Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit väl funnit kartcverket böra börjas i något af de närmast intill hufvudstaden gränsande län, hvarest, med tillhjelp af de utaf Topografiska korpsen redan verkställda karte-arbeten, kartcverket syntes kunna af ett mindre antal kartografer inom jemförelsevis kort tid fullbordas, men tillika, med afseende å de större industriela och till landets uppodling syftande företag, som vore ifrågasatta att komma till stånd inom Norrbottens län, ansett det vara af särdeles vigt, att ekonomiska kartor öfver detta län, der de för afvittringarne redan verkställda mätningar kunde väsendtligen underlätta arbetet, blefve så skyndsamt som möjligt upprättade.
I öfverensstämmelse härmed och jemte det närmaste ledningen och tillsynen öfver arbetet inom samma län uppdrogs åt Landshöfdingen derstädes P. H. Widmark, som i sin förra tjenstebefattning ådagalagt verksamt nit för det ekonomiska kartcverket, bade Kongl. Majit (uti omförmälda skrifvelse af den 15 April 1859) förordnat, att det för ändamålet tillgängliga årliga anslaget å tillhopa 21,750
Ridr skulle för de två sista åren af innevarande statsreglerings-period emellan Ofver-direktören för Landtmäteriet och Landshöfdingen Widmark fördelas, att af dem, enligt i öfrigt meddelade föreskrifter och vilkor, användas för det ekonomiska karteverkets bearbetande inom ofvanomförmälda särskilda delar af landet.
I anledning häraf har inom Utskottet blifvit ifrågasatt, huruvida det må anses lämpligt, att ifrågavarande karteverk redan utsträckes till Rikets nordligaste län.
Då nemligen afvittringarne ännu i dessa län fortgå och, der sådanc ej äro fullbordade, den odlade jorden icke blifvit från skogsmarken afskiljd, vore åtminstone i dessa delar af de norra provinserna ett ekonomiskt karteverk för närvarande omöjligt att åstadkomma.
Men äfven i de trakter, der afvittringarne blifvit afslutade samt jorden uppmätt och kartlagd, syntes det mindre ändamålsenligt, att karte-arbetena, hvilka i första rummet böra afse de topografiska förhållandena, skulle redan nu omfatta det ekonomiska och statistiska; helst Norrland i allmänhet ej kunde i afseende på odlingens utbredning jemföras med landets mellersta och södra provinser, der såväl de topografiska förarbetena vore fullbordade eller under utförande, som ock rikligare materialier för ett ekonomiskt karteverk funnes att tillgå.
Ehuru dessa åsigtcr i allmänhet torde vara välgrundade, kan Utskottet dock under närvarande förhållanden icke anse olämpligt, att ett karteverk af ifrågavarande beskaffenhet utföres inom de delar af Norrbottens län, der afvittringarne blifvit fullbordade och större odlingsföretag dels redan kommit till stånd och dels äro afsedda att inom kort utföras.
Gagnet och fördelarne af ett dylikt arbete måsto nemligen i väsendtlig mån vara beroende af det sätt, hvarpå detsamma verkställes; och har Utskottet ej kunnat förbise, att i detta hänseende vigtiga skäl förefunnits för den af Kongl.
Majit vidtagna åtgärd, hvilken synes vara föranledd af en väl beräknad omtanka för karteverkets ändamålsenliga bearbetning, i det nemligen Kongl. Majit velat begagna det tillfälle till en omedelbar, insigtsfull och nitisk ledning och tillsyn öfver arbetet, som den för karteverket inom förenämnda län förordnade styresmannens kunskaper och erfarenhet i dessa ämnen erbjuda.
I betraktande häraf har Utskottet ansett förutnämnda framställningar, som åsyftat att vid anslagets beviljande borde fastas ett vilkor af ofvan antydda innehåll, ej böra vinna vidare afseende än att Rikets Ständer, jemte anmälan af sitt bifall till förevarande nådiga framställning, i underdånighet anhålla, det Kongl. 14 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 93.
