Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Han sitter öfver jordenes krets, och de som bo deruppå äro såsom gräshoppor; den der himmelen uttänjer såsom ett tunnt skinn, och utsträcker det såsom ett tjäll, der man bor uti;
Den der Förstarna omintetgör, och domarena på jordene förlägger; Lika som deras slägte hvarken hade plantering eller säd, eller rot i jordene; så att de borttorkas, när ett väder blås på dem, och en väderflaga förer dem bort, såsom agnar.
Vid hvem viljen I då likna mig, den jag lik är?
säger den Helige.
Upplyfter edor ögon i höjdena, och ser; ho hafver de ting skapat, och förer deras här fram efter tal?
Den som kallar dem alla vid namn.
Hans förmåga och starka kraft är så stor, att honom icke ett fela kan.
Hvi säger du då, Jacob, och du, Israel, talar: Min väg är Herranom fördold, och min rätt går framom min Gud?
Vetst du icke?
Hafver du icke hört?
Herren, den evige Gud, som jordenes ändar skapat hafver, varder hvarken trött eller mödd.
Hans förstånd är oransakeligit.
Han gifver dem trötta kraft, och dem magtlösom starkhet nog.
De ynglingar varda trötte, och uppgifvas, och de kanske män falla;
Men de som vänta efter Herran, de få en ny kraft, så att de skola uppfara med vingar såsom örnar; de skola löpa, och icke uppgifvas; de skola vandra, och icke trötte varda.
Tige öarna för mig, och folken stärke sig, träde fram, och tale; låt oss gå till rätta med hvarannan.
Ho hafver uppväckt den rättfärdiga östanefter?
Ho kallade honom att han gå skulle?
Ho gaf Hedningarna och Konungarna för honom, att han dem öfvermägtig vardt, och gaf dem för hans svärd, såsom stoft, och för hans båga, såsom förströdda agnar;
Och han jagade efter dem, och gick det igenom med frid, och vardt intet trött af vägen?
Ho verkar det, och gör det, och kallar alla menniskor, den ena efter den andra, allt ifrå begynnelsen?
Då öarna sågo det, fruktade de sig, och jordenes ändar förskräckte sig; de nalkades, och kommo fram.
Den ene halp den andra, och sade till sin nästa: Var tröst.
Timbermannen tog guldsmeden till sig, och gjorde bleckskifvorna släta med hammaren på städet, och sade: Det vill väl stå.
Och de fäste det med naglar, att det icke skulle stå ostadigt.
Men du Israel, min tjenare, Jacob, den jag utvalt hafver, du Abrahams mins väns säd;
Den jag styrkt hafver allt ifrå verldenes ända, och hafver kallat dig, ifrå hennes väldiga, och sade till dig: Du skall vara min tjenare; ty jag utkorar dig, och bortkastar dig icke; Frukta dig intet, jag är med dig; vik icke af, ty jag är din Gud.
Jag styrker dig, jag hjelper dig ock, jag håller dig vid magt, genom mina rättfärdighets högra hand.
Si, alle de som dig hätske äro, skola till spott och skam varda, och blifva såsom intet, och de män, som med dig träta, skola förgås;
Så att du skall fråga efter dem, och icke finna dem.
De män, som med dig kifva, skola, varda såsom intet, och de män, som emot dig strida, skola få en ända;
Ty jag är Herren din Gud, den dina högra hand stärker, och säger till dig: Frukta dig intet; jag hjelper dig.
Så frukta dig nu intet, du matker Jacob, I fattige hop Israel.
Jag hjelper dig, säger Herren, och din förlossare, den Helige i Israel.
Si, jag hafver gjort dig till en ny skarp tröskovagn, den taggar hafver, att du skall tröska berg och sönderstöta dem, och göra högarna såsom stoft.
Du skall förströ dem, att vädret skall föra dem bort, och väderflagor förskingra dem; men du skall vara glad i Herranom, och berömma dig af Israels Heliga.
De elände och fattige söka vatten, och der är intet.
