Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Landträntmästare i samtliga nu nämnda län måtte tilläggas enahanda löneförmåner, som tillkomma Landträntmästare i rikets öfriga län, och deras löner således ökas från 2,500 R:dr till 3,000 R:dr.
Då, enligt hvad här ofvan blifvit upplyst, frågan om en definitiv reglering af landtstatens löneförmåner är på Kongl. Maj:ts pröfning beroende, kan det ingalunda vara lämpligt att, innan nådigt förslag i ämnet blifvit afgifvet, i enstaka fall företaga en omreglering af landtstatstjenstemännens aflöning; hemställande Utskottet alltså, att ofvanomförmälda motioner icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 17:o.
Hos Bonde-Ståndet har Riksdagsfullmägtigen Per Engman uti motion N:o 168, som blifvit till Utskottet remitterad, under åberopande hufvudsakligen af den långa utsträckning af omkring 30 mil, Ångermanlands södra fögderi innehar, äfvensom dess innevånares talrikhet, föreslagit, att berörda fögderi måtte fördelas i tvänne, hvaraf det ena skulle utgöras af Sollefteå och Ramsele tingslag, samt att Rikets Ständer för sådant ändamål måtte anvisa löner på stat för ytterligare en Kronofogde och en Häradsskrifvare i Wester-Norrlands län. 12 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 60.
Enligt hvad hos Utskottet blifvit upplyst har framställning om delning af Ångermanlands södra fögderi blifvit hos Kongl. Maj:t gjord samt är på
Dess nådiga prölning beroende; och hemställer Utskottet derföre, att jemväl denna motion icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 18:o.
Under anförande hurusom inom Grangärdes tingslag, bestående af Grangärdes och Ludvika socknar, med en folkmängd af 9,700 personer, blott funnes en länsman, har Riksdagsfullmägtigen Johan Bergström, uti en hos BondeStåndct väckt och till Utskottet remitterad motion N:o 219 yrkat, att, enär bemälde tjenstemans tid vore till fullo upptagen af göromålen inom Grangärdes socken, hvaraf blifvit en följd att hans åligganden inom Ludvika socken måst af fjerdingsman bestridas, Rikets Ständer måtte anvisa medel till lön åt en särskild länsman för Ludvika socken; men då någon närmare utredning till ådagaläggande af behofvet utaf hvad motionäreu påyrkat icke blifvit åvägabragt och vederbörande myndigheter icke haft tillfälle att i frågan sig yttra, hemställer Utskottet, att motionen måtte lemnäs utan afseende.
Färjor och Färjekarlar. 19:o.
Uti en hos Preste-Ståndet väckt motion (N:o 33) har Doktor Söderberg, jemte omförmälande af de svåiägheter, hvarmed färj ningen öfver Fårösund, beläget emellan nordöstra ändan af Gotland och den något öfver 2,000 alnar derifrån belägna Fårön, vanligen vore förenad, tillika hemställt, att då de derstädes anställde färjemännen, som för sin ofta med lifsfara förenade möda blott uppbure en ringa afgift, uppgående till 25 öre för ensam person, hvilken färdades öfver sundet, men endast 12 öre för person, då tvänne eller flera samtidigt fortskaffades, dessutom hade sig ålagdt att utan vedergällning öfver sundet föra i tjensteärenden stadda personer samt Kronans folk, Rikets Ständer, till ersättning för nämnda åliggande, ville bevilja ett årligt anslag af 50 R:dr, att emellan färjemännen vid Fårösund och Fårön fördelas efter den grund Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i orten kunde finna lämplig.
Om den för färjningen öfver nämnda sund upprättade och af Kongl. Maj:t under den 23 April 1858 fastställda taxa har Utskottet förskaffat sig kännedom och deraf, bland annat, inhemtat, att Kongl, och Furstliga personer med deras sviter, tågande trupper, kronoskjutsen, kronotransporter, kurirer, poster, brefbärare i Kronans och allmänna ärenden, fångskjutsen äfvensom ortens embets- och tjenstemän, då de i tjensteärenden färdas, äro från erläggande af ifrågavarande afgift befriade; och då billigheten af den härför begärda ersättning icke kan förnekas, och Statsverket i likartade fall tillförene icke undandragit sig att deltaga i lättandet af dylika bördor, hemställer Utskottet, att, med bifall till motionärens framställning, Rikets Ständer måtte för berörda ändamål anvisa ett årligt anslag af 50 R:dr, att emellan färjemännen vid Fårösund och Fårön fördelas efter den grund Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i orten kan finna lämpligt bestämma.
