Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lindgren, herr prosten Ahlstrand, herr prosten Tranceus, herr prosten Osterman och herr prosten Arrhenius.
Herr grefve Gyldenstolpe, Anfon, förklarade sig äfven vilja instämma uti hvad -af herr doktor Annerstedt blifvit anfördt emot Utskottets tillstyrkande af bibel-kommissionens upplösning och bibel-revisionsarbetets öfverlemnande åt en enda person.
Arik. till Exp.-Utsk. den 29 Febr., kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner angående upptagande af kol lektör för missionsverkels räkning.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottets handläggning hafva blifvit remitterade tvänne uti Ilögv.
Presteståndet väckta motioner, nemligen: l:o af herr prosten Osterman, af innehåll att, sedan ett allmännare deltagande för missionssaken, eller hedningarnes omvändande till christendomen, blifvit väckt, och denna angelägenhet, hvilken den svenska kyrkan länge försummat och förgätit, börjat, äfven hos oss, med värma omfattas, hvilket bäst skönjes derigenom, att så många enskilda slutit sig närmare till hvarandra, för att med förenade krafter verka för det stora ändamålet, så vore det nu tid, både att fästa allmänhetens uppmärksamhet på denna vigtiga angelägenhet, och utbreda kännedom om densamma, samt att uppmuntra till dess välvilliga och frikostiga understödjande.
Betänkande, N:o 39. 17 Till vinnande häraf föreslår motionären, att Rikets Ständer till Konungen, såsom svenska kyrkans öfverhufvud, må aflåta en underdånig skrifvelse, med anhållan, det han täcktes påbjuda upptagandet af 2:ne årliga kollekter, som skulle insändas till missions-sällskapet i Lund, för att användas till förmån för det derstädes inrättade missions-inslitut.
Härmed förenade sig lektor Wallman, prosten Melander och komminister Janzon, äfvensom prosten Tranams, som dock ville hafva anmäldt, det han instämde i motionen blott under det vilkor, att de insamlade medlen komme att användas för missionssakens befrämjande i allmänhet, och utan inskränkning af medlens anslående till det i Lund inrättade missions-institut.
Uti denna sednare mening instämde doktor Säve. 2:o Af herr prosten Tranceus, innehållande att motionären, i sammanhang med prosten Östermans här ofvan anförda motion, ville föreslå, att de 2:ne årliga kollekterna till Lappska ecklesiastikverket må ställas till Svenska missionssällskapets disposition, emot redovisningsskyldighet inför Kammar-rätten och Rikets Ständers revisorer.
Såsom skäl härtill anför motionären, att den årliga staten för undervisningsverket i Lappland alltid understiger det af Rikets Ständer dertill anordnade anslag af 6,200 r:dr, och att följaktligen de årliga kollektmedlen icke vore för detta undervisningsverk af någon öfvervägande nödvändighet, utan mera fruktbärande skulle kunna användas.
Härmed förenade sig biskop Bruhn och komminister Janzon, äfvensom doktor Grafström; denne sednare likväl med det förbehåll, att ifrågavarande kollektmedel icke i något fall droges ifrån det ändamål, hvartill de ursprungligen blifvit bestämda, äfvensom alt Hernösands konsistorium måtte hädanefter, såsom hittills, få deltaga i besluten om medlens användande.
Hvad den första frågan, eller prosten Östermans motion beträffar, har Utskottet, väl vetande att sann upplysning ytterst grundar sig på religion, Samt att tankens och odlingens ljus endast vid christendomens kan tändas, ingalunda hvarken kunnat eller velat förbise sakens vigt, samt den förbindelse äfven vårt land har att, i likhet med andra länder, som gifvit föredömet, försöka gälda sin skuld för det ljus, det sjelf undfått, genom att sprida detsamma ibland de folk, sorn ännu äro i saknad derutaf.
Det kan då följaktligen endast blifva fråga om att välja de medel, som äro mest tjenliga, för att vinna det åsyftade ändamålet; och det är uti valet af dessa, Bih. till R.
Prof. 1847 Sf 1848. 8 Sami. 8 Iläft. 3 18 Allm.
Betänkande, N:o 39. sorn Utskottet är af olika tanka med motionären.
Erfarenheten har nemligen visat, att den väg, som i motionen är föreslagen, eller kollekters upptagande, icke är den mest lämpliga.
