Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
: I: ~Kreiit.zersonateii » talar Tolstoy om kviiiiioemancipatioiieii, som lian förklaxar sig ogilla, lueii 11 % sc ' liniiia g h g gör lian det meclgifvan- det, att kvinnan Iraiikke kiinde htadkoinina likgot goclt, oi ' ii Iioii bör- ' jade.
pk isatt plats,.
iiieii det anser lian livarkeii slrolsslen eller kontoret vars, iitaii hemmet.
Och man nihte ge honoin rätt.
LBt kviiiiiaiis frigörelse börja i liemmet, i det intima förhillaiidet till man och bmn.
Det är i heniniet ma11 niiste få iiiplantadt nieclvetcziidet om, att mnii 21: en varelse med ansvar ocli skyldigheter, att inan liar ett iiiEiiinisko- varde att iitveckla, ocli att hvar ocli en beliöfver egen griind att stå pb, en egen moridisk kraft för att ej cliika iincler i lifvets strid.
- -- I '.
7Jr Olof Stigs oftcrliirnnadc papper.
jiiintc Triikol.
StocUioliii Z.
I ', Hzggströni s förlagsexpedition 1890.
1: de efterlefaaiides förord.
till Olof Stigs (Oscar Stackelberg) dikter sages, att de ' befordrats till trycket för att på detta @, tt riid- (las iindan förgängelse, dh de.
9 iniiina.
om en ädel och rik personlighet)).
Häriiied $r i sjalfva verket sagdt, Iivad soin för deiii är det niest irt- niarkande.
Det ar deras fiillkomliga ol.igiiialitet och den gdla pergori- ligliet, soin möter oss bakom ordeii.
Denna persoiiligliet ar af m - tiireii rikt iitriistad och liar sedan utvecklat, sig ovanligt inedvetet., och genoin denna utveckling fått en sällspordt iidel, syn på tingen.
Och väl kan inaii förstii ', att de, som sthtt dessa dikters för- fattare iiiira, velat bevara dessa ilyrbqra iniiiiiesmiirlen af den bort- gångne.
b !en afven d ' e, so111 ej iiafva ett dylikt personligt intresse, kiiiina Iiiiinta .mycket.
f r h dessa blad, de hinna 1iii.r göra förf: s.
be- kant.sknp, en bekantskap!
som svUrligeil kan aniiat, an 18nda till iiap byggelse och båtiiad.
F ö r denim tidskrifts.
15isehets kunii: ~ Oscar Stackelbergs lif och ', verksaiiiliet ej vara okända.
F&amp; sveiiske i-naii liafva sh kraftigt Bi- cl~agit till den utveckling, kviniiofrågaii hos oss llar viiiinit.
Han val .. tinder en följd af &amp; L ordförai~de i nFöreniiigen för gift kviiinas egalide- rätt % och yerkade vid riksdageii dels soin förslagsställare, dels geiiom att kraftigt iiiiderstödja viktiga reforiner i kvinnofrigail.
Och iitoni i sjöförsvaret, Stackelbergs egentliga lifsiippgift, yttrade haii sig i riks- dagen endast i dema fraga.
Och livarföre gjorde liaii detta?
Endast darföre att liaii ansag det vara ratt.
Han trodde, att liar fiinnos ' sekel- gamla ofittvisor att sona, lian tänkte nog högt-om kvinnorna för att vilja att de sknlle 7c.lcfzlza Och f&amp; iitreckla sig pli alla lifvets omr$deii.
Och sh skref haii 1868 wTrakol », en Iangre polelnisk dikt på ottave ~iirie, där ' lian talar for clessa nya lwaf i deras allra längst .ritdragn: &amp; konsekvenser.
NBr dessa rh^ först iitgilfvos kiiiide väl iiilgeii iiiidr.
p i, om de voro B högeligen ogillade af prinsessaii Ragoiiiiette », och inangeii anshg de däri iittalade ideerim shsoni, iiiiiist sagdt, möjliga.
D&amp; » Triikol » i iiii föreliggande diktsamling iitkoininei för tredje gBn- gen,, iiro i n h g a af de refoïiner, för Iivilka förf.
dari drager i fä.lt, reda !i genoiiiföimda, och i allmiiiiliet betniktar, inan väl hela saken iiied helt ' siidra ögbii im iin för 23 ar seclaii.