Stats- Utskottets Utlåtande N:o 6 0. 13 Jordbruket, Handeln och Näringarne.
Skiften och Afvittringar. 20:o.
Uti den vid riksdagens början aflåtna nådiga Propositionen, angående Statsverkets tillstånd och behof, har Kongl. Maj:t förmält sig vilja aflåta särskild framställning, angående anslag till storskiftes- och afvittring sförrättning arne i rikets norra län, hvaremellertid Kongl. Maj:t äskat afsättande af de för ändamålet nödiga medel att, utöfver de å Riks-staten uppförda 63,000 R:dr, utgå på extra stat med ett årligt belopp af 97,000 R:dr.
Sedermera har, i öfverensstämmelse härmed, Kongl. Maj:t under den 29
December förlidet år i ämnet aflåtit nådig Proposition (N:o 60), hvaruti till en början meddelas uppgift om huruledes de vid förlidna riksdag för ändamålet beviljade medel, utgörande, utom berörda ordinarie anslag, 63,000 R:dr, ett å extra stat anvisadt belopp af 87,000 R:dr, eller tillhopa 150,000 R:dr årligen, blifvit, jemlikt nådigt Bref den 13 November 1863, emellan de särskilda länen fördeladt, samt derefter hufvudsakligen hvad såväl Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i nordliga länen som
Landtmäteri-styrelsen i underdånighet anfört och hemställt rörande ej mindre behofvet af fortfarande anslag för berörda ändamål, än äfven förbättring af de vid storskiftes- och afvittringsverket anställde personers aflöning samt deras pensionerande.
Då dessa yttranden, ehuru innefattande flera vigtiga upplysningar i frågan, likväl äro för vidlyftiga att här lämpligen kunna intagas, tillåter Utskottet sig att i detta hänseende allenast hänvisa till den nådiga Propositionen i ämnet.
Maj:ts nådiga yttrande i frågan anser Utskottet sig deremot böra här fullständigt återgifva.
Det lyder sålunda: “Då Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Stora Kopparbergs och Norrbottens län, hvilka hafva närmaste tillsynen å storskiftes- och afvittringsverket derstädes sig uppdragen, icke gjort framställning om något behof att i dessa län förordna särskild styresman, som ej finge utöfva annan tjenst, och icke heller i öfrigt sådana förhållanden förekommit, som för närvarande påkalla en sådan åtgärd, finner Kongl. Maj:t någon annan förhöjning i arfvodet till storskiftes- och afvittringsstyresmännen i nämnda län nu icke böra tagas i beräkning vid bestämmandet af det till storskiftes- och afvittringsverken för år 1867 erforderliga anslag, än att styresmannens i Norrbottens län arfvode upptages till samma belopp, som för närvarande utgår till styresmännen i Wester-Norrlands och Westerbottens län, eller 1,500 R:dr, hvaremot, hvad angår sistnämnda län, der arbetena af en stor landtmätarepersonal verkställas å en mängd, vidt från hvarandra skiljda ställen, Kongl.
Majit, på grund af Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes derstädes gjorda, jemväl af Landtmäteri-styrelsen biträdda framställning om det af dervarande förhållanden föranledda behofvet af tillsättande utaf en särskild afvittrings-styresman, anser en sådan böra förordnas vid nuvarande förste landtmätarens i länet snart förestående afgång från såväl förste landtmätare- som styresmanna-befattningarne, och i följd deraf för afvittrings-styresmannen i Westerbottens län beräknas en förhöjd aflöning, hvilken skäligen bör upptagas till det af Landtmäteri-styrelsen föreslagna belopp 3,500 R:dr.
Beträffande föredragandena för afvittringsärendena finner Kongl. Majit, som anser någon annan förbättring i afseende å deras lönevilkor för närvarande icke 14 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 60. erfordras, än att åt föredragandena i Norrbottens och Westerbottens län, der de mycket utsträckta afvittringsarbetena föranleda besörjandet genom föredragandena af till mängd och omfång betydliga expeditioner, ett belopp af 200 Ridr åt dem hvardera anvisas för aflönande af skrifvarebiträden, endast denna förökade utgift behöfva tagas i beräkning vid utgiftsstatens bestämmande.
