Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Departements-chefen kunde likväl, för sin del, icke erkänna de sålunda framkastade anmärkningarnes giltighet och fördenskull ej heller dela den derå grundade åsiglen angående kommitterades ifrågavarande förslag.
Ty hvad beträffade den gjorda anmärkningen, att nämnde förslag skulle leda till förhöjning i jordskatterna, enär sådant visat sig vid beräknandet af hvad ålskillige hemmans räntor efter samma förslag bordt utgöra enligt medelpriserna för de sista loåren; så förfölle resultatet af denna anmärkning vid fästad uppmärksamhet derå, alt, på sätt pluraliteten af kommilterade härvid jemväl genmält, vid hvarje medelberäkning för en viss tidrymd måste inträffa, att, om särskild beräkning göres för en annan och kortare tid, eller, såsom här skett för io år, i stället att förslaget hvilar på 20 års medeltal, resultatet måste blifva olika.
På hvilkendera sidan förlusten eller vinsten inträffade, berodde af tillfälligheten.
Elter de åberopade exemplen skulle dock, under den mindre tidrymd de afse, skatterna hafva blifvit högre, men detta vore en följd deraf, att priserne å spanmål, i anledning af flere under nämnde period inträffade missväxt-år, varit uppstegrade; — händelsen kunde likväl hafva fogat tvärtom, ulan att det ena resultatet mera än det andra bevisade, hvad framdeles i medeltal för någon längre tid kunde beräknas.
Proposition, K:o 66. ning likaledes borde kunna inträffa.
— Då likväl dessa varupersedlar, som redan voro de hufvudsakligaste föremålen för produktionen i rikets alla orter, ännu mera skulle blifva det, i man af åkerbrukets och ladugårdsskötsel^ obestridligen tilltagande förkofran, kunde Departements-chefen, för sin del, ingalunda befara någon skatteförhöjning i följd af persedelräntans uteslutande bestämmande i sistnämnde persedlar, helst det visade sig, att flere bland öfrige i hemmansräntorne nu ingående persedlar, i vida större progression, än de nyss omförmälda, under tidernas lopp stigit i värde.
— Ått, oaktadt således föreställningen om möjligheten af en sådan skatteförhöjning saknade all antaglig grund, vilja, med afvikande från detta kommitterades förslag till räntereduktion, omfatta en annan utväg till vinnande af samma ändamål, sådant vore ett företag, som
Departements-chefen, för sin del, icke ville biträda, med mindre det kunde ådagaläggas, alt det åsyftade ändamålet på denna väg bättre, än på den af kommitterade begagnade, skulle ernås.
— Detta vore dock, enligt Departements-chefens tanka, ingalunda förhållandet med det framkastade förslaget att bibehålla hemmans-räntornes så kallade liufvudpersedlar.
Då nemligen allmän rättvisa borde utgöra den väsendtligaste grunden för hvarje lagstiftning, serdeles i fråga om beskattning, så att alla de beskattningsföremål, lagstiftningen omfattar, äfven må komma i fullt åtnjutande af alla de fördelar, som dermed åsyftas, men denna princip vid tillämpning af nyss omförmälda förslag i ej ringa måtto blefve åsidosatt, i följd deraf, att, enär de till benämningen af liufvudsakliga” hänförliga persedlar till högst olika proportion ingå i särskilde hemmans persedel-räntebelopp, den i allmänhet erkända fördelen för de skattskyldige att, till en gång för alla i penningar faststäldt belopp, få framgent utgöra persedelskatten, skulle, ej blott i serskilda provinser, utan till och med för hemman inom samma ort, i betydligt olika grad tillgodokomma serskilde jordegare; så utgjorde ett sådant åsidosättande af allas anspråk på rättvisa härvid ensamt tillräckligt skäl för detta förslags underkännande.
Enär härjemte tages i betraktande, att bland anmärkte brister i nuvarande beskattningssystein, jordbeskattningens olikhet varit föremål för ofta återkommande klagan, samt vidare förekommer, att, i händelse de, enligt merberörde förslag lill penningar förvandlade persedlarne folie i pris, sådant skulle föranleda ingenting mindre än en skatteförhöjning å serskilde jordlägenheter, hvilket man just velat förekomma medelst detta förslag; likasom i motsatt fall, eller om de till penningar förvandlade varupersedlarne stiga Kongl.
Maj:ts.
