Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den festen blef den mest oförgätliga af alla — äfven för oss » utanför-folk. » Illumination, musik, glädje i hvar vrå, och så det härliga slot- tet och parken att se på.
Hade jag bara kunnat få höra kungens tal genom en fo- nografslang, så skulle allt ha varit fullkom- ligt.
Morgonen därpå kände jag som bly i hela kroppen, och fötterna ville alls inte gå i kängorna, men hur det var, så pallrade jag mig ändå upp klockan 8 för att få se kongressen samlas till allvarligt arbete.
Men inte en medlem såg jag — j a g hade nog k o m - mit för sent ändå!
I går for de efter sitt trägna arbete i upplysningens tjänst.
Ja oförgätliga har dessa fyra dagar varit — och sa instruktiva — äfven för mig.
Hvad ska ' de då inte ha varit för dem, som varit innanför!
Och så nu efteråt alla dessa vackra och tacksamma ord, som fly- ger öfver världen!
Ja, det säger jag, ska ' jag slå mig på att hylla någon, så ska ' det efter detta bli pressen, ty det lönar sig.
Men nu på en tid kommer jag nog inte att hylla någon annan än min soffa.
Doktorn sä ger a t t.
Men hvad betyder ett par svullna ben och fötter, när de svullnat i världspressens tjänst!
Mycket viktigt!!
Det är inte Gunnar Wennerberg, som målat Hortensiaflickan, utan hans son!
Jag skäms rysligt öfver misstaget, men det är 1897 så med stora mäns söner: man kommer så sällan i håg att de finns.
Men håller den här unga herrn hvad han lofvar, så kom- mer han nog snart att slå sin store fader ur brädet — åtminstone inom flickfacket.
Det tror jag säkert!
* " Qr skuggornas värld ".
£ Frenologen.
n vacker vårmorgon i början af 1850- talet befann jag mig å Mosebacke terrass för att njuta af utsikten öfver huf- vudstaden, där det bullrande lifvet ännu icke kommit sig i full gång.
Djupt under mig utbredde sig det härliga panoramat af staden mellan broarna med Norrmalm längst i fonden.
Vid skeppsbrokajen lågo sida vid sida i tre linier bakom hvarandra segel- fartyg och ångare.
Från många af de förra skimrade i morgonsolen åtskilliga hvita segel och från de flesta af de senares skorstenar uppstego tunna rökpelare.
På strömmen, så långt ögat kunde se åt salt- sjösidan, rörde sig ut- och ingående fartyg.
Till vänster hade jag Mälaren med ett vimmel af skutor för segel och ånga.
På Munkbron ökades oupphörligt skaran af köpare och säljare.
Slottet framstod för mig i den klara morgonluften om möjligt mera imponerande än vanligt.
De många kyrktornens spiror glimmade i solskenet.
På Skeppsbron myllrade af åkande och gående.
Sådan var den tafla, hvilken jag hänryckt stod och betraktade, lutad mot ett skrank.
Vid det jag vände mig om, hade jag strax bakom mig en äldre herre och i dennes säll- skap ett fruntimmer, honom vida underlägset i ålder.
Dessa tycktes liksom jag njuta af morgonens uppfriskande luft och det hän- förande sceneriet.
Utom oss tre var terrassen folktom.
Af ungdomlig respekt tog jag af mig hatten för det för mig obekanta paret.
Min hälsning besvarades vänligt, och efter ett kort utbyte af våra intryck af de vyer vi hade framför oss presenterade jag mig till namn och lefnadsyrke.
Det senare hörde till de mera obemärkta litteratörernas föga afundsvärda samhällsställning.
Helt annor- lunda var förhållandet med den äldre herrns: han var den af hela Stockholm kände och i den vetenskapliga världen erkände pro- fessor Gustaf Magnus Schwartz, teknologen och frenologen, en liten gubbe med grått hår, magert ansikte och forskande ögon af liffull glans.
» Här är min hustru, » sade han och vi- sade med en gest på damen i sitt sällskap.