Det har blifvit upplyst, att de tvänne kollekter för Lappska ecklesiastikverket, som uti rikets kyrkor upptagas, uppgå, i medeltal räknadt, årligen till endast omkring 1,000 r:dr, men att missionssällskapet i Stockholm, helt och hållet grundadt på frivilliga sammanskott, förmår årligen använda mera än sex gånger denna summa på skolor och christendoms-undervisning endast i Lappland.
Orsaken till denna stora skiljaktighet är ej svår att finna, när man betänker, huru den gåfva, som med frivillig hand frikostigt räckes, rätt ofta förvandlas till en knapp och ovilligt lemnad skärf, så snart den kommer att utgå under form al pålaga eller beskatt ning.
Såsom bevis är inom Utskottet anfördt, att vid missionsböner, som hållits i stället för ottesångspredikningar, det inträffat, att insamlingar dervid uppgått till ett mångfaldiga gånger högre belopp, än de s. k. kollekterna vanligtvis utgöra.
Så har vid missionsprcdikningar i 16 församlingar i södra delen af Lunds stift insamlats under April månad 1846 för missionssaken icke mindre än 1,100 r:dr, en summa, som öfverstiger hvad som med de 2:ne hittillsvarande kollekter för enahanda behof uti alla rikets kyrkor under hela året upptagits.
Slutligen får äfven anföras, att de kollekter, som, för en mängd olika ändamål, uti rikets kyrkor upptagas, redan förut äro så talrika, att det synes, som deras antal icke lämpligen borde ytterligare ökas.
Utskottet har visserligen ej betraktat saken endast ur synpunkten af penningemedels insamlande medelst de föreslagna kollekterna.
Det har äfven fästat uppmärksamhet vid hvad motionären anfört derom, att medelst dessa kollektör bereddes åt presterskapet tillfällen, att ibland allmänheten sprida kännedomen om samt underhålla nitet för missionssaken.
Slutligen har Utskottet ej heller förbisett, att, genom dessa föreslagna kollekter, de medel, som sålunda erhölles, kunde vara att betrakta såsom en gärd af svenska folket, ej blott såsom enskilda gåfvor af flere eller färre individer utur detsamma.
Utskottet anser emedlertid, att, om denna angelägenhet öfverlemnas ensamt åt Sveriges presterskap, för hvilket den är och bör vara ibland de mest angelägna, så skola för detsamma tillfällen att fasta allmänhetens uppmärksamhet derpå sjelfmant erbjuda sig, och de medel, som på detta sätt insamlas, hafva ock i och med detsamma erhållit den karakter af allmännelighet och folkgärd, som åsyftas.
På dessa skäl hemställer Utskottet, att denna motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Hvad den andra, eller prosten Trancei motion, att de 2:ne årliga kollekterne för Lappska ecklesiastikverket må ställas till Svenska missionssällskapets disposition, Allm.
Betänkande, N;o 39. 19 vidkommer, får Utskottet äfvenledes afstyrka densamma, på grund deraf, att dessa tvänne årliga kollekter en gång blifvit anslagna till ett visst bestämdt ändamål, nemligen ecklesiastikverket i Lappland, samt ej böra dragas derifrån.
På grund hvaraf Utskottet föreslår, att ej heller denna motion må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Herr Prosten Tranams anmälde häremot följande reservation: ”Emot Utskottets beslut nödgas jag reservera mig.
Hvad de önskade kollekterna för missionssaken angår, synes mig Utskottet hafva betraktat frågan ur alltför inskränkt synpunkt.
Frågan angår nemligen icke blott understöd till en from stiftelse inom en trångare verkningskrets, utan huruvida svenska kyrkan bör, genom offentlig handling af välgörenhet, tillåten och stadfästad af staten, öppna tillfälle för alla sina medlemmar att medverka till utveckling och fullkomnande af den stora verldstilldragelse •— den återvaknade verksamheten för christendomens utbredande —- hvilken lika faster häfdatecknarens och menniskovännens, sorn den christnes, glada uppmärksamhet.
I Amerika, England, Frankrike och Tyskland medverka män, utmärkta af snille, lärdom och statsklokhet, till vinnande af det höga ändamålet: hela mensklighetens upplysning och förädling genom christendomens sanning, och de blygas icke vid Christi evangelium.
Är förhållandet sådant bland oss?
Om än Svenska missionssällskapet erhållit Konglig stadfästelse, är det dock endast ett enskildt sällskap, tills kyrkan framträder att offentligt understödja det.
