Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Åro bröst-arf, sido-arf eller bakarf fallne tillsammans i dens hand, som ärfves; gånge dermed som sagdt är, utan åtskillnad ifrån hvad stam egendomen är kommen. 15 §.
I arf tagen man och qvinna lika lott; och vare ej någon skillnad, ifrån hvad stam den egendom kommen är, som i arj går.
Q Cap. 1 §. erhåller denna lydelse:
När dödsfall timar, tå skall man eller hustru, som lefver efter, ehvad förord gjorde äro, richtigt uppgifva och låta noga upptekna altsammaris i boet, så löst som fast, sådant, som thet vid dödstimman var, med alla skrifter och handlingar, fordringar och gäld, i arfvingarnes,! eller theras förmyndares, eller ombudsmäns närvaro; skrifve ock samma uptekning under, ther then gälla skall, med edelig förplichtelse, åt ej något med vilja och vetskap är dölgdt och utelemnadt, utan alt richtigt upgifvit; och vare ändå plichtig, ther så fordras, åt then med ed besanna, lefver ej man eller hustru; gifve tå arfviugarne up egendomen til uptekning, eller the, som then vid dödsfallet om händer haft, och skrifve uptekningen under, som nu är sagdt.
Lyder boet under stads-domstol, eller är egendomen fastighet i stad; tåskola, när ej annorlunda sers kil dt stadgadt är, Borgmästare och Råd nämna tvä eller fere redliga män, som egendomen upteckna och värdera.
Lyder boet under annan domstol, eller är egendomen fastighet å landet; tå äga sterbhusdelägarne kalla gode män, som ef - * LafUtskollcts Betänkande, N.o 31.
15 ter bästa förstånd upteckningen och värderingen förrätta.
I presshus mage arfvingar kalla och bruka thertill, then the helst sjeilve vilja. 12 Cap. 7 §. kommer att lyda sålunda:
Nu få flere del i sätesgård, eller annan jord; kan then ej väl delas eller klyfvas; hafve tå then rätt, som större delen äger, åt efter laga värdering lösa the andra ut, antingen med penningar, eller jämngod ränta, hvilketthera, then helst vil, som lösen taga skal.
Aro de/arne lika; hafve tå broder, eller then, som ärfver broders lott, rättighet att systers lott till sig lösa.
Hvad slutligen beträffar Petter Perssons från Jönköpings
Län framställda förslag, att, derest Ilöglofl.
Ridderskapet och Adeln, för deras del, ej skulle medgifva den föreslagna förändringen i arfs- och giftorätten, densamma måtte vidtagas för Bonde-Såndet; så enär Utskottet tillstyrkt samma förändring såsom allmän lag, samt tre Riks-Stånds sammanstämmande mening utgör Rikets Ständers beslut i frågor af den beskaffenhet, som den omförmälda, anser Utskottet, vid berörde förhållande, icke lämpligt att vidtaga någon åtgärd i anledning af Petter Perssons förslag, utan hemställer, att detsamma måtte för närvarande lenmas utan afseende.
Om emedlertid den föreslagna jemlikheten i giftorätt och arfsrätt icke of Rikets Ständer bifalles, men deremot utsträckningen af istada-rätten för syskons afkomlingar antages, anser Utskottet sig höra, för sådan händelse, framlägga ett alternativt förslag till en dermed öfverensstämmande förändring i Ärfda-Balkens 3 Cap.; och föreslår alltså Utskottet, att 2, 3 och 4 A
A af samma Capitel matte, vid berörde förhållande, erhålla följande lydelse: 2 §.
Lefver ej utan enthera af them, och äro syskon til, 16 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 31. ett eller flere, efter then döda, som ärfvas skal; ärfven the med fader, eller moder, och tage fader eller moder sin del, som i i §. sagdt är, och syskonen thet, som theras fader eller moder ärfva bordt, om then lefvat.
Äro ock then dödas halfsyskon til, och komma the alle af samma fader eller moder, som död är; ärtven ock the med samsyskonen lika, broder broders del och syster systeis del.