Denna hade, efter hvad hennes biografi i framtiden skulle upplysa mig om, föga öfver- skridit det trettionde året, var smärt och blek med långlagdt ansikte, hög och bred panna samt själfulla, milda ögon.
» Jag hör, att min herre sysselsätter sig med författareskap, » fortfor professorn.
» Det- samma är också fallet med min hustru, som börjat därmed göra sig små inkomster, hvilka hon äger använda fullkomligt efter eget behag. » Den unga frun visade sig förlägen öfver att sålunda få sin blyga talang röjd, och icke anade jag då, att hon inom få år skulle
I D ö IM.
1897 bli den uppburna författarinnan till ett stort antal romaner: Marie Sofie Schwartz.
het: » Var C. en sådan kruka, borde han fått ett helt annat straff än fästning. » — - Om en ung man berättade professorn att Efter att kanske en timme hafva sam- talat i hvarjehanda ämnen k o m professorn han tagit gipsaftryck af dennes hufvud fyra Första in på sin specialitet som frenolog eller gånger efter femåriga mellantider.
forskare i läran o m själen och dess för- aftrycket gaf tillkänna intelligens.
Därefter mögenheter på grund af hjärnans byggnad.
inställde sig sjukdom, hvarunder den unge Jag blef godhetsfullt inbjuden att följa det mannen icke kunde ägna sig åt något själs- värda paret till deras vid början af Göt- arbete.
Intelligensens organ visade sig vid gatan å söder belägna hem, - där j a g kunde nästa gipsaftryck mycket i tillbakagående.
få se professorns stora samling af människo- Då tredje gipsaftrycket togs, hade han åter- kranier samt gipsafgjutningar af sådana.
vunnit hälsa och därmed hade också intelli- Jag tackade förbindligast.
Det var min- gensens organ höjt sig.
A n n a en gång för- sann icke ett anbud att förkasta.
Professorns slappades han af sjuklighet, och vid sista namn som frenolog var mig icke obekant.
gipsafgjutningen skilde sig hans hufvudform Det hade stått för mig som ett önskemål föga från idiotens.
Dessa fyra gipsafgjut- att komma i beröring med denne man och ningar utpekades för mig och gåfvo be- få se hans ryktbara samling, men j a g hade kräftelse åt hvad frenologen iakttagit.
återhållits af en viss obenägenhet för att En annan ung man framställde pro- själf blifva genomskådad af denne vårt fessorn som t y p för lättsinne och lättja.
innandömes ransakare.
» Den unge mannen », berättade han, » stu- derade under mig vid teknologiska institutet, Vi lämnade alltså Mosebacke och befunno och emedan han på grund af sin oförmåga oss snart nog i en sal 1 tr. upp i pro- att handhafva penningar ofta råkade i ekono- fessorns våning.
Rundt o m väggarna i miskt betryck, vände han sig till mig m e d denna sal löpte hyllor från golf till tak, och begäran o m hjälp.
Jag hade fattat tycke liksom böckerna i ett bibliotek stodo här för den unge mannen och hjälpte honom, skalle vid skalle af personer, hvilkas kranier icke så sällan, men hans besök m e d an- professorn skaffat sig eller af hvilkas huf- hållan o m lån blefvo allt tätare liksom hans vuden han tagit gipsafgjutningar.
Alla oförmåga att betala igen blef alltför tydlig.
skallar voro försedda med påskrift o m hvem Slutligen sade j a g en dag till honom, att de föreställde.
nu kunde j a g icke lämna honom mer än Professorn inledde sin förevisning med 30 riksdaler, men hushålla väl m e d dem, en kort öfversikt af Galls system.
En bad j a g, så kunna de möjligen räcka, tills synnerligt] stark utveckling af vissa själs- ljusare utsikter yppa sig.
Den unge man- egenskaper motsvarades af en synnerligt nen tog penningarne, lofvade hålla noga på stark utveckling af vissa ytpartier hos stora styfvern, undvika alla onödiga utgifter, och hjärnan; dessa ytpartier borde å kraniet med dessa goda föresatser aflägsnade han bilda upphöjningar, hvilka skematiskt in- sig.
