Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande redovisningen för allmänna medel och Revisionen af alla räkningar öfver om händer häfd uppbörd, hvilken nu sker hos KammarRätten, har Utskottet slädnät i den öfvertygelse, att densamma hvarken bör vara beroende af någon bland de disponerande Embetsmännen, hvartill samtelige Ministrarne komma att höra, eller stå under en enda persons inflytelse.
Utskottet, som härvid öfvervägat, att Riksens .Högloft.
Ständer förbehållit sig att taga kännedom deraf, huru de till Statens tjenst anslagne Summor förvaltas, men tillika trott sig inse, huru otillräcklige de hittills bruklige Ständernas Revisioner äro, får i anledning deraf föreslå, om ieke KammarRättens RevisionsContoir 670 Serskildta Utskottets Betänhanden, kunde ställas under RiksgäldsContoirets inse» ende» till granskning äf Handiingarne och Räkenskap erne öfver de till hvarje Ministers disposition under dess Hufvud-Titel ställda medel; då, i fall tvist mellan Redogörarna och Revisionen uppstår, densamma, efter fulländad utredning, borde i vanlig Domstolsväg afgöras.
På detta sätt komma Riksens Ständer i tillfälle, att genom en af deras Fullmäktige fortsatt ständig Revision, öfvertyga sig om Statsmedlens rätta användande, hvarom, med den hittills följda methoden, tillförlitlig kunskap svårligen lär kunna vinnas.
LandtArméens samtelige ärenden komma att öfverlennes till en KrigsMinisber, som hos sig förenar de särskilta myndigheter, hvilka hittills innehafts af Presidenten i KrigsCollegio och General Ad jutarten f«r Arméen.
Likaså öfvertager en SjöMinister styrelsen af Flottornas ärenden, då den nu varande Förvaltningen, äfvensom G?neralAdjutants~ Expeditionen för Flottorna, komma att upphöra.
Utskottet har visserligen ansett för möjligt, att dessa bagge Ministerier kunde förenas under en persons inseende; men, då tilläfventyrs det ena vapnet kunde derigenom någon gång blifva gynnadt på det andras bekostnad, och r.ågon egentlig besparing dessutom icke kan af ett sådant sammanslående föreses, har Utskottet trott sig böra för hvarje af dessa FörsvarsVerkets hufvuddelar föreslå en särskilt Minister med underlydande Betjening och egen AnslagsTitel, hvarmed sannolikt det Allmänna skall blifva bäst belåtet.
Beträffande personalen i de collegiala Serskildta.
Utskottets Eetänkanden.
671 Verk, som af dessa bägge Ministerdepartemenfcer komma att ersältas, åberopar Utskottet hvad ofvanföre rörande Inrikes Departementet blifvit yttradt.
Ecclesiastique-vården och Uppfostringsverket tarfva, efter Utskottets tanka, likaledes deras egen Föreståndare.
Då en del a£ den befattning, som i andra Länder tillhör Ministern för den allmänna upplysningen, £ Sverige redan utöfvas af HofCanzleren, tror sig Utskottet böra föreslå, att dentie Embetsman äfven öfvertager det öfriga, och såsom Minister ansvarar för beredningen och utarbetningen af alla mål, som röra den Allmänna Upplysningen, Litteraturen, Uppfostringen. och Ecclesiastique- Verket.
CanzliStyrelseti blefve då öfverflödig, och dess göromål bor* de fördelas efter deias olika natur på Utrikes och Inrikes Ministerns samt HofCanzleirens Departementer.
Då desse nu uppräknade Ministrar eller Chefer komma att, hvar i sitt Departement,, låta i Contoren eller Bureauerna bereda de till dem öfverlemnade saker, för hvilken åtgärds ofelbara vidtagande de blifva specielt ansvarige, så bör äfven Allmänna Ärendernaa Beredning, såsom en då mera öfverflödig och endast tidsutdrägt förorsakande inrättning* upphöra.
