Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag såg, att du kunnat bli make till framstående, obe- roende män, och i mitt nervösa tillstånd och i käns- lan af min svaghet och oförmåga inbillade jag mig, att du kanske gjorde en medveten uppoffring, då du fasthöll vid mig.
— Min stolthet hade jag kvar, och — — » Hon hade kastat sig på knä och öfvertäckte hans vänstra hand med kyssar.
— » Min starke, präktige brudgum — och detta har du aldrig talat om för * mig. » » Det är inte mitt sätt — — » » Men jag borde förstått det ändå.
— Förlåt mig — men tro inte, att jag någonsin i mitt lif har tänkt på någon annan än dig. » Han smekte hennes hår, sägande: » Äfven detta blef mig klart.
Det gjorde bandet starkare — men inte drägligare att bära, ty — jag hade ännu intet hem att bjuda dig.
— All annan längtan var död.
— Likväl — så småningom lade sig såväl de inre stridernas hetta som missräkningarnas och otill- fredsställelsens gnagande bitterhet.
— Jag hade i ekonomiskt hänseende vunnit en terräng, där hela min energi, alla mina krafter, min vaksamhet och omtanke behöfdes för att icke bli trängd tillbaka.
— Jag har slutligen vunnit målet och — om jag inte är densamma som förr — så försök att taga mig sådan jag är — haf fördrag med mig — och låt oss hjälpas åt att glömma det som varit — och börja på nytt. » IDUN 1899.
3 göra ett inlägg för en, om jag så må säga, » friare » uppfattning af vissa för många heliga och oantast- liga förhållanden.
Författarinnan till » Väntanstider » har en minst sagdt egendomlig och, som väl är, sällan förekom- mande uppfattning af det begrepp, som ligger i det enkla, vackra ordet » trolofning ».
Ja, en upp- märksam läsare skönjer, hurusom öfverallt mellan raderna den åsikten tittar fram, att trolofningen är ett tillstånd, hvars berättigande är ganska tvifvel- aktigt, måhända endast afhängigt af konventionella grunder, och hvilket på allt sätt kräfver vidgad fri- het för att icke på kontrahenterna utöfva ett olid- ligt tvång.
Den, för hvilken kärleken och dennes syn- liga uttrycksmedel stå som lifvets högsta goda, torde kanske finna en åskådning som den ofvan anförda motiverad.
Den åter, som håller plikten för att vara lifvets ledstjärna och dess yttersta mål, plik- ten mot dem, som gifvit oss lifvet, mot ens när- maste anförvanter, mot hemmet, för den blir det svårt att biträda en åskådning, som ger en ung flicka rättighet att utan vidare försumma sina plikter som dotter och syster för att gå till mötes sin trolofvades obehärskade kraf på ostörd samvaro.
Så länge en flicka vistas under sina föräldrars tak och äter deras bröd, torde hon först och främst vara att betrakta som deras dotter och först i andra rummet som trolofvad åt den man, hvilken hoppas att en dag få hemföra henne som maka.
Det torde icke vara någon obekant, att svenska seder tillåta trolofvade en frihet i umgänget, som är oerhörd i t. ex. England och Frankrike.
I mitt tycke skulle en medelväg vara att föredraga, och jag skulle icke anse det olämpligt, om trolofvade, låt vara att de träffades i enrum, kände sig skyl- diga att icke gif va så lifliga uttryck åt sina känslor, som dess värre plägar vara fallet.
Försök att på- verka opinionen i denna riktning ha nog då och då blygsamt dykt upp i pressen och litteraturen, men det är att befara, att dessa blifvit föga påak- tade.
Det goda uppträder vanligen för stillsamt och anspråkslöst för att vinna gehör.
Att någon, helst en kvinna, skulle bryta en lans för en ännu större obundenhet i våra svenska tro- lofningsförhållanden, det var något, som jag sanner- ligen aldrig skulle ha väntat.
