Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti 9:de punkten af detta Betänkande har, i anledning af särskilda vid innevarande riksdag framställda yrkanden att de före 1856—1858 årens lönereglering på allmänna indragningsstaten förflyttade embets- och tjenstemän måtte tilläggas enahanda vilkor, som deras vederlikar efter denna tid erhållit, Utskottet, bland annat, yttrat, alt, enligt Utskottets tanke, det vore mindre lämpligt det åtgärder vidtoges vare sig för alt höja eller minska af Rikets Ständer beviljade pensioner; och ehuru
Utskottet anser det vara af vigt all denna grundsats i allmänhet noggrann! iakttages, bar dock vid föredragning hos Utskottet af olvanberörda motion sådana omständigheter förekommit, hvilka synas böra föranleda dertill att Rikets Ständer må taga i öfvervägande huruvida icke ett undanlag i afseende å den afskedade Regements läkaren OpphofT tilldelade pension skäligen bör ega rum.
Det bar nemligen blifvit upplyst, att OpphofT varit i Statens tjenst omkrig 50 år, deraf 55 år såsom Regementsläkare vid Konungens Andra Lifgarde, alt han bevistat fälttågen 1805—1807 i Tyskland, 1808 och 1809 i Finland samt 1815 och 1814 i Tyskland och Norrige, derunder hans tjenstgöring varit både mödosam och trägen, samt att OpphofT, som nu uppnått 75 år, dels genom nästan fullkomlig förlust af symörmågan och dels genom sjuklighet i öfrigt, blifvit helt och hållet urståndsatt alt genom enskild praktik bereda sig någon inkomst utöfver honom tillagda pensioner, utgörande från allmänna indragningsstaten 600 R:dr och ett lika belopp från Arméens pensionskassa, har Utskottet ansett billigheten fordra att Doktor OpphofT, som under en särdeles långvarig och väl vitsordad tjenstetid gagnat det allmänna, försälles i sådan ställning att på ålderdomen han icke må sakna nödiga medel för sitt uppehälle, hvilket synts Utskottet kunna ske derigenom att ett ytterligare årligt bidrag af 600 lt:dr uti den honom förut från Statsverket tilldelade pension beviljas.
På grund af hvad sålunda blifvit anfört, tillstyrker Utskottet: alt Rikets
Ständer bevilja en årlig tillökning af 600
R:dr uti den för Regementsläkaren C. A.
OpphofT å allmänna indragningsstaten uppförda pension, hvarigenom denna pension från och 62 Siats-Utskottets Utlåtande N:o 153. med näst in trädande slatsregleringsperiod kominer att utgå med 1,200 R:dr årligen. 56:o.
Uti en inom Borgare-Ståndet väckt motion (N:o 42) liar Herr Alander föreslagit, att Regements-kommissarien Christ.
Magnus Almberg, hvilken i 44 år varit anställd i Stålens tjenst, nemligen från år 1610 lill år 1022 såsom Underofficer, från nämnde tid till år 1829 såsom Kommissarie vid Arméens 5:te Passevolans-kommissariat och derefter såsom Regements-kommissarie vid Hallands infanteribataljon, hvilken beställning han ännu innehade, mätte, sedan han numera uppnått en ålder af 60 år, förklaras berättigad att, efter erhållet afsked, varda å allmänna indragnings-staten upplörd till åtnjutande under sin återstående lifstid af en årlig pension af 400 R:dr, motsvarande hans i egenskap af Regements-kommissarie nu innehafvande lön; varande såsom ytterligare stöd härför andraget, att i händelse Almberg tagit afsked ur Statens tjenst år 1829, då 5:te Passevolans-kommissariatet upplöstes, han, i likhet med sina dåvarande (jenslekamrater, fått på indragningsstat intill sin död behålla sin då innehafvande lön samt att vid Almbergs afgång från Regementskommissarie-platsen, denna kommer att med annan tjenst förenas och med ett mindre aflöningsbelopp förses, så alt åtminstone icke iner än J af den ifrågasatta pensionen komme att såsom ny utgift belasta Statsverket.