Men huru höll han ord?
Jo, redan delade efter psykologiska iakttagelser kunde följande dag bjöd han sin värdinna och leda till bedömande af en persons karak- hennes dotter på en utfärd i hyrvagn, tär och intelligens.
Hjärnskålen är enligt hvilken åktur jämte forfriskningar i diverse Gall uppdelad i 27 observationsfält, hvilkas utvärdshus medtog hvarenda skilling af de större eller mindre upphöjningar bestämma trettio riksdalerna.
Han slutade m e d att den förhärskande själsdriften.
som en tiggare vandra mellan Ystad och För att åskådliggöra systemet genom Haparanda samt gick sålunda genom sitt kända motsatsers sammanställning hade pro- lättsinne förlorad både för sig själf och sam- » Så här såg han ut. » fessorn placerat bredvid hvarandra gipsaf- hället.
gjutningar af Napoleon den stores och Fred- rik den stores hufvuden.
Enligt frenologien utmärkte • sig den förre i trots af allt det blod hans härsklystnad aftappat mänsklig- heten genom mera humanitet än den se- nare med sina fredligt borgerliga attributer: käpp och snusdosa.
Karl den tolftes gips- hufvud stod bredvid ett, hvars hjärnskål utmärkte feghet.
Mordlust var sammanställd med godmodighet, lättsinne med varsamhet, kvickhet m e d idiotism, tjufnadsmani med ärlighet, girighet m e d slösaktighet, religöst svärmeri m e d ateism o. s. v. hylla efter hylla hela raden utåt.
För hvarje sådan skalle hade professorn ett namn och en anekdot att meddela.
Ett gipsaftryck af assessor Crusenstolpe visade endast bakhufvudet.
» Hvarför är detta af tryck så ofullständigt? » frågade jag.
» J o », svarade professorn ironiskt leende, » saken är den, att gipsaf stry eket togs kort innan C. för majestätsbrott genom sitt politiska skriftställeri dömts till fästnings- straff å Vaxholm.
C. fruktade att han ge- nom att tillåta mig taga gipsaftryck utaf ansiktet kunde på sina fienders tillskyndan kväfvas, och därför tillät han endast, att jag fick anbringa gips å bakhufvudet.
När jag berättade detta för Karl Johan, utbrast denne skämtsamt med sin sydländska liflig- Professorn blef allvarsam och tystnade — Schwartz dog i Stockholm den 25 mars 1858.
Konungen reseri dag öfver Östersund tillTrond- hjem, där han kommer att vistas några dagar.
Efter återkomsten begifver sig h. m:t som van- ligt till västkusten, till sitt kära Marstrand.
223 vackra hufvudstad och vår intressanta utställning det Ulligaste intresse.
Flere af dem hafva äfven gjort utflykter till skilda delar af landet.
Kristina Nilson har nu öfver Trollhättan och Göteborg nedrest till sin hembygd i Småland.
* I lifvet och i döden.
Med endast en veckas mellanrum hafva i dessa dagar två åldriga syst- rar skattat åt förgängelsen.
Den 2 juli afled i Lund fru Engela Carlsson, född Heijl, änka efter den på sin tid så frejdade läkaren Josef Albert Carlsson, hvilken afled i Kungsbacka 1871.
Till systerns sjukbädd nedreste fru Laura Brun, själf änka efter det för några år sedan aflidna om vårt folkskoleväsen så högt förtjänta kansli- rådet d:r Brun.
Hängifna hvarandra i lifvet, skulle ej heller döden länge skilja de båda syst- rarna åt.
Änkefru Brun insjuknade i Lund och afled därstädes den 9 dennes, jämt en vecka efter systerns frånfälle.
De båda systrarna voro döttrar till kontraktsprosten Casper Carlsson Heijl.
Gift kvinnas rösträtt vid prästval.
Sträng- näs domkapitel tillstyrker i afgifvet utlåtande senaste riksdags skrifvelse om rätt för hustru att vid mannens frånvaro utöfva hans rösträtt vid prästval.
