Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Domstolen öfvervara. / alla frågor om förklaringar öfver Lagen emellan Riksdagarne, skola Högste Domstolens beslut hos Konungen i StatsRddet anmälas.
Dag för kiaringen , utf ärdas den med Dess underskrift; ogillar Konungen densamma , förf alle den till ali kraft och verkan.'3 $. 88.
' ' ”Med förklaring öfver Civil-, Criminalsamt KyrkoLag förhålfes, under Riksdag, sorn med sådan Lags stiftande.
De förklaringar öfver Lagens rälta mening, Högste Domstolen, med Konungens bifall, emellan Riksdagarna gifver, kunna af Rikets Ständer vid näst påföljande Riksdag ogillas, hvaref-j ler de icke längre vare gällande, eller af Domstolarne iakttagas och åberopas må.”
De i Nåder föreslagna ändringarne åsyfta således : i:o Konungamagtens insättande, med hänsigt till sanotionen af Lagförklaringar, i Constit.
Vists Memorial N.o 50. 7 enahanda prerogativer mot Högste Domstolen, som hon eger mot Rikets Ständer; * * >... 2:0.
Förtydligande af ofvanberörda Regeringsformens föreskrifter, i så måtto, att Lagförklarings-rättigheten borde, endast emellan Riksdagarne, Högste
Domstolen tillkomma ( 3:0.
Utsträckning af denna förklaringsrätt äfven till de händelser, der Högste Dom. stolen, utan anledning af förfrågan, sjelf funne allmän Lagförklaring nödig, samt 4:0.
Bestämmande af en praescriptionstid, inom hvilken Rikets Ständer må ega att de emellan Riksdagarna gifna Lagförklaringar ogilla.
Hvad första punkten eller sjelfva liufvudsaken beträffar, synes den ConstituflonsUtskotiet ingalunda förutsätta någon Regeringsmagtens inblandning i Domaremagtens åtgärder, emedan, vid Lagförklaringars meddelande, Högste
Domstolen ej utöfvar Lagstiftningskallet , utan tydligen besörjer Allmän Lagskipning, med hvilken, efter 88 §.
Regeringsformen, Allmän Lagförklaring ställes i full likhet.
Men nu instämmer det med Grundlagens både anda och bokstaf, att Konungens Lagstiftnings-rätt i allmänhet ej kan eller bör ut« 8 Constit.
Utsi:* Memorial N:o 50.
Bfvas annorledes, än af Konungen i StatsRådet, hvars Ledamöters tankar ock skola , enligt Regeringsformens 87 $., öfver alla Lagstiftningen rörande ämnen uttalas.
Giltigheten af de skäl, 1823 års Constitutions.Utskott, för afstyrkandet, jemväl i denna del, af Konungens Nådiga Proposition, förnemligast om upphörandet af Dess röster i Högste Domstolen , hemtat derifrån, att Konungens
Veto ej stöde att förena med rättsprinciper och hans egen värdighet, kan nu varande Constitutions-Ulskott icke obetingadt erkänna, Afvikelsen från rättsprincip ligger egentligen i Högste Domstolens befattning med Lagstiftningen, — en afvikelse, påkallad och rättfärdigad af omsorgen, att någon Allmän Institution måtte härutinnan för tillfället ersätta Lagstiftande Magtens ena hälft.
Men om Rikets Ständer ej] kunna emellan Riksdagarne medverka, fortfar icke dess mindre Konungen, Lagstiftande Magtens andra integrerande del, oafbrutet att verka och handla.
Icke eller torde det med något fog befaras, att Konungens
Veto skulle binda eller försvaga Högste Domstolens oberoende; ty detta är tillräckligen tryggad t genom hvarje Domares ovilkorliga rättighet och pligt att, efter bästa förstånd och samvete, på de speciela fallen tillämpa den gällande, änskönt oförklarade, Lagens mening.
För öfrigt lärer, medelst Rikets Ständers till äfventyrs ogillande be - Constit.
Vists Memorial N:o 5o. 9 slut, Konungens värdighet destomindre nedsättas, som Hans bifall till Lagförklaringen lemnades blott provisoriskt, under tyst förbehåll af hennes formliga behandling, och Konungen rimligtvis ej bör anses förnärmad af atlributioner, dem Han, i constitutionel väg, Sjelf velat sig tillegna.