Majit, örn förändrade förhållanden skulle framdeles dertill löranleda, täcktes taga i nådigt öfvervägande, huruvida ej en större del af ifrågavarande anslagsmedel må användas för det ekonomiska karteverkets fortsättande inom de delar af riket, der topografiska arbeten redan äro verkställda eller för närvarande pågå och i öfrigt rikare materialier i detta hänseende förefinnas.
Landtstaterna i Länen. 10:o.
Under anförande, hurusom Landshöfdingarne i Norrbottens och Jemtlands län, hvilka hvardera i årlig lön uppbära endast 6,750
Ridr, respenningarne deruti inberäknade, vore svagare aflönade, än öfrige Landshöfdingar, och onekligen i behof af någon skälig tillökning i sina inkomster, har Kongl. Majit begärt, att åt hvardera af bemäldc två Landshöfdingar måtte anslås en löneförhöjning af 1,250 Ridr, så att deras aflöning, mod inberäkning af respenningarne, lromme att uppgå till 8,000 Ridr; — och då den föreslagna tillökningen uti bemälde embetsmäns aflöningsförmåner synes vara af billigheten påkallad, tillstyrker Utskottet, att de äskade anslagsförhöjningarne måtte af Rikets Ständer beviljas.
Yidare och då den af f. d. Landshöfdingen i Norrbottens län, Ros, på egen bekostnad i Luleå uppförda stall- och ladugårdsbyggnad vore behöflig för Landshöfdingen i nämnda län, har Kongl. Majit hemställt, att berörda byggnad, hvilken vid derå hållen syn befunnits vara ändamålsenligt inrättad och med omsorg uppförd till ett pris, som icke kunnat erhållas genom entreprenad-auktion, måtte varda för Kronans räkning inlöst och det erforderliga beloppet, 3,008 Ridr 70 öre, för ändamålet af Rikets Ständer anvisadt; hvarefter byggnaden borde, under ansvar, såsom för öfriga bostadslägenheter, af Landshöfdingen emottagas.
Då, enligt hvad Utskottet i denna fråga af åberopade Stats-Råds-protokoll (pag. 10.) inhemtat, en särskild stall- och ladugårdsbyggnad svårligen kan vid länsresidenset i nämnda län undvaras, har Utskottet ansett sig böra förorda högstberörda nådiga framställning, och hemställer således, att Rikets Ständer måtto å Riksgälds-kontoret, för en gång, anvisa ett belopp af 3,008 Ridr 70 öre, att af Kongl. Majit för omförmälda ändamål användas. 12:o.
Ehuru don vid 1853—1854'års riksdag företagna, omfattande reglering af de vid Landtstaten anställde embets- och tjenstemäns löner hade till hufvudsakligt syftemål att, så vidt ske kunde, bringa alla dessa löner, som ditintills utgått dels i penningar och dels i spanmål, m. m., till vissa, endast i penningar utgående, belopp, hvadan jemväl vid beviljandet af det för åstadkommande af berörda reglering erforderliga anslag fästades det vilkor, att de indelta lönerna, med undantag dock af boställsräntor, hvilka ansågos kunna bibehållas, borde utbytas mot en gång för alla bestämda ponninge-anslag, — har likväl, enligt hvad stater och räkenskaper utvisa, allöningen för Landträntmästaren i Göteborgs län och Landskamererareu i Skaraborgs län fortfarande till en del utgått i spanmål in natura, nemligen för den förre med 504 kubikfot och för den sednare med 214 kubikfot 2 kannor så kallad oindelt spanmål; och har Utskottet i afseende å dessa Stats-Utskottets Utlåtande N:o 93.