Är någothera af sam- eller halfsyskonen, eller the alle döde, och lefva barn eller afkoinlingar efter them; träden tä the i the döde sam- eller half syskonens ställe och rätt.
Är ej utan ett sam- eller halfsyskon, som arf med moder tager; njute tå hälft hvardera.
Lefva ej sameller halfsyskon, eller afkoinlingar ejler them; tage fadei eller moder, som lefver, altsammans.
Likaledes tagen heloch halfsyskonen, eller theras barn eller afkoinlingar, alt arfvet, om både fader och moder döde äro; och delen thet sig emellan, som i 3 §. sägs.
Äro halfsyskonen födde af then fader eller moder, som lefver och sjelf aif tager; tå ega de ej någon del i thet arf. 3 §.
Nu äro både fader och moder döde och lefva syskon efter; delen de sig emellan arfvet, och tage efter landsrätt broder två delar och syster tridiung, och efter stadsrätt hälft hvarthera.
Äro ock then dödas halfsyskon till, varen the med samsyskonen samarfva; och tagen the allé, som af samma fader äro, then del, som theras fader taga bordt, och the, som af samma moder äro, then del hon taga bordt, och delen sig emellan, som förr sagdt är.
Är någor af sam- eller halfsyskon, eller the alle döde; ärfven tå theras barn, eller afkoinlingar_, som i then 2 §. stadgadt är. 4 §•
Äro ej fader eller moder, sam- eller halfsyskon, eller theras afkoinlingar til; ärfven tå farderfader och fadermoder, eller, 17 L ig-Ulskjttets Betänkande, N.-o 31. eller, ther enthera död är, then som lefver, två delar, och moderfader och modermoder likaledes en tridiung-, ther then döde Ijdt under landsrätt, men hälften, ther then ]ydt under stadsrätt.
Äro the å enthera sidan både döde, och lefver någor å andra sidan; tage then alltsamman, ehvad then är å fädernet eller mödernet.
Och kommer i följd häraf 7 §. all utgå.
Stockholm den 22 October 1844- Reservationer.
Af Herr Guntlier: ”Då jag, i afseende på giftorätten, ej funnit något giltigt skäl för bibehållande af den princip, enligt hvilken egendomens egenskap af samfällig bestämmes olika efter dess olika belägenhet i stad eiler pa landet, har jag, lika med Lag-Commiteen, i fråga om fast egendom, ansett giftorätten böra inskränkas till den, som under äktenskapet förvärfvas, utan skillnad emellan lands- och stadsfastighet.
Af Herr Lagergren: ”De betänkligheter, jag vid 1840 års Tuksda" hyste emot bifall till det då a nyo väckta föislaget om införande af likhet i arfs- och giftorätt för personer af begge könen, hafva under den sedermera förflutna tiden snarare ökats, än minskats.
Tvekande om rådligheten för det allmänna af den förändring, Utskottet i föreslående Betänkande föreslagit, har jag, i afseende pa arfs- och gdtoiätlen, ej kunnat detsamma biträda, och grunderna för min tvekan ansei jag mig böra här anföra.” Sedan qvinnans rätt till arf i Sverige först erkändes har denna rätt varit ordnad dels efter det stånd, hvartill den döde hört, dels efter clen ort, stad eller landsbyggd, der arfvet fallit.
Grundsatsen har vant att, 1 art på landet, son ärfde dubbelt emot dotter, men i stad, att son och dotter artde lika Enahanda grund har blifvit i Lagen iagttagen, 1 afseende på makars gitorätt.
Med undantag af den serskilda arfveoi dningen för Preste-Slåndet, bestäm mer den ärfda fastighetens belägenhet under lands- el er stadsrätt arfsgrunden, ulan afseende på det stånd, den dode tillhört.
Under ett hälft årtusende hafva arfsförhållandena i vårt land vant ordnade efter denna Lag; och för en hvar, som nu innehar fast egendom på landet under arfsfang (det vill säga icke genom testamente) hvilar åtkomsten på olikheten 1 arlsratt Bih. till 11 St. rrot. 1841. 7 Sami. 1 AJd. 12 Häftet. 18 Tag-Utskottets Betänkande, N.-o 31. begge: könen emellan.