En rysk konsert, d. v. s. en konsert med ute- slutande ryska kompositioner gafs den 8 dennes i Utställningens teater- och konserthall under anförande af mr Cor-de Las, kapellmästare från Petersburg.
Programmet upptog fyra orkester- nummer, nämligen uvertyren till operan » Rous- lane et Ludmila » samt » Capriccio brilliante », båda af Glinka, vidare » Airs de ballet » ur op. » Feramors » laf Rubinstein och Tschaikowskys målande och storslagna » Ouverture Solennelle 1812.5 Den senare är känd från någon af k. operans symfonikonserter.
Mr Cor-de Las visade sig som en god ledare, och den betydande or- kestern, i hvilken ingick en god del af hofka- pellet, skötte sig ypperligt.
Den lifliga och karak- täristiska ryska musiken tycktes mycket slå an på det nästan fulltaliga auditoriet.
Programmet utfylldes med några romanser af Rubinstein och Tschaikowsky, förträffligt föredragna af fruarna Dagmar Möller och Gudrun Torpadie-Lindblom.
Vasateatern har upptagit den öfverdådigt muntra farsen » Spökerihotellet ».
Arenateatern lockar hvarje afton en talrik pu- blik med » Boccaccio ».
Cloun är naturligtvis fru Anna Norrie.
(Forts.) — Ah, så Hilma talar 1 Det där låter ju så dystert, att jag blir riktigt ledsen, jag också.
Men säg mig nu, Hilma, är det icke en sorg, som Hilma kan anförtro åt mig?
Kanske vi då till- sammans kunna finna någon ljusning.
* — Nej, fröken, för mig finnes ingen ljusning, Drottningens födelsedag firades i fredags i allt är mörker och hopplöshet I .... all stillhet i Skinnarböl i Norge, där h. m:t för när- En lång tystnad följde «på dessa ord.
Hilma varande som bekant vistas.
Hennes m:t hade de bläddrade i sina mode-journaler, Sigrid satt vid två näst föregående dagarna icke mått riktigt bordet med hufvudet lutadt mot handen och väl och därför hållit sig inomhus.
I fredags be- betraktade uppmärksamt det lilla bleka ansiktet fann sig drottningen betydligt bättre och uppe- framför sig.
Till slut bröt Hilma tystnaden.
höll sig under förmiddagens lopp på sin älsklings- — Hur vill fröken ha sin promenaddräkt plats på verandan, som dagen till ära var smak- sydd?
fullt prydd med blommor och grönt.
Presenter — Det öfverlämnar jag åt Hilma att bestäm- anlände från konungen, kronprinsparet och den ma, Hilma har alltid så god smak.
k. familjens öfriga medlemmar samt från de upp- Hilma betraktade uppmärksamt sina planscher.
vaktande damerna.
Drottningen hade undanbedt — Se här, — sade hon — hvad tycker fröken sig uppvaktningar med anledning af dagens be- om der här modellen?
— Jo den är nog vacker, — svarade Sigrid * efter en prof vande granskning — men den förefaller Furstliga gäster i stor mängd hafva i dessa allt bra arbetsam.
— Ja, det är den nog, förstås!
dagar aflagt besök vid vårt svenska hof.
Utom de — Nej, vet Hilma, då ta vi en enklare modell.
redan förut omnämnda, storfursten Vladimir från Ryssland med gemål och son, änkekronprinses- Se, den här, t. ex. hvad säger Hilma om den?
— Den passar nog utmärkt åt fröken som har san Stefanie från Österrike samt fursten och furstinnan af Reuss, hafva nu senast anländt vacker figur.
Och så med en modern krage och konung Leopold af Belgien samt konung Choula- litet snörmakeri, kanske det skulle nog bli myc- longkorn af Siam med son.
Alla hafva visat vår ket klädsamt.
ts DUN 224 Ja, om Hilma ville sy den då på det sättet.
— Ja, det skall jag göra, och fröken kan lita p på, att jag skall göra allt hvad jag möjligen kan tor att fröken skall få den i nästa vecka.
— Så rysligt snällt!
Men det känns riktigt på- kostande, om Hilma nu skall behöfva öfveran- stränga sig för min skull!