Det är nämligen min tro, att människornas lägre lidelser, deras njutnings- begär och deras själfsvåldsåtrå icke tarfva någon eggelse för att bryta ut i all sin förhärjande makt, och framför allt tror jag, att en sådan eggelse icke bör utgå från en kvinna.
Väl har man hört talas om att i bohéme-kretsar umgänget könen emellan är så ledigt, att en kvin- nas besök hos en man på hans rum icke i ringaste mån förefaller olämpligt eller opassande.
Vi skulle dock kanske göra väl i att icke i något afseende taga dessa kretsars vandel till mönster, isynnerhet som deras betydenhet och anseende bland oss här i Sverige torde vara så ringa, att ingen anledning förefinnes för oss att tjuta med ulfvarna.
Det äk- tenskap, som föregåtts af en förlofning under så- dana förhållanden som de i den ifrågavarande skis- sen, jag kan gärna säga, predikade, skall säkert er- bjuda ganska ringa garantier för en lycka, grundad på makarnas ömsesidiga aktning.
Det är nog förklarligt att ett par unga männi- skor, hvilkas trolofning börjar draga ut på längden, hvilket ju tyvärr ofta är fallet, finna, att deras till- fällen till sammanträffande icke längre kunna till- fredsställa dem.
Men hvarje moder, hvarje mogen och allvarligt tänkande person måste instämma med mig däri, att dessa unga göra rättare i att tåligt foga sig i det i alla fall lindriga tvång, som ett ord- nadt samfundslif pålägger dem, än att för tidigt stjäla sig till en samvaro, som är stötande och kan sluta olyckligt.
Jag skulle kunna citera exempel af både ett och annat slag, som kunde bestyrka min här uttalade mening; men säker som jag är, att många och tro- ligen de flesta af Iduns läsarinnor utan vidare be- visföring instämma i min protest mot Ysabels teo- rier, nöjer jag mig med dessa få och enkla ord, som jag icke ansett mig ha rättighet att hålla till- baka.
S — L, 1 — N.
ÄNNU AB EJ FOR SENT » INTET A K SOM VÄNTANSTIDER. » TNTET är som väntanstider, lär en modern skald ba sjungit.
Fastän alls icke en afgjord och förklarad beundrarinna af det sistförflutna decen- niets litterära företeelser, är jag frestad att in- stämma i ofvanstående utrop, i det jag hänför det- samma till den skiss, som förekom i n:r 19 af denna tidning.
Intet, som någonsin har stått att läsa i Idun, har nämligen kunnat sägas vara som det åsyftade bidraeet, hvilket förefaller mig vilja ut- HULTIHANS G 1 1 L D M E D A att för ungdomen i edert hem prenumerera på den fosterländska, ung do ms friska, allmänt omtyckta tidningen KAMRATEN, då samt- liga nummer från årets början erhålles.
En större och varaktigare glädje kan Ni ej be- reda edra söner eller döttrar.
GACAO.
L J JUDARNAS PÅSK.
JUDISKA SYNAGOGAN I STOCKHOLM.
I MARS ELLER APRIL, ungefär samtidigt med den kristna påsken, infaller vanligen judarnas påskfest, hvilken enligt den israeli- tiska tidräkningen börjar om aftonen den 14:de dagen i månaden Nisan och varar till och med den 21:sta dagen i samma månad.
I alla världens Synagogor, i de fattiga judekvarterens små torftiga bönehus lika väl som i de stora världsstädernas praktfulla judiska tempel, i de strängt ortodoxa församlingarna i Polens och Rysslands afskilda judestäder och i de refor- merta judiska församlingarna, där gudstjänsten ej mer hålles på hebreiska och gamla, för vår tid betydelselösa ceremonier kommit ur bruk, öfverallt, där ättlingar af det israelitiska fol- ket lefva och bekänna sina fäders tro, firas då den första af de judiska högtiderna, festen till åminnelse af befrielsen ur det egyptiska slaf- veriet, det osyrade brödets fest, hvilken såsom en » evärdelig stiftelse » skulle firas af släkte efter släkte.