Deras tunga borttorkas för törst; men jag Herren vill höra dem.
Jag Israels Gud vill icke öfvergifva dem;
Utan jag vill öppna vattufloder på höjderna, och källor midt på markene.
Jag vill göra öknena till vattusjöar, och torra landet till vattukällor.
Jag vill gifva i öknene cedren, furo, myrten och oljoträ.
Jag vill gifva på markene gran, bok och buxbom tillhopa;
På det man må se och känna, och förmärka och förstå tillsammans, att Herrans hand hafver detta gjort, och den Helige i Israel hafver detta skapat.
Så låter edra sak komma fram, säger Herren.
Bärer fram der I uppå stån, säger Konungen i Jacob.
Låt dem träda fram, och förkunna oss hvad tillkommande är; förkunner oss och propheterer något framföreåt; låt oss akta deruppå med vår hjerta, och märka huru det härefter gå skall, eller låter oss dock höra hvad tillkommande är.
Förkunner oss hvad härefter komma skall, så vilje vi märka, att I ären gudar.
Görer antingen godt eller ondt, så vilje vi derom tala, och skåda tillsammans.
Si, I ären af intet, och edart verk är ock intet, och den eder utväljer, är en styggelse.
Men jag uppväcker en af nordan, och han kommer östanefter.
Han skall predika dem i mitt Namn, och han skall gå öfver de väldiga, såsom öfver ler, och skall trampa ler, såsom en krukomakare.
Ho kan något förkunna af begynnelsen, att vi måge begripat; eller prophetera framföreåt, att vi måge säga: Du talar rätt?
Men här är ingen förkunnare, ingen som något höra låter, ingen som af eder ett ord höra må.
Jag är den förste, som till Zion säger; Si, der är det, och gifver Jerusalem Predikare.
Men jag skådar dit, men der är ingen; och ser ibland dem, men der är ingen rådgifvare.
Jag frågar dem, men då svara de intet.
Si, det är alltsammans vedermöda, och intet med deras väsende; deras afgudar äro icke utan ett väder och fåfängelighet.
Si min Tjenare, jag uppehåller honom, och min utkorade, i hvilkom min själ väl behagar.
Jag hafver gifvit honom min Anda; han skall låta komma rätt ibland Hedningarna.
Han skall icke skria eller ropa, och hans röst skall man icke höra på gatomen.
En förbråkad rö skall han icke sönderbryta, och en rykande veka skall han icke utsläcka.
Han skall lära hålla rätten i sanning.
Han skall icke vara knorrisk eller grufvelig, på det han skall sätta rätt på jordene; och öarna skola vänta efter hans lag.
Så säger Herren Gud, som himmelen skapar och utsträcker, den som jordena gör med det deruppå växer; den som folkena, som deruppå är, gifver lif, och anda dem som gå deruppå:
Jag Herren hafver kallat dig i rättfärdighet, och fattat dig vid handena, och bevarat dig, och hafver gifvit dig till ett förbund i folkena, Hedningomen till ett ljus; Att du skall öppna de blindas ögon, och föra fångarna utu fängelse, och de som sitta i mörkret utu fångahuset.
Jag Herren, det är mitt Namn; och jag skall icke gifva mina äro enom androm, ej heller mitt lof afgudomen.
Si, hvad komma skall förkunnar jag framföreåt, och förkunnar ny ting; förr än det sker, låter jag eder det höra.
Sjunger Herranom en ny viso, hans lof är intill verldenes ändar; de som i hafvet fara, och hvad deruti är; öarna, och de som der bo.
Roper högt, I öken och städer deruti, samt med de byar der Kedar bor; sig fröjde de som bo på klippomen, och rope utaf bergshöjdene.
Låter dem gifva Herranom ärona, och förkunna hans lof på öarna.
Herren varder utdragandes såsom en rese; han skall uppväcka nit såsom en krigsman; han skall fröjda sig, och ett gny göra; han skall sinom fiendom öfverhändig blifva.