Snarare förnärmas Konungavärdigheten af det principvldriga resultat, att Konungen, hvars röster i Lagförklaringsfrågor ovägerligen måste beräknas, kan af Högste
Domstolen ölverröstas i mål, innefattande, ej lagskipning, men lagstiftning.
Den Grundlagstolkning, som andra punkten innebär, tyckes väl naturligen följa af sakens beskaffenhet och af jernlörelsen med senare perioden i 88 J. Regerings-Formen, helst, under Rikets Ständers sammanvaro, ingen annan eger bekläda Deras kall; och såsom föremål för en isolerad Grundlagsändring, vore den onekligen mindre behöflig.
Men då förtydligandet här framstår i sammanhang med ett större ändringsförslag, bidrager sådant utan tvifvel till det helas fullständighet.
Vidkommande dernäst den i o:dje punkten antydda utsträckning af Högste Domstolens Lagförklarings-rätt, inser ej Utskottet , huru frågornas omedelbara väckande inom io Constit. Uisk:s.
Memorial N:o 5o.
Högste Domstolen skulle, såsom 1823 års Constitutions-Utskoit förment, alstra missbruk och farhågor.
Domstolen förblefve, i bagge fallen, proponent; och lätt funne man, på en omväg, organer lör till— vägabringandet af lörfrågningar , i händelse .Lagförklaringen önskades såsom nyttig och nödvändig.
Men just Konungens Veto i StatsRådet, och Hans Rådgifvares constifutionela ansvarighet vore, enligt Utskottets begrepp, de säkraste och kraftigaste correctiven mot täta och umbärliga Lagförklaringars utfärdande.
Stadgandet örn prsescriptionstid och om dennas begränsande inom loppet af nästföljande Riksdag, froner Utskottet vara lika angeläget, som lämpligt.
Svårligen skulle, med förutsatt bevarande af Grundlagens syftning och Allmänna Lagens helgd, Lagstiftande Magtens ena hälft lemnäs öppet att, när som helst, ända i en aflägsen framtid, uphäfva genom förklaring gifna Lagar, hvilka måhända redan vunnit förtroende och häfd.
Visserligen har 1825 års Constitutions-Utskott icke utan grund ansett den då föreslagna yttersta terminen af fyra månader från nästa Riksdags början leda till nog mycken inskränkning i Rikets Ständers Lagstiftningslätt.
Nu likväl, sedan, i öfverensstämmelse med Gi undiags-Stiftarens uppenbara, fast ej Cunstit•
JJtsk:s Memorial N:o 5o. 11 bokstafligen uttryckta afsigt, terminen utvidgats till bela Riksdagen, huru länge han än må räcka, finner Utskottet, äfven i denna omständighet, betänkligheterna undanröjda.
Okunnighet hos Rikets Ständer om utkomna Laglörklaringar bör icke ens förmodas, då Justitiae-Ombudsmannen, jemlikt Instruetionens 18 §., åligger att dem samla och anmäla ; ämnenas beredning och pröfning måste ock, utan möda, kunna medhinnas under Riksdagens lopp, serdeles som, enligt 44 §. 1 mom.
Riksdags-Ordningen, Ständer, na ega förelägga Utskotten tid för ingifvande af deras Utlåtanden.
Stödjande sig på ofvananförda skäl oell grunder, tvekar ej Consiitutions-Utskottet, att med tillstyrkande vördsamligen öfverlemna Konungens förevarande Nådiga Proposition i alla delar, för den förberedande åtgärd, 81 §.
Stockholm den 3 October 182g.
Reservatione r*.
Af Herr Cederschjöld, l Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition åsyftar egentligen 4 serskilda Grundlags förän - 12 BiL till Constit. Utsk.s Memorial N:o 50; dringar, hvilka jag anhåller att få hvar för sig i korthet genomgå. 1:0 Kongl. Majit föreslår, att Lagforklar ingar md kunna fä gifvas, utan att Under-Domstol eller någon Embetsman derom anhållit.
