Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Prof. 1S59 & 1860. 6 Sami. 1 Afd. 15 Häft. 3 18 Banko-Utskottets Betänkande M 25. diskonten, stiftad år 4756, härledde sin tillvaro frän en tid, då skrå-författningar och skrå-anda allmänt voro rådande, och hvaraf den ännu fortfarande bure prägeln.
Dess ursprungliga ändamål hade varit att medelst lån understödja de fabriksidkare och manufakturister, som tillverkade väfnader af silke, bomull, lin och kamelhår samt fina eggjerns-smiden och ännu i dag voro dessa fabrikater, med tillägg af klädes-tillverkningen, i denna låne-anstait företrädesvis gynnade.
Det tilltagande antalet manufakturier och fabriker hade dock i längden gjort det omöjligt att gynna alla lika, hvarföre man beslutat att indela vissa näringar i klasser, bestämda efter som de ansågos förtjenta att med lån understödjas, hvarefter åt hvarje klass anvisats högre eller lägre procent såsom lån af Diskontens för hela året tillgängliga lånesumma.
Sålunda fördelades i Manufaktur-diskontens reglemente af den 8 Februari 1844 de lånberättigade fabrikerne, med afseende å deras olika art och behof af lånebiträde, i Irenne klasser, hvarvid främst i första klassen ställdes klädesfabrikerne och sist i den tredje mekaniska spinnerier.
Enligt motionärens tanke borde fördelen af ifrågavarande lån, som utlemnades på högst 9 månader emot 4 procent ränta, förefinnas hufvudsakligen i sjelfva kapitalets erhållande, men låneanstalten, hvars tillvaro och verksamljet kunde försvaras under en tid, då man lånade efter stånd och klasser, medförde deremot under numera inträdda förändrade förhållanden icke någon båtnad för samhället, utan verkade snarare menligt på den kraft, som förmår att sjelf utveckla sig.
Om åter låneförmånen egentligen läge blott i den lägre räntan, vore den under vanliga förhållanden obehöflig, och under tillfälliga svårare penningekriser, då räntan stege, orättvis med hänseende till andra lånsökande.
Det förhållande att, till följd af både de låneberättigades ökade antal och af den i sig sjelf allt mer och mer tillvexande produktionen inom fabriks- och manufaktur-näringarne, lånerätten, bestämd till en viss procent af tillverknings-värdet, småningom minskats, så att, då den år 1840 utgjorde i l:sta klassen 17 procent, i 2:dra 12% och i 3:dje 81/2, den år 1858 i de 3:ne särskilda klasserna uppgick till endast 9%, 7V2 och 4% procent af detta värde, bevisade tillräckligt, att den ifrågavarande diskont-inrättningen icke längre kunde uppfylla sitt ändamål att nöjaktigt understödja fabrikerna.
Af tillgängliga uppgifter öfver inrättningens fordringar, inkomster och utgifter under åren 1819—4 850 inhemtades dessutom att utgifterna tillvext i större förhållande än inkomsterna; att beloppet af osäkra fordringar ökat sig, samt att åtskilliga summor tid efter annan afskrifvits med belopp, som under åren 1820—1850 i medeltal utgjort 2,985 R:dr om året; hvarförutan förvaltnings-kostnaden för Manufaktur-diskonten jemte Ull-diskonten årligen uppginge till det betydliga beloppet af 24,600 R:dr R:mt.
I stöd af det nu anförda och följande den af Rikets Ständer sjelfve lemnade anvisning, då de, såsom ofvan blifvit nämdt, vid förra riksdagen beslutade kreditivets minskning, har motionären föreslagit: Banko-Utskottets Betänkande M 25. 19 att Rikets Ständer måtte besluta, att Riks-bankens åt
Manufaktur-diskonten lemnade kreditiv bör indragas, och att detsamma således skall på bestämda tider till Banken återbetalas; att i den mån Manufaktur-diskontens lånerörelse sålunda komine att upphöra, denna rörelse i stället må på förändrade lämpliga vilkor af Handels- och Näringsdiskonten öfvertagas; samt att Rikets Ständer ville hos Kongl.
