Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dylta bruksegare tillkomma, utgöra följande belopp, nemligen: för Grufvcdagsverkcna B:ko R:dr 42,533: 16. — ,, vedprestationen „ „ 50,106: 8. 3 g. tillhopa B:ko R:dr 92,639: 24. 3g. hvarifrån borde afgå för svafvel-leveransens upphörande 26,041: 32. — för upphörande af den särskilda bevillningen . . 7,539: 14. 8. 33,580: 46. 8. så att bruksegaren skulle erhålla ett kontant belopp af .... 59,058: 25. 7 g.
Bruksegaren fordrade deremot: för grufvedagsverkena 39,280: — — - „ vedprestationcn 58,485: — — „ förändringen i sättet för tiondens utgörande 1,398: 42. — B:ko Kalr 99,163: 42. — men hvarifrån afginge för svafvel-leveransens upphörande . . . 18,750: — — då den af honom äskade kontanta ersättningen uppginge till . . 80,413: 42. — och således 21,355 Riksdaler 16 sltillingar 4g r:st, mera än den här ofvan beräknade ersättning, hvilken vore den högsta, som rimligtvis borde kunna komma bruksegaren till godo, helst Statsverket genom denna ersättning, i förening med allmänningarnes upplåtande under sliattemannarätt, komme att vidkännas en uppoffring, som vida öfverginge den fördel, Staten bereddes genom rotering af de nu derifrån befx-iade, under Dylta bruk dagsverksskyldige hemman.
Stats-Utskottets Utlåtande N:o 202. 19 Uti de underdåniga påminnelser, hvarmed nuvarande bruksegaren Friherre Wilhelm Åkerhielm fått öfver detta Kollegiernas underdåniga Utlåtande inkomma, hade bemälde bruksegare hufvudsakligen åberopat sitt förut i frågan afgitna yttrande samt vidhållit de fordringar, han deruti framställt.
Maj:t, som låtit de till detta mål hörande handlingar i nåder Sig föredragas, har, enär Dylta bruks innehafvare uti afgifna påminnelser emot Kongl. Krigs-, Kammar- och Bergs-kollegiernas Utlåtande i ämnet, förklarat sig icke vilja ingå på den ifrågaställa regleringen med annat vilkor, än att af Kronan erhålla ett ersättningsbelopp, som med mera än 30,000 R:dr R:mt öfverstiger den summa, som Kollegierne föreslagit, men Kongl. Maj:t funnit sig icke kunna godkänna bruksinnehafvarens anspråk, nu endast meddelat Rikets Ständer underrättelse om hvad i ärendet blifvit tillgjordt, ined öfverlemnande derjemte till Rikets Ständers bepröfvande, huruvida en summa, ungefärligen motsvarande det af Kollegierna föreslagna ersättningsbelopp, i Riksmynt 88,587 R:dr 80 öro, må till Kongl. Maj:ts disposition anvisas, för att, derest möjligen bruksinnehafvaren framdeles skulle dermed åtnöjas, för regleringens tillvägabringande till honom utbetalas.
Emellertid och hvad särskildt beträffade do för svafvelbrukets tillverkning upplåtna Krono-allmänningar, benämnda Östra allmänningen och Hålahults allmänning, så, enär, enligt hvad handlingarne i målet utvisa, vid särskilda genom jägeribetjente tid efter annan hållna undersökningar af skogarne, den underrättelse meddelats, att begge allmänningarne, hvarå flera torplägenheter till
Dylta gårds förmån skola finnas anlagda, blifvit alltför mycket anlitade, så att uppmärksamhet vid hushållningen med dessa skogar vore af högsta behof, på det desamma ej måtte blifva alldeles förstörda, har Kongl. Maj:t förständigat Dess Befallningshafvande i Örebro län att dels låta vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom må kunna bestämmas det årliga afverkningsbelopp, som med skogens å nämnde allmänningar bestånd kan vara förenligt, dels hålla noggrann tillsyn deröfver, att allmänningarne qj hårdare anlitas än här förut nämndt är, och således ej heller lör annat ändamål, än det hvartill de af Kronan blifvit åt svafvelbruket upplåtna.