Hilma nickade tacksamt.
H — Det är så roligt att arbeta åt fröken, ty P fröken har alltid varit så snäll emot mig.
Tänk, att det är nu åtta år, sedan jag sydde Mi den första klädningen åt fröken, det var då 0 fröken gick och läste.
— Ja, det minns jag nog!
Men på den tiden d- © var Hilma glad som en lärka, ja, ännu för tre å fyra år sedan kommer jag ihåg, hur Hilma gnolade och sjöng jämt.
Men så kom med ens någonting emellan.
Det var bestämdt någon, som Hilma tyckte om, säg, var det inte så?
Hilma suckade djupt och Sigrid fortsatte: — Men så öfvergaf han Hilma, eller hur?
' 1 ' i — Ja, fröken det var någon, som jag höll af, A • af hela min själ, men, ser fröken, jag var för tarflig för honom, och det borde jag ha förstått förut.
— Då tycker jag också, att Hilma icke skulle bevärdiga honom med en enda tanke vidare.
Var stolt, Hilma, och glöm honom.
— Det finnes förhållanden som göra att man OD icke kan glömma.
— Men tiden helar ju alla sår, och det är ju mer än två år sedan dess.
Det kan jag förstå däraf, att Hilma började se klen ut just vid den tiden och sedan hörde jag talas om, hur för- skräckligt sjuk Hilma blef på våren.
Hilma har aldrig riktigt hämtat sig sedan dess.
— Nej, aldrig, — svarade Hilma — och jag blir heller aldrig densamma som förr.
— Ah, hvad det är sorgligt ändå, att kärleken skall bringa lifslång olycka öfver så många och andra åter, få njuta en sådan sällhet i lifvet.
Fast, hvem vet, hvad jag kan ha kvar att ge- nomgåj — Ah, fröken må väl åtminstone icke ha några sådana sorger att vänta.
Den, som gifvit sitt hjärta åt fröken, byter nog icke sinn så lätt.
OD — Hvem kan veta!
SB S &lt;1 it Bidrag mottagas med tacksamhet.
ET Logogryf.
2 i .i „ g&gt;, f ... •&gt; tu. '
® SJ S&gt;8 Se så, go ' vänner, här kommer jag För att mig visa ett litet tag.
Det » starka » könet helt morskt för- klarar, Att ej det » svaga » uppå mig sparar, Att jag hos detta lär trifvas bäst, Och att på » repen » jag frodas mest.
Ja må - väl vara!
Men jag er säger, Att ock hos herrar jag fristad äger.
Och min förmåga är helt galant, Af flugan gör jag en — elefant.
Jag nio fötter dig synes hafva, Med dessa kan jag .kring jorden trafva, Ty du må veta, att jag också i Sjumilastöflar » kan sätta på.
Nåväl så låtom oss börja färden Uti en farkost, som förr i världen
CA H« O to o Hvad vållar ofta båd ' split och kif?
Två pseudonymer — författarinnor — Sex namn, blott passande för oss o kvinnor.
En stad i Estland.
Så öar två.
En präktig bågskytt du ock kan få.
w Hvad finnes fyra uppå en timma?
r&gt; &lt; Hvad stiger uppåt och synes glimma?
o 31 ari, * i &lt; Hvad blott om lörda ' n i Kalmar £ ' « finns, ea £J- Så står i visan, om rätt jag minns.
P * S a o u Hur kändes lunden i sommar ' n heta?
b B * Så namn på sångare får du veta.
" 3 » Hvad bäret är, f örr ' n det mognat har.
(b CD » " ~:s EU 1897 jinnu många förtroliga ord byttes mellan frö- ken Moss och hennes lilla sömmerska, sedan vände Sigrid hemåt.
Men den andras sorgsna meddelanden hade väckt en känsla af svårmod i hennes själ, som hon hade svårt att öfver- vinna.
Hon gick i sorgsna tankar, undrande öfver lif- vets gåtor.
Hemkommen glömde hon dock åter allt annat för sin egen stora lycka.
