Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Härtill kommer, att Utskottets förslag för öfrigt icke lagger hinder i vägen för hvilken riksdagsman som helst, att under, elier i anledning af någon discussion om en eller annan fråga på förhand tillkännagifva, det lian med en motion ernar inkomma; och ur dessa synpunkter skulle således ett stadgande orri rättighet till mundlliga motioner äfven blifva utan egentligt ändamål.
På grund häraf får Utskottet vördsamt föreslå, i stället för den i Memorialet JN:o 1'7 framlagda, följande redaktion af:
Rik sdags-Ordningen, 49 § 1 mom.
Hvar och en allmän fråga, som första gången i något
Stånd förekommer, skall, såvida ej Ståndet enhälligt genast densamma till vederbörligt
Utskott förvisar^ ligga på bordet till nästa plenum, då remiss ovilkorligen bör ske, derest frågan genom Konungens proposition tillkommit.
Har frågan af någon Ståndets ledamot blifvit väckt, sålunda som i 1 mom.5i § säges, och understödjes förslaget af minst fyra andra ledamöter, bör jemväl remiss då ske.
Karder den ej sålunda un - Itih. till R.
Fröt. 1847 $ 1848, 3 Sami. 13 Iläft. 2 10 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 26. der stödd., skall den, såsom ock dä den af Ståndet ogillas, som förfallen anses.
Uppslår fråga om, eller hvart, remitteras bör., kan denna fråga blott för den plenidagen läggas på bordet; men i nästa Plenum skall beslut ovägerligen fattas.
J Riksdags-Ordn ingen, 51 § 1 morn. (nytt moment.)
Hvarje motion skall skriftligen uppsatt vara, och, då den åsyftar stiftande, ändring, förklaring eller uppluifvande af allmän Civil-, Criminal- eller Kyrkolag, med hvad dertill hörer, eller af Förordningar och stadgar, som rikets allmänna hushållning, inrättningar och förvaltning angå, innefatta, för att kunna under åtgärd komma, så väl bestämd ordalydelse af det eller de stadganden, motionären föreslå vill, som ock redogörelse för de grunder och skäl, pä hvilka han sitt förslag stödjer.
Undantag ege rum i de fall, då motionären endast ajser underdånig anhållan, hos Konungen om framställning aj något förslag till lag eder förordning. 2:o
I en skrift — — angelägenheter beträffar.
Och hemställer Utskottet hos Höglofl.
Kidderskapet och Adeln, att Ståndet behagade, med afseende å hvad Utskottet rörande mundtliga motioner anfört, låta dervid bero; hos Högvördiga Preste-SLåndel, att det ville godkänna förslaget med nu gjorda tillägg; och hos Yällofliga Borgare-Ståndet samt Hedervärda Bonde-Ståndet, att de täcktes frångå sitt första beslut och antaga förslaget så som det här lyderStockholm den 6 Juli 1848. STOCKHOLM, Elmcn & G ranbergs Tryckeri, 1848.
Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 27. 1 N:o 27.
Ank. till Exp.-utsk. den 12 Juli, kl. 12 m.
Memorial till Rikets Ständer, med förslag till ett tillägg i 28 § Regeringsformen, angående befordran af utländske män till vissa embeten och tjenster.
Stadgandet i 28 § regerings-formen, att endast infödde män må befordras till de embeten och tjenster inom riket, som äro af den egenskap, att Konungen fullmagter derå utfärdar, är ett af dem, uti hvilka man temligen allmänt medgifvit åtskilliga modifikationer vara behöfliga, ehuru meningarne varit delade om den utsträckning, dessa borde erhålla.
Sjelfva regerings-formen upptager redan nu en modifikation, då den medgifver, att utländske män må nyttjas i alla militära embeten, med undantag af kommendants-platser i fästningarne, och det Konstitutions-utskott, som efter antagandet af regerings-formen af år 1809 först tillsattes, föreslog kort derefter, uti memorial af den 23 Augusti samma år, att det måtte lemnäs
Konungen öppet att ”till sysslor vid akademierna befordra utländske lärde af utmärkta kunskaper och förtjenster, och att af utländningar likaledes i tjenst antaga språk- och exercitie-mästare samt idkare af de fria konsterna.”
