Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af samma skäl exporteras sällan silfver om vintern från Sverige, emedan transporten gör det dyrare, och cm man antager, att Svenska Banken lag l. ex. i Fahlun, så skulle exporten af dess silfver, äfven om sommaren derigenom betydligen fördyras och exporten till en viss grad hämmas.
Ingenting vore lättare, än att på detta sätt freda Bankens silfver för en större export, utan att derföre
Banken upphörde att inlösa sina sedlar med silfver.
Men en sådan sak skulle icke nu vinna bifall, och mola många svårigheter, hvarföre den endast lör fullständighetens skuld här nämnes.
Det andra medlet, att på en naturlig väg freda Bankens silfver, lill en viss grad, för export, vore att införa det Skotlska Bank-systemet, enligt hvad jag förut anmärkt.
Sedlarne äro nemligen i detta system endast lemnade på förskott och skola under en ständig Jiquid med Banken åter ingå af sig sjelfva, utan att inlösas med silfver; äfvensom det är fördelaktigare för affärsmännen, att insätta dem- i Banken på räkning, hvilken gifver ränta, än att derföre uttaga silfver för alt exportera.
Derföre linner man, hvilket jag förut anmärkt, att då ifråu Engelska Banken tidtals slöra quantiteler af guld exporteras, icke något sådant äger rum från Bankerne i Edinburg.
Emellertid då importen i vårt land är alltjemt i stigande och måste vara det, så framt Nationen ej vill afsäga sig ett Europeiskt lefnadssätt, så fordras, ali äfven exporten mäste vara i stigande.
I annat fall mäste visserligen ingenting kunna freda Bankens upplag af silfver från ex+ port.
Denna silfver-export är likväl af en helt annan art än den jag i det föregående omnämnt.
Befrämjandet af en sådan tillökning i varu-export har alllid ansetts utgöra ett ändamål för Bank-rörelsen; och man kan säga, att det utgör en hufvudsaklig del af Bankens hela bestämmelse.
Det är nemligen hufvudsakligen genom Riks-Bankens understöd, som vår jernexport blifvit så betydande; och. ingen tvifvel är, att icke Banken äfven för andra varor kan åstadkomma samma verkan.
Sverige synes, under nuvarande industriella förhållanden i Europa, likväl ieke kunna erbjuda åt utländuingen några andra export-varor, än sina rudimaterie]-, således Bil. till Banco-UtsJcotlets Belänltande, X:o 29. 29 hufvudsakligen Bergs-effekter och spanmål.
Sverige kail med sina fahrikater svårligen komma alt tälla på verhlsmark,mulen.
Exporten af Bergseffecler synes hafva nära uppnått den höjd, hvartill den kan komma.
Exporten af spanmål <:ir således den enda, som återstår att befrämja.
Men spanmåls-export beror af bildandet af stora upplag deraf; och dessa äter kunna i ett kapital-fattigt land icke uppstå, ulan belåning af varan; såsom i sjelfva verket äger rum både uti Danmark och Finland genom deras Banker.
Det är af delta skäl, som jag vid alla tillfällen påyrkat spamnåls* belåning, såsom en rörelse, hvilken ligger inom Bankens eget interesse, och utgörande genom beredande af varans export ett af de verksammaste medel till importens betäckande, och således äfven till sjelfva realisationens bestånd, genom minskande af silfver-exporten.
Hvad Utskottets förslag angår, att till metalliska kassans förstärkning förpanta eller försälja Riksgälds-Kontorels obligationer, så anser jag detta icke allenast för en ändamålslös, utan äfven för en betänklig operation.
Den synes mig ändamålslös, emedan det silfver, som Banken upplänt, utgår hastigare än det som förut varit upplagt i Banken, emedan räntan och kapital-afbetalningen ökar den årliga silfver-exporten.
Den symes mig betänklig; emedan den ådrager Stats-Verket en utländsk skuld, till hvars återbetalning icke någon utsigt finnes.