Till formen skiljer sig wTräkob betydligt från den .öfriga sam- lingen dikter.
Vi finna.
i denna dikt. '
ined de tre rii ?iiieri i livarje, I I
' stzuis något jag ville nästan s5ga afsiktligt krystadt.
skaintar ofta ined sig sjiilf för sina nödrim eller felaktiga riiii.
Ty p i allvar.
skulle aldrig en i .foiinellt afseeiide så o~iisorgsfiill iiininare som Olof Stig tillåta sig nigot sådant soni t. ex.: - - WIII flyger för att ijppna clörrn till farstuii f örbi Annette, som \ r~~,snm: Imen bevaars friiii ' !B Öfver det liela ligger.
nkgot gammaldags epigramartadt, soin giiriia sparar den kvicka iidcleii till meningens eller versens sista rad.
Bokens siidra, eller riittare första del, de strödda dikterna, ar så till vida olik » Träkol », att dar ej finnes skymt af polemik, ej ens den godinocliga ironiens lilla elaldiet.
Dessa dikter äro alla uttryck för den renaste godhet och @ elhet.
I nära ssnimanliang med denna nobla godhet står en almaii sicla hos Stackelberg, hvari jag tror, att iiiaii just liar att söka de mdfa egenskapernas griind och orsak.
Det är lians okiifliga optipisni.
Och denna optiinisrn iir ej liittsiiine, den ar ej heller ett alster af den religiösa bolrstafst~o, som skjuter ifrån sig detta lifvets företeelser, tröstande sig med att en annan varld skall gifva oss en ersattning af helt annan art för detta lifs veder- vardiglieter.
Han sager sjalf på flera stfillen i dessa dikter, att haii.
pijf vat li f vet.
DEII gbug kanske bitts: ~.
wro karten; ' iiien cle iiiog1ia.t aii och ii.iidsat arten,.
s9 att Bitterhetei~.
efter Iinncl nlilclrats, tills Iiou oföim5~rkt f örsvnniiit, 1i.kasoni de ' tbzir, Iivilka runnit, torkat bort i tidens i !ijrikn snnd.~ Och Bet resiiltat, lian koniiner till, gr:, Och] ?h gocllieteu jag tror.
Ingen fins, Iiiir 1Qgt lim hor eller aKra vinden, soiii ej kiiniier dock iblniid.
siiieliiiingeii af liemes linni1.
som eii kyss ph kilden.
Uiigcloinsticleri sn: %rt förgar; men li \ raii göxn iiAgrs 5-1 ', fiirre ell.er flem Hvarje: " i-rsticl sitt beliag - - mitt att mig för Iivarje &amp; ig Iriiiiiin.
l ycldig nem.
»,, ': - J a, lians optiiiiisin sträckx sig anda diirliaii, att för lionoiii afven det Iiopp, som svikit, ar iiiigot att tacka för:. '
» S5 sinekaiide som en f ö ~ l i o ~ ~ i n i i i ~ ined tusen öfvesdrifter j, ------- M - - - - - - - - - - -.
oss fiig11a.r si * det löftesrih;. \ - i Alslu.
det och det med skal, ty, iifveu oin det skiille sviktx, eu g5ng det gladcle oss likvii1.a 1.
Längre kan iiim ej gli!
Och deiina allva~liga: djiipa optimism, Geii liar lian Iiänitat iir sitt kärlel~sfiilla., filosofiska betraktande af niatiiren .. E a n prisar Sjiifaldt lycklig dn, som liircle mata granclet nied det iiögii!
Stoftet k m dig ej förrilla, nRr ditt klara barmiiga ser det stora, i det lilla och det goda i allt skiiiit, riiknnr stjärnorna deroppe i den minsta, lilla clropye, fallen y5 ett blad af grönt.
:) Det ar detta, son1 gör Olof Stig till en s % eiiast5ende företeelse bland var tids författare.
Och nar inni ?.
blir slagen af cleniia hans originalitet, ar det.
in2kta godt att sa1nti: Iigt kanna sig s % öfvertygail o111 hans allvar, djup och sanningskarlek, att ~ n a n e j v; " lgar nhgoii opposition inför sig sjalf, utan lamnar Iioiiom hans l j i m tro, att högsta godhet ar jainval högsta vishet, ocli att Gelta ar gsuiideii för viirldsfö~eteelserna.