— Härigenom skulle visserligen en möjlighet kunna beredas att omedelbarligen stifta
Men då det på andra sidan kan vara billigt, att en befunnen olikhet i Under-Domstolarnes sätt att tillämpa ett visst lagrum, må afhjelpa» genom en Lagförklaring, oaktadt ingen derom anhållit; så vill jag icke sätta mig emot denna del af den Nådiga Propositionen ; helst det i alla fall äfven nu icke kunde vara svårt för Högste Domstolen att få någon Under-Domstol eller Embetsman att inkomma med förfrågan om Lagens rätta mening. 0:0 Kongl. Maj\t vill i Stats-Rådet pröf va HÖgste Domstolens Förslag till Lagförklaring, med oinskränkt rätt att ogilla detsamma.
— Härvid har jag trott mig finna följande betänkligheter.
När nemligen Högste Domstolen ger en Lagförklaring, så ger den endast tillkänna, huru den afdömer mål af ifrågavarande beskaffenhet.
Derest nu Konungen kunde ogilla Högste
Domstolens sålunda yttrade åsigt, så skulle ett af två nödvändigt inträffa.
Antingen skulle Bil. till Constit, UtsAls Memorial
Nto 5o, i5 nemligen Högste
Domstolen sjelf nödgas rätta sig elter Konungens yttrade opinion, och sålunda döma tvärtemot sin egen öfvertygelse, samt försältas i ett beroende af Styrande Magten, som vore alldeles stridande mot Grundlagens både anda och ordalydelse, i synnerhet i 47 §.
Regerings-Formeri : eller ock skulle Högste
Domstolen kunna fortfara alt följa sin öfvertygelse och döma på ett salt, som
Konungen hade genom formligt beslut förklarat vara origtigt, hvilket skulle, i min tanka, vara kränkande för Majestätets helgd.
Men som Konungen nu kan i en Lagförklaring blifva af Högste Domstolen öfverröstad , och en Lagförklaring , som blifvit af Rikets Ständer gillad , erhåller egenskap af Lag, utan Konungens vidare åtgärd ; så skulle en Lag sålunda kunna på förklaringsvägen tillkomma emot Konungens vilja.
Och som detta vore stridande mot Grundlagens anda ; så torde de ofvanföre yttrade betänkligheterna böra vika för att afhjelpa den större oformligheten. 3:o Iiogste
Domstolen skulle ej befatta sig med förklaring af Oeconomisk Lag. ■— Emedan Domstolarna tillämpa Oeconomiska Författningar på samma sätt, som Allmänna Lagen ; så skulle man på ena sidan väl kunna tycka, att Högste
Domstolen borde genom förklaring öfver de delar, sorn till 14 Bil. till Constit.
Utsk:s Memorial N:o 5o.
Domares åtgärd höra, kunna få, till UnderDomstolarnes upplysning, tillkännagifva hvad åsigt den lö!jer vid en sådan Författnings tillämpning.
Men som Konungen eger att allena stifta dylika Lagar, så synas Rikets Ständer icke böra på något sätt befatta sig med deras förklarande, utan detta kunna få ankomma på Kongl. Maj:t allena.
Men af en vida betänkligare natur är sista momentet af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, nemi. att 4:0 En Lagförklaring skulle erhålla egenskap af Lag, derest elen icke blifvit vid nästföljande Riksdag af Rikets Ständer ogillad.
— Likaså beredvillig jag varit att medgifva en sådan förändring, hvarigenom Konungen vunne en fullkomlig säkerhet, att ingen
Lag skulle på förklaringsvägen kunna tillkomma mot Hans vilja ; lika nödvändigt anser jag det äfven vara, att, medelst afslag till denna del af den Nådiga Propositionen, betrygga Rikets Ständer mot samma äfventyr, nemligen att kunna få se Lagar på FörJ klaringsvägen införda, utan deras vetskap och samtycke.
Det vore nemligen icke allenast möjligt, utan kunde till och med ganska lätt hända, alt Rikets Ständer vid nästföljande Riksdag omöjligen kunde komma i tillfälle att yttra sig öfver de sedan näst föregående Riks-' dag utkomna Lagförklaringarna.