Det kan, enligt min tanke, icke gifvas något annat naturligt medel, alt införskaffa silfver till Banken, än att göra det på samma sätt, sorn albi andra utländska varor införskaffas i landet, nemligen genom köp.
Och ehuru orimligt det är, att inköpa silfver efter 130 sk. för 1 R:dr Hamburger
Banko och utlemna det åter efter 128, så är detta dock mindre dynt, än att upplåna det utomlands mot eli evärdelig ränta af 4 eller 3 procent.
Båda dessa operationer utgöra motsägelser, sorn ligga i sjelfva realisationens ide eller i den ideen, att det skall finnas en Statsinstitution, en Stals-Bank, som har till ändamål, att betäcka skillnaden emellan export och import, medelst ädla metaller, i ett land, som ej producerar deni; ett problem, som sannolikt erfarenheten en gång skall visa, är omöjligt att lösa.
Det må tillåtas mig, att utur ofvanstående serskilda anmärkningar resumera de positiva resultater, hvartill jag under utvecklingen deraf kom - 30 Bil. lill Baneo-UUkottets Betänkande, ÄVo 29. mit, såsom'fragmenter af ett annat system för penningeväsendets reglering i vart land, än det närvarande. l:o Landets penningerörelse skall beslå af Irenne ålskiljda delar: lånerörelse, kreditrörelse oell cirkulation af räntebärande papper, hvilka böra åtskiljas och fortgå uti olika utgreningar. 2:o Lånerörelsen, eller utlåning af kapitaler och för längre tid, bör organiseras tili eu utlåning genom en Hypotheks-kassa under RiksgäldsKunloret, hvilken grundlägges genom öfverllyttning af Bankens fastighelsbelåning, och utvidgas vidare genom den årliga räntevinsten samt upptagande af lån. 3:o
Ett nytt rörelsekapital af räntebärande papper skall genom Riksgälds-Kontoret sättas i omlopp, bestående dels af för nyssnämnde lån utgifna obligationer, dels af andra ifrån allmänheten upptagne
Ian till sådana stats-anslag, som icke höra lill den årliga och permanenta budgeten, ilian som utgå för en gång, och till hvilka sednare lån den anslagna Bankovinslen gifver öfverflödig tillgång till ränta och amortissement. 4:o Banken, som salunda blifvit skiljd från lånerörelsen, bibehåller hela kreditrörelsen, grundad på det SkoLtska Banksystemet, d. v. s. utgörande hufvudsakligen kassa-kreditiv- och deposit-rörelse samt dermed förbunden vexel-diskontering.
Diskontrörelsen blifver småningom mindre nödvändig genom ofvannämnde fastighetsbelånings-utvidgning och öfvergår i samma män till denna kreditiv- och depositrörelse. 5:o Andra grenen af Bankens kreditrörelse blifver belåning af produkter; dels den som redan finnes af bergs-effekter och manufakturvaror, dels äfven af spanmål. 6:o
I de delar af landet, der ej Privat-banker finnas, anläggas FilialKontor af Riks-Bankcn. 7:o Något maximum för Bankens sedelstock behöfver icke bestämmas, då densamma genom ofvannämnde Banksystem sannolikt nedgår till ett mindre belopp, än den för närvarande utgör.
Bil. till Banco-Utskotlets Betänkande, N:o 29. 31 8:0
Metalliska kassans bibehållande vid tillräckligt belopp åstadkommes säkrast dels genom ökandet af landets produktion och deraf följande export, dels genom en kreditrörelse, som realiserar sig sjelf.” Af Herr Lektor EkstrandJ.: ”Emot beslutet alt från Banken lill Biksgälds-Kontoret öfverflytta den så kallade diskontrörelsen, får jag reservera mig.
Ändamålet, som med en sådan öfverflyttning åsyftas, kan jag icke inse.