Utskottet har tagit delta ärende i öfvervägande; men då Almberg ännu icke uppnått den för civile embets- och tjenstemän i allmänhet stadgade pensionsålder samt Utskottet för öfrigt anser alt framställningar af förevarande beskaffenhet, de der afse alt till förmån för någon viss tjensteman bereda ändring uti de för rättighet till pensions åtnjutande å allmänna indragnings-staten gällande föreskrifter, böra, innan desamma hos Rikets Ständer anmälas, vara af vederbörande embelsmyndigheter i behörig ordning utredda och pröfvade, har, på grund häraf och då någon utredning om och i hvad mån nu ifrågakomna förslag må vara förtjent af uppmärksamhet, icke blifvit, så vidt Utskottet känner, verkställd, Utskottet saknat anledning motionen understödja och hemställer derför att Herr Alanders i berörda häuscende gjorda framställning må af Rikets Ständer lemnäs utan afseende. 57:o. Från Ifidderskapet och Adeln har Utskottet erhållit remiss å en inom nämnda Riks-Slånd af Herr Lannerstjerna, A., väckt motion (N:o 75), angående pension från allmänna indragnings-staten för f. d.
Regements-skrifvarcn vid Lifregementsbrigaden, Fältkamereraren Olof Guslaf Ahlborg', i hvilket hänseende motionären anfört, hurusom Ahlborg, född den 10 Augusti 1791, varit i Statens tjenst sedanden 50 April 1814, då han erhållit fullmagt alt vara Kanslist i Westmanlands län, hefordrats den 1 November 1816 lill Mönsterskrifvare vid Lifregements-brigadens grenadierkorps, den 9 Augusti 1817 till Länsnotarie i nämnda län och den 8 December 1824 till Regements-skrifvare vid Lifregements-brigaden, då bestående af dragon-, husar- och grenadier-korpserna, men måst, i följd af sjuklighet, ådragen Stats-UtslcoUets Utlåtande N:o 153. 63 genom öfveransträngning i tjensten, år 1843 taga afsked från sistnämnda befattning, dervid från Arméens pensionskassa tillagts honom årlig pension af 450 R:dr R:mt.
Som Milborg, vid nu uppnådda 7 ! års ålder, lede af ålderdomskrämpor och ytterst svag synförmåga, så att lian icke kunde med något slags göromål sig befatta, «amt med två oförsörjda döttrar, af hvilka den ena jemväl vore af långvarig sjukdom oförmögen lill arbete, befunne sig i mycket knappa omständigheter, har motionären föreslagit att Ahlborg måtte för sin återstående lifstid af Statsverket erhålla en årlig pension af 900 R:dr, helst den regementsskrifvare-befattning, Ahlborg innehaft, nu vore delad emellan tre särskilda tjenstemän, hvilka hvardera hade rätt till pension å samma belopp, som Ahlborg nu åtnjöte.
Hvad sålunda förekommit har Utskottet tagit i öfvervägande, men, då Ahlborg redan innehar pension till det belopp, som, enligt gällande föreskrifter, bör honom för hans verksamhet i Statens tjenst tiligodokomma, har Utskottet ej kunnat till förevarande motion tillstyrka Rikets Ständers bifall. 58:o.
Uti särskilda hos Rorgare- och Ronde-Stånden väckta motioner hafva Herr Ljungberg (i motion N:o 164) och Riksdagsfullmägtigen Sven Heurlin från Kronobergs län (i motion N:o 505) fästat uppmärksamheten derå alt Vågskrifvaren Lorentz Ferdinand Montelius, efter alt i 40 år hafva biträdt och derunder i 28 års tid varit anställd såsom e. o. Kammarskrifvare vid Kongl.
