Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har sedan dess kommit till visshet derom att icke uti någon representation den långsamhet vid kungörandet af representations-förhandlingar eger rum, sorn i vårt kära fädernesland.
Den upplysning, som bibringas allmänheten rörande våra diskussioner, beror nu helt och hållet uppå tidningarnes större eller mindre intresse för de olika frågorna och de olika talarne; och jag tror nog att Ridderskapet och Adeln erinrar sig, hurusom diskussionerna just i detta Stånd blefvo en tid alldeles förbigångna, för att icke tala om de fall, då våra förhandlingar befunnits dersammastädes på ett beklagligen bakvändt sätt återgifne.
Då det uti alla andra konstitutionela länder kan så tillgå, att diskussionerna följande dag finnas fullständigt införda uti allmänna tidningarne, kan jag icke inse, hvarföre icke samma förfaringssätt skulle kunna äfven hos oss införas; — och kostnaden tor den, till åstadkommande häraf, erforderliga tillökningen i Kansli-personalen skulle måhända ersättas genom den besparing, som skulle vinnas om man, genom vidtagande af ifrågavarande åtgärd, kunde undgå att framdeles trycka de digra diskussions-protokollen, hvilka sällan läsas af någon.
Ett skrifvet protokoll, upptagande ordagrannt diskussionen, borde likväl alltid finnas och vara för Stånden tillgängligt.
Genom ifrågavarande förändring tror jag att Riks-Stånden skulle undgå mycket Bih. till R, St.
Prot. 1862 4 1863. 11 Sami. 1 Afd. 1 2 Motioner hos Ridderskapet och Adeln i862.
N:o 2. af det klander, sorn tidningarnes nuvarande sätt att återgifva förhandlingarne plägar ådraga dem.
På dessa skäl får jag hemställa, att Stånden måtte så öka sina Kanslier att diskussionerna måtte genast kunna uppsättas, för att dagen efter hvarje plenum kunna i tidningarne inflyta, samt att, såsom ett vilkor för tidningarnes rättighet att upptaga desamma, fastställes att de icke må vara berättigade att göra några egenmägtiga uteslutningar.
Stockholm den 21 Oktober 1862. A. C. Raal. IV:o %.
Af Friherre Stjernstedt; Johan Willielm, angående särskild tryckning af de inom Riks-Stånden väckta motioner.
Jag ber att få hos Höglofliga Ridderskapet och Adeln väcka ett förslag, som vid sista riksdagen af en numera afliden aktad ledamot af detta Stånd framstäldt och af dåvarande Expeditions-Utskott hufvudsakligen understödt, likväl då förföll på grund af tvänne Stånds, Högvördiga Preste-Ståndets och Hedervärda Bonde-Ståndets, afslag.
Vördsamt föreslår jag, i likhet med sista riksdagens Expeditions-Utskott: att såväl vid innevarande riksdag, som för framtiden, intilldess Rikets Ständer annorlunda förordna, motioner inom Riks-Stånden icke vidare skola, såsom hittills skett, tryckas i de särskilda Ståndens protokoller, utan i ett sammanhang för sig och till lika antal exemplar med Bihanget till Riks-Ståndens protokoller, samt i mån af tryckningens fortgång, på sätt som sker med nämnde Bihang, bland Ståndens samtlige ledamöter häftevis utdelas; äfvensom att tryckningen af alla de inom Riks-Stånden väckte motioner skall, så fort ske kan, verkställas genom Expeditions-Utskottets försorg och under dess inseende, samt att motionerna skola utgöra en ytterligare »Samling» utaf Bihanget till Riks-Ståndens protokoller.