Enligt bestämmelserna för den första påsk- festen (2 Moseb 12) skulle hvarje husfader slakta ett årsgammalt lam eller kid och med dess blod bestryka husets dörrträn och dörrposter samt steka djuret helt och med sitt husfolk förtära detsamma tillika med bittra örter och osyradt bröd.
Man skulle äta på stående fot i all hast, klädd till resa och med staf i han- den, beredd att ' bryta upp och lämna Egypten.
T y den natten skulle Herren slå allt förstfödt i Egyptens land, både människor och boskap.
Blodet på dörrarne skulle vara israeliterna ett tecken på, att ingen hemsökelse skulle drabba dem, mordängeln skulle gå deras hus förbi och skona dem.
Påsk heter på hebreiska Pesach, hvilket betyder försköning.
Sedermera förändrades naturligtvis bestäm- melserna för påskfestens firande.
Man skulle icke slakta ett lam för hvarje hus, utan för hvarje 10-tal personer, och blodet skulle icke strykas på dörrarna, utan stänkas på altaret i helgedomen.
Under tidernas lopp bortföll en del af de gamla ceremonierna och andra tillkommo, och en särskild ritus för påskfesten blef efter hand gällande.
Ä n n u i våra dagar bibehållas af de orto- doxa judarne det vackra bruket att hålla » Se- der », d. v. s. att på aftonen före påskfestens första dag äta påskalammet och det osyrade På grund af råvarans högst betydliga prisstegring är minutpriset å vår Cacao i IÖS Vikt nu höjdt till fyra (4) kronor pr kilo.
— Malmö den 6 Mars 1 8 9 9.
H u l t m a n s Chokolad och Konfektfabriks Aktie-Bolag.
— 4 — består i uppläsandet af den del af Mose böcker, som handlar om den första på- sken samt utvandrin- gen ur Egypten.
Det läses ur en bok, som kallas Haggadah.
Da- vids psalmer 113 — 118, de s. k.
Stora Halleluja-psalmerna, läsas eller sjungas, välsignelsen uttalas öfver det osyrade brödet och det stekta lammet, hvilket for- tares jämte vin och bittra örter.
DET INRE AF SYNAGOGAN.
brödet under läsning af berättelsen om Israels befrielse ur Egypten.
I hvarje judiskt hem, där påskfesten så- lunda firas, ocb där under påskens sju dagar endast osyradt bröd och osyrad föda förtäras, undergår allt i huset dagarna före påsk en den allra grundligaste rengöring.
Inga under påsk- veckan förbjudna matvaror få då finnas i hu- set, ej heller den minsta lilla smula syradt bröd.
Den servis och de kokkärl, som dagli- gen begagnas, undanställas och påskservisen, på hvilken man äter endast under påsken, framtages.
Allt i huset får en prägel af ren- het och helg, och då bordet dukas för påsk- måltiden, smyckas det med de vackraste pryd- nader huset äger och upplyses festligt.
Högtidsklädda samlas familjens medlemmar till Sedern.
Först iskänkes en bägare vin, (s. k. russinvin), hvilken välsignas af husfa- dern och hvarur enligt en gammal tradition en hvar af de närvarande skall dricka.
Där- efter skall sonen i huset på hebreiska ställa till sin fader följande frågor: » Hvad betyder denna fest?
Hvarför är denna kväll så olik andra kvällar?
Hvarför få vi de andra kvällar- na äta både syradt och osyradt, men i kväll endast osyradt?
» Fadrens svar är långt, det » Detta skall på- minna oss om det eländets bröd, våra fäder åto » — säger husfadern, då han välsignar brödet.
De bittra örterna skola vara en symbol af slafveriets bitterhet.
Denna numera hos de flesta icke ortodoxa judar bortlagda husandakt var fordom årets förnämsta högtidlighet, som motsågs med glad förväntan.
Ännu hålles Sedern med glädje och andakt hos många judiska familjer och påsk- veckan är en glädjens och tacksamhetens tid, då Herrens utvalda folk, släkte efter släkte, skall lofva och prisa honom för den nåd han bevisat deras fäder.