Besv- och Ekon.-Utskottens Betänkande ^ A-.o 4°- <3 täflan uppstår, hvilket naturligtvis måste hafva till följd ett sträfvande elter ökade kunskaper hos dem, sorn egnat sig åt folklärare-kallet, helst denna §:s 2:dra mom. föieskrifver, att på förslaget till en ledig lärarebefattning skola uppföras trenne af de dertill sökande i den ordning, de genom gudsfruktan, sedlighet, kunskaper och skicklighet att undervisa anses förtjenta att komma i åtanka.
Då Utskotten här ofvan afstyrkt JYils Perssons förslag, att lärarelönerne måtte få bestämmas efter öfverenskommelse emellan församlingarne och Lärarne; så få Utskotten jemväl afstyrka Nils Perssons nyssomförmälde yrkande om förändring uti denna §:s 4:de mom.
I anledning af Jöns Månssons förslag, atL Pastor uti församlingarne måtte vid val till Skollärare ega att beräkna endast en embetsröst; så anse Utskotten sig böra destoheldre afstyrka detta förslag och bibehållandet af det uti denna §:s 2:dra och 4:de mom. uti ifrågavarande hänseende meddelade föreskrifter, som Ordföranden uti Skolstyrelsen, enligt 2 §:s Usta morn., alltid är Kyrkoherden i församlingen eller den Prestman, som hans ställe företräder, samt han bör vara mest i tillfälle att närmare inse och pröfva förtjensten och skickligheLeu hos de till ledige Folklärare-platser sökande.
Berörde förslag torde alltså böra förfalla.
Hvad angår Olof Larssons hemställan, i afseende å kunskapsmåttet hos de Lärare, som skulle antagas uti de af honom föreslagne byskolor; så och med afseende å hvad Utskotten här ofvan under § 1 yltrat, samt enär, uti de mindre skolorne inom en församling, menigheterne sjelfve ega att utse Lärare, utan att dessa genomgått Seminarium; få Utskotten hemställa, att äfven detta förslag måtte få förfalla. § 7- Förändringar uti denna § äro yrkade: af Olaus Ericsson, som ansett det böra tillåtas församlingarne att sjelfve bestämma de kunskapsämnen utöfver religionsläran, som böra utgöra föremål för underv sningen i Folkskolan; af Lars Norrby och Conrad Rommin, som förmenat läraren i folkskolan böra vara törpligtad att meddela undervisning endast uti ”christendom, räkna och skrifva;” af Sven Jonsson, hvilken föreslagit, att minimum af lärjungarnes kunskapsmått vid utgåendet från skolan måtte bestämmas lill följande; l4 Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N.o 4°'- l:o Ren och flytande innanläsning af Svenska språket, Latinsk oeh Svensk stil; 2:o Religionskunskap och Biblisk Historia, till så stor del, som erfordras, för att börja Nattvardsläsningen; samt att för öfrigt det måtte få ankomma på föräldrarne sjelfve att låta bibringa sina barn högre kunskapsmått; af Pehr Mattsson, som, under åberopande af erhållet uppdrag, föreslagit följande tillägg till 7:de §: ”Uti vidsträckta församlingar uti de norra orterne må, då föräldrar eller andra vederbörande sådant åstunda, detta kunskapsmått i allmänhet anses för tillräckligt;” af Nils Pehrssonj hvilken trott, att det uti denna § stadgade minimum af kunskaper bör få i allmänhet gälla för alla barn utan undantag; samt af Olof Larsson, hvilken ansett läroämnena för den af honom föreslagna by-skolan böra utgöra: öfning och färdighet i handstil och rättskrifning, Quatuor-Species i räknekonsten, kännedom om mått och mål, öfning i sång efter psalmodicon, hvartill kunde läggas ett korrt sammandrag af Bibliska Historien, samt Fäderneslandets Historia och Geographie ; äfvensom Herr Prosten Doctor Gumcelius, i afseende på det bestämda kunskapsmåttet, förklarat någon minskning kunna ega rum för flickor, hvilka tills vidare torde böra befrias från ett eller annat läroämne, serdeles räkna.