Ett sådant kyrkans offentliga framträdande eger rum — väl ej i Frankrike, der protestantismen är förtryckt, icke eller i det protestantiska Tyskland, der kyrkans splittring är för stor; men så mycket mer i dessa länders katholska bygder, samt i England och Amerika, der hvarje medlem snart sagdt af de serskilda kyrkorna är verksam för ändamålet, genom det nät af små missionsföreningar, som betäcker landet, och genom de högtidliga gudstjenster, som firas för underhållandet af denna religiösa känsla.
Man gore sig mödan att taga en, om ock blott hastig, öfverblick af missionslitteraturen inom dessa länder.
Utskottet har klagat öfver det stora antalet af kollekter, som redan upptagas, och snarare borde minskas än ökas, och hvilka trötta välgörenheten.
De beständiga kollekterna äro likväl blott 16, och de tillfälliga pläga vara 8 å 9 om året, på dess 62 å 63 helgdagar.
Ett christeligt sinnelag kan ej finna detta vara för mycket.
Tvärtom, vid hvarje gudstjenst borde församlingen ådagalägga sin allmänna och broderliga menniskokärlek genom lemnade bidrag till fromma ändamål.
Ringa blifva i alla fall dessa samlade skärfvar, jemförde med de rika offer, som slösas på fåfängans altare. 20 Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 39.
Beträffande den andra motionen, om ett ändamålsenligare användande af kollekterna till ecklesiastikverket i Lappmarken, medelst deras öfverlåtande till Svenska missionssällskapet, har denna motion alls icke blifvit föremål för öfverläggning inom Utskottet, emedan tillfälle till nödiga upplysningars meddelande afskars mig, genom förklarandet att frågan: ”om diskussionen vore slutad,” med ja besvarad, hade omfattat afdelningens hela betänkande, och ej blott motionen om kollekter till missionsverket.
Jag måste derföre reservera mig äfven mot detta beslut, och anhåller att få tillägga följande:
Jag kan icke anse att kollekterna användas till sitt ändamål, för det de ingå till Statskontoret, såsom någon ersättning för det förslagsanslag af 6,200 r:dr, som Rikets Ständer välvilligt medgifvit till ecklesiastikverket; ty af detta anslag göres årliga besparingar till ansenligt belopp, oaktadt Lapplands andliga behof äro många och stora; och det besparda beloppet lär redan nalkas 25,000 r:dr.
Det nu gällande reglementet gör ock användandet till det egentliga ändamålet (se Kongl, brefvet den 3 Oktober 1723, hvarigenom kollekterna tillätos) nära nog omöjligt, emedan dess stadganden för Lappland äro nästan otillämpliga.
Med skål kan man ock ej fordra, att regeringen skall, med den sorgfällighet som vederbör, kunna ombestyra, så att säga omedelbart, äfven de minsta, men derföre icke minst vigtiga omständigheter af christendomens och kyrkans vård inom detta öckenland.
Af denna orsak måste jag ock anse det varå mycket ändamålsenligare, att de härtill be* stämda medel emottagas, användas och redovisas af någon annan stiftelse eller myndighet, som, med närmare kännedom af de många olika förhållanden, som förefinnas, och hjertats varma deltagande, bör kunna uträtta mera godt, än den högsta statsförvaltningen med sin, åt så många spridda riktningar vända uppmärksamhet.
•— Det klagas öfver dessa kollekters ringa belopp, blott omkring 1,000 r:dr banko.
Ja de måste årligen minskas, emedan deltagandet måste årligen aftaga, så länge nuvarande förhållande eger bestånd.
Men saken bör ock betraktas ur en högre synpunkt.
Det går genom tidehvarfven, från den dag vårt slägte uppvaknade till medvetande och historien börjas, en Nemesis, skipande rättvisa mellan folken.
Fädernes skuld måste gäldas af barnen; vägra dessa, utkräfves den af den oblidkeliga Gudamakten.
Här är icke tillfället att vidare utveckla denna sanning; men jag borde erinra derom.
Vi ha en sådan skuld att gälda till Lappska folket, ärfd från vära fäder.
Hvilket förtryck från äldsta tider'har icke detta folk lidit!
Huru få röster hafva höjts till dess försvar!
Huru döf har man ej varit för all klagan!
•— Det är sannt: civilisationen, ej blott undantränger, men tillintetgör de barbariska stammarne.
