Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Försäljes fartyg å utrikes ort, eller räddas skeppsdagboken vid fartygets förolyckande i främmande farvatten, göre befälbafvaren anteckning derom i dagboken, och uppvise den sedan, så skyndsamt ske kan, för Svenske konsuln i försäljningsorten eller inom det distrikt, der olyckan timat, eller, om sådan tjensteman der ej finnes, för den Svenske konsul, som befälhafvaren under resan först anträffar; och meddele konsuln, omedelbart efter befälhafvarens i dagboken gjorda sista anteckning, intyg derom att dagboken blifvit hos konsuln uppvist, så ock om tiden då sådant skett. § 37.
Timar skada å lastnings- eller lossningsort, eller under resa, eller föranlåtes fartygs befälhafvare, för inträffad olycka, att anlöpa nödhamn, och sker det inom riket; afgifve han, sist tjugufyra timmar efter det skadan timat, eller fartyget till hamn ankommit, protest, åtföljd af en kort uppgift om olyckshändelsen, hos närmaste notarius publicus eller magistrats-sekreterare, tullkammare eller kronobetjent, så ock, sist inom åtta dagar efter protestens afgifvande, till domstol fullständig sjöförklaring; och vare då jemväl skyldig att, der dagbok blifvit förd och finnes i behåll, densamma uppvisa.
Befälhafvare, som icke fört dagbok, eller hvars dagbok gått förlorad, göre derom anmärkning i sjöförklaringen och uppgifve fartygets hela besättning samt de personer, äfvensom andra omständigheter, hvarmed han vill sina uppgifter i sjöförklaringen styrka. § 38.
Sjöförklaring, som inom riket afgifves, bör^skriftligen affattas, af fartygets befälhafvare undertecknas och, sedan den vid domstolen blifvit uppläst, af honom till rigtigheten med ed bekräftas; och vare befälhafvaren pligtig att, vid sjöförklaringens afgifvande, till domstolen medhafva så många af besättningen, som från fartyget undvaras kunna.
Domstolen eger ock, i händelse så skäligt pröfvas, till hörande inkalla öfriga besättningen och andra personer, som må kunna i saken meddela upplysning.
Sålunda afgifven sjöförklaring utgör icke hinder för motbevisnings åstadkommande.
Skrifvelse, N:o 164. 27 § 39.
Sjöförklaring å utrikes ort skall författas på Svenska språket, der så ske kan, samt af fartygets befälhafvare under edelig förpligtelse undertecknas och, om Svensk konsul finnes å den ort, der sjöförklaringen afgifves, inför denne erkännas, hvarom bevis bör af konsuln å sjöförklaringen tecknas. § 40.
Befälbafvaren vare ansvarig derför att sådan skada å fartyget, som med vanlig omsorg kan upptäckas, varder iståndsatt före dess afgång ifrån hamn samt att det är försedt med tillräcklig besättning, proviant, vatten och behöriga skeppshandlingar.
Kommer, å annan ort än der fartyget är hemma, befälhafvaren i behof af penningar för fartygets räkning, ege han såvida icke omständigheterna medgifva att inhemta rederiets föreskrift, att, sedan behofvet blifvit, genom besigtning eller genom konsuls eller, der sådan ej finnes, genom annan myndighets intyg, styrkt, erforderliga medel upplåna, jemväl på bodmeri, om så behöfves, eller ock, i yttersta nödfall, af lasten sälja så mycket, som till nödens afbjelpande erfordras.
Försålda andelar af lasten ersättas efter de priser, som å dylika varor i bestämmelseorten gälla, när fartyget dit anländer, eller, om detta icke sker, kunnat efter resans vanliga förlopp dit anlända; dock med afdrag af tull samt kostnaden för lossning och andra dermed förenade umgälder. § 43.
Utöfver fartyg och frakt må i dessa fall anspråk emot rederiet ej sträckas, der det ej sådant sig särskildt åtagit. 28 Expeditions-Utskotlels Förslag lilI underd.
Skri/velse, N:o i64. § 44.
Har rederiet gjort annan inskränkning, än som i §§ 41 och 42 sägs, i befälhafvares rättighet att förbindelser å rederiets vägnar ingå, må sådan inskränkning emot tredje man ej åberopas i annat fall, än då denne icke varit i god tro. § 45.
Om efter anträdd resa befälhafvaren erhåller underrättelse att fartyg eller last eller bådadera blifvit genom utbrott af krig ofria eller att bestämmelseorten blifvit genom blokad stängd, ställe han sig till efterrättelse hvad rederiet föreskrifvit, eller vid fartygets befraktning öfverenskommet är.
