Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
19 deruti förekommande frågor, jemlikt 75 § i Riksdags-ordnirigen, af Rikets Ständer afgjorde, hvarföre
Utskottet ej funnit någon åtgärd i anledning af den erhållna återremissen vara att vidtaga.
Vid tredje punkten, angående Wadstena krigsmanslius-kassas medel, 2:dra, 4:de och 7:de momenterne, af Friherre Stjernstedt, A. W., och Prosten Berlin, hvilka upptogo inkomst-afdelningens, af Utskottet ogillade,, förslag, så lydande: ”Då blott ett Riksstånd bifallit tillstyrkandet i 2:dra momentet af denna punkt, finner sig Utskottet böra, med afseende å de inom tvänne Riksstånd deremot förekomne anmärkningar, frånträda detta tillstyrkande och hemställa, det Rikets Ständer ej måtte bifalla hvad Kongl. Maj:t, angående rusthålls—af— och tillträdes- samt en per mille-afgifterna, i nåder föreslagit.
I följd af sitt nu afgifna yttrande vid 2:dra momentet, hemställer Utskottet, beträffande anslags-beräkningen i 4:de momentet, att, med bifall i öfrigt till sistnämnda moment, Rikets Ständer ville besluta, att det belopp, hvartill det å Riksstatens 9:de hufvudtitel, för Wadstena krigsmanhus-kassa, förut uppförda penningc-anslag kan varda bestämdt, förhöjes med följande nya kontanta stats-anslag, nemligen:
Ersättning för kassans förut innehafda
Aldre medel:
Hemmansräntor och kronotionde, förslags-anslag, 32,800: — — Öfrige indragne inkomster ....
2,800: — — 35,000: 20 Stafs-Utskottets Utlåtande, N:o 219 Transp. 35,600:
— Nyare medel: (utom centonal-ersättning) Öfrige indragne inkomster 666: 32.
Summa R:dr 36,266: 32.
— Sedan Utskottet frånträdt sin hemställan i 2:dra momentet, får, i öfverensstämmelse dermed, Utskottet tillstyrka Rikets Ständer, att bifalla 7:de momentet, med undantag af framställningen derom, “att vid de tillfällen, då, enligt nu gällande författningar, rustbållsoch en per mille-afgifter skola till kassan betalas, stämpladt papper, till ett mot dessa afgifter svarande värde, bitägges de handlingar, hvarå egande- eller åbo-rätt till fast egendom sig grundar“.
Vid fjerde punkten, angående Amiralitets-krigsmans-kassans medel, af Friherre Stjernstedt5 A. W., och Prosten Berlin, som åberopade inkomst-afdelningens, af Utskottet underkända, förslag, så lydande: “Med anledning af förestående anmärkningar och då nu ifrågavarande punkt blifvit af blolt ett Riksstånd bifallen, har Utskottet ansett sig böra frånträda sitt förra tillstyrkande angående rusthålls-afgifterna.
Enär således, äfvensom i följd af det anmärkta tryckfelet, icke är i allo tillämpligt hvad tillförene angående denn^t kassa är vordet tillstyrkt, hemställer Utskottet, att, med afslag å Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, i hvad densamma angår de till Amiralitets-krigsmans-kassan inflytande rusthålls— afgifter, Rikets Ständer måtte besluta:
J:o att, emot afträdande af rättigheten att uppbära avancements-penningar, inskrifnings-penningar och passagerare-afgifter, Amiralitets-krigsmans-kassan måtte årligen, såsom ersättning derför, erhålla ett bestämdt kontant stats-anslag af 2,733 i:dr 16 sk., hvilket belopp kommer att öka den summa, hvartill det för kassan å 9:de hufvudtiteln förut uppförda anslag kan varda faststäldt.
2:o att de till Amiralitets-krigsmans-kassan nu inflytande inskrifningspenningar, såsom obetydliga för kronan, men likväl betungande för Sfats-Utskottets Utlåtande, N:o 220. 21 dem, som skola denna afgift erlägga, malte eftergifva*, och upptagandet deraf således upphöra.