Men ett sannt civiliseradt folk tillvägabringar denna tillintetgörelse, genom den barbariska stammens upptagande i sig, förmedelst den högre och ädlare bildningens •— och den högsta är den rent christliga — råheten genomträngande och öf - Allm.
Betänkande, N:o 39. 21 och öfvervinnande kraft3 ingalunda genom personligt utrotande, hvarken medelst blodhundar, såsom mot Floridas vildar, eller medelst bränvin, såsom mot de öfriga indianerna i N. Amerika och mot Lapparne.
Afven i denna stund ljuda skärande klagotoner från dessa olyckliga landsmän.
Må vi erkänna hvad vi äro dem skyldiga och betala vår skuld genom ändamålsenliga anstalter för en sann christendoms utbredande bland dem, med alla dess välsignelserika följder.
Detta har motionen åsyftat”.
Härmed förenade sig herr prosten Osterman.
Dessutom reserverade sig äfven emot Utskottets beslut komminister Janzon samt prostarne Eurén, Tellbom och Melander.
Prot. 184? 4' 1848. 8 Sami. S Haft. 4 STOCKHOLM 1848, hos J. A. Walldén.
Alim Hnna Besvärs- och Ekonomi-i t skot tets Betänkande, N:o 40.
\ Y:o 40.
Auli. lill Exp.-Utäk. d. I Mars, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om förändring i sältet för lumpsamling.
Efter framställning af de olägenheter, som äro en följd deraf, att personer, för uppsamling af lump till pappersbrukens behof, kringvandra från det ena länet till det andra samt, under skydd af pass från bruken, dit de dock sällan återvända, derest icke behof af nytt pass gör sådant af nöden, medföra och från gård (ill gård utbjuda hvarjehanda handelskram, hvilket sjelftagna yrke, i förening med det svsslolysa och oordentliga lefnadssätt, som af ett sådant kringstrykande uppkommer, gåfve anledning till bedrägerier och brott, har Riksdagsfullmäktige!) Sone Pehrsson från Malmöhus län, uti en hos Hederv.
Bonde-ståndet väckt och till detta Utskotts behandling remitterad motion, föreslagit, att den egare af pappersbruk medgifna rättighet alt åt lumpsamlare förskaffa pass mätte upphöra, samt uppsamlingen af lump hädanefter ombesörjas antingen häradsvis eller ock på sådant sätt, att inom hvarje socken antoges en derstädes boende ordentlig person, hvilken en eller två gånger om året emot billig ersättning insamlade den lump, som derstädes funnes att aflåta; genom antagandet af hvilket förslag de oordningar, som, på sätt förrberördt är, genom lumpsamlares kringvandrande nu inträffa, efter motionärens tanka, komme att upphöra.
Uti denna framställning hafva Riksdagsfullmäktige Petter Jönsson och A. J.
Sandstedt från Jönköpings län instämt, dervid den förre tillika föreslagit, att församlingen, inom hvars område pappersbruket är beläget, måtte berättigas att utse så många välkända personer, som kunde tarfvas att för brukets rökning en dylik insamling verkställa; — hvaremot Riksdagsfullmäktige!) Pehr Östman från Wester-norrlands län förklarat, att då egare eller innehafvare af pappersbruk icke borde förnärmas i deras rätt att sjelfve utse de personer, hvilka de ville uppdraga anskaffandet af för bruket nödiga rudimaterier samt då de för dessa personer nu utfärdade pass, efter hans tanka, in rnbure de kontroller, som vore af nöden, syntes denna framställning icke förtjena upp Bih. till R.
Prof. 1847 och 1848.
8 Sami. 9 Höft I 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-1 Iskof tets Betänkande, N:o 40. märksamhet; och har slutligen motionären, i anledning af sistberörde anmärkning, den han ansåge endast härröra från bristande kännedom om de olägenheter och missbruk, som i detta hänseende ega rum, tillagt, att motionen vore af nödvändigheten påkallad, samt tillika hemställt, att, derest behörigt afseende å densamma icke blefve fästadt, pappersbruksegarne åtminstone måtte förbjudas att till lumpsamlare antaga vanfrejdadt folk.
