Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har just nyss läst någonting att lefva lifvet vid hennes sida, hennes som han icke älskade.
i tidningen, som rör dig.
Men ständigt återkommo i hans minne hans Sigrids ansikte blef hvitt som snö.
En obe- stämd aning genomfor hennes hufvud.
Hvad fästmös ord: » Tänk på ditt barn, din egen lilla joranf.
8, 1
3, 6, 1
7, 8, 4
E. Cirkelpunktgåta.
Bortplockningsgåta.
Från det gifna hufvudordet bort tages en bokstaf i sender, så vald, att man med de återstående bok- staf verna kan bilda ett nytt ord el- ler annan form af det förutvarande.
Vårt hufvudord — hur det förklara?
Jo, på en snurra namn det är.
Dock skulle det rent vanvett vara Att om en pojke den begär, \ För att i lek den se rotera, Ge efter.
Han ej lekte mera.
En bokstaf mindre och vi stafva Till namnet på en präktig stad.
Nu fyra typer kvar vi hafva, Och om vi ordna dem i rad, Så få vi hvad en gång var nytt, Men nu i spillror är förbytt.
En tredje bokstaf vi nu slopa, Ett uppslag nytt oss gifves då.
Från mindre stat i Europa Ett välkändt ortnamn så vi få.
Då än en bokstaf plockats ut, En, som är njugg på hvar minut.
7, 6, 3, 5
3, 2, 7
4, 6, 7, 8
Förträffligt fabrikat i Tröjor, Signe! » — och för hvarje litet barn han sedan mötte kändes de en gång väckta samvetskvalen allt mer och mer aggande, under det kärleken till Sigrid blef ' allt mera stark, men också allt mera helig.
Och hon skulle ju förakta honom, om han icke lydde hennes vilja!
Fredagen den 18 maj 1888.
B yr å: 8 Sturegata.il 8 (i n g å n g från H u m l e g ä r d s g.
19) A n n o n s p r i s: 25 ö r e p r p e t i t r a d (— 10 s t a f v f l s e r).
Träffas ä b y r ä n k l.
6 1 Lär se i den tjenande anden P e r s o n e n — en like och v ä n, 47. l:sta årg.
Utg-ifning-sticl: hvarje helgfri fredag.
Stockholm: hos redaktionen, å Stads- postens hufvudkontor, i de större b o k - ladorna samt å tidningskontoren.
T r y c k sjelfva den v a l k i g a handen, E j b l o t t en penning i den!
Snollskt /.
Morgonbadet.
•iSous Veponge, qui ruisselle, la femme sort jeune fille. » (Balzac.)
^®|et berättas om tvänne resenärer, hvilka 6^s^&gt; tillfälligtvis sammanträffat i toalettrummet på en jernvägsstation, att den ene frågat den andre: » H v a r f ö r skall man så ofta tvätta sina händer, då man aldrig tvättar f ö t t e r n a?
» Detta något drastiska yttrande innebär dock en san- ning, o m ock relativ, en sanning med modifi- kation.
Ingen, som icke står utom eller vid yttersta gränsen af all civilisation, underlåter att dagligen tvätta händer o c h ansigte, väl äfven hals och armar.
Men hur går det med fortkomstledamöterna?
Monne de ej ofta få nöja sig med en nödtvungen, kanske nödtorftig tvagning på lördagsqvällen, under det för hela den öfriga delen af kroppen, större delen af året, ett varmt bad hvar månad anses uppfylla allan rättfärdighet.
E n läkare har för icke länge sedan i en hygienisk tidskrift yttrat, att vi svenskar bada för m y c k e t om sommaren o c h för litet o m vintern, o c h sanningen af detta uttalande torde ej kunna jäfvas.
Sommarens kalla sjöbad, hur förträffliga de än kunna vara, borde tvifvels- utan användas med mera urskilning än nu sker, då, särskildt för de unga, baduingen blifver en favoritsport eller en yr och tanklös lek mer än något annat.
