Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hultman från Nerikes län (N:o 231), att då tillgång inom landet på jernmalm kunde anses vara outtömlig, och tackjern såsom ett fabrikat icke mer än alla öfriga sådana borde vid utförseln vara underkastadt tull, ”såväl jernmalm som tackjern måtte hädanefter tullfritt få utföras”; af Johan Johansson från Östergötlands län (N:o 203), att då den nuvarande utförselstullen å jernmalm i det närmaste verkade såsom exportförbud och en stor del af landets rika malmtillgångar derigenom komrne att ligga obegagnade, denna ”utförselstull måtte nedsättas till 5 eller högst 10 öre per centner”; af Devillnings-Utskollels Betänkande I\'
:o 8. 6 5 af Grefve Liljencrants (N:o 161), som deremot föreslagit sådan högre utförseltull å tackjern och malm, äfvensom å lumpur, »som var bestämd uti tulltaxan »af den 18 December 1857, nemligen å »Jern, gjutet, tack- och barlast-, 1 centner ......... 50 öre; »Malm, rå och osmält etc., 1 centner 50 öre; 9Lumpor, 1 centner 2 R:dr;» af Grefve Björnstjerna, C. M.(N:o 191), att, till förekommande af den skada, som tillskyndades landet genom nu pågående sköfling af hela trakters ungskog för att utskeppa t. ex. grufstöd (»pit-props») eller staketstolpar, den i utförseltarifen under artikeln trädvaror förekommande, i ordningen andra, rubrik måtte erhålla följande förändrade lydelse: ”Furu- och grantimmer, otillhugget, af mindre än 8,s tums diameter i lilländan, master, bogspröt, spiror, stolpar af alla slag, samt pumpträd, oborrade, äfvensom spanar och virke af furu och gran af mindre än 6,6 tum inidtpå . . .
I st. 20 öre;» af Josef Oscar Almqvist från Norrbottens län (N:o 453), som yrkat, »att tullafgiften på läkter, sparrar, pit-props och så kallade staketstolpar måtte bestämmas till Femtio öre per stycke, utan afseende på längd eller bearbetning.»
Hvad sålunda i afseende pä de ännu qvarvarande tullsatserna vid varors utförsel förekommit har Utskottet öfvervägt, och dervid funnit frågan i hvad mån dessa utförselsafgifter böra fortfara eller icke väsendtligen bero derpå, dels om den inkomst sagde tull nu inbringar må vara för Statsverket oumbärlig, — dels om afgiftsbestämmelserna kunna anses ega den betydelse vid blifvande underhandlingar om en handels- och sjöfartstraktat med Frankrike, att af sådan anledning någon ändring nu ej bör göras, — samt dels om den fördel för jordbruket, jemte pappers-, jern- och koppartillverkningen, samt det skydd mot afverkning af ungskog, dessa tullsatser må innebära, kunna uppväga den förlust samt de hinder och olägenheter af flera slag, som från deras fortfarande äro oskiljaktiga.
Den inkomst för Staten, som af utförseltullen härflutit, är visserligen icke obetydlig, men då tullinkomsterna pä det hela år 1861 uppgingo till 15,354,076
R:dr, och bestiga sig äfven för det sistförflutna af mindre gynnsamma konjunkturer åtföljda året 1862 till omkring 14,300,000 R:dr, samt Kongl. Maj:t för nästa statsregleringsperiod icke ansett tullintraden behöfva beräknas till mera än 14,000,000 R:dr om året; så enär den frihet från all tull, Utskottet redan föreslagit för en de! varors införsel, icke, på sätt ofvan är näinndt, skulle verka större minskning än 9,861 R:dr, samt de tullnedsättningar, som å en del andra artiklar blifvit tillstyrkta, äfven om de ledde till en motsvarande nedsättning i inkomster, icke, så vidt de kunnat beräknas, skulle minska dessa med mera än 112,077
R:dr, men från summan af hvilka belopp, 121,938 R:dr, bör afräknas den tullintrad för ost, som, efter 1861 års import, bör med nu föreslagen införBih. lill It.
