Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet inser svårigheten för utländske skeppare att förskaffa sig kännedom om dessa spridda, å serskilde tider af General-Tull-Styrelsen utfärdade, Circulärer, och lika med motionären finner det vara ändamålsenligare, att Commerce-Collegium, uti den Kungörelse, angående de förmoner, som i Sveriges hamnar äro främmande nationers fartyg beviljade, hvilken, enligt Kongl. Brefvet den 6 Juli 1833, bör vid. hvarje års början utfärdas.» tillika införer förteckning på de handlingar, hvilka i ofvanomförmälde ändamål erfordras, hvarigenom den fördel vunnes, alt alla dessa sladganden, sådana de för hvarje år äro gällande, voro att på ett ställe igenfinna; så och då detta kan verkställas utan något vidare besvär för nämnde Collegiurn, än att ifrågavarande Kungörelse, blefve något längre än förut, anser sig Utskottet, med bifall till motionärens framställning i denna del, böra vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes i Nåder anbefalla Commerce-Collegium att, vid utfärdandet af dess ofvanomförmälda Kungörelse, deruti hvarje gång införa förteckning å de handlingar, hvilka utländska skeppare böra, vid ankomsten hit till Riket, medföra, för alt komma i åtnjutande af de uti gällande Handels-Tractater dem tillerkände fördelar.
Mim.
Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, IV:o 76.
5 N:o 76.
Ank. till Exp. Utsk. den 6 Nov. kl. i e. m.
Betänkande i anledning af väckt motion Iom upphörande af den/genom Hande/stractaten med Ryssland, stadgade nedsatta tull ä från Finland inkommande varor.
Uti en från Vällofl. Borgare-Ståndet tili Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets handläggning remitterad motion, har Herr P. Berg hemställt, att, som den med Ryssland ingångne Tractat, angående varuinförsel från Finland, snart tilländalöper, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t göra underdånig framställning derom, attsådane vilkor för införseln efter denne tid varda i Nåder stadgade, att importen af victualie varor blefve försvårad; till stöd för hvilken hemställan motionären anfört, alt, i följd af ett sådant stadgande, en stor nationalvinst skulle uppkomma, dels genom minskning i utförseln af Svenskt mynt, hvilken för varor, införda från Finland, lärer årligen hafva uppgått till 3 millioner R:dr Banco, dels ock af den förkofran, Svenska jordbruket i allmänhet skulle vinna derigenom, att ängsoch boskaps-skötseln tillvunne sig den uppmärksamhet, som nu nästan uteslutande egnas åt bränvinsproduetionen; förmenande motionären, att det ofördelagtiga förhållande, som genom den föreslagna åtgärden skulle uppkomma för Stockholm, snart skulle upphöra genom en ökad tillförsel af landets egna produeter.
Vid föredragningen hos Vällofl. Borgare-Ståndet af denna motion, hafva åtskillige Ståndets Ledamöter i ämnet sig yttrat, hufvudsakligen instämmande med motionären, i afseende å upphörandet af den undantagsvis medgifna rättighet att, emot nedsatt tull, i Riket få införa åtskillige Finska produeter, bestående egentligen i victualievaror; hvarjemte en del ledamöter ansett nuvarande, i allmänhet gällande tull, å victualievaror för hög.
Utskottet, hvilket det icke tillhörer alt yttra sig i fråga om bestämmande af den tull, som i allmänhet bör för dessa varor erläggas, då de från utrikes ort införas, inskränker sitt yttrande endast till frågan om lämpligheten och nyttan i ekonomiskt hänseende af upphörandet utaf den, genom Ilandels-Träctaten med R3rssland den 8 Maj 1838, Finska produeter medgifva lindring i införsels-tull. 6 Allm, Besv,- och Ekon.-Ulskottets Betänkande, N.o 76.
Utskottet medgifver visserligen, alt det tillförene kan hafva varit af hehofvet påkalladt att underlätta tillförseln till Rikets hufvudstad af de från Finland inkommande nödvändighets-artiklar, för att förekomma prisens oskäliga stegring, till mehn i synnerhet för de fattige; men, under numera förändrade förhållanden, då communicationsmedlen inom landet blifvit betydligt ökade, och således transporten af dessa varor från Rikets egne provincer underlättad, bör det med säkerhet kunna antagas, att, om prisen blifva stadgade, så att landtmannen, vid varans ankomst till hufvudstaden, kan vara förvissad alt få den skäligen betald, någon brist å dessa förnödenheter aldrig kommer att ega rum.