Otaliga överenskommelser och beräkning,ar inom faniil|erna äro t delta ögonblick uppgjorde, efter den gällande lagen: inåm-- laliligi rättsanspråk, man och man emellan, med afseende på giftermålsföriia. i anden, jord upplåtelser, skuldsättningar , lösningsfrågor m. m., äro i denna stund stödde på grunden af den olika arfs- och giftorätten.
Och i alla dessa iaimlj- och rättsförhållanden, skulle den föreslagna ändringen i arfs- och <dftei ma s-lagarne förorsaka en rubbning, hvars verkningar svårligen kunna förut - Arfsrätten, isynnerhet den till fast egendom, är olika lanc ler icke ordnad efter absoluta eller enahanda grunder.
Man finner i serskilda länder an forstfodslorätt, än uteslutande arfsrätt för söner, än en större rätt för dessa einot den dottrarne ega, än åter fullkomlig likhet emellan begge könen!
Delta kan e, förklaras annorlunda, än att i lagarnes bestämmelser om arfsralten, . ofveraht ingått högre motiver, än privaträttens motiver, som varit ouka i serskilda länder.
I deri svenska lagstiftningen torde den olika arfsrätten utom den hö-re grund, som ligger i de större och annorlunda beskaffade fordringar staten eger emot mannen än emot qvinnan, med afseende på deras olika'verkningskrets inom samhället, hal va ett tvåfallt syftemål, nemligen dels att, så mycket som mo|hgt bibehålla jorden inom slägterne, och dels att förekomma joidens styckning! alltför små lotter.
Den statsåsigt eller det tänkesätt, som ifra t för sff.r det aiffi I" f^r t f" ' Semi'e tiderh lfVa förändrat sig; likväl SL det alltid fast, hvad vårt land angår, att jordens långt drifna styckning är skadlig och äfventyrlig, ja att den är och med hvarje å°r allt mera blifver e« veikhgt samhallsondt, som, i sina yttre allmänna påföljder (de moraliska oberäknade) skall menligt inverka på de mindre jordbrukarnes bestånd och pa SJelfva jordbrukets drift.
Då syster uudfår lika lott i jorden, som brodei skoia svår,gheterne för den hernmablifvande att lösa arffallne jordlotter oandhgen forokas, om ej i de flesta faU blifva oöfvervinnerhga.
Sliten skall biodien, om lian sitter qvar vid hemmanet, duka under för den skuldjSr? han,ge'?0ra förmas inlösen ådrager sig; eller ock, om han ej vågar .
a ,n sig i lösningen, komma, i följd af arfs-lagens ändring hemmanen ^att blifva styckade till de minsta tillåtna besutenhet, och derefter aU stycke! is inköpas af andre obemedlade jordbrukare, vanmägtige att till byggnad och häfd vidmagthålia de små hemmansdelarne, de der i allt fall s^årli^en S‘" nÖ1t0r|tigI1 bergni"S- 1 fallen skall troll gen jorden omsidei komma i handerna på capitalister, som icke sjeifve bruka La g-Ut skottets Betänkande, 7V:o 31. nen, nr]) den egentliga jordbrukande befolkning siunker c,v • * r S,M nnv;|iande sjelfständighet till blotta daglönare.
' ' sn”"”ng°m Rån jordbruket
ÄÄfÄi £ t T"'"* M dlupUns„l„„de Ib, änd ras'löljder, £"d.Hi !* t:,,'tii lnCÄ“Är*: r;1 hållets borre och allmännare interessen vid 'ijfu-in'7™'"' “‘seende, enär sarn *•1 .......Ti Tt, ' Ä Ä 1ÄK , f ............ *,u' *«o J.
OJgll förändringen så väl i arfsrätt, soin emellan.” • , v “i 1 ucu nu iorestagna den deraf beroende giftorätten, makar mJZf&totoZ' lTuMoL TtS7°r U*vm har f* fcfc« kunnat J).