Hans svar pH alla frligor och tvifvel ar: 2Giiti ar kiirleken:) och » Klirlek karlek ger igen.
: ifveii den rent yttre form, Olof Stig gifvit sina dikte~, ar aii- markuiiigsvärd.
Haii liar ett Iierraviilde öfver fomen, som Iios eii clilettaiit 8s Iiögst ovanlig.
Han anviindei.
oftr, och gam.
alliteratio- ner, särskildt i 4-fotade spondeiska verser (se » ' lTid aftackandet af Vega-stenen2 och wJiilafton %r 1 8 7 9 ~).
Ti finna ej ofta i v&amp;s litte- ' ratiir s&amp; nialmljudande och osökta bolistafsrim.
Detta (; ch mycket aniiat visar en iitinarkt forintalang, s i att det kan sv2rligeli vara 11 % gruiid af någon bristande förmkga i den viigen, soni en del rim iiii kiiniia stöta lasmen.
.Jag liar redan omniiinnt de skämtsamma brott mot riniläsans budord, hvartill förf.
gör sig skyldig i wTriikol3.
Sk- val dar som i de andra dikterna spisa vi jamria en viss förkarlek för kliifiia rim, d. v. s. tvenne enstafviga ord, som rimma p i ett tvk- stafvigt.
Detta förekoinnier SH ofta ocli mingen giiig s$ cljiirft, att det kan stöta, t .. ex. sadeiia rini som ciilzirer och lilz iir (sid 65) eller 7zi1zder och clila &amp; r (sid. 187).
Vidare förekomma rimnien - itt med - ett viil ofta, de fordra ovilkorligeii ett sydsvenskt uttal för att icke störa eller för att .blifva verkliga rim.
Men intet af allt detta star dar genoni brist p % föriiiiga eller omsorg Iios föl-f., döro~n .vittnar den i öfrigt utmärkta versbeliandlin- gen.
Och jnst darföre ville jag ej iiiiderl~ta att namna det.
Afreii detta framli8ller det originella.
det sjiilfstaudigri, Iios Olof Stig, soiii alltid gjorde hvad han ville och alltid ville, lirad lian ansiig vara det rätta.
G.::
61-ibsh Bcrliilgs sugil.
Berattelse friiii det ganila Variiilaiid af S e Z w Lcigedoj '.
Belöilad med högsta priset vid I (11.1iis pristaf- ling 1890.
Preseiitiipplaga.
Stockholin, F.
Gösta Berlings saga har iiied ett iindaiitag iiar, Iiqsats af pressen med odeladt bifall.
I detta bifall instiiimria vi p&amp; det var- niaste, mer1 tvingas af det knappa utrymmet att till en aiiiian ghng iippskjnta.
ett niimare omii21iinande.
försvara sagan mot cless allgripare finna vi onödigt.
Deii som fördömer ett diktverk, af Iivil- ket nian icke lziiiincr annat iiii n %giia fragment, dömer sig sjalf.
.Har m&amp; blott tillliggas, att fröken Selma Lagerlöf genom ett af ii@a föi.biindsi~ieclle~~iiiiar liimiiaclt stipendium beredts tillfiille att iiglia.
den n5r1iiaste tiden odelaclt ht fiillföljaiiclet af sitt iiilrlriiga arbete.
, ' Meddelanden från Fredrika-Bremer- Förbundet. '
Till a l k~ziilaltcb sbij.mcZief01zde9z 11.afva öfverlamnats följ ande ghfvor: af goclsegaren David F r i c k i Malmö 200 kronor, af fr11 Aiigiista Astrup i Kristiania 300 kronor.
Till Freclrilca-Bren~e.~~-l~örb~~iiclet liar bolcförl&amp;ggarefirrnai~ c&amp; 8ö ?zes.
öfberlamnat en gåfva af ' 300 h o - herrar P.
A. AT~l.~teclt nor for a t t utclelas soni pris för tvenne de bast skrifila böcker för barn eller iingdom.
Föiabiiii (lets bok-koinit6 liar alltsedan Förhiinclets stiftande syssel- satt sig iiled granskaiidet af saviil iildre soni ilyutkoiiiineii litteratur för barn och iingcloin.
Xesultatet af deiiiia granskning liar Iamnats B de listor, som iiro tillgiiii&amp;liga 11 % Föi-biinclets byrb och Iios För- bundets onib~id i flere af vkra lanclsortsstader.
