Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr banko, till fyllande hvaraf Postverket likväl för närvarande ägde ett öfverskott, oberäknadt de medel, som, för anskaffande af ett nytt Post-ångfartyg, blifvit, med 88,000 R:dr banko, afsatte, af åtminstone 72,000 R:dr banko; att härförutan en ökad inkomst för Postkassan sannolikt skulle uppkomma derest, i sammanhang med införandet af ett uniformt brefporto, föreskrifves, att sjelfva portot, såsom jemväl i andra länder vore brukligt, erlades på det sätt, att brefven å baksidan åsättas stämpladt papper, försedt med ett gummi-artadt ämne, samt om utefter de allmänna postvägarne kontor inrättades, der man i tillästa väskor kunde insticka sina bref, hvarigenom brefvens antal påtagligen skulle ganska mycket ökas, äfvensom en fördel och vinst beredas genom bréfmärkenas användande såsom skiljemynt; till följd hvaraf motionären föreslagit Rikets Ständer att fatta följande beslut, nemligen: a) att ifrån och med 18a2 års ingång portot för hvarje enskildt bref om högst ett lods vigt ifrån och till hvilken ort inom riket som helst, bestämmes till fyra skill, banko, för till och med två lods vigt till 8 skill, banko, och så vidare för hvarje öfverskjutande helt lod ytterligare ett enkelt brefporto. b) att genom postverkets försorg brefmärken, efter Engelsk modell, anskaffas till 4 8 och 12 sk, banko valör, hvilka skola tillhandahållas allmänheten å hvarje postkontor, hvarefter alla bref ovilkorligen skola med dylika stämplar förses, för att med posten befordras; att derest brefvet skulle väga mera, än de å detsamma påhäftade märkenas sammanlagda belopp utgör, skillnadens dubbla belopp erlägges åf emoltagaren, samt c) att Rikets Höglo!!.
Ständer vid denna Riksdag må besluta, att något visst o6h till siffran bestämdt bidrag af Postverket ej å Riksstaten upptages, utan blott ett så kalladt förslagsbelopp uppföras; att, för hvarje år, Postverket till Statsverket inbetalar alla de genom postintraderna, sedan utgifterna blifvit bestridda, uppkommande öfverskott; att det må bero på Rikets Ständer att bestämma, om den möjliga brist, som derigenom uppkommer i det bidrag Statsverket hittills från Postverket erhållit, skall från annat håll, till exempel Tullmedlens öfverskott, fyllas, eller om de nu i Postverkets kassa varande behållningar, utöfver hvad som blifvit till byggande af ett nytt Ångfartyg afsatt, skola dertill användas; hvarförutan motionären, under förutsättning, att nämnde förslag, såsom Rikets Ständers beslut antages, hemställt, att Rikets Ständer i den underdåniga skrifvelsen, hvaruti detta deras beslut •frambäres inför Kongl.
Maj:t,-i underdånighet anhålla, att de närmare föreskrifter, Bevillning»- och Ekon.-Utsk.
Betänkande, N:o 2. 3 sorn i och för denna reforms verkställande kunna blifva af nöden, måtte, efter vederbörandes hörande, blifva utarbetade, hvarvid äfven borde iakttagas, att de strängaste bestämmelser emot fribrefsrättens missbrukande samt emot andra tryckta skrifters försändande med posten än sådane, som verkligen varit afsedde, då Rikets Ständer medgåfvo, att vissa periodiska skrifter m. m. skulle emot stämpelafgifts erläggande få med posterne befordras, blefv-O: utfärdade c), Hos Bonde-Ståndet: 3:o af Riksdagsfullmäktig en E.