Men o m vintern blifver förbållandet annor- lunda; då måste baden i de flesta fall tagas i badinrättning o c h betalas med ett pris, som for en större familj blifver en känbar utgift, på hvilken kan o c h ofta kanske måste sparas.
O c h dock är väl ingen, som i teorien nekar att renlighet, öppna porer] och frisk hud- verksamhet är ett hufvudvilkor för helsa och trefnad!
Man frågar sig då, hur det är möjligt, att icke alla äro lika öfver ens om morgonbadets, den dagliga öfversköljningens, nöje, nytta och nödvändighet, — nöje här i bemärkelsen af be- hagligt välbefinnande?
— Svaras: detta må vara sant för dem, som från tidigaste barndum äro vana vid det kalla vattnet, men för andra och äldre personer är del i så h ö g grad m o t - bjudande att en kulen vintermorgon ur den varma sängen sticka foten i baljan, få den våta svampen eller duken öfver kroppen, att de un- der inga vilkor vilja underkasta sig en sådan behandling.
O c h de hafva fullkomligt rätt; en iskall öfversköljning passar blott ett fåtal verk- ligt starka och härdade naturer; kallt vatten, som stått inne öfver natten, o c h alltså har rummets temperatur, är förträffligt för dem, som, enligt hvad ofvan sagts, från barndom o c h ung- dom blifvit vana dervid.
Men alla, med undan- tag af verkligt sjuka, kunna med fördel begagna det tempererade, mer eller mindre ljumma vattnet.
Ä n n u en invändning g ö r e s: » det är så be- svärligt, så tidsödande, » o c h ehuru det enda riktiga svaret härpå vore, att det är mer be- svärligt o c h tidsödande att ej i möjligaste måtto bevara helsa och krafter, så må dock här en af erfarenheten förestafvad anvisning lemnas om enklaste och lättaste sättet för sådan daglig vattenkur i hemmet.
S o m bekant menades förr med vattenkur i egentlig mening den behandling, som af Pries- nitz i Gräfenberg först sattes i system och som äfven hos oss för mer än tretio är sedan vann talrika, ifriga, fanatiska anhängare.
Nu- mera användes hydroterapien på helt annat sätt, ofta i förening med andra kurmetoder o c h, som de flesta sådana, underkastad m o d e t eller de vexlande åsigterna hos läkare o c h fysiologer.
Så t. ex. äro på senaste tiden i Frankrike varma o c h kalla duseher, en och två gånger dagligen under längre tid, synnerligen använda och prisade, mest dock som egentlig kur vid särskilda inrättningar.
I England och Amerika har vattnets bruk i hemmet blifvit mest allmänt, och hvar o c h en, som sett ett engelskt hem, vet hvilken vigt der lägges på badrummens ändamålsenliga ord- nande.
Hvar helst man på kontinenten träffar A l b i o n s söner o c h döttrar, kan man vara viss att äfven finna deras » t u b s », o c h på de stora hotellen ser man ofta sådana i långa rader uppstälda i korridorerna utanför sofrummen *.
Formen är för öfrigt likgiltig; de låga, platta äro de vanligaste o c h mest omtyckta.
En o c h annau föredrager runda guttaperka-kar, hvilka kunna hopvikas och beqvämt medföras på resor; men hvilken som helst vanlig balja, rund eller aflång, af trä eller zink, duger också, förutsatt att den är stor nog, minst så att båda fötterna godt få rum.
Vidare bör man ha en grofhålig svamp, stor som ett ordinärt kålhufvud, en fotsid, tjock och mjuk badkappa, ett par handdukar, samt en matta eller duk för att skona golfvet för stänk o c h slask, hvilket senare man dock snart lär sig undvika.
Vattnets gradtal b ö r till en början uppmätas, men med tiden lär man sig att b e d ö m a det på en grad när utan termo- meter.
D e n vattendränkta svampen urkramas först öfver nedre delen af kroppen, sedan öfver axlar, rygg o c h bröst, hvarvid äfven ansigte, hals o c h nacke böra vätas.