Proposition, N:o 66. 25 stiga i pris, staten skulle, för ersättande af den derutaf föranledda högre utgift, komma i behof af motsvarande ersättning, hvars belopp, med hänsigt till hufvudräntornas ofvanomförmäldta förhållande, jemte flere skäl, svårligen kunde på förhand beräknas; — att enär icke utan serskild undersökning kunde bestämdt afgöras, till huru stor del värdet al vissa, till bibehållande föreslagne, hufvudpersedlar inginge uti hvarje jordlägenhets nuvarande persedleräntebelopp, eller hvilka persedlar i öfrigt vore de lämpligaste att bibehålla, sådane undersökningar skulle föranleda ej allenast ett långvarigt uppskof med ifrågavarande högt påkallade reform, utan äfven möjligen de skattskyldiges hörande i serskilde orter, hvilket otvifvelaktigt komme att framkalla mångfaldiga tvister, hvilkas slutliga resultat sannolikt blefve, att förslaget icke kunde, utan flerfaldiga partiela undantag, i åtskilliga orter tillämpas; — så ansåg sig
Deparlements-chefen på alla dessa skäl och under åberopande i öfrigt af den närmare utveckling af ämnet, som innefattas uti kommitterades underdåniga betänkande, böra i underdånighet tillstyrka, att det alternativa förslag, angående hemmansräntornas förenkling, kommitterades pluralitet i andra rummet framställt, må, såsom under nuva rande förhållanden det mest lämpliga och ändamålsenliga, af Kongl.
Majit gillas och till antagande af Rikets Ständer föreslås, dock under förutsättning, i öfverensstämmelse med hvad kommitterade härvid jemväl yttrat, och vidare, i fråga om sättet för persedelräntornas och tiondens utgörande, i underdånighet hemställt, att all lefverenng in natura af dessa räntor tillika upphör, samt med iakttagande vid räntereduktionen af de serskilde bestämmelser, som kunde blifva en följd af möjligen skeende förändringar i det vid sistförflutne riksdag antagne, men ännu icke till verkställighet befordrade nya myntsystem; och biträdde
Departements-chefen härjemte kommitterades underdåniga tillstyrkande ej mindre i afseende på krono- och kyrko-tionden, hvilken icke skulle undergå annan förenkling, än att den del deraf, som är utsatt i andra persedlar än spanmål eller uti andra sädesslag än sådane, hvaraf den i allmänhet inom hvarje ort utgöres, blefve till spanmål af sistnämnde slag reducerad, än ock rörande de i öfrigt, i sammanhang med ränteförenklings -förslaget förekommande serskilda frågor, nemligen om förenklingens utsträckning jemväl till de qvarnar, sågar och fisken åsatte persedelräntor; om bestämmande till visst belopp i penningar af den s. k.
Ostskatten i Herjeådalen; om förvandling till ständig penningeränta af presternes bland ordinaire räntan upptagne utlagor; om ränteförBih. till B.
Prof. 1847 & 1848. 1 Sami. 1 Afd. 18 Baft. 4 26 Kongl. Maj:ts.
Proposition, N:o 66. enklingens utförande i Stora Kopparbergs län; om upphörande af den inom vissa delar af nyss berörda län, under benämning af Fahlu Kungsgårdsbjelp, utgående serskilda ränta, emot samtidigt upphörande af derför medgifven lindring i bevillningen; om afskaffande af den byggnads-skyldighet till öfversle-bostället vid Dal-regementet, som nu åligger allmogen i Näsgårds fögderi; om förvandling m. m. af den, vissa hemman åliggande, dagsverksskyldighet, så vidt den är i hemmanens ränta inbegripen; om serskilda iakttagelser vid ränteförvandlingen i afseende på den i Färentuna härad af Stockholms län utgående s. k. dränge-spanmål, och i allmänhet för hemman, hvilkas räntor äro till större eller mindre del indeldta; om framdeles skeende skattläggningar och om upphörande deraf för tullmjölqvarnar, som hädanefter anläggas eller icke redan blifvit grundränta åsätta; om förvandling af de till ordinarie ränta hänförlige afgifter, som utgå af städernas jord; samt slutligen om upphörande af den i Skåne utgående såkallade lialmstädje-afgiften; hvarvid
Kopparbergs län, upphörandet af Fahlu kungsgårdshjelp och förvandlingen af de af vissa hemman utgående dagsverksskyldigheter, serskildt tilläde: att med vederbörande menigheters hörande och förslags uppgörande angående beloppet af den penningeskatt, som i stället för förstnämnde ränta skulle af hvarje hemman utgå, lämpligen syntes kunna anstå, intilldess Rikets Ständer varit i tillfälle att såväl härom, som angående ränleförenklingsförslaget i dess helhet fatta beslut; •— att de närmare bestämmelserne i afseende på ränteförvandlingen i Kopparbergs län borde uppskjutas, intilldess frågan om upphörande af Fahlu bergslags dispositionsrätt öfver kolräntorna derstädes blifvit, efter derom till Rikets Ständer aflåtande serskild proposition, slutligen afgjord; men emellertid den af kommitterade uppgifna grund för nämnde förvandling nu till godkännande af Rikets Ständer föreslås; — samt att, under afvaktan af Rikets Ständers beslut i hufvudfrågan, nuvarande
Ljensteinnehafvares hörande angående ersättning för den, Landshöfdingen i Stora Kopparbergs län anslagna, andel i Fahlu kungsgårdshjelp likaledes borde tills vidare uppskjutas.