Såsom sabbatsdagar med offentlig guds- tjänst och hvila från arbetet högtidlighållas endast de två första och den sista af påskens sju dagar.
Inför församlingen föreläses då ur Thoran (
I Stockholms vid Wahrendorffsgatan belägna, år 1870 efter ritning af professor Fredrik Scho- lander uppförda synagoga hålles en stor del af gudstjänsten på hebreiska språket, men rab- binens predikan, psalmerna och många af bö- nerna äro på svenska.
Bygdt i orientalisk stil, gör det lilla templet med sin praktfulla dekorering ett varmt och mäktigt intryck.
Liksom alla synagogor är det bygdt så, att dess öfre del, där Tabernaklet har sin plats, vetter åt det håll, där Jerusalem ligger.
Längs båda långsidorna och den nedre kortsidan löpa läk- tare, på hvilka kvinnorna sitta under guds- tjänsten, medan männen efter orientaliskt bruk sitta för sig på bänkarna nere i synagogan.
Ett par trappsteg föra till den s. k. Almemorn, en estrad, hvarest föresångaren har sin plats, då han leder gudstjänsten.
Ä n n u ett par trappsteg leda till » Det allra heligaste », Ta- bernaklet, där i Jerusalems tempel förbunds- arken med lagens taflor förvarades och där vår tids judiska församlingar förvara sina Thora-rullar, d. v. s. de pergamentsrullar, på hvilka deras Thora (Mose 5 böcker) är skrif ven.
I Stockholms synagoga hänger framför Ta- bernaklet ett praktfullt, rödt sammetsdraperi.
Ofvanför » Det allra heligaste » brinner dag och natt den eviga lampan, sinnebilden af Guds eviga bestånd och religionens ljus.
Vid hvarje gudstjänst föreläses ett stycke ur Thoran.
RABBINEN PROFESSOR G. KLEIN.
EFTER E T T O L J E F Ä R G S P O R T R Ä T T AF PROF. G. SALOMAN.
När man på en tid af tre år hunnit genom- läsa hela Thoran, firas en högtid, som kallas Thorafesten, en särdeles egendomlig och an- slående fest, då man tackar och prisar Gud, som skänkt lagen åt Israel och mänsklighe- ten.
Alla Thora-rullarna framtagas då ur » Det allra heligaste » och uppvisas för försam- lingen under afsjnngandet af bland annat den vackra psalmen: » Det segertecken visa opp, O, Judafolk med äral Det är ditt minne, är ditt hopp, Ditt ljus, din fröjd, din lära. » Framför Tabernaklet ett stycke fram på Almemorn är predikstolen, hvarifrån rabbinen håller sin predikan.
Församlingens nuvarande rabbin är professor D:r Gottlieb Klein, en framstående predikant, känd såväl utom som inom sin församling såsom en lika sympatisk som lärd man.
Han har innehaft sin befatt- ning sedan 1883.
Den Mosaiska församlingen i Stockholm räk- nar omkring 1200 medlemmar, hvilka i syn- nerhet vid de stora helgdagarna, Nyårs-, För- sonings- och Påskfesterna, talrikt samlas till gudstjänsterna i synagogan.
Påskfesten in- faller i år — efter den israelitiska tidräkningen det 5660-onde året — den 26 mars, börjar alltså den 25:e mars på aftonen.
GERDA MEYERSON.
TABERNAKLET I SYNAGOGAN.
TjiN MÄRKELIG KVINNA var den i daga * ne i Pa- ris aflidna m:me Coralie Cahen, öfver hvilken hennes landsmän med rätta kunde vara stolta.
M:me Oahen, som var född i Nancy 1832, hade varit gift med en läkare.
Kort före kriget 1870 förlorade hon sin man och sitt enda barn, en dotter.
Vid krigets utbrott fick hon då den vackra tanken att upprätta en ambulans, som uteslutande skulle vara afsedd för underofficerare och menige man.