Maj:t, som delar den af såyäl landtmätarne sjelfve, som Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Landtmäteri-styrelsen uttalade åsigt om behofvet af förhöjd aflöning för storskiftes- och afvittrings-landtmätarne, anser dock, med afseende å beloppet af den aflöning, som bestås tjenstemännen i jemförlig grad med deras samt tillfället för landtmätare att vid jemförelsevis unga år vinna anställning vid storskiftes- och afvittringsverken, lönebeloppen nu endast böra bestämmas i två lönegrader, med nuvarande aflöningen 1,500 R:dr i den första och 2,000 R:dr i den andra graden, med rätt för landtmätare att, efter väl vitsordad tjenstgöring under tio år, uppflyttas i andra lönegraden; hvaremot samtlige storskiftesoch afvittringslandtmätarne skulle lemnäs tillfälle att genom ökadt, arbete bereda sig en förhöjd årlig inkomst af högst 400
R:dr, en anordning, som af redan vunnen erfarenhet visat sig egnad att framkalla en betydligt förhöjd och, så vidt kändt är, derföre ingalunda försämrad arbetsprodukt.
Den af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Westerbottens län begärda och af Landtmäteri-styrelsen förordade tillökning i afvittrings-landtmätares antal inom nämnda län anser Kongl. Majit, så mycket mindre för närvarande böra ifrågakomma, innan sig visat, huruvida ej afvittringsarbetena kunna i erforderlig grad påskyndas med nuvarande personalen, sedan densamma genom utsigten till större inkomst eggats till ökadt arbete, — som afvittringsarbetena inom Wester-Norrlands län snart äro afslutade, och genom de i samma län nu anställda afvittringslandmätarnes förflyttning eller genom besparande af deras artvoden ökad tillgång på arbetskrafter för de öfriga länen bör kunna beredas.
I likhet med Landtmäteri-styrelsen finner Kongl. Majit något behof af förhöjning i den landtmätarne tillförsäkrade resekostnadsersättning icke vara ådagalagdt; men deremot behöfvas antagligen de af Landtmäteri-styrelsen föreslagna förhöjda belopp för bestridande af handtlangningskostnader och ersättningar till gode män, helst, hvad särskildt beträffar Norrbottens län, sedan Kongl.
Majit under den 10 sistlidne November tillåtit, att i Pajala socken, på sätt förut medgifvits för Öfver-Torneå socken med dess kapellförsamlingar, laga skiften må på Statens bekostnad i sammanhang med afvittringen verkställas, mot vilkor, bland annat, att socknemännen enligt åtagande bekosta en fjerdedel af den för afvittringen och skiftet erforderliga handtlangning, hvarigenom ändock tre fjerdedelar af handtlangningen kommer att drabba Kronan.
Ehuru, enligt den af Kongl.
Majit nu gjorda framställningen i afseende å ordnandet af utgifterna till storskiftes- och afvittringsverket för år 1867, desamma under nämnda år skulle komma att ej obetydligt öfverstiga dem, som för ändamålet utgå för hvarje år under innevarande statsregleringsperiod, anser dock Kongl. Majit, med hänsyn dertill, att dels icke alltid hela antalet landtmätare är i tjenstgöring, utan vakanser med deraf härflytande besparingar uppstå, och dels antagligen vid 1866 års slut några besparingar å anslaget till ifrågavarande ändamål skola förefinnas, — att med ett anslag af 160,000 Ridr utgifterna under år 1867 i och för storskiftes- och afvittringsverket skola kunna bestridas; och föreslår derföre Kongl. Majit, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 60. 15 att Rikets Ständer, till fortsättande af storskiftes- och afvittringsförrättningarne i rikets norra län, måtte för år 1867 utöfver det å Riks-staten uppförda anslag till skiften och afvittringar, 63,000 R:dr, anvisa å extra stat ett belopp af 97,000 R:dr“.
I likhet med hvad, uti Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof blifvit hegardt för öfrigo landtmätare i länen, har Kongl.
Majit af Rikets Ständer äskat, att, äfven om pensionsväsendet i sin helhet icke binner ordnas vid innevarande riksdag, förhöjda pensioner likväl må beviljas jemväl styresmännen och landtmätarne vid storskiftes- och afvittringsverket; i hvilket afseende Kongl. Maj:t föreslagit, att pensionen för styresmännen må utgå till det i nämnda Proposition för förste landtmätarne föreslagna belopp 2,500 R:dr, under vilkor att, om styresman tillika är förste landtmätare, särskild pension i sådan egenskap icke må honom tillkomma; att, enär de vid storskiftes- och afvittringsverket anställda landtmätarne äro af Staten antagna tjenstemän, hvilka för sitt arbete helt och hållet af Staten aflönas, och följaktligen någon giltig grund för beräknande af deras pensioner efter annan måttstock, än för tjenstemän i allmänhet, icke förefinnes, storskiftes- och afvittrings-landtmätarnes pensioner måtte bestämmas efter aflöningen i den lönegrad, till hvilken de vid afskedstagande! höra; samt att såväl styresmännen, som storskiftes- och afvittrings-landtmätarne måtte komma i åtnjutande af pension vid sextio lefnads- och tretio tjenste-år.