Jag tiger väl till en tid, och är stilla och håller mig; men nu vill jag ropa såsom en barnföderska; jag skall föröda och uppsvälja dem alla.
Jag skall föröda berg och högar, och borttorka allt deras gräs; och skall göra vattuströmmarna till öar, och uttorka sjöarna.
Men de blinda vill jag leda på den vägen, som de icke veta; Jag vill föra dem på de stigar, som de icke känna; jag vill sätta mörkret för dem till ett ljus, och det oslätt är, till jemnhet; detta vill jag göra dem, och icke öfvergifva dem.
Men de som förlåta sig på afgudar, och säga till gjuten beläte: I ären våre gudar; de skola tillbakavända, och till skam varda.
Hörer, I döfve, och ser härtill, I blinde, att I mågen se.
Ho är så blind som min tjenare?
Och ho är så döf som mitt bådskap, den jag sänder?
Ho är så blind som den fullkomlige, och så blind såsom Herrans tjenare?
Man predikar väl mycket, men de hållat intet; man säger dem nog, men de vilja icke hörat.
Likväl vill Herren dem godt, för sina rättfärdighets skull, och att han skall göra sin lag härlig och stor.
Det är ett bedröfvadt och skinnadt folk; de äro allesammans besnärde uti kulor, och bortgömde i fångahus; de äro vordne till rof, och ingen hjelpare är; beskinnade, och ingen är, som säger: Få dem igen.
Hvilken är ibland eder, som aktar härtill; märker, och hörer hvad härefter kommer.
Ho hafver öfvergifvit Jacob till sköfvels, och Israel röfvarom?
Hafver icke Herren gjort det, emot hvilkom vi syndat hafve?
Och de ville icke vandra på hans vägar, och lydde icke hans lag.
Derföre hafver han utskuddat öfver dem sina vredes grymhet, och en krigsmagt, och hafver upptändt dem allt omkring; men de aktade det intet.
Han fängde uppå dem, men de lade det intet uppå hjertat.
Och nu, säger Herren, den dig skapat hafver, Jacob, och den dig gjort hafver, Israel: Frukta dig intet; ty jag hafver förlossat dig; jag hafver kallat dig vid ditt namn, du äst min.
Ty om du går igenom vatten, vill jag vara när dig, att strömmarna icke skola dränka dig; och om du går uti elden, skall du intet bränna dig, och lågen skall intet bita uppå dig.
Ty jag är Herren din Gud, den Helige i Israel, din Frälsare.
Jag hafver gifvit Egypten, Ethiopien och Seba till försoning i din stad.
Efter du så dyr för min ögon aktad äst, måste du ock härlig vara, och jag hafver dig kär; derföre gifver jag menniskor uti din stad, och folk för dina själ.
Så frukta dig nu intet; ty jag är när dig.
Jag vill låta komma dina säd östanefter, och vill församla dig vestanefter;
Och skall säga till norr: Gif; och till söder: Förhåll icke; haf mina söner hit från fjerran, och mina döttrar ifrå verldenes ända; Alle de som med mino Namne nämnde äro, nämliga de jag skapat hafver till mina härlighet, tillredt dem, och gjort dem.
Låt framträda det blinda folket, som dock ögon hafver, och de döfva, som dock öron hafva.
Låt alla Hedningar tillhopakomma, och folken församla sig; hvilken är ibland dem som detta förkunna kan, och låta oss höra framföreåt hvad som ske skall?
Låt dem hafva deras vittne fram, och bevisat, så får man hörat, och säga: Det är sanningen.
Men I ären min vittne, säger Herren, och min tjenare, den jag utvalt hafver; på det I skolen vetat, och tro mig, och förståt, att jag äret.
Förr mig är ingen Gud gjord, så varder ock ingen efter mig.
Jag, Jag är Herren, och utan mig är ingen Frälsare.
Jag hafver förkunnat det, och hafver desslikes hulpit, och hafver eder det säga låtit, och ingen främmande gud är ibland eder.
I ären min vittne, säger Herren, så är jag Gud.