3:o att nedannämnda till Amiralitets-krigsmans-kassan anslagna inkomster skola för statsverkets räkning uppbäras sålunda, att i de fall, då avancements-penningar nu böra till kassan utgå, tillökning kommer att ega rum i karta-sigillata-beloppet å fullmakter, konstitutorialer och förordnanden, samt att passagerare-afgifterno böra utbytas mot förhöjd karta-sigillata å pass till utrikes orter, äfvensom att, i sammanhang härmed, Bevillnings-utskottet må erhålla uppdrag, dels att till Rikets Sländer inkomma med förslag till närmare föreskrifter i och för verkställighet häraf, dels att, vid upprättandet af kalkyl öf ver statsverkets behållna inkomst af karta-sigillata-medel, taga i beräkning den nu ifrågakomne tillökning derå.”
Vid tollie punkten, angående Lappmarks ecklesiaslikverks medel, af Friherre Stjernstedt, A. W., under åberopande af Doktor Stenhammars, vid Stats-utskottets ut låtande N:o 51, Litt. A, angående denna punkt, afgifna, reservation.
M:o 220.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 4 .luli 1851, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motton örn vissa Kyrkoherdar och Skolmästare i Lappmarken å lön anslagen spanmåls utgående in natura m. m. (/. A.) Från Ridderskapet och Adeln haf Stats-Utskottet fått emottaga en af Herr Rosenblad, Bernhard, väckt, så lydande motion: “Då så väl Höglofiiga Stats-utskottets Utlåtande N:o 51 Litt. A, i hvad det rörer Lappmarks-ecklesiastikverk, som den dervid fogade reservation af herr doktor Stenhammar, 22 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 220. och de dervid afgifna upplysningar af herr f. d. Statsrådet Sandströmer, hvilka i Ridderskåpet och Ajlelns sista plenum upplästes af friherre A. C. Raab, synas antyda, att så väl den, vissa kyrkoherdar och skolmästare i Lappmarken på lön anslagna spanmål, som den spanmål, hvilken vissa skolmästare i Lappmarken åtnjuta för kosthåll för skolbarnen, icke utgår in natura, utan efter markegång i penningar, så får jag vördsammast föreslå, att vederbörande kyrkoherdar och skolmästare måtte berättigas, att emot en lika lösen i närmaste kronomagasin eller kyrkoherberge årligen uttaga ett spanmålsbelopp, icke öfverstigande hvad dem dels på lön, dels till skolbarns års-underhåll, är anslaget.
Behofvet häraf kan lätt inses, då man betänker Lappmarkens afskilda läge, och huru angeläget det är att ej nedsätta de små lönerna eller anslagen genom nödvändigheten att inköpa den erforderliga spanmålen för vida högre pris, än hvartill den vederbörande godt— göres.
Detta behof är för öfrigt vitsordadt och lullständigare utredt af en mycket sakkunnig man, framlidne kyrkoherden och d. v. missionären i Lappmarken, Magister Leastadius,. i dess berömda och på Europas flesta språk öfversätta journal under hans missionärstid.
Af samma anledning får jag äfven vördsamt föreslå, att den spanmål och öfriga inkomster, som ingå af framlidne Riksrådet Friherre Johan Skyttes donation till Lycksele skola, måtte, såsom varande af enskild eganderätts natur, skiljas från statens beräknade inkomster och serskidt godtgöras Hernösands Konsistorium, att användas för det af stiftaren afsedda ändamål.“
Hvad nu först beträffar den del af motionen, som afser rättighet för vissa kyrkoherdar och skolmästare i Lappmarken att in natura få utbekomma dem tillagd spanmål, så får Utskottet hänvisa till den utredning af ämnet, som blifvit lemnad dels uti tolfte punkten af Utskottets utlåtande N:o 51 Litt. A, dels i Utskottets, uti betänkande af denna dag afgifna, svar å erhållne återremisser af denna punkt, hvaraf inhemtas, att af de 174 tunnor spanmål, hvilka, enligt Kongl. Brefvet den 28 November 1835, skulle fortfarande bibehållas till disposition in natura, 119^ tunnor oförändradt utgå in natura, samt att endast i afseende å de öfriga 54£ tunnorne, af hvilka 30 utgå till skolmästaren och 24 J till underhåll af frielever vid Lycksele skola, den förändring inträffat, att Kongl.