Befälhafvare ege ej att försälja fartyget i annat fall, än att det, genom offentlig myndighets beslut, blifvit förklaradt odugligt, ej heller något af lasten, utom i de fall, §§ 42 och 179 omförmäla. § 48.
Befälhafvaren vare skyldig att ersätta den skada, som åkommer genom hans försummelse vid bevakande af redares eller godsegares rätt och bästa.
För den skada, som genom befälhafvarens eller besättningens fel eller försummelse i tjensten annan tillskyndas kan, ansvare redarne med fartyg och frakt, och söke sitt åter af den, som skadan vållat.
Expeditions- UIs ko Hels Förslag tili underd.
Skrifvelse, N:o 464. 29 § 50.
Hvad i §§ 56, 57, 58, 59, 60, 62, 64, 65 och 66 för besättningen stadgadt är, gälle ock för befälhafvarén.
Om Besättningen. § 51.
De kostnader, som häraf uppstå, afdraga» på den felandes hyra. § 53.
Hvar och en af besättningen åligger att, i tjenslen, ställa sig till noggrann efterrättelse hvad af fartygets befäl aubefaldt varder, samt både i hamn och till sjös på det sorgfälligaste vårda fartyg och gods, vare sig natt eller dag, söckneeller helgedag, vid äfventyr att ersätta den skada, som genom fel eller försummelse rederiet eller annan tillskyndas. § 54.
I befälhafvarens frånvaro eller vid hans förfall träder styrmannen i hans ställe, dock så att ärender af vigt, som utan skada kunna uppskjutas, öfverlcmnas till befälhafvarens afgörande.
Aflider befälhafvaren eller öfvergifver han fartyget; tage styrmannen befälet och fortfare dermed till dess, enligt § 26, ny befälhafvare tillsättes. § 55.
Andras, när fartyget är till utlandet bestämdt, resan till annan utländsk ort än i förhyringskontraktet är uppgifven, eller kommer fartyget, efter fullbordande af den i kontraktet aftalade tesa, att gå vidare till utländska hamnar, vare den förhyrde ändock förpligtad att åtfölja fartyget, såsom sagdt är. 30 Exp e di tio n s - fils ko dets Förslag till anderd.
I dessa fall skall hyran, antingen den är bestämd för tid eller resa, beräknas efter månad, enligt den i förbyringsorten gångbara högsta månadshyra till de hamnar, fartyget under hela resan anlöper, i förra fallet för hela den tid, den förhyrde tjenstgör å fartyget och intill dess afmönstring sker, och i sednare fallet för tiden efter fullbordandet af den i kontraktet aftalade resan; dock att, om resan, i förra fallet, slutar inom så kort tid att på detta sätt bestämd hyra icke uppgår till det belopp, som, för den händelse att hyresaftalet är för resa uppgjordt, motsvarar samma aftal, hyran ej må utgå med lägre belopp, än som i förhyringskontraktet förut sagdt var; skolande, i brist af godvilligt åsämjande, sådan hyra bestämmas af domstol, eller, om frågan uppstår utrikes, af Svensk konsul. § 56.
Inställes resan i följd af krig, embargo, hlokad, ut- eller införselförbud, is eller skada, som drabbat fartyget och gjort det till resan odugligt, erhåller besättningen, som må genom afmönstring från tjensten skiljas, hyra för den tid, den å fartyget tjenstgjort.
År den förhyrd för resa, bestämmes hyrans belopp, i brist af godvilligt åsämjande, af konsuln, eller, i Svensk hamn, af domstolen, efter jemförelse med de i förbyringsorten gångbara månadshyror för samma resa å samma tid.
Öfverskjuter förskottets belopp hyrans, erlägges ej något vidare, men besättningen behåller hvad den uppburit. § 57.
Inställes resan af annan orsak och skor det innan fartyget afgått från den hamn, der besättningen blifvit förhyrd, tillkommer den besättning, som är förhyrd för resa, tredjedelen af hyran, och den, som är förhyrd för månad, hyra för så lång tid, den varit i rederiets tjenst och dessutom en månads hyra för brutet kontrakt ; sker det å annat ställe än förbyringsorten, erhåller don besättning, som är förhyrd för resa, hela hyran, och den, som är förhyrd för månad, utom hvad redan är förtjent, hyra för fyra månader, då resan inställes i hamn bortom Kap Horn eller Goda Hoppsudden, för tre månader, vid inställelse af resan i närmare hamn utom Europa, för två månader om resa inställes i Europa på andra sidan Kanalen, och för en månad om det sker i Nordsjön eller Östersjön eller eljest i Svensk hamn.