Frågan är blott att få kroppen öfverallt våt, hvilket på detta sätt sker på några sekunder, och anslår man sedan några minuter till torkningen, så upptager allt- sammans cirka fem minuter.
Tages vattnet ljumt, 3 2 — 3 0 — 2 8 — 2 4 grader, och värmes bad- linnet om vintern vid morgonbrasan, så kan * En svensk vetenskapsman, numera framstående universitetslärare, berättar, att han vid en resa genom Sahara påträffat tvänne engelsmän — naturligtvis stormrika!
— hvilka utrustat sig för en flerårig resa, och hvilka äfven midt i öknen, ur på kamelrygg medfördt vattenförråd, livar morgon fylde sina bad- kar och togo en » morningdip », för att sedan rätt njuta af frukosten, till hvilken serverades färska bullar, dagligen i portativ ugn bakade af för ända- målet särskildt medförd negrinna.
T i d n i n g e n utkommet * I hufvudstaden hvarje helgfri f r e d a g o c h k o s t a r f ö r e t t qvartal e n d a s t 1 krona, postarvodet inberäknadt.
— Sista n u m r e t I äfven den ömtåligaste omöjligt häraf känna något obehag.
Ilar man benägenhet att vara något litet sybarit, må ett par droppar eau de Lubin eller annat toalettvatten hällas på svam- pen vid första blötningen, då både kroppen o c h rummet blifva svagt parfymerade.
Bättre är dock det rena obemängda vattnet, o c h man bör sträfva, i synnerhet under den varmare årstiden, att taga det allt svalare.
D o c k är fullkomligt obehöfligt att, för att som frans- männen säga, » faire preuve de caractére », underkasta sig frosskakningar o c h köldrysningar.
Den ytterst angenäma känslan af friskhet ute- blifver ändå ej, trötthet o c h dåsighet försvinna, och särskildt blifva nervösa personer, hvilka oftast äro mest nedsatta på morgonen, efter öfversköljningen lifliga och dådkraftiga.
Tvål kan äfven begagnas, men ett grund- ligare intvålande med borstning och gnidning sker bättre i vanligt bad, hvilket genom öfver- sköljningen visserligen i någon mon ersattes, men dock icke bör helt o c h hållet försummas.
Till slut ett sista inkast, hvilket borde få räknas till de obotfärdigas förhinder.
I en stor familj, heter det, skulle allt detta vatten- fyllande och utslående på ett betänkligt sätt taga Ijenarens tid o c h krafter i anspråk och detta är också sant.
M e n i städer finnes nu oftast vattenledning i husen, o c h i så fall är det intet synnerligt tryckande åliggande för de unga att sjelfva, hvar för sig, sörja för sitt badvatten.
P å landet är det i allmänhet så pass godt om både tid och krafter, att dessa utan större skada kunna tagas i anspråk äfven för denna lilla syssla.
D e t gäller blott att göra ett för- sök o c h efter helt få dagar skall man känna det som en försakelse att icke fortsätta.
Sär- skildt i våra dagar, den stora nervositetens tide- hvarf, må intet underlåtas, som kan bibehålla eller återställa mens sana in corpore sano, detta grundlag och vilkor för all mensklig lycka.
— In — Europeiska furstinnor.
j^S^en af kejsarinnans systrar, som var mest - j ^ -, begåfvad och henne kärast, var utan tvif- vel den henne närmast i ålder stående prinsessan A l i c e, gift med storhertigen af Hessen, o c h hvars för tidiga död allmänt beklagades.
Denna furstinna hyste också det lifligaste intresse för så väl statssaker som vetenskaper och k o n s t; hon var i religionsfrågor fullt ut lika bestämd som sin syster, kronprinsessan.
Ingenting målar må hända prinsessan A l i c e i hennes förhållande till de sina så väl som de bref, hon med intagande ömhet o c h dotter- lig kärlek skref till sin mor för att lugna och trösta henne under tider af oro o c h sorg.