Majit, i sammanhang härmed, täcktes dels medgifva, att Mnnufaktur-diskont-inrättningen finge upphöra och dess egna behållning öfverflvttas lill vård och förvaltning af Stats-kontoret, för att, enligt Kongl. Majits föreskrifter, fortfarande användas till förlags-lån eller annorledes till ett tidsenligt främjande af större industriela företag; dels ock i nåder förordna om de öfriga åtgärder, som af Manufaktur-diskontens upplösning påkallades.
Den af Herr Wallenberg sålunda väckta motion tillika med de i anledning deraf afgifna yttranden är af Välloll.
Rorgare-Ståndet remitterad till Banko-Utskottet, under förklarande, att delta Utskott icke lärer underlåta att för frågans behandling sammanträda med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet i den mån sådant finnes erforderligt.
Banko-Utskottet, som ansett sig böra ensamt behandla den del af motionen, som angår kreditivets indragning, får, i afseende derå, yttra, att Utskottet visserligen delar den af Banko-Utskottet vid sednaste riksdag anförda åsigt, att anvisandet pä Banken af särskilda låne- elier kreditiv-förlag, för att anlitas uteslutande af vissa samhällsklasser, oro äfven i fordna tider, då Riks-banken var den enda allmänna låneinrättningen i landet, tilläfventyrs lämpligt och för industriens befrämjande nödvändigt, dock icke öfverensstämmer med en riktig Bank-förvaltning eller är af behofvet påkalladt i samma män som förut, sedan genom Bank-inrättningars bildande och spridande öfver landet, utvägarne att erhålla låneunderstöd för en hvar underlättats.
Men då Utskottet icke kunnat undgå finna, att indragning af Manufaktur diskontens kreditiv, hvaraf denna Inrättnings upphörande hlefve sannolika följden, tvifvelsutan skulle, under för handen varande penningeställning, medföra väsendtliga olägenheter för det stora antal näringsidkare och manufakturister, som i Manufakturdiskonten ega lånerätt, och sålunda förorsaka betänkliga rubbningar i deras affärsförhållanden, har Utskottet, efter hvars tanke utförandet af en sä genomgripande förändring som denna bör afpassas efter tidsomständigheterna, pä det att verkningarne af densamma må för den enskilde blifva så litet störande som möjligt, ansett tiden nu icke vara lämplig för den ifrågasatta åtgärdens vidtagande, hvadan Utskottet hemställer 15:o att Rikets Ständer, jemte förklarande, att den väckta frågan om indragning af Manufaktur-diskontens kreditiv för närvarande ej må till någon åtgärd föranleda, måtte rörande nämnde kreditiv besluta följande: 20 Banko-Utskottels Betänkande M 25.
Till manufakturernes och fabrikernes understöd ar anvisadt ett kreditiv af 2,230,000 R:dr R:mt, hvilket intill nästa riksdag hålles Kongl.
Kommersekollegium tillhanda mot samma vilkor, som varit stadgade för de hittills å Ranken, för berörde ändamål, an visade låneunderstöd, samt under förbehåll: l:o alt Banken för hela det belopp, som å kreditivet kan varda uttaget, eger säkerhet i Manufaktur-diskontens alla fordringar samt egna behållna tillgångar; 2:o alt, i händelse Fullmägtige, med afseende å Bankens ställning, finna sig nödsakade alt kreditivet eller någon del deraf uppsäga, Kongl.
Kommerse-kollegium då skall, efter 9 månaders förlopp och sedan derom sex veckor förut blifvit tillsagd t, till Banken återbetala hvad som derå är vordet lyfta dl; och 3:o att, för de å kreditivet uttagna summor, Banken eger att beräkna 3 procent årlig ränta, som, enligt deröfver uppgjorda li qvider, vid hvarje halft års slut, till Banken inbetalas, vid äfventyr att, i annat fall, kreditivet. anses uppsagdt.