Vill man förändra Banken lill en blott vexelbank, oberoende af lånerörelse, bör man från densamma afskilja ali sådan, och icke såsom, nu sker, vid densamma fästa belåningen mot pant af fastighet — en be låning, som är med en välordnad bankrörelse minst förenlig, emedan den motverkar den basligare penninge-omsättning, hvilken i ett land, sådant som Sverige, der man lider brist på tillräckligt rörelsemedel, är enda sättet ali göra denna brist mindre tryckande och känbar.
Alt från Banken afskilja den så kallade Banko-Diskontrörelsen, och bibehålla, såsom en Bankens rörelse, Handels- och Närings-Diskonlcn, eller den på belåning af reverser, och således ställa dessa, med hvarandra nära sammanhang egande, lånegrenar under från hvarandra skiljda verk och styrelser, anser jag för betänkligt och ledande till förluster; ty en sådan splittring skulle försvåra den hastiga öfversigten öfver det hela, som alltid är nödvändig, för att kunna om en persons vilja och förmåga att sköta sin kredit bilda ett säkert omdöme, hvilket icke beslämmes deraf huru hail rört sig inom en eller annan gren af lånerörelsen, utan inom alla, der lian såsom låntagare eller löftesman häftat.
Alt någon besparing i kostnaderne för låne-rörelsens bedrifvande i det hela härigenom icke vinnes, torde äfven vara lätt att inse; ty icke kan man föreställa sig, att, såsom nu, samma Direktörer, tjenstemän, m. fl. skulle kunna bestrida alldeles frånskilda verks rörelse.
Huru en i Götheborg under Biksgälds-Kontoret slående låne-afdelning skulle i sina räkenskaper kunna upptaga och med sin betjening bestrida Bankens belåning på jern, är svårt att fatta.
För öfrigt skulle genom en sådan öfverflyttning Biksgälds-Konlorets funktioner ökas och dess indragning icke kunna verkställas, om än en sådan skulle vara behöflig, och under andra förhållanden kunna ske.
Att de förhoppningar om förlängd lånelid och minskade afbetalningar, som förslaget möjligen väckt hos nu varande låntagare, skulle realise - 32 Bil. till Banco-Utskottets Betänkande, N:o 29. vas, hav jag all anledning att betvifla; ty med begränsade lånetillgångar kan en möjlighet att bistå inånga, endast beredas genom en hastigare omsättning och således raka motsatsen af hvad man föreställt sig, vara alt inorn korrt förutse.
Att någon verklig förmån, eller större säkerhet skulle genom förändringen beredas Banken, kan jag icke förstå, då så väl Banken, som Riksgälds-Kontoret stå under samma garanti, eiler Rikets Ständers.
Svårt lär oek vara för hvar och en att fatta, huru genom de obligationer, uppgående till belopp af 9 millioner, som Banken skulle af Riksgälds-Kontorel erhålla, honom kunde beradas en lättare utväg, att, i fall så behöfdes, förstärka metalliska kassan, än genom egna förbindelsers ulgifvande, som kunde ställas efter en blifvande långifvares önskan, hvarå man då torde linna för godt fästa behörigt afseende.
Man har väl löregifvil, att Hans Maj:t Konungen skaile snarare lemna garanti för desse obligationers inlösen, än för sådane, som
Banken för realisationens upprätthållande möjligen skulle finna sig föranlåten utgifva och belåna, och att de förre följaktligen skulle ega framför de sednare ett gifvet företräde.
Jag tror det icke — och hyser den öfvertygelse, att om Hans Majrt icke skulle under förtroende till
Bankens soliditet kunna garantera dessa förbindelser, mäste Väl Högstdensamme ännu mindre kunna ulan äfvenlvr garantera Riksgälds-Kontorets, hvilket ingen ting eger, utom skulder.