Innan Utskottet går att till behandling företaga detta ämne, anser Utskottet sig böra vördsamt upplysa, att motioner af enahanda syftning med den nu ifrågavarande, vid 1840—1841 samt 1844—1845 årens riksdagar, blifvit väckta, "samt att Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet, till hvars handläggning desamma remitterats, uti ett den 25 Maj 1840 afgifvet, af samtliga Riks-stånden bifallet, Betänkande, dels hvad angår frågan om förpassnings meddelande för lumpsamlare, ansett några andra föreskrifter i detta afseende icke vara af behofvet påkallade, än alt Rikets Ständer hos Kongl. Majit framställde den underdåniga önskan, "att 1, 5 och 6 momenten i Kongl, brefvet den 20 Januari 1824, samt Kommerse-kollegii i anledning deraf utfärdade kungörelse af den 9 derpåföljde Februari, måtte i nåder sålunda förklaras, att inga andra personer må till lumpsamling användas och af Kongl. Majits befallningshafvande med pass förses, än sådane, hvilka äro hos pappersbruksidkaren mantalsoch skattskrifne och derstädes ega sin bostad; att dertill företrädesvis böra användas personer, hvilka till annat arbete äro mindre tjenliga, såsom afskedade krigsmän med flera; alt desse icke, under hvilken förevändning som helst, få medhafva hustrur och barn; samt att passet för hvarje gång icke må lyda å längre tid än högst 3:ne månader, eller gälla för flera än en enda person”; äfvensom att 7:de mom. måtte erhålla den förändrade lydelse, att, "om lumpsamlare, som med pass är försedd, besvärar allmänheten med tiggande eller idkar handel eller annan rörelse, än den, för hvilken han är utsänd, eller annars öfverträder ordning och sedlighet, skall han anses hafva förverkat rättigheten att vidare begagna sig af passet, och bör då genom Kongl. Maj:ts befallningshafvandes försorg försändas till sin hemort, på husbondens bekostnad, så vida han icke sjelf eger tillgångar att ersätta kostnaden för sitt hemförskaffande”; dels ock hvad vidkommer frågan om skyldighet så väl för socknarne sjelfve att utse lumpsamlare för pappersbruken, som för pappersbruksidkarne att inom vissa distrikt hålla kommissionärer till upphandling af lumpor, äfvensom det i sammanhang härmed väckta förslag, att blott ett visst antal personer, hvilka af Berednings- och Taxerings-kommittéerne årligen borde utses, härtill finge begagnas, funnit att, enär hvarken socknarne eller Berednings- och Taxerings-kommittéerne kunde eller borde åläggas ett dylikt bestyr,
Allmänna Besvärs- och Ekonomi- Utskottets Betänkande, N o 40. 3 samt Utskottet, genom såväl sist berörde i underdånighet föreslagne ändringar i Kongl brefvet den 20 Januari 1824, som hvad detta nådiga bref dessutom stadgar i afseende på förevarande ämne, ansåge så många kontroller vara pappersbruksidkarne ålagde, att några uttryckligare föreskrifter om deras skyldighet att hålla kommissionärer i socknarne eller iakttagande af andra föreslagne yrkanden, icke voro behöfliga, framställningarne härom borde förfalla; och har slutligen Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet vid sistlidne riksdag uti afgifvet, af Preste- och Bonde-stånden bifallet, men af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-ståndet afslaget Betänkande, dels med ledning af Rikets Ständers ofvananförda, vid 1840 —1841 årens riksdag afgifna underdåniga skrifvelse till Kongl.
Maj:t i detta ämne, tillstyrkt förnyande till hufvudsaklig del af samma underdåniga anhållan, dels ock föreslagit Rikets Ständer att hos Kongl. Maj.t anmäla deras underdåniga önskan, att Kongl. Majrt måtte i nåder anbefalla noggrann efterlefnad af nu gällande stadgande om Kongl. Majrts befallnings* hafvandes åliggande att uppmana pappersbruksegarne att i hvarje socken, der de vilja samla lump, hålla en bofast man såsom ombud, genom hvilkens försorg lumpen uppköptes och till bruken afsändes, så att dymedelst behofvet af kringstrykande lumpsamlare undanröjdes.
Efter att sålunda hafva framställt hvad rörande detta ämne vid föregående riksdagar förekommit, går Utskottet att upptaga och besvara den nu till Utskottet remitterade motionen.