Uppebålles fartyget i afgångshamn eller under resa, vare befälhafvaren berättigad att, der uppehållet härleder sig från krig, embargo, hlokad, ut- eller införselförbud, is eller skada, som drabbat fartyget, efter samråd med rederiets ombud eller Svensk konsul, besättningen afskeda, i hvilket fall hyran utgår på sätt i 56 § stadgas.
Förs loij till underd.
Skrifvelse, N:n 164. 31 § 59.
Går fartyg i sjönöd förloradt, eller förklaras det ej värdt att iståndsättas, eller uppbringas och prisdömes det, utbetalas till den besättning, som är förhyrd för månad, betingad byra till och med den dag, tjenstgöringen upphörde, och till den, som är förhyrd för resa, halfva hyran, om resan inställdes på bortvågen, men hela hyran, om den inställdes på hemvägen. § 60.
I de fall §§ 56, 57, 58 och 59 omförmäla eller om resan eljest slutar å annan ort, än der sjöfolket blifvit förkyrdt, skall, då förhyringen egt rum i Svensk hamn, rederiet vara förbundet att bekosta Svenskt sjöfolks underhåll och resa till förhyringsorten, der ej tjenst å annat till samma eller närbelägen ort bestämdt fartyg kan beredas, då det åligger rederiet att bekosta sjöfolkets resa från detta fartygs bestämmelseort till förhyringsorten, om dessa orter äro skiljda.
Å utrikes ort förhyrdt Svenskt sjöfolk, som i de fall åberopade §§ förutsätta, på sådan ort afmönstras, skall, derest ej annorlunda öfverenskommet är, eller tjenst å annat till Sverige bestämdt fartyg erhållas kan, vara berättigad t att på rederiets bekostnad fortskaffas till närmaste Svenska hamn.
Ej vare dock någon af besättningen, antingen han å inrikes eller utrikes ort förhyrd blifvit, skyldig att å annat fartyg emottaga tjenst i annan egenskap eller på mindre förmånliga vilkor, än dem, under hvilka han förhyrd varit å det fartyg, hvarifrån afmönstringen skett.
Å Svenska fartyg skall, till sådant antal och emot sådan betalning, som af Konungen bestämmes, emottagas sjöfolk, hvars bemsäudande det åligger konsulerne att besörja.
Samma förbindelse ege ock rum i anseende till Norskt sjöfolk, så länge en motsvarande bestämmelse är i Norge gällande. § 61.
Då tjenstgöring börjar, ege sjöman rätt att i förskott bekomma, der han månadsvis förhyrd är, en månads hyra eller, om han är förhyrd för resa, fjerdedelen af hyran.
Ej må någon af besättningen, som å segelfärdigt, fartyg i tjenst är, för gäld bysättas, ej heller hvad han till beklädnad eller tjenstens behof ombord fört i mät gå.
Har han eljest egendom ombord, som, utan att fartygets resa fördröjes, åtkommas kan; den må till gäldens betalning användas. § 63.
Sker det, betale den felande den högsta frakt, som i afseglingsorten erlägges för dylika varor å sådan resa, som den fartyget företaga skall. 32 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 164-. § 64.
Sjöman, som i rederiets tjenst blifver sjuk eller skadad, kau från tjensten skiljas, men eger rätt att, på rederiets bekostnad, erhålla läkarevård och underhåll, likväl, om sjukdomen eller skadan inträffat före afresan, eller han ej är återställd vid fartygets återkomst till Svensk hamn, ej längre än fyra veckor, räknade i förra fallet från sjukdomens början och i det sednare irån fartygets ankomst.
Så länge den sjuke är ombord å fartyget, åtnjuter han full hyra.
Har sjuk sjöman blifvit qvarlomnad å utrikes ort, utgöras kostnaderna för hans vård af rederiet, hvilket det åligger ombesörja hans hemförskaffande, på sätt i § 60 är stadgadt. § 65.
Är sjukdomen eller skadan ådragen genom eget groft vållande eller derigenom att sjömannen utan tillstånd lemnat fartyget, är befälhafvaren väl förbunden att, om så behöfves, draga försorg om hans skötsel och vård, men kostnaden derför afkortas å hans innestående hyra. öfverstiger kostnaden hans fordran hos rederiet, är detsamma ej förbundet att något derutöfver för sjömannen utgifva. § 66.
Dör sjöman å utrikes ort i rederiets tjenst, eller i sjukdom, som föranledt hans afmönstring från Svenskt fartyg, och förslår ej den aflidnes i dödsorten efterlemnade hyra till begrafningskostnaden, åligge rederiet att fylla bristen. § 67 Blifver besättning genom dödsfall, rymning eller andra orsaker förminskad, men fullgöres fartygets tjenst ändock ordentligen af de qvarblifne, då skall emellan desse de afgångnes hyra fördelas för den tid en sådan trägnare tjenstgöring fortfar. § 68.
