Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti förevarande moment är den föreskrift meddelad, att särskilda fattigvårdssamhällen ega förena sig om bildande af gemensam arbetsinrättning eller annan gemensam åtgärd i afseende på fattigvården, i hvilket läll dock anmälan derom skall göras bos Konungens Befallningshafvande, som liar att underställa frågan Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning.
Den frihet, som salunda är vorden lemnad åt kommunerna, att i nämnda afseenden vidtaga sådana åtgärder, sorn kunna vara för dem mest tjenliga, synes Utskotten icke böra genom det af Herr Frosten Runsten föreslagna tillägg inskränkas, helst Kongl. Majit förbehållit sig att granska lämpligheten af hvarje dylik öfverenskommelse; hvarföre och då i allt fall inrättande af tvångsarbetshus, korrektions-anstalter och tukthus, lika litet sorn sättet för brottslingars behandlande, torde utgöra föremål för fattigvårds-lagstiftningen, Utskotten vördsamt hemställa, att å omförmälda förslag afseende icke må fästas. 3 §. 2 mom. af Herr Kontrakts-Prosten Runsten, att, för fattigvårdens återställande under en rättskaffens kyrklig förvaltning, det måtte stadgas, att Kyrkolterdarne eller deras medhjelpare i embetet. skola i förenade Socken-Nämnds- och Fattigvårds-Styrelser vara sjelfskrifne Ordförande (lista punkten); samt af Peter Gabrielsson, att Pastor, äfven om lian ej är vald till ordförande eller ledamot i SockenNämnden, måtte vara i Fa ttigvårds-Sty reisen ständig ledamot, med rättighet att, då mindre vigtiga frågor till behandling förekomma och styrelsen anser hans närvaro obehöflig, fran dess sammanträden uteblifva.
Ehuru det, i Utskottens tanke, ej lider något tvifvel, att inom flere kommuner, Kyrkoherden, till följd af sitt. embete, bättre än någon annan, eger kännedom håde om person- och sakförhållanden inom kommunen, tro
Utskotten likväl det vara betänkligt, att förorda någon afvikelse frän det i besagda moment förekommande stadgande, att Kyrkoherde, om lian än icke är vald till ordförande eller ledamot i Socken-Nämnden, bör, sin embetspligt. likmätigt, såsom ledamot deltaga i Fattigvårdsstyrelsen, då han finner behofvet, det påkalla.
Kyrkoherdens lämplighet till ordförande i berörda styrelse mäste nemligen i väsendtlig man vara beroende af den tid, hvarunder han inom församlingen vistats, och ilen erfarenhet lian derunder hunnit inhemta; till följd hvaraf det icke torde kunna antagas, att tillförordnade Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottens Betänkande, J/s 20.
5 Pastorer och Kyrkoherdar vid sitt tillträde af Pastorat, till nämnde befattning i allmänhet ega den skicklighet, som kan vara att finna hos flere andre af församlingens medlemmar.
Att, vid sådant förhållande, det är församlingen obetaget, att till ordförande i Socken-Nämnden och Fattigvårds-Styrelsen utvälja den person, Kyrkoherden eller någon annan, den anser dertill mest passande, är, efter Utskottens omdöme, ganska lämpligt.; och skulle, såsom Herr Prosten Runsten föreslagit, berörda sysslande, soni emellertid lärer inom åtskilliga församlingar vara åt Kyrkoherden uppdraget, komma att honom ovilkorligen och ständigt tillhöra, vore det att befara, att inom vidsträckta församlingar de manga utom området för hans egentliga verksamhet liggande göromål, hvilka Socken-Nämnden åligga, antingen åsidosattes eller blefvo hinderliga för ett nitiskt utöfvande af hans maktpåliggande kall såsom församlingens själavårdare, synnerligast. som erfarenheten gifvit vid handen der, hvarest.
Kyrkoherden och lekmän ifrågavarande befattning ömsom innehaft, att anspråken pä den förres verksamhet och hjelpsamhet vanligen varit vida större än på lekmännens.
Inom Utskotten har dessutom blifvit, upplyst, att, då behofvet påkallar vidtagande af stränga åtgärder eller sträng behandling från fattigvårdsstyrelsens ordförandes sida mot någon af de behöfvande, lekmännen oftast äro i tillfälle att med mera framgång fullgöra sitt åliggande i detta afseende, än Kyrkoherden, hos hvilken stränghet, efter allmogens föreställningssätt, icke är förenlig med hans presterliga befattning och hvars milda deltagande mot de bjelpsökande städse af hvar och en påfördras, antingen giltig anledning dertill förefinnes, eller ej.