Pral. 1862 & 1863.
S Sami. 1 Afd. 6 Häft. 9 66 Bevillnings-Ulskoltels Betänkande A:o 8. selsafgift derå väntas ingå, eller omkring 42,000 R:dr, lärer det inkomstbelopp, som af utförselsafgifterna skulle kunna påräknas, finnas icke vara för Statsverket oumbärligt.
Enligt upplysningar, som Utskottet erhållit, har utförseln härifrån till Frankrike år 1861 varit, af ben, ingen; af tackjern 6,208 centner; af rå- och garkoppar, lumpor och malm, ingen; samt af trädvaror, nemligen: virke, oarbetadt m. m., ingen; — furu- och grantimmer m. m., 2,404 st. master, bogspröt, spiror och pumpträd, samt 75,695 st. spärrar och bjelkar, — lister och läkter 26 tolfter, jemte bandstakar för ett värde af 41 Ii:dr 50 öre, — samt årträd eller ämnen till åror, 2,652 par.
Bland sparrar och bjelkar samt lister och läkter äro likväl inbegripna äfven tullfria slag, hvilka för år 1861 icke kunnat särskiljas från de tullpligtiga.
Sådant har emellertid skett för år 1862, och som de tullpligtiga slagen deraf under sistnämnda år utgjort omkring |:del af det hela, så skulle, om samma förhållande antages hafva egt rum år 1861, sammanlagda tullbeloppet för alla de till Frankrike då utförda varor hafva uppgått till endast omkring 5,500 R:dr, men hvilken ringa utförsel dit af tull underkastadt gods följaktligen ingalunda lärer finnas vara af den betydenhet, att på underhandlingarne om en handelstraktat med detta land synes särdeles kunna inverka, om nuvarande utförselsafgifter bibehållas eller icke.
Då vidare den del af befolkningen i vårt eget land, som sysselsätter sig med uppsamlandet af ben och lumpor, måste, med hänsigt till den ytterliga fattigdom, som ensamt kan nödvändiggöra anlitandet af en sådan utväg till uppehälle, ega anspråk på en öfvervägande uppmärksamhet från tullagstiftningens sida; — då likaledes ej mindre det allmänna, än en stor myckenhet enskilde idkare af bergsnäringar ostridigt få vidkännas större förlust genom hämmad export af malm, tackjern och råkoppar än andra enskilde, som egnat sig åt dessa varors föräd ling, må deraf skörda ökad vinst; — och då slutligen den ungskog, som obehindradt kan, och ofta, för att annan skog skall kunna tillvexa, måste afverkas, synes i allmänhet böra mot tanklös förödelse ega ett kraftigare skydd i det fria användandet deraf, än genom att sådant försvåras, — så vida som den uppmaning att dermed icke misshushålla, hvilken det högre värde den härstädes af giftsfria varan kan i utlandet betinga bör innebära, onekligen måste vara svagare i samma mån detta värde af hvarje mot det fria förfogandet uppstäldt hinder nedtryckes; så har Utskottet, i betraktande häraf, funnit sig böra hemställa, att nuvarande tullafgifter må afskalfas vid utförsel af de artiklar, som innefattas uti de i tarifen för utförseltullen förekommande rubrikerna:
Ben; Jern, gjutet, tack- och barlast- etc.; Koppar, rå och garad- etc.; Lumpor:
Malm etc.; samt af Trädvaror: virke, oarbetadt etc.; furu-och grantimmer, otillhugget etc ; läkter, huggna eller täljde etc.; samt årträd eller ämnen till åror. llevillnings-Utskoltets Hetänkande N:0 S. 67 Underrättelserna rid Tulltaxan.
