Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lag-Utskottet, som ansett den uti berörde Memorial gjorde framställning vara härledd af någon händelse, hvilken enskildt träffat RiksdagsFullmägtigen Vessing , och i synnerhet hafva till föremål, bestämmande af den rättighet, hvilken de som till Riksdags-Fullmägtige för ett eller flere härader, eller för en eller flere städer äro valde, äga att, på grund af den dertill hvar och en af desse meddeldte Fullmagt, äfven under Riksdagen bevaka enskildte innom berörde härader elier städer boende personers an - Lag- Utskottets Eetänkanden. 6 9 angelägenheter och att å deras vägnar talan fora3 Och, som i afseende dera Utskottet funnit, att beskaffenheten och ordalydelsen af den Fullmagt, hvarmed, enligt 22 §. i Riksdags-'
Ordningen, hvarje Riksdags-Fullmägtig af Präste, Borgare och Bonde-Ståndet bör varå försedd, om den såsom behörig skall anses, tydeligen utstakar vidden, så väl af de rättigheter han under Riksdagen äger, som de skyldigheter han dervid har att iagttaga, samt desse jemväl vidare äro uti berörde Riksdags-Ordning föreskrifne, men i öfrigt l^de Cap. RättegångsBalken samt 18 Cap.
Handels-Balken tjenar till efterrättelse, om hvad som fordras för den, hvilken för annan skall något tala eller syssla, tror Utskottet att det som i förberörde mått© blifvit af Vessing ifrågasatt, är derigenom tillräckeligen upplyst och bestämdt.
Ständers pröfning varder detta vördsamt öfverlämnadt.
' N:r 2 0. Lng-Ulskottets Utlåtande, angående jöres lag en ändring i 19 Cap. 1 och 1. §. §.
Arfda-Balken.
Uti ett till hedervärde Bonde-Ståndet inlemnadt och till Tag-Utskottet remitteradt Memorial, har* Riksdags-Fulltnägtigen från Stockholms Län Mats Ericsson föreslagit att Jrngens Stadgande uti ly Cap. 1. och a- §. §•
Ärfda-Balken måtte 7o Eag- Utskottets
Rf tank anden. matte pä det sätt förrändras, att Mannens Myndighets-Ålder skulle vidtaga, då han fyllt Tjugu år, samt att Mö eller ogift qvinna må, vid uppnådd ålder af Trettio år, få sitt gods sjelf förestå och förvalta.
I afseende å den förstnämnde delen af berörde Förslag, eller att Yngling skulle vid 20 års ålder blifva berättigad att sjelf förestå sitt arf, har Mats Ericsson ansett sådant böra vara en fölljd af Riksens Ständers vid 1812 års Riksdag vidtagne Beslut örn Conscriptions skyldigheten, hvarigenom hvarje vapenför Yngling vid berörde ålder är plicktig, att, under namn af Beväring träda i Krigstjenst och låta sig dertill inöfva, samt att, om behofvet sådant kräfver genast till Fäderneslandets försvar utgå, vid hvilken sistberörde händelse för Ynglingen skulle vara nödigt, att om Förvaltningen af dess Arfve-Fastighet och dess Öfrige Arfs-Medel, under den tid han är ffånvarande, sjelf kunna vidtaga erforderliga förordnanden, medelst hvilka de olägenheter och förluster blefvo undanröjde, som Mats Ericsson förment skulle, för en till omförmäldte tjenstgöring utgången Yngling blifva att äfventyra, om hans Egendom emellertid under en tilläfventyrs blifvande längre tid komme att under förmyndarevård förblifva; och har Mats Ericsson, såsom skäl för förslaget, att ogift qvinna vid uppnådde 30 år borde få sjelf vårda sitt arf, åberopat så vallden omständighet, att Enka utan afseende på Alder alltid ägde, att sig och gods sitt förestå, sorn ock, att vid en mera stadgad ålder qvinnan borde anses dertill skick - Lag-Utskottets Betänkatiden. 7i skicklig och således undgå att städse förblifva under tvånget af förmynderskap.