Och är jag förr än någor dag var, och ingen är den som utu mine hand frälsa kan.
Jag verkar, ho vill afvända det?
Så säger Herren, edar förlossare, den Helige i Israel: För edra skull hafver jag till Babel sändt, och hafver nederslagit alla bommar, och jagat de sörjande Chaldeer till skepps.
Jag är Herren, edar Helige, som Israel skapat hafver, edar Konung.
Så säger Herren, som en väg gör i hafvet, och en stig i stark vatten;
Den der utförer vagn och häst, här och magt, så att de i enom hop ligga, och intet uppstå; att de utslockna, såsom en veke utslocknar.
Tänker icke uppå det gamla, och akter icke uppå det förra varit hafver;
Ty si, jag vill göra en ny ting; rätt nu skall det uppgå, att I skolen förnimma, att jag gör en väg i öknene, och vattuströmmar uti ödemarkene; Att djuret på markene skall prisa mig, drakar och strutser; ty jag vill gifva vatten uti öknene, och strömmar uti ödemarkene, till att gifva mino folke, minom utkoradom dricka.
Detta folket hafver jag tillredt mig, det skall förtälja min pris.
Icke att du Jacob hafver kallat mig, eller att du Israel hafver arbetat om mig;
Icke hafver du framburit mig dins bränneoffers får, eller hedrat mig med ditt offer.
Jag hafver icke haft lust till dina tjenst i spisoffer; jag hafver ej heller lust af ditt arbete uti rökelse.
Mig hafver du icke köpt calmos för penningar; mig hafver du icke fyllt med dins offers fetma; ja, mig hafver du arbete gjort uti dinom syndom, och gjort mig mödo uti dinom missgerningom.
Jag, Jag utstryker din öfverträdelse för mina skull, och kommer dina synder intet ihåg.
Drag mig till minnes; låt oss gå med hvarannan till rätta; säg, huru du vill rättfärdig varda?
Dine fäder hafva syndat, och dine lärare hafva misshandlat emot mig.
Derföre hafver jag ohelgat helgedomens Förstar, och gifvit Jacob tillspillo, och Israel till försmädelse.
Så hör nu, min tjenare Jacob, och Israel, den jag utkorat hafver.
Så säger Herren, den dig gjort och tillredt hafver, och den dig biståndig är allt ifrå moderlifvet: Frukta dig intet, min tjenare Jacob, och du fromme, den jag utkorat hafver.
Ty jag vill utgjuta vatten uppå, den törstiga, och strömmar uppå den torra; jag vill utgjuta min Anda uppå dina säd, och min välsignelse uppå dina efterkommande;
Att de växa skola såsom gräs, såsom pilträ vid vattubäcker.
Denne skall säga: Jag är Herrans, och den andre varder nämnd med Jacobs namn; och denne skall tillskrifva Herranom med sine hand, och skall med Israels namn nämnd varda.
Så säger Herren Israels Konung, och hans förlossare, Herren Zebaoth: Jag är den förste, och jag är den siste, och utan mig är ingen Gud.
Och ho är mig lik, den der kallar och förkunnar, och bereder mig det, jag som folken sätter ifrå verldenes begynnelse?
Låt dem förkunna tecken, och hvad komma skall.
Frukter eder intet, och varer icke förskräckte.
Hafver jag icke på den tiden låtit det höra, och förkunnat dig det?
fy I ären min vittne: Är någor Gud utan mig?
Ingen tröst är, jag vet ju ingen.
De afgudamakare äro allesammans fåfängelige, och der de mycket af hålla är intet nyttigt; de äro deras vittne, och se intet, märka ock intet; derföre måste de på skam komma.
Ho äro de som en gud göra, och gjuta en afgud, den intet nyttig är?
Si, alle deras stallbröder komma på skam; ty de äro mästare utaf menniskom.
Om de alle tillsammanträdde, så måste de likväl frukta sig, och på skam komma.