I dess ställe skulle en StatsRådsBeredning kunna förordnas, bestående a£ StatsSecreteraren, som kommer att [ föredrga rle utredda målen inför Konungen, samt da 5tatsRåd, som icke öfvervarit samma mål i JSihar-g till Prat, i3*7‘*8i8i 8><h Sami, Äf;r 85, 3$, I 673 Serskildta Utskottets Betänkanäert.
Dcpartemer terna.
En KrigsBerednirg leunda Konungen jemväl efter behag tillsätta.
StatsExpeditionerne af Konungens Canzli böra vara Tre, nemligen en för Kammaroch HaridelsÄrenden, hvilka icke böra åtskiljas, en för KrigsÄrendena samt Ecclesiastique Expeditionen, hvars Stats-Secreterare föredrager de af HofCanzleren beredda mai.
Colo»ialÄrcndena, såsom icke underkastade en lika behandling med de öfriga, utan öfver!emna de till Kongl. Majus eget Nådiga afgörande, kunde af Utrikes Ministern öfvertagas och skötas med Kongl.
Cabinettets Betjening, då ColonialExpeditionen helt och hållet borde indragas.
StatsSecreterarne förblifva i lika ansvarighet som jhittills5 och deras förhållande till Collegierna såsom förberedande autoriteter, lider ingen förändring deraf, att dessa Verk hädanefter komma att styras af en Minister, i stället för en corps Ledamöter med deras President.
Utom StatsSecreterarens eller den Föredragandes contfasignation lära från Konungen utgående expeditioner böra vara försedda äfven med vederbörande Ministers underskrift, emedan, likasom StatsSecreteraren ansvarar för målets rigtiga föredragning och Expeditionens enlighet med Protocollet, Ministern blifver derföre ansvarig, att. ärendet är af honom vederbörligen beredt, så vida det passerat hans Departement.
Beträffande den så kallade LandtRegeringep, tror Utskottet, att någon egentlig Serskildta JJtskottets Bctänkandetl, förändring derutinnan icke lätteligen kan vid» t.-.gäs.
Det lär komma att bero af den gränsskillnad, som den blifvande Comitén, i samråd med LagComitén, kan utarbeta mellan de Juridiska och Ekonomiska angelägenheterne, huruvida LandshÖfdingarnes domsrätt Skall förblifva vid hvad hittills varit förord»adt, eller om någon ändring deruti bör äga rum. jägeri Staten anser Utskottat kunna indragas med undantag af någon mindre
Be* tjening till vårdande af de betydligare Kronskogarne, och Bergmastarttes jttdiciella göromål kunna på Landet skötas af HäradsRatternä, Samt i Salä och Fahlu Bergslager af dessa Städers RådstuguRätter, äfvensom Bergsfog» darnes befattningar kunna öfvertaga** af KronoFogdarne.
Att för öfrigt
Landshöfdingarne blifva pligtige ätt i förekommande frågor communicera sig med Vederbörande MinK strar, och, i anseende till deras Embeten, stå till Inrikes Ministern i samma förhållande, sorn nu till KammatCoilegiuttt, blifver en följd af den nya Inrättningens natur»
Vid hvarje års slut komma Ministrarne, hvar för sig, att utgifva en tryckt Berättelse om Ärendenas gång inom deras-Departementer.
Comitén torda få sig uppdraget att närmare bestämma, hunt dessa Berättelser böra vara beskaffade.
Den verkan till förändring, sorn den föreslagna nya administrationen, ojn den anta» ges, kunde medföra för Dotmtolarne och RättegångsVerken, finner Utskottet vara, till (574 Serskildta.
Betdnkandem utredning och bestämmande, af så nära sams manhang med den omarbetning af Allmänna Dagen och särdeles Rättegångs- och Bygg» ninga-Balkarra, som nu af LagComitén föreliafves, att Utskottet icke annat kan förmo-* da än att Riksens Höglofl.