Detta har Utskottet tagit uti öfvervägande; och hvad först angar den väckte frågan, att
Yngling vid fyllde ao år må anses berättigad att sin ärfda Egendom förvalta; sa, emedan, för emottagandet af en sådan förvaltning, oundgängeligen fordras en större erfarenhet och en mera mogen och bepröfvad eftertanke, än vanligen hos Ynglingen vid berörde ålder är att förvänta, och han således än mera då skulle blottställas för de förförelser och afsteg, sorn kunna missleda honom till oordentligheter och en oförsigtig, för dess framtida väl menlig, hushållning med dess gods, hvadan ock så väl i äldre, sorn i sednare tiders lagstiftning det ansets äfventyrligt, att vid sådan ålder anförtro
Ynglingen fri och obegränsad rättighet till disposition af sin person och egendom ; ty och sorn den grund, från hvilken Mats Ericsson velat hämta anledning att inskränka tidpunkten, fran hvilken myndighets-Aldern bör beräknas, efter Utskottets tanka, så mycket mindre är antaglig, som, vid de troligen ganska sällan inträffande händelser, att en i Gonscriptionen eller Beväringen irrgången samt till vapenöfning uppbådad Yngling, genast skall behöfva användas till ordentlig krigstjenst och Rikets försvar, Utskottet anser det blifva för honom vida förmonligare, att få sin egenom under dess frånvaro förvaltad af en förmyndare, hvars pligt att noggrant densamma vårda, samt att redovisa sine åtgärder dervid, är nti Lagen bestämd - Lag-Utskottets Bettini anden. stämd vid dermed förenad ansvarighet om något af honom i* berörde afseende åsidosattes, än örn ynglingen skall Öfverlemna denna befattning åt annan, kanske af honom mindre känd, Person, hvilken jemväl ej vore stäld under den tillsyn af ynglingens närmare fränder, sorn förmyndaren är underkastad; Alfså funne Utskottet, det någre skäl sig icke förete1 att tillstyrka bifall till den i detta ämne gjorde framställning.
Vidkommande åter förslaget , att ogift qvinna vid 30 års ålder må sitt arf emottaga och deröfver sjelf råda, så ehuru, till antagande af en så beskaffad lag-förändring, flere giltige skäl torde föresintias och vara att andraga; Dock, som densamma icke skulle kunna verkställas utan hufvudsaklig rubbning af nu gällande lagstiftning uti de flere frågor, som dermed äga ett oskiljaktigt sammanhang, och således berörde ändring, icke möjeligen skulle kunna verkställas, utan att tillika förändra flere andre delar af Civil-lagen, hvars omarbetning, af den dertill förordnade Committé, förehafves, anser Utskottet oundvikelige hinder för sig uppstå att uti pröfning härom ingå.
Stan» ders pröfning vördsamt understäldt.
Stockholm den 2 8 Januarii 181g - N:r 21, Lag-Utskottets Utlåtande, öfver sökt företrädes rätt af jordägare till Brukares - Lag-TJtsiottets Betänkanden.
73 res lösa Egendoms för sä
Ij ni ng för försträckning. err Lagmannen Grefve Johan Henning Gyllenborg har, uti ett lill Högloflig?
Ridderskapet och Adeln ingifvit Memorial, till öfvervägande framstält, i:mo att hemmansägare, så väl i anseende till möjligheten att återbekomma de nödvändiga förskotter, hvilka de nödgas meddela antagne Brukarne af berörde hemman, som ock för äfventyret af samma hemmans ödesmål, skola derigenom sättas i våda, att beimilte
Brukares för hemmanets skjötsel oumgängelige Kreatur, dragare och. redskap kunna, utan jordägarens'vettskap och bifall, utmätas, till gäldande af den skuld, hvaruti Brukarne antingen förrut, innan de hemmanen tillträdt, sig försatt, eller sedermera sig försätta; och a :do att genom Lagens stadgande i 17 Cap. 3 §.
