Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» Och jag vill sammanfoga minne och hopp till visshet om en lycka, som alltid blir ny. » Ingrid drog icke undan sin hand, som han ännu behöll, men hon sade sakta: » Nu måste jag gå och tackar er för en angenäm förmiddag. » » Jag vill inte hindra er längre, lilla snödroppe. » Hans röst hade med ens blifvit smekande öm.
» Blott en enda fråga ännu: om jag besöker ert hem, skall ni då vara fullt uppriktig mot mig och icke som nu slingra er undan och förderfva en kort stund af lycka?
Om ni ej då vill vara verkligt sann, så ber jag er — uttala inte ett välkommen, som i sådant fall blott blefve ett skärande missljud, en skiljemur mellan er och mig.
Ingrid såg på honom med en vacker bönfallande blick och hviskade blygt: » Jag kan säga er ett riktigt ärligt menadt väl- kommen. » » Men dröj inte för länge, » tillade hon.
Sedan lösgjorde hon hastigt sin hand och öppnade skynd- samt dörren.
Det talas ännu i dag om det glädjestrålande an- sigte, med hvilket doktor Weiss den dagen lyssnade till kinkiga patienters klagovisor, under det han oupphörligt upprepade för sig sjelf dessa samma orden: » dröj inte för länge — dröj inte för länge.
» K a l l a bad.
M Ha veta och inse, att badning är nyttig, men det oaktadt försummar man, när tillfälle gifves, att begagna sig af den läke- dom, som ligger i friskt vatten och frisk luft.
Hela den långa vintern igenom har man för- summat att bada, och nu, då sommaren är kommen med värme i vatten och luft, tänker man ej heller synnerligen derpå.
V i ha ty värr hunnit långt bort från den tid, då det ansågs för elt straff att ej få bada, och löpa just icke någon fara att göra oss skyldiga till öfver- drifter i badningsväg, liksom exempelvis den romerske kejsaren Commodus, hvilken badade sju gånger om dagen.
Bada vi sju gånger om året, är det för mången mycket nog, och låta vi endast vattnet komma i beröring med hän- der och ansigte, finna vi det tillräckligt.
Man borde väl dock besinna, att all afsön- dring genom huden lägger sig som ett lager af fernissa på dess yta och hindrar dess normala verksamhet.
Ej mindre vigtig är den omstän- digheten, att den, som går omkring med oren hud, ständigt för med sig en osund luftkrets, som ej blott sätter hans egen, utan ock andras helsa i fara.
Men så borde det icke vara.
Alla — både stora och små — borde älska badet och ej hysa fruktan för vatten och frisk luft.
Det vatten, i hvilket man badar, bör ha friskt tillflöde och vara lagom varmt.
I stilla- stående vatten och dammar bör man icke bada, och man bör välja ett ställe, der det är nå- gorlunda skuggigt.
När man gått i vattnet, bör man först doppa hufvudet, då känslan af kyla och rysning lät- tast undgås på detta sätt.
Man bör ej bada strax efter måltiderna, utan vänta till dess matsmältningen är nära fullbordad.
Det är derför bäst att bada ett par timmar efter måltiderna eller strax före dem.
Om man är svettig eller ej gör intet till saken, men man bör alltid, då man gått längre väg eller på annat sätt ansträngt sig, sörja för, att man får hvila ut någon stund, så att kroppen ej är ansträngd, då man går i vatt- net.
Men genomvärm bör man vara.
Vistelsen i vattnet bör ej utsträckas så länge, att man börjar » känna sig ruskig », enär badet, så användt, snarare verkar skadligt än gagneligt.
Märker man, att huden börjar bli blå, bör man strax stiga i land, torka sig väl och sörja för att genom motion få upp vär- men i kroppen.
Der förhållandena sä medgifva, är det utom- ordentligt nyttigt att låta huden torka af sig sjelf, under det man ser till att bibehålla kroppsvärmen genom lämplig rörelse.