Isidor var före henne där hemma hos modern, och då han slöt henne i sin famn, då jublade det på nytt inom henne.
Det var sol, det var vår i unga människo- hjärtan.
— Jo, det har ni nog rätt i!
Kanske vi borde gå tillbaka till förmaket.
— Ja, kom så gå vi då!
De reste sig båda, nickade skämsamt åt de två i soffan och så begåfvo de sig helt långsamt på väg ditut.
Dock, längre än till nästa rum kommo de al- drig.
Der måtte de ha funnit något som fängs- lade deras intresse och ännu en halftimme där- efter hade de icke öfverskridit den andra tröskeln.
Men inne i det innersta rummet satt Sigrid i sin egen lilla soffa, fast omsluten af sin tro- trolofvades arm.
— Tror du icke, att Magnus och Klara hålla af hvarandra?
— frågade Sigrid och blickade småleende efter de båda, som nyss försvunnit.
— Jo, det ser nästan så ut, — svarade Isidor.
— Ack ja, hvad jag är glad!
De passa så innerligt väl för hvarandra.
Klara är en sådan utmärkt bra och duglig flicka och Magnus är också så riktigt präktig.
— Underligt att du icke fäst dig vid honom!
— Ja, det har jag själf undrat öfver mången gång, men det är väl därför, att han nästan är som en bror för mig.
yiNNAN O C H U E M W ^ T i Stockholm, N:r 47 (362) lduns Tryckeri 7:de årg.
Fredagen den 23 november 1894.
Prenumerationspris pr kvartal: Idun ensam — kr.
l d u n s M o d e t i d n i n g jämto k o - lorerade planscher • l d u n s M o d e t, utan k o l.
— » 1- 60 1: 50 lr — Byrå: Redaktör och utgifvare: Klara Södra Kyrkog, 16, 1 tr. A l l m.
: J. HELLBERG.
Elisabet Nordllng.
Annonspris: Utglfningtitid: hvarje helgfri Aktitbolag.
Lösnummerpris I S öre (lösntr endast för kompletteringar.)
Krafft, född H e n r i q u e s.
- » Elisabet Krafft!
— Jag under ett sådant hällregn, •Äa läste det namnet, här att T o m dagen i en döds- bjudna annons, o c h under mina åtskilliga af de gästerna betänkande att m e d spår- bestyr framdök emellanåt vagn färdas som bakgrund fram till sorgehuset; frän minnet en af den lilla böjda men in- drogo i några gator — de, som regnet icke kvinnan, hvars israelitiska hindrade drag i ålderdomen på Orgryte gamla kyrko- o m sällspord gård, voro de fattiga, dessa ännu buro vittne skönhet.
Den aflägsna som att sig hon understödt långt bilden kom med några af öfver krafter mina tidigaste gar.
barndoms- infinna De o c h tillgån- öfyervoro den och ungdomsminnen.
Eli- högtidliga akten i det m e d sabet granar (Betty) Henriques smyckade templet, let, men öppnas f ö r andra än d e m, fru Krafft konturerna i hennes h e m, omgifven barn, af äro från ett make ännu och tydliga b e s ö k i Stock- h o l m 1867.
Hennes ord- ning, plikttrohet kärlek, af själf bruten, i åratal skötte sin lidande make, väckte min beundran, o c h så ung jag än då och var, önskade j a g har önskat att sedan komma ofta henne närmare, men hennes blyg- het och anspråkslöshet höllo främlingen tillbaka.
Så k o m dödsbudet.
J a g hörde sista om talas om smärtfulla hennes lidande, hennes tro o c h tåla- mod, hvilka åt hennes b ö n o m för- här den tes hvilan; de i fru Johanna riques Hen- familjegraf.
Vid den grafven lik- som vid vårdarna omkring skola nya släkten stanna, spörjande efter deras in- sats i utvecklingen, hvilka här slumra.
grafven så På denna skall då läsas ett intressant blad i den svenska kvinnans historia, att j a g djärfves tro I d u n ej skall neka att återgifva Elisabet Kraffts porträtt, infattadt ram gen i från en hennes ta- barn- domshem.