Jemte förmälan, att det kreditiv, stort 900,000 R:dr R:mt, Rikets Ständer vid sistförllutna, likasom vid hvarje föregående riksdag allt sedan år 1818, afBankeos medel upplåtit till Jern-kontorets disposition, fortfarande visat sig vara af verklig nytta för jernhandteringen i riket, samt alt de för kreditivets begagnande föreskrifna vilkor städse blifvit behörigen uppfyllda, har, uti väckt motion, Friherre Alströmer, C. J. 0.. föreslagit, att berörda kreditiv måtte på samma vilkor som hittills få, till och med nästkommande riksdag, af Jern- kontoret innehafves.
I betraktande, bland annat, deraf, alt den afkomst omförmälda kreditiv lemnar Jern-kontoret, skall särskildt redovisas och användas lill rön och försök med hvad mera som till jern-industriens framgång och förkofran kan lända, samt följaktligen är vorden afsedd till befrämjande af ett allmänt nyttigt ändamål, har Ut skottel, med instämmande uti motionen, ansett sig böra hemställa, att föreskriften i 147 g af Banko-reglementet måtte oförändrad få tjena till efterrättelse: 14:o
Jern-kontoret beviljade kreditiv å Banken, stort 900,000 R:dr R.mt, ega Fullmägtige i samma Kontor, mot förut bestämd 3 procent ränta att, i följd af deras under den 20 Oktober 1818 lill Banken ulfärdade skuldebref och mot derå tecknad förila rande ansvarsförbindelse, till nästa riksdag disponera; beroende det af bemälde Fullmägtige att, i Öfverensstämmelse med det af Banko-fullmägtige stadfäslade Reglemente, bestämma på hvad sätt och i hvad ordning detta kreditiv bäst må Banko-Utskottets Betänkande M 25. ai till bruksrörelsens nytta och båtnad användas, under noggrann! iakttagande af de vilkor och förbehåll, Rikets Ständer vid 1823 års riksdag fastställt, nemligen: l:o att en del af kreditivet, minst 130,000 R:dr R:mt, icke må i vanlig låneväg permanent disponeras, utan särskildt afsättas eller innestå såsom reserv-fond, användbar egentligen vid de terminer, då köpslut om jern vanligen eger rum, på det att, derest konjunkturen för tillfället gåfve anledning till ofördelaktiga anbud, tillverkarens derigenom iråkade förlägenhet måtte, genom Jern-kontorets mellankommande åtgärd, kunna särskildt underlättas, och 2:o att den vinst, som uppkommer genom differensen i räntebetalningen till Banken mot räntan af den, genom Bankens biträde tillökade fond, bör särskildt redovisas och anses såsom tillgång, disponibel för Jern-konlorets Fullmägtige till ändamål, som med näringens framgång och förkofran genom anställande rön och försök m. m. hafva gemenskap, men ej utgöra någon tillvext i Jernkontorets enskilda lånefond; och kommer framdeles, såsom hittills, Banken att uti den årliga revisionen öfver ofvannämnde fond deltaga genom ett dertill utsedt ombud.
Under § 148 upptager Banko-reglementet Rikets Ständers vid sistförflutna riksdag fattade beslut om upphörande, från och med 1838 års början, af den Fahlu Bergslag medgifna kreditiv- eller lånerättighet i Banken å så kallade kopparsedlar.
Detta beslut erfordrar nu mera icke någon åtgärd, och då samtlige förbindelser för de till Bergslaget utgifna så beskaffade lån redan under loppet af år 1858 blifvit infriade, kommer 15:o nyssnämnde § 148 att ur blifvande Banko-reglemente utgå.
Diskont-rörelsen.