Så skref hon, sista året af sin lefnad, under den engelsk-ryska konflikten, bland annat föl- jande rader: » A f hela mitt hjerta delar jag, älskade m o - der, dina bekymmer och dina känslor.
Gud gifve, att den goda saken snart måtte segra, ty tiden skyndar, o c h denna osäkerhet är för- färlig.
Sedan någon tid tänker j a g knappast på något annat, och j a g tycker verkligen att oppositionen ordentligt fröjdar sig åt att kunna trampa under fötterna landets intressen o c h söker skada det mera än den någonsin gagnat.
D e t är kritiska tider nu, både för regentinnan, I I pv \ J i I \ J Kl IN m å n a d e n m e d d e l a r en fullständig m o d e - och m ö n s t e r t i d n i n g.
— Uppglf å n ä r m a s t e postanstalt namn och adress s a m t erlägg en k r o n a, s a e r.
för folket och regeringen, o c h du, älskade m o - der, är ensam o m att tillvarataga allas in- tressen!
» L o u i s e, » sade hon, » tror du, att den qvin- nan är lycklig, hvars make här är g ö m d för allas b l i c k a r?
» » Emellertid hoppas jag, älskade moder, att din goda helsa skall hjelpa dig att bära alla bekymmer o c h uthärda alla sinnesrörelser, som dessa vigtiga och farliga tider medföra, så att du icke dukar under derför. » Prinsessan kastade sig snyftande i sin svä- gerskas armar, och för denna gång åtminstone var hon bragt på förnuftigare tankar.
I c k e långt efter sedan detta nedskrefs bort- rycktes den ädla prinsessan af en inom hennes familj yppad smittosam sjukdom, difteri.
H o n begrafdes med stor ståt i mausoleet vid R o s e n - höhe, men make o c h barn, angripna o c h ännu ej fullt återstälda från samma grymma sjukdom, fingo ej ens följa henne till grafven, utan må- ste från ett fönster åskåda likfärden.
Drottning Viktorias tredje dotter, Helene, gifte sig med prins Kristian af Slesvig-Holstein och lefver ett lyckligt, men temligen obemärkt lif.
Prinsen eger ett vackert slott i W i n d s o r park o c h lefver der som en rik o c h förnäm, äkta engelsk lord.
Hans gemål är m y c k e t väl- görande o c h sätter sig alltid i spetsen för in- samlingar och försäljningar till förmon för nöd- lidande o c h fattiga.
Den tillbakadragenhet, hvari det furstliga paret i England alltid lefver, hindrar ej, att båda vid sina besök vid främmande h o f mot- tagas med all den glans, som deras rang kräfver.
Drottning Viktorias fjerde dotter, prinsessan Louise, har låtit icke så litet tala o m sig för- nämligast i anledning af det giftermål, hon in- gick med markisen af L o r n e, hvilket alltid blifvit ansett som en mésalliancs, ehuru alla ledsamheter, som åtföljde det, numera blifvit glömda.
D e t är ganska troligt, att endast fruk- tan för, att prinsessan med sitt lifliga tempe- rament och sin egensinnighet skulle taga något obetänksamt steg, som skulle vara ändå mera komprometterande än » mesalliansen » i och för sig — endast fruktan för något dylikt torde hafva framkallat bifall till detta giftermål.
Huru som helst, var den unge äkta mannens ställning o c h hans förhållande till den öfriga familjen allt annat än afundsvärd, och det be- höfdes år, innan hans ridderliga sinne och hans smak för allvarliga studier kunde bana honom väg till ett rum i de kungliga slägtingarnes hjertan o c h i deras aktning.
Prinsessan Louise är ganska talangfull.
H o n egnar sig med mycken framgång åt både mål- ning o c h skulptur.
Något svärmiskt anlagd har hon alltid varit, varm och häftig i ut- brottet af sina känslor, o c h icke sällan låter hon de senare råda öfver förståndet.