Berörde anmärkningar och förslag innefatta hufvudsakligen Irenne frågor, nemligen: l:o nedsättning i allmänhet uti måttet af kunskaper för skolbarnen, då de från skolan utgå; 2;do huruvida det bör till församlingarne öfverlemnas att bestämma detta mått af kunskaper; samt 3;o om nedsättning uti fordringarne på kunskap för flickor bör ega rum.
Hvad den första frågan beträffar, så få Utskotten anföra, att redan i äldre tider, då fordringarne på allmän bildning och kunskaper icke voro på långt när så stora, som nu, egnades åt folkbildningen i Sverige en synnerlig uppmärksamhet; och genom Kongl. Maj:ts Resolution den 22 Oclober 1723 ålades föräldrar, som ej sjelfva kudde undervisa sina barn, alt hålla dem hos Skolmästaren eller Klockaren i Socknen, eller hvarest lägenhet dertill funnes.
Sedan denna tid hafva fordringarne på kunskap och hildning stigit betydligt, och synnerligen i ett land, sådant som Sverige, der både jordbrukaren, bergsmannen och handtverkaren hafva en närmare andel i Statens offentliga värf, är det nödvändigt, alt äfven folket eger åt - Statt- samt Allm.
Be tv.- celi Ekon.-Utikoltens Betänkande, If.o 4°‘ minstone den grad af kunskap, förutan hvilken en medlem i samhället icbe kan inse och uppfylla sina pligter såsom medborgare.
Det föreslagna minimum af kunskaper anse Utskotten böra oförändradt bibehållas.
Det innefattar väl icke allt, som kan vara nödigt, och kan således icke i sig sjelf anses för tillräckligt, men det omfattar likväl de färdigheter och förberedande kunskaper, som sätta hvar och en i stånd att sedermera på egen hand utvidga sina insigter, så vidt håg, själsförmögenheter samt lefnadsförhållanden det medgifva.
Om man derjemte föreställer sig folkskolan vara den första länken uti kedjan af de allmänna undervisningsverken, och närmast öfver lärdoms- och apologist-skolan, samt att för intagandet i de sednare skolorne vanligen fordras det kunskapsmått, som för utgåendet från folkskolan är föreskrifvet; så skulle man icke kunna, utan att bryta denna kedja, nedsätta det stadgade kunskapsmåttet i folkskolan.
Detta kunskapsmått är i allt fäll icke så stort, att ju icke skolbarnen ganska väl kunna, med blott högst få undantag, inhemta detsamma under de år, som de vanligen, utan alt till annat arbete hållas, tillbringa i föräldrahuset.
Af dessa skäl kunna Utskotten också icke tillstyrka någon nedsättning ali det stadgade kunskapsmåttet och hemställa alltså, att de väckta förslagen derom måtte förfalla.
I afseende på den andra frågan, eller huruvida det må öfverlemnas åly församlingarne sjelfva att bestämma kunskapsmåttet för barnen i folkskolan, så få Utskotten erinra, att bifall till denna mening otvifvelaktigt skulle leda derhän, att mångenstädes detta kunskapsmått skulle bestämmas till ett alltför ringa omfång mot det uti denna § föreskrifna; och få Utskotten derföre, samt med åberopande af de i föregående punkt framställde skäl, hemställa, att jemväl ifrågavarande förslag måtte förfalla.