Betänkande framställ,. den föreslagna förändringen skall mrrlfni- r . r , .} ^en ll|bbmng, som IVirl,Sila,,,len, m umlade ST „!L™kl “r ' '"‘'nS^'S" familj- och rätts L. on så fullständigt utvecklat, att för mig är i dessa hänseenden il "“'T atL. nägot bilägga.
En aktad Ledamot af IbesleitTn^ W P T 8' qvist, afgaf äfven under förra Riksdagen till försvar för de rn ndf" l '"' stemet ett vtlrande, hvilket svnes »der i i ... , et„.nu.
Sadlande sy märksa rubel, och jäg derföre, ehuru andra skal .ea f.ortient ;,f upp finnas, hvilka hufvudsakligen bestämt mie att iékl 1 ' ' eruLl upptagna,äfven förslag, a„se,t bore i minL äteSas, end ÄKÄ* i ekomrner och till äfventyr. skall genomlöpa Iragmenler: ”**** «•*» “% *« >«• bär inflyta följare »tp v iHvad fidet> S°m.i allmänhet gör arf rättvist och billigt?
Det måt te val vara det att produeten af fordna slägtens arbete och erfarenheti ” endl® s-kldT™ leTst S ***** T «* MlZTult seende skall, enligt Skaparens visa afsigter, komma framtida släkten till do, och derigenom närmandet till slägte,* fnllkomning beVämjil.
UtSm 20 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 31. ”detta, inser jag icke, hvartill arf i förnuftig mening skulle tjena, huru det ;’i allmänhet skulle försvaras, eller huru rättighet till arf någonsin kunde ”uppstå.
Ty, utom denna åsigt, borde, enligt förra liders bruk radrens ”tillhörigheter läggas med honom i grafven.
Jag kan icke och vill icke befrakta arf såsom medel till egoism, till maklighet, njutning och högmod, ”utan såsom medel till uppfyllande af nya plister: såsom en beständig erm”rån af ökadt ansvar för dessa gåfvors missbruk.
Mig förekommer delta ”sätt att betrakta arf lika nödvändigt och nyttigt, som det är det ei da rätfa.
Det kan icke försvaras såsom öfverlemnadt till ett godtyckligt och ”oförnuftigt, utan till ett rättsenligt och förnnlligt användande.
Det ligger ”ett missförstånd uti det påståendet, att hvar och en måtte få använda det ”han rår om, efter eget behag, ty under ett sådant vilkor rår menniska,t'ej ”om nå<*on ting: denna egoistiska sats, såsom all annan sådan, leder, icke ”till sammanhållning och förkofran, ulan till förskingring och upplösning, - ”Rättvisan består icke deruti, att alla få lika stora lotter, utan deruti, att ”hvar och en får det, som sätter honom i tillfälle att fullgöra små ål/ggans'(Jen. att svara emot sin bestämmelse, enligt de af naturen förlän ta olika ”krafter, och derigenom anvisade olika ändamål, samt enligt de serskilda ställ”ningar'och förhållanden, i hvilka en hvar står till samhälls-åligganden och ”fordringar, hvilket alltid en klok lagstiftning, så väl hädanefter, som hittills ”bör och måste afse. — — — — —■ — — — ~ ”Man och Qvinna hafva ’lika förbindelse’ i den meningen, alt hvardera äro lika förbundne att uppfylla sina pligter, men förbindelserna äro icke ”desamma.
"De bära bördorna gemensamt” (om pligters uppfyllande skall ’ -kallas börda) men de bära den derföre icke lika; ty ehuru tvänne bära * summa börda (här bemödandet för gemensamt val), sa tryckes de deiaf icke ”Qvinnan har icke styrka och uthållighet att förrätta mannens sysslor; ’mannen icke händighet och lätthet för qvinnans.
Undantagen kunna icke 'blifva lag; försummelse af pligter upphäfver ej skyldigheten att dem uppfylla. ’’Så väl daglön, som årslön, är i till 3 gånger större, för mannen, än för qvin”nan, afpassade efter arbete.
Kläder och föda, kosta dubbelt mer för mannen, ”än för qvinnan.