Tabellverket samt under nämnde tid hafva med utmärkt flit, noggrannhet och omsorg utfört det mödosamma och grannlaga tabellsammanräkningsarbetet, upprättandet af de s. k. ”liggarne” och de efterhand offentliggjorda generalsammandragen, numera genom nämnde embetsverks sammanslagning med Statistiska centralbyrån och en förändrad arbetsordning sett sig förhindrad att med denna befattning fortfara och sålunda blifvit beröfvad en för honora och hans familj nödig och påräknad inkomst, som under en lång följd af år uppgått lill 800 å 900 R:dr årligen; och hafva motionärerne på grund häraf föreslagit alt Montelius, hvilken nu vore 57 år gammal, och hvars synförmåga under ofvanberörda sysselsättning blifvit så försvagad, att han numera icke kunde verk ställa något ansträngande skrifvaregöromål, måtte, utan afseende derå att Montelius icke haft ordinarie anställning i nämnde verk, för sin återstående lifstid tilldelas en årlig pension af 500 lV.dr.
Utskottet vill icke bestrida att ju Montelius under sin långvariga tjenstgöring vid Kongl.
Tabellverket ådagalagt en berömvärd verksamhet, men då Montelius ännu icke uppnått någon högre ålder, som må kunna berättiga honom till undfående af någon pension, har Utskottet ansett ofvan anförda motioner icke höra till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 59:o Inom Borgare-Ståndet har Herr Staaff (i motion N:o 272) anfört hurusom August Welkewitz, hvilken år 1816 inträdt i Statens tjenst och sedan år 1844 64 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 153. varit anställd såsom förste Landtmätare i Wester-Norrlands län, med denna befattning, under åren 1845—1855, förenat den af styresman för afviltringen i nämnda län; att Welkewitz, hvilken för sistnämnda befattning åtnjutit ett arfvode af, till en början, endast 400 Ridr Banko, hvilket dock sedermera förhöjts till 633 R:dr 16 sk. nämnda mynt, deremot varit förbjuden att under den tid han befattningen innehade handlägga privata landlmäteri-förrältningar, hvilka bort inbringa honom en inkomst betydligt öf\erstigande det honom tilldelade arfvodet; samt att Welkewitz, efter det han med afvittringsbefattningen upphört, icke, på sätt Läns-styrelsen och Chefs-embetet tillstyrkt, erhållit någon ersättning för de minskade inkomster lian lill följd af afvillrings-uppdraget fått vidkännas; och har motionären på grund häraf, och då Welkewitz, som nu vore 64 år gammal, genom eli armbrott, ådraget under en afviltringsresa, icke ens kunde sjelf sköta sin förste landtmätaretjenst utan för dess förrättande måste åt en vikarie afstå en del af sin ändock väl knappa lön, föreslagit, att Rikets Ständer måtte bevilja Welkewitz, från och med Juli månad år 1855 och allt framgent en årlig gratifikation af 750 R:dr.
Då Kongl. Majit icke funnit skäligt bifalla Welkewitz i underdånighet framställda, af Läns-styrelsen och Landtmäteri-direktören tillstyrkta begäran om ersättning för minskade inkomster under den tid Welkewitz varit afvittrings-slyresman samt några handlingar icke blifvit företedda till upplysning huruvida det nu begärda pensionsunderstödet är, med afseende å Welkewitz’ ekonomiska omständigheter af behofvet påkalladt, har Utskottet funnit sig icke kunna tillstyrka bifall till förevarande motion. 60:o.
Genom motioner, som blifvit väckta hos Ridderskapet och Adeln under Nio 87 af Friherre Cederström, /?., och under Nio 246 af Herr Liljenstolpe, A. J., samt hos Borgare-Ståndet under Nio 99 af Herr L. V. Henschen, är föreslagit, att den för Länsnotarien i Upsala län, Landssekreteraren Olof Henrik Förberg tilldelade pension å 450 Ridr mätte lill 750
R:dr årligen förhöjas äfvensom alt hans hustru Maria Jakobina Förberg, född Nordenereulz, måtte, om hon honom öfverlefde, under sin enketid, af sistberörda pension tillgodonjuta hälften, eller 375 Ridr årligen; hvarjemte uti en hos Bonde-Ståndet väckt motion (Nio 219) Riksdagsfullmägtigen Johan Persson från Upsala län, med hvilken Riksdagsfullmägtige från samma län J. F, Fredriksson, G.