Stats-Utskottet, som, på sätt i 5 punkten af detta utlåtande rörande öfriga landtmätares pensionerande blifvit yttradt, icke anser lämpligt att frågan om de vid storskiftes- och afvittringsverket anställde tjenstemäns pensionering till slutlig pröfning företages annorledes än i sammanhang med reglering af pensionsväsendet i sin helhet, har vid granskning af öfriga delar utaf den nådiga framställningen icke funnit något att dervid erinra, hvadan Utskottet hemställer, a) att Rikets Ständer, med bifall till Kongl. Maj:ts derom gjorda nådiga framställning, måtte, till fortsättande af storskiftes- och afvittringsförrättningarne i rikets norra län, för år 1867, utöfver det å Riks-staten uppförda anslag till skiften och afvittringar, 63,000 R:dr, anvisa å extra stat ett belopp af 97,000 R:dr, att till Kongl. Maj:ts nådiga disposition från Riksgälds-kontoret utgå; b) att Rikets Ständer deremot måtte förklara, att hvad Kongl. Majit i afseende å styresmännens samt landtmätarnes vid storskiftes- och afvittringsverket pensionerande föreslagit icke för närvarande kunnat bifallas. 21:o.
I sammanhang härmed har Utskottet till pröfning förehaft en inom Bonde-Ståndet af Riksdagsfullmägtigen J. O. Almqvist väckt motion (N:o 146), hvaruti motionären, efter skildring af det sätt, hvarpå skogshushållningen uti vissa delar i de norra länen bedrifves, bland annat hemställt, att Rikets Ständer, med afseende å de trängande omständigheter, som, enligt motionärens tanke, gjorde ett snart afslutande af allmänna afvittringen inom såväl kustlandet som lappmarkerna uti rikets nordligare provinser högst önskvärd!, ville anslå nödiga medel till aflönande af tillräckligt antal särskildt förordnade afvittrings-landtmätare, hvilka, oberoende af afvittringen inom det nedre eller kustlandet, endast skulle sysselsättas inom lappmarkerna, på det afvittringen inom deras vidsträckta trakter kunde hinna afslutas förr, än skogarne derstädes blifvit helt och hållet förödda.
Men då, uppå Kongl. Majits nådiga framställning, Utskottet i nästföregående punkt 16 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 60. föreslagil, att det till storskiftes- ock afvittringsverket i rikets norra län nu utgående extra statsanslag, 87,000 R-.dr, måtte med 10,000 R:dr för instundande statsregleringsår till 97,000 R:dr höjas och de af motionären anförda förhållanden hvarken kunnat bibringa Utskottet öfvertygelse om nödvändigheten att derutöfver öka anslaget eller om ändamålsenligheten att i fråga om medlens användande meddela de af motionären föreslagna föreskrifter, får, vid sådant förhållande, Utskottet hemställa, att motionärens framställning icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Undervisningsanstalter för jordbruk och landtmannannringar. 22:o.
För betäckande af den skuld till enskilde, som blifvit vid Alnarps landtbruksinstitut dels redan åsamkad, dels förutsatt under förlidet år till midfastan 1866 vidare uppkomma, har Kongl. Maj:t äskat ett tillfälligt eller extra statsanslag af 50,000 R:dr.
Styrelsen för landtbruksinstitutet har uti underdånigt memorial af den 28 Juni 1865 (hufvudsakligen intaget i Statsråds-protokollet sid. 19—23) jemte meddelande af redogörelse för användandet af samtliga de statsmedel, som institutet erhållit, tillika sökt utreda anledningen till ifrågavarande skuldsättning.
