Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det torde vara klart, alt all språkundervisning bör gå ut på att lära eleven både att förstå ett språk och att bruka det i tal och skrift.
Och då hvarken iäroverks-siadgans ofvan antydda bestämmelser kunna anses fordra för mycken hemskrifning, eller det kan vara skål att under lärotimmarne i skolan förmena iärarne att i sin undervisnings-method använda skriföfningar, kan Utskottet ej förorda bifall till Herr Sommelii i berörda hänseende framställda förslag.
1 sammanhang härmed torde det vara i sin ordning att omnämna de motioner, som åsyfta en förändrad method vid undervisningen och att förekomma lärjungarnes öfveransträngning.
Sålunda har Biskop Björck (i motionen N:o 109) hemställt, att Dikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t anhålla, ”att Kongl. Majit täcktes såsom tillägg till nu gällande nådiga stadga för eiementar-läroverken utfärda reglementarisk föreskrift, att vid undervisningen inom skolans nedre klasser alla andra vid undervisningen förekommande läroämnen än svenska, tyska, latin, grekiska och mathematik skola hufvudsakligen genom läsning på lärorummet och genom muntlig undervisning af Iärarne åt ungdomen bibringas, hvarvid några hemlexor icke böra löreo mraa, såsom ock för öfrigt bör tillses, alt de lexor och skriföfningar, som lemnäs ungdomen för sysselsättning utom lärorummet, icke blifva vidlyftiga, så att derigenom nödiga tillfällen för kroppsöfningar och hvi!a blifva lärjungarne betagna, äfvensom särskildt afseende bör fästas derpå, att icke, såsom här och der lärer varit brukligt, hemlexorna må härigenom blifva så många eller betydliga, att för deras inlärande söndagsarbetet tages i anspråk;” och halva i denna motion Doktorerne Carlander, Nordlander, Collén och Säve samt Prosten Rabe instämt.
Herr Ridderstad åter har (i motionen N:o 242) föreslagit l:o att vexelundervisnings-methoden med de modifikationer, som tid och erfarenhet gifva vid handen, måtte läggas till grund lör undervisningen inom Dikets elementarläroverk och allmänna skolor samt 2:o att alla så kallade hemlexor upphöra; och slutligen har Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 118. 15 Herr Sommelius föreslagit: att i de 5 nedre klasserna bör ungdomen undervisas 5 timmar i skolan, hafva 2 exercilielimmar och en å
Iva öfverläsningstimmar i hemmet dagligen; att i de 4 öfre klasserna bör uppläsnings- och undervisnings-timrnarna i skolan ej vara flera än 4, hvartill fordras minst 6 öfverläsningstimmar; kommande dertill 2 exercitietimmar dagligen samt den tid, som behöfves för utarbetande af hemthemata.
Hvad nu först angår det af Herr Ridderstad föreslagna införandet af det så kallade vexelundervisnings-systemet, torde det vara allmänt bekant, att della system af de skickligaste lärare pröfvals och befunnits mindre lämpligt samt numera endast användes såsom eli nödfallsmedel der lärarekrafterna äro otillräckliga.
Det vill ock synas alt, om ett undervisnings-system är desto fullkomligare, ju mera det anlitar det lefvande ordets kraft, de slutna klasserna, der detta till en vida högre grad är förhållandet, måste hafva företräde, läsningen må nu för öfrigt, i afseende på lärarne, vara åmnesläsning eller klassläsning.
Der dylika klasser finnas och icke äro af lärjungar öfverfulla, kan den insigtsfull och skicklige läraren, han må undervisa, förklara hvad som skal! läsas, eller förhöra hvad som blifvit läst, med ordets magt verka på hela lärjunge-antalet i det han verkar på hvarje enskild, kan samtidigt bedöma, huru hvar och en fattat, kan beriktiga hvad som är orätt, belysa hvad som är dunkelt, bestämma hvad som är sväfvande och obestämdt, eller framkalla, underhålla och vägleda sjellverksamheten.
Dessa frukter kunna icke i samma mån vinnas af monitörsystemet, om det än på det sorgfälligaste bevakas, och om än de yppersta didaktiska hjelpmedel användas, enär en aldrig så god lärobok ej ersätter en skicklig lärares omedelbara undervisning.
De öfriga här ofvan anförda förslagen hafva det gemensamt, att de yrka ett stadgande i skolordningen om det mått af tid, lärjungen bör i skolan och i hemmet använda på inlärandet af sina föresätta lexor.