Huru lätt kunde det ej hända, attén Justitiae Ombudsman Bil. till Constit.
TJtsk:s Memorial
Nto 5o. i b förglömde alt i sin Embetsberättelse upptaga någon viss Lagförklaring: eller att en förklaring så nyss före Riksdagen utkommit, ali den ej kunnat i berättelsen inflyta : eller att Lig-Utskottets Betänkande derom så sent inkomtne till Ständerna, att det ej hunne afgöräs ?
Detta senare synes böra vara så mycket möjligare, sorn sjelfva vårt nuvarande så förtjenstfull Lag-Utskotts första Betänkande i detta ämne ej inkom till Ständerna förr, än efter den Lagliga Riksdagstidens förlopp ; och den då skedda återremissen är efter 11 månaders Riksdagstid ännu icke af Utskottet besvarad.
Det är sålunda ännu osäkert, hururuvida denna fråga kan vid innevarande Riksdag blifva afgjord ; och dessutom bör man, i en så högst vigtig sak, väl icke bygga sina garantier på osäkra förutsättningar, och således icke eller på den , att Rikets
Ständer alltid skola få vara tillsammans så länge de vilja.
Rikets Ständer böra derföre, i min tanka, icke försaka dea rättighet de nu ega, att, utan praescriptionstid, kunna ogilla en Lagförklaring, hvaröfver de tilläfventyrs saknat tillfälle att yid en föregående Riksdag utlåta sig.
Af Contracts-Prosten Hallstrom:
Det stadgande, att alla emellan Riksdagarna nödige befunna Lagförklaringar skola i6 Bil. till Constlt.
Utskts Memorial N‘o 56'. gifvas af Konungen genom Dess Högste Donv stoij har, som mig synes, härflutit från en grundåsigt, som man snarare bör högt uppskatta, än misskännande ogilla.
Icke blott att den med vis måtta och inskränkning uppfattat dessa tolkningar, såsom varande egentligen blotta tillämpnings-åtgärder, beroende af redan gifna stadganden : i hvilken mening allena de kunnat åt den högsta Lagskipande Myndigheten uppdragas.
Den har ock tillika i Grundlagen framlagt den Konung och Folk tillhöriga Lagstiftande magt, såsom ett enda gemensamt, sammanhängande helt, det icke borde på något vis sönderstyckas.
Denna föreställning hyllar jag oförtäckt; och om enheten misskännes, samt det gifna sambandet brytes, rubbas, såsom jag fruktar, äfven jemvigten Stats-Magterna emellan.
— Andra missförhållanden synas derlörutan följa af den föreslagna förändringen af 21 §.
Konungen skulle i en och samina handling uppträda både såsom Domare och Lagstiftare; Högste
Domstolens tolkning af Lagens rälta mening af Konungen kunna i Stats-Rådet underkännas ; Konungens negativa magt öfver de af Högsta Domstolen gifna Lagförklarin. gar antingen omintetgöra dessa, ehvad verkligt behof deraf vöre för handen, eller ock ovilkorligen förvandla §ig i en positiv ins verr rJBil. till Conslit, Vtsils Memorial N:o 50; ij verkan; Ändtligen, om det icke kan förnekas, alt tillägg oell ändringar i Lagen lätt låna drägten af Lagförklaringar, hvem inser icke, att äfven de resultat, dem ingen i 4 våra dagar befarar, kunna i en sen framtid uppkomma ?
Då sålunda den af Höglofl.
Utskottet tillstyrkta förändring af ofvannämnde §. för mig framställer sig hvarken i egenskap af en constitutionel förbättring af vårt Statsskick , ej eller såsom inledd af ett oundgängligt behof, kan jag icke dertill gifva mitt bifall, Icke eller gillar jag det i 88 §.
Regerings-Formen föreslagna tillägg, hufvudsakligen instämmande i hvad Herr Cederschjöld deremot anfört.
Om det än må vara en gifven förbindelse för sammanträdande Rikets Ständer att pröfva, så fort sig göra låter, utkomna Lagförklaringar; vill det likväl synas mindre välbetänkt att för utöfningen a£ denna constitutionela rätt fastställa en ovilkorlig prsescriptionstid, derutaf menliga följder låta sig i mer än ett fall tänka.