15 löneinkomster inhemtat, att, sedan Landträntmästaren i Göteborgs län vid 1823 års riksdag blifvit tillrgd en lönefyllnad af 80 tunnor (504 kubikfot) spannmål, att utgå af kronans behållna tionde, bade, i anseende till svårigheten vid utgörandet at denna indelning, densamma vid 1828—1830 års riksdag blifvit bestämd att derefter utgå med enahanda belopp oindelt spannmål.
Den med Landskamererare-tjensten i Skaraborgs län förenade spanmåls-aflöning åter utgör en vid 1847—1848 års riksdag beviljad ersättning för iudelning, som för nämnde tjenst gått förlorad genom förmedlande af cu till lönen anslagen ränta.
Utskottet finner en reglering af förenämnde tjenstemäns löner i öfverensstämmelse med grunderna för aflönaudet af öfrige tjenstemän vid Landtstaten vara önskvärd; men då en dylik reglering icke lärer kunna åvägabringas förr, än tjensternas nuvarandejinnehafvare derifrån afgått, har Utskottet ansett sig böra hemställa, att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i nåder tillse, att ifrågavarande, till ofvannämnda Landtstats-tjenstemäu utgående, aflönings-spanmål måtte vid nuvarande innehafvarnes afgång indragas och motsvarande belopp i penningar i stället å aflönings-staten uppföras. 13:o)
Uti en hos Bonde-Ståndet väckt, till Utskottet remitterad motion, angående förslag till förändrad fögderi-indelning inom Gefleborgs län, har Riksdagsfullmägtigcn Eric Hansson, med hvilken Olof Pehrsson och EricErsson, alla från nyssnämnda län, instämt, hufvudsakligen anfört, hurusom de närvarande fögderierna inom länet, utgörande endast tre till antalet, omfattade hvart för sig en i jemförelse med förhållandet inom andra län alltför stor folkmängd och areal.
Detta ej mindre för befolkningen, än för vederbörande tjenstemän, Kronofogdar och Häradsskrifvare, i flera hänseenden menliga förhållande borde rättas genom verkställande af en ny indelning, med iakttagande dervid af den tillökning i fögderiernas antal, som af omständigheterna påkallades; och har motionären i sådant hänseende föreslagit, att provinsen Helsingland, som för närvarande består af två fögderier, måtte fördelas i 3 sådane, samt Gestrikland, nu utgörande endast ett fögderi, skiljas till två; i sammanhang hvarmed och då, derest berörda förslag godkändes, för detsammas verkställighet erfordrades löner till ytterligare två Kronofogdar och två Häradsskrifvare, motionären anhållit, att medel dertill måtto varda af Rikets Ständer anvisade.
Enär denna fråga icke varit föremål för den närmare utredning och pröfning af vederbörande myndigheter, som bör hafva föregått, innan förslag af denna beskaffenhet af Rikets Ständer företagas till afgörande, får Utskottet hemställa, att ifrågavarande motion ej må till vidare åtgärd föranleda. 14:o) Jemte erinran, hurusom, i sammanhang med den vid sistförflutna riksmöte Kronofogdar och Länsmän beviljade löneförhöjning, tillika bestämdes, att de af nämnde tjenstemän, hvilka icke voro försedda med boställen, skulle i hyrcscrsättning erhålla, Kronofogdar 300 R:dr och Länsmän 150 Rd:r årligen, har uti en hos Bonde-Ståndet väckt motion, som blifvit till Utskottets behandling öfvcrlemnad, Riksdags-fullmägtigen A.J. Sandstedt från Jönköpings län vidare anfört, ”att Kronofogden i Vestra härads fögderi Carl Salomon Wallerström, likasom Krono-länsmannen ”i samma fögderis
Östra distrikt Daniel Ström ännu hafva, såsom en följd af Östra ”och Vestra häraders förening i förra tider till ett fögderi, sina boställen förlagda ”inom Östra härad, nemligen Kronofogden j mantal Alsheda Skomakaregården 16 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 93. ”oell } mantal Gastorp i Alsheda socken samt Länsmannen Ström \ mantal Alf”vanäs Vestergården, mantal Repperda Kållagården och | mantal Repperda ”Ännagården, hvarigenom bemälde Kronofogde och Länsman, hvilka till ledning "för beräknandet af deras inkomster sainvetsgrannt uppgifvit hela inkomsten af de ut”arrenderade boställsdelarne, och hvilken alltså oafkortad ingått i de dem vid sed”naste reglering tillerkända löner, helt och hållet sakna de lördelar af sine bostäl”len, hvilka den ofvanberörda hjresersättningen skulle motsvara, samt följaktligen, ”då någon slik ersättning icke blifvit uti Riks-staten dem tillgodoräknad, gått mi”ste om en dem efter andemeningen af Rikets Ständers beslut tillkommande för”mån”.