Det har likväl synts Utskottet som läroverksstadgan, hvilken egentligen har till föremål ordnandet af undervisningen inom skolan, svårligen skulle kunna på eli fruktbärande sätt meddela reglementariska föreskrifter om iärjungarnes sysselsättning i hemmel, utöfver hvad skolstadgan för närvarande innehåller, då den i § 100 föreskrifver, att ”Rektor och klassföreståndare böra noga tillse, all icke i något ämne hemlexor åläggas lärjungen till ett mått, som kan betaga honom nödig hvila och förströelse, eller hindra förberedelse i andra läroämnen.”
Att med de gifna föreskrifterna hemlexorna kunna ordnas på ett sätt, alt dessa icke blifva för lärjungen öfveranslrängande, har erfarenheten visat.
Så t. ex. finner man af den sist utgifna årsberättelsen från ett af läroverken i riket, att för de lägre klasserna, till och med den 4:de; hemarbetet bestämmes på det sätt, att lärarne vid lermirens början, sedan lektions-schemat blifvit uppgjordt, med ledning af detsamma öfverenskomma, i hvilket eiler hvilka läroämnen lör de särskilda veckodagarne få gifvas hemlexor, efter den regel, alt desamma för. lärjungar af medelmåttig förmåga må upptaga inalles en halitimma om dagen för lista klassens lärjungar, en timma 16 Allm. Besv.- och Ekon.-Ut skottets Betänkande N:o 118. för 2:dra klassens, en och en half timma för 5:dje samt en och en half till två timmar för 4:de klassen; att deremot för de högre klasserna man bestämmer, huru många timmars hemläsning i hvart och ett särskildt ämne får påräknas för hvarje vecka, samt att, till fö'jd af denna bestämning, det hemarbete, som varit lärlingarne i 5:le, 6:te och 7:de klasserna åjagdt, kan anses öfverhufvud laget motsvara 2 å 2a timmar om dagen, deruti likväl icke inberäknadt arbetet med hemscripta.
Frågan i hvad mån hemlexor höra undvikas, står åter i närmaste samband med det vigtiga spörsmålet, huru i allmänhet öfveransträngning med skolans lärjungar skall kunna förekommas.
Motionärernes särskilda anföranden och än mera de diskussioner inom Stånden, af hvilka Utskottet erhållit kännedom, utmärka alt delta ämne tilldragit sig en liflig uppmärksamhet, och man ledes deraf till det antagande, att verkliga anledningar till klagomål förefinnas.
Att hemlexorna icke böra ensamt bära skulden torde vara uppenbart, likasom att de i och för sig sjelfva ej böra anses såsom något ondt.
Det måste utan tvifvel vara nyttigt för lärjungen, att han i tid vänjes alt arbeta på egen hand, utan att vara biträdd hvarken af den olfentlige läraren eller någon enskild handledare, hvaremot det är angeläget alt denna hemläsning med tillbörlig klokhet och med måtta anlitas, samt planmäs sigt ordnas.
Icke heller har Utskottet kunnat biträda det af Herr Sommelius väckta förslag, att undervisning stulen i skolan måtte inskränkas, så att den skulle blifva för de fem nedersta klasserna 5 timmar, och för de öfriga blott 4 timmar om dagen.
Skolstadgans föreskrifter i afseende på undervisningstimmarne innehålla hufvudsakligen : ”att i hvarje vecka skola vid alla elementarläroverk vara inom första och andra klasserna trelio, och inom de öfriga klasserna öfverhufvud tretiotvå offentliga lärotimmar; att ej flera än tre allmänna lärotimmar må följa på hvarandra, eller flera än sex användas inom samma dag, ej heller under någon hel söcknedag all undervisning uteblifva; att mellan omedelbart på hvarandra följande lärotimmar medgifves lärjungen fem till tio minuters ledighet, hvilken i lärotiden inberäknas gamt att föröfrigt, efter olika orters sed och årstidernas beskaffenhet, lärotimmarne må ordnas på sått Ephorus efter Rektors och lärares förslag godkänner.”
Att nu, i stället för dessa, efter de mångfaldigt vexlande förhållandena i vårt land, väl lämpade allmänna föreskrilter, stadga ett för alla orter och årstider bestämdt gällande antal läsetimmar för hvarje dag, skulle, efter Utskottets mening, icke vara tjenligt.