Sädana » luftbad » verka fördelaktigt på huden, och dess verksamhet påskyndas under solstrålarnes inverkan.
Bad i öppna hafvet äro ovilkorligen att före- draga framför vattnet i insjöar och floder.
Ty här är det ej endast vattnet, som verkar.
Äfven de salter, som finnas i hafsvattnet, styrka och härda huden och göra dermed hela kroppen motståndskraftig gent emot inflytandet från vex- lande väderlek och temperatur.
Den uppfriskande verkan af ett bad förhöjes ansträngning och fruktan banade systern väg betydligt, när man får röra sig fritt i vattnet.
öfver branterna och genom snåren.
Derför kan simning, som ej allenast eger be- Till sist stannade Klara, alldeles öfverväldigad tydelse som en utmärkt motion vid badningen, af trötthet, Han fick henne, hälft med våld, ej skattas högt nog.
Det är nyttigt att kunna att sätta sig ned att hvila under några minuter.
simma, ej blott för sjöfolk, utan ock for Sjelf stod han stilla, med händerna på landtbor.
ryggen, och stirrade med mörkt ansigte ut Det oaktadt träffar man nu för tiden en hel öfver sjön.
del folk, som ej kan simma.
Denna ädla konst Som de så rastade, fingo de plötsligt höra står nämligen ej så högt i rykte nu för tiden en välbekant stämma ropa dem uppe ifrån som förr, då det ansågs för lika skamligt att vägen.
Det var Fritz.
Karl svarade, och in- icke kunna simma som att ej kunna läsa.
Kan om ett par minuter trängde sig den förre fram man simma, är det ju ej blott sitt eget lif genom närmaste snår.
man blir i stånd att rädda, man kan ock komma » Det var en förfärlig hetsjagt, » flämtade han.
i tillfälle att derigenom göra sina medmen- » Ni jaga ju i väg som förryckta.
Jag har niskor stora tjenster.
sökt hinna er en god stund och ideligen ropat, Föräldrar äro alltid rädda för, att deras utan resultat.
Min Gud, hvad ni se förstörda barn utsättas för fara, när de börja simma.
Stirra då inte på mig, som vore jag ett Det är icke rätt att hysa öfverdrifven fruktan, underdjur.
Det bar kommit ett telegram från lika litet som det vore förståndigt att vara Ruth — en af hennes vanliga excentriciteter oförsigtig.
För att undgå hvarje olycka böra — och jag ville inte, att ni skulle löpa på barnen aldrig gå ensamma att bada, utan i narri.
Det är hela historien. » sällskap med äldre, som äro simkunniga och » Ett telegram — Gud vare lof, » utbrister förstå att rädda dem, om något skulle på- Karl, och Klara, som ännu ej kan tala, sträcker komma.
B — d.
i darrande ifver bägge sina händer efter det.
Brodern böjer sig öfver hennes skuldra och läser med möda från det skälfvande papperet — de få orden: » Best till Stockholm med båten från Lind- holmsbryggan.
Kunde icke stanna.
Oroa er ej; vidare första post.
* B e r ä t t e l s e f ö r Idun Reaktionen vid denna plötsliga och lugnande af Johan ptordling.
upplösning på deras hemska tvifvel blef Klara (Forts.) öfvermägtig, och hon brast i en nervöst oemot- £arl tvekade; men han började sjelf känna ståndlig gråt.
Mannen förvånades ytterligt in- sig allt mer uppskrämd och insåg, att det för denna ovanliga exaltation.
» Hvad han i då inbillat er, » frågade han.
väl var klokast förtro sig åt systern.
Så tog han hennes arm och berättade henne i få ord allt.
» Ni trodde väl aldrig, att hon.
» Han afslutade ej meningen, men Karl svarar » Ack, hur oförsigtigt, hur oförsigtigt!
Men du kunde ju inte så noga känna hennes lynne allvarsamt: » Ja, man kunde ju aldrig veta, hvad man — numera — förstås.
— Bara nu vår fruktan skulle tro.
» inte besannar sig på något förfärligt sätt.