Sorn genom Kongl. Förordningen den 31 Januari 1855, angående hvad vid § t. verkställigheten af den nya stadgan om mått och vigt bör iakttagas, blifvit före skrifvet, att berörda stadga i allmänhet skulle med innevarande års ingång vinna full tillämpning, är äfven nödigt, att den fartygsafgift, som enligt 4 §. skall under namn af lastpenningar erläggas med 40 öre för hvarje läst, förändras till hvad den bör utgöra för nuvarande ny läs t \ och då denna sednare i det närmaste motsvaras af 1J kommers-läst, hemställer Utskottet, att afgiften antages till 70 öre för hvarje nyläst; dock att, enär fartyg, hvilket under loppet af ett kalenderår gör flera resor mellan Sverige och utrikes ort, skall vid förnyadt inkommande vidkännas denna afgift endast när det innehar last, som till större eller mindre del lossas, härvid böra iakttagas de uti mom. 2 i 27 § af Kongl.
Förordningen angående lotsoch fyr-inrättningen i riket gifna bestämmelser i hvad mån fartyg, hvilkas innehafvande fast är i förhållande till deras dräg tighet af ringare betydenhet, jemväl må såsom barlastade anses.
Derest det af Utskottet framställda förslag om upphörandet af alla utför- §§3,To. 11. sclsalgifter varder af Rikets Ständer godkändt, lärer såväl hela den nuvarande 7 § i taxe-underrättelserha att »inkomna och till inrikes förbrukning disponerade utländska varor kunna till utrikes ort tullfritt åter utföras» böra utgå, som ock i 3 och 11 §§ uteslutas föreskrifterna, i den förra att »Varor, som med främmande fartyg utföras, icke äro underkastade andra eller högre afgifter, än om de med Svenska fartyg utföras;» samt i 11 §, eller blifvande 10 §, att »på hvart och ett inlastningsställe erlägges tull för hvad lastadt blifvit.»
Under förutsättning att den af Utskottet föreslagna nedsättning af införsel- § 10. tullen å bomullsgarn varder medgifven, hemställer Utskottet, att den i nuvarande 10, men blifvande 9 §, till 12 öre för 1 skålpund bomullsväfnad af garn, i finhet af N:o 32 eller deröfver, efter Engelsk beräkning, nu medgilna restitu tion vid utförsel måtte, i öfverensstämmelse med tullsatsen å ofärgadt bomullsgarn, bestämmas till 10 öre.
Nuvarande 12 § innefattar stadganden rörande de provisions-qvantiteter, /». sorn, afse (Ida för förbrukning om skeppsbord under den tid ett fartyg lossar eller lastar, äro befriade från tull; men Kongl. Majit har, med anledning af en i ministeriel väg gjord framställning, att utländsk skeppare, som till riket ankom - 68 Bevillnings-Uiskoltett Belänlcande N:o S. S IS, me, måtte frikallas från den i nämnda § af taxe-underrättelserna meddelade föreskrift rörande ovilkorlig förtullning af hvad som öfverstiger de för besättning och passagerare bestämda qvantiteter af vissa varor, hvilka såsom skeppsprovision medföras, genom nådigt Bref af den 11 Oktober 1861 förklarat, att skeppare å sådant från utrikes ort kommande fartyg, Svenskt eller främmande, som omedelbart ånyo användes för utrikes fart, må. då han vid sin ankomst till riket såsom provisionsartiklar medhafver vin, bränvin, kaffe och risgryn i större qvantiteter, än ifrågavarande § såsom hans förråd i utlastningsorten bestämmer, vara berättigad att öfverskottet å märkrullan till återutförsel upptaga, hvarefter detsamma bör under tullförsegling i packhuset eller i något säkert och tjenligt rum ombord å fartyget förvaras, till dess skepparen åter afseglar, då den kontroll iakttages, som i 45 § Tull-stadgan för recxportgods finnes föreskrifven; och hafva Kommers-kollegium och General-Tullstyrelsen ansett ett dylikt stadgande böra under ifrågavarande § intagas.