Man på- står, att hon, som passioneradt älskar sin make, är ytterligt svartsjuk, och att detta är orsaken, icke blott till stor sorg för henne sjelf, men också till många häftiga uppträden mellan makarne.
En dag kom en af hennes svägerskor, enka efter den redan 1884 aflidne hertigen af A l - bany, pä besök till prinsessan Louise, som då var alldeles förtviflad o c h gråtande förklarade, att det icke fans någon fläck på jorden, der hon kunde finna lugn.
» O m j a g blott visste någon vrå, der j a g kunde g ö m m a min man för allas ö g o n!
» ut- ropade hon.
» D å först skulle j a g kunna vara lugn o c h lycklig, ty då skulle ingen kunna locka hans hjerta ifrån m i g.
» Hertiginnan af A l b a n y svarade ingenting på denna utgjutelse.
H o n tog blott sin svägerskas hand o c h sade: » Följ m i g!
» D e båda damerna stego upp i hertiginnans vagn, som på gifvet tecken stannade framför hertigens grafvård.
Den unga enkan såg med vemodig blick på sin svägerska.
: A f de lägre klasserna i England var prin- sessan L o u i s e nästan tillbedd, och ehuru vis- serligen en handfull radikaler motsatte sig be- gäran o m hemgift åt henne, fans det dock, såväl i parlamentet som inom pressen o c h hos allmänheten en ofantlig majoritet, hvilken ut- talade sig till förmon för den kungliga prin- sessan, då hon, följande sitt hjertas böjelse, äktade en undersåte visserligen, men en adels- man af urgammal adel och rang.
Hans far var, som bekant, den skotske hertigen af Argyle.
V i d prinsessan Louises bröllop aflade drott- ning V i k t o r i a för första gången sin enkedrägt, som hon sedan ersatt med en annan sorgdrägt, » half sorg », som etikettspråket kallar den.
A f artighet m o t brudgummen hade brudens yngste broder o c h hennes äldsta brorssöner anlagt skotsk höglandsdrägt, som för öfrigt bars a f så många af de närvarande, som möjligen kunde finna anledning att anlägga den.
Detta gälde naturligtvis endast herrarne; damerna uppträdde i, hvad engelsmännen eufemistiskt o c h af ren känsla för det passande benämna full dress (fullkomlig beklädnad), ehuru denna toalett, hvartill hör djupt urriogad klädning och alldeles nakna armar, snarare borde kallas half dress (half beklädnad).
Så länge till » hofdrägten » hör detta sätt att vara både klädd o c h oklädd, torde det ej vara att hoppas någon förändring i detta helt enkelt afskyvärda och verkligen föga sedliga mode, och det är verkligen förvånande, att drottning Viktoria, som i så m y c k e t annat gifvit ett godt föredöme, som man påstår, icke vill tillåta den minsta afvikelse häruti, då det gäller att vara högtidsklädd.
Drottningens yngsta dotter, prinsessan Bea- trice, var länge ogift, som man vill veta i af- vaktan på att engelska parlamentet skulle upp- häfva den lag, som förbjuder en man att gifta sig med sin svägerska, emedan ett giftermål mellan prinsessan o c h hennes svåger, storher- tigen af Hessen skulle vara ifrågasatt.
Drott- ningen skall mycket hafva önskat att hennes yngsta dotter skulle blifva en andra moder för t in aflidna systers barn, men parlamentet visade sig vid- två olika försök lika obevekligt.
Prin- sessan måste underkasta sig lagstiftarnes vilja och har sedermera blifvit gift med prins H e n - rik af Battenberg.
x O m drottning Viktorias sonhustrur är icke m y c k e t att säga.
Hertiginnan af A l b a n y inta- ger en alltför obemärkt plats, och prinsessan af W a l e s samt hertiginnan af Edinburg skulle kunna karaktäriseras med några få ord.
Den förra är älskad af alla, den senare knappast af någon.