Bolin och P. F. Mengel instämt, gjort framställning om höjande af Förbergs pension till 600 Ridr, med rätt för hustrun, om hon honom öfverlefde, att, så länge hon förblefve i enkestånd, komma i åtnjutande af 300 Riksdalers årlig pension.
Af åtskilliga motionerna bilagda handlingar inhemtas att Förberg, som år 1829 inträdt i Statens tjenst, under omkring 20 års tid tjenstgjort såsom Länsnotarie i Upsala län och derunder i sammanräknade 5 år bestridt landssekreterare-tjenslen, intill dess han genom öfveransträngning i tjensten ådragit sig en sjukdom i nervsystemet, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 153. 65 systemet, hvilken anses obotlig och hvarigenom Förberg, enligt ett af Medicine Professoren Doktor Glas den 29 April nästiidet år meddeladt intyg, icke allenast för närvarande är, utan äfven för siu återstående lefnad blir oförmögen alt genom eget arbete, vare sig själens eller kroppens, lifnära sig; och får Utskottet, med hänseende till de härvid förekommande ömmande omständigheter, tillstyrka alt den Landssekreteraren Förberg tillagda pension, hvilken utgör ett honom personligen tillerkändt understöd, hvarå borgenärerne icke ega anspråk, må med början af nästa slatsregleringsperiod från nuvarande beloppet 450 R:dr till 750 R:dr årligen förhöjas.
Deremot har Utskottet ansett sig icke kunna för närvarande ingå i pröfning af den utaf ofvanbemälde motionärer jemväl väckta fråga, att Förbergs hustru, derest hon honom öfverlefde, måtte tillerkännas någon årlig pension, utan hemställer alt ifrågavarande motioner i denna del måtte lemnäs utan afseende. 61:o.
Jemte förmälan hurusom Kronofogden Carl Magnus Hasselström, hvilken, efter att i nära 47 år hafva varit i Statens tjenst anställd, i Januari månad innevarande år erhållit afsked, dervid tillagts pension från allmänna indragningsstaten af endast 2,000 R:dr, har, uti en hos Bonde-Ståndet väckt motion (N;o 524), Riksdagsfulimägtigen Johannes Svensson från Skaraborgs län föreslagit, alt, enär Hasselström vid tillträde af kronofogde-tjensten i Leckö år 1822 såsom ackord erlagt företrädarens balans till Kronan med 8,000 R:dr, genom avancements-besparingen till Staten lått tjena ett halft år utan lön samt i många år såsom Kronofogde åtnjutit ganska ringa lönevilkor, Hasselström måtte, för den händelse Rikets Ständer skulle bifalla Kongl. Maj-.ts vid innevarande riksdag gjorda nådiga framställning om förhöjning af Kronofogdarnes pensioner lill 2,500 R:dr, förklaras berättigad att från och med afskedstagande! komma i åtnjutande af denna högre pension, desto heldre som Hasselström erhållit afsked endast kort lid före det Kongl. Maj;ts ofvanberörda nådiga Proposition till Rikets Ständer afgafs.
Då Rikets Ständer, vid regleringen af utgifterna under Riks-Statens sjette Huf vudtitel, med bifall lil!
Utskottets förslag, ansett någon definitiv reglering af Landtstats-tjenstemännens löner och pensioner icke kunna vid innevarande riksdag fastställas, har Utskottet funnit sig icke ega anledning att förorda hvad motionären i ofvanberörda hänseende föreslagit, och hemställer derföre att Johannes Svenssons ifrågavarande motion icke må -till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 62:o.