Af dessa skäl och dä Peter Gabrielssons förslag, att fattigvårds-styrélsen skulle ega bedöma, huruvida Kyrkoherden finge från dess sammanträden uteblifva, synes Utskotten icke vara antagligt, fä Utskotten, som hysa deri öfvertygelse, att Kyrkoherdar i allmänhet, inseende vigten och betydelsen af det embete, de omhänder hafva, sorgfälligt och samvetsgrant iakttaga den förbindelse, dem, enligt så väl omförmälda moment, som 28 Kap. 4 §.
Kyrkolagen, åligger, att verksamt vårda sig om församlingens fattige, vördsamt tillstyrka, att motionerna i denna del icke må till någon åtgärd föranleda.
Morn. 3 af Peter Gabrielsson, att den enligt berörda moment fattigvårdsstyrelsens ledamöter tillhörande skyldighet att, dä fattigvårds-samhälle fördelas i kretsar eller rotar, vara ordningsmän inom de särskilde kretsarne, med åliggande att å fattigvården derstädes hafva närmare uppsigt och verkställighets-åtgärderne besörja, matte varda utsträckt jemväl till det fäll, då sådan fördelning ej egt rum.
Då uti författningens 2 §. hvarje fattigvårds-samhälle blifvit
Ienmadt öppet att ordna fattigvården på sätt efter ortens beskaffenhet och särskilde förhallanden lämpligast finnes och äfven att fördela samhället i kretsar, samt det i alla händelser, enligt 4 §., tillkommer fattigvärds-styrelsen att handhafva förvaltningen af alla fattigvårds-angelägenher, anse "Utskotten ytterligare stadgande i sådant afseende icke erforderligt. 4 §.
Af Peter Gabrielsson: att, med ändring af stadgandet i denna §. derom, att, vid fattigunderstöds meddelande, fättigvårds-slyrelsen skall afse, bland annat, den ansvarighet för behofvets afhjelpande, "hvartill föräldrar eller barn eller ock andré en - 6 Bag- samt Allm.
Besvärs- och Elon.-Utskottens Betänkande, M 20. skilde personer kunna tillförbindas, den föreskrift måtte meddelas, att föräldrar oell barn skola, i mån af behof, å ena, samt förmåga, å andra sidan, bidraga till hvarandras försörjning.
Fråga om ett stadgande af enahanda innehåll väcktes äfven vid sisthållna Riksmöte, då Lag- och Ekonomi-Utskotten i anledning deraf yttrade, bland annat, att, hvad anginge frågan om barnens, i sedeläran grundade förpligtelse att, i den mån de förmå, understödja sina föräldrar, då desse för sitt uppehälle behöfde bistånd; så torde, då i den borgerliga lagen stadgande om en sådan skyldighet ännu icke funnes meddeladt, någon bestämd föreskrift om barns förbindelse att bidraga till sina föräldrars underhäll icke lämpligen böra i lagstiftningen angående fattigvården intagas, helst lagstiftaren dervid icke skulle vara befogad att för den, sorn uraktläte att föreskriften åtlyda, vidare än som skett, stadga sådana tvångsåtgärder, som kunde tillämpas mot föräldrar, som försumma att sina barn vårda och underhålla.
Uti dessa åsigter instämma Utskotten.
Och då, enligt fattigvårds-förordoingens 1 §., arbetsför och frisk person åligger att, utan fattigvårdens betungande, draga försorg om sig och de sina, samt 6 §:s 3:dje moment innehåller den föreskrift, att om fattigvårds-styrelse, då någon söker understöd, i anseende till det hinder för sjelfförsörjning, som vården af barn föranleder, finner nödigt att öfverlemna samma vård åt någon annan person, än sökanden, denne skall vara pligtig att i män af förmåga bidraga till barnets underhåll, synes erforderlig bestämmelse, angående föräldrars skyldighet i nämnde hänseende vara i författningen meddelad; hvadan Utskotten tillstyrka, att omförmälda förslag ej må bifallas. 6 §. 3 mom. af Peter Gabrielsson: att föreskriften i nämnde moment, såsom, enligt Peter Gabrielssons åsigt, stridande mot den i 1 §., måtte bringas dermed i öfverensstämmelse.