Jorda-Balken, det skattejorden är underpant för tre års ränta, den följd skall uppstå för skattehemmans ägare, hvilken lämnat samma hemman till bruk af derå antagen åbo, att om denne så lång tid underlåter att erlägga den af hemmanet årligen utgående ränta, jemte Krono och tertial tionde med flere hemmanet åtföljande utskylder, och han sedermera antingen kommer på obestånd eller afflyttar, jordägaren, som icke angående desse af Brukaren sig åsamkade skulder ägt kunskap, blifver bragt i oskyldigt lidande, emedan han, för att undvika det hans jord varder i mät tagen, måste desse skulder betala; I anledning hvaraf Herr Grefven - 74 Lag-Utskottets Betänkanden. ven föreslagit, hvad den förstnämnde omständigheten angår, att då 5 Cap. 2 §.
UtsökningsBalken föreskrifver., att hvad Gäldenär minst umbära kan, såsom det hvarmed han sin näring idkar, skall sist uttnätas, det borde stadgas, antingen att kreatur, åker-och kör-redskap, som höra till hemmansbruket och derifrån böra anses oskiljagtige, icke skola kunna hos antagen åbo utmatas och försäljas utan jordägarens bifall, och sådan åtgärd i annat fall blifva ogild, samt att jordägaren skall till Aboens omförmäldte lösa egendom äga företrädesrätt, äfven i afseende å gäldandet af de till åboen lämnade förskotter, eller att åtminstone öfverenskommelser emellan jordägare och deras Landt-Bönder eller Arrendatorer, angående en så beskaffad företrädesrätt, böra, enär de samma hos Härads-Rätten anmältes och i Protocollet blifvit intagne, betrygga jordägaren från utmätning af förberörde lösören för Eandt-Bondens eller Arrendatorns öfriga skuld; Och hvad åter rörer det sednare ämnet, att föreslcrifvas måtte, det skyldigheten för ägare af skattehemman att ansvara för alla de hemmanets utskylder, hvilka Brukaren eller Arrendatorn älåge att godtgöra, icke skall sträcka sig längre, än för det löpande årets onera, äfvensom att kort tid må blifva bestämd innom hvilken, efter den dag, eller den 25 Februarii, då afraden bör vara betald, alla fordringsanspråk i grund af hemmans förbindelser skola hos Executoren göras gällande, såvida liquid icke mellankomma eller jordägaren ansvaret derföre sig åtagit.
Lag - Lag-Utskottets Fetänkanden. 75 Lag-Utskottet, sorn fått detta Memorial till sig remitteradt, har i afseende å de ämnen detsamma innehåller, ansett sig böra meddela de yttrande, att som det ankommer på hvar oell en, hvilken upplåter sitt hemman till brukare, att, före dennes antagande, göra sig tillförliteligen underrättad om hans förmögenhet, eller huruvida han är i den mohn med gäld behäf. tad, att jordägaren kan äfventyra, det de af Brukaren innehafvande Kreatur och redskap, som för hemmanets skjötsel äro outngängelige, kunna till godtgörande af hans skuld blifva tillgripne, hvarom jemväl vid anställande forskning upplysning oftast ej bör kunna saknas; Sa måste jordägaren skylla sig sjelf om förlust honom förorsakas, antingen genom det han icke iakttagit omförmäldte försigtighet, eller genom det att han sedermera, då Brukaren til 1 träd t hemmanet, lämnar honom försträckningar, utan att tillika, i likhet med hvad hvarje annan långifvare har att iagttaga, tillse sin säkerhet för återbetalningen deraf}
