Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nådiga pröfning öfverlemna förslag till ifrågakomne lönetillökningar för Komministrarne, åtminstone för dem, hvilkas Pastorer uti tionde och boställs-afkastning ega löneinkomster af vid pass 200 tunnor spanmåls värde, för att framdeles och i mån af ledigblifna Pastoraters återbesättande bringas till verkställighet.
St. /'rot. 1813 8j 185',. 8 Sami. 18 Haft. 1 2 Allm. och Ekon.-Viik.
Ilctdnk., A.n f>0.
Fiir nännare utveckling af förslaget liar motionären anfört, att, dä genom jordens tid, efter annan ökade, uppodling Ivyrkoherdarnes löneförmåner, som, utom boställenas afkastning utgjordes, synnerligast på landet, af tertial-tionden, otvifvelaktigt blifvit under århundradens förlopp betydligt förökade, men deremot Komministrarnes aflöning, hvilken, förnämligast reglerad under Konung Carl Xi:s tid, bestode af boställs-afkastning, af den så kallade Kapellansmålen, utgående efter hemmantal, och af den spanmål, som under namn af Pastorslön utaf Kyrkoherdarne lemnades och i Upland allmännast utginge med 8 å 12 tunnor, icke blifvit underkastad synnerlig förändring, den föreslagna tillökningen i Komministrarnes lönevilkor grundade sig på billighet.
Väl ville motionären medgifva, att i .Pastorens sterbhus sällan funnes någon samlad förmögenhet, och att häraf kunde synas, såsom voro deras nuvarande inkomster icke för stora; men då, i motionärens tanke, orsaken härtill lage deruti, att Prestmännen, när de erliöllo pastorat, merändels voro skuldsatte, särdeles om de förut någon längre tid varit Komministrar; torde Presterskapets ställning genom den föreslagna regleringen icke kunna blifva försämrad. b) inom Högvördiga Preste-Ståndet af Herr Doktor Säve, hvilken, med fästadt afseende derå, att, oaktadt motioner derom vid 1847—1848 årens Riksdag väcktes, likväl icke blifvit gjord någon underdånig framställning, att Presterskapet, särdeles i landsförsamlingar, måtte befrias frän den besvärliga uppbörden af Pastoralierne, och under antydande deraf, att, om än, såsom flerestädes redan inträffat, löne-konventioner blifva upprättade och derigenom komme att vinnas någon lättnad i besväret med uppbörden, detta bestyr i allt fall, synnerligast uti folkrikare församlingar och der heinmans-klyfningen vunnit en större tillämpning, vore, alltför mycket betungande och tidsödande, äfvensom för en religionens tjenare motbjudande och på hans sinne och tjensteutöfning menligt inverkande omständigheter, som måhända i icke ringa mån bidrogo till den allmänt öfverklagade Prestbristen, samt att, motionären veterligen, icke någon annan embetsman i Riket hade åliggande att sjelf af en större mängd personer uppbära sin lön, ånyo framställt det förslag, han vid förenämnde Riksdag gjort, eller att förordnas måtte, att, sedan det ordinarie
Presterskapets inkomster blifvit genom för viss tid fastställda löne-konventioner bestämda, antingen Kronofogden i orten finge mot viss procent uppbära och Presterskapet tillhandahålla dess ordinarie löner eller ock tiondetagaren, derest han ej ville, såsom hittills, sjelf ombesörja uppbörden, för hela sin embetstid öfverlåta densamma åt Socknenämnden, som mot 3 procent af värdet och med handräckning, om så behöfdes, af närmaste Kronobetjent, borde löneinkomsterna upptaga och till tiondetagaren öfverlemna.
Uti denna motion hafva Doktor Nordlander samt Prostarne Carlander och Melén instämt.