Banko-reglementet innehåller i afseende å denna rörelse först vissa Allmänna Sladganden, §§ 149 —158, och sedermera särskilda bestämmelser, 159—171, rörande hvart och ett af de olika föremål, som
Diskont rörelsen omfattar.
Utskottet har, vid granskningen af omförmälda Allmänna Sladganden, till en början tagit under öfvervägande tvänne af Herr Ehrenhoff, G. U. och Riksdags- fullmägtigen Anders Gudmundsson från Hallands län väckta motioner, i hvad de innefatta förslag, att nya Låne-kontor mätte af Riks-banken inrättas, der sådant kunde anses nödigt, i hvilket afseende sistbemälde motionär uppgifvit städerna Norrköping och Gefle, såsom de orter, hvarest behof af Låne-kontor torde 22 Banko Utskottets Betänkande M 25. redan förefinna» eller åtminstone snart komma att uppstå; och, får Utskottet anledning häraf anföra, att som, oberäknadt de nuvarande Låne-kontoren, antingen sedel-utgifvande eller icke sedel—utgifvande enskilda banker eller afdelnings-koutor af de förra nu mera äro å nästan alla större affärsplatser inom riket, deribland äfven i ofvanuppgifna tvänne städer, tillvägabragta och i allmänhet torde medföra det gagn och den lättnad för rörelsen, som dessa inrättningar hafva för ändamål att befordra, så lärer frågan om nya Låne-kontors inrättande ej kunna tillmätas så stor vigt, som den tvifvelsutan skulle hafva förtjenat, derest icke, genom enskilda bankers uppkomst och spridande öfver landet, anstalter redan blifvit på så många orter vidtagna till näringarnes och industriens underlättande och utveckling samt till befrämjande af en tiyttig och gagnande affärs-verksamhet.
Men derjemte vill det synas
Utskottet som skulle enskilda banker, inrättade och förvaltade efter riktiga grunder, kunna bereda allmänna rörelsen större fördelar än som genom nya Låne-kontors anläggande komme att uppstå.
Ty det ligger i sakens natur att allmänna läne—inrättningar, som under stränga kontroller måste förvaltas i öfverensstämmelse med bestämda reglementariska föreskrifter och af dertill ståndsvis valde ombud med biträde af offentliga tjenstemän, svårligen kunna handla och röra sig med den frihet, som utgör ett oeftergifligt vilkor för hvarje bank-förvaltning så vidt den skall kunna rätt motsvara sin bestämmelse; hvaremot enskilda bank-styrelser, som icke äro så strängt bundne af noggranna detaljbestämmelser för utöfvande af deras verksamhet, böra, med icke allenast nära kännedom om lånsökandes ställning och affärsförhållanden utan äfven det egna intresse, de sjelfve hafva att bevaka, vara bättre i tillfälle att bedöma de olikartade omständigheter, hvaraf personlig kredit beror, och att ordna sin rörelse på ett sätt, som för hvarje ort medför det största, så väl allmänna som enskilda gagn; och då härtill kommer, att allmänna låne-inrättningar icke torde kunna organiseras med den besparing i förvaltningskostnad, som vid en så beskaffad enskild anstalt är möjlig, anser Utskottet sig ega tillfyllestgörande skäl till den hemställan, 16:o att förslaget om inrättande af ytterligare Låne-kontor icke må lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Föremålen för Diskont-verkens rörelse bestämmas i ISO § af Banko-reglementet, och i afseende derå har Utskottet endast, — med anledning af Riksdagsfullmägtigen Anders Gudmundssons från Hallands län framställning, alt i så väl Banken som Låne-kontoren må inrättas så kallad giro-rörelse, eller att enskilde, som hålla räkning derstädes, måtte kunna af- eller påskrifva summor direkte från Banko-Vt,skottets Betänkande JVi 25.