I anledning häraf och då ”denna orättvisa varit en följd af bristande upplysning från vederbörande förvaltande verk eller myndighet om förhållandet, så ”vida don icke möjligen kunnat förskrifva sig från ett förbiseende af en dylik upplysning vid sjelfva tillämpningen af riksdagsbeslutet”, har motionären hemställt, att förenämnde tjenstemän, hvilka, på sätt nu är omförmäldt, skulle hafva under den tid löneförhöjningen voro afsedd att utgå, eller under innevarande statsreglerings-period, tillskyndats en förlust i sina löneinkomster till belopp af 900 R:dr för Kronofogden Wallerström och 450 R:dr för Länsmannen Ström, måtte i ersättning derför tilläggas motsvarande belopp.
Då, på sätt motionären sjelf omförmält, Rikets seduast församlade
Ständer tillerkänt ofvanberörde hyresersättning endast åt de Kronofogdar och Länsmän, hvilka icke voro försedda med boställen, men både Kronofogden Wallerström och Länsmannen Ström äro af en sådan förmån i åtnjutande, har Utskottet ej kunnat tinna, att desse tjenstemän obehörigen fått vidkännas någon minskning i deni rätteligen tillkommande löneinkomster, och får derföre hemställa, att Riksdags-fullmägtigen Sundstedts motion ej må till vidare åtgärd föranleda. 15:o)
Som erfarenheten under en längre tid visat behofvet deraf, att Långhundra härad inom Stockholms län, hvilket härad består af sju socknar med en folkmängd af omkring 5,900 personer, varder fördeladt uti två länsmans-distrikt, har Kongl. Maj:t begärt att till aflöning åt en ytterligare Länsman inom nämnda härad måtte på stat uppföras: lön 700 R:dr och hushvres-ersättning i likhet med hvad som bestås de Länsmän, hvilka sakna boställen, eller 150 R:dr, sålunda till sammans 850 R:dr.
De uti Stats-Råds-protokollet (pag.
12) i denna fråga meddelade upplysningar synas tillfyllest ådagalägga angelägenheten af ofvannämnde länsmans-distrikts delning, hvilken åtgärd blifvit af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande föreslagen och af öfriga i ämnet hörda embetsmyndighetor tillstyrkt; och får i följd häraf Utskottet hemställa, att det för en ytterligare
Länsman i Långhundra härad äskade aflöningsbelopp, — hvilket, på sätt för dessa tjenstemän i allmänhet eger runi, bör i staten upptagas med 450 R:dr såsom lön och 250 R:dr såsom lönetillökning, samt i hushyres-ersätt ning 150 R:dr, — måtte af Rikets Ständer beviljas. 16:o)
Med anledning af den utaf
Rikets sednast församlade Ständer (genom bifall till 5 § af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 18, angående granskningen af Statsverkets styrelse och förvaltning) antagna grundsats, att det i allmänhet vore olämpligt att på öfverskotten å Statsverkets inkomster anordna ständiga utgifter, hvilka Stats-Utskottets Utlåtande N:o 93.