Icke antaget på riksdagen år 1812, blef samma förslag af Konstitutions-utskottet år 1815, genom memorial af den 10 Juli, ånyo inför Rikets Ständer framlagdt, och, som det äfven då lemnades utan önskad påföljd, sedermera på riksdagen år 1834, uti memorial af den 12 September, förnyadt i den vidsträcktare omfattning, som uttalades uti förslaget, att ”utländsk man, som varit inom riket i tio år bosatt samt mantals- och skattskrifven, och hvars förbindelse till fremmande magt, efter aflagd tro- och huldhetsed åt Sveriges Konung, under de sednaste fem åren upphört, matte njuta enahanda rättigheter med infödd Svensk man, dock utan att kunna till Konungens rådgifvare eller till kommendant i fästning utnämnas.” Ogilladt af Borgare-ståndet, upptogs förslaget ånyo af Konstitutions-utskottet år 1840, som uti memorial af den 2l Juli underställde detsamma Rikets Ständers pröfning.
De anmärkningar, hvilka då vid detsamma gjordes, föranledde innehållets omarbetning, som underkastades omröstning uti Förstärkt Konstitutions-utskott, hvilket antog förslaget att hvila till nästpåföljande riksdag, med följande lydelse: ”Utländsk man af protestantiska trosbekännelser, som varit inom riket tio år bosatt, samt mantals- och skattskrifven, och hvars förbindelse till fremmande magt, efter aflagd tro- och huldhets, ed åt Sveriges Konung, före de sednaste fem åren upphört, njute enahanda rättigheter med infödd Svensk man, dock utan att kunna till Konungens rådgifvare, eller Bih. till R.
Prof. 1847 $ 1848. 3 Sami. 14 Haft. 1 2 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 27. till andra civila eller ecklesiastika embeten eller tjenster, än vetenskapliga, eller till kommendant å fästning utnämnas.
Uti öfriga militära embeten vare det Konungen likväl obetaget, att nyttja utländske män af sällsynt skicklighet, äfven om de icke förvärfvat Svensk medborgare-rätt, på sätt nyss säges.”
I anseende till åtskilliga, hufvudsakligen mot redaktionen gjorda anmärkningar, blef äfven detta förslag af ett riksstånd på riksdagen 1844—1845 förkastadt, och Konstitutions-utskottet framlade, på grund af inkommen motion, uti memorial af den 18 Mars 1845, ytterligare ett förslag i samma ämne, deladt likväl i tvenne delar, lydande, den ena: ”Till födseln utländsk man, som minst i tio år varit inom riket bosatt och skattskrifves och som före de sednaste fem åren icke allenast i behörig ordning tili Svensk medborgare upptagits, utan ock, efter det hans förbindelse till fremmande magt visats hafva upphört, tro- och huldhetsed åt Sveriges Konung aflagt, må i förenämnde hänseende (nemligen i fråga om befordran till embeten och tjenster, å hvilka Konungen fullmagt utfärdar) anses lika med infödd Svensk man, dock utan att kunna till ledamot af Konungens Statsråd, eller till kommendant i fäst>- ning utnämnas;” den andra: ”Till lärare-beställningar vid undervisningsverken må, under iakttagande af de för dylika tjensters tillsättning i allmänhet stadgade vilkor, kunna kallas och befordras utländske män af utmärkt förtjenst.
Konungen vare äfven obelaget, att uti militära embeten nyttja utländske män af sällsynt skicklighet; men icke till kommendanter i fästningarne.”
Men, lika med de föregående, blef äfven detta förslag vid det slutliga afgörandet förkastadt, såsom handlingarne för innevarande riksdag utvisa.
Frågan har dock uti motionsväg ånyo blifvit gjord till föremål för Konstitutionsutskottets öfverläggningar, och Utskottet har icke heller nu kunnat förbise dess vigt för det allmänna bästa.
Utmärkte män uti industri, konst och vetenskap äro icke hvardagsföreteelser uti något land.
Icke heller kunna de sägas vara uteslutande tillhörigheter för vissa länder; ty hvarje land, der civilisationen slagit rot och burit blomma och frukt, har framalstrat sådana.
Men den verksamhet, menniskoanden utvecklar, är i afseende på föremålen lika mångfaldig och mångsidig, som den verld, af hvilken menniskan omgifves, och hvars väsende och lagar, uppenbarande sig i naturen och staten, hon söker genomtränga, för att rätt förstå dem och använda hvad hon funnit till sitt slägtes stigande förkofran.
Att den rigtning, hennes forskningar härvid taga, till icke ringa grad bestämmes af de företrädesvis herrskande sträfvandena i det samfund, hvarinom hon lefver, är en följd deraf, att ingen kan frigöra sig från sin tid och sitt folk, och att allt arbete, som vill tränga in på djupet, måste begynna med ytan.