Utskotten tro sig redan genom det ofvan anförda hafva ådagalagt, att emellan berörde föreskrifter någon motsägelse eller stridighet icke förefinnes; och anse Utskotten således Peter Gabrielssons motion i denna del böra lemnäs utan afseende. 7 §• 1 morn. af Herr Kontrakts-Prosten Bönsten, att detta moment, såsom innefattande en alltför hård bestämmelse, måtte varda upphäfvet samt fattigvårds-styrelse tillstädjas husbonderätt endast öfver sådane, sorn, enligt §:ns 2 och 4 mom.j blifva, i följd af lättja och liknöjdhet eller sjelfsvåld och oordentlighet, till sjelfförsörjning oförmögne; till stöd för hvilket (i 3:dje punkten af motionen framställda) yrkande Herr Prosten anfört, att, om ofvannämnda stadgande konseqvent tillämpades, skulle, t. ex. under tiden af en långvarigare missväxt, en mängd torpare och mindre bönder, '•så länge de behöfde anlita fattigvården, blifva, frihetsförlustige, underkastade Fattigvårds-Styrelsens husbondevälde.
Besvärs- och Ekon.-Utskottcns Betänkande, IM 20.
7 I anledning häraf få Utskotten erinra, att i 6 §:s 5 mom. den föreskrift finnes meddelad, att, om, i följd af missväxt eller annan allmännare olycka, sådan inskränkning i eljest vanliga tillfällen till erhållande af arbetsförtjenst eger rum, att arbetsföre personer, utan eget förvållande, äfventyra nöd, skall Fattigvärds-Styrelsen söka bereda möjlighet för dem att erhålla arbete.
Att för desse personer stadgandet i 7 §.
1 morn., deri Fattigvårds-Styrelsen tillerkännes målsmans- och husbonderätt öfver dem, som åtnjuta lull fattigförsörjning, så ock husbonderätt öfver den, som för maka och barn åtnjuter enahanda försörjning, samt olver andra understödstagare, så länge de, till följd af fortfarande behof, af fattigvården uppbära bidrag till sitt uppehälle, icke är tillämpligt, torde för hvar och en vara tydligt; hvarföre och då Utskotten icke kunna uti den af Herr Prosten uttalade mening, att samma stadgande till sina följder vore otillbörligen strängt, instämma, enär Fattigvårds-Styrelsen otvifvelaktigt bör öfver alla dem, som för sitt eller de sinäs försörjning af fattigvårdssamhället uppbära understöd, ega sådana rättigheter, sorn dels kunna minska eller ersätta tfe kostnader, samhället genom desse personer lä vidkännas, samt dels-lemna nödig säkerhet derför, att understödet för det afsedda ändamålet behörigen användes, Utskotten vördsamt få hemställa, att å ifrågavarande yrkande afseende icke må fästas. 4 mom. af Peter Gabrielsson, att den deri förekommande bestämmelse, att, om arbetsför person, som står under fattigvårds-styrelsens husb onde välde, vägrar att fullgöra det arbete, honom af Styrelsen eller af annan, utaf densamma utsedd, husbonde föresättes, eller om fattighjon eljest visar tredska, sjelfsvåld, oordentlighet eller sturskhet, utan att låta sig rätta deraf, att dess underhåll för någon tid lämpligen varder af Styrelsen minskadt, sådan person må till behandling såsom försvarslös i vederbörlig ordning anmälas, mätte varda upphäfd; varande derjemte af Peter Gabrielsson mot såväl berörde stadgande, som stadgandet i nämnde §:s 2 morn., anmärkt, att de icke voro med förut omförmälda bestämmelse i 1 §. förenliga, då, efter Peter Gabrielssons förmenande, Fattigvårds-Styrelse ej bör kunna tillerkännas husbonderätt öfver frisk och arbetsför person, enär denna icke vore till fattigunderstöd berättigad.
Till följd af hvad Utskotten ofvan antydt, torde en dylik anmärkning icke kunna med log framställas, vid närmare begrundande af de citerade §§:s innehåll; Och hvad Peter Gabrielssons ifrågavarande framställning i öfrigt beträffar, få Utskotten erinra, att stadgandet i 7 §:s 4 morn., likasom det i 2 morn., tillkommit i full öfverensstämmelse med Rikets Ständers vid sisthållna riksdag hos Kongl. Maj:t i underdånighet uttryckta önskan, hvilken omständighet Utskotten anse innebära tillräckligt skäl till den vördsamma hemställan, att Peter Gabrielssons motion i denna del må lemnäs titan bifall. 10 §.