25 eller till andras räkningar, — nu skolat tillkännagifva, alt då giro-röreisen egentligen afser att underlätta öfverföringar från den ene räkningshafvarens konto till den andres, hvarigenom de besvär och omgångar, som åtfölja liqviders verkställande med kontanta penningar, kunna undvikas, Utskottet här nedan kommer att i föreskrifterne för medels emottagande på upp- och afskrifnings- samt deposit räkning emot ränta föreslå sådana lättnader och förändringar, hvarigenom det med ofvanberörde framställning åsyftade hufvudsakliga ändamål kan vinnas utan att vidare bestämmelser derom torde behöfva af Rikets Ständer meddelas.
Handels- och Närings Diskont-fonden utgör, enligt 151 § i Banko-reglementet 11,323,000 R:dr och är på de särskilda
Diskont-verken sålunda fördelad, att Banko-diskont-verket i Stockholm innehar R:dr 6,700,000.
Låne-kontoret i Götheborg » ....... » 3,230,000.
Låne-kontoret i Malmö » » 1,130,000.
Låne-kontoret i Wisby » » 223,000.
Direktionerne öfver Låne-kontoren i Götheborg och Malmö hafva, uti deras till Utskottet afgifna berättelser, förmält, att de till Handels- och Närings-diskontrörelsens bedrifvande vid dessa Låne-kontor anvisade summor, äfven med de förstärkningar deri, som från Bankens reserv-fond erhållits, och de tillgångar, som kunnat beredas genom penningars emottagande på upp- och afskrifnings- samt deposit-räkning mot ränta, icke motsvarat det behof af rörelse-medel, som en ökad liflighet och företagsamhet i handel och näringar på ofvannämnde orter kräfde; hvadan Direktionerne hemställt om förhöjning i Handels- och Närings-diskontfondens belopp, hvilken förhöjning af Direktionen öfver Låne-kontoret i Malmö blifvit för detta kontor föreslagen med åtminstone 330.000 R:dr.
Då Banko-fullmägtige, på grund af den i 174 § af Banko-reglementet intagna föreskrift, hvilken Utskottet ansett i denna del böra fortfarande tjena till efterrättelse, äro berättigade att, i den mån allmänna rörelsen sådant påkallar, använda de i Bankens reserv-fond tillgängliga medel, bland annat, till förstärkande af Handels- och Närings-diskont-fonden; i följd hvaraf dylika förstärkningar från reserv-fonden för närvarande äro lemnade lill Låne-kontoret i Götheborg å 630,000 R:dr, till Låne-kontoret i Malmö å 290,000 R:dr och till Låne-kontoret i Wisby å 80,000
R:dr, så synes någon tillökning i ordinarie anslaget för Handels- och Näririgs-diskont-rörelsen icke vara af omständigheterne påkallad, utan torde de summor, som för detta ändamål i Banko-reglementet nu upptagas, böra för de särskildta
Diskont-verken bibehållas oförändrade. 24 Banko-Utskottets Betänkande M 25.
I fråga åter om Allmänna
Diskont-rörelsen och beloppet af den dertill anvisade fond iiro motioner i olika syftning vid innevarande riksdag väckta.
Sålunda hur, under åberopande hufvudsakligen deraf, att denna fond visat sig vara så otillräcklig för låne-behofvet, att beviljade lån först efter längre tids förlopp kunnat utgifvas, hvilket fortfarande vore förhållandet, tillökning i fonden blifvit föreslagen af Riksdags-fullmägligen Anders Pehrsson från Malmöhus län med i,000,000 R:dr och af Riksdags-fullmägtigen Anders Nilsson från Hallands län med en fjerdedel af Bankens behållna vinst, hvarjemte Direktionen öfver Låne-kontoret i Malmö uti dess ofvanomförmälda berättelse hemställt, att, om icke någon förhöjning i fondens belopp kunde erhållas, Låne-kontoret åtminstone måtte få bibehålla den andel af densamma, som för närvarande vore ät Kontoret anvisad; under det att yrkande af Herr Ehrenhoff, G. II, framställts derom, att fonden till utlåning med omsättnings-rält måtte småningom minskas och slutligen alldeles indragas.