Gud, De gingo sedan i tryckande tystnad hem.
hvad mitt hjerta klappar I » Ett storstadsbarn.
De skyndade på sina steg, de nästan sprungo.
» Buth — Ru-uth! » ropade Klara gång efter annan, sä att det ekade i skogen af den gälla sopranen; — men något annat svar hördes ej Morgonen derpå erhöll Klara från Ruth heller af.
följande bref: Inom kort voro de framme vid den plats, » Min kära, älskade, enda vän!
der Karl och Ruth ett par timmar tidigare skilts från hvarandra.
Han kände väl igen den Riktigt som en brottsling kommer jag nu och pekade precis ut stället.
Men af Ruth inför dig; jag känner åtminstone med mig sjelf, att syntes ej ett spår.
jag har mycket förbrutit.
Ty allt, jag har att De sågo förfärade på hvar andra.
Samtidigt tacka dig för, och allt, som du måste tillgifva tog hos dem båda den hälft undertryckta mig, är sammanräknadt så förkrossande mycket, aningen allt bestämdare gestalt.
att din svaga, olyckliga väninna aldrig kan » Men det är väl dock inte möjligt, att hon tänka på att vedergälla det.
gjordt sig sjelf något ondt », brast Klara ut med Som en hemlighetsfull, hjelpbehöfvande främ- en fortviflan i tonen, som motsade tviflet i ling kom jag till dig, och hvad hade jag väl hennes ord.
» Nog hade hon mycket att bära för rätt att vänta allt detta lisande deltagande på, stackars Ruth — — men detta — nej, från dig, all denna finkänsliga ömhet.
Jag nej!
Låt oss gå vidare efter stranden och se hade ju ingen i verlden att lita mig till, och oss noga om. » du tog upp mig i din kärlek, jag kan nästan Och de skyndade vidare framåt.
Som be- säga från gatan.
själade af samma tanke höllo de nu icke längre Och nu lönar jag denna långa, allt för långa vägen, som löpte i slingrande bugter på några gästfrihet med att utan ett ord till tack, en famnars afstånd från sjelfva strandbrädden, utan förklaring lemna er som en rymmare.
de togo ned för klipphällarne alldeles vid ran- Det är sannerligen mer, än du nog någonsin den af vattnet, springande med uppjagad oro kan förlåta!
från skrefva till skrefva, snafvande ideligen Från det första ögonblicket, vi råkades, har öfver furornas vindlande rötter, spejande fram- jag väl varit skyldig dig en förklaring öfver, för sig, tillbaka och ut åt hafs.
huru och hvarför jag kom, och hvad som var Tidt och ofta höjde Klara med skälfvande dig främmande af mitt senare lif.
Men du stämma ett rop, kallande Ruth vid namn; en kan icke tänka dig, huru denna mörka olycka, gäll ånghvissla föll ofta in från fjärden som som heter mitt äktenskap, och som nu faller med ett ironiskt svar.
Det var ock allt.
som en slagskugga öfver hela min tillvaro, hur Karl Vrede hade blifvit förfärligt blek, och den är mig förhatlig att ens med ett ord en kall ångestsvett sköljde öfver hans panna.
nämna.
Jag vill i hvarje min minsta tanke Han sade ej ett ord, der han flämtande af fly den, om jag endast kunde.
ManusKnpt, som ej antages till Införande, återsändes, sävldaporto bl- f o g a s.
I r \ I U I I Kl U IM Annonser mottagas endast mot kontant llqvld I förskott af 2 6 öre p r 4 - spalt, petitrad (
Ingen annons Införes under 1 krona.
Och så gick jag — dag efter dag, vecka efter vecka — och stred i tysthet med mig sjelf.
Jag var hundra gånger redo att öppna mitt sjuka hjerta för dig; men så — alltid — när jag efter en fruktansvärd kamp hade ordet ända ut på läpparne, så svek mig i sista ögon- blicket allt mitt mod.
Jag är så förfärligt feg!