Falck från Skaraborgs län, hvilken anfort: hurusom postinrättningen i Sverige vore för Bonde-Ståndet känd, nästan endast såsom en börda, hvars tyngd de jordbrukande klasserna nödgades bära, men från hvars fördelar de voro utestängde; att i hela vårt vidsträckta rike, funnos för närvarande blott 1,40 Postkontor, af hvilka 86 voro inrättade i städerne, samt endast 54 i köpingar och på landet* ett missförhållande, som vore lätt att inse, då man besinnade, att af Sveriges innebyggare omkring Adelar voro boende på landet;, att orsaken härtilj vore den, att man icke velat inrätta Postkontor på andra ställen än der brefvens antal kunde påräknas blifva så stort, att inkomsten åtminstone motsvarade kostnaden lör kontorets personal; att då nu vid alla Postkontor en större eller, mindre uppbörd ägde rum och dessutom penningesummor till obegränsadt belopp kunde hvarje postförvaltare anförtros, genom emottagande! eller utlemnandet af rekommenderade bref, för hvilka staten vore ansvarig, så följde deraf, att han måste vara- väl aflönad, och alt sådana Postkontor icke kunde inrättas utan betydligare kostnad; att Postkontorens antal derföre vore så inskränkt, att endast en ringa del af Sveriges befolkning kunde begagna posten; ait det följaktligen vöre angeläget, att denna nyttiga och oumbärliga anstalt, på samma sätt, som i de flesta af vår verldsdels öfriga länder, göres tillgänglig öfver hela landet, på det att den må kunna småningom utbildas till hvad den borde vara och medföra de fördelar, som dermed åsyftades; att detta kunde ske på det sätt att, utom de egentliga Postkontoren, bref finge inlemna® på. en stor mängd andra ställen, hvarest penningeuppbörd ej, ägde rum, och der således icke någon postmästare erfordrades; att man för detta ändamål uppfunnit ett serskildt slags stämpladt papper, sorn utaf afsändaren fästades å brefvet och hvarigenom portot betalades eller, rättare sagdt, brefvet friköptes, så att det sedermera forlskaflades utan vidare afgift till den ort, dit det vore adresserad!; att ett sålunda frigjordt bref alla tider af dygnet kunde nedsläppas uti en låda å; illa de för detta, ändamål inrättade emottagningsställen; och att allt hvad som der hehäf* 4 Bevillnings- och Ekon.-Utsk.
Betänkande, N:o 2. des, vore en person, hvilken hopsamlade brefven och inlade dem i en väska, som aflemnades till postiljonen, då denne färdades förbi emottagningsstallet, hvarefter väskan medföljde till närmaste Postkontor, der brefven sorterades och vidare pä vanligt sätt behandlades att dylika emottagningsställen endast medförde ringa kostnad, och kunde således inrättas på alla gästgifvare- och postgårdar, likasom i hvarje vid allmän lands- eller postväg belägen by eller enskild gård; att för verkställande af ifrågavarande sätt, att med stämpladt papper i stället för penningar betala postportot, det vore nödvändigt, att portot bestämdes lika öfver hela landet, för bref af samma vigt och icke beräknades jemväl efter afståndet af den ort dit brefvet fortskalfas; att sistnämnde, hos oss ännu gällande, beräkningssätf medförde en mängd olägenheter och vore derföre afskaffadt i de flesta Europeiska länder, äfvensom i Norra Amerika, och att resultaterne öfverallt utfallit gynnsamt, hvadan Sverige äfven borde följa exemplet, då reformen vore lätt att verkställa med ringa kostnad och i följd af ofvan anförde förhållanden, af behofvet mera påkallad i Sverige än annorstädes, der man redan förut egt ett ojemförligt större antal Postkontor än bär; att vid bestämmande af ifrågavarande likformiga porto, man borde tillse, att detsamma icke beräknas så högt, att det öfverstege hvad som nu i medeltal erlägges för den inhemska brefvexlingen, och att det torde kunna antagas, att en afgift af 4 sk. banko för bref om 1 lods vigt o. s. v. skulle till en början bäst motsvara de begge olika ändamålen, att bereda betydlig lättnad för den inhemska brefvexlingen, i förening med tillräcklig inkomst för postverket; att då likväl nämnde porto innefattade en nedsättning i den afgift, som nu betalas för de flesta inrikes bref, en minskning i postinkomsterna deraf skulle blifva en följd, såvida icke brefvens antal ökades i motsvarande mån; att man väl icke på förhand kunde med full visshet beräkna, huru snart detta här i landet komme att inträffa, lika litet som beloppet af den förlust, som i början skulle uppkomma i följd af nedsättningen, men att man kunde taga för gifvet, att brefvens ökade antal ganska snart skulle betacka förlusten, i anseende till de nya emottagmngsställen, som komme att inrättas,
de betydliga lättnader, som skulle kunna beredas för brefvexlingen och den nedsättning i afgiften, som komme att ega rum, i händelse ett likformigt porto infördes; att erfarenheten med de utrikes brefven från och till Sverige, för hvilka afgiften i sednare tider blifvit ansenligen nedsatt, visat, att inkomsten derigenom ingalunda förminskats, och att i alla länder, der ett lågt likformigt porto införts, brefantalen, på ett nästan otroligt sätt, mångdubblats; till bestyrkande hvaraf motionären åberopat förhållanderne i England, der ett uniformt porto af omkring 2J sk. banko år 1840 införts* Hevillnings- och Ekon.-UtsJc.