Allm* lic sv.- fich Ekon.-lith. Ilctdnk., N: o 80. 5 c) inom Hedervärda Bonde-Ståndet. l:o af Riksdagsfullmägtigen Anders Jonsson från Östergöthlands
Län, hvilken fästat uppmärksamheten pä de missförhållanden, som, efter hans förmenande, egde rum i afseende ä nuvarande sättet för Presterskapets aflöning.
Det vore en erkänd sak, att de i Presterskapets privilegier af den 16 Oktober 1723, som, jemte Kongl.
Förordningen den 8 Februari 1681 och Kongl.
Resolutionen den 9 Mars 1689 innehöllo grunderna för Presterskapets aflöning, förekommande bestämmelser, att Pastor såsom lön egde att uppbära g,alel af skörden efter då kända sädesslag och T'B:del af afveln efter hästar, boskap, får, svin och gäss samt en mark smör efter hvarje kor äfvensom att, i likstol efter barn och tjenstefolk, skulle gifvas endast 8 öre och efter den, som egde 4 kor, 2 daler, för vigsel och kyrkotagning 8 öre samt för barndop och lysning 4 öre, icke voro i närvarande tid tillämpliga.
Hvad särskildt beträffade tionden, så kunde, genom tillämpning af dessa författningar, ä ena sidan beredas Pastor, utan all hans förskyllan, en betydlig tillökning uti inkomsterne, såvida sädesodling och boskapsskötsel uppdrefvos, men å andra sidan skulle ock, derest Soekenboerne hufvudsakligen slogo sig på odling af jordfrukter och fodervexter, en Pastor kunna komma att lida en kännbar minskning uti sina löneförmåner.
Om nu, till undvikande af alla dessa olägenheter, en Pastor skulle vilja uppgöra ackord, så qvarstode dock det obehagliga och för Lärarens kall skadliga, att han vid reglering af sin lön måhända ofta nödgades komma i delo med sina Sockenboer.
Haji kunde dessutom vid en sådan reglering lika väl genom obilliga Sockenboers anspråk komma i mistning af en del af sin lagliga rätt, som genom egna öfverdrifna fordringar blifva ansedd såsom egennyttig och prejande samt på sådant sätt komma i den svåraste ställning till församlingen.
På grund af sådanc förhållanden och då det icke vöre förenligt med PiTSterskapets andeliga kall, att lönen bereddes genom mycken boställsjord, liar motionären föreslagit: att.
Prest i vår erkända Statskyrka linge uppbära sin lön till ett bestämdt belopp af Staten och ej, såsom nu. ur sina åhörares händer, och att i sådant hänseende borde bestämmas för en Pastor i Usta klassens Pastorat B:ko R:dr 2,333: 1(2 2:dra v n v n 2,000. — 3:dje n » » n 1,666:32. och för en Komminister * v 1,000. — allt utom kålgård och boningsrum efter nu gällande nyare författningar, äfvensom att den ordinarie Prest, som behöfde Adjunkt, skulle vara skyldig att 12 honom afstå Udel af sin innehafvande lön; och i Allm.
Hav. och Ekun.-Vlsk.
Iktänk..