Vid öfvervägande af dessa i motsatt syftning till hvarandra gjorda framställningar har hos Utskottet någon tvekan ej bort uppstå om hvilkendera af de föreslagna utvägarne nu hör af Utskottet förordas.
En tydlig anvisning för bestämmande af Utskottes mening i detta fall är nemligen redan gifven genom Rikets Ständers i afseende å allmänna diskont-rörelsen vid de tvänne sednaste riksdagarne vidtagna beslut.
Jemlikt dessa beslut har fonden med omsättnings rätt blifvit under åren 1855—1859 förminskad med 300,000 R:dr årligen, och skall en indragning å fonden till sistnämnde belopp ega rum äfven under innevarande år, vid hvars slut densamma, som år 1855 utgjorde 12,000,000 R:dr, således kommer att nedgå till 10,200,000 R:dr.
Att här upprepa alla de skäl, som legat till grund för Rikets Ständers omförmälda åtgärder, torde icke vara nödigt; de synas kunna i korthet sammanfattas deruti, att en utlåning, hvilken lik denna verkställes på minst 2^ års tid, är föga förenlig med en sedelutgifvande banks ändamål och verksamhet, enär hvarje sådan bank bör ställa sin rörelse så, att de utlånade medlen kunna ulan uppehåll indragas om och när omständigheterna det påkalla, samt att de låne-understöd, som från ifrågavarande fond meddelas, efter hvad erfarenheten visat, merendels icke användas till så beskaffade företag, hvarigenom produktion och industriel verksamhet till allmänt och enskildt gagn underlättas och befrämjas.
Hufvudsyftet med allmänna diskont-fondens successiva förminskande har emedlertid varit att till andra för näringarne och industrien mera gagnande rörelsegrenar efter hand öfverflytta de till nämnde fond anvisade medel, för att omsider kunna inställa hela denna utlåning.
Den grundsats, Rikets Ständer sålunda omfattat till åstadkommande af ett bättre ordnande af Riks-bankens låne-rörelse, är, enligt Utskottets tanke, allt för vigtig att böra öfvergifvas derföre, att närvarande penniuge-ställning icke synes vara rätt fördelaktig för verkställande af en fortsatt indragning på fonden; men då sistnämnde förhållande äfven bör vid detta tillfälle tagas i betraktande, så får Utskottet tillstyrka, 17;o Banko-Ulsltottets Betänkande M 25. 23 17:o att Rikets Ständer, med afslag å Riksdags—fullmägtige Anders Pehrssons och Anders Nilssons ofvan omförmälde motioner angående tillökning i allmänna diskont-fondens belopp, måtte besluta, att å denna fond skall för de kommande tre åren 1861, 1862 och 1863 innehållas en summa af 200,000 R:dr om året, dock att någon minskning af den till Låne-kontoret i Wisby anvisade andel af fonden, utgörande 150,000
R:dr, nu lika litet som tillförene må ega rum.
Uti 153 § af Banko-reglementet bestämmes såsom allmän grund för fördelningen på de särskilda
Diskont-verken af den till utlåning med omsättnings-rätt vid sistförflutna riksdag anslagna fond 11,100,000 R:dr, att Banko-diskontverket i Stockholm skulle tillhandahållas R:dr 6,787,500.
Låne-kontoret i Göteborg » » 2,775,000.
Låne-kontoret i Malmö » » 1,387,500.
Låne-kontoret i Wisby » » 150,000.
S:r R:dr 11,100,000.
I följd af de utaf Rikets Ständer redan beslutade innehållningar kommer, såsom förut är upplyst, denna fond vid innevarande års utgång att förminskas till 10,200,000 R:dr; och enär fondens fördelning torde, med ofvannämnda undanlag för Låne-kontoret i Wisby, böra för följande tre åren ske i enlighet med den proportion, som i Banko-reglementets åberopade 153 § finnes bestämd, så skulle, med summornas utförande i jemna tal, tillkomma Banko-diskont-verket i Stockholm R:dr 6,230,000.