Af Herr Kontraktsprosten Runsten: (4:de punkten) att med hela denna §;s uteleinnande, all omsorg om behöflige fattigmedels anskaffande och utdelning måtte varda åt kommunerna sjelfva återlemnad, att såsom en kyrklig angelägenhet ombestyras, på sätt de sjelfva finna tjenligast; 8 Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottens Betänkande., Ns 20. af Riksdagsfullmäktige!) Anders Andersson från Wermlands Ian: att mom.
1 af berörda §. matte erhålla följande, förändrade lydelse:
,-Om af kastningen af fattigvården tillhöriga fastigheter oell kapitaler, jemte inkomster of sterbhusafgifter, böter, kollektör, frivilliga gåfvor oell andra sådana bidrag, icke äro för fattigvårdsbehnfvet tillräckliga, "skall, till fyllande af bristen först erläggas en afgift för äret. af högst åtta skillingar för mans- och fern skillingar banko för qvinsperson, sorn är mantalsskrifven och fyllt 18 år; dock må för den, sorn befinner sig i särdeles knappa omständigheter, eftergift häraf kunna af fattigvårds-styrelsen beviljas.
Hvad derutöfver erfordras, fylles genom tillskott af jordegare med flere. inom. falti/fvårds-d,istrikt et varande verk och inrättnim/ar, på (/rund af å hvarje hemman eller lär/enhet, fabrik, brak eller hvad inrätt nimi som helst åsatt taxeringsvärde, upprättadt af vid sockenstämma dertill utsedde deputerade.
Men skulle ej enl/flirt om sådan taxering kunna, inom socknen eller fatliffvards-distriktet t illvägabrint/as, skall allmänna, bedil ning s-ta
xer in/jen liip/a, lill //rund flir det understöd, som till fattigvården bor ut/foras.
Ar annan grund för utgörande af nämnde tillskott inom särskildt fattigvårdssaniliälle redan antagen och af oss fastställd, eller varder sådan grund af samhällets röstegnnde, vid sockenstämma närvarande medlemmar enhälligt antagen, gälle den intilldess vid sockenstämma genom de flesta rösterna bestämmes, att den icke vidare skall ega tillämpning;” af Riksdagsfullmäktige!!
Anders Nilsson från Hallands län: att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t. i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes i nåder stadga, att fattigunderstöd, sorn fran hemman bör utgå, skall,' inom de fattigvårdssamhallen, der laga skifte försiggått, efter tunnland uppskattad jord utgöras, savida öfverenskommelse derom af de röstegande inom samhället kan träffas; af Riksdags fullmäktigen Anders Pettersson från Jönköpings län: att hädanefter endast hälften af den fattigvärdsafgift, som inom försatnlingarne ä landet kan finnas behöflig, må paför.ls jorden efter dess ursprungliga godhet eller i enlighet med det åsätta taxeringsvärdet, såsom vida bättre än hemmantalet; samt att vederbörande f.ittigvärds-styrelser må berättigas att efter heder och samvete uttaxera den ätet stående hälften utaf det erforderliga fattigvårdsbidraget af alla inom socknen boende personer, de ma vara fastighetsegare eller icke, — så att den, som för sin fastighet redan deltagit eller sitter i små omständigheter, med mänga barn att uppfostra, må helt, och ballet befrias fran denna taxering, men deremot den, som befinner sig i välstånd och lyckliga ekonomiska omständigheter, påföras så mycket högre afgift; öfver hvilka taxeringar besvär ej borde fä anföras; samt af Riksdagsfullmäktige!!
Nils Svensson från Christianstads ian: att den förklening matte utfärdas, att tjensteman för innchafvande lön, handlande för den röreke de idka, handtverkare för sin näring och egare af tulltnjölqvarnar, sågar, tegelbruk, med mera, hvarför de till staten erlägga bevillning efter 2:dra Artikeln BevilInings-förordningen, äfven skola till fattigvården bidraga efter de grunder, som uti sockenstämmo-förordningen bestämde finnas, ehvad de innehafva hemman, med åsatt hemmantal eller ej.
Hvad först beträffar Herr Kontrakts-Prosten Runstens ofvannämnda yrkande, sa och då, enligt nu gällande fattigvärds-lagstiftning, fattigvården är att betrakta såsom en staten egentligen åliggande angelägenhet, sorn genom kommunerna besörjes, mäste, efter Utskottens omdöme, staten, hvars bestämmelse det bland annat är, att Lag- saint Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottens Betänkande, NI 20. 9 att lemna möjlighet för hvarje samliälls-medlems existens, också tillse, att de kostnader, som erfordras för fattigvården, blifva rättvist och jemnt fördelade och följaktligen äfven förordna angående den grund, hvarefter de skola utgå, anse Utskotten samma yrkande icke bura bifallas.