N:o fin. att de medel, som erfordrades till förenämnde löner; skulle utgöras af a) en personel skatt af IG sk. banko för hvarje mantalsskrifven person; b) de arrenden, som kommo att inflyta för de bortarrenderade boställena och andra dispositioner; c) en fjerdedels eller en half procent af Kapitalisters till bevillningstaxeringen uppgifna behållna fordringar; och d) såsom fyllnad uti erforderliga beloppet, bidrag, på sätt hittills skett, af jordbruket, boskapsskötseln samt alla fabriker och verk, som för närvarande uti Presterskapets aflöning deltogo; hvilka bidrag borde beräknas i vissa tunnor spanmål, dem det skulle stå löngifvaren fritt att på Kronouppbörds-mötena lösa efter länets markegångspris eller ock dessförinnan in natura leverera emot Prestens qvitto, hvilket i sådant fall borde vid uppbördsstämma)! gälla såsom kontant betalning för det belopp, hvarå det lydde, och sedermera godkännas såväl vid Kronofogdens redovisning till Dom-Kapitlet, som emellan detta och den Prest, som det utgifvit; och borde revision af Dom-Kapitlets räkenskaper årligen förrättas af Kontraktsvis utsedda Revisorer; hvarjemte motionären i sammanhang härmed hemställt, om icke, då, efter hvad kändt vore, Dom-Kapitlen kunde sköta Kyrkans angelägenheter under Biskoparnes ofta inträffande frånvaro lika väl som Biskoparne sjelfva, när de voro i utöfning af embetet, samt, derest en öfverstyrelse för Kyrkans och Presterskapets enskilda gagn vore af nöden, det syntes vara nog om Staten aflönade en Biskop med dubbel så stor lön, sorn en Pastor af l:sta klassens Pastorat skulle • erhålla, de betydliga Biskopslönerne i öfrigt kunde, i mån af innehafvarnes afgång, till Staten indragas och derigenom uppkomne besparingar användas till det lägre Presterskapets aflöning.
2:o af Riksdagsmannen Johannes Nilsson från Malmöhus län, hvilken, utgående från enahanda åsigt, att det sätt, på hvilket Presterskapet för närvarande aflönades, vore olämpligt och derjemte Underligt för dess rätta verksamhet, samt att en förändring deruti följaktligen vore af högsta behof påkallad, föreslagit, att förordnas måtte, det alla Presterskapets nu varande inkomster må inflyta till Stats-Kassan, och i stället Presterskapets löner, i likhet med andra tjenstemäns, uti kontanta penningar till bestämda belopp utgå af Statens medel, vid reglering af hvilket aflöningssätt borde i främsta rummet tillses, att en Christlig själavård befrämjades, samt vidare dels att icke någon ordinarie Prest finge mindre uti inkomst, än hvad han till sitt och sin familjs anständiga underhåll behöfde, dels äfven att icke, såsom nu vore fallet, en del Prester linge en öfver höfvan stor lön, under det andra knappt nog hade bröd för dagen; och har motionären, som i öfrigt åberopade innehållet af den utaf honom vid sednaste Riksdagen i detta ämne väckta motion, ansett att en Kyrkoherdes inkomster borde bestämmas Allm.
Utsi), neli Ekon.-Ulsk. Betänk., ,V:o 80. till högst 5,000 R:dr och minst 2,000 R:dr, samt en Komministers lön uppgå till högst 2,000
R:dr och minst 1,000 R:dr, allt Riksgälds.
Härförutan har motionären gjort framställning derom, att, då Pastorsadjunkter, oaktadt de ofta nog lingö uträtta de besvärligaste af Pastors göromål, vanligen icke åtnjöto högre lön än 100 eller 150 R:dr R:gs, hvaraf den gifna följden vore en skuldsättning, som måhända för all framtid menligt inverkade på deras ekonomiska ställning, och billigheten således fordrade, att deras vilkor förbättrades, jemväl Pastors-adjunkters löner mätte, efter beskaffenheten af det Pastorat, uti hvilket de tjenstgjorde, bestämmas till vissa belopp af högst 600
R:dr och minst 400 R:dr samma mynt, oberäknadt fritt husrum och kosthåll, samt att nämnde lönebelopp mätte åtminstone till en del utgå af Statens medel.
Uti denna motion hafva Riksdagsmännen Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län och Petter Mårtensson från Jönköpings län instämt. 3:o af Riksdagsfullmägtigen Carl Nilsson från Östergöthlands län, som anfört, att, då den lön, som af de ofta ganska väl aflönade Kyrkoherdarne i allmänhet bestodes deras Adjunkter, vore alltför otillräcklig, samt den utväg till lättande af deras bekymmersamma ställning, församlingarne flerestädes sökt bereda genom så kallade offer, gåfvor vid husförhör och kollekter, vore olämplig och förödmjukande, det utgjorde en vigtig angelägenhet för Rikets
Ständer att söka åstadkomma någon förbättring uti det extra ordinarie Presterskapets lönevilkor.