Maj:t, genom nådigt bref af den 11 November 1850, förordnat, att dessa spanmålsanvisningar in natura skola upphöra och samma spanmål bland statsverkets inkomster upptagas, dock, hvad skolmästarens aflöning angirige, först sedan nuvarande innehafvare!! från tjensten afgått eller förk!a>— rat sig dermed nöjd. Stuts-Utskottets Utlåtande, N:o 220. 23 Den i motionens första moment föreslagna reglering skulle således endast i afseende å den genom sistberörde Kongl, bref indragna spanmålsqvantitet blifva“erforderlig; och då Utskottet, på de af motionären anförda skäl, anser det vara jemväl för dem, hvilka äro af dessa spanmålsanslag i åtnjutande, af synnerlig vigt att bibehållas vid rättigheten att desamma in natura utbekomma, har, af sådan anledning, Utskottet ansett sig böra tillstyrka Rikets Ständer, l:o att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, oansedt den i nåder anbefallda öfverflyttningen på Statsverket af ifrågavarande 54J tunnor spanmål, desamma dock för de ändamål, hvartill de äro afsedda, måtte af vederbörande, som deraf äro delaktige, få, efter faststäldt markegångspris, lösas vid närmaste kyrkoherberge, med bibehållande vid de rättigheter, som i afseende å spanmålens forsling tillförene författningsenligt egt rum.
Vidkommande åter framställningen om
Skytteska donationens skiljande från statsverkets inkomster, så anser Utskottet den största möjliga säkerhet för ifrågavarande medel och deras användande för det afsedda ändamålet ligga deri, att de redovisas i samman hang med den allmänna kronouppbörden och således äro underkastade enahanda kontroller, som förvaltningen af statens medel; hvadan Utskottet hemställer, 2:o att motionen i denna del må lemnäs utan afseende.
Reservationer: . Af Friherre Stjernstedt, A. W. Af Biskop Heurlin, som ansåg tillstyrkandet i första punkten hafva bordt lyda sålunda: “att i underdånighet hos Kongl. Maj:t anhålla, att' ifrågavarande 54J tunnor spanmål måtte för de ändamål, hvartill de äro afsedda, af vederbörande, som äro deraf delaktige, få fortfarande in natura uppbäras, med bibehållande af de rättigheter, som, i afseende å spanmålens forsling, hittills egt rum.“ STOCKHOLM.
Berling, 185L Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 221. 1 N:o 221.
Ank. till Exp.-Utsk. den 5 Juli 1851, kl. 11 f. m.
Utlåtande j i anledning af åt erremiss af Betänkandet JY:o 46j angående väckt motion om befrielse för Utsockne frälsehemmanen i Halland från skyldigheten att erlägga rotevakan safgift.
Cl. A.) Förenämnde betänkande, — deruti Stats-Utskoltet hemställt, att en inom BondeStåndet af Riksdagsfullmäktigen David Andersson väckt motion, om befrielse för Utsocknefrälsehemmanen i Halland från skyldigheten att erlägga rote\akansafgift, icke mätte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, — har af Preste-Ståndet blifvit bifallet, men är af de öfrige frenne Riks-Stånden, till följd af dervid gjorde anmärkningar, aterremitteradt.
I afseende å ärendets formella behandling har blifvit anmärkt, att utlåtandet vore ofullständigt och vilseledande genom hänvisning till Stats- oell Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens utlåtanden vid förra riksdagen, enär uti desse utlåtanden Utskotten kommit till helt andra resultater. än som sedermera blef Rikets Ständers beslut; hvarföre en fullständig utredning äfven med afseende å den af Rikets Ständer då gillade åsigt, att ifrågavarande hemman böra ordinarie roteras, bordt af Utskottet för Rikets Ständer nu framläggas, på det att frågan omsider måtte erhålla den lösning, att den ej vidare må återkomma.
Beträffande derefter sjelfva hufvudsaken eller frågan om hemmanens skyldighet till ordinarie eller endast extra rotering, så har af åtskiliige talare inom Ridderskapet och Båi. till R.
Prot. 1850—51. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 23 Haft. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 221.
