfva den lagstiftande församlingen.
Hvad sålunda blifvit anfördt, innefattar, efter Constitutions-Utskottets omdöme, en tillfyllestgörande bevisning om företrädet af Riksförsamlingens fördelning i Tvänne Kamrar, hvilka komma i tillfälle att vid målens afgörande ömsesidigt pröfva hvarandras meningar, och såmedelst äro egnade att förebygga osäkerhet i Riksdagsärendenas behandling.
Utskottet tror sig fördenskull ej behöfva något vidare tillägga för motiverande af dess tillstyrkande, att, vid ombildningen af vårt representations-sätt, Riksförsamlingen må, i likhet med förhållandet uti de flesta andra representativa Stater, organiseras på Tvänne Kamrar.
Constitutions-Ulskottets Memorialj N:o 26. 13 Emedan för ledamöterne i den af dessa Kamrar, hvarest den mognare pröfningen bör vara att påräkna, måste bland qualifications-vilkoren förutsättas en vidsträcktare medborgerlig erfarenhet, och fördenskull i allmenhet en högre ålder, har Utskottet ansett Hamrarne lämpligen kunna benämnas den Aldre och den Yngre.
Beträffande vidare de elementer, hvaraf Riksförsamlingen skulle bestå, har Ulskottet redan utvecklat den åsigt, att alla de classer, som representera samhällets väsend tl i ga re, vare sig andliga eller materiella intressen, böra i national-representationen deltaga, äfvensom att fråga lämpligen icke kan uppstå derom, att någon af de classer eller s. k.
Stånd, som nu utgöra Rikets Ständer, skulle från Riksförsamlingen uteslutas eller sin representations-rält afslå.
Ridderskapet och Adeln, hvars i allmänhet förvärfvade medborgerliga bildning, jemte en stor del ledamöters ekonomiska sjelfständighet, gifver åt denna sambälls-class obestridliga anspråk på deltagande i landets lagstiftning, har till serskildt åtnjutande deraf att åberopa sekelgammal juridisk rättighet; och då i öfrigt tilldelandet af Adelskap med den politiska rätt, som detta Riksstånd för närvarande innehar, utgör ett Konungens prasrogatif, har Utskottet trott sig icke böra föreslå den adliga representations-rättens inskränkning på annat sätt, än att, enligt Ståndets sistlidne Riksdag preliminärt fattade beslut, den personliga sjelfskrifvenheten må upphöra, samt Ridderskapet och Adeln följaktligen, lika med öfriga samhälls-classer, tillsätta ett visst antal behörigen qualificerade Riksdagsmän genom val inom sig.
— Rikets Presterskap, i förening med Undervisningsverkens Lärare, hafva att bevaka Kyrkans och den vetenskapliga odlingens intressen; och Preste-Ståndets fortfarande delaktighet i national-representationen, utsträckt äfven till Lärare vid Elementar-läroverken, bör alltså anses desto mera rättmätig, som slåndsmedlemmarnes ställning i samhället är egnad att bibringa dem, äfven i Statsangelägenheter, tillförlitliga insigter, gagneliga för Riksförsamlingens rådplägningar.
— Borgare- och Bonde-Stånden, som representera samhällets materiella intressen, innehafva i Rikets lagstiftning en delaktighet, hvars fortfarande i lika grad med de förr omnärnnda Riksståndens, ingen lärer bestrida.
Men utom här ofvan nämnda fyra Riksstånd, som för närvarande äro i utöfning af Rikets lagstiftning, har ytterligare under tidernas lopp utbildat sig en numera betydande samhällsclass under namn af Ofrälse Ståndspersoner, bestående af Embetsman och Fastighetsegare, hvilkas rätt till 14 Constitutions-Utskottets Memorial, N:o 16. deltagande i National-represenlationen redan länge varit påyrkad och af allmänna rösten understödd, dock hittills utan annan framgång, än att deputerade af ofrälse bruksegare, för några Riksdagar sedan, blifvit i Borgare-Ståndel inrymde.
Nämnde nya samhälls-class, hvars grundförmögenhet sammanräknad uppgår till ganska högt värde, är i allmänhet i besittning af den bildning och den erfarenhet i medborgerliga värf, som för representant-kallets utöfning äro företrädesvis nödige; och med allt skäl torde kunna sägas, att ifrågavarande orepresenterade talrika medborgares uteslutande från Riksförsamlingen utgör bland bristfälligheter i vårt nu befintliga representationsskick, hvad som mest faller i ögonen.
For att afhjelpa denna brist, har således Utskottet funnit sig böra föreslå, att ofrälse Ståndspersoner, sorn antingen innehafva embete i statens tjenst eiler ega fast egendom på landet, må gemensamt tilläggas representations-rätt till lika andel i Riksförsamlingen med hvartdera af de redan befintliga Fyra Riksstånden, likväl så att de Ofrälse Bruksegarne, jemte Fjerdepartsegare i Fahlu bergslag, skulle från Borgare-Ståndet öfverflyltas till classen af fastighetsägare på landet, och Borgare-Ståndet deremot bland sig upptaga, dels dem, som i köpingarna idka borgerlig näring, dels de på landet boende Handlande, Sjöfarande och Fabriks- eller Slöjd-idkare^ som i egenskap af Contingerit-borgare erlägga afgifter till någon stad, dels ock de egare af hus eller jord i städer eller köpingar, hvilka ej annorledes äro till Riksdagsmanna-val berättigade.