Den ene smider jernet med tång, arbetar det i glödene, och bereder det med hammaren, och arbetar deruppå med alla sins arms magt; lider ock hunger, tilldess han icke mer förmår; dricker ock icke vatten, tilldess han vanmägtas.
Den andre timbrar på trä, och mäter det med snöre, och utmärker det med krito, och tillhugger det, och afcirklar det, och gör det till ett mansbeläte, såsom en dägelig menniska, den i huse bo skulle.
Han går ibland trän i skogenom, att han skall hugga cedreträ, och taga bok och ek; ja, ett cedreträ, det planteradt, och af regne växt är;
Och doger menniskomen till att bränna; deraf man tager till att värma sig med, och det man upptänder till att baka der bröd med; af det samma gör han en gud, och tillbeder det; han gör en afgud deraf, och faller der på knä före.
Hälftena uppbränner han i eldenom, och vid den andra hälftena äter han kött; han steker ena stek, och mättar sig; värmer sig, och säger: Huj, jag är varm vorden; jag hafver min lust af eldenom.
Men det qvart är gör han till en gud, att det skall vara hans afgud; der knäfaller han före, och böjer sig före, och beder, och säger: Frälsa mig, ty du äst min gud.
De veta intet, och förstå intet; ty de äro förblindade, så att deras ögon se intet, och deras hjerta kunna intet märka.
Och de gå icke till sitt hjerta; der är intet förnuft eller förstånd, att de dock tänka måtte: Jag hafver hälftena uppbränt i eldenom, och hafver på kolen bröd bakat, och stekt kött, och ätit, och skulle jag nu det som qvart är göra till en styggelse?
Och skulle jag knäfalla för enom stock?
Det gifver asko, och kjuser hjertat, som sig dertill böjer, och kan icke fria sina själ; likväl tänker han icke: Månn icke något bedrägeri vara i mine högra hand?
Tänk deruppå, Jacob och Israel; ty du äst min tjenare; jag hafver beredt dig, att du skall vara min tjenare.
Israel, förgät mig icke.
Jag utstryker dina missgerningar såsom ett moln, och dina, synder såsom ena dimbo.
Vänd dig till mig; ty jag förlossar dig.
Fröjder eder, I himlar; Herren hafver det gjort.
Jubilera, du jord, härnedre; I berg, glädjens med fröjd, skogen och all trän deruti; ty Herren hafver förlossat Jacob, och är härlig i Israel.
Så säger Herren, din förlossare, den dig af moderlifvet beredt hafver: Jag är Herren, som allt gör, den der utsträcker himmelen allena, och utvidgar jordena utan hjelp;
Den de spåmans tecken omintetgör, och gör de tecknatydare galna; den de visa tillbakadrifver, och gör deras konst till dårskap.
Men han stadfäster sins tjenares ord, och sins bådskaps råd fullkomnar; den till Jerusalem säger: Var besutten; och till Juda städer: Varer byggde; och jag upprättar deras öde.
Jag, som talar till djupet: Försvinn; och till strömmarna: Förtorkens;
Jag, som säger till Cores: Han är min herde, och skall fullkomna all min vilja, så att man skall säga till Jerusalem: Var byggd; och till templet: Var grundadt.
Så säger Herren till Cores, sin smorda, den jag vid hans högra hand fattar, att jag skall underkufva Hedningarna för honom, och lösa Konungenom svärdet ifrå; på det att portarna skola öppnade varda för honom, och dörrarna icke igenlästa blifva;
Jag vill gå för dig, och göra backarna till jemna mark; jag vill sönderslå de koppardörrar, och sönderbryta de jernbommar; Och skall gifva dig de fördolda rikedomar, och de bortgömda klenodier, på det att du skall förnimma att jag, Herren Israels Gud, dig vid ditt namn nämnt hafver; För Jacob min tjenares skull, och för Israel mins utkorades skull; ja, jag kallade dig vid ditt namn, och nämnde dig, då du ännu intet kände mig.
Jag är Herren, och eljest ingen mer; ingen Gud är utan jag.