Anders Andersson, Anders Nilsson och Anders Pettersson hafva, till stöd för sina förslag, hufvudsakligen åberopat den betydliga olikhet, till godhet, egovidd och allmänna onera, som emellan hemman inom olika trakter af samma församling, till och med inom samma by, skall förekomma; till följd hvaraf hemmantalet, vare sig det förmedlade eller oförmedlade, aldrig kunde anses såsom ett rättvist uttryck al innehafvarens förmåga att bära ifrågavarande utgifter; derjemte Anders Nilsson anmärkt, att den uti sednaste fattigvårds-förordning tillkomna bestämmelse, att tillskott till fattigvården, så vidt de af hemman utgå, böra beräknas efter förmedlade hemmantalet, ledde till särdeles obilliga följder.
Utskotten äro emellertid lika med Lag- och Ekonomi-Utskotten vid sista Riksdagen, af den åsigt, att det nu gällande stadgande, att afgifterne för fattigvården skola utgöras efter samma grund, sorn för utöfvande af rösträtt vid sockenstämma är uti 5 §. af förordningen om sockenstämmor i Riket föreskrifven, vara det lämpligaste.
Afgifterna komma då att erläggas i mån af hvars och ens deltagande uti och inflytande på kommunens öfriga angelägenheter; och antingen den ena eller andra grunden för utgörande af fastighetsegares å landet tillskott till fattigvården bestämmes, lärer en sa jemn och rättvis beskattning dock icke kunna åstadkommas, att beloppet af hvarje fastighetsegares tillskott alltid må fullkomligen motsvara hvad å fastigheten efter dess verkliga värde bör belöpa.
Af dessa skäl, och då den uti nu gällande fattigvårds-förordning intagna bestämmelse, att samma tillskott bör efter förmedlade hemmantalet beräknas, är föranledd af Rikets Ständers vid sistforflutna riksdag hos Kongl. Majit framställda önskan om utfärdande af en dylik förklaring, samt det är hvarje fattigvårds-samhälle obetaget att om antagande af annan beräkningsgrund för nämnde tillskott öfverenskomma, finna Utskotten, som sakna giltig anledning att tillstyrka Anders Anderssons förslag om förhöjning från 4 sk. till 5 sk. af den uti förevarande §. mantalsskrifven qvinsperson ålagda, bestämda årliga afgift till fattigvården, Anders Anderssons, Anders Nilssons och Anders Petterssons ofvanberörda motioner icke böra bifallas.
Vidkommande åter den af Nils Svensson påyrkade förklaring af ifrågavarande stadgande, äro Utskotten af den mening, att, ifall detsamma blifvit tillämpadt annorlunda, än motionären föreslagit, sådant härflutit från missförstånd af §:ns, efter Utskottens uppfattning, härutinnan tydliga föreskrift, samt att således någon förklaring af samma föreskrift icke är behöflig; och anse Utskotten följaktligen motionen ej böra till någon åtgärd föranleda.
Kih till K.
Prof. 1853 & 1354. 7 Sami. 2 Afd. 7 Haft. 2 II) Latt- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottens Betänkande, As 20. 14 §.
Af Herr Kontrakts-Prosten Runsten (9:de punkten): att, da stadgandet i berörda §. att mantalsskrifningen bör läggas till grund vid bestämmande afen persons rätta försörjningsställe, icke vore med föreskriften i 4:de §. att Fattigvårdsstyrelse, vid utdelande af fattigunderstöd, skall afse den ansvarighet
För behols afhjelpande, hvartill föräldrar eller barn, eller ock andra enskilda personer kunna förbindas, förenligt, enär en person kunde vara mantalsskrifven der han icke hade sina hjelpskyldige anhöriga eller den familj, i hvars tjenst han en längre tid kunnat hafva offrat sina krafter, det måtte stadgas, ’’det lior familje- och tjenstehjonsförhållandet blifva första grunden för fattigvårds ansvarighet, och dernäst lör dem, som det vidare behöfva, anvisning gifvas till mantalsskrifnings-orten, samt derefter till sockenkommunen, att, om så behöfves, med biträde af rotarnes ordnings- eller ålderman.”