Betänkande, N:o 2. ii hvarigenom brefvens antal ökats från 76,000,000 till 169,000,000 och hvilken tillökning sedermera jemnt fortgått, så att Engelska postverket år 1849 befordrade omkring 337,000,000 bref, utgörande en tillökning på 10 afår 343 procent, och medförande en inkomst af omkring 24,000,000 R:dr, hvaraf behållningen, sedan kostnaderne blifvit bestridde, uppgått till 10 millioner R:dr svenskt banko, eller nära lika mycket, som hela svenska statsinkomsten; att antalet af bref, som fortskaflats från samtlige postkontoren i Sverige utgjort: åren 1837, 1838 och 1839 tillsammans 8,687,280, eller i medeltal 2,895,760 stycken, ocn för åren 1847, 1848 och 1849 tillhopa 10,042,930 stycken, eller i medeltal för sistnämnde 3 år 3,347,643 bref; att tillökningen sålunda på 10 år utgjort endast 451,883 bref eller omkring 15 procent, hvaremot postverkets inkomst syntes icke hafva ökats på dessa 10 år, enär den år 1840 utgjort 632,379 R:dr banko, och i nu gällande riksstat vore upptagen till 600,000 14:dr banko, hvilken summa ansågs lemna i behållning 115,000
R:dr banko; att utom den betydliga lättnad för uppbörden och dess kontrollerande, som sättet att med stämpladt papper betala bref, medförde, en stor fördel för staten äfven vore att påräkna derigenom, att postuppbörden inflöte förskottsvis och att man i andra länder sökt befrämja detta sätt att betala porto, genom stadgandet af en hög lösen för obetalta bref, äfvensom i de fall, dä afsändaren icke med fulla beloppet karterat ett bref, hvilket i sådan händelse ansåges alldeles obetaldt; och har motionären, på grund häraf och på det att postväsendet må motsvara den dryga kostnad och de många olägenheter, som derigenom tillskyndas Sveriges jordbrukare, föreslagit: att Rikets Ständer med den uti 57 och 60 §§ Regeringsformen dem förbehållna rätt, må besluta följande stadganden, att lända till efterrättelse från och med 1852, nemligen: § 1.
Att för orekommenderade bref, som genom postverket fortskaffas från en ort till annan inom riket, någon högre afgift ej må äga rum än fyra skillingar banko lör hvarje lod af brefvets vigt, som beräknas sålunda: att bref vägande mera än 1 lod anses väga 2 lod 55 >5 55 2 ,, ,, ,, 3 ,, 55 55 55 ® 5 5 55 55 ^ ,, och så vidare i samma förhållande för tyngre bref. § 2.
Att undantag härifrån må äga rum i den händelse, att Kongl. Maj:t skulle i nåder tillåta att, på sätt motionären här nedan föreslagit, postporto får betalas med stämpladt papper, i likhet med hvad som sker i andra länder.
6 Bevillnings- och Ekon.-Utsk.
Betänkande, Nio 21 § 3.
Alt från och med den dag, då dessa portostämplar skola begagnas, postporto för orekommenderade inrikes bref, som icke äro belagda med dylikt stämpladt papper till fulla det i § 1 stadgade belopp,, vare sig att afsändaren betalar brefvet med penningar, eller att det skall af emottagaren utlysas, må böjas till sex skillingar banko för hvarje lod af brefvets vigt, beräknad enligt den här ofvan fastställde grund. § 4.