Departements-chefen lämpligast, att beslut härom fattas i sammanhang med frågan om upphörande af dylika tjenstbarheters fullgörande in natura, hvilken sednare fråga ankomme på serskild nådig pröfning i anledning af de förslag i detta hänseende, som blifvit hos Kongl. Maj:t framställde.
Proposition, N:o 66. 27 Angående dispositionen af ordinarie räntor_, kronotionde och boställen.
Hvad först beträffade de så kallade ordinarie afkortningarnej instämde Departementschefen
Lill alla delar i det af kommitterade härom afgifne yttrande och tillstyrkte alltså i underdånighet: att Kammar-kollegium må i nåder förständigas att så påskynda pröfningen af hvad som rörer utredningen af sådane ordinarie afkortningar, om hvilkas framtida upphörande Kongl. Maj:t redan i nåder förordnat, att deraf härflytande förändringar kunna, vid upprättande af nya jordböcker å den tid, kommitterade serskildt föreslagit, iakttagas, samt att, med antagande såsom allmän grundsats, att jemväl öfrige ordinarie afkorlningar höra försvinna och andra räntor icke i räkenskaperne debiteras, än som af de skattskyldige skola erläggas, med undantag endast för de fall, då befrielsen för vissa räntors utgörande innefattar anslag för ändamål, hvilkas alla kostnader anses böra af räkenskaperne utvisas, nådigt förordnande måtte meddelas derom; att de räntor och den tionde, som afkortas för: adeliga och säterisamt bergsfrälsefriheter, äfvensom under uppodling varande lägenheter, samt ödeshemman och lägenheter, skola ur räkenskaperne uteslutas; om hvilket stadgande Kammar-kollegium borde, till egen och vederbörandes efterrättelse, i nåder förständigas; att erforderlige åtgärder må genom bemäldte Kollegium vidtagas, för att få utröndt, huruvida donationerna till Grisbacks arfvingar, af 5 tunnor I kappe kronotionde-spanmål uti Kopparbergs län, samt till Nyköpings lazarett, af tvänne fisken i Södermanlands län, äro af den lagliga beskaffenhet, att de fortfarande böra bibehållas; i hvilket fall förslbemälde arfvingar borde genom kollegii föranstaltande höras, om och emot hvad lösen de voro villige att från den innehafvande donationen afstå; börande kollegium härefter med underdånig anmälan om förhållandet, för frågornes vidare pröfning, lill Kongl. Maj:t inkomma; att Kammar-kollegium likaledes borde undersöka, i hvad mån afkortningar för förpantade hemman och räntor afse sådan förpantning, att återlösen kan ega rum; i hvilket fall kollegium skulle ega att angående beloppet af sådan lösen, efter vederbörandes hörande, sig i underdånighet yttra; men att alla öfrige afkortningar al omförmälda beskaffenhet böra 28 Kongl. Maj:ts Nåd, Proposition, N:o 66. från räkenskaperne uteslutas och ränlorne i jordeboken endast inom kolumn antecknas; och att på sistnämnde sätt jemväl bör förhållas med de räntor, sorn afkortas för förläningar på bestämd tid, kongl, slott och kungsgårdar jemte förarrenderade hemman och lägenheter, med undantag af de räntor, som äro upplåtne åt Sala silfververk,
hvarom serskildt förordnande komme att meddelas; dock att i de fall, då räntor och tionde af utarrenderade egendomar, enligt nu gällande kontrakter, utöfver arrendeafgifterna erläggas, debitering deraf enligt serskilda förteckningar verkställes; om hvilket sednare stadgande Kammar-kollegium jemväl borde, till egen och vederbörandes underdåniga efterrättelse, förständigas.