Väl har man icke öppet antydt, att meningen med detta förslag varit, alt inleda Riket i en utländsk skuldsättning, och alt de omnämnde obligationerne härtill skulle småningom begagnas såsom medel.
Men för den som uied uppmärksamhet genomskådar förhållanden, torde afsiglen icke vara svår att fatta och inse; ty då man ökar i nästan alia grenar Bankens utlåningar, hvarom förslaget sjelf vittnar, frånsäger Banken årliga ränteviusten och anvisar den till Riksgälds-Kontorel, oell ingen gräns sättes lör dess lånerörelses bedrifvande, måste nödvändigheten att beträda en sådan bana vara påtaglig.
Att Sverige, som icke varit trvckt af utländsk skuld, njutit en 30:årig fred, utan att under denna hafva lidit af hungersnöd eller varit utsatt - Bil. lill Ranco-Utskottels Betänkande, N:o 29.
33 salt för andra olyckor, eller hafva vågat några större uppoffringar förordnandet af sitt försvar eller för beredandet af inre välstånd och trefnad* med en JNlalional-bank, hvars metalliska kassa utgör mer än |:del af dess sedelskuld, och som dessutom har en behållen vinst af 10 millioner, skulle vara i den förtviflade belägenhet, att, sedan dess invånare hos Banken skuldsatt sig till ett belopp af 25' millioner R:dr Banko, nödgas beträda en hana af utländsk skuldsättning, som slutligen skulle göra all räddning omöjlig, kan och vill jag icke föreställa mig.
Önskar man upprigtigt landets väl och det allmännas, måste man sätta någon gräns för det af staten sjelf framkallade och till en ytterlig grad stegrade skuldsättningsbegäret och öpna tillfällen för den flitige och arbetssamme, att förvärfva och förtjena, hvilket skulle kunna ske, om Rirkets Ständer beslutade, att Statens låne-rörelse inskränktes tili hvad den nu är, och att vinsten deraf eller 800,000
R:dr anvisades att lill Riksgäldskontoret årligen ingå, under bloLt 8 år.
Försäkradt om denna årliga in O O ' ' o komst, skulle samma Kontor kunna genast sätta i omlopp öfver Sex millioner Statspapper eller invisningar, löpande med 3 procents årlig ränta, alla inbetald ta inom den bestämda tiden.
Desse papper, genom den sålunda bestämda sinkingsfonden upprätthållna vid pari värde, skulle blifva lika begärliga, som Bankens sedlar, och använda i anslagsväg till allmänt nyttiga företag inom korrt tid verka välgörande till landets förkofran, omsätta befintliga kapitaler, fördubbla deras verkan, lifva rörelsen, öpna många tillfällen alt förtjena, hvarigenom arbetsamhet och idoghet skulle sporras, nationalfiiten väckas, samt hunger och törst efter lån stillas.
I andra länder anses en procent af primitiva kapitalbeloppet vanligen vara tillräckligt, att medelst inköp upprätthålla sådane papper vid pari värde.
Vi hafva tillfälle att derför använda icke mindre än 10^ procent af den här bestämda summan.
— Ville man nedsätta denna procent något och följaktligen förlänga tiden för desse pappers inlösen, kunde deras belopp blifva betydligt större.
Och då de icke voro inlösbara utan i nion af inflytande Bankovinst, och icke till större summa än behofvet påkallade sattes i omlopp, ser jag icke att de skulle verka till kursens stegring och silfveruttagning från Banken.
I andra länder har man, för att bilda fonder för sådane Bih. till R.
C Sami. 1 Afd. 13 Haft. 5 34 Bil. tilt Banco-Utskottets Betänkande, N:o 29. papper, mäst göra utländska lån.
Vi hafva tillgångar inom oss sjelfva — mea de lånas ut — öka skuldsättningen och obeståndet, i stället för att de, rigtigt använda, skulle verka motsatsen.