Qvinnor deltaga visst både ofta och mycket uti gemensam"ma arbeten, likasom de uppväxande barnen med föräldrar, men alltid med ”den åtskillnad, som naturen genom olika förmögenheter bestämmer.
Be - 21 Lag-Ulskotlets Betänkande, N.-o 31.
"traktas man och qvinna såsom närande sig sjelfva med egen arbetsluaft, ”eller, såsom förenade, arbetande för gemensamt mål, anvisas alltid löi man”ncns större krafter och större behof.
Qvirmans mödor och / tiger äro ej <j lika ”slag med mumiens, säger Utskottet, men julltut jemförlig^ Storheter af ”olika slag kunna icke jeroföras; icke eller mödor och pligter, icke eller ”aflöning och behof; utom på det sätt, att qvinnans pligter kunna vara lika ”mödosamma för henne, som mannens lör honom, da de- ömsesidigt lätt ”fullgöras
Likaså aflöningar och behof; men något, som leder till bestämd ”likhet, finnes icke, allt hänvisar till proportionj det är naturens lag. quam ”si sequimur, numquam aberrabimus.
”Ytterligare söker Utskottet ett nytt stöd för denna lagförändring ”från de arfslagar, som gälla för Preste- och Borgarebarn.
Men älven häruti hafva våra förfäder insett och följt det rätta.
Ingen afvikelse äi bär ”gjord från den lätta och i sin allmänhet antagna satisen, att matmen skall "försörja hustru och barn; det vill säga genom föräldrars bitiäde sattas i ”tillfälle att fullgöra denna pligt.
De medel, som dertill äro nödvändiga, ”har i allmänhet Preste- ocb Borgaresonen, i mer än dubbel lott, redan löi e ’ arfsdelningen vanligen framför döttrar genom uppfostran bekommit. by ”medel Lill framtida utkomst ligga lika mycket och lika säkert uti förvärf vad”skicklighet och rättighet till en viss syssla eller näring, som uti fastebref ”på rättighet att bruka en viss yta jord.
Dessa, såsom det kan synas, olika ”rättigheter äro dock lika, så villa att de i sjelfva verket endast innefatta medel ”för krafters användande på lagenligt sätt, utan hinder af andi as bihang.
Ingen eger rättighet till syssla, näring eller jord, utan under bestämda vilkor, medgifven af samhället.
Ty under andra vilkor, än samhälls-lag raed”gifvit, rår inge" om en innehafvande jordyta alt efter behag deröfver disponera.
Och kanske kommer med stigande bildning den tid, da de, som ”icke enligt förnuft och lag skött den jord, de emoltagit och skola lemna ”ifrån sig, hållas li' a strängt efter, som nu de, hvilka icke enligt förnuft ”och lag "skott den syssla, de emoltagit och skola lemna ifrån sig.
Samhal*’Jet utdelar genom dess organ, Regeringen, med samma gällande rätt och ”efter gifna lagar, Tillståndsbref alt skola så väl jord, som näring eller tjenst; ”dessa bref må nu fallas Fastebref eller Mästare bref, eller Fullmagt (Tjenstebref).
Alla tre äro de lika mycket eller bka litet Privilegier.
Alla -”innebära de, under olika vilkor, eganderätt.
Intetdera tillhör den enskilde ”eller endast är för hans skull, alla tillhöra de samhället och äro för dess 'skuld. 22 La^-T:t skottets Betänkande, K,o 31.
„ , ~Nu eSa ,)n('l4llSen Preste- och Borgaresöner, enligt samhällets lagar, ,:"t!'"he! f^nfor deras systrar; tl. v. s. äro framför dem i tillfälle alt för^ vai i va och förskaffa det, som jordras for maka cdi barns underltui/"
Ff„ m,n lorefinnes således icke olikhet, utan likhet i våra arfslagar, da .nan betraktar dem, icke till ordalydelsen, utan till deras inre väsende. 1 .
,a( er rHtt*,sa och conseqvens i vårt nuvarande lagsystem; att rnb ba något derut,, det vore icke att gå fram, utan alt gå tillhaka, det vore »alt^pa en .ytlig, och efter nytt begärlig tids hugskott afvika från det, som ai bygd t pa natur och en djupare insedd rättvisa.