Beräknar man den af motionären föreslagna lärotid efter vecka, så skiljer den sig från den nu gällande i de båda lägsta klasserna alls icke, samt i tredje till och med femte klasserna endast med tvänne limmar i veckan, hvilken skilnad synes vara alltför ringa, för att en hemställan om nytt stadgande i delta hänseende kan anses påkallad.
I afseende åter på de tvänne öfversta, tvååriga klasserna innefattar motionärens förslag en betydlig inskränkning i nu stadgade undervisningstid - Ålim. Besv.- och Ekon.- Utskottets Betänkande N:o 118. 17 visningstid, genom hvilken åtgärd, efter motionärens förmenande, ett hufvudsakligt hjelpmedel skulle vara vunnet emot lärjungarnes öfveransträngning.
Men detta förslag, om det genomlördes, skulle, efter Utskottets tanke, snarare hafva en motsatt verkan.
Det synes nemligen uppenbart att, om man skulle afskära för lärjungen det tillträde han nu eger till sm lärare, eller inskränka tillfället att af honom erhålla nödiga upplysningar och förklaringar, så skulle man derigenom icke förminska, utan föröka lärjungens eget arbete.
Lärarens verksamhet i skolan kan icke annat än lända till lärjungens utbildning och för honom utgöra en lättnad och en hjelp.
Endast i det fall, att man tänkte sig lärarens arbete i skolan såsom hufvudsakligen ett förhörande af de lexor, lärjungen i hemmet lärt sig, skulle man kunna komma lill den slutsats, att ett ökadt antal timmar i skolan medför en tillökning af lärjungens hemarbete.
Men om under den tid, lärare och lärjunge tillbringa tillsammans i skolan, den förre sprider ljus öfver det ämne, som är i fråga, utreder det som är svårfattligt, framställer i sitt sammanhang hvad som vid första anblick förefaller främmande, fäster uppmärksamheten på hvad som är hufvudsakligt, och dervid tillika på lämpligt sätt tager i anspråk lärjungens egen tankeverksamhet, så måste otvifvelaktigt behofvet af hemarbete för lärjungen derigenom förminskas.
Det gemensamma arbetet måste underlätta lärjungens framsteg, så alt han af en timme, använd tillsammans med läraren, drager vida större fördel, än om han skulle få samma timme sig tilldelad för enskild förberedelse.
Å en annan sida skulle fördelningen af det större antal läroämnen, som i de högre klasserna förekomma, på ett så litet antal skoltimmar, som det föreslagna, göra det för läraren betydligt svårare att i hvart läroämne hinna meddela den undervisning, som för skolans ändamål är behöflig.
Ur en helt annan synpunkt har en inskränkning af undervisningstiden i den öfversta af skolans klasser icke sällan blifvit yrkad, nemligen af det skäl, all tillfälle till arbete på egen hand må beredas de lärjungar, som stå nära att öfvergå till det sätt att studera, som är gällande vid universitetet.
Men en sådan inskränkning är redan, och på ett lämpligare sätt, medgifven genom Skolstadgans 24 §, i hvilken det heter: ”Åt öfversta klassens lärjungar må Rektor en eller högst tvänne gånger i månaden bevilja en hel dags ledighet, hvilken bör användas till enskilda studier under Rektors eller vederbörande lärares kontroll.”
Bättre än att öfversta klassens lärjungar skulle få för dagen en timmes ledighet, hvilken lätteligen kunde förspillas, synes det vara, om de få tillfälle alt på en gång och med samlad kraft genomgå ett ämne i dess sammanhang och sålunda förbereda sig för den akademiska frihet, till hvilken de snart komma att öfvergå.
Att emellertid öfveransträngning egt och eger rum, alt den måste antagas bero dels af ett ovist nit hos lärare, som glömt att kunskapen ej stegras i mån af den Bih. till B.
St Brot 1862 é 1863. 8 Sami. 31 Haft. 3 18 Allm. Besv.- och Ekon - Utskottets Betänkande N:o 118. intelektuela processens qvanlilativa uppdrifvandé, dels af sältet, på hvilket undervisningen ineddelas, dels af de i Skolstadgan för särskilda klasser föreskrifna kursers alltför stora vidlyftighet; allt delta är i Utskottets tanke otvifvelaktig! och innebär fullgiltig anledning till den hemställan Utskottet trott sig böra, i den form punkten litt. e) härnedan utvisar, föreslå såsom Rikets
Ständers blifvande beslut i anledning af de framställningar, för hvilka Utskottet sednast redogjort, och hvilka Utskottet i öfrigt anser ej böra lill annan åtgärd föranleda.