17 hvilka kunde X Hufvud-titlarne beräknas och upptagas, får Utskottet erinra, hurusom den sedan äldre tider till visse Länsmän inom Westerbottens och Norrbottens län utgående, i deras vid sista riksdagen bestämda löneförmåner inberäknade ersättning af rotefrihets-afgiften hitintills, i saknad af andra tillgångar för denna utgifts bestridande, blifvit å öfverskottsmedlen anordnad; — och torde, i följd af Rikets Ständers omförmälda beslut, erforderliga medel för ifrågavarande utgift nu böra å stat anvisas.
Enligt hvad de uti Kongl.
Stats-kontoret befintliga räkenskaper utvisa, utgår denna ersättning med följande belopp: inom Westerbottens Län. till en Länsman i Umeå socken med 18: — „ „ „ i Skellefteå socken med 37: — till Länsmannen i Bygdeå socken med 3: — „ „ „ i Burträsk socken med . . . 16: — 74.; — inom Norrbottens Län: till Länsmannen i Piteå Norra distrikt med 5: — „ „ \
Neder-Luleå socken med 10: — „„ i Råneå-socken med . ... 5: — „ „ i Neder-Kalix socken med 27: — „ „ i Öfver-Kalix socken med 38: — „ „ i Öfver-Torneå socken med 20: —105: — eller tillhopa R:dr R:mt 179:
— På grund af hvad sålunda blifvit härutinnan upplyst och anfördt, får Utskottet hemställa, att, för bestridande af den förenämnde Länsmän inom Westerbottens och Norrbottens län tillkommande ersättning utaf rotefrihets-afgiften, Landt-statens allöningsanslag måtte förhöjas med ett emot samma ersättning svarande belopp, 179 R:dr Runt. 17:o) Genom bifallande af Stats-Utskottets Utlåtanden N:ris 24 och 82 hafva Rikets Ständer, i anledning af Kongl.
Maj:ts derom aflåtna särskilda Propositioner, beslutat, bland annat, dels att innehafvaren af Kronolänsmans-bostället Bökhult, Södergården N:o 2 i Kronobergs län, sedan detta boställe jemte dess ränta blifvit till Statsverket indraget, skall ega att af Statsverket uppbära kontant godtgörelse med 50 R:dr, mots växande boställsräntaix 20 R:dr och boställets till 30 R:dr beräknade afkastning, samt i hyres-ersättning 150 R:dr, dels ock att, emot det trenne särskilda länsmans-boställs-lägenheter i Malmöhus län, N:o 12 Norrton, N:o 25 Frenninge och N:o 31 Ramsåsa, likaledes komme att med deras räntor till Statsverket afträdas, för innehafvarne af samma lägenheter skulle å stat anslås ej mindre hyres-ersättning till nyssnämnde belopp, än äfven till fyllnad i länsmanslönerna ett belopp, motsvarande den hvai'je af ifrågavarande lägenheter påförda, men i lönerna inbegripna ränta, 38 öre, — varande, i följd af dessa beslut, landt-statens kontanta anslag tillökadt med omförmälda ersättningsbelopp, tillsammans utgörande 651 R:dr 14 öre, hvarjemte från totalbeloppet af de, jemlikt 1858 års RiltsBih. till R.
4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 2 Käft. 3 18 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 93. stat, åt
Landtstaterne anvisade indelta räntor blifvit afdragne de hädanefter Kronan behållna räntorna af ofvannämnda Länsmans-boställslägenheter Bökhult, Norrton, Frenninge och Ramsåsa, 38 öre hvardera, eller tillsammans 21 Ridr 14 öre (se Tab. Litt, E), 18:o) Uti Kongl. Brefvet den 24 Februari 1837, angående reglering aflönevilkorcn vid Landshöfdingetjeusterna, var i allmänhet föreskrifvet, att de för dessa beställningar på lön anslagna boställen och lägenheter skulle, med vissa uppgifna undantag, genom Kongl.