3 Kunnande till stöd för detta förslag ånyo hufvudsakligen anföras:
Att om innehållet och beskaffenheten af en motion hvarken hos Riks-Stånden eller inom
Utskotten i allmänhet erhålles annan och närmare kännedom än den, som vinnes genom afhörandet af motionens uppläsning, hvilken kännedom sålunda ofta blir högst ofullständig, hvaremot om motionerna särskildt trycktes och utdelades, tillfälle bereddes icke blott Utskottens ledamöter, utan äfven andra ledamöter af RiksStånden, att taga noggrann kännedom af motionerna, så att de frågor, som motionärerne gjort till föremål för sina framställningar, kunde med vida större tillförlitlighet, än nu är händelsen, öfvervägas och bedömas; att den ifrågavarande åtgärden skulle bereda förenkling i arbetet för Utskottens Kanslier, hvilka då icke behöfde uti hvarje betänkande vidlyftigt upprepa motionens innehåll, utan kunde begagna helt kort rubrik, medelst hänvisning i öfrigt till den tryckta motionen; att ledamöterne i Stånden då ej heller behöfde, såsom nu, lita på den uppfattning af motionens motiver, hvilken Utskottens Sekreterare eller Notarie framställt, ej eller motionärerne sjelfve finna anledning, såsom nu någongång inträffat, till klagan deröfver, att deras motiver icke blifvit uti betänkandet fullständigt upptagne; att då motionerna icke behöfde intagas uti Riks-Ståndens protokoller och Utskottens betänkande!! i allmänhet kunde blifva kortare än förr, härigenom uppstode en besparing, som i det närmaste skulle motsvara den ökade kostnad, motionernas särskilda tryckning komme att medföra; samt att slutligen i en Representation, som består af 4 Kamrar, der man i den ena ej vet hvad som passerar i den andra, vore det väckta förslaget så mycket nyttigare, som de förslag, hvilka i någotdera Riks-Ståndet väckas under motionstiden, blefve i tid kända i de öfriga Stånden, hvarigenom en mängd öfverfiödiga motioner skulle uteblifva, då man såge, att en framställning i samma syfte, som man sjelf ämnade väcka, redan vore gjord.
Om remiss till blifvande Expeditions-Utskott anhålles vördsamt.
J. VI .
4 Motioner hus Ridderskapet och Adeln \8(i2. /V.o 3 W:o 3.
Af Grefve JLeiveilhaupt Claés JVlagnuSj angående Skogs-mshtutels förflyttning tilt Leckö Kungsgård.
Det ar för enhvar bekant, att skogshushållningen utgör en af vår lands vigtig8ste och naturligaste näringsgrenar.
I andra länder, der mindre tillgång finnes på skog och för skogsodling tjenlig mark, uppoffras stora summor för de läroverk, der såväl den theoretiska som praktiska undervisningen meddelas åt personer, som egna sig åt skogsvården.
Vi hafva här visserligen ett skogs-institut, der den theoretiska bildningen meddelas elever; men vid detta skogs-institut, på hvars område, 2 tunnland 23 kappland, knappast träden lemna skugga åt de elever, som der söka sin bildning, kan den praktiska undervisningen icke meddelas på annat sätt, än att lärare och elever, såväl på Statens, som på egen bekostnad, besöka aflägsna skogar.
Eleverna äro icke i tillfälle att vid institutet se eller handlägga skogssådd eller med egen hand lemna de späda plantorna den vård, som erfordras under uppvexten, under de i vanliga fall 2:ne år, som de vid institutet skola bildas till skickliga forstmän.
Såväl forstmannen som landtmannen måste i jemnbredd med theoretisk bildning praktiskt handlägga det yrke, ät hvilket han egnat sig, och den praktiska bildningen, hvilken af mig såsom hufvudsak anses, då det är fråga om skogsskötsel, den vågar jag påstå är helt och hållet tillbakasatt vid det nuvarande skogs-institutet, hvarifrån dock män skola utgå för att i olika delar af landet sprida de kunskaper, som de der inhemtat.
Enligt de upplysningar, jag kunnat skaffa mig, lära elevernas resor från institutet de sednare åren kostat Staten 3,000 R:dr R:mt och denna summa torde än ytterligare behöfva ökas i den mån elevernas antal stiger, hvilket, då såväl
Staten som den enskilde inser nödvändigheten af en bättre och ändamålsenligare skogsvård, än den, hvilken hitintills varit iakttagen, otvifvelaktigt måste inträffa.
För närvarande ega vi tusentals tunnland skog, som lemnats utan vård och nära nog utan all tillsyn.
Vid de förnämsta Tyska skogsläroverken är behofvet af erforderliga experimentoch öfningsskogar väl ombesörjdt, hvarigenom en mera fulländad forstmannabildning Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1862.
N:o 3. 5 åstadkommits hos Skogs-statens tjenstemän, och häraf hafva rika frukter vunnits genom en mera ofelbar behandling af Statens skogar.
Åt skogsläroverken i Braunschweig och Sachsen äro, efter hvad jag har mig bekant, stora skogar anslagna i närheten af läroverken i och för de praktiska öfningarne, som alla tider af året i skogen förekomma och behöfva af den verklige forstmannen inhemtas.