Friherre von Platen, L., (motionen N.o 226) har, på anförda skäl och under uttalande af den öfvertygelse, att hans förslag icke skulle föranleda till förökande, utan medelbarligen till förminskande af lärjungens göromål, gjort hemställan om införande vid rikets allmänna elementarläroverk af undervisning i stenografi, samt begärt, att Rikets Ständer i den underdåniga skrifvelse angående regleringen af undervisningsämnena vid dessa läroverk, som vid detta riksmöte kan komma alt till Kongl. Majit aflåtas, måtte härom i underdånighet anhålla.
Utskottet får dock erinra, att då stenografien förutsätter en vida större bekantskap med språkreglorna, än lärjungen i första början af sin skoltid eger, och undervisning deri alltså icke lämpligen kan börja åtminstone förr, än ä någon af de medlersta klasserna, då lärjungen redau vunnit den färdighet i vanlig skrifkonst, att han med lätthet bör kunna af denna begagna sig för de ändamål inom skolan, som motionären åsyftar; så och då stenografien ju ej gör annan skrifkonst obehöflig, kan i sjelfva verket det föreslagna undervisningsämnet ej annat än, då det ökar de öfrigas antal, äfven taga ytterligare tid i anspråk.
Och enär läroämnena i skolan redan äro tillräckligt många, samt det ifrågavarande ej heller kan komma alla lärjungar till del, då i detsamma, efter hvad ofvan är antydt, ej kan undervisas i de lägsta klasserna, efter hvilkas genomgående en mängd lärjungar lemna skolan; samt äfven för återstoden stenografi endast för ett fåtal kan under nuvarande förhållanden blifva verkligen behöflig, finner Utskottet sig å Friherre von Plåtens berörda förslag ej böra förorda något afseende.
Ibland de öfningar, som i Läroverksstadgans 10 och 15 §§ uppräknas är äfven gymnastik; och då det ej hör förbigås, att Grefve Björnstjerna i 5:te punkten af sin motion föreslagit införande af vapenöfningar i skolorna, vore här rätta platsen alt upptaga delta förslag.
Men då ändamålet med detsamma lärer få anses Allm. Besv.- och Ekon.-TJtskottets Betänkande N:o 118.
19 vunnet, i det alt Kongl. Maj:t redan utfärdat nådig förordning i ämnet, torde nämnda punkt i omförmälda motion få förfalla.
Närmast härefter torde böra upptagas de motioner, som hafva afseende på ”afgång från läroverk” hvarom 59—42 §§ i nu gäliande stadga handla.
Herr Sommelius föreslår i afseende härpå, att på reala linien skolundervisningen må kunna få afslutas med nuvarande 7:de klassens Usta afdelning, emedan de som ämna sig åt de praktiska yrkena, ej gerna kunna stadna i skolorna längre ån till 17:de året.
Utskottet inser likväl icke, huruledes, i händelse 2;ne olika lärokurser skulle inrättas med anspråk att hvar för sig kallas afslutade, man skall kunna åstadkomma den gemensamhet i läsning, som måste finnas i de lägsta och medlersta klasserna, derest reda och ordning i undervisningen skall kunna ega rum.
Det strider ock emot idéen af en lika bildning för alla, om den ene skulle lemnäs tillträde till universitetet på en lärokurs, som vore så mycket ringare än den, som af annan lärjunge fordras; och i anseende till den hos ungdomen framträdande ifvern, att så snart som möjligt vinna inträde vid universitetet, skulle det ojemförligt största flertalet sannolikt skynda ur skolan genom den för dem sålunda öppnade närmare utgång.
För såvidt alltså Herr Sommelii förslag åsyftar något annat, än hvad redan genom 39 § af Läroverksstadgan är medgifvet, nemligen alt hvarje lärjunge, som önskar, innan han fullständigt genomgått läroverket, skiljas derifrån, eger att blifva derifrån utskrifven och erhålla Rektors betyg öfver flit, uppförande och inhemtade kunskaper, anser Utskottet sig böra afstyrka bifall till denna del af Herr Sommelii motion.
Herr Paijkull, C. S., (motionen N:o 56) har hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Stadgan angående afgångs-examen vid rikets högre elementarläroverk den 11 April 1862 icke måtte i de ämnen, som ej förr ovilkorligen fordrats till student-examen, men numera tillkommit, tillämpas vid afgångs-examen lörr än vid 1867 års början.