Kammar-lcollegii försorg utarrenderas; och genom Kongl. Brefvet den 20 Juni 1853, angående gillad plan för afslutande af Landshöfdingelöneregleringen, stadgades, bland annat, att utarrendering af ifrågavarande boställen och lägenheter, för så vidt den vore i Kongl. Brefvet den 24 Februari 1837 förordnad, skulle, derest icke i särskildt fall, på skeende underdånig anmälan, annorlunda blefve af Kongl. Majit förordnadt, fortfarande ega rum.
— Som emellertid Utskottet, vid behandlingen af Landtstaternas lönereglering inbemtat, att åtskilliga af do uti högstberörda Kongl. Bref afsedda boställen och lägenheter ännu icke äro genom Kongl. Kammar-kollegium utarrenderade, utan att, såvidt Utskottet kunnat erfara, särskild nådig föreskrift om uppskof eller inställande utaf den anbefallda åtgärden, blifvit af Kongl. Majit meddelad, har Utskottet, i anledning häraf funnit sig böra hemställa, att Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes i nåder tillse, att omförmälda stadgande, angående ut arrendering af ifrågavarande boställen och lägenheter, må blifva iakttaget i de fall, der sådant hittills icke egt rum. 19:o) Sedan Rikets sednast församlade Ständer tillkännagifvit sig anse någon definitiv reglering af Kronofogdarnes, Häradsskrifvarnes och Länsmännens löneförmåner icke böra verkställas innan en förnyad, efter samma method och samma grunder förrättad noggrann värdering af bemälde tjenstemäns boställen egt rum, och derföre i underdånighet anhållit att Kongl. Majit täcktes anbefalla en dylik uppskattning, hafva, enligt hvad Kongl Majit nu behagat meddela, i anledning häraf, Kongl. Kammar-kollegium och Kongl.
Stats-kontoret under den 23 Februari 1858 erhållit nådig föreskrift att inkomma med förslag till de gemensamma grunder, som vid nämnde uppskattning borde följas och sättet för verkställigheten deraf.
Då emellertid detta yttrande och förslag ännu icke från bemälde Kongl. Kollegier inkommit, har Kongl. Majit, vid sådant förhållande, föreslagit Rikets Ständer, att den för ofvannämnda Landtstats-tjenstemän vid sednaste riksdag upprättade stat måtto äfven under instundande statsreglerings-period få förblifva provisoriskt gällande.
Emot hvad Kongl.
Majit sålunda föreslagit synes icke något vara att anmärka; men då högstberörda nådiga framställning jemväl alser, att lönerna för öfriga vid Landtstaten anställde tjenstemän nu skulle på stat definitivt uppföras, får Utskottet tillkännagifva, att en sådan fördelning af de till denna stat hörande anslag, att några af dem skulle endast provisionel beviljas, men andra definitivt fastställas, enligt Utskottets tanke, hvarken är lämplig eller öfverensstämmande med de vid löneregleringen i allmänhet iakttagna grander, enär exempelvis i de fall, då något embetsverks organisation iunnits böra i viss mån förändras, lönerna äfven för sådana befattningar, hvilkas bibehållande i oförändradt skick för framtiden icke varit tvifvel underkastadt, likväl blifvit, lika med de öfriga, endast provisoriskt anvisade; — och anser Utskottet, i följd häraf, sig höra hemställa, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 93.
19 att anslaget för Landtstaterna i länen vid nu skeende statsreglering icke må definitivt å stat uppföras.
Färjor och Färjekarlar. 20:o.