Och emedan, om en så beskaffad rättighet skulle jordägare förunnas, att kunna från utmätning för Brukarens gäld undanhålla och skydda dennes för hemmanets skjotsel nödige Kreatur och redskap, sådant onekeligen skulle, icke allenast uti märkelig mohn förnärma deras rätt, som derå, till gäldande af lagligen faststälde fordringar hos Brukaren, äga ostridiga anspråk, utan ock ej sällan lända till hemliga och mot värkeliga förhållandet stridande öfverenskoinmelser och aftal emellan jordägaren och brukaren, till beredande af berörde för - 76 Lag-Utskottets Betänicinden. förmon för denne sistnämnde; Ty anser
Utskottet något skäl icke vara att tillstyrka bifall af hvad Herr Grefve Gyllenborg i denne del föreslagit; äfvensom, enär i öfrigt för en Skattehemmans ägare, hvilken åt annan till bruk uplåter denne sin egendom, är öppet att föreskrifva Brukaren skyldighet, att årligen med qvittenser eller bevis styrka det alla de utskylder och förbindelser, sorn åtfölja Hemmanet, och Brukaren bör gälda eller uppfylla, äro i vederbörlig ordning erlagde och fullgjorde, samt bemälte Hemmans ägare jemväl kan , då Brukaren häruti brister, honom dertill lagligen förmå, eller ock för hvad af Brukaren är åsidosatt, hos honom söka säkerhet, finner Utskottet, att, för ändamål att freda en skatte-jordägare från de förluster hos en antagen Brukare , som den förre på nämnde sätt lätteligen kan undanröja, någon ändring icke kan tillstyrkas uti den rätt Lagen i 17 Cap. 3 §, Jorda-Balken tillagt den som ränta af skattejord äger , till utfåendet deraf.
Ständers pröfning varder detta vördsamt understäldt.
Stockholm den 2S Januaria 1818.
N;r 22.
LagUtskottets Utlåtande, angående föreslagen ändring i Författningen rörande Barnamord.
T. ill Lag-Utskottet har Högvördige PresteStåndet remitterat det af Herr Prosten Palm till Lag~TJtskoltets Betänkanden. 77 till Prutocollet den 30 nästlidne
December afgifne och af åtskillige ibland Ståndets LedamÖter biträdde yttrande af följande lydelse: ’’lnför detta vördnadsvärda Stånd, hvars ömmaste omsorg är och altid skail blifva riktadt åt vårdandet af Menniskans vigtigaste angelägenheter, Religionens och den dermed förenade sedernas helgd, vigar jag, med vördsam tillförsigt, väcka upmärksamlieten på ett det vigtigaste ämne i detta afseende, dertill uppmanad af min pligt både som Lärare och Med-, borgare, i en tid, då det allt mer och mer till tagande sedeförderfvet hotar att förstöra intet blott den husliga sammanlefnadens glädje, utan ock undergräfva all samhällsordning; och jag hoppas så mycket vissare att blifva hörd med deltagande som min röst ,skall blifva en tolk af de vanmägtiga men bittra suckar, som så ofta -aftvingas de dygdigaste Föräldrars bekymrade hjertan, vid åsynen af sitt genom nidingens förförelser blottställda och förnedrade barn.
Man klagar lika så allmänt som sannt deröfver, att den Christliga sedlighet och ärbarhet, som 'så utmärkt stämplade våra fromma och manliga förfäder, har under vårt sist löpande halfva sekel så småningom försvunnit, och en rådande lättsinnighet i handlings- och tänkesätt med sina oundvikliga laster och villor till den grad aflägsnat det gamla Svenska märklynnet, att ett nytt slägte tyckes vara framkalladt för att genom sin förnedring gifva vigtiga och varnande lärdomar åt kommande tit ders generationer.
För 78 Lag- Utskottets Betänk anden.
För att hämma detta onda och den värsta af alla olyckor, som kunna hvila öfver ett Land och Folk, måste rnan känna orsakerna som vållat det.