Synbarligen skulle ock emellan de båda sam-, manverkande Statsmagter, från hvilka Lagstiftningen utgår, ett rubbadt förhållande uppstå, om en af Konungen gifven Laglör Bih, till Rikt-St.
Fröt. 15528 och 1329, 3 Sami, a 21: sta H\t, i8 Bil, till Consiit.
Utsk:s Memorial
N'.o 5o klaring finge förbindande kraft, änskönt Rikets Ständer sig deröfver aldrig utlåtit, men ett af Ständerna uppgjordt förslag till förklaring af Lagen förföile deremot, enär Ko-i uungens höga bifall dertill under Riksda-»’ gens lopp uteblefve.
STOCKHOLM, jEtmäns och Granbergs Tryckeri,1 i8*g; Constit.-Utshis Memorial, N:o 5'. i N:o 5i.
Memorial > ined förslag i ill ändringar i Tryckfrihets - Förordningen och lill ny Redactioii af sdtnina Grundlag; De förslag lill ändringar i Tryekfi ihetsFörördningeti, soni Constitutinns-Ulsköllet lin får vördsämligen framlägga, ;it ö väsendtligen liom Ladti eller härledda från en af Hans Excelleliée Herr Gfefve Giistäf Lager, bjelke till TJtskotlel mntiohsvis inhmnäd, oell jemväl i tryck iilgifven, A (handling om Ti yokfriheteri, -— eii Skrift* hvilken i hög grad fästat oell förtjeiiat Utskottets npUiärksämhel.
Halis ExdellenCe Herr Grefve i.ager bjelke framställer i nämnda Afhandling följande liufvudsakligä tholi »iler : i :o Att Tndragnings-msgten af Tidningar och Periodiska Skrifter niå, thed förutsättning af de liar fiedäh, Under Klris -J, 3 & 4, föreslagnä äiidringars antagande, lullkoHiligert Upliöra; Hvadan ur ihi gällahdu Tryekfrihels-Läg \ §:s 8:de niohient skhllti hell och hållet Utgå. i>.:o
Att vissa, iiti Ingressen till 3 dels i Saliimä ordföljd, dels omkastadt, iimehålU lia, men till olika syften hörande
Lag -r s tu cl — gauden inå skiljas i tvänfie moinenter, Sfi ätt Bill. till Rihs-St.
Prof.. 189,8 och 1829,- 3 Samt. 22:dra Haft. i a Ganstit.~Ut.sfcs föreskriften om skyldigheten att hellre fria än falla, och att ej draga obestämda slutföljder af uttrycken, skulle bilda §:ns Ingress, men stadgandet åter om upmärksamlietens fästande mera på skriftens åsyflning än på framställningssättet, mera på ämnets och tankens än på uttryckets lagstridighet, utgöra i:sta mom. af §:n. 3:o Att nuvarande Tryekfrihets-Nämnd må afskaffas, samt alternalift: a) antingen att Tryckfrihets-målen må öfverlemnas till laga Domstols, dock, i första instancen, IIof-Rätts åtgärd, hvadan 5 §:ns i, 2, 3, 4» G och 7 momenter skulle dels utgå och ersättas, dels undergå förändring; eller ock: b) att en ny Tryckfrihets-Nämnd, med principenligare organisation och utsträcktare verkningskrets, må tillskapas; hvarigenom ändring blefve föranledd i 5 §:ns 1, 2 och 4 momenter. 4:o
Att till 1 §. 4 morn. må ytterligare läggas det stadgande, att Utgifvare af Dagblad och Periodiska Skrifter böra, jemte deras anmälan hos Hof-Canzlern, öfverlemna en skriftlig borgen, svarande, i Stockholm och Götheborg, mot penningevärdet af Två Hundrade, samt i orterna, af Ett Hundrade Prenumerationer, alla för helt år räknade, ä den till utgifvande anmälda Periodiska Skriften; hvilken borgen, till vederhäftighe - Conslit,~Utsk:s Memorial, N:o 5iJ len bestyrkt, vore ämnad att, vid bristande tillgång hos den ansvarige Utgifvaren, efter behof användas lill gäldande af honom, för öfverträdelse!- motTryckfrihets-Lagen, ådÖmda böter.