Jag tillrustade dig, då du ännu intet kände mig;
På det man skall förnimma, både ifrån östan och vestan, att utan mig är intet; jag är Herren, och ingen mer.
Jag, som gör ljuset, och skapar mörkret; jag, som frid gifver, och skapar det onda; jag är Herren, som allt detta gör.
Dryper, I himlar, ofvanefter, och skyn regne rättfärdighet; jorden öppne sig, och bäre salighet, och rättfärdighet växe till med, jag Herren skapar honom.
Ve honom, som träter med sinom skapare, nämliga krukan med krukomakaren.
Månn leret säga till krukomakaren: Hvad gör du?
Du bevisar icke dina händer på ditt verk.
Ve honom, som till fadren säger: Hvi hafver du aflat mig?
och till qvinnona: Hvi födde du?
Så säger Herren, den Helige i Israel, och hans mästare: Äsker tecken af mig, viser min barn och mina händers verk till mig.
Jag hafver gjort jordena, och skapat menniskona deruppå; jag är den, hvilkens händer himmelen utsträckt hafva, och budit allom hans här.
Jag hafver uppväckt honom uti rättfärdighet, och jag skall göra alla hans vägar släta; han skall bygga min stad, och låta mina fångar lösa, icke för penningar eller gåfvor, säger Herren Zebaoth.
Så säger Herren: De Egyptiers handel, och de Ethiopers förvärfning, och det stora folket i Seba, skola gifva sig under dig, och vara dine egne; de skola följa dig, uti fjettrar skola de gå, och skola nederfalla för dig, och bedja dig; ty när dig är Gud, och är eljest ingen gud mer.
Sannerliga äst du en fördold Gud, du Israels Gud, Frälsaren.
Men de afgudamakare måste allesammans med skam och hån bestå, och med hvarannan med blygd afgå.
Men Israel varder förlossad genom Herran evinnerliga; och skall icke till skam och spott varda någon tid i evighet.
Ty så säger Herren, som himmelen skapat hafver, Gud, som jordena beredt hafver, och hafver gjort henne och tillredt, och icke så gjort henne, att hon skulle tom vara; utan hafver tillredt henne, att man skall bo deruppå.
Jag är Herren, och ingen mer.
Jag hafver icke hemliga talat uti något mörkt rum på jordene; jag hafver icke fåfängt sagt till Jacobs säd: Söker mig; ty jag är Herren, som om rättfärdighet talar, och förkunnar det rätt är.
Låt församla sig och tillhopa framkomma Hedningarnas hjeltar, de der intet veta, och bära deras afgudars stockar, och bedja den gud, som dem intet hjelpa kan.
Förkunner och kommer hit, rådslår tillsamman.
Ho hafver detta låtit säga af ålder, och på den tiden förkunnat det?
Hafver icke jag Herren gjort det?
Och är eljest ingen Gud utan jag; en rätt Gud och Frälsare, och ingen är utan jag.
Vänder eder till mig, så varden I salige, alle verldenes ändar; ty jag är Gud, och ingen mer.
Jag svär vid mig sjelf, och ett rättfärdighets ord går utaf min mun, der skall det blifva vid; nämliga, mig skola, all knä böjas, och alla tungor svärja;
([Och säga:]) Uti Herranom hafver jag rättfärdighet och starkhet.
Desse skola ock komma till honom; men alle de, som honom emotstå, måste till skam varda.
Ty uti Herranom varder all Israels säd rättfärdigad, och skall berömma sig af honom.
Bel lutar fast, Nebo är fallen, deras afgudar äro vordne djurom och ökom till tunga, att de skola bära sig trötta af edra bördo.
Ja, de falla, och luta allesamman, och kunna icke bortbära bördona; utan deras själ måste gå i fängelse.
Hörer mig, I af Jacobs hus, och alle återlefde af Israels hus; I som i lifve bärens, och i qvede liggen.
Ja, jag skall bära eder intill åldren, och intilldess I grå varden; jag skall görat; jag skall upplyfta, och bära, och hjelpa.