Och din långmodiga finkänslighet, att sjelf aldrig fråga, lade hyende härunder.
krafter.
Efter några dagar vände jag åter till pappa Rebolledo, och allt blef — genom hennes förmedling — som förut.
Hvarför jag nu så plötsligt reste, förstår du nog sjelf.
Du känner ju så väl, hvad som varit emellan din bror och mig.
Och så fick jag anledning att frukta, att hvarken han eller jag skulle ega krafter i längden att motstå det gamlas magt.
Efter en tid föll pappa Rebolledo åter i gamla vanor och — Elon Kruse kom till baka.
De bägge männen arbetade af all magt emot mina svaga krafter för att förmå mig till detta äktenskap, som jag afskydde mer, än jag kan uttala. » (Forts.) Nu anser jag mig emellertid vara skyldig, för att i någon mon godtgöra min försumlighet åtminstone i detta fall, att gifva dig, den enda vän, som nu står mig åter i verlden, en in- blick i den sorgliga historien mellan mig och min man.
Du skulle nog förlåta mig, att jag gör det i så korta drag som möjligt, om du kunde känna den smärta, som detta nu kostar mig, der jag om natten sitter i mitt ensliga hotellrum, som ändtligen, nu så sent, blifvit så pass tyst, att jag kan söka reda mina tan- kar.
Dock icke allt.
Till en tid var det ovan- ligt lugnt och godt, » gumman » tittade emellan- åt till oss, pappa Rebolledo var förundransvärdt mild till sinnes och höll sig nykter, och af Elon Kruse såg jag ej en skymt.
Men det skulle ej vara så länge.
Från Iduns läsekrets.
Återigen något o m rullkaminer.
Allt ifrån den mörka julnatt, när jag flydde, förfärad, från huld och hem, har hela mitt lif varit en enda stor sorg.
Huru jag den gången, efter ha irrat kring i mörkret och kylan, gata upp och ned, utan medvetande eller besinning, till sist mera död än lefvande af vanmagt och köld togs upp — utanför » gummans » dörrar, dit den gamla vanan instiktlikt i sista sekunden ledt mig — detta allt är dig nog ej obekant, då jag vet att derom sqvallrades både fram och tillbaka på sin tid uppe på fleurist- ateliern.
Men i sitt rätta ljus kunde de ej der se saken.
Ärade D.
Det är mig onekligen till stor ledsnad, att jag yttrat mig mindre fördelaktigt om eder goda vän, rullkaminen, men ser ni, högt ärade, jag kan för min egen del ej ändra min åsigt derom.
Ni säger, att ni under två vintrar njutit trefnad af denna ypperliga tingest; mina personliga känslor säga mig, att just samma ypperliga tingest för mig förbittrat existensen under en lika lång period.
Således ser ni ju, älskvärda eller älskvärde D.
S., att våra er- farenheter varit högst olika.
Somliga menniskor tåla kattor, andra åter icke.
— Fråga t. ex. en läkare, om han icke anser, att de mindre smickrande adjektiv, som jag tilldelat rullkaminen, uti en viss mån äro fullt sanna?
Ni ger mig en sådan der — hm!
hvad skall jag säga — en något impertinent släng, om att jag ej anser det vara mödan värdt att omtala eder goda väns prisbillighet och bränslebesparande dygder.
Pardon — jag är en lika stor vän af rätt- visa som ni.
Naturligtvis är det mig omöjligt att uppelda en våning om 4 rum för 20 å 25 öre dag- ligen, om ej det just sker med er kamin.
Således ställa sig säkerligen de direkta omkostnaderna myc- ket lågt.
Men har ni beräknat de indirekta kost- naderna?
Kan kaminen alltid stå orörlig uti en centralt belägen förstuga eller tambur, hvarifrån vär- men genom de öppnade dörrarne kan strömma vi- dare in uti våningen, då är den ju särdeles prak- tisk.
Men att hafva den uti rum, der man lefver och har sin tillvaro och der rulla den omkring från den ena kakelugnen till den andra, det är detta, som jag anser vara dels skadligt för helsan och dels totalt oförenligt med ordning, prydlighet och kom- fort.