Uti en hos Preste-Slåndet väckt motion (N:o 156) har Kontraktsprosten Tegnér anfört, hurusom Rikets Ständer vid 1855—1854 årens riksdag medgifvit, att sedan genom den år 1852 vidtagna förändrade organisation af Stats-koutoret, kanBih. till B.
4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 10 Haft. 9 66 Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 153. slistbefattningen i allmänna Magasinskontoret upphört, Protokollssekreteraren Anlon Olof Ekman, hvilken alltsedan år 1835 innehaft berörda kanslistbefattning, finge, till ersättning för den honom genom nämnda tjensls indragning frångångna inkomst af 458 lt:dr B:ko, uppföras på allmänna indragningsstaten till åtnjutande af enahanda belopp årligen intilldess han, genom fullmagt å annan allmän tjenst, erhölle högre lön än den lian då innehade.
Vid den tidpunkt, då denna löneersältning beviljades Ekman, innehade han såsom tillförordnad Protokollssekreterare vid Landt försvarsdepartementets Kansli-expedition den för protokollssekreterare-hefattningen då på stat anslagna lön af 1,800 R:dr R:mt.
Sedan emellertid denna lön, till följd af Rikets Ständers medgifvande vid 1856—1858 årens riksdag, blifvit förhöjd till 5,500 R:dr, hade Ekman fortfarande åtnjutit ofvanberörda honom medgifna löneersältning å allmänna indragningsstaten, äfven sedan han blifvit utnämnd till Protokollssekreterare på stat genom Kongl, fullmagt af 9 Oktober 1860, enär den, till följd af Rikets Ständers vid 1859 års riksdag fattade beslut, tillkomna löneförhöjningen endast varit provisorisk och således icke heller blifvit
Ekman genom fullmagten tillförsäkrad.
För den händelse emellertid att Rikets Ständer vid innevarande riksdag eller framdeles skulle finna skäligt besluta uppförandet på stat af denna provisoriska förhöjning i protokollssekreterare-lönen, ansåg motionären det vara tvifvelaktigt huruvida den löneersältning, som för närvarande utginge lill Ekman, vidare finge af honom uppbäras.
Skulle åter denna ersättning upphöra alt utgå, komme Ekman sålunda alt gå i mistning af en betydlig del af sin hittills varande löneinkomst, hvilket tillba— kasältande i ekonomiskt hänseende, enligt motionärens yttrande, skulle komma att menligt inverka på Ekman, helst hans löneinkomst, förvärfvad under 54 års träget arbete i Statens tjenst, utgjorde enda tillgången för hans och hans talrika familjs bergning; och har motionären, under åberopande häraf, hemställt det Rikets Ständer måtte för sin del medgifva, alt Prolokollssekreteraren Ekman må fortfarande och för sin återstående lifstid, ulan särskildt förbehåll, få åtnjuta den honom såsom f. d. Kanslist i allmänna Magasinskontoret tillagda löneersältning å allmänna indragningsstaten af 657 Rtdr R:mt årligen.
Då Rikets Ständer redan bestämt vilkoren för tillgodonjulande af berörda iöneersättning och Utskottet icke funnit något giltigt skäl vara anfördt, som bort kunna föranleda till ändring af dessa vilkor, hemställer Utskottet att förevarande motion lemnäs utan afseende. 63:o.
Genom remiss från Bonde-Ståndet har Utskottet fått lill behandling emottaga en inom samma Riks—Stånd väckt motion (N:o 465), deruti Riksdagsfullmägtigen R.