Vid de första kanonskotten var m:me Oahen redo och sysslade själf med de första sårade på slagfältet vid Borny.
Under hela Mefz ' belägring stannade hon på sin post och räddade hvarje dag otaliga människolif.
Efter att ha varit i breschen under ett hälft år, först i Metz, sedan i Vendöme, beslöt m:me Cahen att begifva sig till de tyska fästningarna för att upp- söka franska fångar och återvända, först när hon skaffat dem alla friheten.
De flesta andra skulle helt säkert ha misslyc- kats under denna svåra mission, men hennes rykte hade ilat i förväg.
Kejsarinnan Augusta mottog henne med öpp- na armar och ' underlät- tade hennes värf.
Till i slutet af april 1872 hade m:me Oahen besökt 66 fästningar, och det fanns ej en enda fransk fånge kvar i Tyskland.
CORALIE CAHEN.
M:me Coralie Cahen, som för sina utomordent- liga fosterländska förtjän- ster dekorerades med den hederslegion, hon å vårt porträtt synes bära, hade
— 5 — IDUN 1899. af det ädla spelets ut- öfvare i de bägge världs- delarna på ömse sidor Atlanten.
Vår bild i da- gens nummer är häm- tad från en större täf- ling, som nyligen afhölls i London, hvarvid Eng- land och Amerika täf- lade om det internatio- nella segerpriset.
Massor af intresserade schack- spelare voro församlade i de lokaler, från hvilka den atlantiska under- hafskabeln förmedlade pjäsernas gång, och med spändt intresse följde de striden, som slutade med seger för amerikanarna.
DA- E UROPEISKA MER PÅ AUDIENS HOS ÄNKEKEJSARIN- NAN AF KINA.
Vi åter- DE EUROPEISKA DAMERNA PA AUDIENSEN I PEKING.
gifva äfven en bild af det i tidningarna myc- ket omtalade tillfälle, då änkekejsarinnan af Kina och hennes son kej- ETT FÖREDRAG OM FINLAND.
saren nyligen gåfvo audiens åt de i Peking be- fintliga europeiska sändebudens fruar.
Det var något hittills oerhördt i kinesiska häfder detta, att ET V A R med en viss spänning man sam- europeiska kvinnor fingo skåda det väldiga kejsar- dömets härskarinna ansikte mot ansikte och nådigt lades till Kvinnoklubbens samkväm den och förbindligt mottogos i hennes eget palats, och 16 mars.
Fröken Rosina Wetterhoff från Hel- en närvarande engelsk tecknare har också skyndat singfors hade af styrelsen inbjudits att hålla att hemsända den skiss af den » historiska tilldra- föredrag, hon skulle tala o m sitt fosterland, gelsen », som Idun här bringar sina läsarinnor.
o m Finland.
Den oro och sorg, som i dessa dagar råder i det hårdt pröfvade grannlandet på andra sidan Bottenhafvet, har j u väckt djup medkänsla och sorg i svenska hjärtan, ANDRÉES EFTERSPANARE AMA- det var nästan med andaktsfull bäfvan man NUENSEN FREDRIK MARTIN.
väntade att få höra en dotter af Finland tala till svenska kvinnor.
ED NÖJE skall säkerligen vår läse- Den svenska pressen hade j u utförligt om- krets mottaga bilden af amanuensen talat händelserna i Finland, kejsarmanifestets vid Statens historiska museum, fil.
kand. promulgerande, den tryckta stämningen i Hel- Fredrik Martin, hvilken, som bekant, i da- singfors och på landsbygden, blomsterhyllnin- garne på svenska statens bekostnad afrest till gen vid Alexander II:s staty, masspetitionen Sibirien för att på ort och ställe utforska, till tsaren.
i hvad mån ryktena o m A n drée-exp editionens Man hade läst o m allt detta, men det var förolyckande bland dess ogästvänliga isar kunna något helt annat att höra det omtalas af någon, vara en bitter verklighet.