Såsom bekant är, blef genom 1862 års berörda stadga, den fordna studentexamen vid universiteten upphäfd och en afgångs-examen från elementarläroverk, under föreskrifven kontroll, salt i dess ställe; men i anseende till de förändrade bestämmelser rörande hvad till fullständig afgångs-examen fordrades, hvilka vid och genom denna anordning befunnos nödiga, medgafs uppskof med hennes tillämpning lill 1864 års början.
Detta uppskof ansågs af sakkunnige fullt tillräckligt för beredande af öfvergången, och bör, efter Utskottets omdöme, äfven vara det; hvarförutan kan tagas för afgjordt, att ytterligare medgifvande i detta hänseende icke före - 20 Allm.
Besvoch Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 118. bygger anspråk på än vidare uppskof efter den nu begärda tidens slut; hemställande Utskottet, på grund häraf, alt Herr Paijkulls motion må lemnäs utan afseende.
Den del af förevarande ämne, som varit föremål för de flesta motionerna, år frågan om sältet att upprätthålla ordning och lukt inom skolan, och hvilka bestraffningsmedel böra få användas.
Så finnes i Grefve Björnstjernas förut omnämnda motion äfven påpekad nödvändigheten deraf, ”att skolslraffen blifva noga bestämda, allvarsamma och hufvudsakligen beräknade alt verka på hederskänslan, möjligen i likhet med de vid Stockholms nya elementarskola.” Likaledes har Doktor Säve i den motion, hvarom ofvan är nämndt, föreslagit, alt i närmaste öfverensstämmelse med det bestraffningssätt, som i Stockholms nya elementarskola redan länge blifvit följd!, 52 och 55 §§ af nu gällande Läroverksstadga måtte erhålla följande förändrade lydelse: ”$■ 52.
Hvarje lärjunge skall hafva sin anmärkningsbok, i hvilken lärarne för hvar dag anteckna, huruvida lärjungen skolan bevistat eller icke, samt om något emot hans uppförande och flit varit att erinra.
Denna bok skall lärjungen en gång i veckan eller minst en gång i månaden uppvisa för föräldrar och vårdare, hvilka deruti, till intyg att sådant skett, sitt namn med datum hvarje gång inskrifva. § 53.
Anmärkningarne göras efter föregående varning och i tre gradationer, med siffrorna 1, 2 och 3, efter felens beskaffenhet.
Om anmärkningarne blifva flere eller af svårare art, så gifves, på grund af Lärare-kollegii beslut, först enskild och sedan offentlig varning inför hela skolan, hvilka båda varningar hvar för sig antecknas i lärjungens anteckningsbok.
Fortfar lärjungen att vara lat eller vanartig, nedflyttas han efter Kollegii dom i s. k. straffklass, hvilket verkställes af Rektor på det sätt, att lärjungen vid tillfällen, då alla lärjungarne äro församlade, tillsåges att intaga en särskild plats och underrättas om påföljden att, om han ej förbättrar sitt uppförande, kunna få undergå verklig aga.
Uppflyttning ur sådan klass beror på lärarnes pröfning, huruvida bättring skett, dock ej förr än efter 14 dagars förlopp.
Närmaste straffgraden är verklig aga, verkställd af Rektor eller af den lärare, inför hvilken förbrytelsen skett, men i Rektors närvaro.
Lärjunge, som ej heller härigenom låter sig rälta, varde, på sätt sista mom.
53 § Läroverksstadgan föreskriiver, från läroverket skiljd.
Lärjunge kan ock, i händelse af gröfre förseelser, utan alt sig i strykklass befinna, af Lärare-kollegium från skolan skiljas, dock att sådan dom alltid Ephori pröfning underställes, såsom i 54 § Läroverksstadgan bestämmes.” Herr Sundvallson åter (motionen N:o 61) föreslår: antingen alt kroppslig aga vid ungdomens undervisning alldeles förbjudes i Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 118. 21 rikets elementarläroverk och folkskolor genom allmän iag vid särskildt vite utom ansvar för misshandel; eller ock — derest elt så billigt offer åt humanitetens stegrade fordringar och tidehvarlvets mildare lynne ännu skulle anses för stort — att åtminstone vid 55 § af Kongl. Maj:ts förnyade nådiga Stadga för elementarläroverken i riket tillägges följande stadgande: ”Lärare, som utdelar kroppslig aga i annan ordning, än här föreskrifven är, miste sysslan eller bote till skolans fattigkassa från 10 till 100 R.dr Rimt efter omständigheterna och stånde särskildt ansvar för misshandel.”