Utskottet hemställer i enlighet dermed, att nämnda § måtte erhålla den förändrade lydelse, som § 11 i bifogade förslag till taxe-underrättelser utvisar.
Då det vid 1853 —1854 årens riksmöte väckta förslag om upphörande af den skeppare och besättningar å Svenska kravelfartyg i vissa fall, enligt § 13, tillkommande så kallade ”föringv ännu lärer vara på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning beroende, hemställer Utskottet, att ifrågavarande 13 eller blifvande 12 §, måtte, under af vaktan på Kongl. Maj:ts nådiga beslut i ämnet, tillsvidare förblifva oförändrad.
Härmed har Utskottet ansett sig böra för denna gång afsluta sitt betänkande rörande tullbevillningen.
Utskottet har visserligen icke förbisett, att tulltaxan ännu i flera andra hänseenden, för att motsvara en nyare tids fordringar, är i behof af väsendtliga förbättringar; men dä Utskottet bort lemna ovidrörda tullsatserna för sådana varuartiklar, som kunna blifva föremål för de ofvan om förmälda traktats-underhandlingarne med Frankrike, och en mera djupgående granskning af författningen, för att icke gå miste om den öfverensstämmelse emellan dess särskilda delar, som i all lagstiftning är af nöden, förutsätter mångfaldiga dctaljutredningar, för hvilkas åstadkommande Utskottet saknar tillfälle, får Utskottet vördsamt hemställa, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Majit ingå med underdånig anhållan att Kongl.
Majit behagade åt sakkunnige män uppdraga utarbetandet af fullständigt förslag till ny tulltaxa, att Rikets härnäst sammanträdande Ständer före - Bevillnings-Ulskoltets Betänkande N:o 8.
G9 läggas, dervid, under fortsatt tillämpning af handelsfrihetens grundsatser, torde böra iakttagas, icke blott att författningen ina vinna erforderlig formel enkelhet och tydlighet till lättnad och säkerhet vid tillämpningen, utan jemväl att införseltullarne för fabriks- och handtverksvaror, hvilka utgöra föremål för tillverkning inom landet, må i de fall, der det finnes erforderligt, med aktgifvande på hithörande förhållanden, så nedjemkas, att dessa förbrukningsartiklar icke varda öfver hufvan fördyrade.
Jemte det att Herr Grefve.
Ehrensvärd, A., och Herr Doktor Falck anmält, den förre, att han deltagit endast uti vissa delar af frågan om tullbevillningen, och Herr Doktor Falck att han varit frånvarande under hela dess behandling inom Utskottet, hafva följande Reservationer mot detta betänkande blifvit anförde, nemligen: l:o af Herr Grefve Posse, A. F:son: »Ehuru Utskottets förslag till tulltaxa, enligt mitt förmenande, icke innebär fullt tillfredsställande tillämpning af de friare grundsatser, hvilka, enligt hvad theorien länge erkänt och sednare tiders erfarenhet bestyrkt, bäst befordra handelns och näringarnes utveckling, så enär Utskottet hemställt att Rikets Ständer måtte hos Kongl, Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes under fortsatt tillämpning af handelsfrihetens grundsatser låta utarbeta fullständigt förslag till ny tulltaxa att Rikets näst sammanträdande
Ständer föreläggas, anser jag mig böra anmäla reservation endast emot Utskottets beslut att uppföra ost bland tullpligtiga artiklar.
Till stöd för denna min reservation åberopar jag de talande skäl, Herr Fåhraeus i dess reservation anfört.»
Herr von Kraemer, A. R., Herr vice Talmannen P.
Marén, Herrar S.
Renström, J.
Ödmansson, J. E. Bäcklin, S.
Tragårdh, G. Hammar, K.
Låstbom och G. Rhodin. 2.-o af Herr Friherre Rappe, A. L.: »Bevillnings-Utskottet har afstyrkt den af mig väckta motionen om införseltull på oarbetad messing och marinmetall.