I Wurtemberg är vid Hohenheim inrättad en iorenad forst- och landtbruks akademi.
I Preussen är forst-akademien förlagd vid Neustadt-Eberswalde i en större skogstrakt, der icke mindre än cirka 30,000 tunnland stats-skogar äro ställda under förvaltning af akademiens lärare och tjenstemän.
Der lemnäs således rika tillfällen för eleverna att såväl praktiskt som theoretiskt fullända sina studier.
Mången torde anse att äfven här är tillräckligt sörjdt för den praktiska forstmanna-bildningen, då först och främst anslag lemnäs till eleverna, att uti från institutet aflägsna skogar under några veckor sommartiden inhemta den praktiska kunskapen, samt att ingen från institutet utexaminerad elev erhåller befordran förr än han ett år tjenstgjort såsom biträde åt någon Öfverjägmästare.
Våra äldre forstmän finna sig vara barn i skogshushållningsläran, då de besöka en utländsk forst-akademi, och likväl är det unga män, som vid vårt nuvarande skogs-institut blifvit till forstmän bildade, hvilka vid de på sednare åren inrättade skogs-skolorna på knappast nio månaders tid skola bilda dugliga skogvaktare och skogvårdare.
Denna anordning visar redan huru ringa värde våra skogar anses ega, då det ens kan anses för en möjlighet att på den korta tidrymden af icke 9 må nader bilda en duglig skogvårdare, på hvilken man eger anspråk att han bör kunna både så och uppdraga skog.
Har han möjligen under sin korta lärotid på papperet lärt sig detta, så är det dock så mycket omöjligare att han kunnat inhemta praktisk kännedom härom, som det finnes trädfrön, hvilka ligga 18 månader i jorden innan de uppkomma, — således mer än tvänne gånger så lång tid, som lärokursen varar.
Skola Statens skogar komma att vårdas och gifva Statskassan den inkomst nutidens fordringar kräfva, så fordras ock, att ett skogsläroverk anlägges utom Stockholms gator, der tillfälle finnes för såväl den praktiska som theoretiska forstmannens bildning.
Vid sistlidne riksmöte nedlade äfven jag min röst emot Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om anslående af Leckö kungsgård till ekplantering.
Orsaken dertill var, att jag ansåg det Staten redan uppoffrat allt för betydliga summor i både lyckade oeh mindre väl lyckade ekplanteringar.
Men bland de lägenheter, som i landet finnas, torde få vara så lämpliga att anslå till en läroanstalt för forstmän, som Leckö kungsgård, hvilken lemnar Statskassan ett årligt arrende, efter hvad jag kunnat er - 6 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 3. fara, ungefär motsvarande den summa, som nu erfordras till elevernas årliga skogsresor för inhemtandet af den alltför ringa praktiska undervisningen.
Vid kungsgården lära, efter hvad jag kunnat inhemta, finnas aldre skogar af tillräcklig vidd, flera anläggningslägenheter för såväl löf- som barrskog, gammal åker, odlingslägenheter, hårdvalls- och sidvallsängar, samt i närheten kronoparken Rådaås, 415 tunnland 5 kappland, utom de öfriga tolf kronoparken^ om tillhopa 13,198 tunnland 19 kappland samt 15,684 tunnland 20 kappland häradsallmänning, summa summarum 28,883 tunnland 7 kappland, inom Skaraborgs län, som jag förmodar samtlige stå under allmän vård; således finnes der riklig tillgång för eleverna att på Kronans mark inhemta den i högsta grad nödiga praktiska underbyggnaden.
Den förut icke obetydliga jord vidden vid kungsgården kan dessutom ytterligare utvidgas, om det anses nödigt, genom tillägg af det Skogsplanterings-kassan tillhöriga förra Ofverjägmästare-bostället Wensjö af cirka 500 tunnland.
Leckö kungsgård erbjuder följaktligen rika tillfällen, utan vidare större uppoffiingar från Statens sida, för beredande af logementer såväl för lärarepersonalen, sorn plats för ett större antal elever, isynnerhet om slottet dertill upplåtes och inredes.
Ställets belägenhet intill ångbåtsleden sätter del i lätt förbindelse med öfriga provinser, äfvensom en kringliggande särdeles produktif ort gynnar tillförseln af lifsförnödenheter.