Adeln samt Borgare- och Bonde-Stånden blifvit erinradt, att det af Rikets Ständer vid förra riksdagen i denna fråga fattade beslut icke skulle vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande; till stöd för hvilken åsigt hufvudsakligen blifvit anfördt, att genom 1662 års Recess vore stadgadt, att Utsocknegodsen både i Skåne och Halland skulle bibehållas vid sina förra skatter och manér angående rusttjensten och knecktehållet, hvilket icke ändrades genom 1664 års riksdagsbeslut, sorn rörde frälset i allmänhet och icke den genom traktaten serskildt privilegierade jorden i de conqueterade provinserne, samt att då frälsehemmanen genom 1683 års riksdagsbeslut ålades rotering, sådant desto mindre afsåg, hvad Halland och Skåne beträffade, det ständiga knecktehållet, som år 1689, då indelningen till ständigt kneektehåll i Halland egde rum, Utsocknefrälsehemmanen icke indelades till sådan rotering, lika litet som lltsocknefrälset år 1720, då denna indelning öfvergick till Båtsmanshåll, deruti ingick, hvaremot nämnde hemman år 1692 i stället för ständiga knecktehållet tillätos utgöra inskrifningspenningar med 2 daler silfvermynt för hvarje utskrifningsgild person; att ehuru fråga om de Halländska Utsocknefrälsehemmanens rotering derefter liera gånger väcktes, sådant likväl icke emot Ridderskapet och Adelns protester kom till stånd, tills slutligen, genom ett Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers gemensamma beslut af den 7 September 1756, dessa hemman fingo sig tillförsäkrade rättigheten att för alltid befrias från den ordinarie roteringen emot erläggande af utskrifningspenningar, hvarefter de hvarken före eller efter 1809 blifvit genom något beslut i öfverensstämmelse med 80 § Regeringsformen ålagde denna nya beskattning förr än år 1848.
Att med Utsocknefrälsehemmanen i Skåne, Halland och Blekinge, hvilka man velat anse lika med allmänna frälset, likväl ett undantagsförhåltande eger rum, syntes jemväl af Ridderskapet och Adelns Privilegier af den 16 Oktober 1723 i 10 §, der det heter; ”När Riksens i lagen omförmälte tarf förefalla, att någon kontribution måste utgöras, skall ej Adelns Landtbönder och Utsockne frälsehemman något påläggas utan menige Ridderskapets och Adelns, som sjelfve Landtgods ega, goda ja och samtycke.”
Ifrågavarande hemman vore således i afseende å kontribulioner, dit rotering naturligtvis hörde, af helt annan beskaffenhet, än annat frälse; hvarföre ock i Skåne ännu finnes utsocknefrälse, som icke är underkastadt ordinarie, utan endast extra rotering, emedan de, som dessa landtgods egde, icke lemnat sitt ja och samtycke till en sådan förändring.
Då dessutom allt hvad som i nämnde Privilegier är inbegripet, när fråga är om jord, måste anses för privilegierad jord, vöre deraf äfven en följd, att dessa hemman, hvilka deruti serskildt omnämnas, Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 221. 3 måste vara enligt 1823 års riksdagsbeslut bestämdt undantagne ifrån dem, hvilka äro underkastade ordinarie rotering, enär detta beslut innehåller, att den privilegierade jorden skulle skiljas från jord af skatte och frälse natur, som är underkastad ständig rotering.
På grund af 1810 års riksdagsbeslut underkastades Utsoeknefrälsehemmanen i Halland extra rotering året näst derefter, hvilket utvisade, att de då icke ansågos vara skyldige till ordinarie rotering, såsom ock af Kongl. Brefvet den 25 Maj 1813 till Kammar-Kollegium och Stats-Kontoret inhemtades, och den hemmanen nu ålagda rote-vakansafgift vore dessutom så mycket obilligare, som hemmanen jemväl äro underkastade rusttjenstsbevillning och således erlägga en dubbel beskattning för samma ändamål.
I betraktande jemväl deraf, att hemmanen hitintills innehafts under förutsättning, att de varit från ordinarie rotering befriade, vore det obilligt att nu pålägga dem ett dylikt onus, hvarigenom deras värde i nuvarande innehafvarcs händer skulle betydligt nedsättas: och ehuru det å andra sidan äfvenledes vore betänkligt att åter upprifva ett nyligen af Rikets Ständer i grundlagsenlig ordning fattadt beslut, fordrade likväl rättvisa och billighet, att vid verkställigheten af samma beslut all möjlig lindring måtte de lidande beredas, hvilket kunde ske antingen på det sätt, att beloppet af den hemmanen ålagda rotevakans-afgiften minskas, eller ock att antalet af de hemman, som skulle utgöra en rote, bestämmes till 8 mantal i stället för 6.