Att tillförseln från landsorten hitintills varit mindre jemn, härleder sig deraf att, i anseende till den lätta communicationen emellan Finland och Stockholm sommartiden, har, under nuvarande förhållanden, en inträffande starkare tillförsel understundom kunnat nedtrycka prisen så lågt, att från aflägsnare landsorter ankommande varor icke kunnat utan förlust afyttras, hvarigenom landtmannen naturligtvis blifvit afskräckt från dylika speculationers förnyande.
Utskottet tror derföre, att tillförseln af victualie-varor för hufvudstaden framdeles skulle, långt ifrån att förminskas genom borttagande af ifrågavarande, Finland tillagde, handelsförmoner, snarare ökas derigenom, att, under skydd af lämpliga lullafgifter, Svenska landtmannen finner tillfälle öppnadt att kunna ingå i täflan med ett främmande lands producenter; samt att den af sig sjelf uppkommande concurrencen icke allenast kommer att motverka uppjagade pris på nödvändighetsvarorna, utan äfven att bidraga dertill, att en större uppmärksamhet egnas åt ängs- och boskaps-skötseln, och således denna med landets naturliga beskaffenhet så öfverensstämmande näringsgren derigenom inom korrt vinna den förkofran, att den för närvarande ganska betydliga import af victualievaror, hvilken med ett ändamålsenligt användande af landets egne tillgångar aldrig bordt ega rum, efter all anledning snart skall upphöra.
Med fästadt afseende sålunda å de stora fördelar, som af den ifrågavarande, Finland förunnade, handelsförmonens upphörande böra för landet i allmänhet uppkomma, får Utskottet vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att den, uti Additionel Artikel till Handels-tractaten emellan Sverige och Ryssland af den 8 Maj 1838, Finska produeter vid införsel till Sverige, på sätt en denna Tractat bilagd Tariff närmare utvisar, medgifna lindring i tull, hvilken med innevarande års slut tilländalöper, icke måtte vidare förlängas, utan dessa produeter, Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande j N:o 77. 7 från och med nästa år, blifva underkastade samma tullafgifter, som i allmänhet af Rikets Ständer å inkommande varor blifva bestämde.
Häremot reserverade sig Herr Åldermannen Boström.
N:o 77. Ank. till Exp. Utsk. den 6 Nov. kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om bestämmande af aflöning för Fjerdingsmän; om Säteriägares rn. fl. skyldighet att deltaga i Fjerdingsmanna-bestyret; om ordningen för denna tjensts bestridande af sockenboarne; samt om utfärdande af ett Reglemente för Fjerdingsmän.
Hederv. Bonde-Ståndet har till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterat följande motioner, rörande ofvanstående ämnen: l:o af Riksdagsfuilmägtigen G.
Pettersson från Östergöthlands
Län, som har anmärkt, dels att, då man under förra styrelsens tid egnado en faderlig uppmärksamhet åt förbättrandet af tjenstemanna-corpsens lönevilkor, glömde man nästan helt och hållet dem, som stå på det lägsta trappsteget af tjenstemannabanan, nemligen fjerdingsmäunen, hvilkas åligganden likväl äro bland de mest mödosamma och besvärliga, dels att på åtskilliga orter boställen hittills varit anslagna åt f jerdingsroännen, men då dessa, eldigt vid sistlidne Riksdag fattadt beslut, skola indragas i nion som inruka f värne afgå, så blir häraf följden, alt fjerdingsmsnnens underhåll kommer att drabba socknarne, och att hvarje hemman derigenom får sig pålagd en ny förhöjning i sina utgifter af 8 å 10 kappar spanmål om Aret hvilket redan inträffat på de ställen, der sådan indragning skett.
På grund häraf, har motionären hemställt, att Rikets Ständer måtte bevilja ett lämpligt anslag till aflöning åt fjerdingsmäunen.
J>å föröfrigt, enligt motionärens tanke, billigheten synes fordra, att säleri-innehafvare och Ståndspersoner på landet icke mer än andra hemmansegare må vara befriade från skyldigheten alt åtaga sig fjerdingsmannatjensler, eller ock sätta andra personer s sitt ställe, så har han derjemte anhållit, att, till vinnande s 'Alim, Besv.- och Ekon.-UlskoUels Betänkandej N.-o 77. af rättelse häruti, Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:t ingå med en underdånig skrifvelse i ämnet; 2:o af Riksdagsfulimägtigen Jöns Jönsson från Christianstads Län, som öfverklagat, att Kronobetjeningen, icke blott inom hans hemort, utan äfven i åtskilliga andra Län, under åberopande af ett ”Plakat” från sextonhundradetalet, på sednare tider tillåtit sig det oskick, att den, i stället för att låta fjerdingsmanstjensten bytas om emellan de serskilda hemmanen inom socknarne, efter godtfinnande utsett till fjerdingsman hemmansegare och åboer; och har motionären, i anledning deraf, ansett sig böra hos Rikets Ständer anhålla, det de för sin del täcktes besluta och hos Kongl.