Det belopp af sådane obligationer eller in visningar, som. ett år presenterades till inlösen, kunde åter utsläppas och användas för fortsättning af nyttige och allmänt gagnande företag, så vida tiden, inom hvilken Riksgälds-Kontoret egde rätt att disponera öfver den sålunda bestämda Bankovinsten, i samma mon förlängdes -— och härigenom vore all fara för rörelse-kapitalets förminskning undanröjd.
Jag är icke okunnig om det i läran om financerne åberopade axiom, att myntförsämring åstadkommes genom en öfver behofvet ökad tillgång på penningar, och medger riktigheten häraf, i synnerhet i länder der rörelsemedlet nästan helt och hållet utgöres af Banko-noter, eller myntrepresentativer.
Men vådan af en sådan ökning torde vara mindre i länder, som hafva en trögare penninge-omsättning, än der denna omsättning är lifligare; ty en hastigare cirkulation af rörelsemedlet gör, att, äfven om en verklig brist skulle finnas, denna kännes mindre.
Hos oss torde för närvarande denna våda vara ingen, du blott i Stats-Banken och Privat-bankerne ingå, i omsätlningsväg, årliga afbetalningar till ett högre belopp än hela rörelsekapitalet, då årliga kronoskatterna utgöra hälften af samma kapital, och landets skuldsatte invånare måste för lemnade penninge-försträckningar till de af Staten öppnade kreditanstalter årligen inbetala i ränta mer än t) procent af hela sedelstocken, hvars belopp, med afräkning af deponerade medel med öfver 4 millioner, understiger den skuldsumma, hvarför landet häftar blott i Stats-Banken.
Vid bedömandet af den verkan på kursen, de af mig föreslagna Statspapper skulle utöfva, måste afseende äfven göras å sättet, huru de komma att utgå i rörelsen; lemnades de ut i låneväg, till l,000:detal, åt hvilken sorn helst, som kunde prestera ett namn, då skulle de säkert liksom
Diskontlånen framkalla många illa beräknade förelag -—- underhålla slöseri och flärd samt uppmuntra importen.
Men tillfalla de hvar och en endast i mon af arbetsamhet, omtanka och flit, verka de helt annorlunda.
I afseende på vådan af sedel-stockens ökning endast i afsigt alt dermed åstadkomma en utvidning af lånerörelsen, delar jag följaktligen i alio Major Nordenankars åsigter och förenar mig med Herr Presidenten Skogman, rörande grunderne för utlåningen genom Handels- och JNärings-Diskonten.
” Bil. till Itanco-Utskottels Betänkande, N:o 29. 35
Uti den del af sistnämnde reservation, som angår frågan om öfverflytlning till Riksgälds-Kontoret af Banko-diskontens lånerörelse, har Herr Professor Bolméer instämt. af Herr C. IV. Gråå: ”Då jag i de fleste och hufvudsakligaste delarne biträdt Utskottets, i det nu afgifna Betänkandet innefattade, förslag, är det endast mot en och annan detaljfråga, som jag föranlåtes att mig reservera. l:o Utskottets beslut att förhöja lånefonden för skuldebref, intecknade i fastighet, från fem och en half millioner Riksdaler, som den enligt nu gällande Banko-reglemente utgör, till sex och en half milloner Riksdaler har jag icke biträdt.
Då denna lånerörelse är den minst bankmessiga och minst ändamålsenliga af alla dem, som Rikets Ständers Bank bedrifver; — då det för Banken är nästan ogörligt, att, i fall af behof, kunna realisera dessa på 28 å 29 års betalningstid ställda skuldebref; — då desamma svårligen lära af någon emottagas såsom liypothek för lån till Banken, — och då en förhöjning af icke mindre än en half million Riksdaler i denna lånegren skedde vid sistlidne Riksdag, hade ali tillökning härutinnan, efter mitt förmenande, nu bordt uteblifva.