D e meddelanden, som personligen berördes däraf.
som från pälsjägaren Ljalin ingått, att tungu- Fröken Wetterhoff gaf en klar öfverblick af serna påträffat rester af ballongen och de Finlands kulturella utveckling under de sista förolyckades döda kroppar, synas tyvärr efter 40 åren, skildrade det lyckliga, jämna framåt- hand v i D n a i sannolikhet, och det har allt skridandet, som följde efter årtionden af po- mer framstått som en nationell plikt att från svensk sida verksamt söka dementera eller — bekräfta d e m!
Den nu utsedde efterspanaren måste ock anses synnerligen lämpad för sin maktpåliggande uppgift.
Amanuensen Martin har redan skapat sig ett namn som vetenskap- lig reseforskare: han har gjort omfattande färder i den trakt af Sibirien, där spa- ningarna skola äga rum samt har där goda förbindelser.
Han företog senare en resa ge- nom Centralasien ända fram till Kinas gräns och han har så väl under sina resor som under flerfaldiga längre uppehåll i det europeiska Ryssland förskaffat sig kännedom både om språket och om land och folk.
De storartade etnografiska samlingar, han under dessa sina resor sammanbragt, torde vara allmänt kända och särskildt i godt minne från den stora Stockholmsutställningen, där de » Martinska samlingarna » i sin särskilda för dem uppförda österländska byggnad utgjorde en af de icke minst intressanta sevärdheterna.
D PRINS PIERRE AF OLDENBURG.
efter kriget uteslutande ägnat sin verksamhet åt olika välgörenhetssällskap, särskildt den stora fran- ska kvinnoförening, i hvilken hon var vice ordfö- rande.
* QEDAN NÅGON TID VISTAS SOM GÄST i vår P hufvudstad prins Pierre af Oldenburg.
Det är visserligen närmast hälsoskäl, som nu föran- ledt hans Stockholmsbesök — den unge fursten undergår behandling af vår ryktbare hypnotisör doktor O. G. Wetterstrand — men man har dock haft nöjet se prinsen ganska flitigt deltaga i säson- gens mondäna lif.
På Operan är han en flitig be- sökare, på hofvets fester naturligtvis själfskrifven, och han har äfven själf gifvit en och annan finfin liten ungkarlstillställning, såsom nu senast middag för sin frände prins Eugen å Operakällarens fest- Prins Pierre är syssling till våra prinsar.
Hans mormor, en dotter till kejsar Nicolai I, blef gift med hertig Max af Leuchtenburg, som var bror till änkedrottning Josefina.
Prins Pierres fader, prins Alexander af Oldenburg, är således kusin till ko- nung Oscar.
Han är bosatt i S:t Petersburg och gift med en prinsessa Romanovsky.
Prins Pierre är deras enda barn och född den 21 nov.
Till yrket är han militär, löjtnant vid Préobraschens- kyska lifgardet.
* TjiTT SCHACKPARTI PER TELEGRAFKABEL mellan europeiska och amerikanska schackklub- bar är sedan några år tillbaka ingen nyhet, men omfattas ännu med förtjusning och stort intresse Hl M [f l L L VÅR ÄRADE LÄSEKRETS rikta vi en vörd- sam uppmaning att ihågkomma Idun med in- sändande af fotografier och teckningar, som kunna vara af intresse för vår illustrationsafdelning.
AMANUENSEN FREDRIK MARTIN.
— 6 IDUN 1899, litiskt .förtryck och intellektuelt stillastående.
Hon skildrade, hur Finlands finansiella ställ- ning genom myntreformen och statskassans skiljande från Rysslands blifvit allt bättre, hur järnvägar byggts och folkskolor inrättats, skil- drade det framgångsrika arbetet på både ma- teriella och intellektuella områden.
Finlands folkbildning är nu — ehuru intet skoltvång finnes — särdeles betydande.
Inom nästan hvarje socken finnas en eller nere folkskolor, inom hvarje län en eller nere folkhögskolor.