Vid en förflyttning af skogs-institutet tilt Leckö skulle måhända erfordras någon förhöjning af lärarnes löner emot de nuvarande, då skogs-institutets lärare nu afven hafva andra tjenstebefattningar med åtföljande löneförmåner; men denna förhöjning kan icke erfordras större, än att den ersättes genom inbesparing af de medel, som nu åtgå till understöd för elevernas årliga skogsresor, och skulle således rakningen komma att stå lika jemt om skogs-institutet ensamt förflyttades, men gifva behållning om ett landtbruks-läroverk i sammanhang med skogs-institutet inrättades.
Hvad beträffar den erforderliga kostnaden för bostädernas nödiga reperation och förändring till lärosalar och logementer, bör denna blifva fullt ersatt, om t. ex. det nuvarande institutet öfverleranas till Skogs-styrelsen och boställe för Generaldirektören, Sekreteraren och Vaktmästaren samt dessutom 2:ne rum der reserverades för Skogs-statens tjenstemän, som på kortare tider besöka hufvudstaden och hafva angelägenheter hos Skogs-styrelsen att uträtta.
Tomtlegan till Kongl.
Djurgårdskassan för de 2:ne tunnland 23 kappland, som till skogs-institutet äro upplåtna, lärer uppgå till den betydliga summan af 600 R:dr R:mt årligen.
Hunnebergs skogs-skola bör, efter min tanke, förflyttas till Leckö, att der blifva såväl skogs-institut som skogs-skola, hvilka båda läroanstalter mer än väl böra kunna förenas.
På grund af hvad jag här i största korthet sökt framställa, får jag vördsamt föreslå, att Leckö kungsgård med allt underlydande, så snart som möjligt, öfverlem - Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
? nas till Kongl. Maj:ts disposition för att, på sätt som kan finnas lämpligast, med tillhjelp af de medel, som redan finnas anvisade för skogs-institutet i Stockholm, användas till skogs-institut och skogs-skola samt möjligen i förening dermed landtbruks-skola för Skaraborgs län, till bildande af för landet behölliga skickliga såväl forstman som jordbrukare.
Om remiss af denna min motion till vederbörligt Utskott får jag vördsamt anhålla.
Claes M. Lewenhawpt.
Af Grefve Lewenhaupt; Claes Magnus; angående nedsättande af en Kommitté för undersökning af arealen och beska/f enheten af Statens skogar, samt om anslag till ifrågavarande ändamål.
Likasom det för den enskilde är en nödvändighet att känna hvad han eger, för att derefter kunna inrätta sin hushållning, likaså anser jag det nödväudigt för en Stat att känna de tillgångar, som inom densamma finnas, för att deraf kunna draga fördel.
Det gifves emellertid en Statens tillhörighet, som icke på långt när lemnar
Statsverket den inkomst, som deraf kunde och borde hemtas, och egentliga orsaken till detta missförhållande torde böra sökas deruti, att kännedom saknas om den rikedom, som ligger dold och till största delen obegagnad, uti de skogar, hvilka tillhöra Statsverket.
Flera med mig hafva förgäfves sökt att fä reda på arealen af krono-, boställsoch till häradsallmänning upplåten skogsvidd.
Den tillförlitligaste uppgift härom, som kommit till allmänhetens kännedom, torde vara att återfinna uti Skogs-kommitténs betänkande af år 1856; men äfven den synes mig ofullständig, då t. ex. för Malmöhus län ej uppgifves någon skogsvidd: samma är förbållandet med liera län.
Den enskilde kan af sina skogar bereda sig stora inkomster och med en klok hushållning vårda dem.
Så borde äfven Statsverket årligen kunna förskaffa sig betydliga inkomster från sina skogar med iakttagande af en klok beräkning och alltid med afseende fästadt på deras framtida bestånd.
Men för att bereda sig en sådan 8 Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1862.
N:s 5, inkomst är det en hufvudsak, att först veta livad man eger och sedan dragande fördelar man kan och bör, utan att gå efterkommandes rätt för nära.
Under den förhoppning att Rikets nu församlade Ständer, i likhet med mig, gerna skulle önska att hafva en tillförlitlig uppgift på arealen och beskaffenheten af de Staten tillhöriga skogar, öfver hvilka Statsverket har att disponera, vågar jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte ingå till Kongl. Majit med underdånig anhållan om nedsättandet af en Kommitté, hvilken fick sig ålagdt, att, så fort sig göra låter, till Rikets Ständer framlägga en för hvarje län särskildt upprättad tillförlitlig uppgift öfver arealen och beskaffenheten af alla Staten tillhöriga skogar, hvaröfver Statsverket har att disponera samt till dessa arbetens bestridande lemna ett årligt anslag.