Ständer lara linna nödigt öfverlemna denna fråga i hela dess vidd till gemensam handläggning af förstnämnde Comité och den, som för Tjenstere» gleringens vidare utarbetande kan varda till» förordnad.
Denna således i sin största allmänlighe£ framställda organisationsplan har Utskottet* icke utan sorgfälligt bepröfvande och först efter öfvervägande af alla förekommande betänkligheter, tilltrott sig att för Riksens Höglofl.
Ständer framlägga.
Utskottet känner tillräckligen den mängd svårigheter, som pläga möta, då frågan är om ändring, eller total omskapning af sådane allmänna inrättningar, som mägtigt ingripa i det allmänna lifvet och genom gammal häfd vunnit utseendet af orubblighet, sedan de på tusende olika sätt liksom sammanväxt med Statskroppen.
Så väsendtliga än de föreslagna ändringarne måga vara, betraktar dock Utskottet dem mindre såsom egentliga nyheter, än som reformer, ledande till sakernas återförening i ett äldre, till sin förmonlighet nogsamt bepröfvadt skick, och tror, att denna dess åsigt skall i det föregående vara rättfärdigad.
Af sådan anledning tror också Utskottet med visshet, att utförandet kan företaga b, utan att möta några oöfvervinnelig Serskildta Utskottets Betclnhanden. 6j§ ga Linder.
Att Rikets Allmänna Ärenden derefter skola hinna skotas med mera drift, precision och skyndsamhet samt med mindre antal Embets- och Tjenstemän, derom är Utskottet öfvrttygadt; men, för att uppnå detta mål och försäkra sig om dess bibehållande, fordras nödvändigt uppfyllandet af tvenne hufvudvilkor,nemligen Författningarnes genomseende och förenkling, samt Embets- och Tjenstemännens förseende med löner, som förslå till deras anständiga utkomst.
Att i dessa delar föreslå tjenliga mått och steg, lär blifva ett bland den önskade Comitén» hufvudåligganden, och Utskottet hvarken bör eller kan för sin del göra mer, än öfver hvarje af dessa vilkor särskilt meddela de allmänna reflexioner, som kunna rättvisa dess ofvan fällda omdöme och ådagalägga nödvändigheten deraf, att Comitén härtill förses med erforderliga föreskrifter.
Att Rikets Ekonomiska .
Lagar tarfva en revision och utgallring, grundad på närvarande tidehvarfs behof, är r,edan så ofta påstådt och af Rikets Ständer vid de sist öfverståndne Riksdagar yrkadt, att Utskottet icke behöfver, rörande denna omständighet, ingå i någon vidlyftig framställning.
Om det redan i och för sig sjelf är för både styrande och lydande högst betungande att i hvarje förefallande enkel fråga behöfva jemföra en mängd på vida skilda tider utgifna Författningar, hvilka beständigt på hvarandra hafva afseende, och ömsesidigt åberopa hvarannan, dertill blifva år ifrån år till större; <>7<5 Serskildta Utskottets Betänkanden, och mindre del olämplige och i hehof a? förklaringar, hvilka oftast, genom den sålunda tilltagande mängden och invecklingen ä£ Stadganden, bära inom sig frön till nya förklaringar och deraf följande starre oreda 5 så är det framför allt ovedersägligt, att, om någon minskning och förkortning i Embetsman-» liers göromål, hvarförutan personalen icke heller betydlige n kan minskas, skall vara att påräkna, och om således hvars och ens hilliga anspråk på skyndsamhet och bestämdhet vid ärendenas afgörande i de allmänna Verken skall någonsin kunna uppfyllas, måste denna sedan långliga tider tillbaka grundlagda och fortsätta oreda vederbörligen afhjelpa».
Att detta icke annorlunda kan verkställas än genom utarbetningen af ett Ekonomiskt Lagverk, som, efter skedd granskning af de ännu gällande Författningarne, upptager under vissa bestämda Titlar och i nödig korthet, hvad för framtiden skall gälla till allmän efterrättelse, tror Utskottet inses af hvar man.