Någon giltig grund för den åsigt, att minimum af kunskapsmått för flickan, då hon utgår från folkskolan, bör ega rum, kunna Utskotten icke finna.
För att rätt uppfylla sina pligter som moder och husmoder, harqvinnan af behof åtminstone detta minimum af kunskaper.
Det är vanligen modren, sorn lägger första handen vid barnens undervisning och meddelar dem de intryck och begrepp, hvilka gifva deras tankar den första rigtningen, — en rigtning, som sedermera oftast under hela lefnaden bibehålles.
Hos allmogen är det dessutom egentligast modren, som gifver barnet dess första uppfostran och på henne beror vanligen den husliga ordningen och stundom det husliga välståndet.
Det synes således äfven för qvinnan vara iQ Stats- samt Allni. Besv.. och Ekon.-Utskottens Betänkande j N.o 4.0. elt oundgängligt beliof att ega de kunskaper, som uti Stadgan föreskrifvas.
Man kan väl icke förneka, att, på de fleste ställen hos allmogen, qvinnan
För närvarande icke eger detta kunskapsmått; men också är folkbildningens närvarande tillstånd i allmänhet ej tillfredsställande och fordringarne på någonting bättre i detta hänseende äro af Konung och Ständer godkände.
För uppfyllandet af dessa fordringar anse Utskotten det uti en icke obetydlig mon bidraga, om qvinnan eger den bildning, att hon kan medhjelpa till barnens undervisning, serdeles då hemläsning begagnas.
Dessutom torde all den frihet, som är nödig i detta hänseende, vara medgifven uti stadgandet, att SkoUStyrelsen eger bestämma den skillnad, som uti kunskapsfordringarne lämpligast bör göras emellan gossar och flickor.
Utskotten få i följd häraf afstyrka förslaget om utsättandet af något mindre kunskapsmått för flickan, än gossen. §• 8; Uti stadgandena i denna § hafva förändringar blifvit yrkade: af Herr Doctor Sandberg, som ansett, att åtminstone de ”strängare föreskrifterne” uti §:s 4:de och 5;te morn. måtte förändras; af Nils P. Pettersson, som yrkat, att ”inga barn, som njuta underhåll af Skolinrättning eller allmänna medel, böra längre gratis underhållas, än till dess de hunnit inhemta färdighet uti innanläsning och christendomskunskap; af Niclas Nilsson, hvilken för den händelse, att hans förslag om en central- eller öfverskolas inrättande i hvarje församling vunne bifall, önskat, att de fattiges barn ej må vara underkastade nödvändigheten att besöka samma skola, utan undervisningen i de lägre flyttande skolorne anses för dem tillräcklig; och af Olaus Ericsson, som yrkat upphäfvande af 8:de §;s 5:te morn., såsom innefattande en allt för hård tvångsåtgärd.
Omförmälda af Nils P.
Pettersson samt Niclas Nilsson väckta förslag gå hufvudsakligen ut deruppå, att för de barn, som njuta underhåll af församlingarne, ett så högt kunskapsmått icke borde vara bestämdt, som för de öfriga barnen, för hvilka föräldrar eller målsmän erlade skolafgift.
Men emot bifall till ett sådant förslag, hvilket Utskotten ej kunna annat än ogilla, förekomma ganska många talande och vigtiga skäl.
Om Staten är skyl. dig att befrämja folkundervisningen, och om den har motsvarande rättighet att af hvar och en bland sina medlemmar fordra de kunskaper, förutan Stats- samt Ålim.
Eesv.- och Ekon.-Utskoltens Betänkande, N-0 4°> 17 förutan hvilka denne icke kan inse och uppfylla sina pligter; så måste ock Staten hafva det åliggande att tillse, det hvar och en medborgare blir i tillfälle att inhemta dessa kunskaper.