Af denna utredning (för vidlyftig att här intagas) visar sig, att institutets skuldsättning på enskilda händer vid midfastan innevarande år skulle, såvida de priser å landtmannaprodukter, som voro rådande då memorialet afgafs, fortfarande gjorde sig gällande samt institutet och åkerbruket lemnade enahanda förlust, som under näst förutgångna räkenskapsår, eller 5,964 R:dr 16 öre, uppgå till 50,861 R:dr 70 öre; slutande Styrelsen sin utredning med förklarande, att om Skånska hushållsföreningens framställning att erhålla 200,000 R:dr till institutets organisation lyckats tillvinna sig Rikets Ständers bifall, och nämnda summa ej nedsatts till 175.000
R:dr, eller 25,000
R:dr mindre beviljats, än hvad som var behöfiigt; att om institutets Styrelses underdåniga framställning af den 28 Juli 1862, med anhållan om statsanslagets höjande med 14,675 R:dr årligen, eller från 18.000
R:dr till 32,675 R:dr, lyckats tillvinna sig Statsmagternas bifall — i stället för det att anslaget för nuvarande statsregleringsperiod höjdes blott med 6,000 R:dr, eller 8,675 R:dr årligen mindre än hvad sorn begärdes, — och att om det under samma dag sökta anslaget af 10,000
R:dr till inköp af tröskverk och lokomobil likaledes blifvit beviljadt, hvarigenom en årlig hyra för dylik tröskapparat, uppgående till cirka 800 R:dr, blifvit besparad; så hade ej ifrågavarande skuldsättning uppkommit, enär, om organisations anslaget till fullo utgått, erhållits ytterligare R:dr 25,000: — om i årsanslag beviljats R:dr 32,675: — så hade skilnaden, eller „ 8,675: — för tre år uppgått till „ 26,025: — och om 800 R:drs hyra af lokomobil och tröskverk i tre år kunnat besparas, så hade derigenom vunnits „ 2,400: —- hvadan alltså institutet haft en summa af R:dr 53,425: — dels högre anslag, dels besparade utgifter.
Härvid Stats-Utskottets Utlåtande N:o 6'0. 17 Härvid förekommer dock, att det för institutets organisation vid 1856— 1858 årens riksdag äskade anslag, 200,000 R:dr, blifvit till 175,000 R:dr nedsatt af den anledning att, enligt hvad uti Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 12 September 1857 omförmäles, en af Skånska hushållsföreningens ledamöter, som biträdt med uppgörande af förslag till nämnda instituts inrättande och i denna fråga alltså borde ega sakkännedom, förmält, att berörda belopp 200,000 R:dr, på grund af sedermera gjorda kalkyler, kunde minskas med 25,000 R:dr och att således endast 175,000 R:dr för institutets organisation erfordrades; att Styrelsens framställning vid förliden riksdag om det årliga statsanslagets höjande från 18,000 R:dr till 32,675 R:dr icke i vidsträcktare mån tillvann sig Rikets Ständers bifall, än att utöfver förut beviljade ordinarie anslag, 18,000 R:dr, ett extra statsanslag af 6.000
R:dr årligen anvisades och detta af den orsak, att Rikets Ständer, vid granskning af det utaf Styrelsen uppgjorda förslag till årsstat, funnit inskränkningar såväl i några aflöningsbelopp som i åtskilliga andra utgiftsposter kunna, utan men för institutets verksamhet, ega rum; äfvensom att samtliga beloppen, sorn för institutet blifvit beviljade, icke såsom förslagsanslag utgått, utan blifvit af Rikets Ständer, efter pröfning af de uppgifna behofven, till vissa belopp fastställda.
Då emellertid anslagen blifvit, efter hvad af Styrelsens framställning måste slutas, med beräkning af Statens mellankomst öfverskridna, kan den anmärkning svårligen undertryckas att Styrelsen, äfven om de beviljade anslagen för de afsedda ändamålen varit otillräckliga, icke bort sålunda tillvägagå samt genom skuldsättning å enskilda händer bereda sig felande medel.
Enär Styrelsen, hvilken sålunda, om ock af omisskänneligt nit för institutets utveckling, låtit förmå sig till öfverskridandet af anvisade anslag, likväl med räkenskapen visat, att kapitalförmögenheten blifvit i jemnbredd med den löpande skuldsättningen under tiden till motsvarande värde förökad, samt skuldens qvarstående skulle förlama, om icke slutligen tillintetgöra inrättningens gagneliga verksamhet, hvars uppehållande för landets modernäring måste vara af icke ringa vigt, får TJtskottet, utan att derigenom hafva godkänt Styrelsens nu anmärkta förfarande, hemställa, att Rikets Ständer, till gäldande af ifrågavarande skuld, måtte för en gång anvisa ett belopp af 50,000 R:dr, att från Riksgälds-kontoret utgå. 23:o.