Conslitulions-Ulskottet, som funnit dessa förslag åsyfta Tryckfrihets-Lagens återförande till dess ursprungliga skick och bestämmelse, samt tillika erbjuda, hvad Periodiska Pressen angår, lämpligare och ändamåls-enligare controler, i utbyte mot den arhitraira och länge öfverklagade af Indragriings-magten, har icke tvekat att i hufvudsaken gilla förslagen, likväl med valet bestämdt emelian proponerade alternativer, och med erforderliga modificationer vid rättegångssättet, borgensbeloppet och borgensvilkoren, samt i flera andra detailer.
Att omständligen motivera sin tillstyrkan af Motionairens förslag under första punkten, anser Utskottet destomer öfverflödigt, som detta ämne blifvit, äfven vid påstående Riksdag, inom alla Stånden lifligen discuterudt, vidlyftigt utveckladt och nästan uttömdt.
Det torde för Utskotte-t göra tillfyllest att med Motionairen instämma deri, att, då Indragningsmagten är, lill sin natur, en undantagslag, då den tillkommit under numera försvunna tidsförhållanden, då den icke upfyllt Regeringens syftemål, såsom förfelande beräknad påföljd, och då den icke 4 @onstit.-Utsh:s Memorial, lf:0 5i. heljer motsvarat Allmänhetens förväntan, så, sorn elen der någon gäng lngt hand pä hvad, j fleras fanka, ej bordt betvingas, och sällan förmält värna hvad, efter allas mening, bör skyddas, det vöre önskjigt, om denna Magt för alla tider nphörde.
Men, lika med Motionauen, jnser ock Utskottet nödvändighet ten af särskilta Lag-bestämmelser för Periodiska Skrifter, — en nödvändighet, grundad på sjelfva deras inre natur och alltjemt vidgade verknings-rymd, på de enskilta fördelar, framför ali annan art af Skrift, hvaraf dessa äro i besittning, och på den opinionsvigt, sorn lidens ailda och Stats-skickels förändrade förmer åt deni lånat eller skänkt, filt sådant särskilt förhållande finnes redan antydl och erkändi i §• 7 inom.
TryckfrlhetSsL agen, både moraliskt, genom en varnande erinran, och materiell, genom dubbelt fiötesrausvar; Och oni dess vidare an välldande, medelst ett nytt correclif, skall Utskottet. i anledning af 4:dc försl,igs-punkten, bär nedanför sig närmare yttra.
Förslaget i 2.'a punkten anser Utskottet tjenligen kunna behandlas såsom parlielt, och oberoende al Herr Grefve Lagerbjflkej; egentliga Imfvud-motion; Hvadan Utskoitet får härom, på sitt ställe, särskilt sig utlåta, och således nq i ordningen skrida lill fpfslagets 3:dje punkt, ined dess bägge alternativet - Powiit.-Ut$Jas Memoria], N:o 51, 5 Utskottet delar helt och hållet
Motio* nairens öfvertygelse,att dea nuvarandeTryckfrihets-Nämnden saknar mångå bland de egenskaper, son?
constituera en verklig Jury eller Edsvuren Nämnd, och att ali förän* dring härutinnan, följaktligen äfven återvalldandet till den vanliga, af ålder beståndande, af erfarenheten godkända Rättegångs - methoden, skulle mera säkert och rakt leda till ändamålet, eller bestämdhet j sakens qualification, klarhet i dess utredning, noggrannhet j pröfningen och rättvisa \
Domslutet.
Närridim ättningen, provisoriskt eller på försök antagen, innefattar, icke mindre än den likaledes blott tills vidare införda Indraguings-magten, ett undantag från regeln, eu Utväxt på Vår Tryckfrjhets-Lag; och till dess afskallande ligger redan anvisningen lemnad j 1815 års Riksdagsbeslut, enligt hvars 3o §. till kommande Ständer hänskjules det Fulslag, att, i händelse den då stadgade Jury i Tryckfrihels-mål icke skulle anses svarande mot ändamålet, eller lämplig efter Nationens lynne, det förut gällande rättegångssätt t må kunna återställas, Den lörra beisten är af Mottonairen utförligen ådagalagd och ökas märkbart af inrättningens särdeles eftertänkliga egenskap att utesluta all appell för den möjligen lidande Parterr.