Låne-kontoret i Göteborg » 2,550,000.
Låne-kontoret i Malmö » 1,270,000.
Låne-kontoret i Wisby » 150,000.
S:r R:dr 10,200,000.
Genom 154 § 1 mom.
Banko-reglementet är vordet stadgadt, bland annat, att räntan vid diskontering och utlåning från Handels- och Närings-diskont-fonden utgör minst fyra, högst sex procent och bestämmes af Fullmägtige med afseende å penninge-ställningen och andra omständigheter, som till räntans höjning eller sänkning kunna föranleda.
St, Prot. 1859 & 1860. 6 Sami. 1 Afd. 13 Häft. 4 26 Banho-Ulskottels Belänkande JM 25.
1 berörde stadgande hafva Banko fullmiigtige hemställt om den ändring att, enär åtminstone vid vissa tillfällen lån mot real-säkerhet borde få meddelas mot lägre ränta, än den vid diskontering och å löpande förskrifning gällande, Fullmägtige måtte berättigas att bestämma olika ränta för försträckningar på de olika säkerheter, hvilka i Handels- och Närings-diskonten få belånas.
Det af Fullmägtige sålunda framställda förslag synes visserligen förtjena uppmärksamhet i så måtto, som detsamma i tillämpningen borde komma att befordra något mera utsträckt begagnande af real-säkerheter i Handels- och Närings-diskonten än hittills i allmänhet varit fallet; men Utskottet befarar, att en Fullmägtige lemnad tillåtelse att efter omständigheterna bestämma olika ränta för lån mot olika säkerheter i nämnde fond lätteligen kunde föranleda dertill, att någon del af fonden komme att afses uteslutande för utlåning mot vissa slag af säkerheter, hvarigenom af Handels- och Närings-diskont-fonden skulle tillskapas särskilda fonder för särskilda föremål samt följaktligen just det förhållande inträffa, som Rikets sednast församlade Ständer åsyftade att förebygga genom beslutet att till den ifrågavarande gemensamma fonden sammanföra de flere olika låne-fonder, hvilka förut voro till vissa bestämda ändamål anvisade; och har Utskottet, i betraktande häraf, ansett sig 18:o icke böra FuIImägtiges ofvanberörde förslag biträda.
Såsom af 1859 års Revisions-berättelse ;§ 61 och Utskottets till Rikets Ständer afgifna Berättelse § 18 inhemtas, hafva Banko-fullmägtige, — uppå Bankodiskont-direktionens framställning, huruvida efter den förändring af grunderna för belåning af vågförda effekter, som vid sednaste Riksdag egde rum, de i 67 punkten af Banko-ordningen den 22 September 1668 och 6 punkten af Kongl. Förordningen den 18 Februari 1735 meddelade föreskrifter, på grund hvaraf låntagare mot dylik pant alltid affordrats ränta för minst en månad, oaktadt han derförinnan å lånet gjort afbetalning eller detsamma slutligen liqviderat, kunde anses fortfarande tjena till efterrättelse, — förklarat, att berörde föreskrifter icke blifvit upphäfda eller ändrade genom de beslut, Rikets sednast församlade
Ständer beträffande utlåningen mot pant af vågförda effekter vidtagit, utan att Banko-diskont-direktionen hade i afseende å ränte-beräkning för lån mot så beskaffad pant att enligt samma föreskrifter förfara, likväl med det undantag att för omsalta lån ränta ej må påföras för längre tid, än till af- och slutbetalnings-dagarne, äfven om dessa inom en månad efter lånens omsättning inträffat; hvilken af Fullmägtige meddelade förklaring
Revisorerne ansett sig böra till Rikets Ständers bepröfvande hänskjuta.