Att något bestämdt bidrag af postverket ej må i Riksstaten uppföras utöfver hvad som kommer att beräknas för postverkets egna stat och omkostnader; men att deremot, sedan postverkets utgifter blifvit bestridda, den- överskjutande behållningen skall lill Statsverket inbetalas; Varande i sammanhang härmed det förslag af motionären vidare framstäldt, att Rikets Ständer må, enligt 89 § Regeringsformen,, hos Kongl; Maj.t i underdånighet anhålla: a) att Kongl. Maj:t täcktes vidtaga de åtgärder, som erfordras för införande af det när ofvan omförmälda sätt att betala postporto med stämpladt papper,, i likhet med det i Englend brukliga, och hvarå prof blifvit motionen bifogade. b) att sådane portostämplar till en början af 4 sk., 8- sk. och 12 sk. banko valör måtte förfärdigas och på samtlige rikets ordinarie postkontor hållas allmänheten tillhanda styckevis, till det å hvarje sådan stämpel utsatta pris, men att 100 stämplar å 4 sk. eller ett: deremot svarande antal af högre valör, måtte försäljas för ett, till åtta riksdaler banko jemkadt, belopp och så vidare. c) Att, utom nyssnämnde ordinarie postkontor, emottagningsställen för de på ifrågavarande sätt porto-stämplade bref måtte inrättas öfverallt i riket,, der det lämpligen kan ske och så, att den betungande kronobrefbäringen måtte kunna derigenom inskränkas, d) Att de till sådana emottagningsställen inlemnade eller ankommande bref, adresserade till personer i grannskapet, måtte på lämpligt sätt till dem fortskatTas. e) Att porto för bref, som på dessa ställen inlemnas, icke måtte få betalas med penningar, utan antingen sändas obetalde eller ock vara försedde med full portostämpel, enligt ofvanstående beräkningsgrund. f) Att, i annat fall, derest brefvet är försedt med portostämpel till mindre belopp, än. det, som, enligt denna beräkningsgrund, fordras för elt bref af sådan vigt, detsamma skall anses helt och hållet obetaldt; samt slutligen, gV att emottagaren, om han vill utlösa ett obetaldt bref, skall för detsamma erlägga, sex skillingar banko för hvarje lod af dess vigt, enligt samma beräkningsgrund; hvarföru - Bevillning*- och Eicon.-Ilsk.
Betänkande, N:o 2. 7 tan motionären upplysningsvis tillagt, att ifrågavarande portoslärnplar borde vara på baksidan försedde med en lösning af gummi, så att de lätt kunna fästas å brefven; att de tillverkas i hela ark, som sedermera sönderklippas, då stämplarne skola begagnas; att, vid brefvets framkomst till första ordinarie postkontor, en svart, outplånlig stämpel anbringas öfver portostämpeln, som derigenom göres obrukbar; att någon förfalskning af dessa portostämplar icke vore att befara, i anseende till deras låga valör, och svårigheten för en (örfalskare att afsätta en så stor mängd, att han deraf kunde hemta någon vinst, motsvarande kostnaden och äfvenlyrel, samt att sådan förfalskning icke skett i England, der stämplarne begagnats i mera än 10 års tid. 4:o Af Riksdagsfullmäktige!) P. Mårtensson från Jönköpings län, hvilken likaledes åberopat andra länders, i synnerhet Englands, exempel och framlagt tabeller öfver resultaterne af det s. k. penny-systemets införande i sistnämnde land, samt framställt följande förslag, nemligen: A) Att Rikets Ständer nedsätta postporto-afgiften för ett enkelt bref, vägande 1 lod victualievigt till 4 sk banko till alla rikets Postkontor, utan afseende på längre eller kortare väg, och i förhållande derefter för bref af högre vigt.
B) Att frankerings-rält medelst stämpladt papper införes och att dessa slämplar, lämpade efter det fastställda portot, af Post-styrelsen hållas allmänheten tillhanda på alla rikets postkontor, äfvensom på andra försäljningsställen; och C) Att, om Rikets Ständer skulle af bristande upplysningar och beräkningar, tillämpliga på förhållanden inom svenska postverket, se sig föranlåtne att uppskjuta denna vigliga fråga till en kommande riksdag, Rikets Ständer täckas i önskningsväg hos Kongl.
Maj.t i underdånighet anhålla, att poststyrelsen måtte anbefallas intill nästa riksdag utarbeta nödiga statistiska tabeller, som kunde komma att tjena kommande Ständer till ledning för afgörande af denna vigtiga' reform.
Hvad motionärerne sålunda föreslagit hafva Utskotten noggrant öfvervägt; och ehuru Utskotten medgifva, att bestämmandet af ett lågt medelporto, lika för hvarje bref om 1 lods vigt till alla orter inom riket, utan afseende å afståndet dem emellan, samt införandet i sammanhang dermed af brefmärken, hvarmed postporto finge betalas, skulle icke allenast föranleda en ökad brefvexling, utan äfven åstadkomma en nyttig förenkling i uppbörden och redovisningen af postmedlen samt i öfrigt fördelaktigt inverka på industriens och handelns utveckling, anse Utskotten likväl, med hänsigt till den sannolika minskning i postintraderne,, 8 Berillnings- och Ekoti.-Utsk.