Varande jemväl yrkadt. att Rikets
Ständer måtte återgå till deras uti underdånig skrifvelse den 13 Februari 1841 meddelade förklarande, att
Utsoeknefrälsehemmanen i Halland icke äro skyldige att utgöra annan, än extra rotering, samt följaktligen deri i Biks-Staten af dem påräknade årliga rotevakansafgift, 10,000 R:dr, upphöra.
Vidkommande först anmärkningen mot den i Utskottets utlåtande meddelade hänvisning till de utlåtanden af Stats- och Ekonomi-Utskotten (N:is 22 och 63), som vid sednaste riksdag blifvit i frågan afgifne, så har Utskottet genom denna hänvisning velat antyda, att de liesta hufvudsakliga historiska uppgifter, af hvilka ärendets utredning beror, och de serskilda synpunkter, under hvilka det kan betraktas, blifvit framställda i nyssnämnda, för hvar och en af Riks-Ståndens medlemmar i hillänget till Protokollen vid förra riksdageu tillgängliga utlåtanden jemte dervid fogade reservationer, hvadan Utskottet icke saknade anledning att anse deras förnyade upprepande öfvertlödigt.
Men då nu en ytterligare utredning, äfven med afseende på den af Rikets Ständer då gillade åsigt, att ifrå' gavarande hemman böra ordinarie roteras, blifvit yrkad, har Utskottet ansett sig böra en sådan, inom Riks-Stånden yttrad önskan, härigenom efterkomma. 4 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 821.
Att Utsocknefrälsehemmanen under
Danska styrelsen voro underkastade utskrifning, lärer få antagas såsom obestridligt och kan ådagaläggas deraf, att då sätesgårdar och veckodagsbönder i Danska Konungarnes handfästningar och recesser iörsäkras om befrielse från vidare bidrag till krigsmagtens upprättande och underhåll emot den dem åliggande rusttjensten, Utsocknehemmanen aldrig nämnas såsom delaktige i denna befrielse.
Att roteringsskyldigheten så väl i de frän
Danmark afträd da, som i de öfriga Svenska provinserna, småningom utbildats utur utskrifningsåliggandet, är likaledes obestridligt och skall i det följande närmare utvecklas.
Sedan alltså utskrifnings- och roteringsskyldigheten undergått flerahanda förändringar, lära väl icke numera de vid Hallands afträdande till Sverige genom fredsfördraget den 26 Februari 1658, Kongl. Resolutionen å Adelns besvär den 26 November 1660 och Malmö Recess den 18 September 1662 Ridderskapet och Adeln gifna försäkringar, att bibehållas vid de ’’immuniteter och privilegier, som det af ålder njutit häfver,” kunna åberopas till stöd för en alltid fortfarande befrielse från det sätt att utgöra den urgamla värnpligten, som efter Hallands förening med Sverige blifvit stadgadt, dels genom öfverenskommelse)', serskildt ingångne af Ridderskapet och Adeln inom Skåne, Blekinge, Halland och Bohus län, dels genom riksdagsbeslut, i hvilka Ridderskapet och Adeln från dessa landskap deltagit.
Af det nya föreningsband, hvaruti dessa landskap inträdt med Svenska staten, har naturligen följt, att de bordt dela de gemensamma bördor, som genom tidernas förändrade behof blifvit oundvikliga, och anse sig förpligtade att bidraga till fullkomnande af de för ett gemeusamt fäderneslands trygghet och förkofran vidtagna inrättningar.
Att Ridderskapet och Adeln i de efter år 1.658 med Sverige återförenade landskapen straxt efter denna förening insett den politiska nödvändighetens kraf i detta afseende, är af tillgängliga offentliga handlingar ovedersägligt.
Man hade redan, hvad serskildt angar utskrifnings- och roteringsskyldigheten, bordt lägga mindre vigt, än under frågans behandling vid sednaste och föregående riksdagarna skett, på de försäkringar, som i allmänna ordalag blifvit Ridderskapet och Adeln gifna uti ofvannämnda fredsfördrag, om man velat lemna uppmärksamhet ät det svar, hvilket af de Svenska kommissarierna, i deras resolutioner, som äro Malmö
Recess bifogade och ega lika gällande auktoritet med sjelfva traktaten, blef rneddeladt på Riddderskapet och Adelns anhållan, att ”ingen utskrifning må densamma påbördas utan dess consens.”