Att dessutom vetenskapliga forskningars framsteg i betydlig mån bero af de större understöd, som rikare länder åt deras idkare kunna anvisa, är en i sakens natur grundad vigtig omständighet.
Om derföre uti ett land åt - Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 27. 3 skillige vetenskaper och konstfärdigheter vunnit en fullkomligare odling, än i ett annat, om derigenom de intellektuella krafterna i ett land uppnått en högre utveckling, än i ett annat, om ett Iand uti flera vetandets grenar eger ett större antal utmärkte män, än ett annat, så innebär allt detta ett förhållande så naturligt, så helt och hållet öfverensstämmande med den menskliga odlingens naturliga gång, att det, utan något intryck af sårad nationalkänsla, kan erkännas af det andra.
Men allt tankens och vetenskapens arbete tillhör ej mer uti sina resultater blott ett visst Iand.
Det tillhör hela den civiliserade verlden; och att tillegna sig dessa resultater, sig till nytta och frukt, är en pligt, den intet civiliseradt samhälle ostraffadt och utan skada kan förbise: ty att stå stilla, då andra samhällen gå framåt i kultur, det är att gå tillbaka.
Att förblifva likgiltig för dessa vetenskapens, bildningens och konstens högre framsteg, blott derföre, att de ej blifvit gjorda uti eget land, eller emedan infödda män för tiden ej finnas, som kunna utbreda dem och göra dem fruktbara, kan således icke ingå uti en upplyst och verksam stats förvaltnings-system.
Det vore att förvandla staten till en sluten korporation, och att handla i strid mot den lag, som vill, att allt menskligt bör, för att utvecklas, vara i vexelverkan.
Så vigtigt derföre indigenatet, eller infödings-förhållandet, ock är, för den djupare kännedom af landets seder och inre, nationella lif, för den trofasta kärlek till staten, det grundlägger, hafva dock de flesta europeiska samhällen funnit, att det, i betraktande af samhällets behof, lika litet bordt fastställas såsom ett absolut vilkor för anställning uti statens tjenst, som man kunnat göra det till vilkor för sjelfständigt bedrifvande uti landet af den materiella verksamhetens serskilda arter och yrken.
I afseende å statens tjenst har den naturaliserade blifvit ställd bredvid den infödde, jemnlik med den sednare, om ock ej allestädes i alla afseenden, så dock i de flesta, och naluralisationen blifvit gjord antingen till en lagstiftningsakt, och således beroende af national-representationens medverkan, eller till en regeringshandling, beroende i utöfningen af en derom utfärdad serskild lag.
I Sverige har rättigheten att i statens tjenst anställa utrikes födde män af utmärkt förtjenst, varit, under olika tider, än som ett jus majestaticum, upplåten åt Konungen, än i grundlag på olika sätt inskränkt, under det naturalisation till medborgare i allmänhet alltid ansetts vara en enkel regeringshandling.
I brödrariket
Norrige är naturalisationen en lagstiftningsakt; men, ehuruväl äfven norrska grundlagen bjuder, att endast Norrske, antingen födde eller naturaliserade, borgare må till embeten i staten utnämnas, tillägges dervid likväl, att ”fremmande kunna beskickas till lärare vid universitetet och de lärda skolor, till läkare och till konsuler på fremmande orter;” och uti detta undantag från regeln anser Konstitutions-utskottet ett vigtigt statsbehof vara visligen föresedt.
Man kan väl i viss mån tillegna och tillgodogöra för landet utländska vetenskapsmäns forskningar, genom begagnande af 4 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 27. de skrifter, de utgifvit.
Men det gagn, som derigenom åstadkommes, kan dock ej jemföras med det, som vunnes då en utmärkt vetenskapsman, utan afseende på det land, der hans vagga stått, kan anställas vid landets läroverk, för att der, med det lefvande ordet och sitt vetandes fulla kraft, bilda en hel ynglingakorps, som åter i sinom tid skall bidraga att nyttigt använda den sålunda vunna kunskapen till fäderneslandets båtnad.
Det kan dessutom inträffa vid återbesättande af vetenskapliga embeten, att bland infödde män sökande väl finnas, men som icke, åtminstone ännu den tiden, gifvit några till större förhoppningar berättigande bevis på verklig skicklighet, och likväl, i brist af bättre, till embetet måste befordras, oaktadt äfven tillfälle och möjlighet vore för handen att för samma embete vinna en utmärkt förmåga från ett annat land, derest ej lag lade hinder deremot.