Och detta var ju ungefärligen, hvad som ut- lofvats vid inköpet af en sådan pjes!
Den stränga vänliga » gumman », hvad jag välsignar hennes minne!
Hon gaf mig värd och tröst i min sorg, hon intalade mig med kärleksfulla ord mod och ingöt nya, ädla Ni småler åt mina indirekta kostnader!
Men lyssna först och döm efteråt.
Först stod min kamin uti ett stort förmak; detta var uti min oerfarenhets för- sta dagar, då jag barnsligt och blindt trodde alla de förföriska saker, som sades om er vän.
Det var ju Ack, kära, älskade Klara, tro nu icke alls, att jag vill skjuta all skulden på honom och sjelf ställa mig fri och utan skuld.
I mycket, oändligt mycket har jag varit felaktig och svag, och jag har blott att lita till den evige doma- marens barmhertighet, som skall döma öfver all verlden.
* * * För sommaren.
Krusbärsvin.
En halfankare väl torr och svallad, försedd med tapp och svick- hål.
Dertill tagas 3 \ kannor rensade krusbär, 1 5 ® brunt pudersocker, hvar- af kokas en lag, som skummas väl, tills det blir 3 \ kannor.
Ankaren sprundas löst, till dess jäsningen är slut, då sprundet väl hartsas.
Anka- ren bör ej ligga i för kallt rum i un- gefär 9 månader, då vinet är färdigt att tappas på buteljer.
A f alla slags bär kan göras vin på så sätt, fastän man då tager 3 \ kannor saft i stället för bär.
H — l — a.
ligga så, att ej gurkorna komma i berö- ring med hvar andra.
Emellan hvarje hvarf strör man pepparrot, skuren i små bitar, några nypor af en blandning, be- stående af alun, salpeter, röd vinsten, nejlikor, stark- och kryddpeppar, allt väl stött.
När nu alla gurkor äro ned- lagda, öfverhälles en lake af 150 gr. salt upplöst i 5 liter brunnsvatten, hvilket sedan uppvispas med 2 | liter ättika.
Ofvanpå det hela lägges en träbotten med tyngd.
JJtilis.
Vindrufssaft.
Då det är missväxt på bär och för den, som ej har en egen trädgård att skörda uti, finnes en lika beqväm, som billig utväg att förse sig Blåbärskompott.
§ " ffi socker kokas med saft på följande sätt: 1 &amp; socker till lag, deruti läggas 4 ' &amp; blåbär och och \ stop vatten kokas och skummas få koka omkr. 5 minuter.
Det hälles väl, tills det börjar simma sig, då färg sedan, så varmt som möjligt, på torra silas och sättes till efter behag; kokas buteljer, kokas och hartsas.
Äfven af åter en stund och silas; härtill blandas andra bär kan man koka liknande 1 ort eller litet mera pulfvriserad ci- kompott.
Mångårig husmor.
tronsyra, som blifvit upplöst i kallt vatten och 4 droppar cedroessens.
Den Saltgurkor.
Utmärkta.
Man har en torr, väl rengjord bytta i ordning.
Gur- röda färgen till saften blandas sålunda: 3 ort konchenill, 3 ort cremortartari, korna läggas ett dygn i vatten.
Här- efter nedläggas de i byttan hvarftals för 4 öre pottaska, för 4 öre romersk med blad af ek, körsbär, svarta vinbär alun.
Konchenillen stötes först, tills den börjar gnistra, då lägges det öfriga och vindrufva.
Iakttagas bör, att bladen så enkelt att rulla den bort till kakelugnshålet och sticka röret derin.
Jo, vackert!
Der blef föga värme, men desto starkare os.
Så gjordes der en jernplåts- lucka för kakelugnsöppningen med ett hål till röret, hvarpå den älskliga pjesen tog sig för att ryta och bullra som en ilsken tjur och att utsända en tro- pisk värme, som ej stod att moderera, trots spjell och ventiler.