Åtminstone bade den kunnat inskränkas dertill, att endast de nu utestående, lill cirka 400,000 Riksdaler sig belöpande, så kallade silfverlånen fått, i den mon desse inflyta, till fastighetsbelåning, utöfver den för närvarande anslagne fonden, användas. 2:o I Utskottets förslag att öka minimibeloppet för belåning af guld och silfver från Två Riksdaler, som det nu utgör, till Tio Riksdaler har jag icke eller instämt.
Banko-Fullmägtige hade i detta fall föreslagit förhöjningen till endast Fem Riksdaler, och dervid hade man, enligt min tanka, bordt stadna.
De mindre bemedlade folkklasserne i Hufvudstaden och omgifvande landsorter hafva städse varit vane att, då de behöft, med deras ringare tillgång på guld och siifverpjecer vända sig till Banken för låns erhållande, och att just för desse folkklasser försvåra möjligheten af en sådan låneförmån, synes mig hvarken billigt eller lämpligt. 3:o Den af Utskottet tillstyrkte åtgärd att till obestämdt belopp öka Bankens sedelutgifning, i händelse af en eller flere Privat-bankers upphörande, har jag ansett mig icke böra biträda, då det vill förefalla mig tvifvelaktigt huruvida en sådan sedel-emission, som för öfrigt möjligen kan se Bil. till Banco-Utsk&tteU Betänkande, N:o 29. komma i fråga vid tillfällen då Riks-Bankens tillgång på metallisk valuta sjunkit så lågt, att emissionen kan vara för Bankens säkerhet vådlig, rätt väl står tillsammans med de grunder, Utskottet antagit för bestämmande af Bankens sedelstock lili ett visst minimi-belopp. 4:o
Den af Utskottet mot slutet af Betänkandet afgifna opinionsyttring, rörande Privat-bankerne, har synts mig temligen öfverflödig, hvarföre jag ock ansett densamma hafva saklöst kunnat ullemnas.” af Herr Foenander_, Th.: ”Under den strid, sorn tyckes föregå, huruvida Bankens egen säkerhet och realisationens bestånd äro de ändamål, som i främsta rummet böra afses, eller om dessa ändamål äro såsom sekundära att betrakta, samt om Bankens egenskaper af Låne-Bank och allmäna Stats-anslalt framför allt böra taga Rikets Ständers omtanka i anspråk, och då alla tecken utvisa att tiden icke är inne att med hopp om framgång yrka på en genomgripande reform af vårt Bankväsende; skulle det hafva varit för Banko-Utskottet fruktlöst, att försöka framlägga för Ständerna en sådan plan till reorganisering af Banken, att densamma skulle kunna motsvara äfven billiga anspråk på fullständighet.
Deremot har det, efter min tanka, utgjort för Utskottet en pligt att, för tillfället medlande emellan de båda stridiga åsigterna, göra första steget på den reformerande banan, och öppna en utsigt för öfvergången till ett Bank-system, sorn af auktoriteterna i finance-vetenskapen, såsom det enda rätta och sanna, erkännes.
Ur denna synpunkt, och i förhoppning att behofvet af förändringar i denna syftning efter hand allmännare skall inses, och att dessa förändringar, såsom lika många förbättringar, i sammanhang med en af behofvet påkallad reorganisation af Bank-styrelsen, framdeles skola utföras, bar äfven jag instämt i större delen af de principer, sorn i detta förslag äro uttalade, men torde, hvad detaljerne beträffar, få anmäla följande reservation:
Utskottet har erkänt att
Bankens och realisationens säkerhet lill största delen beror på lättheten att realisera Bankens egna tillgångar; men bår i motsats till detta erkännande beslutat, att Banken skall fortsätta lastighets-låne-rörelsen, och följaktligen bland sina tillgångar räkna den minst disponibla af dem alla. — Jag har önskat att äfven denna låne-gren blifvit ifrån Banken sk il kl, samt reserverar mig emot beslutet i denna del, Bil. till Banco-Utskottets Betänkande, N:o 29. 37 äfvensom emot den föreslagna tillökningen i denna låne-rörelses fond, hvarigenom det ifrågavarande Betänkandets grund-idé bestämt motarbetas.