Men den fattige, ofta tillika sjelf den okunnigaste, kan icke bereda sig detta tillfälle, om han ej får afgiftsfritt begagna skolan och understödjes af församlingen, i afseende på sitt uppehälle, f attiga föräldrar äro oftast alltför liknöjde, eller af bekymmer om sin bergning för mycket nedtryckte, för att åt sina barns uppfostran offra en tid, som de behöfva egna till sitt lifsuppehälle, och dertill ega de ofta icke ens medel.
Man kan således skäligen icke vänta och icke fordra af dem, att de skola underhålla barnen i skolan.
Det gilves ock barn, som sakna föräldrar eller åtminstone föräldravård, och det ligger icke någon rättvisa eller billighet deruti, att de skola vara bestämde att stanna på en lägre bildningsgrad, än de öfriga, hvilket förhållande dock framställer sig såsom en gifven följd, derest sådane barn icke genom fattigvårdens försorg vid skolan underhållas.
Hvarje medlem af samhället, han må vara rik eller fattig, bör ega tillfälle alt inhemta det kunskapsmålt, som är nödvändigt för honom, derest han skall uppfylla sin pligt såsom medborgare, och beredandet af ett sådant tillfälle åt alla skall också i sin moti bidraga till minskning uti antalet af brotten, hvilka vanligen äro en följd af okunnigheten och dermed ofta följande osedlighet.
Utskotten få, med anledning af hvad sålunda blifvit anfördt, hemställa, att Nils P. Petterssons och Niclas Nilssons väckta förslag mätte lemnäs utan afseende.
Hvad sedermera vidkommer Herr Doctor Sandbergs och Olaus Ericssons framställningar om förändring uti 4:de och 5:te mom. af denna §, så torde Utskotten böra anföra, att stadgandet om tvångsåtgärder för föräldrar, som försumma sina barns uppfostran, icke är nytt.
Redan för öfver 100:de år sedan anbefalldes föräldrar och förmyndare, uti ofta förnyade påbud, att undervisa sina barn och myndlingar uti Christendom samt att läsa uti bok; och förut omnämnde Kongl. Maj:ts Resolution innehåller, att, om någon af ondska eller utan laga ursägt sådant eftersatte, så skulle han första och andra gången varnas och sedan plikta 2 mark
Silfvermynt till socknens fattiga barns undervisning.
Då Skol-lagen fordrar ett bestämdt mått af kunskaper hos hvarje barn, innan detsamma anses vara befriadt från skyldigheten att besöka Skolan, så är det också deraf en gifven följd, att det icke bör fritt öfverlemnas åt föräldrar eller målsmän att förekomma eller Bih. till R.
Prot. 184S. 4 Sami. 1 Afd. 10 Häjt. 3 18 Stats- samt Mm.
Besv- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N'.o 4°- motverka uppfyllandet af detta Skol-lagens stadgande.
Så vida detsamma icke skall blifva kraftlöst, och så vida ändamålet dermed skall vinnas, måste föreskrifter finnas, för att, i händelse af motvillighet, bereda utvägar till att, sådant oaktadt, vinna efterlefnad åt stadgandet.
De, hvilka uti denna §:s 5:te mom. förekomma, äro i Utskottens tanke de mest ändamålsenliga, och Utskotten kunna icke tillstyrka någon förändring deruti, lika litet som Utskotten anse 4:de mom. böra i någon måtto förändras.
Herr Prosten Sandbergs och Olaus Ericssons framställningar i berörde hänseende torde alltså böra förfalla. § 9- Uti denna § har Olaus Ericsson yrkat förändring i så måtto, att han ansett det böra bero endast på Skol-Styreisen och icke, på sätt i Författningen förekommer, Skol-Styrelsen i samråd med församlingen, att bestämma de tider af året och de timmar å dagen, då undervisningen i skolorna bör meddelas; men som, enligt ifrågavarande stadgande, Skol-Styrelsen redan eger att meddela föreskrifter i nämnde hänseende, och blott har sig ålagdt att vid bestämmandet deraf träda i samråd med församlingen, samt detta synes Utskotten vara både lämpligt och billigt, så kunna Utskotten icke tillstyrka den af Olaus Ericsson i delta hänseende föreslagna förändring.