Uti detta anslag, som för närvarande utgör endast 220 Ridr 9 öre, — motsvarande värdet af indelta räntor och spanmål, som från äldre tider varit anslagne till åtskilliga färje-inrättningar inom Göteborgs och Bohus, Nerikes, Kopparbergs och Gefleborgs län, — har Kongl. Maj:t nu äskat en förhöjning af 1,500 U:dr, derom framställning skett uti en särskild, till Rikets Ständer den 3 sistlidne Februari afbiten och af samtliga Riks-Stånden till Stats-Utskottet remitterad, nådig Proposition, angående anvisande af årligt anslag för uppehållande af de « Olands vestra kust inrättade färjeplatserna Röhälla, Färjestaden och Beijershamn, (införd under N:o 88 i lista Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens protokoll); och inhemtas deraf hufvudsakligen, hurusom å den del af Ölands vestra kust, som sträcker sig gent emot staden Calmar, sedan äldre tider voro anlagda tre allmänna färjeplatser, Röhälla fidels mantal i Glömminge socken, Färjestaden [ mantal i Thorslunda socken och Fröbygårda, bestående af en oskattlagd lägenhet i Wickleby socken, med en areal af tretio kappland, som vid ölands utmarksdelning blifvit till denna färjeplats anslagna.
Af dessa tre färjeplatser, hvilka genom häradsvägar stöde i förbindelse med den på den såkallade Landborgen efter längden af öland anlagda vestra landsväg, vore Färjestaden belägen midt för Calmar på ett afstånd af en sjömil och hvardera af do tvänne öfriga färjeplatserna ungefär en och en half sjömil från nämnde stad.
Röhälla som Färjestaden hade fordom varit kronohemman, anslagna till färjehållning för farten öfver sundet, men i sednare tider vore dessa hemman till skatte inköpta, dock med bibehållande af färjehållningsskyldigheten.
Alla färjeplatserna, hvilka tillika vore gästgifvaregårdar med underlydande reservlag, hade tjenliga hus och byggnader för resandes emottagande, uppförda af färjeplats-innehafvarne utan bidrag af innevånarne i Ölands Södra Mot, inom hvars oim-åde färjeplatserna vore belägna, hvaremot dessa innevånare ursprungligen anlagt och underhållit last- och landningsbryggorna vid Röhälla och Färjestaden.
Skyldigheten att underhålla bryggorna hade dock i sednare tidor öfvertagits af färjeplats-innehafvarne emot uppbärande af bropenningar till vissa af Kongl. Majit, bestämda belopp.
Yid Färjestaden och Fröbygårda funnes dessutom särskilda roddlag anslagna, för att, när så påfordrades, lemna roddkarlar till resandes förande öfver sundet med färjorna.
De färjeplats-innehafvarne åliggande skyldigheter bestode hufvudsakligen uti att såsom gästgifvare betjena resande med herberge, förplägning och skjutsbudning, samt att under alla årstider, så länge
Calmar sund är farbart och när väderleken det tillåter, besörja resandes och allmoges jemte kreaturs och varors förande öfver sundet i ändamålsenliga och säkra farkoster, hvilka, enligt den af Kongl. Majit i afseende å färje-afgifterna sednast fastställda taxa af år 1813, skola till antalet vara sex vid hvarje färjeplats, hvaraf fyra färjor af olika storlek och två mindre båtar; varande genom Kongl. Brefvet den 29 Januari 1824 åtskilliga föreskrifter meddelado, i ändamål att bereda ökad trygghet och säkerhet för de å färjorne trafikerande.
Till färjeplats-egarnes skyddande emot intrång af andra personer i deras näring hade, på sätt i don Kongl.
Propositionen finnes utförligare framstäldt, genom Kongl. Majits nådiga Resolutioner den 13 Juli 1824 och den 20 Januari 1837 samt nådigt Bref den 13 April 1850 blifvit stadgadt, att det, vid vite af 10 Ridr Biko, skulle vara en och hvar, 20 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 93. boende emellan Färjestaden och Röhälla färjeplatser samt emellan förstnämnda ställe och Fröbygårda, förbjudet att, under hvilken tid som helst då vattnet är öppet, till och från Calmar stad öfverföra andra, än sig sjelfva, sitt husfolk, en eller annan af sina grannar, samt egna kreatur och varor.
Denna inskränkning i fraktrörelsen hade föranledt särskilda, tid efter annan gjorda, i den Kongl.