Och ju mera invecklade de lära Vara, desto svårare skall det blifva att uppleta deni.
På goda grunder tror jag likväl, att de Författningar, som i senare tider uppIjäfvit eller mildrat fordna tiders strafflagar x afseende på det sjette Budordets öfverträdande, intet litet bidragit till dessa ofta förnyade, alltid brottsliga, Utbrott al lättsinnighetens yra raseri, hvars olyckliga följder för närvarande och kommande slägter äro lika oberäkneliga, sorn sedefördärfvande.
Jag vördar de stora ändamål, som den vise I.agstiftaren åsyftade med Författningen af den 17 October 1778; men en 40 års bedröflig erfarenhet har varit mer än tillräcklig att öfvertyga oss, att de liberala Lagstiftnings grundsatser, som denna Författning etablerar, aldeles icke passar för vår tids utsväfvande lynne, att det onda den ville motvärka, snarare till- än af. tagit, och det goda den ville framkalla, så litet blifvit befordradt, att helgden af det sjette Budordet i Guds Lag förlorat sin kraft på den sinliga menniskan, som, sedan lion under skyggil af anonymité , ej mera fruktar den verdsliga Lagens straff, skall så länge qväfva samvetets fordringar, att hon med brotsliga löjen slutligen gäckas både med Eders helgd och de förfördas tårar.
Jag ville derföre underställa det Högvöidiga Ståndets mogna bepröfvande, om icke ofvan - Lag-Utskottets Betänkanden. vannämda höga författning af den 17 Octpber 177S, i händelse den ej nu mera kunde ajde* les upphäfvas, åtminstone borde undergå en den strängaste granskning och en sådan förän, dring, sorn tidens kraf yrka, och dem jag här nedan vågar föreslå.
Enligt samma Författning äger lägrad qvinna rättighet att intet blott dölja sin lägersman» utan äfven, om hon så behagar, sig sjelf för sin Eärare, sorn är pligtig att döpa hennes barn utan att ens veta , hvar han för detta beklagansvärda barnet skall återfinna den moderliga famnen, då det en dag vid mognare år begär dess åtgärd att återvinna sin första rättighet och återknyta det band, sorn den onaturliga Moder» var nog samvetslös att från början af sitt barns första tillvarelse så sjelfsvåldigt sönderslita, I afsigt att förekomma de rysliga verkningar, som sådana straffbara men likväl strafflösa förhållanden måste äga på dessa vanlottade barnens uppfostran och öfriga öden samt, i gemen» skap med dem, på sjelfva samhället — för att hindra de grofsta brott, som möjligen tänkas kunna och lättligen skulle af dem genom sjelf, va okunnogheten om sin härkomst föröfvas, samt ändteligen att förvara desse utom ägta säng framfödde barns framtida lagliga rätt, den de sjelf* ve aldrig förvärkat, till arf efter sina Föräldrar, anser jag för min del nödvändigt, att lägrad, qvinna må af Lagen åläggas uppgifva för Pre• ten sin lägersman, eller, om någon gång anortymiié skulle anses nödvändig och såsom sådan begäres, upptäckte» af rätta förhållandet likväl borde, 8o Lag-Utskottets Fetärtkanden. borde under deri tysthets förbindelse, som Kyr» ko-Lagens sjunde Capitel stadgar , ske för Prediko-Em betet , sorn i en särskildt, endast för Läraren tillgänglig bok borde införa både Föräldrarnes och Barnens namn , pä det att Läraren ina blifva i stånd att en dag, då ett oägta barn efterfrågar upphofven till sin varelse, gifva derom tillförlitliga underrättelser.