Släkten Henriques här- stammar jande därifrån lycksaligheten sällan skola invigas sista lossning o c h hennes drö- vid nu v o r o m e d, när kistan sänk- o c h den m e d hvilken hon, som åldriga framträdde knappt ur dunk- från Portugal A r o n Henriques att f ö r alltid vara förenad närmaste förfäder flyttade med till K ö p e n h a m n.
H ä r stu sin frälsare.
Begrafningen försiggick derade A r o n till rabbin
IDUN 374 1894 Ve den, som utaf döden nås Och ingen kärlek har bevisat!
Ve bägarn, som i skärfvor slås Och ingen törstig läpp har lisat!
Räcker t. o c h hade under dessa studier förvärfvat stora kunskaper särskildt i lefvande språk.
Studierna afbrötos emellertid genom engelsmännens be- lägring 1807.
D e t hus, hvilket familjen H e n - ri q nes b e b o d d e, var sä hotadt af b o m b a r d e m e n - tet, att den åldriga husmodern måste nedbäras i källaren, där hon afled.
Till följd af Napoléons kontinentalsystem o c h Gustaf I V A d o l f s vägran att underkasta sig det, blef G ö t e b o r g en nederlagsort f ö r ut- landets handel pä Sverige.
Lif o c h rörelse rådde i staden inom vallarna, o c h utländskt mynt växlades icke endast på de stora handels- kontoren, utan fyllde också de mindre köp- männens penninglådor.
I denna tid af lifliga förbindelser med ut- landet erbjöd firman L.
K. Magnus den språk- kunnige A r o n Henriques en plats pä deras kontor i Göteborg.
H e r r Henriques m o t t o g anbudet o c h gifte sig några år därefter m e d Johanna Levin, också hon judinna och f ö d d i Stockholm.
Hennes föräldrar hade i Gustaf I I I: S tid invandrat från Mecklenburg-Strelitz, fadern b o k - stafligen vandrat.
I sällskap med tvänue andra landsmän, af hvilka den ene blef stamfader för en i S t o c k h o l m ansedd köpmanssläkt, be- gärde herr Levin företräde hos konungen.
Deras önskan att nedsätta sig i hufvudstaden o c h där drifva handel beviljades.
D e tre israeliterna förvärfvade sig under årens lopp ansenliga rike- domar, o c h i Levinska hemmet uppväxte en flicka, rik, icke endast på guld, utan o c k på hjärtats o c h förståndets bästa egenskaper.
I dc svenskt-israelitiska hemmen bruka bar- nen vanligen anförtros åt kristna tjänarinnor.
Så också här.
D e n lilla Johanna följde sin sköterska till kyrkan, hörde henne läsa i bibel och psalmbok o c h fick på detta sätt redan i späd barndom varaktiga kristna intryck.
Gift vid femton år o c h moder vid sexton, var den unga fru Henriques i sin ordning beroende af de kristna tjänarinnorna, lycklig att bland dessa finna sin » husmamsell » i ord o c h handling genom- trängd af kristendomens ande.
U n d e r umgänget med henne blefvo de intryck deu unga hus- modern i barndomen mottagit lifgifvande san- ningar.
D å det femte i ordningen af hennes barn, en gosse, omskars, lofvade herr Henriques sin hustru, att om G u d g å f v e d e m flere barn, skulle dessa döpas.
D e t nästa blef en flicka, f ö d d den 7 januari 1823 o c h i dopet nämnd Elisa- bet.
Samtidigt m e d henne döptes af domprosten Humniel de fem äldre syskonen o c h sedan efter s o m de föddes de sju följande.
1839 var det föräldrarnes afsikt att offent- ligen öfvergå till kristendomen.
H e r r Hen- riques var emellertid medlem af G ö t e b o r g s fri- villiga brandkår.
En häftig eldsvåda utbröt, och trots alla försök att denna gång förmå h o n o m att stanna h e m m a deltog han i eld- släckningen, därvid ådragande sig en förkyl- ning, s o m inom trenne v e c k o r lade h o n o m på dödsbädden.