Det liar för bok- lcomitéii varit syn iierligeii glads ande att hos allinaiilieteii möta deii sympati för cless arbete, som bland anriat gifvit sig uttryck i ofvan omtalade frikostiga ghfva.
IiomitBn kaniier sig ock öfvertygacl om, att allt flere föraldrar och uppfostrare skola komma till den iiisikteii, att iioggranii pröfiiing och ej .slnmpeii bör afgöra Iivillcet slags nöjesläs- ning inaii sattgr i barneiis hiindeii.
Sti y eiiaior: Fredrika-Breiner-Pörb~iiidets stil) endiekoniité liar ge- iioin frii Adlersparre erlikllit eii af &amp; grs förbiiii.dsinedleiiii~iar insainlad siiiniiia i äiidaniP11 att bereda fröken Selma Lagerlöf ett tillf alligt sti- peiidinin för att hon iiG~ kunna odeladt iigiia.
den iiiirimste, tidgn %t fiillbordaiiclet af sitt arbete s Gösta Berlings Saga ».
Genom gBfvn friiii enskild person liar Förbundet tilldelat barn- inorskeeleven fi.u Ama Nikon ett ' resestipendiiiin af 300 kronor i och för en utliiiidsk studieresa. '
Preclrika-Breqner-Forbu~aclets Drii7ctre f orw7 forenin,gs styrelse har till- kiiiiiiagif vit, att de af Daga y s preiiiinieraiiter, som onska ei-hilla deii plaiiscli, iniieli %llande teckningar och beskrifning af föreningens saiiit- liga modeller, so111 niedfölj t. » Idiins » februariniiimer, ltnnna gratis er- 1i; ~lla den samina 11 % Förl~nndets.
ByrA.
Preniiineranter i landsorten f % sig den p i, begiiraii tills#iid, ' iiiot insiiiidaiide till byrhii af ett &amp; öres f rimiirl&lt;e.
Viii * lagstiftning ont iiliteiislispsskiliisd var iimnet f ör ett disk~issionsiiiöte, so111 Föreiiiiigen f ör gift kviiinas egalideratt fredagen den 6 mars anordnat i Liikaresiillskal~ets lokal.
Ämnet liade uppstiillts närmast i siiledning af redaktör Borgs vid riksdagen väckta motion o111 lindringar vid erilaendet af äktenskaps- skiliiad, i iall att ' inanneii är liemfalleii åt drjrckeiiskaps- eller andra laster.
Dislriissioneii, soin fördes iinder byrhliefeii grefve Hainiltons ordföraiideskap, iiileddes af redaktör.
Borg, so111 redogjorde föl: sin inotioii och motiverade den sainiila.
Motionen Iiade visserligen fallit i lagiitskottet - p&amp; inycket svaga griindeï, pistod förslagsst.8llaren - och i l~ainrarne, nieii i Första kammaren Iiade inga skiil 11iot den samina anförts, i Andra kammaren liade flere iittryck af sympati förekoininit.
Uiider den följande ytterst li fliga diskiissioneii försvarades riks- dagens beslut af lieriai ilfankell och ' Haasselrot, båda inedleiiim ?r af lagiitskottet, af Iivilka den förre ' fraii~liöll Itskilliga $vaglieter i ino-, a,.
tioiien, bl.
annat det stora ' ansva?
; soiii]? %lades fattigvArdsstyre1ser1ii.1, deii senare liö11 före, att den iiu gällaiide lagstiftningen, i allt vasent-.
ligt iippfyllde livad inan med motionen ~relat vinna-.
Grefve Hawdtoqz uttalade sin syinpati för herr ' Borgs iilotioii, ineii ansig den i dess niivarande foriii oiiitáglig.
I vår äktenskaps- Ia,gstiftiziiig beliöfdes .mer genoingripaiide reformer.
För niotioiien talade frii - W ?j7z~man, soin särslrildt betonade dess betydelse f i b h seclliglieteiis sthdpiinlrt.
IkIhuga af arbetsklassens kviii- nor föl-eclraga f ör närvara: ide f örbiizclel se iitaii laglig bekraf telse af friilctaiz för det olidliga tyianizi en siipig och lastbar inan iiiider lagens skydd 1rsi.n iitöfva i iikteiiskapet.