Behofvet af ett sådant Ekonomiskt Lagverk är temmeligen, allmänt erkändt, och Utskottet har sig bekant, att äfven vid denna Riksdag Motioner derom blifvit gjorda.
Sedan ett sådant
Verk en gång hunnit blifva antaget och kungjordt, blefve det ganska lätt att genom en fortsatt årlig Berättelse, eller ett Summariskt sammandrag af utkommande nya Författningar, sätta alla sednare stadganden i behörigt sammanhang med de äldre, såsom det i andra, Länder sker genom sä kallade Ilegierungs* Serskildta Utskottets Betänkanden.
SVdtter eller Bulletins des Loiix.
Det skulle då vara antaget som regel, att hvarje ny Författning bestämdt innehölle hvilken §. eller moment af den Ekonomiska Lagen genom densamma ändrades, eller, ännu rättare, att
Författningen egentligen utgjordes af ca alldeles ny redaction af det ändrade eller uppbäfna stället, så att, vid hvarje ny upplaga af det Ekonomiska Lagverket, de nya §. §, eller momenterne endast insattes i da gamlas rum, hvarigenom äfven åberopandet och jemförandet af flera Stadganden försvunne, och Utslag eller Expeditioner i Ekonomiska frågor kunde reducera* till den största möjliga korthet och enkelhet.
Utarbetandet af en sådan Ekonomisk Lag, befriad från alla onyttiga ooh förvillande stadganden, och rättad efter tidens behof, som äfven påkallar förenkling af det hittills så invecklade Beskattnings- och Uppbördssättet, är hvad förra Ständer velat bland annat öfverlemna till den så ofta underdånigst. begärda Särskilta Comitén, och Utskottet delar i allt afseende den öfvertygelse, att ty förutan hvarje steg till en önskad förbättring i Administrationen endast kan betraktas som palliativ.
Da, genom denna hufvudsakliga åtgärds vidtagande, Gomitén blifver i stånd, att med visshet om utförandets möjlighet författa fullständiga Stater och arbetsordningar för da efter Utskottets framställda grunder blifvande nya Styrelseverk; för hvilket ändamål Comitén bör erhålla rättighet att tillkalla någon per - 6yd Serskildta ZJtshottets Eetänhanden ion från hvarje Verk, när den om det miva» rande förhållandet behöfver upplysning, måste i sammanhang dermed sådana löner för Rikets Embets- och TjenstemannaCorpser föreslås, alt det allmänna kan af hvar och en särskilt fordra användandet af hela hana sid och verksamhet på ett enda ställe, då ■utan tvifvel göromålen skola kunna medhinnas af ett, i jemförelse med det nuvarande, ganska inskränkt antal personer.
Om det å ena sidan är säkert, ‘alt Embets- och Tjen» »temännen i ett samhälle icke böra få vara flere än ärendernas mängd och angelägenhet fordrar, så måste det äfven å andra sidan medgifvas, att, om de ej äro så lönade, att de af sitt Embete eller Tjenst kunna hvar i *in stad hafva anständig och tillräcklig utkomst, så måste Sysslorne blifva illa och försumligt skötta, det rätta Embetsmanna-nitet qväfvas och skicklige ämnen efter hand aflägsna sig, så att den kraftfullaste och mest ömma och välsinnade
Regent blifver omsider hindrad att uträtta allt det goda för sitt foll?, som han ville och önskade.
Oansedt de vid förra Riksdagar beviljade förhöjningar å Civil-Statens penningelöner, äro dock desse i intet afseende svarande emot tidernas skick, och troligen äro ganska få Statens löntagare i tillfälle att, utan särskilta biförtjenster, skaffa sig fyllandet af de behof, som öfverstiga det nödvändigaste, eller njutningen af de beqvämligheter och fördelar, hvarå de som belöning för deras mödor borde kunna göra anspråk, och dem Serskildta Utskottets Uetlinkanäen.
67$ Se fleste af egen förtjenst lefvande eller i enskiltas bröd varande personer ieke behöfva neka sig.