Maj:t i underdånighet begära, att den rättighet, hvarå Kronobetjeningen sålunda gör anspråk, måLte upphöra, och allmogens skyldighet att bestrida fjerdingsmannatjensten så ordnas, att detta besvär får turvis utgöras af samtlige socknens invånare ”nummer efter nummer,” samt der någon by eller hemmansdel finnes så aflägsen, att innehafvarne deraf sjelfve icke lämpligen kunna till fjerdingsman indelas, de då må ega rättighet att, efter aftal med närmare boende, låta sitt åliggande i detta hänseende för lega verkställas.
Derjemte har motionären anfört såsom högst anmärkningsvärd!, att å de orter, der reservskjuts utgöres, kronobetjeningen vanligtvis utser de förmögnaste och störste hemmansegarne till fjerdingsman, hvarigenom desse befrias från hela skjutsningsbesväret, och de öfrige skjutsnings-skyldige blifva så mycket kännbarare betungade.
Härförutan har han serskildt, men i sammanhang med denna motion, äfven framställt behofvet af ett Reglemente, som bestämde de skyldigheter, hvilka äro med fjerdingsmannabefattningen förenade, och i anledning deraf föreslagit, att Rikets Ständer nu måtte i en underdånig skrifvelse förnya sin vid sistlidne Riksdag gjorda anhållan, att Kongl. Maj:t i Nåder täcktes låta utförda ett Reglemente för fjerdingsman; 3;o af Riksdagsfulimägtigen Peter Mårtensson från Jönköpings
Län, med hvilken sig förenat Rikdagsfullmägtige Johannes Andersson och Petter Johansson från Skaraborgs Län, Lars Rasmusson och Erik Christensson från Götheborgs och Bohus Län, Anders Bengtsson från Jönköpings och Johan Pehrsson från Upsala Län, jemte flere ledamöter af Ståndet, och som hufvudsakligen gjort enahanda framställning om utfärdande af ett Reglemente, hvarigenom fjerdingsmännens åligganden bestämdes, eller oek att hvad, uti Kongl.
Förordningarne den 23 November 1686, den 4 Juli 1695 samt Kongl. Taxan den 18 Juli 1661, rörande fjerdingsmäunen finnes före - Allm.
Eesv. oeh Ekon.-UtsJiollett Betänkande, 7f.® ft. § föreskrifvet, måtte förnyas och upplifvas med tillägg, alt intet bestyr, utom de der uppräknade, finge dem aläggas.
Utskottet har tagit dessa motioner i öfvervägande, och hvad först angår den af Gustaf Pettersson väckta fråga, att ett lämpligt snslag till aflöning åt fjerdingsmännen matte »arda beviljad t; så, och enär Rikets Höglofl.
Ständer i deras underdåniga skrifvelse lill Kongl. Maj:t den 23 September 1840, under åberopande, dels deraf, att fjerdingsmaima-befattningen utgjorde ett municipal-bestyr, som, i följd af Rikets Ständers redan vid 1828 och 1830 årens Riksdag fattade beslut, åtföljde såväl krono- och kronoskatte som frälse-hemman, dels deraf, att Fjerdingsmännen, sedan Länsmännen erhållit förbättrade lönevilkor, borde befrias ifrån sådane göromål, som rätteligen tillkomma Kronobetjeningen att besörja, ansett att fjerdingsmanslönerna, hvilka icke ens i alla delar af Riket utginge, borde vid nuvarande inuehafvares afgång indragas; finnér Utskottet sig icke hafva anledning tillstyrka bifall å denna del af motionen.