Vidkommande dernäst frågan om indragning till statsverket, emot derifrån utgående ersättning af indelda räntor och tionde, så kunde det, i Departements-chefens tanke, icke bestridas, hvad som äfven blifvit af Rikets Ständer vid serskilda tillfällen och sednast vid sistförflutne riksdag erkändt, att det sedan äldre tider begagnade sätt att till embets- och tjenstemäns aflönande eller vissa inrättningars underhåll m. m. anvisa kronans räntor att af vederbörande sjelfve uppbäras, icke allenast i betydligare mån invecklar räkenskaperne _, utan ock, under tillämpning af nu gällande stadganden angående sättet för grundskatternes utgörande, vore för räntegifvaren serskildt betungande, enär det berodde af indelnings-innehafvaren att, genom begagnande af den uppsägningsrätt, staten numera för sin del frånträdt, tvinga den förre, eller ränlegifvaren, att antingen forsla persedlarne flere mil, eller ock, för undgående af alla de olägenheter, som dels äro en följd af dylik forsel-skyldighet, dels kunna uppkomma genom strängbet i fråga om persedlarnes beskaffenhet och deraf föranledda tvister, för rantorne erlägga en i möjligaste måtto uppdrifven lösen; hvarförutan förekommer att indelningshafvaren äfven å sin sida egde flere anledningar till missbelåtenhet derigenom, att dess ränte- och tionde-anslag icke utfölle förr, än flere månader efter utgången af det år, för hvilket de voro beräknade och att lefvereringen deraf ofta kunde, vid bristande tillgång hos den skattskyldige, än längre fördröjas eller alldeles uteblifva m. m.
Proposition, N:o 66. 29 ligt, att, genom indelningarnes indragning, både enkelhet i statsförvaltningen och lättnad för den skattskyldige skulle uppkomma, äfvensom att det indeldta löningssättet vore förenadt med olägenheter äfven för indelningshafvaren, så borde dock tillses, att förändringen, under behörigt afseende på statens tillgångar, utfördes på ett sätt, som innefattade full rättvisa både mot räntegifvaren och indelningshafvaren, och hvarigenom icke nya olägenheter i de förut befintligas ställe framkallades.
Hvad nu angick kommitlerades förslag rörande indragning till statsverket emot bestämda ersättningsbelopp i penningar af de indeldta löneanslag, som direkte äro för vissa tjenster anvisade eller afsedda samt de löneanslag vid indeldta arméen, hvilka af lönings-direktionerna disponeras till fördelning emellan löntagare, så vore detta förslag utan tvifvel ändamålsenligt för beredande af en bättre ordning och större enkelhet i afseende å såväl uppbörd som räkenskap; men dervid förekomme emellertid, att lönerne, serdeles inom militiae-staten, redan nu äro för de fleste tjenstemän otillräcklige, och att hvad som blifvit anmärkt, i fråga om förvandling till penningar af statens behållna räntor, äfven vore gällande i afseende på embets- och tjenstemäns löner.
Om nemligen den del deraf, hvars belopp hittills varit beroende af varuvärdet, bestämdes till viss penningesumma, såsom kommitterade föreslagit, och varuvärdena sedermera stiga, skulle lönerna blifva än mera otillräckliga för lefnadsbeholven.
För att på en gång både undvika berörde olägenhet och ändock i möjligaste måtto vinna den önskade ordningen i räkenskaps-verket, ansåg, med tillika lie rotad t stöd af Rikets Ständers vid sistförflutna riksdag i förevarande ämne fattade beslut, Departements-chefen att, jemte uppsägnings-rättens föreslagna upphörande, någon annan förändring i hittills gällande stadganden i afseende å indelningarne vid såväl militiae- som klereci-staterne, hvilkas löner äro slutligen reglerade, för närvarande icke borde komma i fråga, än att berörde indelnings-anslag hädanefter må, i sammanhang med kronans behållna räntor och tionden samt efter samma beräkningsgrund, som i afseende å dessas utgörande blifvit af kommitterade föreslagen och tillstyrkt, eller efter ett för 5 år i sender gällande medium af nästföregående 10 årens markegångspris, af kronans egne uppbördsman uppbäras och redovisas, samt beloppet häraf för hvarje år, jemte forsel-lön till vederbörande indelningshafvare från stats-verket utbetalas; — samt att, först då och i den nion omreglering af lönerna vid dessa stater kan komma att ske, på sätt, i afseende å landt- och skolstaterna nu Kongl. Majus Nåd.