Frågan om tull på oarbetad messing föll i Utskottet för en pluralitet af endast en röst, och 70 Bcviltnings-Ulskotlels Betänkande N:o S. då jag nu går att utveckla skälen för min emot Utskottets beslut anmälda reservation, torde jag böra till granskning upptaga de motiver, som ligga till grund för afslaget.
Dessa motiver kunna hänföras till följandetvänne hufvudsakliga punkter nemligen: l:o den emot skyddssystemet i tullagstiftningen rigtade allmänna satsen, att skyddstull medförer ekonomisk förlust, ty den nödgar konsumenten att köpa dyrare, än sorn eljest skulle vara fallet, länder ofta till skada för den gynnade industrien och medförer en orättvisa emot de producenter, som icke erhålla något skydd; och 2:o om än antagna skyddstullar skäligen kunna bibehållas; så är det dock icke skäl att åter upptaga och införa en för några år sedan afskaffad skyddstull på marinmetall och oarbetad messing, dels emedan sådant skulle förorsaka rubbning i ett förhållande, som redan på sednare åren vunnit stadga, och allt vacklande i tulllagstiftningen bör undvikas, dels ock emedan denna näring, hvad beträffar oarbetad messing, icke vore i behof af skyddstull, och en importtull å marinmetall skulle öfver höfvan fördyra denna till förhydning af fartyg nödiga artikel och således vara skadlig för Svenska skepprederier.
Hvad nu första punkten beträffar, så är det väl sannt, att theorien i dess nuvarande stadium bjuder en ifrån all slags tull obehindrad och fri handelsgemenskap emellan länder samt upphäfver all skilnad emellan inhemsk och utländsk handel, ilen då de särskilda föremålen för national-ekonomiens behandling ligga helt och hållet inom erfarenhetens område, torde dess läror, då fråga blir om deras tillämpning i lagstiftningen, böra underkastas erfarenhetens kontroll.
Och erfarenheten lärer i denna fråga, att afskaffandet af alla importförbud och importtullar väl kan ansenligen befordra en näringsgren, nemligen den utrikes handelns särskilda intresse, hvarföre den ock med nog mycken förkärlek omfattas af importörer och detaljhandlande med utländska varor; men att å andra sidan så väl importförbud emot skadliga artiklar som måttliga importtullar, till skydd för åtskilliga deraf, vid täflan med utlandet, i behof varande inhemska näringar, öfverensstämmer med och befordrar samhällets gemensamma väl och således förtjena vida större afseende än prisnedsättning till förmån för konsumenter.
Med få ord, det hufvudsakligen af erfarenheten ledda sunda förnuftet söker att undvika ytterligheter.
Praktiske män finna det hvarken klokt eller rättvist, att, vid tullagstiftningen, konsumtionen samt, i sällskap med den, importhandeln och detaljhandeln med utländskt kram, företrädesvis gynnas.
De tro, att åtskilliga redan till stadga komna Svenska näringar, och äfven nya för vårt land naturliga näringar kunna, för sitt bestånd och sin utveckling, vara i behof af skyddstull i täflan med utlandet, och att sådana tullar, satte till den måttliga grad, som icke utesluter, utan befordrar täflan med utländska näringar, äro nyttiga icke allenast för de skyddade näringarne, utan ock för samhället.
Icke en» Engelsmännen hafva uppfattat frihandeln såsom ett absolut godt.
De äro ett frihetsälskande och tillika ett praktiskt folk, som först ibland andra omfattade och proklamerade den vackra frihandels-idéen.
Men de hafva också bäst förstått att rig - Devillnings-Utskinlels Uelänkande N:o 8. 71 tigt tillämpa den.