Utskottet har dervid icke kunnat undgå att fästa uppmärksamhet vid de så ofta öfverklagade olägenheter, som äro en följd af det sätt, hvarpå insamlingen af lump för brukens behof nu verkställes, likasom Utskottet icke eller förbisett billigheten deraf, att pappersbruksidkare, genom förändrade föreskrifter i detta ämne, icke komme i saknad af nödiga råämnen lör pappersbrukens behof.
Hvad först angår frågan om de olägenheter, som uppkomma af nuvarande sätt för lumpornas insamling; så ehuru Utskottet väl funnit de uti Kongl.
Kommerse-kollegii, på grund af Kongl.
Maj:ts nådiga skrifvelse den 20 Januari 1824, utfärdade kungörelse af den 9 derpåloljde Februari meddeidte föreskrifter innebära kontroller såväl derom, att icke någon person, som saknar god frejd, får till ett dylikt uppdrag användas, som ock till förekommande af de oordningar, hvilka i allmänhet öfverklagas, anser Utskottet ändock, äfven derest dessa föreskrifter på det noggrannaste sätt efterlefdes, dylika oordningar icke kunna förebyggas, så länge rättigheten för lumpsamlare att för utöfvande af detta yrke hos vederbörande erhålla pass ännu är gällande.
Då dessa pass lemna innehafvaren tillfälle att kringstryka från den ena orten till den andra, måste härigenom ett lättjefullt och oordentligt lefnadssätt hos dessa personer uppkomma, sant de missbruk och lagöfverträ - 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 40. delser, som af motionären anmärkas, deraf blifva en följd.
Oberäknadt det måhända någon gång till efterföljd verkande föredömet af en sålunda utskickad lumpsamlare, som, ehuru i sina bästa år och vid fullkomlig arbetsförmåga, utan egentlig sysselsättning, ändock icke synes lida brist, då deremot andre samhällsmedlemmar med möda och arbete nödgas förvärfva sig det för lefnadsbehofvens tillfredsställande mest oundgängliga, måste äfven, efter Utskottets tanka, detta kringfarande från gård till gård, dervid i utbyte mot den erhållna lumpen, arsenik och åtskilliga andra varor, af oftast onyttig beskaffenhet, icke sällan erbjudas, i förening med den kringstrykande lumpsamlarens umgänge och de lefnadsvanor, som dervid bibringas, bidraga att på landsbygden sprida osedlighet och gifva anledning till ett lastbart lefnadssätt.
Då nu Utskottet sökt ådagalägga de hufvudsakligaste olägenheter, som af lumpsamlares kringstrykande inom landet äro en följd, hvilka olägenheter, äfven derest desamma motsvarades af de fördelar, som för pappersbrukens egare derigenom beredas, ändock synas Utskottet vara af den betänkliga art, att ett verksamt medel deremot är af nöden, återstår det att tillse, huruvida, genom förändrade stadganden i detta hänseende, någon kännbar uppoffring för pappersbruksidkarne skulle uppkomma.
Utan att härvid ingå i några närmare bestämmelser rörande det sätt, hvarpå, derest den nu föreslagna förändringen med lumpens insamlande vidtoges, en dylik hopsamling hädanefter lämpligast kunde tillvägabringas, vill det synas Utskottet, att om, i enlighet med den redan i Kommerse-kollegii ofvanåberopade kungörelse af den 9 Februari 1824 framställda uppmaning, insamlingen af lump skedde destriktsvis samt pappersbruksidkaren holle inom distriktet bosatte kommissionärer, som lumporna för bruket uppköpte och kungörelse derom utfärdade, så att enhvar visste, hvarest lumporna kunde afsättas, någon olägenhet icke skulle tillskyndas hvarken bruksidkaren eller säljaren, helst den förre säkert kunde på detta sätt erhålla lump, om icke för billigare, åtminstone icke för högre pris, än som nu eger rum, samt den sednare funne afsättningstillfälle, utan att hemsökas af kringstrykande lumpsamlare och dessutom kunde påräkna kontant betalning för sin vara.
Vid öfvervägande af hvad sålunda förekommit och då, efter Utskottets tanka, de olägenheter och missbruk, som i förevarande hänseende öfverklagas, icke kunna afhjelpas, med mindre rättigheten för lumpsamlare att för utöfvande af detta yrke undfå pass att i riket kringresa, upphörer, anser Utskottet sig, med hufvudsakligt godkännande af motionens syftemål, böra vördsamt föreslå Rikets Ständer, att uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, det Kongl. Majit täcktes, med upphäfvande af hvad Kongl. Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 40.