Det är beklagligen en sanning, att numera hvarje yngling, som inträder i Statens tjenst och icke äger desto betydligare egen förmögenhet, måste, då han finner de Allmänna Verken fyllda af Tjenstemän, oftast äfven af redan anställde lönlöse aspiranter, och således hvarken bergning för ögonblicket eller utsigt dertill annorlunda än it en aflägsen framtid, nödgas dels ingå i flere Verk, för att tid efter annan, kunna erhålla på olika Stater några små lönevilkor, dels sysselsätta sig med Commissioner för enSkilta, till vinnande af hvad som brister i nödig utkomst.
Att det allmännas tjenst härvid lider, säger sig sjelf.
Ingen är pä sitt bestämda ställe och på bestämd tid att påräkna, göromålen blifva eftersatte, nya tjänster anses behöfliga, föreslås och inrättas, och denna cirkel af förlägenheter och palliativer förnyas beständigt, utan annat resultat än en mer och mer ökad stockning i Administrationen, som slutligen icke kan lösas, utan måste med kraftiga mått på eu gång afhjelpas.
Uppskjufes denna åtgärd nu, éå blir den en annan gång så mycket oundviklig are, och Riket lider under tiden af detta mellantillstånd mer än framtiden kan ersätta.
Antaga Riksens Höglofl.
Ständer de nu föreslagna grunder, och får Comite'n det uppdrag att, i sammanhang med sina öfriga åtgärder, uppgöra passande LöningsStater, så tror Utskottet, att dessa måste bero på löner - CQo Serskildta Utskottets Betänkanden. nas beräkning i Spannemål och deras lifgifvande efter Markegångspris.
Comitén torde för sitt arbete i denna del icke kunna lern» nas någon annan föreskrift, än att öfverse och jemka alla löner, öka eller minska dem efter Embetenas större och mindre vigt eller besvärlighet, samt fastställa dem, som nyss sades, xiii Spannemål, och vid sådana tjenstår, der sportlar och Expeditionslösen äga rum, rätta Ordinarie lönen derefter.
Äfven borde då i allmänhet fastställas, att ingen person finge innehafva mer än en Tjenst pä Stat, utan, så snart han på något ställe kommit till första LöningsGraden, borde han der odeladt använda sina krafter och af sin framtida befodran inom detta eller annat Verk vänta förbättrad utkomst.
Då yenskrifning ej kan annorlunda anses än som en^näring, sedan den dertill erforderliga skickligheten år så allmän, bör någon Tjenst på Stat för clelta göromål icke uppföras, titan vederbörande Expeditionschefer, sorn erhålla lösen för Expeditioner och handlingar, låta om deras skrifning besörja, då dertill kunde användas sådane personer, hvilka ej kunna ingå i tjenst, men med denna sysselsättning vore i stånd att förtjena sitt bröd.
Der Expeditionslösen ej äger rum, måste å Stat anslås Skrifvarhjelp, som af Expeditionschefen för nyssnämnda ändamål disponeras.
Att de utgående handlingarne sko1 a blifva sämre skrifna, tror Utskottet ej vara att befara, mea den fördel att vinna, att Verken ej be* Serskildta Utskottets Betänkanden. éQi Jastades med en tnangd Ordinarie och Extraordinarie renskrifvare, hvilka väl äga skicklighet till detta yrke, men mången gång linnas oskicklige till‘andra egenbeliga
Tj nstebefattningar, då de, i sin tour och i kraft af BeforöringsLagarne, dertill avancerat.
Dessa sistnämde Lagar anser Utskottet jemväl vara i högsta behof af öfverseende och förbättring, och tillstyrker derföre, att Comitén äfven dertill erhåller uppdrag.
Det blifver nödigt att vid befordringar till tjänster förebygga i mej'igaste måtto inflytandet af enskilt^ considerationer och gynnares förord.