”Det omnämnda "behofvet att bibel adla egande-räften a fen viss fastd. net inom samma s/,igi”. förkastar Utskottet alldeles.
För min del skallar ‘ll a )e u„o högt; icke blott uti materielt hänseende, hvilket jag värderar mindre, ulan för dess moraliska inflytande, dess kraft alt underhålla och Hiva karlek till fädernejorden, till fosterlandet, till bibehållande af god eldning och sed i flerlaldiga hänseenden inom familjer.
Att hemmansklyfning, skuldsättning och fattigdom skall genom denna lagforand ring påskyndas, är obestridligt; ty då samma dividend skall delas med till mer än 5o procent oupphörligt okad divisor, måste ju n„oterna i samma mon minskas.
Uti de norra orterne, i Dalarne, der antalet d- i Ifn<|1"i|Ö veist]Ser det af män, med stundom n procent, skallett sådan förhållande inträffa i växande proportion.
Och om än mannen genom hustrun skall återfå något af hvad honom fråntages, är väl något godt med allt detta uträttadt?
ö b , .”Pn ^ urgammal lagbestämmelse, som den ifrågavarande, vore den ock icke sa djupt och innerligt grundad uti de olika krafter och de olika „P .!* e1’ ,C 601 ]nal"'
,°ch samhälle utstaka för mannens och qvinnans olika bestämmelse och verksamhet, borde dock icke utan de vigtigaste och mest • tvingande orsaker förändras eller upphäfvas.” _______
Efter att sålunda hafva upptagit det väsendtligasie, som af Herr Prosten Jiergtjvtst blifvit i ämnet yttradt, och hvilket synts mig åtminstone rättfärdiga en billig tvekan om lämpligheten af den ifrågasatte förändringen, gai jag nu att framlägga de inkast, hvilka hos mig framställt sig emot densamma, sådan den blifvit i, Lag-Utskottets
Betänkande föreslagen att utföras. 23 Lag-Utskoth/s Betänkande, N.o 31. rilm <• ;.CSS:'-,"°' I'?
d“-e» forän.lnng i giftorätten anseUs höra ega sen e nD'"en ^ slatJna vil1 nlbyle af den nu gällande grundsaU rvcnr .anniU” SOm’|enllgt "”I* t;,nki1’ icke ‘Stigare, ulan 'kanske så Vi I SiUe>i!mi| T e) Stöder si* Pä de Po!itiskil skal, hvilka flbeten nvilcri Ul ,llJna Lmc e 2:0 Att (lå Pl''“cipen af giftorätt till half. W li f eme! an,anSe tS böra mfbl‘ls, denna princip bonit utan inskränkn t.lla.npas; och 3:o
Att, da likhet i rättigheter åberopats såsom grund o fo.slaget man e, bonit bibehålla stadgandet o.n morgongåfva för hustrun, hvarigenom hon kan komma att under sin lifstid disponera tvåtredjedelar landet^såhHes arf]fin8ar blott «« tredjedel af tillgångar,ie i boet, och förhalandet således endast blifva omvändt emot hvad nu eger rum.
Jag vill i korthet litet närmare utveckla hvartdera af dessa inkast.
Beträffande först den frågan, att, du en förändring i giftorätten ansetts Oo/a ega ruin, Jorandnngen icke hardt stadna vid utbyte af den va trallande grundsatisen emot en annan, sam ej är riktigareg
Så torde det mindre hafva vant emot den bestämd;» proportionen emellan makarnes serskilda lotter, som anmarkningarne .bordt rigtas, än emot sjelfva den princip, som ligger till gmnd för giftorätt i allmänhet, den nemligen, att äktenskapet skall vara ett satt för den ena makan att förvärfva pä den andres bekostnad.