Vid hvem viljen I likna mig, och vid hvem mäten I mig, den jag lik skulle vara?
De slå guld utu säcken, och väga ut silfver med vigt, och leja guldsmeden, att han gör der en gud af, för hvilkom de knäfalla och tillbedja.
De taga honom uppå axlarna, och bära honom, och sätta honom på sitt rum; der står han, och kommer intet utaf sitt rum; ropar någor till honom, då svarar han intet, och hjelper honom intet af hans nöd.
På sådant tänker dock, och varer faste; I öfverträdare, går till edart hjerta.
Tänker uppå det i förtiden af ålder varit hafver; ty jag är Gud, och ingen mer, i en Gud hvilkens like ingenstäds är;
Jag, som förkunnar tillförene, hvad härefter komma skall, och tillförene förrän det sker, och säger: Mitt råd blifver ståndandes, och jag gör allt det mig täckes.
Jag kallar en fogel östanefter, och en man som min anslag fullkomnar af fjerran land.
Hvad jag säger, det låter jag ske; hvad jag tänker, det gör jag ock.
Hörer mig, I stolthjertade, I som långt ären ifrå rättfärdighetene.
Jag hafver låtit mina rättfärdighet när komma; hon är icke långt borto, och min salighet dröjer icke; ty jag vill gifva salighet I Zion, och mina härlighet i Israel.
Stig neder, jungfru, du dotter Babel; sätt dig i stoftet, sätt dig uppå jordena; ty de Chaldeers dotter hafver ingen stol mer; man skall icke mer kalla dig den sköna och lustiga.
Tag qvarnena, och mal mjöl; lös upp dina lockar, drag af skorna, blotta benen, vad öfver flodena;
Att din skam skall upptäckt, och din blygd sedd varda.
Jag skall hämnas, och ingen menniska skall bedja mig det af.
([Detta gör]) vår förlossare, den der heter Herren Zebaoth, den Helige i Israel.
Sätt dig uti det stilla; gack in uti mörkret, du Chaldeers dotter; ty du skall icke mer heta fru öfver Konungarike.
Ty då jag på mitt folk vred var, och ohelgade min arfvedel, öfvergaf jag dem uti dina hand; men du beviste dem ingen barmhertighet, och öfver de gamla, gjorde du oket alltför svårt;
Och tänkte: Jag är en Drottning evinnerliga; du hafver härtilldags ännu icke fattat det i hjertat, eller tänkt deruppå, huru det skulle gå med dem i framtiden.
Så hör nu detta, du som i vällust lefver, och så säker sitter, och säger i ditt hjerta: Jag äret, och ingen mer; jag blifver icke enka, eller ofruktsam.
Båda, dessa stycken skola dig hasteliga öfvergå på en dag, att du en barnlös och enka blifva skall; ja, fullkommeliga skola de öfver dig komma, för dina många trollkarlars skull, och för dina besvärjares skull, af hvilkom en stor hop när dig är.
Ty du hafver förlåtit dig uppå dins ondsko, då du tänkte: Man ser mig intet.
Din vishet och konst hafver förstört dig, att du säger i ditt hjerta: Jag äret, och ingen mer.
Derföre skall en olycka komma öfver dig, så att du icke skall veta, när hon kommer; och ett ofall skall falla uppå dig, det du icke skall försona kunna; ty med hast skall ett skörl komma öfver dig, det du icke förser.
Så gack nu fram med dina besvärjare, och med dina många trollkarlar, ibland hvilka du dig ifrå din ungdom bemödt hafver; om du kunde behjelpa dig, om du kunde stärka dig.
Ty du äst trött för dina många anslags skull; gånge fram och hjelpe dig de mästare i himmelens lopp, och de stjernokikare, som efter månader räkna, hvad öfver dig komma skall.
Si, de äro såsom strå, hvilket elden uppbränner; de kunna icke fria deras lif för låganom; ty ingen glöd skall blifva, der man må värma sig vid, eller eld, der man vid sitta kan.