Den af motionären sålunda hyllade grundsats finnes, efter Utskottens omdöme, redan i Fattigvårdsförordningen till en del uttalad såväl i dess första §:s förut anmärkta stadgande, som i 5:te §., hvarest för tjenstehjons och statfolks, saint fabriks-, handtverks-, bruks- och grufvearbetares, jemte deras hustrurs och hemmavarande harns försörjning husbonde är ålagd ansvarighet under den tid, arbetsaftalet eller kontraktet gäller, så att de icke falla fattigvården till last.
Först då någon blifver oförmögen att de sina underhålla, inträder, enligt 6:te §. skyldighet för kommunen att dem understödja, dervid dock Fattigvårds-styrelsen skall afse, bland annat, ’den ansvarighet för behofvets afhjelpande, hvartill föräldrar eller harn eller ock andra enskilda personer kunna tillförbindas; “och uti förevarande (j. är vordet bestämdt, att i fråga om fattigförsörjning en hvar anses tillhöra den kommun, der han, då behof af fattigunderstöd för honom uppstår, författningsenligt är eller bortft vara mantalsskrifven.
Denna bestämmelse lärer icke kunna utesluta rättighet för Fattigvårds styrelse att, äfven om den eller de personer, hvilka underhållsskyldighet för den hjelpsökande tillkommer, äro inom annan kommun, än denne, boende, vidtaga sådana åtgärder, som kunna finnas nödiga till deras förpligtande att sin berörda skyldighet fullgöra.
Utskotten anse således, att Herr Prosten Runstens ifrågavarande framställning ej bör till nation åtgärd föranleda. 1 morn. af Peter Gabrielsson: att den i detta moment meddelade föreskrift, att, elter iylld femtiofem års ålder, en hvar för sin öfriga lifstid bibehålies vid den försörjningsort han då tillhör, måtte varda upphäfd.
Da emedlertid ett stadgande af nämnde innehåll, i Utskottens tanka, är af behofvet påkalladt, till förekommande deraf, att socknar, hvarest, till följd af frikostiga bidrag och en hushållsaktig förvaltning, en väl ordnad fattigvård finnes, blifva otillbörligen betungade med sädane främmande personers försörjning, hvars fysiska arbetsförmåga, i anseende till långt framskriden ålder, försvagats, och hvilka således kunna blifva i behof af större understöd, än de, hvilka i en kraftfullare ålder äro i tillfälle att åtminstone i någon niån sjelfve bidraga till sitt uppehälle, få Utskotten berörde yrkande afstyrka.
Besvärs- och Ekon.-Utskottens Betänkande, Al 20.
II 2 morn. af Peter Gabrielsson: att, om det ej kan utrönas, hvarest modren till person, hvars försörjningsort ej genom §:s 1 mom. bestämmes, vid samma persons födelse egt sin försörjningsort, skyldigheten att denna person underhålla må åligga, icke, såsom nu finnes stadgadt, den kommun, der personen sjelf blifvit fodd, utan Kronan.
Utskotten kunna icke undgå att medgifva, att, såsom motionären anmärkt, en kommun, till följd af nämnde stadgande, kan få vidkännas fattigvård åt person, som aldrig varit inom kommunen mantalsskrifven eller derstädes vistats, sedan han blifvit född; med afseende hvarå jemväl
Rikets sednast församlade Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet framställde den önskan, att ett stadgande i den af motionären nu påyrkade syftning måtte utfärdas.
Men som Kongl. Majit ej funnit skäligt, att härtill lemna nådigt bifall, anse Utskotten det icke vara lämpligt, att berörda framställning för närvarande förnya, helst det torde kunna förutses, att ett sådant stadgande som det af motionären föreslagna lätteligen komme att leda derhän, att rätta försörjningsorten för en dylik person mindre noggrannt efterforskades då det vore kändt, att försörjningsskyldigheten kunde hvälfvas på staten, hvaremot, under nuvarande omständigheter, det af motionären förutsatta förhållande högst sällan torde inträffa, Utskotten hemställa alltså vördsamt, att nämnde förslag ej må till någon åtgärd föranleda. 19 §.
Af Herr Kontrakts-Prosten Runsten (2:dra punkten): att det i nämnde §. förekommande stadgande, som berättigar hjelpsökande att derom anmäla sighosKronooch Polisbetjeningen, måtte derifrån utgå, såsom stridande emot fattigvårdens egentligen kyrkliga natur, äfvensom att, i stället för orden ”anmäle sig:’ mätte i g. inflyta något uttryck med den hjelpsökandes tillbörliga sinnesstämning förenligare, såsom “gifve sig ödmjukt tillkänna", “meddele sin nödställdhet till behjertande hos“, eller något dylikt.