Claes M Leioenhaupt, N:o 5.
Af Grefve Hamilton* Jacob Essen* angående anvisande af medel förskottsvis till fullbordande af Statens jernbana emellan Falköping och Jönköping.
Vid sistlidne riksmötes statsreglering för åren 1861, 1862 och 1863, beviljade icke Rikets Höglofl.
Ständer anslag till jernvägs-anläggningen emellan Falköping och Jönköping för längre jernväg än från förstnämnda ställe till Mullsjö, hvadan återstående mil till Jönköping kanske först komme att fullbordas under loppet af år 1865; men då nu redan innevaraade höst jernvägen till Mullsjö blir färdig, och det är af stor vigt för omkringliggande provinser att deuna jernväg utsträckes, så fort ske kan, till Jönköping, får jag vördsamt föreslå, det Rikets Ständer måtte förskottsvis anslå den summa, ungefärligen Två millioner R:dr, som erfordras till fullbordandet af ifrågavarande jernvägssträckning, af hvilken summa en half million R:dr tarfvades i början af instundande Februari och återstoden under loppet af år 1863.
Remiss af detta mitt memorial begäres till Stats-Utskottet.
Jacob Hamilton. mto e. Motioner hos Ridåer skåpet och Adeln 1862.
N:o 6. 9 JW:o 6.
Af Herr Joll»H I?1 !Ull'i(x< angående förändring i sättet för uppbörden af de s. k. Augments-hemmans-räntorna. lag får vördsamt föreslå: att alla till rustningsstam vid de indelda Kavalleri-regementena anslagne hemmansräntor måtte, i likhet med hvad som eger rum i fråga om andra jordeboks- och hemmantalsräntor, af vederbörande
Landtstats-tjenstemän de skattskyldige debiteras, vid krono-uppbördsstämmorna af dem uppbäras samt sedermera oafkortade få af räntetagarne lyftas antingen hos vederbörande Kronofogde eller i länets ränteri.»
Såsom skäl åberopas: att dessa räntor icke rimligen kunna betraktas annorlunda än andra fast egendom åsatte skatter, hvilka af kronobetjeningen uppbäras, i synnerhet sedan genom föregående riksdagars beslut uppsägningsrätten till räntepersedlarnes leverering in natura upphört för alla räntetagare, och dessa persedlar numera utgå efter 10 års medel-markegångspris; att det nu gängse sättet för ränteuppbörden, hvilken verkställes genom räntetagarnes egen försorg, medför årligen både för dem och för räntegifvare mångfaldiga besvär och kostnader samt föranleder icke sällan till långvariga rättegångar dem emellan, i synnerhet om, såsom ofta är fallet, rusthålls- och augmentshemmanen äro från hvarandra aflägse belägna eller emellan ilere egare delade; och att under sådana förhållanden räntetagarne kunna, hvarpå finnas flere exempel, i (lere år blifva uppehållne i deras tillständiga rätt till årligt utfående af de för aug mentshemman förskjutne kostnader till rustningens bestridande.
Denna motion, hvilken är af vigt för innehafvarne af alla rusthålls- samt aug mentshemman, uppgående tillhopa till omkring 13,500 mantal, anhåller jag måtte remitteras till Bevillnings-Utskottet och att i den blifvande Bevillnings-stadgan inrymmes föreskrift i den syftning jag nu föreslagit.
Stockholm den 30 Oktober 1862. J. M. Palmcrantz. lith. till R.
Prot. 1862 & 1863. 11 Sami. 1 Afd. 2 10 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 7. N:o 7. Af Friherre voll Schulzenheim; David; angående inlösen för Statens räkning af del s. k. Köping-Hult-bolagets jernbana.
Sedan, genom den nu till Orebro fulländade stambanan, en sammanbindning med den ett enskildt bolag tillhörande Köping-Hult-jernvägen numera kommit till stånd, får jag, i likhet med hvad jag vid föregående riksdag framställt, vördsammast föreslå, att nämnde Köping-Hult-jernväg må blifva af Staten inlöst och med Statens jernvägs-system förenadt.