Enahanda är ock förhållandet med läkare-beställningar inom riket.
Utmärkte, i fremmande land födde, män måste nu derifrån utestängas, äfven om de egde de djupaste insigter i läkarekonsten och vore villige att bosätta sig i landet och inträda i dess tjenst: ja, äfven det största behof af utländske läkare, behof, som i krigstid ganska lätt kan inträffa, är ej tillräcklig grund för deras anställande i ordinarie tjenst, så länge grundlagen ej undergått i afseende härå behöfliga modifikationer.
Konstitutions-utskottet, som denna gång icke velat upptaga frågan om naturalisation i hela dess omfattning, utan endast den del deraf, som angår anställandet af utrikes födde män i embeten för vetenskap och konst samt läkare-befattningar, har dervid ej heller bordt lemna utan uppmärksamhet, att, då det stundom kan hända, att en man är för en tid, till följd af en eller annan omständighet, i åtnjutande af ett vetenskapligt rykte, hvarpå han i sjelfva verket ej eger välgrundade anspråk, det på en gång är ändamålsenligt och rättvist, att de myndigheter, som handhafva den närmaste styrelsen af de inrättningar, vid hvilka fråga om anställande af utländsk man är väckt, må få tillfälle att afgifva utlåtande, innan utnämningen sker; och för Utskottet alltså, på nu anförda grunder, hos Rikets Ständer, till grundlagsenlig behandling, vördsamt föreslå följande tvenne, af hvarandra oberoende, tillägg i Regeringsformen, 28 §. I.
Konungen eger att -— -— — — ■— .— — hittills egt rum.
Till beställningar vid universiteten och andra inrättningar för vetenskap eller skön konst, må Konungen ock, efter vederbörandes hörande, eller uppå Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 27. 5 uppå deras framställning, kunna kalla och befordra utländske män af utmärkt förtjenst; Konungen vare likaledes obetaget att uti — — — — — — I>ä deras börd.
Till civile embetsman inom riket och till domare må sådaue män endast nämnas, eller, på sätt ofvan sagdt är, in kallas, som äro al den rena Evangeliska läran.
Hvarje — — •— — departementet böra. 2:o.
(I händelse tillägget sub N:o 1 blifver antaget, skulle tillägget sub N:o 2 komma under pröfning, och, om det godkännes, införas ome delbart efter orden: ”skön konst,” med följande ord: ”äfvensom till läkare-beställningar,” i följd hvaraf § 28 komme att erhålla följande lydelse):
Konungen eger hittills egt rum.
Till beställningar vid universiteten och andra inrättningar för vetenskap eller skön konst, äfvensom till läkare-beställningar, må Konungen o. s. v.
Bxh. till II St.
Prot. 1347 # 1343. 3 Sami. 14 Haft. 2 STOCKHOLM 1848, hos J. Å. Walldén.
Konslilulions-Utskotlels Memorial, N:o 28. 1 M 28.
Ank. till Exp. Utsk. den 17 Juli, kl. 6 e. m.
Memorial till Rikets Stander, med utlåtande i anledning af ett Stånds återremiss af Memorialet M 13, innehållande förslag till voteringsproposition i följd af Riks-ståndens olika beslut om det genom Memorialet JM 5 föreslagna tillägget i 72 § Regeringsformen.
Vid företagen pröfning af Konslitutions-utskottets memorial N:o 13, hvarmedelst Utskottet till Riksståndens godkännande, i anledning af deras olika beslut i afseende å det genom memorialet M 5 föreslagna tillägget i 72 § Regeringsformen, rörande inlösen af riksbankens sédlar, framställt voteringsproposition till frägans afgörande i förstärkt Konstitutions-utskott, hafva, på sätt derom till Utskottet inkomna protokollsutdrag af den 17, 21 och 26 Juni utvisa, vällofl.
Bonde-ståndet den föreslagna voterings-propositionen gillat, högvördiga Preste-ståndet deremot densamma ogillat, emedan nämnde förslag om tillägg i 72 § R.
F. blifvit af trenne
Stånd antaget att hvila till grundlagsenlig behandling ä nästkommande riksdag, och höglollige Ridderskapet och Adeln återremitterat memorialet med voterings-propositionen, jemte dervid af Ståndet gjorda anmärkningar.
Hufvudsakliga innehållet af dessa anmärkningar är: att, då Grundlagen skall elter bokstafven tolkas, och 56 § R.