Beträffande sednare delen af Gustaf Petterssons motion, att säteri-egare och ståndspersoner å landet icke mer än andra hemmansegare må vara befriade från skyldigheten att åtaga sig fjerdingsmanna-tjensten; så, ehuru det genom 8 §. i Adeliga Privilegierna den 16 October 1723 är stadgadt, att Ridderskapet och Adelns sätesgårdar med deras torp, äfvensom alla rå- och rörshemman skola vara fria icke allenast för Rust-tjensten, Konungstionden, Utskrifningar, Durchtågs- och andra gärder, Inqvarteringar, Prestegårds-, samt Tings- och Gästgifvaregårds-byggnad och contributioner, utan ock för alla andra Kronobesvär, af hvad namn de vara må; likväl, och som härvid förekommer, dels att Kongl. Majit i dess nådiga Proposition till Rikets Ständer rörande Statsverket vid 1828 och 1830 årens Riksdag förklarat fjerdingsmanna-befattningen böra, såsom den till sin grund varit, fortfarande utgöra ett municipal-bestyr, som menigheten åligger att, emot hittills åtnjutna fribeter och de af enskilde för vissa uppdrag bestådda afgifter, under kortare tid för hvar och en, fullgöra, med tillägg likväl att, sedan Kronobetjeningen blifvit med tillräckliga löner försedd, fjerdingsmännen ej med sådane pligter, som icke dem, utan rätteligen kronobetjeningen , tillhöra, böra belastas; dels att Kongl. Kungörelsen den 13 Februari 1830, hvarigenom stadgas, att frälsehemman skola hädanefter, lika med krono- och krono-skatLehemman, i utöfningen af fjerdingsmannabefattningen, deltaga, derjemte medgifver undantag derifrån för säterier, Bih. till R.
Prot. tS44> &
Sami,, i3 Haft. 2 10 Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskotlets Betänkande, N.o 77. rå och rörs- samt insockne-frälsehemman, der desse sistnämnde icke, efler hvad hittills varit föreskiifvet, haft ett sådant åliggande; så och emedan fjerdingsmanna-befattningen följaktligen ej, emot Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers uttryckta, här ofvan anförda, åsigter, kan af Utskottet såsom något vanligt kronbesvär betraktas, utan deremot måste anses såsom ett municipal-bestyr, uti hvilket, efter billighet och rättsgrund, enligt hvad det vill synas Utskottet, egare af all slags jord utan undantag böra deltaga, finner Utskottet sig böra tillstyrka bifall till denna del af motionen, samt följaktligen föreslå Rikets Ständer att i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes, gonom en allmän författning, bestämma att säterier, råoch rörs- samt insockne frälse-hemmans-egare må hädanefter vara pligtige att i utöfningen af fjerdingsmanna-kallet deltaga.
Vidkommande sedermera den af Jöns Jönsson väckta motion om bestämmande af en viss ordning för fjerdingsmanna-tjenstens tillträdande och bestridande; så och enär åtskilliga författningar, och ibland dem Kongl.
Resolutionen å Allmogens besvär den 28 Juni 1731 §. 31, Kongl.
Brefven den 13 Januari 1743, den 17 September 1755 och den 12 Januari 1757 m, fl. redan antyda och jemväl i vissa hänseenden bestämma, huru härmed förhållas bör, torde, så vida missbruk i berörda hänseende ega rum, det bero af den missnöjde att i behörig ordning deröfver föra klagan; hvadan och då det dessutom synes på menigheterna sjelfva böra få ankomma, att uppgöra den ordning, hvarefter denna befattning bör af vederbörande jordegare öfvertagas och bestridas, Utskottet anser, alt motionärens hemställan i denna del icke bör lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Hvad slutligen angår den af samme motionär jemte Peter Mårtensson väckta fråga, att ett Reglemente för fjerdingsmän måtte varda ulfärdadt; så och då Rikets Ständer, enligt oivanåberopade skrifvelse, ansett fjerdingsmännens befattningar, såsom rent municipala, men, enbet hvad inom Utskottet upplyst blifvit, fjerdingsmännen i flera orter af Riket äro ålagde åtskilliga bestyr, hvilka ej såsom municipala kunna betraktas, t. ex. att biträda länsmannen vid kronoskjuts, verkställa utmätningar, indrifva efter uppbördsstämma utestående restantier, uppbära dessemellan påkommande utgifter, såsom saköre-medel, riksdagsmanna-arfvoden, m. m., samt det dessutom synes vara af synnerlig vigt, att menigheterne, om de skola aflöna fjerdingsmännen, äfven må sältas i tillfälle, att känna beskaffenheten Mim.
Bcsvoch
Ii och vidden af de flera serskilda åligganden, hvilka både kunna och böra ål dem uppdragas, föreslår Ulskollet, alt Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att en författning må blifva utfärdad, som närmare bestämmer de åligganden, hvilka af fjerdingsman böra ombesörjas, samt de friheter från vissa servituter, som de för denna befattning .böra få tillgodonjuta.
