Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» Maja har rätt, » sade han, » jag ville gifva allt i världen — åh Ruth!
D u måste veta, hur högt j a g älskar dig! » E n stund därefter tittade N i l s in genom fönstret för att se hvad det blifvit af hans vän, men han drog sig hastigt tillbaka med en sakta hvissling.
» Månljust! » var allt hvad han sade.
P å kvällen sutto de båda vännerna åter tillsammans och rökte.
» Nils, » sade B o b efter en ovanligt lång tystnad, » hur var det med den där villan här strax bredvid, är den uthyrd ännu? » » Nej, det tror j a g inte, » svarade N i l s lik- nöjdt med en hastig blick på vännen.
» Nå, då tror j a g verkligen, att j a g skall hyra den, » fortsatte B o b.
» Hvad, » sade N i l s med låtsad förvåning, » och du lämnar dina trefliga rum i staden för att utöfva din mission som farbror; hva ', min gosse? » » Åt Helsingland med alla farbröder, » ro- pade Bob med ett förläget skratt.
» J a g har just upptäckt, att min kallelse är att bli en far för lilla Maja.
Gud välsigne henne.
' » Amerikanska kvinnor — doktorer.
Bref för ldun.
••j fmerika äger en mängd kvinnliga läkare.
Många af dem sägas vara lika ovanliga som bety- dande kvinnor; men man säger lika ofta, att de äro ovanligt obetydliga läkare.
Amerikanskan är en med rika förståndsgåfvor utrustad varelse, som säkert med mera lätthet än Europas döttrar kan uthärda de ansträngningar, som den högre civili- sationen kräfver af sina förkämpar.
Men hon lefver i ett » praktiskt » land, där » time is money », men ej i den mening vi européer förstå ordstäfvet; ju längre tid jag ägnar åt studier, dess mer pen- gar må jag vinna, utan i stället: den tid, som äg- nas ät studier är värd pengar och skall därför inskränkas till den kortast möjliga!
I dessa da- gar hafva en mängd läkareskolor haft examina.
Nyfikenheten leder oss ofta, dit intresset borde varit vår ansvarige följeslagare.
Jag hade motta- git inbjudan att närvara vid afslutningen och där- med förenade doktorspromotionen i » the woman ' s Medical College of the Newyork Infirmary », som skulle äga rum i Berkeloy Lyceum vid 44:de ga- tan.
Och jag var verkligen nyfiken att se de unga doktorerna, som nu efter 12 månaders medicin- ska studier skulle bekomma sina diplom.
Berke- loy Lyceum är en cirka 500 personer rymmande teater, som mest användes till amatörföreställ- ningar, föreläsningar och dylikt.
Klockan 8,15 på aftonen var lokalen fylld med snart sagdt alla na- tioners damer, bland hvilka man här och där märkte en manlig individ med ett visst förläget uttryck, ty i dag riktades alla blickar mot » par- nassen » (scenen), och man hade alls ingen tid för » flirtation ».
På scenen voro stolar för skolans president, lärare och elever placerade.
Studen- terna buro den bekanta Oxforddräkten.
På ett å scenens midt stående bord lågo lika många pap- persrullar, som jag kunde räkna studenter, det var diplomen.
En äldre kvinnlig med.
doktor presi- derade.
Och så började — jag hade så när sagt föreställningen, då jag tänker på den teaterstäm- ning, som rådde, såväl på scenen som i salongen.