Ten Sednare åter, eller Inrättningens mindre förenlighet med folklynnet, torde knappt tarfva G Coustit.-Utsfcs Memorial, N:o 5i. andra bevis än dess uppenbara brist på öfverensstämmelse med bela vår öfriga Lagskipning.
Svenska folklynnet
Sr alfvarligt, sjelfständigt och ömtåligt; Nationen, — åtminstone dess stora, redbara del, har i sekler egnat sin vördnad och tillförsigt åt det, äfven i sjelfva Rättegångs-Balkens 34 Cap. bokstafligen uttalade rättsbud, att all dom bör fiistas på skäl och lag, men ej på godlycko.
Betraktar man nu Tryckfrihets-Nämndens organisation, lärer det snart skönjas, alt den innebär afvikelse från rättsgrund, att den öppnar fältet för strider emellan föi ut fattade meningar, liknande politiska partiers, och, med det samma, för en godtycklighet, nära gränsande till strafflös veld.
Ville man än påstå, att Juryn, såsom en Opinions-Domstol öfver moraliska handlingar, måste förblifva den mest passande skiljesman i Tryckfrihetsmålen, hvilka, till följd af deras egen natur, erbjuda en omätlig rymd af alla möjliga skiftningar emellan bokstaf och tanke, under förutsatt bibehållande af den tanke Skriftställaren önskat lägga i dagen, så bör man likväl, å andra sidan, besinna att, i flera fall, Domstolen redan utöfvar en Jurys eller Samvets-Domstols rättigheter och pligter.
Nämnden besvarar blott frågan om skriften är brottslig efter det af Åklagaren citerade lagrum.
IMen nu, för exempels skull, hänvisar ii mom, 3 §.
Tryckfrihets-Föiord - Gonstit.-UtsJas Memorial, N:o 5i. ningen till 60 Cap.
Missgernings-Balken, livilket Ster stadgar olika ansvar, ända från spö och landsflykt, tili böter efter omständigheterna; Och någon gäng finnas jemväl, i ett och samma moment af TryckfrihetsFörordningens 3 §., flera bestraflhingsgrader utsatta.
I alla sådana händelser bildar
Domstolen förut ett slags fortfarande och förmedlande Jury; och uphörande såsom isolerad, men deremot införiifvad i Domstolen, komme Nämnd-inrättningen endast att utsträckas, förenklas och, — om uttrycket må vara tillåtet, —- förlagligas.
Då sålunda Utskottet tillstyrker den nuvarande Tryckfrihets-Nämndens afsknffande, föranlåtes tillika Utskottet alt afstyrka införandet af all annan, utom Domstolen ställd eller från densamma afsöndrad Jury-inrättning.
Den, Hans Excellence Herr Grefve Lagerbjelke alternatift föreslagit, torde billigtvis kunna tillerkännas ett reia tift företräde i så måtto, som Jurymännen skulle väljas, ej för tillfället, men för viss tid, cj af Parter och Domstol, men af Ödet, under nödiga garantier.
Denna nya inrättning synes dock ej heller fritagen från brister och olägenheter.
Utskylds-principen, efter hvilken Jurymännen borde utses, blefve det högst svårt att med rättvisa tillämpa; Jäf och laga förfall skulle ofta medföra obehag och tids-utdrägt; Personernas bestämmande genom lottning 8 Conslit.-Utshis Memorial, N:o 5i lunde tilläfventyrs leda derhän, alt, särdeles i landsorten och sniäl re städer, en dury tipstode, livars pluralitet saknade förmåga alt granska och hedonia den åtalade Skriftens hall och syftning; Oell enar rhålen ändå tomine att underställas Öfver-Domstols pröfning, återginge nian, i allt fall, till deji vanliga Rättegångs-Ordningeii, ehuru på en omväg, som hellre bordt undvikas.