Hela engelska nationens hjerta klap- par sympatiskt för den förra; allt hvad den senare företager klandras alltid o c h öfverallt.
Utan tvifvel g ö r man henne häruti orätt.
B å d e hennes o c h hennes getnåls ställning är ganska kinkig.
Deras inkomster äro jemförelsevis in- skränkta o c h det furstliga paret är nödgadt att iakttaga sträng hushållning.
M e n som folket ständigt fordrar, att furstar skola ösa ut pen- ningar åt alla håll, sä beskyller man hertigen af Edinburgh o c h hans gemål för snålhet.
Ocli som i alla lifvets förhållanden hustrun oftast får bära skulden för mannens fel, så blir det också den stackars ryska prinsessan, som här får blifva det svarta fåret.
O c h när ett folk en gång får den föreställningen, att dess
hålles ett n u m m e r I v e c k a n u n d e r hela q v a r t a l e t.
F ö r hvarje ö-tal a b o n - n e n t e r, s o m s a m l a s, o c h f ö r hvilka a f g i f t e n I n s ä n d e s till R e d a k t i o n e n a f furstar regeras af snålhet, så är på ögonblicket all kärlek till de furstliga personerna förbi, stendöd, så död, att den aldrig kan återväckas.
E g e t nog förlåter folket hellre slöseri o c h skuld- sättning hos en eljes älskvärd furstlig person, än sträng hushållsaktighet, äfven om fursten företer den mest aktningsvärda karaktär.
Prinsessan af W a l e s, den förtjusande unga skönheten, som år 1863 med sådan hänryck- ning mottogs af engelska folket, kunde helt säkert ännu, då hon firade sitt silfverbröllop, räkna på samma hängifvenhet, som då fick ett så stormande uttryck, men som, nu må hända lug- nare, utan tvifvel är vida djupare.
Prinsessan har med ädel finhet förstått att i de kinkigaste lägen para öfverseende godhet med rättvisa och bestämdhet; hon har förstått att alltid med mildhet göra sig åtlydd, hon har uppfostrat sina barn med ömhet och förstånd och utbildat dem till unga män och unga flickor, som i enkelhet, bildning o c h finhet söka sin like.
Derjemte behandlar hon med mycken aktning och undseende alla hofvets damer, o c h för öf- rigt hela sin omgifning och söker göra så an- genäma som möjligt dessa platser, som det icke alltid är så lätt att fylla.
Hertiginnan af Connaught är en preussisk prinsessa, som vid sin ankomst till England, med stor förtjusning mottogs o c h nästan öfver- höljdes med dyrbara presenter.
H o n var sär- deles behaglig och intagande, denna dotter till » röde prinsen » (prins Friedrich K a r l af Preus- sen) o c h helsades öfverallt med entusiasm.
D å hou ankom till W i n d s o r öfverlemnades åt henne ett diamantarmband af tre hundra pund sterlings värde (ung.
5,400 kr.
s v.)
, hvarvid prinsessan, då hon tackade för denna uppmärksamhet, för- klarade, att hon på sin bröllopsdag skulle bära detta armband och intet annat.
Detta var icke så illa sagdt af en ung prinsessa o c h giorde, att hon genast vann stora sympatier.
Huru vida hon sedermera förstått bibehålla dem, är en annan fråga, men icke är det g e n o m allt för sträng hushållsaktighet, som hon kommer att förlora dem, så m y c k e t torde man med säker- het kunna antaga.
(Forts.) Vdrbesök.
T v ä e n a &amp; % !t £ HE * ' Gif rum l l a stater, kårer!
för vårens milde drott!
— Hvad na!
En Vår, klädd i botfor er, i vantar och i skinnkapott!
— A ha!
Du har gått miste bara, du nordpolsman med istappsskägg, du måtte fel om våning fara: din är med isbjörns vägg om vägg.
Du påstår du är Yåren med almanach som prestbetyg.
— Bra mycket är du dock till åren och icke är du just så blyg; du låter oss af köld ju darra — så morsk ej Våren vara plär och — ville du » april » oss narra — för sent du då har kommit hår.