Utvägar böra sökäs att försäkra skicklige och flitige Tjenstemän, att, då de söka beställningar, hvartill de äro Cornpeter, te, icke varda förbigångne af oförtjente personer.
De Embetsman, som utgifva vittnesbörd till sina underhafvande, böra för rigtigheten deraf ansvara, hvarefter inga ensidiga tillägg äga rum, Utskottet hoppas, att Comitén kan linna utvägar att göra sådana grunder gällande, att känslan för kraft, skicklighet och förtjenst icke kommer att utrotas.
Utom den försäkran om skälig belöning under Tjenstetiden, sorn genom den förutnätnda löneregleringen blefve för hvarje Embets- och Tjensteman lemnad, är dessutom billigt, att desse Statens tjenare erhålla utsigt till nödig bergning pä deras ålderdom, eller när bristande helsa nekar dem att vi - é>8£ Serskildta Utskottets 'Betdnk/indeni »lare egna det allmänna deras tjenst.
Ut» ekottet anser det vara i sin ordning, att hvarje Civil Embetsman, likasom vid Militairen sker, erlägger något a£ sin lön till en Pensionsinrättning, till framtida understöd antingen för sig; sjelf eller för en efterlemnad familj.
Utskottet har visserligen erfarit, att Kongl. Maj:t mer än en gång behagat i Nåder vidtaga anstalter till verksamt befrämjande of en så nyttig inrättning, och förordnat högre Embetsman att dermed taga befattning ; men huruvida någon åtgärd i anledning deraf följt, är åtminstone bitti!s obekant.
Cnmitén torde derföre anvisas att skaffa sig nödig upplysning ©m de nuvarande Pensions-InrättningarneS beskaffenhet, och derefter vidtaga utvägar till en lämplig ny organisation deraf för hela Civil-Staten, så att det allmänna ej belastas med för dryga kostnader eller dubbla löners utgifvande, och torde vissa indragna löner för någon tid få tillfalla PensionsCas6an, för att deråt bereda någon fond.
Beträffande tidepunkten, då en Embets- eller Tjensteman skulle erhålla understöd från denna Inrättning, tror Utskottet, att fyratio åra Ordinarie Tjenst, utan afseende på lefnadsålder, borde dertill berättiga.
Sluteligen torde Riksens Höglofl.
Ständer finna anledning att hos Kongl. Majit derom göra underdånig anhållan, att, när någon af de till indragning föreslagna tjenster blifver ledig, densamma ej måtte återbesättas, förr Serskildta Utskottets EetänJianden.
6q3 än elen allmänna regleringen blifvit antagen; Enen, om en sådan ledighet inträffade, att tjensten ej fean vara vacant utan binder för ärendenas gång, Kongl.
Majit då i Nåder ville provisionelt, eller med arfvode, som ej öfverstiger lönebeloppet, constituera en der» till tjenlig person, pä det den blifvande IndragningsStaten ej må blifva för hårdt tryckande; hvarjemte torde kunna hemställas, om icke de vacante Tjensters löner, son* under tiden kunde besparas, finge tillfalla den blifvande Pensionsinrättningens fond.
I fall Riksens Högloft.
Ständer skulla finna godt antaga de nu framställda grunder, torde de tillika pröfva nödigt, att lemna deras Constitutions-Utskott del af detta förslag, på det nyssnämda Utskott måtte blifva i stånd att vid nu påstående Riksdag bereda den förändring i redactionen af vissa §. §. i Regeringsformen, som tilläfventyrs torde erfordras.
De till Utskottet remitterade Memorial •f Friherre Hjerta, Axel, och Riksdagmannen Anders Sandsten från Jönköpings Län anser Utskottet vara genom detta dess allmänna Betänkande till fullo besvarade.
Ständers ompröfvande varder detta allt vördsammeligen öfverlemnadt, jemte Herr Munk af Bosenshölds9 samt Borgmästaren Holms och Riksdagsmannen Anders Danielssons i ämnet afgifna yttranden; äfvensom Biskopen Doctor Almcfvists till denna dagens Protocoll 6q4 Serskildta Utskottets Letänkanden. gjorda och i hosföljande Utdrag deraf intagne reservation.