Om ej vid äktenskapets ingående, båda makarne hafva fullkomligt lika förmögenhet (och det inträffa r troligen högst sällan) kommer åtminstone, då lika giftorätt dem emellan ndores, den mindre förmögne alltid att göra en materiell vinst, som tilläfventyrs kan hos den andre föranleda tvekan, huruvida uppriktig tillgifvenhet vant enda drdfjädern till den ingångna föreningen.
Utskottet benärnnei äktenskapet för ett b dag och med naturen af ett sådant synes öfverensstämma att, da bolaget upplöses, hvardera delegaren skall vara berättigad att först uttaga hvad han i bolaget insatt, och em last . i; vinsten sedan delegarne emellan fordelas, men så är ej förhållandet med det ifrågavarande bolaget: a den ena sidan är förlusten redan vid bolagets ingående gifven, och isamma mon den ene salt mindre penningar in i bolaget och den andre mera, i såra in mnn M i r don rfinnt »•»;; • -» ,1 ...! l _••• • i i •
. ^ vid boutredningen.
Sådane ma mon blir den förstnämndes vinst större anomalier kunna äfven inträffa med den för närvarande på landet antagna grund för giftorätten, och understundom, det måste medgifvas, i ännu högre grad, än med den föreslagna nya, men den förstnämnda förklaras af politiska skäl, hviika icke gälla för den, som blifvit i stället till antagande framställd. >24 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 31.
Den uti lagförslaget uttalade princip af giftorätt till lullften makarne emellan, kan ej anses conseqvent genomförd, då ärfd och fore a^t®“®kap®t fn r v ä r fd fa s 11° lie t på landel är från egendoms-gernensamheten utesluten.
Åt detta stadgande följer, att om den ena makan uti Wt införer ett pennmgebelopp, mångdubbelt öfverstigande värdet al den andras di fela ellei foie äktenskapet förvarfda fastighet, den sistnämnde val komme att halla ti Igodo med hälften af penningarne, men deremot för sig ensam behåller fastigheten.
Den encs anspråk på fortfarande egande rätt af penningarne synes dock inför la^en böra anses lika helig, som den andres att la uteslutande ega fastigheten® men, om äfven lös egendom skall, i anseende till den lätthet, hvarmed den kan förvandlas och förskingras, medföra mindre förmoner åt sin egare, än fast egendom, så finnes dock intet rimligt skal, hvarföre icke, uti nn ifrågavarande hänseende samma bestämmelser skola gälla for stadsfastighet som för jord å landet, lika litet,' som någre fullt giltige grunder lära kunna upp"ifvas, hvarföre, i fråga om förvärfd fastighet, skillnad skall göras deruppå, huruvida köpet blifvit afslutadt åtta dagar före eller efter äktenskapet, da troligen i de flesta fall. köpeskillingen för den inköpta egendomen ar till större delen obetald då äktenskapet ingås och sedermera godtgöres med boets sa infälla lösöre-tillgångar, Slutligen har jag ej kunnat gilla att stadgandet om morgongåfva för hustrun bibehållits såsom hetmes ovilkerliga rättighet, der hon ej barn efter mannen emer.
Uti förslaget till ny Civil lag är morgongåfvan borttagen och i stället ett utur Fransyska lagen hemtadt stadgande infordt, angående Ömsesidig rättighet för efterlefvande make, som ej af sin giftorätt och enskilda egendom kan njuta tarflig bergning och ej eller har tjenst eller nariimsfån” att lefva af, att, ehvad det är man eller hustru, blifva utaf den ■iflidnes enskilda egendom genom dennes arfvingar försedd meu ailig inkomst tju fyllnad i underhåll, så länge den efterlefvande i enklinge- eller enkestånd för bl ifver, ärligen lefver och annan utväg till försörjning saknar.
Genom detta stadgande liar jemnlikhet i rättigheter härutinnan blifvit makarne emellan upprätthållen, men så är ej förhållandet med Utskottets förslag.
Vid tillämpningen deyutaf kan inträffa, att, sedan hustiun föist såsom giftorätt erhållit hälften af boets behållning, så lager hon såsom morgongåfva, om mannen ulfäst densamma i fastighet, en tredjedel af lians behållna lott i läst och fast, eller en sjettedel i det hela.