I följd häraf, och som Utskottet, lika med nästlidne Riksdags Consti'udons-Utskott, anser, vid betraktande af Rikets nuvarande folkmängd, antalet af Riksförsamlingens medlemmar lämpligen kunna bestämmas till a5o, föreslår Utskottet, att 5o ledamöter, hvilket antal ungefärligen motsvarar det hittills vanliga inom Presteoch Borgare-Stånden, må väljas af hvardera utaf följande 5 Hufvudclasser eller Stånd, nemligen: 1:0 Riderskapet och Adeln; 2:0 Presterskapet och Lärare vid Undervisnings-verken, sålunda att bland Kyrkoherdar, med inberäknande af Biskopar och Pastor Primarius , må väljas l\o, — Comministrar, omgångsvis från de serskilda Stiften och Hufvudstaden , 4> — Universitetens Professorer inom de verldsliga Faculteterna 2, — och Lärare vid Elementar-Läroverken 4; — hvaremot Utskottet anser Wetenskaps-Academiens i sednare tid innehafda serskilda representationsrätt kunna åter upphöra, enär af representations-rättigbetens Constitutions-Viskottets Memorial, N:o 26.
15 nu föreslagna utsträckning till bildade samhällsmedlemmar i allmänhet skulle följa, att bland Academiens ledamöter sällan, om någonsin, kornme att finnas de, som icke i annan egenskap vöre till Riksdagsmanna-val berättigade; 3:o. Borgerskapet, jemte andre till Städer och Köpingar hörande; 4:o.
Proposition, M A. 9 må till Kongl. Maj:ts disposition för utgifterna dervid anvisa 20,000 R:dr årligen i tre år från och med året 1833; e) att, derest Rikets Ständer, i följd af den särskilda proposition, som från Kongl.
Majit nu derom adåtes, vid denna riksdag besluta väsendtligen högre beskattning å tillverkningen af bränvin, Rikets Ständer måtte bemyndiga sina fullmäktige i Riksgäldskontoret att, såvida uppbörden af denna skatt under året 1833, eller först år 1836, visar sig, utöfver behofvet för derå möjligen, i följd af Kongl. Majrts förslag, skeende andra anvisningar, lemna ett netto-öfverskott af minst 613,000 R:dr, successivt, i mån af behof, genom upplåning, på sätt ofvan förmäldt är, anskaffa och till Kongl. Maj:ts disposition utbetala det kapitalbelopp, som, enligt ofvananförda beräkning, erfordras för anläggningen af jernvägs-stambanan från Stockholm till Götheborg, med afdrag af sträckningen mellan Köping och Hult, om hvilken anläggning väg- och vattenbyggnads-styrelsen då borde för statens räkning genast gå i författning, i öfverensstämmelse med de planer och särskilda föreskrifter, sorn för sådant ändamål varda af Kongl. Maj:t fastställda och meddelade; f) att hvad som erfordras till ränta och amortissement å de statsobligationer, hvilka sålunda varda från Riksgäldskontoret utfärdade, må för åren 1836 och 1837 godtgöras af bränvinsskattens då influtne öfverskottsmedel; ankommande på Rikets
Ständer att för hvarje ny statsregleringsperiod besluta, huru berörda ränte- och amortissementsutgift, så länge den är af nöden, må bestridas; och g) att, såsom hittills, på den enskilda industrien och företagsamheten i landet må ankomma att företaga och utföra de smärre jernvägsbanor, hvilka för kommuuikationsbehof af mindre utsträckning erfordras, dock att ingen sådan bana, som kan bänföras under egenskapen af allmän väg, må kunna sättas i verket, innan Kongl. Maj:t, efter skedd anmälan om banans rigtning och beskaffenhet, dertill lernnät tillåtelse, och att, då dylika kortare jernvägar, såsom, bland redan i frågaställda, exempelvis de bi-banor, hvilka äro ämnade att med Köping-Hults-stainlinien sammanbinda städerne Askersund och Christinehamn, synas för tjente att med statsunderstöd ihågkommas, det bör, likasom förut, på särskild pröfning i hvarje fall bero, om och i hvilken mån dylika förelag må af staten understödjas, vare sig genom direkt anslag, eller med lån af allmänna medel.
OSCAR. J. F. Fåiirceus - Bih. till R St.
Prol. 1835 & 1834. 1 Sami. 1 Afd. 5 Haft. 10 Kongl. Maj:ls Nåd.
Proposition, JU 4.
Utdrag af protokollet öfver Civil' ärenden, hållet inför llans Alaj:t Konungen i Stats-Rådet pä Stockholms Slott den 16 November 1853.