Jag vet väl att Lagstiftarens afsigt var den mildaste, den nämligen att genom det i 1778 års Förordning tillåtna fördöljandet af lägrad qvinnas tillstånd förekomma fasan af barnamord, men, vitsordad af erfarenheten , att lika många sådane rysliga brott blifvit föröfvade sedermera som tillförene, är jag för min del fullkomligen derom öfvertygad, att ett sådant fördöljande intet allenast intet gagnat, utan tvertom gifvit frestelsen vapen i händerna att föröfva den mäst onaturliga af alla missgerningar, och att således denna lag , sorn äfven i detta afseende förfelat sitt ändamål, bör upphäfvas.
Visserligen, jag medgifver det, gifvas manga bevekande skäl, som yrka mera medlidande än bestraffning för en förförd och förnedrad flicka, redan så olycklig genom följderna af sitt brott, det må då vara föröfvadt i öfverlägsjningéns eller öfverilningens vådeliga stund; sakens natur och all Christlig samhälls ordning fordrar likväl nödvändigt, att äfven till andras varning Lagen vidtog sådane åtgärder, som möjligen kunde förvara den fallna från återfall, utan att göra hennes återgång till dygdens och sedlighetens yäg mera svår eller omöjlig.
Då Lag-Utskottets BetänkanderU
Då deremot lägersmannen, sorn tvifvelsutan måste anses såsom den mäst brottsliga, alldrlg borde undgå att känna följderna af sitt brottsliga förhållande, intet blott derigenom, att han straffades enligt Allmänna Dagens föreskrift £ Missgämings-Balken 53 och följande §. §., utan ock förklarades ovilkorligen förbunden att dela omsorgen för sitt barns första underhåll och uppfostran , som i motsatt händelse oftast saknar båda delarne till olycka både för sig sjelf och det Samhälle, som sett det födas.
Om desse anmärkningar anses förtjena nå-1 gon uppmärksamhet , anhåller jag vördsamligen hos T. T, att de må blifva remitterade till ■vederbörligt Utskott, som ej lärer underlåta att taga den åtgärd, som sakens vigt och angelägenhet fordrar.’’
Vid den hos Lag-Utskottet förekomne öfverläggning i afseende å hvad utaf Herr Prosten Palm i berörde måtto är vordet framstäldt och anfördt, har Utskottet funnit, att Herr Prosten antagit tvenne omständigheter, nemligen dels att de genom Kongl. Majus Nådiga Bref den 17 October 1778 vidtagne förordnanden,’ hvarigenom, ibland annat, lägrad qvinna tillätes att dölja sin förbrytelse, och att, om hon sä vill, på okänd ort framföda fostret, icke skola, medfört det med de samma åsyftade ändamål och den deraf förväntade verkan att förekomma barnamord, dels att den lätthet, sorn af berörde föreskrifter blifvit beredd så väl häfdad qvinna, sorn den, hvilken henne lägrat, att undgå Lagens straff, skall föranledt till den sederBihang till Riks- St.
Prot, j$ij • isa, tide Sami.
N:r it. m 8a Lag-Utskottets Betiinkanden. mera mer och mer tilltagande lättsinnighet och befordrat ett allmännare sedéfördärf.
Uti någondera af desse delar kan Utskottet med Herr Prosten sig icke förena.