Staten har inrättat läroverk för såväl flickor som gossar, och privata skolor åtnjuta fri- kostiga statsbidrag.
Vetenskap och konst upp- muntras genom rikliga stipendier, jordbruket genom fördelaktiga lån åt kommuner och en- skilda.
Den privata företagsamheten inom alla, för folket och landet nyttiga områden upp- muntras af staten.
Så understödjas en mängd väf- slöjd- och husmodersskolor för folket.
finnes knappast en enda liten stad vid kusten, som icke äger tidningar både på finska och svenska, och inne i landet hafva städerna ofta två finska tidningar.
Den finsktalande allmogen är mycket intresserad af tidningsläsning, och ur dess led ha framgått åtskilliga bondeför- fattare, såsom Päivärinta, Alkio m. fl.
V i d deras sida stå många författare, hvilka, ehuru utgångna ur den svensktalande ståndsperson- klassen, använda det finska språket i sina skrifter, t. ex. Juhani Aho, Järnefelt, Ingman.
Denna finskspråkliga litteratur är ett nytt, lifskraftigt element inom den finländska kul- turen, och flere framstående svenskspråkliga författare finnas äfven, ehuru de störste ty- värr gått bort.
Den bildande konsten har under de sista årtiondena nått en oanad blom- string och fått en allt mer nationel prägel.
Målare, sådana som Edelfelt och Axel Gallén, bildhuggare, som Valter Runeberg och Robert Strigell, välja nu med förkärlek nationella ämnen för sina konstskapelser, och i den be- gåfvade kompositören Jean Sibelii geniala ton- verk framträder den finska folkvisans stämning.
Konst och litteratur ha också, i bredd med det ekonomiska och intellektuella lifvets upp- sving, börjat visa kraftiga lifstecken.
Tidnings- väsendet har utvecklats i betydande grad.
Nu Hofjuvelerare 11 På alla områden har Finland under sin korta konstitutionella frihetstid vetat att förvalta och förkofra det dyrbara arfvet från den tid, då det vid Sveriges sida blödde och slet ondt, då det skördade hvarken makt eller rikedom, men då det likväl fick sin uppfostran till religion, kun- skap och samhällsskick.
Finlands unga kultur är helt säkert lifskraftig nog — menade tala- rinnan — att äfven under ogynnsamma skeden kunna bestå och bevara åt landet den del af dess nationella själf ständighet, som ingen kan beröfva det — nämligen den andliga.
Sin bästa tröst och sin kraftigaste eggelse till fosterlandskärlek hafva finnarne i Runebergs » Fänrik Ståls sägner ».
De hafva blifvit som en fosterländsk bibel, ur hvilken just nu i dessa dagar hämtas så många hoppets, men äfven varningens ord m e d speciel tillämpning på de nuvarande förhållandena.
Och hoppet skall icke vika; » än lefver folkets anda, ännu har landet m ä n ».
Det finska folket, särskildt all- mogen, besitter en sund konservatism, hvilken jämte den nationella själfbevarelseinstinkten nog skall hjälpa det att icke fälla modet och Begär profver på våra nyheter i svart, hvitt eller kulört från 55 öre till 15 kr.
pr meter.
S p e c i a l i t e t: Nyaste siden-foulard, randigt- chiné-siden till klädningar och.
blusar, 52 cm.
bredt, 90 öre till 5 kr.
De utvalda sidentygerna sändas till Sverige endast rekt till privatpersoner tull- och fraktfritt hemmet.
är det v * Sidentygs-Export, Bankaktiebolaget Stockholm — Öfre D r o t t n i n g g a t a n 6 8, Stockholm.
Hård Hård af af Drottninggatan Segerstad, Segerstad, B i r g e r J a r l s g a t a n 13, 1 tr. Rikstel.
20 48.
Professor G. CEDERSCHIÖLD behandlar med masssge: mag- och tarmsjuk- domar, nervåkommor, kronisk snufva och svalgkatarr, fruntimmerssjukdomar m. m. Sthlm, Stallg.
4, hörn.