Proposition, N:o 66. är förhållandet, det må ankomma på pröfning i hvarje serskildt fall, om, vid. verkställighet af sådan reglering, förändring bör ega ruin, så att löneanslagen en gång för alla bestämmas
Lill visst belopp i kontant, enligt de utaf kommitterade i detta afseende föreslagna grunder; äfvensom att, hvad angår sådane utarrendei'ade boställen, hvilkas arrenden äro anvisade till aflöning, frågan om indragning deraf likaledes må blifva beroende, på pröfning i sammanhang med de serskilde löneregleringarne; börande på sätt Rikets Ständer för deras del beslutat och äfven synes vara lämpligt, de till regementerne anslagne utarrenderade boställen, intilldess en slik lönereglering i afseende å indelta armeen egt rum, eller åtminstone tills vidare, förblifva under vederbörandes disposition och alltså regementslöningsdirektionerna fortfarande ombesörja uppbörden och fördelningen emellan vederbörande löntagare af de inflytande arrendeafgifterne.
För öfrigt skulle iakttagas, att hvarje skeende förändring med de indelte lönerne för de ordinarie embets- och tjenstemän, uti hvilkas fullmakter eller konstitutorialer serskildt förbehåll ej blifvit gjordt, först vid deras afgång från tjensten verkställes, så vida de icke sjelfve förklara sig nöjde, att den dessförinnan försiggår; i hvilket afseende yttrande borde hvar och en affordras; att uti regleringen härmed icke inbegripas sådane tjenstebefattningar, hvilka åtnjuta aflöning af de till serskilde inrättningars disposition ställde anslag; samt att de] anslag, hvilka framdeles kunna jvarda anvisade i stället för indragne indelningar, erhålla lika helgd som indelningsverket, så att de icke utan Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers sammanstämmande beslut må kunna förändras.
Departements-chefen i underdånighet, att hvad kommitterade rörande grunderne och vilkoren för indragningen af dessa anslag i underdånighet hemställt, måtte af Kongl.
Maj.t i nåder gillas och till Rikets Ständers bifall föreslås, under förklarande, att, sedan vederbörande embetsmyndigheter blifvit hörde samt afgifvit den närmare och fullständigare utredning af förhållandena dermed, som med afseende å härvid förekommande flerfaldiga och af serskild beskaffenhet varande omständigheter vore af nöden, Kongl.
Majit ville serskildt i nåder besluta angående Kongl. 31aj:ts IS åd.
Proposition, lS:o 66. 3t de vidare åtgärder, sorn för tillvägabringande af nu omformälda reglering erfordras.
Lika med kommitterade, ansåg Departements-chefen en af de väsendtligaste olägenheterne af nu gällande grunder för hemmansräntornas och tiondens utgörande vara det missförhållande emellan skatte-beloppet och de skattskyldige egendomarnes afkastning, sorn uppkomme genom skyldigheten att antingen utgöra peserdelskatterna in natura eller lösa dem efter för året fastställdt, markegångspris och hvilket hade till påföljd, att skattebeloppet ökades i samma mon, som felslagna skördar eller missvext minskade tillgångarne tili dess utgörande.