Svaret är nemligen mera undvikande än medgifvande, då kommissarierne i Resolutionernes 14 punkt yttra, ”att de intet annorlunda äro informerade, än att Hans Kongl. Maj:t Nådigst vill lemna Stats-Utskottets Utlåtande, AT:o 221.
3 Ridderskapet och Adeln det vilkor, som de i posterande af sina knecktar jemte rusttjensten hafva varit vane: alltså tåla Kongl.
Kommissarierne del ork dermed bevtinda."
Men redan sju år efter Recessens afslutande i Malmö vidtogs en kraftigare åtgärd för befordrande af Svenska Regeringens afsigter att närmare förbinda de nyss med Sverige återförenade provinserna med det öfriga riket genom sammanjemkning ej mindre af Adelns privilegier än af Danska och Svenska Lagen och Ityrko-ordningen.
Vid riksdagen 1668 anfördes både af Adeln och Bondeståndet från Skåne, Halland, Blekinge och Bohus
Län klagomål öfver den efter kriget rådande nöden inom dessa provinser och liera derstädes förekommande missförhållanden.
En Kongl. Kommission tillförordnades derföre följande äret, i afsigt att afhjelpa bristerna och förbereda en närmare förening emellan Sveriges gamla provinser och de nu återförvärfvade.
Ständerne i Skåne, Halland, Blekinge och Bohus Län kallades af de Kongl.
Kommissarierne till en Landtdag i Malmö.
Landtdagsbeslutet af den 23 December 1 66 (fullständigt aftryckt rid C. G. StytVes akademiska afhandling :
Landtdagen i Malmö 1669, Stockholm 1815) innehåller i 3:dje punkten bland annat följande Ridderskapet och Adelns förklaring: ”Men aldenstund vi, efter all görlighet, oss gerna conformere och lämpe i privilegier och vilkor med Ridderskapet och Adeln uppe i Riket, thy bevilje och lofve vi härmed, att i stället af berörde knecktehåll, efter Rusttjensten, vele vi härefter och alt framgent oss lämpa till det manér af utskrifning, som deruppe i riket häfver varit och härefter blifver brukligt, så att vi läte utskrifningen gå öfver väre utsittare eller utfrälse, som under rätt och vilkor af ugedagsgods ej böra komma, proportionaliter halfparten emot skatte och krono — — — — — — förmodandes derhos, att vårt rätta ugedagsgods aldeles kommer vid utskrifningen i samma consideration, sorn rå och rörs gods uppe i riket, samt ock det oss tillsagde ombyte med rusttjensten emot denna bevillning blifver oss efter denne tid uti alla sina vilkor således hållen, som Konung Gustaf Adolfs privilegier det uttrycka och förmäla."
Det är alltså oslridigt, att Adeln i Skåne.
Halland.
Blekinge och Bohus
Län härigenom ingått en fri villig öfverenskommelse, att deras utsockne frälse skulle derefter och allt framgent, emot vilkor af lindring i rusttjensten, i öfverensstämmelse med Gustaf Adolfs adeliga privilegier, vara underkastade samma utskrifningssätt, som i det öfriga landet kunde blifva gällande.
Att detta vid nästföljande riksdagen 1672 blef iakttaget, visar riksdagsbeslutets 3:dje punkt, i hvilken uttryckligen förklaras, att hvad angående utskrifning blifvit af Adeln beviljadt är "på lika sätt om Ridderskapet och Adeln i Skäne, Halland och Blekinge till förståendes, 6 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 221. så vida deras skattlagde bönder angår.”
Sedan jemväl inom Bohus län och Blekinge, samt sednast, åtminstone till största delen i Skåne, det sätt blifvit antaget att fullgöra utskrifningspligten genom rotering till ständigt knecktehåll, som i Sverige blifvit gällande, såsom man i följd af Hidderskapet och Adelns vid Landtdagen i Malmö 1669 åtagna förbindelse haft skäl att vänta, är det nu endast ulsockne-frälset i Halland och en mindre del af frälset i Skåne, som undandragit sig att i detta afseende ikläda sig de af dess vederlikar åtagna förbindelser.
Det är nemligen i det föregående erinradt, att roteringen till ständigt knecktehåll är att anse som en af förändrade förhållanden föranledd lämpligare form af den gamla ut* skrifningsskyldigheten.