I afseende å nya ekonomibyggnader vid Alnarps landtbruksinstitut, hvarför kostnaderne, enligt en af institutets styrelse till Kongl. Maj:t ingifven och till Utskottet sedermera öfverlemnad plan, uppgå till 100,000 R:dr, har Kongl. Maj:t föreslagit att Rikets Ständer måtte bevilja berörda, för byggnadernas uppförande, hufvudsakligen efter den af Styrelsen framlagda plau, beräknade kostnadssumma 100.000
R:dr, deraf dock under år 1867 icke borde utgå mera än 50,000 R:dr.
Beträffande behofvet af ifrågavarande byggnader har af institutets styrelse blifvit, bland annat, anfördt, att samtliga ekonomibyggnaderna vid Alnarp vore på en gång alldeles otillräckliga och af den beskaffenhet, att de ej kunde motsvara tidens fordringar eller längre bibehållas.
Endast med största svårighet vore utrymme för tillfället beredt åt institutets djur och, vid nu förestående behöfliga tillökning af dessa, saknades för dem helt och hållet utrymme.
En del af såväl stall som logar måste medelst yttre stöttor hindras från att ramla ned, och för de bättre åkerbruksredskap, som institutet måste anskaffa, saknades något passande hus.
Att dessa förhållanden måste menligt inverka på ekonomien och lägga stora hinder i vägen för god ordnings vidmagthållande, låge för öppen dag.
Att Blh. till R.
Prot. 1865 §' 1866. 4 Sami. 1 Afd. 27 Häft. 3 18 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 60. genom reparerande vidmagthålla de gamla korsvirkeshusen, uppmurade med obrändt tegel, vore ej med god hushållning förenligt, och dessutom snart sagdt gagnlöst.
Blott ett medel återstode att afhjelpa denna brist och det vore att uppföra nya ekonomibyggnader.
Behofvet af nya dylika byggnader hade redan då Alnarp anslogs till landtbruksinstitut varit framhållet; och detta behof, äfven af institutets revisorer påpekadt, hade för hvarje år gjort sig allt mer och mer gällande, i samma mån som större utrymme för djur, redskap och gröda blifvit behöflig! och som de gamla husen blifvit svårare att underhålla.
Då såväl häraf som af hvad institutets revisorer och Landtbruks-akademiens förvaltningskomité (sid. 25—28 af Statsråds-protokollet) yttrat, behofvet af ifrågavarande byggnader synes vara tydligen ådagalagdt, och ett vidare uppskof med uppförande af byggnaderna, hvartill anslag vid förlidna riksdag äfven äskades, men då ej kunde erhållas, måhända skulle för inrättningen medföra betänkliga följder, får Utskottet tillstyrka, att Rikets Ständer, för ifrågavarande byggnaders uppförande hufvudsakligen efter den af institutets styrelse framlagda plan, måtte bevilja det derför äskade anslag 100,000 R:dr samt å Riksgälds-kontoret deraf anvisa ett belopp af 50,000 R:dr, att, enligt Kongl. Maj:ts nådiga disposition, under år 1867 utgå. 24:o. Sedan Rikets Ständer vid förlidna riksdag, såsom bidrag till en af Lomma församling, inom hvilken Alnarp är beläget, i behörig ordning beslutad kyrkotillbyggnad, anvisat ett belopp af 7,500 R:dr att, enligt Kongl.
Maj:ts nådiga disposition, från Riksgälds-kontoret utgå, men detta anslag ej ännu blifvit disponeradt, har Kongl.
Maj:t nu föreslagit, att samma anslag måtte få bibehållas; och, då ifrågavarande medel för berörda ändamål fortfarande äro behöfliga, tillstyrker Utskottet, att Kongl.
Maj:ts nådiga framställning i detta hänseende måtte bifallas. 25:o.
Uti det
Alnarps landtbruksinstitut nu beviljade ordinarie årsanslag 18,000 R:dr har Kongl.
Maj:t äskat en förhöjning af 14,000 R:dr, hvaruti likväl inginge det belopp, 6,000
R:dr årligen, som Rikets Ständer vid förlidna riksdag för institutets behof å extra stat anvisat.
För att ådagalägga behofvet af tillökning i årsanslaget hade institutets styrelse före förlidna riksdag till Kongl. Majk inkommit med fullständigt förslag till stat för institutet, slutande sig å ett belopp af 32,675 R:dr.
Majk ansåg
Sig emellertid vid förra riksdagen icke böra ifrågasätta berörda anslagstillökning.
Uppå enskild motionärs framställning blef likväl frågan föremål för Rikets Ständers ompröfning.