F. tydligen gåfve vid handen, att, så snart
Konstitutions-utskottet framlagt ett förslag till grundlagsändring, något deraf, hvilka ändringar detsamma än må hafva undergått genom sammanjemkningar af Ståndens gemensamma tankar och i förstärkt Konstitutions-utskott, alltid bör såsom hvilande qvarblifva till nästa riksdag, men Utskottets föreslagna kontraproposition likväl innefattade en sats, som, derest densamma vid omröstningen blelve den afgörande, skulle hafva till följd, att något förslag till nästa riksdag icke komme att blifva hvilande; fördenskull, och som Utskottet redan förut orätt förfarit, då Utskottet, sedan Bonde-ståndet i afseende å det föreslagna tillägget i 72 § R.
F. fattat sitt beslut och, i olikhet med trenne Stånd, som gillat förslaget, detsamma förkastat, uti allåtet memorial inbjudit Bonde-ståndet att sig Bih. lill B.
Prat. 1847 och 1848. 3 Sami. 15 Höft. 1 o Konslitulions-UlskoUets Memorial, N:o 28. efter de andra foga, ehuru Utskottet rätteligen bort underrätta Bonde-ståndet derom, att Utskottet icke kunde fästa uppmärksamhet på Ståndets gemensamma tanke, enär densamma stöde i rak strid mot 56 § R.
F. och förslaget, såsom af trenne Stånd godkändt, bort, i följd deraf, förklaras vara hvilande tili att afgöras på nästa riksdag; alltså, och då Utskottet ej heller omständligare, än som skett, utvecklat skälen för den uppfattning af Grundlagen, i följd hvaraf Utskottet ansett sig böra, i anledning af Ståndens olika beslut om det föreslagna tillägget i 72 § R. F., uppställa ifrågavarande voterings-proposition, hade återremiss blifvit beslutad, pä det Utskottet måtte komma i tillfälle att härutinnan fullgöra hvad det vederborde.
Konstitutions-utskottet får då, till en början, anmärka, att sjelfva de mångfaldiga, under hvarje riksdag inom Stånden återkommande, meningstvister om formfrågor af nu förevarande beskaffenhet mer än tillräckligt ådagalägga, att Grundlagarnes föreskrifter i dessa afseenden icke kunna sägas vara tydliga; ty om det fullt tydliga i formfrågor kan hos lagbundne män tvist ej uppstå.
Ofverväger man innehållet af 56 § R. F., finner man väl der tydligen sagdt: att i afseende å de af Konstitutions-utskottet väckta förslag anmärkningar kunna af Riks-stånden genast göras; att de af hvarje Stånd som dess gemensamma erkända anmärkningar skola till Konstitutions-utskottet hänvisas; att
Utskottet då skall försöka till ett helt sammanjemka dessa hvarje Stånds gemensamma tankar, om det sig göra låter, och, deremot, om »oförenliga skiljaktigheter finnas», dem till samtliga Riks-ståndens behandlande anmäla; att sistnämnda åtgärd har till ändamål, att Stånden, i sådane fall, måtte få tillfälle att foga sig efter och förena sig med hvarandra; och att, om de ändå förblifva skiljaktiga i några delar, frågan skall medlas af förstärkt Utskott.
Men hvad som, deremot, i samma § icke är tydligen bestämdt, är: huru förhållas bör, då, sedan sammanjemknings-försöken blifvit anställda, skiljaktigheter likväl återstå, så diagonalt hvarandra motsatta, att någon förening af dem ej blir möjlig sålunda, att ett till grund och syftning enahanda förslag, sora det, hvarom de flesta Stånden förenat sig, må kunna, utan undertryckande af endera meningen, af förstärkt Utskott beredas till att hvila för nästa riksdag: eller huru förfaras skall, då Ståndens beslut angående förslagets hvilande genast utfalla så motsatta hvarandra i afseende å det hela, att ej ens någon sammanjemkning kan försökas.
Yäl säger 56 § R.
F. att Stånden om ett af Konstitutions-utskottet framlagdt förslag må på samma riksdag, då det framlägges, »öfverlägga, men ej besluta».
Men äfven ordet »besluta» är här icke lyckligen valdt, emedan det icke tydligen tillkännagifver hvad lagstiftaren velat; ty något beslut måste i anledning af en förhandlad fråga ovilkorligen fattas, det Ifonslitutions-Ulskollets Memorial, N:o 28. 3 må då lå vara bifall, afslag, eller anmärkningar, eller blott ett antagande af förslagets hvilande.