Hvarje gång den påfyldes blef rummet fullt af rök, och fönstren måste öppnas, då röken mycket riktigt drog ut, för sällskaps skull medtagande värmen, så att den tropiska atmosferen förbyttes uti en mycket arktisk.
Skulle asklådan tömmas, så befans, huru omsorgs- fullt än dermed förfors, allting uti rummet efter en stund vara öfvertäckt med ett damlager.
För und- vikande häraf dekreterades, att i och för kaminens påfyllande och rengörning den alltid skulle köras ut på en förstuga, der operationen skulle försiggå.
Detta vardt af en högst miserabel verkan för såväl bonade parkettgolf som för smyrnamattor och tjenarinnornas förbrända förkläden och dito fingrar.
Naturligtvis fingo de nya förkläden, golfven fingo bonas oftare och mattorna — —?
Dertill kom, att huru skynd- samt kaminen än rullades ut, så hann likväl alltid, trots rörlockets påsättande, den mest obehagliga svaf- velrök att tränga sig fram.
Om dennas verkan i förening med den outhärdligt torra värmen på blom- mor och gröna plantor vill jag ej ens tala, men må hända D.
S. ville upplysa den uti n:r 23 af Idun rådfrågande Ange, hvilka krukväxter som kunna trifvas i rum, hvilka uppvärmas med kamin.
Efter moget öfverläggande beslöts, att kaminens stadigvarande residens skulle förläggas till matsalen.
Ny jernlucka der, dertill bleckskärmar för att skydda uti närheten sittande personer.
Bidrog alldeles icke till prydligheten.
Dertill kom — ack ja, dertill kom mycket annat ännu!
Boiseringen torkade, så att bitar föllo af till höger och venster; buffeten sprack, allt silfver och annan metall, som användes till de- korering, anlöpte, och trots den mest ihärdiga och upprepade polering höllo sakerna sig aldrig blanka längre än två ä tre dagar.
Ej att undra, att tje- narne betraktade rullkaminen med oblida ögon.
— Naturligtvis visade den en otreflig benägenhet att slockna vid de mest olämpliga tillfällen.
— Min strupkatarr utvecklades långsamt men säkert, så att jag sedermera utan vidare omständigheter skickades till en badort med den trösten, att eder goda vän till det väsentliga bidragit att förskaffa mig detta utsökta nöje.
Ser ni nu, ärade D.
Tror ni, att förstörda golf, dito mattor och möbler, brända förkläden och fingrar, visnade palmer, spräckta bufleter, trasiga boiseringar, badresor o. s. v. ej kosta någonting?
Och allt detta — ja, allt detta » Das hat mit ihrem Singen die Lorelei gethan » höll jag på att citera.
Jag har ju medgifvit, att kaminen, trots sin nu bevisade jSalonsnnfähigheit », kan vara mycket nyttig annorstädes.
Medgif ni åter, ärade D.
S, uti eder ordning, att undertecknad ändå ej haft alldeles orätt.
— • Jag är också öfvertygad, att många härvidlag dela min åsigt.
B. uti den och stötes väl.
Vid begagnan- det upplöses litet deraf i kokhett vatten, silas sedan genom en fin linnelapp.
Denna saft är finare än någon bärsaft.
Två prenumeranter.
Att hålla gurkor friska.
Man utväl- jer de vackraste och tillser i synnerhet, att de hafva lång stjelk, på det man sedan må kunna hänga upp dem.
Der- efter rengör man gurkorna i vatten medels en mjuk borste och aftorkar dem sedan väl.
Nu bestrykas de med ägghvita, så att intet ställe blir ostruket; ägghvitan bildar så att säga en ogenom- tränglig hud, som hindrar luftens till- träde.
De på detta sätt behandlade gurkorna upphängas derefter i en ögla fastgjord vid stjelken på ett snöre eller en stång i ett mycket torrt rum.
På detta sätt kan man hålla gurkor friska till gurksallad etc. till nyåret elller ännu längre.