Under ett strängt protektionssystem i tullagstiftningen, hade i England, såväl modernäringen, jordbruket och boskapsskötseln, som fabriker och andra näringar redan länge upphunnit den höga grad af utveckling, att den förnämsta och vigtigaste ibland alla angelägenheter för Englands näringar befanns vara den, att bereda ytterligare marknader för afsättning af de kolossala fabrikernas mångfaldiga produkter.
Det var då icke förtidigt att i Engelska tullagstiftningen omfatta ett friare system.
Denna reform hade således till grund icke några abstrakta satser om frihandelns företräde framför protektion, utan sjelfva det faktiska speciela förhållandet med Engelska näringarne.
Engelska nationen är långt skiljd ifrån ali förkärlek för den ena eller andra af två motsatta theorier i ekonomien, den pröfvar båda och använder hvad sorn uti hvardera finnes mest passande för tidsförhållandena och Englands egna omständigheter.
Prisnedsättning till förmån för konsum tionen är i Engelska tullagstiftningen icke ett ändamål, utan ett medel för det gemensamma intresset:
Engelska näringarnesj och det nationela välståndets utveckling.
Också har denna reform i Engelska tullagstiftningen hvarken varit brådstörtad eller blifvit radikal.
Reduktionen af importtullsatser skedde småningom och först 1859 utfördes den i vidsträcktare mån.
Frihandeln är för det närvarande i sjelfva verket ett högst nödigt skydd för den Engelska fabriksindustrien.
Denna industri är redan på sådan höjd, att tullagstiftningen i andra länder blifvit en Engelsk fråga, — ett föremål för resolutioner af deputerade för Englands särskilda handelskammare.
Resolutioner hafva af dem blifvit fattade, som gå ut på att tvingande förmå Engelska regeringen att egna mera bemödande än hitintills, till förhindrande af allt skydd i tullagstiftningen för andra länders industrier i täflan med England (Se Post- och Inrikes Tidningar N:o 55 för den 7 sistlidne Mars, 2:drä sidan, lista spalten).
Då nu sjelfva Engelsmännen, med deras stora öfvervigt uti industri och handel, funnit sig föranlåtna till sådana beslut, för att bevaka Engelska handelns och industriens intresse, innefattar denna märkliga tilldragelse ett gif-akt! för andra nationer och en uppmaning för Sveriges Rikes Ständer att lägga på hjertat angelägenheten och nödvändigheten deraf, att vid tullagstiftningen noga iakttaga Svenska näringarnes intresse kontra de Engelska.
Yi veta huru Fransmännen, Belgierne och Preussarne vid deras tullagstiftning härutinnan tillvägagått.
De hafva gent emot det Engelska intresset, stadgat importtullar å oarbetad messing till skydd för egna messingsfabriken.
Samma klokhet och försigtighet borde väl också vid Svenska tulllagstiftningen iakttagas.
Jag öfvergår nu till de i 2:dra punkten upptagna motiverna till afslag å min motion.
Ibland dessa är afseendet på nyttan af stabilité och skadligheten af täta omvexlingar i tullagstiftningen det ena momentet.
Förändring i tullagstiftningen bör visserligen icke vidtagas, om den icke innebär en förbättring; och goda reformers införande bör äfven ske med varsamhet, det vill säga icke utan giltiga skäl.
Fem års erfarenhet har visat, att den år 1857 beslutade förändring, som blef gällande år 72 Bevillnings-Utskoitels Betänkande N:o 8. 1858, nemligen afskaffandet af införseltullen å marinmetall och oarbetad messing, icke var stödd på en närmare granskning af vilkoren för den inhemska näringens bestånd i täflan med utlandet, utan endast på det antagande, att skyddstullen icke mera behöfdes, eller kanhända blott på den allmänna frihandelsprincipen.
Vid Riksdagen 1856—1857 likasom vid den nästföregående fanns det nemligen ingen, som för Bevillnings-Utskottet eller Ständerna ådagalade det speciela förhållandet med denna näringsgren, och sådana faktiska upplysningar saknades äfven vid sista Riksdagen.