Slockholm den 31 October 1844.
Häremot anmäldes följande Reservationer, nemligen:
Iso af Herr Friherre Hamilton_, Hugo: ”Utskottet har uti detta Betänkande, till följd af en genom den förseglade sedeln afgjord votering, förklarat, att den ifrån ålder såkallade Krono-fjerdingsmasnljensten är en rent municipalbefattning, och lill stöd för denna förklaring åberopat ordalagen uti R.
Slrdrs den 23 Sept. år 1840 afgifna underd. skrifvelse
Som det, ehuruväl känd en sak ock för öfrigt må vara, kan blifva skadligt, om ett uttryck, som innefattar ett origtigt begrepp om denna sak småningom får inrota sig, så nödgas jag reservera mig emot en sådan förklaring, hvilken, om den af menigheterne på alfvar tillämpades, skulle beröfva Staten den nedersta, men derföre ej mindre vigtiga, länken i landets förvaltning, till följd hvaraf antingen en mängd nya på stat drygt aflönade tjenstemän skulle nödgas sättas i stället, eller ock läns-styrelserne genom denna länks borttagande försättas nära nog i omöjlighet alt fullgöra sitt kall.
Jag tror derföre, att Utskottet, då frågan om rätta beskaffenheten af fjerdingsmans- eller, som det på andra orter säges, Krono-rättare-sysslan nu åter var bragdt å bane, hade bordt, till undvikande af framtida strider af samma art, utreda, huru dermed rätteligen sig förhåller.
Det hade då, så väl till följd af utkomna äldre författningar, som afen uråldrig praxis varit klart, att denna befattning, i anseende till dess åligganden, är af ren krono-tjenstemans-natur, så mycket mera som fjerdingsmannen ej har att emottaga den aldraringaste befattning af communen, utan i sjelfva verket endast eger alt fullgöra hvad länsmannen åt honom uppdrager,; Eger ett annat förhållande någonstädes rum, hvarpå dock ingen ledamot af Utskottet kunnat anföra bevis, så har detta troligen tillkommit deraf, att i någon landsort socknarne öfverenskommit derom, att fjerdingsmanne n, som nu en gång fanns, skulle äfven vara socknen behjelplig med ett eller annat municipalt bestyr.
— Att delta dock måste höra till de få un - Mini. Besv.- och Ekon.-Ulskollets Betänkande , Klo T7. dantagen, synes deraf, att Utskottet ej kunnat just i detta Betänkande" anföra ett enda sådant verkligt municipalt åliggande, såsom fjerdingsmannen till följd af lag tillhörigt, men, sällsamt nog, ibland de, efter Utskottets mening, honom undantagsvis åliggande kronobestyr uppfört en mängd ganska vigtiga göromål, såsom restantiers uppbärande, tillsyn vid väglagning, kronoskjuts m. fl., hvaribland äfven hade bordt nämnas ett af de vigtigaste, nemligen vakandet i första rummet öfver den allmänna säkerheten, gripandet af förbrytare och deras transporterande till närmaste häkte.
Efter en sådan riktig utredning af sjelfva befattningens rätta natur, bade Utskottet, efter min tanka, bordt förklara i hvad fall den kan kallas municipal, nemligen att det åligger församlingarne att bestrida densamma, och att den derföre af ålder utgjorts i ambulatorisk ordning emellan hemmansåboerne, med undantag af säteri rå- och rörs- m. fl. hemmansegare, samt att, just derföre, att den ålegat alla andra jordegare inom en socken, för densamma ej ansetts böra på annat sätt utgå aflöning, än genom befrielse från vissa servituter, ty den lön för denna syssla, som indrogs vid förra Riksdagen, utgick ej i alla, utan tvärtom blott i några få orter.
Dessa befattningens egenskaper gåfvo troligen anledning dertill, att den ansågs såsom municipal, och som sådan benämndes i R.
S:drs ofvan åberopade skrifvelse, hvilken endast afsåg aflöningssättet, helst ingen rimligen kunde förutse, att, så snart som nu skedt, en utsträckning skulle kunna gifvas åt denna benämning, hvilken consequent tillämpad, måste upphäfva bela befattningen, lill oberäknelig skada för det allmänna.
Sedan jag sålunda sökt utreda det efter min tanka rätta förhållandet med denna i sig sjelf så enkla sak, får jag för öfrigt instämma i Utskottets betänkande, först i hvad sorn rörer frågan om löns anslående af statsmedel lill denna befattning.