Vidare innehåller en af Herr Henschen väckt motion (N:o 100) det förslag, att Rikets Ständer måtte hos Kongl.
Maj t i underdånighet anhålla alt, oberoende af frågan om de mer genomgripande ändringar, sorn i andra afseendcn kunna komma att företagas i meranämnda stadga om elementarläroverken, Kongl.
Majit täcktes A) åt sakkunnige och fördomsfrie män uppdraga att l:o taga närmare kännedom och till Kongl. Majit ingifva fullständig berättelse om verkningarne af de löreskrifter, som under sednare tiden tillämpats för vinnande af ordning och tukt a) inom den nya elementarskolan här i staden; b) vid andra inrikes läroverk, hvarest begagnats samma method för ändamålets vinnande eller ock eljest, efter hvad bland männen af facket kan vara kändt, kroppslig aga undvikits, och c) i skolan och vid läro- samt uppfostringsverk uti Schweitz, Frankrike, Belgien och några andra civiliserade länder, der uppfostringsväsendet och den vesterländska kulturen nått större utveckling; 2:o afgifva och låta genom trycket, särdeles till skollärare, sprida fullständigt motiverade förslag till löreskrifter i dessa ämnen.
B) öfver dessa förslag höra vederbörande myndigheter; samt G) meddela de nödiga föreskrifter, som för ändamålets vinnande kunna anses tjenliga.
Herr Lindeström (motionen Nio 203) har föreslagit, att i anseende till den obestämdhet, hvarmed den § i 1859 års skolordning, som handlar om bestraffningar, är behäftad och som gifvit anledning lill olika tydning och deraf härflytande obehagliga förvecklingar, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det han täcktes bestämma noggrannare: l:o) hvilka straff i skolan må få användas; 2:o) i hvad ordning de må följa på hvarandra; samt 3:o) uttryckligen och vid lämpligt ansvar förbjuda lärare alt efter ögonblickets ingifvelse utdela straff i annan ordning, än lag stadgar.
Och slutligen har 0.
Thorell från Elfsborgs län (motionen Nio 188) föreslagit den förändring i 53 § af Skolstadgan, att bland bestraffningarne inom skolan kroppsaga ej må ega rum, förrän fader eller målsman för yngling, som af föreskrifua varningar och andra lämpliga bestraffningar ej låtit sig rätta, inför Kollegium lemnat 22 Allm.
JBesv - och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 118.
Rektor tillstånd att i faders eller målsmans ställe lindrig och lämplig kroppsaga utöfva, derest icke fader eller målsman heldre tager ynglingen från skolan.
Utskottet har väl inhemtat, att vid sistlidne riksdag, då äfven motioner väcktes i syfte alt dels kroppslig aga vid undervisningsverken måtte förbjudas, dels bestämdare ansvar måtte stadgas för lärare, som sådan aga missbrukade, dåvarande Ekonomi-Utskott afstyrkt allt afseende å dessa framställningar och att, tii! följd deraf alt två Stånd godkände Utskottets utlåtande, frågan förföll.
Och Utskottet erkänner äfven sin tvekan att tillstyrka ett fullkomligt upphäfvande af rättigheten för skollära rne att, då andra medel visat sig fruktlösa, använda den lindriga aga, som i nu gällande Skolstadga är medgifven, och i afseende hvarå de derstädes meddelade föreskrifter icke kunna frånkännas varsamhet och försigtighet.
Det heter nemligen i 52 §: ”Bestraffningsgraderna vid alla elementarläroverk vare tre: f:o bestraffningar, som hvarje lärare eger omedelbart ålägga och verkställa; 2:o bestraffningar efter Rektors beslut, hvilka af honom kungöras och verkställas inför den församlade klassen eller inför hela läroverkets ungdom; 5:o bestraffningar efter Kollegii dom, hvilka kungöras och verkställas i Ephori närvaro inför liela läroverkets samlade lärjungar; börande domen jemte föregående ransakning i protokoll upptagas;” och i 53 §: ”Inom aila dessa bestrafmingsgrader vare varning och tilltal den lindrigaste bestraffningen.
Vid fortsatt och svårare felaktighet må nedflyttning under medlärjungar, förvisning från lärorummet eller, med Rektors begifvande, annan till framkallande af den felandes ånger och blygsel lämplig näpst användas.