Nu åter, då erfarenheten redan visat resultaterna af förändringen, är tiden inne att bedöma denna förändring och att reformera tullagstiftningen i denna del.
Uti Tulltaxan af den 21 November 1851, som blef gällande till efterrättelse från och med början af år 1852, stadgades importtullar å marinmetall till 1 R:dr 16 sk.
Banko och å oarbetad messing, latun och trådband inbegripna, till 33 R:dr 16 sk.
Banko, allt per skeppund stapelstadsvigt.
Uti näst derpåföljde tulltaxa, som blef gällande den 1 Januari 1855, bibehölls ofvanberörda tull å marinmetall, men tullen å oarbetad messing, latun och trådband inbegripna, nedsattes till hälften, eller till 16 R:dr 32 sk.
Banko per skeppundet stapelstadsvigt; och uti den tulltaxa, som gällde ifrån början af år 1858 borttogos alldeles dessa nedsatte skyddstullar.
Om man går tillbaka, finner man att uti 1849 års tulltaxa tullen på oarbetad messing, latun och trådband, äfven var 33 R:dr 16 sk.
Banko och å marinmetall 5 R:dr Banko per skeppundet stapelstadsvigt.
Således bar importtullen först minskats å marinmetallen ifrån 7 R:dr 50 öre till 2 R:dr R:mt, och å oarbetad messing från 50 R:dr till 25 R:dr, och slutligen blifvit alldeles borttagen, allt under riksdagar, der inga speciela upplysningar meddelades om denna näringsgren.
Messingstillverkningen har af ålder varit en af tullagstiftningen skyddad näring; och det måste väl erkännas, att emot den åberopade grundsatsen för stabilitet i denna lagstiftning i mycket högre grad strider ofvanberörda hastiga nedsättning och borttagande af gamla skyddstullar, än det af mig yrkade återupptagande med nedsatt belopp af tullsatsen å messing.
Lämpligheten och behöfligheten af nedannämnda måttliga tullsatser för denna näring vill jag här nedan söka ådagalägga.
Denna näringsgren är för vårt land naturlig.
Dess rudimaterier, koppar och zink, äro inhemska.
Sjelfva varorna, oarbetad messing och marinmetall, äro förädlingsgrader af metaller, som hemtas ur Svenska grufvor.
De förändringar i tulltaxan, hvarigenom de förra importtullarne, efter hastig nedsättning, hastigt afskaffades, hafva haft till påföljd tillverkningens nedläggning vid flera messingsbruk, inskränkning af den inhemska produktionen ifrån 2,322 centner till 1,390 per år och förökning af importen ifrån 2,284 centner till 4,998 centner.
Skilnaden utgör således genom minskning af inhemsk produktion . . . 932 centner och genom förökning af importen år 1862 2,714 centner, och dock är häruti icke inberäknad importen under sista qvartalet af år 1862.
Priserne Bafillningt-Vlskntlcts Retänkande .V-.rt 9.
Priserna på rudi materierna, koppar och zink, uti de för messings-tillverkningcn nödiga metailformer äro för den Engelska fabrikanten, till följd af den kolossala konkurrensen, lägre än för den Svenska Denna prisskilnad utgör redan 6 öre per Svenskt skålpund af tillverkningarne och kommer ©tvifvelaktigt att nästa år ökas med 2 1 öre per skålpund, om exporttullen å Svensk koppar, såsom vid denna riksdag af Utskottet är föreslaget, afskaffas.
Dertill kommer den stora skilnaden emellan räntan i England och i Sverige å de betydliga anläggningskostnader och förlag, som för denna näringsgren erfordras.
Denna ränteskilnad uppgår till 5 procent, och beräknad på Skultuna Messingsbruks tillverkning för sistlidet år till afsalu 1,873 centner, utgör denna skillnad mera än fyra öre per skålpund af tillverkningen.