Frn Montelius ahförde exempel p i de svhigheter och den tids- iitclriikt, soin ofta bli följden af den iiii giillande procediiren ' för er- Iiå~llaiicle af Aktensky~ssl; ilnad.
För iiiotionen iittd.de sig vidare ri ksclagsin änneii Wazwimky, Biilozo och Zotte~nzaqz, .livillra bl.
a., till svar på lir 3Iaiikells påståeiic e, att motionen visade för stor partiskhet .mot liiistriiii, framhöllo, att det jnst vore lrviiinan, den äfllare delen af miinskliglieteii, soiii Beliöfde * slqrclcl mot den briitale och starke niaiilieii.
Ofverste1ö; j tiiant von &amp; ch, aiisig iikteiislcapets o~ipplösligliet f ör idealet och tyckte, att slzilsnlässorna slmlle försv~ii: as, icke iiiiderlättas.
Hade 1iiisti.iin ' en g h g lofvat att i nöd: och lust iilska inaiiizen vore, det 1ieii1ie.s plikt att iiiider alla onistäiicliglieter Iiilla detta l (, fte, en: plikt, hvnrs iippfyllaiide ei@ast h a d e förädla och liöja- henne.
Frii Pallne yrkade p i att iiliplösaiidet af olyckliga älcteiiskap # hen s l d l e iinderliittas för makar inom de i ekonomiskt afseeiide Unttre lottade sainlifillsizlnsserna, sarslddt så till vida, &amp; tt icke iiagon fliick efter iikteiislrapets iipplösailde beliofde lada.
\ iiil elidera parten. '
Unde~vis~ziqzg 1; naatlc~~nin.g ' ar nu införd i tre af liiif- vndstadens.
folkskolor.
Deiinn iinclervisiiing infördes i Nikolai folkskola liösten 1889 ocli icke l h g t därefter i Österindms folksko1,z.
Nu liar af ven i Rlarx.
folkskola detta ainne .gjort sitt inträde.
, Inom sczintlign dessa skolor lagas maten %t fattiga ?,xï~i iiioiii.
skolsii, och fliclrorii~?
f r h högsta, ifdeliiiiigen deltaga i arbetet i tni3 ocli ordiiing.
; idla dessa stiilleii Izaf va f örsnixiliiigarna för iiiid ' ti- ni %let.
iippl&amp;tit l o l d och dessntoin iinderstödt ined penningar.
P2 initiativ af och med bidrag f r h stiftelsen Lars Hiertas Minne liar dessiitoiii i sliitet af förra h e t nnorcliiixts en inatla~ningskiirs inoiii .lkIariix församling, där inateii] .agas &amp; t läraiinnoi: in försarnlingeiis folk- skola.
' .H~ifviiclsyftet med denna seiiare iïiatlagningsskola ar ntt iit- bilda liirprinnor i ii ?atlagiiiiigskoiisteii.
17fe1l~ci~zalst~jrels~~~s @ l&amp;ta&amp;e un, kvinnas anstlllltziqzg tt apotek.
ikIedicinalsty~elsen liar eft&amp; föreghgen pröfiiing af f r k a n till kongl.
niaj: t Iiendiillt, &amp; tt kvinna efter godkand exa.
!nina niitte kiinna erliålla,.
aiistiillning sasoni elev 5 apotek sanit efter fiillgjo~d fariiiaceutisk tjaiistgörin.
; och för apotekare stadgade ki~uskapspi.of tillerkännas saliiina rättiglieter, soni tillkomnia inaiiliga farinaceiiter.
Neclicinalstyi.e.1sen tillstyrker saledes p i det varinaste, a t t dec farn~aceiitiska baiiaii iiiiitte öppnas iifven fiir kvinnor.
Frök~zarnu H. och A. Hiertus stipendiefond för kvinliga liikare.
Byrå: Klarabergsgatan 54, Tidningen kostar en tr. Annonspris: 25 öre.
pr petitrad (
endast 1 krona fSr qvartalet.
V ä n d å t e r till n a t u r e n!
H v i g i c k du b o r t från L y s s p å de ljufva r ö s t e r dig k a l l a dit igen.
TJtsrifninsfstid: hvarje helgfri fredag.
I Stockholm: hos redaktionen, ä Stads- postens hufvudkontor, i boklådorna samt å tidningskontoren S ä l j ej f ö r y t a n s s k i m m e r d i n f r o m m a b a r n a l o t t; T y ack, den h ö g s t a v i s d o m är h ö g s t a o s k u l d blott.