Betänkande, N:o 2. sorn af reformens införande skulle, åtminstone till en början, blifva en följd, och då Utskotten, i saknad af fullt tillförlitliga beräkningar, icke tilltro sig kunna, endast på grund af förhållanderne i andra länder, på förhand antaga, att denna minskning i postintraderna icke skulle medföra en alltför betydlig uppoffring för Statsverket, sig icke kunna föreslå Rikets Ständer, att å herrar Bergs oell Murens samt riksdagsfullmäktige Falcks oell Per
Mårtenssons ofvanomförmälda förslag för närvarande fästa annat afseende, än att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, att Kongl. Majit täcktes anbefalla poststyrelsen att låta upprätta, på tillförlitliga beräkningar grundad!, förslag till införande af ett, i den syftning motionärerna antydt, förändradt system, i afseende å postväsendet, samt att nådig proposition i ämnet derefter måtte till Rikets Ständer vid nästa riksmöte blifva aflåten.
Bedling, 1851. Bevil/n.-, Lag- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Utskoltens Utlåtande, N:o 3. 1 N:o 3.
Utsk. den 14 Juli 1851, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande N:o 1, angående vi/koren för tillverkning och försäljning af bränvin.
Detta Betänkande, med dervid fogadt förslag till Förordning i ämnet, är bifallet af Bonde-ståndet, men af de öfriga Riks-stånden uti bär nedan omförmälda delar återremitteradt. 8- !•
Uti denna §. var den förändring af Utskotten föreslagen, alt den tid af året, under hvilken bränvinsbränning vore tillåten och som i nu gällande Förordning är indelad uti tre terminer, hvardera af två månader, i stället blefve fördelad i sex terminer af en månad i hvardera, och var förslag till ny redaktion i sådant afseende framlagdt.
Denna förändring, bifallen af Bonde-ståndet, har blifvit afslagen af Ridderskapet och Adeln: och är frågan af Preste- och Borgare-stånden återremitterad, efter följande anmärkningar: att den föreslagna förändringen skulle leda till minskning i den för bränvinsbränningen utgående bevillning; alt genom förändringen flera skulle inledas uti bränvinsbränning i smått, hvilken medförer både statsekonomisk förlust och enskild förlust för bränvinsbrännareu; Bih. lill B. St:s Prot. 1850 & 1851. 5 Sami. 2 Afd. 3 Höft. 1 2 Bevil/ii.-, Lag- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 3. alt de till stöd för ändringen åberopade skäl förfölle, då man erinrade sig, hurusom 6 §. lemnade flera åboer tillfälle att, emot samfäldt erläggande af pannerymdsafgift, utöfva sin bränvinsbränningsrältighet med gemensam redskap; att förändringen skulle medföra ökadt besvär för häradsskrifvare, hvilka redan förut vore tillräckligt betungade med göromål, samt göra mantalslängden, som redan innehöile mer än 30 kolumner, krånglig och förvillande; samt att med så många bränvinsbränningsterminer, som de föreslagna, det blefve omöjligt för kronobetj en ingen att medhinna redskapens försegling, så vida icke andra lika vigtiga tjenstepligter skulle åsidosättas; och vore utvägen för Konungens Befallningshafvande, att dertill förordna andra välkända personer, förenad med ganska stora olägenheter.
Då de af Utskotten anförda skäl för den föreslagna förändringen icke synas vara genom dessa anmärkningar vederlagda, anse Utskotten sig böra vidblifva sitt förslag till förevarande §. §. 6. moni. 3.
Utskottens förslag, att oförändradt bibehålla detta moment, sådant det lyder i 1848 års Förordning, är bifallet af Bonde-ståndet, men frågan om momentets lydelse af de öfriga Riks-stånden återremitterad.