Nu förstår jag, — du kommit, fagra Vår: ur blicken ler en solig vårdag, fast snö du strött i lockigt hår.
förJrfädd | I r&gt; L-J I I vJ NI IN I d u n, e r h å l l e s e t t g r a t l s e x e m p l a r f ö r h e l a d e n t i d, u n d e r hvilken a b o n n e - m e n t e t r ä c k e r.
Ä r o d e s a m l a d e a b o n n e n t e r n a färre än 5, t o r d e p r e n u m e r a - Du ville fira kar nav alen, och der för klädde du dig så; du ville hvirfla om i salen i dans med hvita flingor små.
£å låt då din förklädnad falla, låt se dig ung och skön och varm; med milda blicken blommor kalla ur Hertas ännu frusna barm; ur svalda knoppar fram låt springa naturens gröna skrud igen och sedan, käre, hit oss bringa din sköne broder — Sommaren!
Pehr J.
Till mina genmälare » Böra barn i Wallin.
frågan lyda? » Af Elna Tenoiv.
(Forts.) ^i^JBvem har icke hört mer än en ung man och qvinna med vemod eller bitterhet yttra om sin far eller mor — och ännu flere tänka det i sitt hjerta, fastän de dölja sin förmenta » upptäckt » såsom en ryslig hemlighet, hvilken då dess säkrare förstör de:as sinnesfrid —: » Hvem eller hvad skall jag nu tro på, när han, som stod för mig såsom den bäste, visat sig icke vara värd min tro ».
eller » då hon kunnat göra detta, hvad är då lifvet värdt alt lefva? » Och dylika ord äro ingalunda tomma uttryck för en sjuklig sentimentalitet, utan verkligen framkallade af en begreppsomstörtning i det unga sinnet, som i bokstafligaste mening blir ödesdiger, emedan det bestämmer lils- och själsriktning.
Och allt detta derför att föräldrar icke räkna för rof att af tjelfviskhet och maktbegär begagna sig af barnens naturliga åtrå att beundra, se upp till och skapa sig ideal.
I stället för att i god tid göra klart för dem, att far och mor endast äro ett par bland millioner, af hvilka många äro bättre och ädlare, några sämre, men alla svaga, felaktiga och högst olämpliga att binda sin tro på godt och ondt vid, så stärker man nu oafbrutet deras tillit till far och mor såsom per- soner genom ett ständigt hänvisande till föräldramyn- digheten, ett ständigt påpekande af föräldrafullkom- ligheten.
Och detta missförhållande är så ingrodt, att det j u nästan betraktas som en skändlighet att i ett barns närvaro förutsätta en möjlighet af att icke dess far och mor äro höjda öfver hvarje klander.
Jag hör många föräldrar härvid invända, att detta vore att beröfva dem sjelfva grundvalen för deras inflytande.
Aldrig, om man, så- som jag i allt det föregående har velat betona, lärde barnen att lyda något högre än föräldrarna: en idé, ett rättsbegrepp, en princip, en moral eller Gud, huru hvar och en vill uttrycka det, blott dess lagar gälla lika orubbligt den ledande som den ledda.
Och jag är öfvertygad om, att våra barn icke skola älska och högakta oss mindre, derför att de veta, att vi kunna misstaga oss och fela likasom de sjelfva.
Tvärt om skola de värdera våra dygder högre, i samma mon som de förstå, att vi måste tillkämpa oss dem i kamp mot samma eller liknande frestelser, som de sjelfva hafva att bestå; och säkert är, att de vida lättare skola förlåta och öfverse med våra fel och misstag.
Och det är en stor villfarelse, om vi tro, att icke vi behöfva våra barns öfverseende i lika hög grad, som de behöfva vår, ja i högre t. o. m., ty våra fel och svagheter, för att icke nämna laster och brott, äro i vida högre grad olycksbringande för dem, än deras någonsin kunna vara för oss.