F. Gross från Calmar län föreslagit, att, enär, lill följd af Kongl. Kungörelsen den 12 Januari 1855 angående Svenska jerneflekters stämpling, jernvräkaretjensterna vid Stockholms jernvåg, såsom dåmera obehölliga, indrogos och dervid ordinarie Vrakaren vid metallvågen derstädes Lars Henrik Hjerpe från denna sin befattning skildes, utan alt blifva tillförsäkrad fortfarande åtnjutande af de med Ijensten Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 153. 67 förenade löneförmåner eller till annan tjenst transporterad, Hjerpe, hvilken numera, vid framskriden ålder och under sträfvande på en annan hana, vore i stort ekonomiskt betryck, mätte förklaras berättigad alt, i likhet med hvad vid indragning af en allmän tjenst eljest eger rum, för sin återstående lifstid tillgodonjuta en hans löneinkomster såsom Jernvräkare i det närmaste motsvarande pension af 700 R:dr årligen; men då Hjerpe i sin egenskap af Jernvräkare icke varit i Statens tjenst anställd och vid sådant förhållande del synes böra åligga den kommun, som han genom sin verksamhet gagnat, alt, om så finnes af behofvet påkalladt, honom med något understöd bispringa, har Utskottet funnit sig höra afstyrka bifall till denna motion. 64:o.
Herr F. A. Rinman har uti en hos Borgare-Ståndet väckt motion (N:o 07) hufvudsakligen anfört all, då såväl Postförvaltarnes i allmänhet, som äfven Postdireklörernes i Stockholm och Göteborg hufvudsakligaste inkomster utgjordes af sportler, vore ordinarie lönerna på stat för de sednare endast 1,800 R:dr R:mt, hvilket belopp de, vid uppnådde 65 års ålder och styrkt sjuklighet, vore berättigade att vid alskedstagandet åtnjuta i pension, men alt detta pensionsbelopp, i jemförelse med nuvarande löner äfven uti mycket lägre tjenstegrader, vore alldeles för ringa för att gifva innehafvarne anledning att från tjensten kunna afgå, läge i öppen dag, hvadan Direktören vid härvarande Postkontor, Postkamereraren m. m. S. A. Broman — vid en ålder af nära 68 år, af hvilka, enligt bilagd tjensteförteckning, olver 52 år oafbrutet tilibragta vid olikartade belattningar inom Postverket och deraf 20 år vid nu innehafvande tjenst — ej egde annan utväg för sig öppen när ännu högre ålder och sjuklighet gjorde honom oförmögen som sig borde bestrida sin mödosamma och ansvarsfulla syssla, än alt nödgas tillita Postförvaltarnes sedvanliga sätt, att år efter år söka tjenstledighet, merendels ej till fromma för den korresponderande allmänheten.
Nu egde likväl Postdirektören Broman tillika, utom ordinarie lönen, en å Kongl. Postverkets indragningsstat honom personelt tillagd ersättning för frångången sportelinkomst till belopp af 2,581 R:dr 50 öre; och har motionären i följd häraf och med hufvudsakligt afseende fästat derå, att berörda personela ersättning ovilkorligen drabbade Postverkets indragningsstat så länge Broman i tjensten qvarstode, föreslagit, alt, om Broman skulle vilja taga afsked från nu innebafvande direktörsIjenst vid härvarande Postkontor, han då, med hänseende å hans höga ålder och långvariga tjenstetid, mätte berättigas, under sin återstående lifstid, utom de honom tillkommande 1,800 R:dr R:mt, äfvenledes såsom pension få uppbära omförraälda honom personelt å Postverkets indragningsstat tillagda 2,581 R:dr 50 öre R:mt, eller tillsammans 4,381 R:dr 50 öre R:mt.
Då så vål aflöning som pensionering för samtlige vid Postverket anställde embets- och tjenstemän bestridas direkte af postmedlen, anser Utskottet olämpligt att statsmedel skulle för det af motionären ifrågaställa ändamål användas, hvadan Utskottet hemställer 68 Stats-UtsJcottets Utlåtande N:o 153. att Herr ltinmans ofvanberörda motion måtte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende. G5:o.
Uti särskilda till Utskottet remitterade motioner hafva hos Ridderskapet och Adeln Friherre W. F.