Så länge omständigheterne icke medgåfvo upphörande af all skatteberäkning i persedlar vore derföre i Departements-chefens tanka, bland alla ifrågaställda förändringar i nuvarande beskattningssystem den, som åsyftade undanrödjande af förenämnda olägenhet, medelst fastställande af medelpris till grund för räntepersedlarnes och tiondens lösande, företrädesvis förtjent af uppmärksamhet; och Departements-chefen, som derjemte delade de af kommitterade yttrade åsigter, så väl i fråga om lämpligaste sättet för bestämmandet af ett dylikt medelpris, som angående nödvändigheten deraf, att de skattskyldige, för tillgodonjutande af de härmed förknippade fördelar, frånträdde rättigheten att utgöra persedelskatterne in natura, hvilket dessutom utgjorde ett oeftergifligt vilkor för ej mindre den föreslagna ränteförenklingens tillvägabringande, än indelningarnes öfvertagande af statsverket, ansåg sig, på grund häraf, desto heldre böra tillstyrka Kongl. Maj:t att, utan omgången af de skattskyldiges hörande, för
Dess del antaga och till Rikets Ständers bifall öfverlemna kommitterades i nu omförmäldta hänseende afgifna lörslag, eller: att så väl tionden, sorn de i heminansräntorne ingående persedlar böra lösas med penningar] efterj för 5 år i sender bestämdt , på. nästföregående 10 års markegång grundadt medelpris, som de förändringar i afseende på sättet och tiden för markegångsprisens framtida bestämmande, dem Departements-chefen ämnade att, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med kommitterades härutinnan serskildt afgifne yttran - 32 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition, N:o 66. de, i underdånighet tillstyrka, borde lemna all erforderlig säkerhet derför, att någon förlust, vare sig för räntegifvare eller räntetagare, genom upphörande af skatte-persedlarnes leverering in natura icke uppkomme; hörande likväl, på sätt kommitterade] tillika i underdånighet hemställt, förrherörde medelpris första gången bestämmas endast för tiden till och med år i85o efter markegången för åren i836—1845; äfvensom det blefve en följd af hvad här ofvan i afseende på indelningarne blifvit i underdånighet liemstäldt, att enligt nu gällande stadganden komme att tills vidare förfaras med utgörandet af de räntor och den tionde, som innehafvas af indelningshafvare, hvilka uti fullmakter och konstitutorialer äro försäkrade om orubbadt bibehållande af samma räntor och tionde-anslag och icke vill ja åtnöja sig med deras godtgörande efter medelpris.
Departements-chefen, lika med kommitterade, sådant böra bero på vederbörandes eget begifvande, men trodde derjemte, att en del rust- eller rotehållares obenägenhet att afsäga sig rättigheten till nämnde spanmåls levererande in natura icke böra hindra medgifvande för de öfrige att sin spanmål med penningar efter medelpris liqvidera; hvadan Departements-chefen, i enlighet med det serskilda yttrande, en bland kommitterades ledamöter härom afgifvit, i underdånighet tillstyrkte, att förslaget angående räntornes och tiondespanmålens lösande efter medelpris må, äfven å rote- och hästvakans-spanmålen vinna tillämpning i den mon samtlige delegare i ett eller flere serskilda rust- eller rotehåll sådant medgifva.
I öfverensstämmelse med hvad här ofvan blifvit i underdånighet yltradt, i fråga om ingående till statsverket, emot bestämda ersättningsanslag, af åtskillige verks och inrättningars uppbörder, tillstyrkte Departementschefen, att den likartade reglering i afseende på till serskildta behof anslagna - Kongl. Majsts Nåd.
33 slagne krono-arrenden, koraniitterade i denna punkt af deras betänkande i underdånighet föreslagit, må till sina grunder af Kongl.
Maj:t godkännas och i sådant hänseende nu jemväl till bifall af Rikets Ständer framställas; men att sättet och tiden för förslagets bringande till verkställighet må blifva föremål för ytterligare pröfning, sedan en närmare utredning af hit hörande förhållanden hunnit till vägabringas; och tillstyrkte
Departements-chefen härjemte, i enlighet med kommitterades underdåniga förslag, att de till stats-verket ingående arrenden må, för framtiden, antingen bestämmas i penningar eller, då sådant icke anses lämpligt, utsättas i spanmål eller sådane persedlar, hvaraf liemmansräntorna komma att bestå, och hvilka persedel-arrenden derefter borde lösas med penningar efter det för hemmansräntor och tionde gällande medelpris; hvaremot
Departements-chefen ansåg kommitterades hemställan i fråga om utarrenderingsåtgärdernas förenklande åtminstone tillsvidare kunna förfalla, i följd af den förnyade författning om utarrendering af kungsgårdar och andra kronolägenheter, som under den 17 Juli innevarande år blifvit i öfverensstämmelse med Rikets sednast församlade Ständers beslut, af Kongl. Maj:t utfärdad. ingående Mcirkegångs sättningen.