Mot stadgandet uti ifrågavarande moment, lydande sålunda: ”Bränvinsbränningsrättighet må ej å annor man öfverlåtas, utan i sammanhang med jorden”, är anmärkt, hurusom, då frågan, om egare af jord vore deraf förhindrad eller icke att utarrendera sin rättighet till bränvinshränning annorledes, än i förening med sjelfva jorden, befunnits till den grad tvistig, alt i högre domstolar rättegångar härom blifvit afgjorda med en enda rösts majoritet, dervid den sednare meningen blifvit gällande, ett förtydligande af redaktionen här vore af behofvet påkalladt; och hafva några ledamöter inom Riks-stånden, som voro af den åsigt, att serskild utarrendering af bränvinsbränningsrättigbet icke må tillåtas, enär dels den grundsats genomginge bränvinsbrännings-lagstiftningen, att rättigheten dertill vore fästad vid jordbruket, och dels rättigheten till en sådan utarrendering förmodades komma att öka bränvinsproduktionen, yrkat bibehållande af nu gällande stadgande, som, efter hvad de anlogo, innefattade förbud mot serskild utarrendering af rättigheten lill brännvinsbränning; hvaremot andra ledamöter, som i ämnet sig yttrat, varit af motsatt mening och ansett redaktionen böra förändras och förtydligas i syftningen af de redaktioner, Grefve aj Ugglas och Hr Cederschiöld uti sina, vid Betänkandet N:o 1 fogade, reservationer föreslagit, synnerligast som Bevilln.-, Lag- samt Alin.
Besv. och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 3. 3 mänga utvägar funnes att eludera ett stadgande, som förböde serskild ularrendering af bränneri, såsom t. ex. att arrendatoren antoges under benämning af bränmästare och på det sätt aflöntes, att han vore pligtig att till brön neri egaren leverera endast vissa kannor af del bränvin, som i bränneriet tillverkades, samt följaktligen ansvar för öfverträdelse af förbudet komme att träffa endast den, sorn vore mindre fintlig.
Vid öfvervägande af hvad sålunda blifvit å ömse sidor anfördt, hafva Utskotten icke funnit skäl att frånträda sitt förslag till ifrågavarande moment. §. 7. Utskotten hade föreslagit, att från denna §. skulle uteslutas det stadgande, som alltsedan år 1835 varit i Förordningen intaget derom, att bränvinsbränning i stad ej må utöfvas med panna af mindre rymd än 30 kannors.
Detta förslag är bifallet af Bonde-ståndet, men har blifvit ogilladt af Ridderskapet och Adeln; och har frågan blifvit återremitterad af Preste- och Borgare-stånden, efter anmärkningar, att förslaget skulle framkalla mångdubbelt antal bränvinspannor och befordra den så kallade husbehofsbränningen, hvarigenom äfven statens inkomster komme att minskas, samt att bildande af småbrännerier i städerna desto mindre borde tillåtas, som städernas invånare icke hade behof alt tillgodogöra jordens produkter på samma sätt, som landtmannen.
Då bränvinsbränning, fördelad på små pannerymder, alltid medför en förlust för så väl bränvinsbrännaren, som det allmänna, dylik bränvinsbränning följaktligen icke bör lillstädjas med mindre serskilda skäl dertill föranleda, samt de skäl, man ansett sig kunna åberopa lill stöd lör bibehållande af en sådan, eller den s. k. husbehofsbränningen, å landet, ingalunda äro för stad och för införande derstädes af så beskaffad bränvinsbränning tillämpliga, hafva Utskotten ansett sig böra frånträda sitt förra förslag och i stället tillstyrka, att 7 §. må bibehållas sådan den uti nu gällande Förordning förefinnes och alltså lyda sålunda:
Af de flesta röslegande innevåname i hvarje stad, der jorden tillhör staden, må det bero att, i den ordning, som uti hvarje stad f ör beslut om stadens inkomst eller utgift iakttages, bestämma huruvida den bränvinsbränning, hvartill staden efter värdet af de serskilda jordlotterna är berättigad, skall åt dessas innehafvare upplåtas, eller för stadens gemensamma räkning 4 Bevi/ln.-, Lag- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 3. utöfvas, och örn bränvinsbrunningen skall ske med serskilda pannor efter hvarje jordlotts varde, eller ock i ett eller flera sammansatta verk efter alla eller flera jordlotters sammanslagna värde; men i de städer, der jorden är med eganderält fördelad på stadens innevånare, må det ankomma på det beslut, som ibland dem af pluraliteten, beräknad i mån af jordvärdet, fattas; och, i den händelse förhållandet är blandadt, skola enahanda grunder följas, likväl under förbehåll, att bränvinsbranning i stad ej må utöfvas med palina af mindre rymd än tretio kannor, samt att, derest Kongl.