Utom de skäl, som förut talat för en sådan åtgärd, såsom billighet och rättvisa emot ett bolag, som obestridligen eger förtjensten, att först uti fäderneslandet hafva företagit jernvägsbyggnad i större skala, hvarigenom såväl stor fördel tillskyndats de delar af landet, som med denna jernväg hafva beröring, som ock kunskaper och arbetsskicklighet i jernvägs-byggnadskonst härstädes först blifvit åstadkommen, hafva särskilda skäl tillkommit, som nu ytterligare tala till förmån för sådan ifrågasatt inlösen.
Jag har nemligen erhållit kännedom om, att Köping-Hult-bolaget skall finnas villigt, att denna gång afstå jernvägen med tillhörande materiel och byggnader till Staten, till det pris, som bestämmes efter å densamma skeende värdering, samt att bolaget antager i liqvid, Stats-obligationer på 40 år, med 4 procents ränta.
Genom ett enskildt bolag, som bildar sig i vestra delen af Westmanland för anläggande af en jernväg ifrån staden Köping, i rigtning norrut, efter Hedströmmen ända upp till Uttersbergs bruk, tillkommer en ny och betydlig rörelse och ökas för hela denna del af landet betydelsen af Köping-Hult-jernvägen och meddelas för framtiden en högst betydlig tillökning i trafik för Örebro-jernvägarne.
Gemensamhet i flere fall uti bangårdar och lokalstyrelse finnes redan, emellan Köping-Hult-bolaget och Styrelsen för Statens jernvägar.
Köpings stads länge icke beaktade anspråk på att ihågkommas med medel för sin framtida förkofran torde ej heller alldeles böra förbises.
På grund af alla dessa skäl förefinnes största anledning, att en så beskaffad inlösen af Köping-Hult-jernvägen för Statens räkning nu må ega rum och hvilken jag härmed föreslår, med anhållan om remiss till Stats-Utskottet af mitt förslag; men då något visst och bestämdt belopp i penningar, hvarken af mig eller sedan af Stats-Utskottet kan uppställas, för att sedan inför Rikets Ständer kunna komma till ompröfvande, får jag särskildt föreslå att Rikets Ständer måtte ingå till Kongl. Majit med anhållan, att en värdering af omnämnde Köping-Hult-jernväg må, så fort sig göra Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
Ii låter, ega rum, genom en kompromiss, hvilken kanske lämpligast och rättvisast kunde sammansättas af 5 personer, hvaraf 1 utses af Kongl. Maj:t, 2 af Köping-Hult-bolaget, 1 af Kongl. Väg- och Vattenbyggnads-styrelsen och 1 af Husbållnings-sällskapet eller Konungens Befallningshafvande i Orebro län.
Genom den i Sverige residerande Direktören för Köping-Hult-bolaget, kan för öfrigt Stats-Utskottet direkte erhålla de upplysningar, som för frågans utredning äro af nöden.
David von Schulzenheim.
Af Grefve Taube* Henning Edvard* om stiftande af en lag, rörande entledigande och pensionering af sådana Statens embets- och tjenstemän, som, i följd af vansinne, lamhet, blindhet eller annan obotlig sjukdom, en längre tid varit urståndsatte att sina tjenster bestrida.
Uti en den 30 November 1859 (l:a Häftet af Ridderskapet och Adelns Protokoller, pag.
569,) uppläst motion väckte jag det förslag, att Rikets Ständer måtte, för deras del, antaga en så lydande lag:
Statens embets- eller tjensteman, hvilken i följd af vansinne, blindhet, lamhet eller annan obotlig sjukdom under tre på hvarandra följande år oafbrutet varit urståndsatt att sin tjenst förrätta, utan att anledning vidare är förhanden, att han kan åter vinna tjenstbarhet, må, sedan detta förhållande blifvit genom föregången ransakning behörigen utredt och styrkt, vid domstol, derunder han för embete eller tjenst lyder, medelst dom kunna från tjensten skiljas.
Dock att härvid iakttages: dels att, derest han då, enligt Författningarne, är berättigad till pension från Allmänna lndragningsstaten, eller allmän pensions-inrättning, sådan pension honom för hans återstående lifstid, genom vederbörandes förordnande tillägges: dels att, om han icke är sålunda till pension berättigad, eller den honom tillkommande pension icke motsvarar den lön eller de löne-inkomster 12 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.