Härvid vore dock ej meningen att förorsaka någon ytterligare tunga lör församlingarne, som lönade sina Pastorer och således borde vara fria från alla bidrag till aflöning åt deras Adjunkter, utan att Pastorerne, då de af en eller annan orsak påkallade biträde af Adjunkt, skulle vara pligtige att af egna tillgångar bestå detta biträde en viss, tillräcklig lön.
Det kunde icke med fog invändas, att en ömsesidig frihet vid betingandet af lönevilkoren skulle leda till det önskade målet, så länge hos Dom-Kapitlen qvarstode en missiv-rätt, som frånkände den extra ordinarie Prestmannen rättigheten att fritt besluta sig för hvilken han ville biträda, eller, derest nöjaktiga löneförmåner icke erbjödos, fritt fä taga afträde och söka sin utkomst pä annat håll.
Adjunkternes nuvarande ringa aflöning hade dessutom haft till följd dels en lätthet för Pastorer att be gagna biträden, hvilken ganska menligt inverkade på det sannt kyrkliga lifvet, och dels en öfverhandtagande Prestbrist, för hvars afhjelpande Rikets Ständer vid sednaste
Riksdagen beviljat ett ärligt anslag af 2,000 R:dr B:ko till stipendier åt theologi* studiosi, utan att den dermed åsyftade verkan hittills blifvit märkbar.
Väl hade, med föranledande af Rikets Ständers vid 1834 års Riksmöte gjorda underdåniga framställning, Kongl. Majit år 1839 utfärdat Nådigt Cirkulär till samtliga Dom-Kapitlen i Riket med förständigande att med berättelse om det extra ordinarie Presterskapets aflöning inkomma och, der densamma 6 Altin, flen'.- lich Kknn.-Llsk. fiel Anil; H :n SJ}. ej voro afpassad efter dessa tjenstemän* arbete oell behof samt tilleus kraf, på Prestmöte» med det der församlade Presterskapct, om sådana förbättrade vilkor öfverenskomma, men då, detta oaktadt, det extra ordinarie
Presterskapets betryckta belägenhet ännu vore densamma, som före är 1834, ville motionären, hvilken hyste den öfvertygelse, att genom den ifrågaställa löneförhöjningen skulle framkallas dels förbättring i den extra ordinarie Prestmannens belägenhet och deraf härrörande fördel för Kyrkan, dels Pastorernes sjelfverksamhet, dels Prestbristens afhjelpande och dels slutligen återgång till Statsverket af ofvanomförmälda årliga anslag till stipendier, föreslå: att ecklesiastik ordinarie tjensteman, som önskade vikarius, måtte till denne, i likhet med hvad bland
Rikets civile embets- och tjenstemän från längre tider tillbaka egde rum, afstå halfva lönen; att ecklesiastik ordinarie tjensteman, sorn önskade Adjunkt, borde till honom afstå en fjerdedel af lönen; att Dom-Kapitlens missiv-rätt mätte pä det sätt bestämmas, att extra ordinarie Prestman befordrades till fördelaktigare vikariat eller adjunktur efter tur och ålder; samt att, då genom sådane stadgande» tillräckligt antal Prestkandidater otvifvelaktigt skulle blifva tillgängligt oberoende af de till stipendier anslagno 2,000 R:dr, dessa medel mätte varda till Statsverket indragna; 4:o af Riksdagsmannen Lars Gustaf Sandberg från Westerbottens län, hvilken, i den öfvertygelse, att det icke funnes något annat lämpligt och tillika skyndsamt verkande medel till förbättrande af det obefordrade Presterskapets yttre ställning och dymedelst till undanrödjandc af en bland den ölVcrklagade Prestbristens förnämsta orsaker, än en så beskaffad reglering af de till Adjunkterne utgående arfvoden, att de på en gång kommo att stå i ett billigt förhållande till de med ordinarie beställningarne förenade löner och tillika blefvo någorlunda tillräckliga för bohofvet, gjort framställning derom, att, då det icke vore att vänta det en sådan reglering kunde åvägabringas på Prestniöten, sorn endast sällan höllos och voro så sammansatta, att. äfven om den korta tiden medgåfve öfverläggningar i mera vidtomfattande frågor, det lägre