Sedan Utskotten sålunda serskildt yttrat sig öfver alla de iofvannämnde motioner förekommande förslag och yrkanden till ändringar och tillägg uti Kongl. Maj:ts högstberörde Nådiga Stadga om Folkundervisningen i Riket; så få Utskotten nu slutligen hemställa, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes låta intaga de här ofvan tillstyrkte förändringar i samma Nådiga Stadga, och att således Irsta §:s Irsta mom. må erhålla följande lydelse:
I hvarje stads-församling och hvarje socken å landet hör linnas minst en, helst fast, skola, med en eller flere lärare, af hvilka en ovillkorligen skall hafva uppfyllt de för lärare vid folkskola här nedan stadgade fordringar, men de öfriga kunna antagas, utan att de uppfyllt dessa fordringar, endast de af Skol-Styrelsen anses till uppförande och sedlighet godkände, samt pröfvas ega förmåga att meddela undervisning uti det i 7rde § stadgade minimum af kunskaper.
Såsom undantag härifrån, må dock tvänne eller flere till samma pastorat hörande stads-församlingar eller socknar på lan - Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoltens Ullätandej IV.-o 41* J9 det kunna sig om en skola förena, der en ringare folkmängd och öfriga förhållanden en sådan förening påkalla; att förra delen af Irsta §:s 3:e mom. ändras till följande:
Lärares anskaffande och folkskolors inrättande bör sättas i verket inom den 18 Juni 1848 &c.; och att förra delen af 4:de §:s 4 mom. erhåller denna ly delse*
För att bereda tillgång till lärarnes sålunda bestämda aflöning, bör, der ej andra medel härtill finnas, dels ett årligt bidrag af minst två och högst sex skillingar banco af hvarje skattskyldig samt inom mantals- och skattskrifningsåren varande person i församlingen utgöras &c.
Arik. till Exp. Vtsk. den ii Jan. kl. 3 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt fråga om ökadt anslag till Folkskole-Lär ar e-Seniinarie rne i Riket.
Preste-Ståndet väckt motion, har Herr Professor Knös anfört, att, ehuru
Seminarierne för bildandet af lärare vid folkskolorne i Riket vore Anstalter af den vigt, att folk-undervisningens framgång helt och hållet eller åtminstone hufvudsakligen af dem berodde, organisationen af samma Seminarier likväl icke blifvit sådan, som behofvet kräfde.
Detta förhållande inträffade med Folklärare-Seminarium för Upsala Stift och, såsom motionären förmodade, äfven med andre enahanda läroanstalter.
Seminarium vore eleverne öfver 40 till antalet hvarje år, och, då En lärare icke kunnat besörja undervisningen för så många elever, hade en andre lärare måst anställas och den för en Seminarie-lärare ringa lön på tvänne fördelas.
Hela det nu varande anslaget för folklärare-seminariura i Upsala utgjorde ett belopp af 500 R:dr, hvaraf 66 R:dr 32 sk. årligen måst användas till undervisnings-materiel, m. m., samt del öfriga utgått till de begge lärarnes aflönande.
Då denna aflöning varit i i hög grad otillräcklig och folkskolan i Upsala för practiska öfningarne måst begagnas, hade lärare-befattningarne vid Seminarium förenats med dem vid samma folkskola.
I anseende till sin storlek, fordrade dock denna skola eu och Seminarium dessut - ao Stats- samt Allm. Besv.- ock Ekon.-Utskottens Utlåtande, N.-o 41 • om tvånne lärare, och i betraktande af läroämnenas mångfald och angelägenheten deraf, att den blifvande folkskoleläraren erhölle fullt erforderlig bildning, jemte förmåga att meddela undervisning, vore trenne lärare for Seminarium och en storfolkskola tillsammans af behofvet påkallade.