Men om nu, hvarken i fråga om hvad slags beslut Stånden kunna fatta, eller i frågan om behandlingen af alldeles oförenliga beslut, då dessa angå förslaget i alla dess delar, löreskrifterna i 56 § R.
F. äro fullständiga och tydliga, så kunna de ej heller »efter ordalydelsen i hvarje serskildt fall tillämpas».
Andra grunder härför måste derföre härvid tillika tagas i öfvervägande.
Nu lemnar 75 § Riksdags-Ordningen, jemnförd med sista perioden af den 75 §, en anvisning, huru förfaras bör, då Riks-stånden stadna i olika beslut, »antingen hufvudsakligen eller till vissa delar», öfver frågor, som äro af beskaffenhet, att de ej kunna förfalla; och då de af Konstitutions-utskottet öfverlemnade förslag till grundlagsändringar, såsom man genom en logiskt deduktiv tolkning af stadgandena i 56 § R.
F. finnér, och åtskilliga af Ridderskapets och Adelns, återremissen bilagda, anmärkningar älveu antyda, höra till denna kategorie, så ligger deruti förklaringsgrunden, hvarför pluraliteterna inom Riks-stånden, alltsedan år 1854, enligt hvad riksdagshandlingarne innehålla, godkänt uti fall, sådane som det förevarande, den nu al Konstitutions-utskottet äfven iakttagna method vid behandlingen af frågor om vinnande af ett gemensamt beslut, angående af Konstitutions-utskottet framlagda grundlagsförslag, öfver hvilka Riks-stånden, hvart för sig, fattat beslut, som ej annorledes låta sig förena.
Denna behandlingsmethod innebär, att den tvistiga frågan hänskjutes till omröstning uti förstärkt Utskott; och ehuruväl derigenom kan inträffa, alt förslaget, till följd af omröstningens utgång, kan komma att förfalla, så är det likväl icke på grund af Riks-ståndens mot hvarandra stridande beslut, som detta då sker, utan till följd af skiljodomarens afgörande, och förhållandet i detta afseende blir alltså ej annat än det, som eger rum med andra vigtiga frågor, om hvilka Grundlagen väl uttryckligen antager, att de »ej kunna förfalla», men i afseende hvarå den likväl föreskrifter en, just på denna omständighet motiverad, behandlingsform, som kan leda till det resultat, att frågan icke dess mindre afgöres så, att den förfaller.
Då nu, på ena sidan, 56 g R.
F. icke lemnar nog tydliga och nog fullständiga föreskrifter för förfarandet i alla de olika fall, som vid behandlingen af grundlagsfrågor kunna förekomma, men, på den andra, den praxis, hvilken suppletoriskt utbildat sig i afseende härå, står i följdriktig öfverensstämmelse med grundlagarnes föreskrifter för behandlingen af andra frågor af enahanda formella natur, har Konstitutions-utskottet ansett sig handla mera lagbundet, då det uti förevarande fråga följt denna, förut godkända och äfven nu af tvänne Riks-stånd gillade, 4 Konstitutions-Utskotlels Memorial, N:o 28. praxis, än om det ånyo, för sin del, skulle hafva företagit sig att inventera en annan behandlingsform och derigenom, må hända, gifvit ny anledning till formtvister.
Konstitutions-utskottet får, på dessa grunder, till högloflige Ridderskapets och Adelns samt högvördige Preste-ståndets ytterligare pröfning vördsamt öfverlemna, huruvida icke den af Utskottet uti memorialet JV2 i 3 uppställda voteringsproposition må kunna godkännas; och det så mycket hellre, som eljest det nog egna förhållande skulle inträffa, att denna formfråga kunde föranleda till den deraf beroende sakfrågans undertryckande, tvertemot den åsigt i afseende å formerna, som bemiilde Stånd omfatta och likaledes tvertemot den åsigt om sakfrågans nytta och vigt, som samma dessa Stånd jemte ett tredje allaredan, genom sitt gillande af sakfrågan, uttalat.
Emot detta betänkande åberopade herr biskopen Holmström sin i afseende å memorialet M 15 afgifna reservation.
Herrar biskoparne Nibelius och Hallström, doktor Broman och domprosten Reuterdahl instämde uti samma reservation: biskopen Hallström med det tillägg, att »han ansåg rättare att det väckta grundlagsändrings-förslaget förfölle i kraft af Grundlagens bud i 79 § R. O., än i följd af skiljedomares votering, hvarom Regeringsformens 96 § icke handlar.» STOCKHOLM, tryckt iios joii. beckman, 1848.