Konsten i hemmet.
Af Ida Elisabeth Björklund.
Belönad ined första pris vid Iduns sjette täfling.
J | är detta skrifves — vid midsommartid I, — stär naturen i sin skönaste drägt; I skall man då tänka på och tala om konsten — motsatsen till naturen?
Konsten vill ju för oss vara ett fängs- lande, så att säga, af det sköna, att vi må kunna njuta deraf längre än blott flyende ögonblick.
Särskildt vi nordbor, som af ett mera sträft klimat, med eller mot vår vilja, äro hänvisade att tillbringa större delen af vårt lif under tak och i hemmets verld, få ej anse som illa använd eller förspild den tid eller de penningar, vi offra på att vid oss och vår härd fängsla detta sköna, som i konsten har sitt bästa uttryck.
Mången drager sig ganska mycket för en utgift på några kronor till en prydlig och.
vacker sak för hemmet, på samma gång han dock ej tänker ens ett ögonblick på att försaka en festmiddag eller ett parti kort, hvilka kanske orsaka mångdubbel utgift, utan att lemna motsvarande — varaktig — valuta.
Men denne skall heller aldrig förstå eller kunna dana sitt hem, så att behagets och kon- stens genius der kommer att herska eller den fridens och harmoniens ande der göra sig gällande, hvilken förmår dana äfven ett en- kelt hem till ett ställe, der hvar och en, sär- skildt dess lycklige egare, med skäl skall kunna säga: här är oss dock bäst att vara I D å man talar om konst, skön konst i all- mänhet, tänker man ju på konsten i dess högre grader och såsom endast utöfvad af det fåtal, som fått verkliga konstnärsgåfvor, samt på de platser, der alstren af dessa konst- närers sträfvan och arbeten af vanliga död- liga få bes.es och njutas.
Och detta det skö- nas rike, det förlofvade land, som vi väl litet hvar känna längtan till och sträfvan efter — för så vidt det ligger sanning i ett gammalt påstående, att alla menniskor i nå- gon mon födas med konstsinne, visande sig i förmågan att särskilja det fula från det vackra, ehuru så få begåfvats med den större konstnärsgåfvan, den gudagnista, som förer dess egare till konstens tinnar — skulle det kunna nås blott af detta fåtal?
Skulle då för de allra flesta vägen till detta rike vara stängd, endast öppen för dem, som fått dessa stora gåfvor, eller för dem, som rikedom sätter i stånd förvärfva sig frukterna af detta konst- närsskap, eller för dem, som i de större stä- dernas konstsamlingar och å dylika platser företrädesvis äro i tillfälle njuta deraf?
Helt visst icke så.
Det skulle j u vara sorgligt i sanning, helst den glädje och nytta, sysslan- det med konsten medför, äro större, än de flesta rätt tänka sig.
Nej, konsten är ej förvisad till dessa plat- ser, ehuru dess högsta grader oftast äro att söka der, utan dess begynnelse och utveck- ling böra och skola vi finna i våra hem.
Ingen vill väl bestrida, att konsten, rätt utöfvad, drager våra tankar och sinnen från det låga och småaktiga till en högre krets, och att den i visst fall förmår ge åt vårt lif en ädlare prägel samt i ej ringa grad kan förljufva ens tillvaro och hindra det tryck, som det besvärliga och hårda i det dagliga lifvets mångahanda för med sig.
Hvarför då ej sträfva efter att rätt utveckla det frö, hvar och en bär inom sig af denna gåfva, så att det må kunna gifva en skörd af för- ädlande glädje och trefnad åt en hvar i den lilla verld, han eller hon eger att uti sitt hem förfoga öfver?
Visserligen äro j u gåfvorna olika, men dock har ingen blifvit så lottlös, att han åtminstone ej har » elt pund » att Topelitts.
ockra med, sig sjelf och ett kommande slägte till godo.
Men — det sköna talar sitt eget språk och måste såsom hvarje annat sådant läras för att rätt förstås.
Numera hafva vi ju ock en der vid lag ganska rik literatur och göra orätt, om vi ej begagna oss af den samma.
Börjar man väl en gång odla sin smak, skall den tvifvelsutan gå framåt, och man skall lyckas komma från en klarhet till en annan såsom i hvarje fall af eftertanke och forsk- ning.