Terssmeden (i motion N:o 189) och inom Borgare-Ståndet Herr Sundvallsson (i motion N:o 250) föreslagit alt, enär Johan August Furstenhoff, hvilken alltifrån år 1837 i egenskap af Kamererare handhaft det hufvudsakliga heslvret med den, till följd af Rikets Ständers vid 1828 års riksdag gjorda underdåniga framställning om befordrande af lorvagnsinrällningen i riket, af enskilde personer inrättade och med statsmedel understödda diligensförbindelsen emellan Stockholm, Göteborg och Helsingborg, efter det berörda bolag, år 1859, till följd af den då lill en del öppnade jernvägsförbindelsen emellan Göteborg och Stockholm och den i sammanhang dermed anbefallda iudragningen af det bolaget ditintills beviljande understöd, måst upplösas, gått miste om den af honom i egenskap af Kamererare vid nämnde bolag innehafda och för hans och hans familjs uppehälle nödige inkomst, Rikets Ständer måtte, med afseende å den outtröttliga omsorg för ofvannämnda [allmännyttiga diligensinrättnings vidraagthållande Furstenhoff under sin tjenstetid ådagalagt, och då Furstenhoff, hvilken numera uppnått en ålder af 59 år, under sin långvariga tjenstetid ådragit sig eit sjuklighetslillslånd, som hindrar honom att vidare besörja något ansträngande arbete, tilldela honom för hans återstående lifstid ett årligt understöd från allmänna indragningsstalen af 1,200 R:dr.
Ehuru vid sistförflulna riksdag, då, på sätt här ofvan jemväl erinrats, motion väcktes i enahanda syftning, Stats-Utskottet hufvudsakligen af det skäl, alt omförmälda diligensinrättning, fastän med statsmedel understödd, blifvit genom eli bolag af enskilde personer lillvägabragt och uppehållen samt att Statsverket derföre icke borde belastas med pensionsunderslöd åt personer, som icke varit i Statens tjenst anställde, afstyrkt berörda framställning, äro likväl de upplysningar, som i fråga om f. Kamereraren Furstenhoff blifvit Stats-Ulskotlct meddelade, af den beskaffenhet att desamma icke helt och hållet torde böra lemnäs utan uppmärksamhet.
Det har nemligen blifvit vitsordadt alt
Furstenhoff i ofvanuppgifna egenskap städse utvecklat mycken verksamhet och att han hufvudsakligen varit den, sorn under många år med särdeles nit ombesörjt den med stort besvär förenade förvaltningen af berörda inrättning, samt att han, som numera, i anseende till ålder och flerårig tilltagande sjuklighet, icke kan erhålla någon för honom lämplig befattning, är utan alla tillgångar för sitt och sin familjs uppehälle.
Och om än erkännas mäste, all den inrättning, hvarom här är fråga, icke varit af den art, att Staten kan anses ega någon pligt alt. sedan densamma upphört, pensionera dem, sorn dervid varit anställde, vill det dock synas som borde, enär berörda anstalt varit för ett Statens ändamål ordnad, Rikets Ständer icke lemna helt och hållet utan afseende, eller undandraga sig att med något understöd bispringa den man, som egnat större delen Stats-Utskottets Utlåtande N:o 153.
69 af sin bästa ålder åt handhafvandet af denna inrättnings angelägenheter, och nu med sin omgifning befinner sig i nöd.
Af dessa skäl tillstyrker Utskottet att Rikets Ständer måtte å allmänna indragningsstaten tillägga förre Kamereraren Johan August Furstenhoff för återstående lifstid en årlig pension af 800 U:dr. 66:o.
Uti särskilda inom Irenne Riks—Stånd väckta motioner, hos Ridderskapet och Adeln under N:o 120 af Herr 0. I.
Fåhreeus, inom Preste-Ståndet under N:o 138 af Doktor Almqvist och inom Borgare-Ståndet under N:o 236 af Herr Lovén, är hufvudsakligen anfördt, hurusom för icke så lång tid tillbaka ingen skrift, som afhandlade jagtens konst eller naturhistorisk forskning, ansågs kunna undvara att illustreras af Wilhelm von Wrighls mästarehand.