Presterskapets fördelar likväl icke blefvo der behörigen bevakade, samt det enda resultat, som vid dessa möten uti nämnde hänseende hittills vunnits, bestått deri, att ett minimum för Adjunkts-arfvoden blifvit bestämdt inom olika stift till olika belopp af 50 till 100 R:dr B:ko eller af 8 till 10 tunnor säd jemte fritt vivre, om otillräckligheten af hvilket arfvode någon bevisning ej behöfde förebringas, Rikets Ständer måtte, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med ett, för mera än 150 är sedan af Biskop Svedberg uppgjordt, förslag, lör sin del besluta: , Atlin, flciv.- nefi r.knn.-iitk. /lehin!;., i\’;n SO. 7 att. utan afseende å alla vid Prestniöten inom stiften gjorda öfverenskommelser om Adjunkters aflönande, dessa tjenstemäns arfvoden måtte hädanefter utgöras i bestämdt förhållande till de med hvarje ordinarie beställning förenade löneförmåner, nemligen med 20 procent af taxerade lönen, när Ordinarius till hälften dcltoge i göromålen, och med 30 procent när Adjunkten ensamt bestridde tjenstgöringen; att, med upphäfvande af hittills gällande författningar om rättighet för Pastorer, Komministrar och deras sterbhus att utfärda kallelse för viss person, Domkapitlen måtte förklaras hädanefter böra vid utfärdande af förordnande blott afse församlingarnes bästa och de missiverades i tjensten förvärfvade anspråk på högre aflöning samt noga hålla hand deröfver, att icke någon missiveras till en ort, der hans verksamhet icke är af behofvet oundgängligen påkallad; att, då förflyttning af Adjunkter understundom vore med församlingarnes bästa oförenlig och hinder således kunde möta emot att belöna de äldre och mera förtjent» genom anställning å förmånligare plats, tillgång till ett sådant belönande och tili de mindre arlvodcnas förbättrande måtte beredas genom en af de betydligare utgående jemknings-procent, samt att, för detta ändamål, Konsistorierna borde vid början af April månad hvarje år tillställa Kontraktsprostarne en verkställd fördelning af alla i stiftet varande adjunkturer i tre klasser, den l:a innefattande de äldste till ett antal af en ljerdedel eller närmast derunder, den 2:a likaledes en fjerdedel och den 3:e alla de öfriga; oell borde Adjunkt af l:a klassen erlägga 10 procent af hela det belopp, hvarmed hans arfvode, vivre inberäknadt, öfverskjöte 200 R:dr Banko, så vida detta öfverskott icke uppginge till mera än 100 Rdr, 15 procent om öfverskottet uppginge deröfver till och med 150 R:dr, 20 procent från 150 till och med 200 R:dr,
25 procent från 200 till och med 250 R:dr o. s. v., samt denna afgift minskas med { för en betalande Adjunkt i 2:a klassen och med i i den 3:dje klassen; hvarefter den tillgång, som härigenom bereddes, borde af Konsistorium med Kontraktsprostarnes biträde användas i främsta rummet till uppbringande af ringare arfvoden till 200 R:dr B:ko, och vidare, i den mån medlen dertill förslogo, till utdelande af 66 R:dr 32 sk. åt Adjunkter i l:a klassen, och af 40 R:dr ät dem i 2:a klassen; att Adjunkt måtte ega rätt att, efter afdrag af den i nästföregående moment nämnde jcmknings-procent, hvilken vid ecklesiastik-årets slut af Ordinarius till Kontraktsprosten redovisas, i kontanta penningar uppbära sitt arfvode qvartalsvis, dervid för fritt vivre finge afräknas 100 R:dr B.ko om året; att, flir mera reda och lättnad vid räkenskapernes uppgörande, det från hvarje lägenhet utgående arfvode borde, genom Konsistor» försorg, bestämmas st Allin.