Vid vexlars och accepterade invisningars diskontering, har Utskottet fästat det villkor, att desamma skola vara betalbara i Götheborg, Stockholm eller Malmös.
Enär det varit Utskottets afsigt att, genom det åt inrikes vexlar och invisningar lemnade företrädet till diskontering i större mängd än hittills, framkalla dessa för vår handels ordnande så vigtiga papper, så synes mig den beslutade inskränkningen till betalnings-orterne icke hafva varit fullt ändamålsenlig, ty det är ifrån Stockholm och Götheborg, som de fleste vexlar komma att dragas och anvisningar att utställas, och hvar och en vet, att ett domieilium icke innefattar någon slags säkerhet för vexel-innehafvaren att på domiciiierings-orten få uppbära penningarne, samt att, om acceptanten icke sjelf är mon om sina förbindelsers uppfyllande, följden för vexelinnehafvaren är besväret a-f en dubbel protest och en större eller mindre fördröjning af liquiden Efter min åsigt, hade oflanämnde inskränkning i afseende på betalbarheten icke bland villkoren för vexlars och invisningars diskontering bordt blifva intagen, men Banken fått beräkna en högre diskonto' eller ränta, såsom ersättning för de oundvikliga inkasserings-kostnaderne.
Slutligen reserverar jag mig enrot det af Utskottets pluralitet fattade beslutet, att tillstyrka det Riks-Bankenskall genom sina sedlar suppleera de Privat-Banks-sedlar, som genom en eller flera sådane Bankers upphörande skulle komma att dragas ur rörelsen.
Huru uppenbart en sådan åtgärd skulle stå i strid med Bankens fördel, torde icke behöfva förklaras,, och om tillstyrkandet skulle komma att blifva Ständernas beslut, så är, efter min tanke, den kraftigaste uppmaning gjord till ett obegränsadt utvidgande af de rättigheter och förmoner, sorn Privat-Bankerne redan innehafva, på det dessa icke, genom sjelfva sitt upphörande måtte bidraga till rubbande af Bankens säkerhet.
Herr E. E. Falhem har förenat sig i denna reservation oell förnämligast i den del deraf, som rover Bankens åliggande, att på ett lämpligt sätt ända tili fern millioner Riksdaler suppleera Privat-Bank-rörelsen.. 38 Bil. till Banco-Uiskottets Betänkande, N:o 29.
Mot följande punkters nemligen: punkten 8:0. af Herr Skogman„ C. D.:
”Då de tillökningar i serskilta grenar af Bankens lån-rörelse, som Utskottets pluralitet tillstyrkt, grunda sig på det föreslagna utbytet af Bankens så kallade
Diskont-rörelse på namn med borgen, emot Riksgäids-kontorets obligationer, hvarigenom Banken skulle erhålla en ändamålsenlig och lätt användbar utväg till metalliska kassans förstärkning eller sedelstockens förminskning, utan det mehn för allmänna rörelsen, som indragning af Bankens utlåningar skulle förorsaka; så anser jag
Utskottet hafva bordt bestämdt uttala den öfvertygelse, att, om detta ptbyte icke af Rikets Ständer bifalies, omsorgen för Bankens säkerhet kräfver, att icke öka nuvarande låne-rörelse, vare sig på fastigheter eller i annan väg, utan tvertom, att successive använda en del af hvad genom afbetalningar i Banko-Diskonten inflyter till uppköp af räntebärande obligationer, och derigenom för Banken bereda en disponibel fond, på en gång mera lämplig och mindre dyr, än den som genom skuldsättning på utrikes ort skulle erhållas.”