Just för det att den utgöres af alla jordegare, skulle detta blott blifva en onödig och äfven kostsam omgång, i ty alt de medel, som sålunda skulle först lill slaten inbetalas och sedan till menigheterne utdelas, vida enklare utgå på sätt hittills skett, antingen derigenom att sysslan verkligen ambulatorisk förrättas af dem, som vederbör, eller alt de, emot en billig ersättning, alltid lindrigare, än om den af Staten skulle utbetalas, uppdraga denna befattning åt en viss dertill beredvillig person.
Likaledes instämmer jag såväl i Utskottets åsigt, alt egare till rå- och rörs samt utsockne frälsehemman böra deltaga i detta jorden för öfrigt åtföljande besvär, äfvensom i dess tillstyrkande, att ett Reglemente för denna - Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskottels Betänkandej N.o 77, i3 lia befattnings utgörande är af behofvet numera påkalladt, på det att länsmännen ej allt framgent må pålägga fjerdingsmännen de göremål, sorn de efter erhållen löneförhöjning sjelfve anses böra fullgöra.”
Häruti i rista inde Herr Friherre Cederström C. E.j Herr Möllersvärd Herr Räfelt, Herr Professor Wahlberg, Herr Prosten Carlander, Herr Lector Ljungdahl^ Herr Comministern Hedin, Herr Comminislern Hardin, Herr Doctor Grafström, Herr Prosten Gahne, Herr Lundgrens Herr Boberg och Ilei r Akerberg. 2:o Af Herr Doctor Wallin'. ”Emot Utskottets föreslående utlåtande nödsakas jag reservera mig, förnämligast af det skäl, att Utskottet leninat frågan om fjerdingsmanna-befattningens beskaffenhet belt och hållet outredd; hvaraf blifvit en följd, att Utskottet i sitt utlåtande råkat i flerahanda motsägelser med sig sjelft.
Utskottet har nemligen såsom allmän bestämmelse antagit, att befattningen vore municipal, och likväl funnit, att åtskilliga bestyr densamma varit ålagde, och förmodligen äfven framgent skola åläggas, hvilka ej sdsom municipala torde kunna betraktas.
Det har derföre ansett, att fjerdingsmanna-befattningen borde åligga innebafvarne af hvad slags jord som helst, afslagit G.
Petterssons motion om löne-ansiag, af skäl, att befallningen borde vara skiljd från sådana göromål, som rätteligen tillhöra Kronobeljeningen, och slutat sitt betänkande med det förslag, att Fjerdingsmännen böra af Communerne aflönas, och att för deras tjenstgöring ett Reglemente bör af H. M. Konungen i underdånighet begäras.
Vöre befattningen municipal, så vore ock gifvet, att den åligger hvarje jordegare, att den ej bör aflönas hvarken af Staten eller Communerna; då vore för densamma tillräckligt reg'ementeradt genom Kongl. Stadgan om Socken-Nämnder; då vore fjerdiogsmanna-befattningen, sådan den hittills ulöfvats, i sjelfva verket upphåfven.
Fjerdingsmännen vore då communens ordningsman, och ej annat.
I Rikets sist församlade Ständers underdåniga hemställan till Kongl. Majit i detta ämne har befattningen äfven blifvit ansedd såsom municipal, vare sig med afseende på dess aflöning af communerna, eller, hvilket jag snarare förmodar, såsom ett lill communernas fastighetsegare turvis fortgående åliggande.
Mig synes det ovedersägligt,att befattningens åligganden icke varit, och icke kunna blifva municipala, utan endast äro att anse såsom krono-bestyr, hvilka jag ock förmodar måste fortfara ungefärligen på enahanda sätt hädanefter såsom hittills, derest en läns-styrelse skall blifva möjlig, ty för dennas underordnade tjenstemän äro fjerdingsmännen sannolikt oumbärlige.
St, Fröt. tS44‘ $ Sami, i3 Haft. 3 >4 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande} N.o 77. Med Utskottet förenar jag mig i förslaget till den underdåniga begäran, att ett Reglemente måtte för fjerdingsmanna-befattningen blifva utfärdade
Men ehuru befattningen hädanefter såsom hittills måste åligga communerna, skulle jag dock förmoda, alt den icke nödvändigt måste vara ambulatorisk, helst icke alla fastighetsegare torde hafva skicklighet eller läglighet att sig dermed befatta.
Men just derföre måste fjerdingsmännen allönas.