Ilesv. och Eletin,-tjuk. llcldnk., Aho SO. för fern år i sender efter, från Landskontoren erhållna, uppgifter å medel-inkomsten för de nästföregående fem åren, likasom berörde medel-inkomst finge höjas eller sänkas till närmast liggande tiotal af riksdaler; samt att. för den andel af den så kallade jcmknings-procenten, hvilken icke kunde genom Kontraktsprost utanordnas, den redogörare, som af Stiftsstyrelsen eller Prestmöte utsåges, skulle ega att beräkna sig 2 procent till godo; dock ansåge motionären detta förslag icke vara lämpligt för efterrättelse inom Stockholms stad.
Hvad sålunda blifvit framställdt har Utskottet tagit under noggrannt öfvervägande; och då de särskilda förslagen synas kunna, under vissa allmännare fördelningar, sammanföras, har Utskottet ansett lämpligt att till besvarande upptaga motionerne under nedannämnde hufvudpunkter, af hvilka först tordo böra tagas i betraktande: A) fråg an om ändringar i Pastor emes nu varande, aflöning ssä t/.
I afseende härå får Utskottet meddela, att motioner i samma syfte, som de nu väckta, blifvit framställda så väl vid 1847— 1848, sorn 1850— 1851 årens Riksdag.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet vid förstnämnde
Riksdag afstyrkte väl tillvägabringandet af kontanta löner för Presterskapet, men föreslog, till förekommande af de olägenheter, som voro en följd af de äldre författningarne rörande beräknandet och uppbörden af dess inkomster, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes anbefalla samtlige de församlingar, hvarest behörigen stadfästade konventioner icke förut voro uppgjorda, att antingen och helst under då varande Kyrkoherdars tjenstetid eller ock sednast och ovilkorligen vid deras afgång, under ledigheten, uppgöra lönekonventioner, upptagande och bestämmande alla, Pastors ordinarie och extraordinarie, inkomster, af hvad namn de än voro, eller ock dessa löneposter sammanförda, sä vidt möjligt vore, in natura eller, om så hellre kunde öfverenskommas, i penningar, så att derefter ingen afgift till Pastorerne blefve åt godtycket ofverlemnad, samt att, om svårigheter å endera eller å båda parternes sida skulle möta.
Maj:t ville begagna sin höga rätt att, enligt sista momentet i Kongl. Kungörelsen den 3 April 1816, »efter i hvarje »fall förekommande omständigheter, dessa konventioner i Nåder reglera och för »en tid af 25 till 50 år fastställa»; och har Ekonomi-Utskottet vid 1850—1851 årens Riksdag yttrat, att då Utskottet delade den åsigt, att de med Presterskapets aflöningssätt, sådant det enligt äldre författningar vore bestämdt, förenade olägenheter, bestående hufvudsakligen uti det obestämda i afseende å inkomsternes belopp på de ställen, der så kallade konventioner icke voro träffade, samt uti olämpligheten af den form, under hvilken några af de extraordinarie Pastors in - Allm.
Ilesv. och Eleon.-Vlsk. lie länk., N:o SO. 9 inkomsterna utgingo, bäst kunde afhjelpas genom tillämpning af det utaf Rikets Ständer, i enlighet med hvad föregående Riksdags Ekonomi-Utskott, på sätt nyss är nämndt, tillstyrkt, till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga förslag, men deremot icke ansåge. sig kunna understödja hvad i afseende å Presterskapets aflönande af Staten blifvit föreslaget, funne
Utskottet motionerne ej böra till någon åtgärd föranleda.