Dana.
I n:r 8 af Idun denna årgång står en matsedel för hönsen.
Den är myc- ket läcker, just efter tidens kraf — eller rättare sed.
Men den är äfven ganska dyr, mera än hvad äfven den yppersta höna, af noblaste race, kan förmå att ersätta med ägg.
Deremot är matse- deln utmärkt tjenlig till gödning af de exemplar man ernår slagta.
Det påstås äfven, att s. k. värphönor få vidkännas vissa svårigheter, om de blifva allt för feta.
Derför tillrådes litet afprutning såsom t. ex hvete- och majsmjöl, hvete och ris, som godt kan ersättas med kokt, krossad potatis.
Korn är dere- mot mycket tjenligt till aftonmålet.
Angående benmjölet (hemmagjord!)
står intet om sättet för dess beredning, hvarför här må nämnas, att benen böra brännas, till de äro blåhvita, samt krossas.
Matlagning ".
Bästa sättet af steka sjöfogel.
För att få bort den traniga smaken kokar man först fogeln antingen med hö och vatten, eller, hvad bättre är, fyller den med råskalad potatis och låter den koka med vatten och något salt.
Po- tatisen kan naturligtvis ej användas, då den sugit i sig det traniga.
Sedan steker man fogeln.
När den är stekt, skummar man bort flottet och lagar af skyet en förträfflig sås.
tlil billigaste pris och pä bästa satt utför alla möjliga uppdrag till tjenst för Iduns ärade läsarinnor.
Med Iduns expeditlon är förenad Iduns uträUnlngsbyrå, hvllken gratis verkställer alla uppköp åt Iduns abonnenter I landsorten samt för öfrigt N:r 130.
Finnes någonting, som kan an- vändas som surrogat för » klarskinn » (d v. s. sådant af gädda, braxenfjäll o.
), då detta tagit slut.
V. S — n.
Varning ".
Tjenarne.
Stramalj.
I stället för att köpa s. k. javatyg kan man sjelf viifva sådant mycket billigare.
Både varp och in- slag bestå af flertvinnadt buinmulls- eller linnegarn.
Viifven solfvas på vanligt sätt, skedas sedan med en tråd i tand.
De två främsta solfkäpparne bindas i den högra trampan, de två bortre i den venstra.
Man använder tvenne skyttlar.
1 samma skäl inka- stas den ena skylteln från höger, den andra från venster.
Skeden bör ej vara för tät.
Väfdt af hvitt garn an- vändes tyget till borddukar e. d., af kulört, randigt, till möbeltyg broderadt med ylle- eller bomullsgarn.
Vid vär- vandet af dräll (halflinne) tages linne- garnet till varp och bomullsgarnet till inslag, isynnerhet till sådan med atlas- rutor, då det alldeles ser ut som hel- linne.
Hvarje husmoder, i hvilkens intresse det ligger att få goda tjenarinnor, bör icke underlåta att försöka fästa dem vid sig med tillgifvenhetens band.
Detta sker genom att bemöta dem med vän- lighet, hafva tanke äfven för deras kän- slor och yttre förhållanden, men fram- för allt genom att icke bemöta dem med misstroende.
Säg icke tanklöst det ena sårande ordet efter det andra åt edra tjenarinnor, pröfva först, om hon förtjenat anmärkning och säg den då öppet och vänligt.
Tänk på, att eder tjenarinna lika väl som ni sjelf behöfver hålla ordning med och emel- lanåt laga sina kläder.
Gif henne tid till det och bistå henne med goda råd.
Och visa henne förtroende.
Låt henne uträtta den ena eller andra sysslan på egen hand, sedan ni sagt henne, hur den skall utföras, om hon ej vet det förut, samt att ni litar på, att hon skall göra det rigtigt.
Dermed uppväcker ni er tjenarinnas sjelftillit, sporrar henne till noggrannhet, och hon behöfver icke erfara den tröstlösa känslan af att vara blott en arbetsmaskin.