Bland de önskningar, sorni Upsala ofta blifvit framställda, vore ock den, att Seminarii lärare och elever måtte erhålla en gemensam bostad, så att vården om elevernas sedlighet bättre och närmare kunde handhafvas.
Äfven skulle én gemensam malanstalt rädda de fattigaste eleverna från ett för deras helsa menligt lefnadssätt.
En annan önksan hade ock varit, att Saminariiföreslåndare skulle årligen besöka Stiftets folkskolor, för alt efterse deras tillstånd, meddela anvisningar och råd m, m.
Framför allt borde Seminari-Director eller förste Lärare erhålla en betydligen förbättrad lön, om det skulle kunna päräknas att, då nuvarande
Director sannolikt snart vunne befordran, få till hans efterträdare en man med utmärkt skicklighet, hvarpå så mycket berodde; äfvensom andre läraren borde vara försvarligt aflönad.
Med bifogande af en uppsatts öfver anslagsbehofvet för Seminarium i Upsala, enligt hvilken uppsatts kostnaderne upptagits för lärares aflöning, hyra till gemensam bostad för Lärare och Lärjungar, underhåll och inköp af materialier, fri mat, l|us och ved för 10 de fattigaste Eleverne och rese-understöd för Seminarii-Föreståudare till 4,166
R;dr 32 sk. årligen, samt för anskaffandet af möbler, köksredskap och andra inventarier till 1000 R:dr Banco för en gång, har motionären, jemte förmälan att behofvet vore 'säkerligen enahanda på andra ställen” slutligen föreslagit, #’att en större summa, beräknad för samtlige Folklärare-Seminarierne i Riket, ställes till Kongl. ”Maj;ts disposition, att efter inhemtande af vederbörande auctoriteters yttranden, mellan dessa Seminarier, efter behof och elevernes antal, fördelas.’'
Uti denna motion hafva vice Talmannen Herr Biskop Hedrén, Herr Biskop Brulin och Herr Doctor Pettersson instämt, den förstnämnde med förklarande, alt det vore för Consislorierne omöjligt att fullständigt ordna Seminarierna, om icke det begärda anslaget beviljades; den sistnämnde åter, åberopade förhållandet med Seminarium i Stockholm.
Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten, sorn erhållit remiss å förenämnde motion med hvad i anledning deraf inom Högv.
Preste-Ståndet sålunda ytlradt blifvit, hafva detta ärende till öfvervägande förehaft och få, i afseende härå, anmäla att, enligt föreskriften i5§afKongl.
Maj;ts Nådiga Stadga angående folkundervisningen i Riket af den 18 Juni 1842, så väl i Hufvudstaden som i hvarje Stifts-stad bör finnas ett seminarium, Stats- samt Atlin. Besv.- ech Ek ,n.-Utskottens Uttalande, N.o . ium, hvaruli de, som vilja egna sig åt folkläiare-kallet, må erhålla tillfäle till undervisning och öfning i de till della kall hörande ämnen, äfvenom Dom-Capitlet eger för hvarje sådant Seminarium förordna en Föreståndare, hvilken bör handleda och undervisa blifvande skollärare; hvarförutan Oom-Cipitlet må, på sätt lämpligast pröfvas, mellan dem, som hafva befattning med skol lä ra re-ele vernes bildning, fördela det åt hvarje Seminarium an visade årliga anslag, eller dessa befattningar hos en person förena, så vida han till dem alla eger erforderlig skicklighet.
Varande, jemlikt Kongl. Circulairet till Consistorierne i Riket af den 15 Augusti 1»42, ett årligt anslag af 500 R;dr banco beviljadt hvart och ett af de Seminarier till folkskollärares bildande, som, i följd af högstberörde Stadga, komme att inrättas.