Att den del af konstens utöfning, som kan förekomma i hemmet, egentligen faller inom qvinnans område, är ju blott naturligt; men derför är kanske icke skäl antaga, att hon af naturen har större anlag än mannen, för hvad vi i dagligt tal benämna » god smak ».
Men hon har blott mera tillfälle att uppöfva den än han.
Nu invänder kanske mången, att det ej kan bli fråga om att kunna inreda och ordna ett hem efter konstens fordringar, om ej till- gångarne äro stora.
Jo, ovilkorligen, ehuru i enklare grad.
Gerna erkännes, att bri- stande tillgångar dock lägga stark hämsko på många af ens önskningar och sträfvan- den för hemmets prydande och förskönande.
För mången kan detta kära mål nås först efter långa års bemödanden.
Men må hända fröjdas man då så mycket mera för hvarje nyförvärfvad sak, och säkerligen skarpes der- vid ens eftertanke och omdömesförmåga i långt högre grad, än då man, såsom många, blott har att genom möbelhandlande och ta- petserare få hemmet helt färdigt och dekore- radt med ens.
Ofta är också det, som är modernt och af sådana naturligtvis föreslås, ej öfverensstämmande med konstens — det verkligt vackras — fordringar, utan allt emel- lanåt tvärt om.
Det sköna — konsten — kan och vill
— inom hemmet taga ut sin rätt på flerfaldigt vis, dels i ordnandet och prydandet af hem- met och af o s 3 sjelfva, dels i uppöfvande och utöfvande af de anlag i en eller annan konstriktning vi eller våra barn af naturen kunnat få.
Men vi måste då kasta öfver bord det öfvermått af osant prål och lyx i både bostad och drägt och talanger, som till- hör vår tids lyten, samt ärligt sträfva efter det naturliga och sanna, ty just detta är det sköna.
Visserligen har konsten sina lagar, som ej mera än andra ostraffadt kunna öfverträdas, men de lemna dock mycken och verklig fri- het för hvars och ens individuella tycke och smak samt sinnesriktning, och följa vi dem, behöfva våra hem ej bli så schablonmessiga, som ty värr nu många äro, i det flertalet af dem, som sätta bo, så föga utvecklat och uppodlat sin smak och sitt omdöme, att de nära nog blindt lita på och följa andras der vid lag.
Något som kanske sedermera omöj- ligt kan godtgöras, i fall råd och lägenhet ej tillåta utbyte och förändringar, när vederbö- randes eget skönhetssinne börjat taga ut sin rätt.
Hemmet, bostaden, bör ordnas och prydas efter de regler för sammansättning af färger och deras samverkan till det helas öfverens- stämmelse, som konsten fordrar, och detta kan nås nära nog lika väl med enkla medel som med dyrbara, med den skilnad likväl, att det mera solida och gedigna, kostsam- mare, är varaktigare och således alltid att föredraga, om tillgångarne så tillåta.
Ingen- städes någon öfverlastning, men heller ingen tomhet samt städse det ordningssinne, som är konstens trogna följeslagerska.
V i böra söka få våra hem sådana, att de bära prägeln af och passa oss, hvilkas allra yttersta omhölje, så att säga, de vilja vara.
Blott antydningsvis kunna vi här klargöra, huru i bostadens ordnande konsten kan ut- öfvas.
Ett så vidlyftigt och mycket omfat- tande ämne höfves en förfarnare penna än vi förfoga öfver.
De flesta hyrda bostäder i städerna tapet- seras och dekoreras i taken nu mera ganska färgrikt och smakfullt nog.
Men kan man få välja sjelf, är detta nog att föredraga, då man ju dervid kan lämpa tapeterna efter möblerna — såsom passande bakgrund till dem.
Ä r t. ex. salsmöbeln af ek, så tager den sig bättre ut mot ljusa tapeter, än mot mörka, men, märk väl, ej kalla, ljusa färger, utan varma sådana.
Kalla äro sådana, hvari mycket hvitt ingår.
Huru olämpligt hvitt är för större ytor, finner man nog vid jemförelse mellan de forna hvita taken och de numera i glada, lätta och varma färger, s. k. ton- färger, hållna taken, dörrarna och panelnin- garna.
Möbler i valnöt behöfva åter något mörkare tapeter; det är nämligen vackrast, d å möblerna ej bryta af för mycket mot väggarna, utan harmoniera med dem.