Utskottet anser att de fång-förteckningar, sorn månatligen vid hvarje Läps- eller Krono-häckte upprättas öfver där förvarade delinqventer, jämte Hof-Rätternes Ransaknings Diarier, böra utgöra de mäst ojäfaktiga bevis öfver antalet af de qvinspersoner, hvilka för lagd våldsam hand å deras framfödde foster, eller för större eller mindre vållande till deras död blifvit under tilltal ställde och straffade; och desse vittna ovedersägeligen därom, att berörde rysliga brott i märklig moa aftagits och förminskats, hvartill än vidare bör läggas det af erfarenheten besannade förhållande, att just uti Rikets större Stä. der och förnämligast uti Hufvud-Staden, hvarest en större lättsinnighet och tillfällen till förförelser kunna bereda afsteg från sedligheten , och där största läglighet gifves för häfdade qvinr nor att dölja sin belägenhet , , och att okände samt i hemlighet framföda sine foster, berörde våldsamma behandlingar å desse foster äro mäst sällsynte ; hvilket allt JJtskottet anser tillräckligen styrka, att de orsaker, sorn uti högstberörde .Nådiga Bref finnas upprepade, såsom föranledande dertill, att det å nämnde brott i lagen stadgade straff icke förmått afhålla deras föröfvande, äro verklige, samt att de till undanrödjande af de samma, meddeldte förordnanden varit af nödvändigheten påkallade; Och om än det för upplyst och otvifveiaktigt kunde antagas att känslan för ärbarhet i allmänhet under senast Lag-Utskottets
Betänk anden. föiftutne tid småningom förlorat sin helgd, och att de i frågavarande hade emot Guds och verldslig
Lag samt jämväl emot sedlighet och Samhälls ordning stridande öfverträdelser nu mera än förr oblygt begas, samt lättsinnigt bedömas, Unner dock
Utskottet ingen anledning att hänföra sädane förhållanden såsom följder af de stadganden, som uti förenämnde Kongl. Bref äro gifne, utan anser orsakerna till de samma böra sökäs och jämväl vara att finna uti de förändringar, söm mänriisko-lynriet genom tidskiften undergått, samt uti en derunder tilltagande och rådande böjelse för luxe och utsväfningar, hvilken föranledt till svårighet ooh mindre håg att vid tidigare ålder ingå uti laglige ägtenskaps förbindelser; och då värkningarne så väl deraf, sorn af de öfrige särskildte omständigheter, hvilka dertill bidragit, snarast skolat följa bland de uti Hufvud-Staden och i de större Städerne varande Folksamlingar, hafva de ock efter hand därifrån, fastän i mindre mun, bland Allmänheten sig utbredt.
Då således förrberörde skäl, på hvilka Herr Prosten Palm egenteligeri velat sig stödja, för att, om nu mera upphäfvandet af omförinäldta Författning icke kunde vinnas, åtmindstone bibringa de föreslagne väsendteliga ändringar däruti, icke kunna efter Utskottets tanka anse* därtill gällande, återstår att pröfva, huruvida samma ändringar kunna antagas såsom värkande till förbättring af den öfverklagade sedlösheten, utan att tillika föranleda till motvärkande af de fördelar, som af stadganderne i Författningen erfarits.
Lag-Utskottets
Bctankånden Det lärer vara ostridigt, att, om någon gang olofliga beblandelser emellan personer af båda könen kunna tillkomma af qvinnans lösagtighet,’ befordras de dock mästadels och nästan alltid till sin början af mannens förförelser samt de frestelser som af honom användas å det svagare könet, hvilka det ofta icke äger nog magt att emotstå.
Det är således han, som i afseende
& desse åtgärder är mest straffbar och närmast skyldig att bidraga till vården och underhållet af det foster, hvartill han är upphof, hvaremot den förförda qvinnan bär innom sig vittnet af dess fel och förvillelse samt tyngden både af aine egne och kanske jämväl andras förebråelser, och äfven af de omsorger henne förestå.'
Om nu denna qvinna skulle i födslo stunden eller straxt derefter af Dagen tvingas, att för den.
Prest, hvilken skall till Dop och Christendom befordra det framfödda fostret, hemligen eller uppenbarligen namngifva icke allenast sig sjelf utan ock sin förförare , skulle väl detta sistnämnda hafva till föremål att framskaffa samt till straff och ansvar befordra denne person.'
Men månne en sådan namngifning blefve dertill verkande ?
Kar qvinnan giltige bevis att öfvertyga lägersmannen, och finner hon behofvet för sig att begagna de samma emot honom, för att vinna biträde till sitt fosters underhåll, är det ju för henne öppet, att, om hon icke sjelf vill dölja sin förseelse, mot lägersmannen anställa laglig talan.