Maj 18 »8- På Höglofl.Ridd. o.Adel.
På Högv. PrestStå c deti Ledamöters vagnar.
Ledamöters vägnar.
Eric af Vetterstedt.
E. A. Ahnqvist.
På Vällofl. BorgareStån- PåHederv.
BondeStån* dets Ledarn, vägnar. dets Ledam. vägnar. E. G. Holm.
Memorial, uppläst af Herr Borgmästaren.
Holm i Riksens Högloft.
Ständers Serskildta Utskott den l/j.
Utskottet har fått sig ålagdt att föreslå de allmänna grunder, hvilka skulle vägleda den blifvande Comiten, sorn hommer att reglera Statens Embeten och Tjenster.
Att uppgöra ett dylikt project eller Instruction, ehuru provisionel den än må blifva, dertill erfordras mera skicklighet och erfarenhet och mera tid att använda än )ag nu äger. — f)et är likväl min pligt att våga ett försök.
Jag har inhemtat af handlingarne, att både Konung och Riksens Ständer allvarligen önskat och önska, att en omskapning bör ske uti d t inre Styrelsesättet, icke allenast för att göra ärendernas behandling lät« Serskildta Utskottets Betänkanden.
6Qj tare och säkrare, utan ock att för Staten bespara utgifter till öfverflödiga Tjenstemän.
Statens belägenhet fordrar en dylik allvarlig reform.
Att minska antalet af Ledamöter och Betjening i Collegierna och Styrelseverken, sådana de nu ära, blir nästan omöjligt.
En omskapning mäste ske, och såsom en hufvudregel för1 Comiténs befattning mäste stadgas, att i'bredd med denna omskapning måste afven de dertill hörande Författningar jemkas och rättas.
Men — innan jag vågar framställa mina egna åsigter i detta ämne, torde mi?
tillåtas nämna något om Collegiernas första organisation.
Då, genom Regeringsformen år 1654, Collegierne bildades, utgjorde de icke några Instantier under StatsRådet, utan endast särskilte afdelningar af sjelfva Rådet, hvarför§ de ock kallas Riksens Consilia (§. 50«58).
De förnämste i Rådet voro Rikets Högste Embetsman :
Drotset, Marsken, Amiralen, Canzleren och Skattmästaren.
Dessa ,5 Embetsmän styrde hvar sin afdelning af Rådet, nemligen: 1:0 Drotset HofRätten (JustitiseRådet) 2:0 Marsken, KrigsCollegitim (KrigsRådet) 5:0 Amiralen, Amiralitetet, Sjöväsendet, 4:° CaUzleren CanzliCoIlagium (Utrikes Departementet och ExpeditionsRådet), och 5:0 Skattmästaren Kammar Collegium elier Räknekammare» (KammarRådet).
Dessa Råds-afdelningar handlade å Kon - 6ft6 Serskildta Utskottets Betdnkanäen. tängens vägnar, med skyldighet att årligen emellan Kyndelsmässan och Fastlagstiden, inför honom göra redo för sina åtgärder.
Hvarje Minister i sin ordning uppstod dä, och tillika med sina Colleger aliade Rä-, kenskap för sin förvaltning, hvilken Konungen antingen gillade, eller ock rättade i de delar, han ej fann för godt att godkänna.
Man ser häraf, att RiksEmbetena, med sina Collegier, ursprungeligen icke voro an» nät, än hvad man nu för tiden kallar Mini» sterialDepartenienter.
Vid öfverläggningar i Stora StatsRådet inför Konungen, voro alla Ministrarne (CollegialCheferne) på en gång tillstädes j —* och händelser nämnas, då alla 5 Collegierne sammankallades att rådgöra (58 §.)
På detta sätt vanns den enhet och he/- het i Styrelsen, som alltid är förenad med ministeriel förvaltning.