I öfverensstämmande med så väl vederbörande Utskotts som Rikets Ständers vid föregående Riksdagar yttrade åsigter inser Utskottet väl olägenheterne af Presterskapets nu varande aflöningssätt, men finner äfven många och stora svårigheter möta dels för åstadkommande af en sådan reglering, hvarigenom lönerne kunde, efter pastoratens beskaffenhet, bestämmas till vissa belopp, och dels för införande af något utaf de föreslagna sätten för Presterskapets aflönande med kontanta penningar af statens medel.
Att icke tala om de hinder för en sådan reglering, hvilka skulle kunna hemtas från Presterskapets privilegier, finnas en mängd sådana, hvilka ligga i sakens egen natur.
Så vidt det nemligen, i anseende till oberäkneliga särskilda förhållanden å olika orter och olika tider, torde kunna anses nära omöjligt att åstadkomma en lika fördelning eller jemförelse af pastoraten med hänsigt till den med själavården och embetets utöfvande i öfrigt förenade möda, lärer äfven en rättvis klassifikation af pastoraten med afseende på lönerne icke låta sig verkställas; och ehvad de lönebidrag, som i alla händelser borde af församlingarne fortfarande utgöras, finge, såsom Riksdagsmannen Anders Jonsson föreslagit, efter lönegifvarens godtfinnande, antingen in natura lemnäs till Pastor emot dennes qvitto eller ock till Kronans uppbördsman med penningar levereras, eller bidragen skulle enligt Riksdagsmannen Johannes Nilssons förslag, ovilkorligen till uppbördsman utgifvas, vare sig med penningar eller varor, blefve den gifna följden ett, i väsendtlig mån förökadt, uppbörds- och redovisningsbesvär; likasom enligt sistnämnde förslag, olägenheter uppstodo, å ena sidan för löngifvaren, sä framt han före uppbördsstämman vore nödgad att föryttra sina produkter, och å andra sidan för Staten, om förvaringsrum för de levererade persedlarne måste anskaffas och förvaltning deraf bekostas.
Lämpligaste mediet för undvikande af de nu öfverklagade olägenheterne anser Utskottet deremot vara åvägabringandet af så kallade konventioner; och som enahanda åsigt blifvit yttrad jemväl uti de, med anledning af Rikets Ständers ofvan omförmälda underdåniga förslag i detta ämne, af Konsistorierna samt Kongl. Majrts och Rikets Kammar-Kollegium afgifna underdåniga utlåtanden, hvaraf skäl torde kunna hemtas till förmodan, att hvad föreslaget blifvit kommer att vid en snart förestående underdånig föredragning vinna Nådigt afseende; alltså och då Utskottet icke kan finna, att ett mindre jordbruk, sådant som vanli11 ih. lill It.
Sl. Prut.
ISS3 A issi.
IS Hafi. 2 *0 Allm. Besv.- och Ekon.-Etsk. Betänk., A.o SO. gen åtföljer kyrkoherdebohlen, är störande för Pastors andeliga verksamhet eller i öfrigt olämpligt, men åtskilliga fördelar i mer eller mindre vigtiga afseenden derigenom erbjuda sig, hvadan de löneförmåner, som genom boställen med dertill hörande jord beredas Presterskapet, efter Utskottets tanka, icke böra afskaffas, får Utskottet vördsamt hemställa, att å motionerne i denna del ej må fästas afseende.
Vidare förekommer: B) frågan om Komministrarnas aflöningssätt och förbättrande af deras vilkor.
Sedan, med anledning af väckta motioner i detta ämne, Ekonomi-Utskottet, vid 1847—1848 årens Riksdag tillstyrkt, det Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, att, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad i afseende på Pastorernes aflöning, på sätt ofvan omförmäles, blifvit föreslaget, Kongl.
Majit täcktes i Nåder anbefalla samtliga de församlingar, der ej sådane af Kongl.