Är någon af besättningen begifven på starka drycker, trätosam, olydig, oaktsam om elden, eller annorledes i tjensten oskicklig, vårdslös och försumlig, och låter han ej af befälhafvarens förmaningar och varningar sig rätta; håfve befälhafvaren magt att, om den felaktige är under aderton år, tilldela honom måttlig aga, och, der 'han äldre är, genom arrest, degradering på viss tid eller nedsättning af hyran, verka till hans förbättring.
Denna sin rätt att bestraffa ege befälhafvare, som är skyldig föra dagbok, ej att utöfva förr, än han i densamma antecknat de omständigheter, som bestraffningen - Expeditions-UIskallets Förslag till anderd.
Skrifvelse N:n 164. 33 ningen föranledt, och sannfärdigheten deraf, sedan berättelsen blifvit för den brottslige och den öfriga besättningen uppläst, är vorden styrkt genom underskrift af tvä bland besättningen. § 69.
Befälhafvare ege ej för denna ersättning något anspråk emot rederiet, å 70.
Hvar och en af besättningen vare berättigad att tjensten uppsäga; 1. när krig uppstår, hvarigenom, till följd af fartygets eller lastens beskaffenhet eller resans rigtning, uppbringning kan befaras; 2. när befälhafvare ombytes eller resan förändras innan fartyget gått från den hamn, der sjömannen blifvit förhyrd ; 3. när sjöman kan få plats som styrman, eller fartyg att föra, eller träder i gifte; 4. när bofälhafvaren misshandlar honom genom våldsamt bemötande eller genom undanhållande af den kost, hvartill han är berättigad; 5. när han, efter sista påmönstringen, varit till sjös två år, eller, på resa bortom Kap Horn eller Goda Hoppsudden, tre år, såvida annan öfverenskommelse ej blifvit vid förhyringen uttryckligen träffad; 6. när fartyget säljes till utländsk man.
Sjöman kan ej göra denna rättighet gällande i 2, med mindre han återbär det å hyran uppburna förskott; i 3, der han ej sätter annan duglig karl i sitt ställe; i 4, utan att inför Svensk domstol eller Svensk konsul med bevis styrka den misshandel han sålunda lidit; och i 5, förr än fartyget till bestämmelsehamnen an ländt.
Sjöman, som tjensten uppsagt, efter ty i denna § tillåtet är, har rätt att uppbära hyra till den dag han lemnar fartyget, med undantag af de fall, som 4 och 6 puukt, innehålla, i hvilka haus anspråk på hyra bedömas efter reglorna i §§ 56, 57, 58 och 69.
Ersättning för hemresa utgår endast i båda sistnämnda fäll och utgöres då efter reglorna i §§ 60 och 69. § 71.
Innestående hyra skall innan afmönstriugen utbetalas. § 72.
Brot. 4862—1863, 40 Sami. 4 AJd. 45 Haft. 5 34 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Aftal om frakt må slutas på sätt kontrahenterne tjenligast finna och skall skriftligen affattas, om endera det yrkar. § 74.
Rederiet vare i och för de ersättningar, som kunna blifva detsamma ålagda i anseende till uteblifvet, ofullständigt eller felaktigt uppfyllande af fraktaftal, förbundet endast med fartyg och frakt, såvida det ej sjelft är till det uteblifna, ofullständiga eller felaktiga uppfyllandet vållande. § 75.
Dessa räknas från och med nästa helgfria dag, sedan fartyget till lastning eller lossning färdigt är och befälhafvaren derom underrättat befraktare, aflastare eller lastemottagare, så ock, der särskild lastnings- eller lossningsplats inom hamnen anvisas, dit på rederiets bekostnad fartyget förhalat.
Denna tid kallas öfverliggedagar. och dessa, sammanräknade med liggedagarno, fartygets liggetid.
Är aflastaren icke känd, eller icke att träffa, eller år konnossementet stäldt till innehafvaren eller till viss man eller order, räknas liggetiden från den dag, aflastare eller lastemottagare blifvit, på det i orten brukliga sätt, anmauad att godset aflemna eller emottaga.
Lag samma vare om konnossementet är stäldt till viss man, men denne icke anträffas.
Skrifvelse, N:o 464. 35 § 78.
Äro liggedagarno icke bestämda genom aftal eller annat gällande förbehåll, beräknas deras antal särskildt för lastning och särskildt för lossning: för ett fartyg, som icke är öfver 30 nyläster — 6 dagar, för ett fartyg öfver 30 men ej öfver 50 — 8 „ 50 „ 80-10 „ 80 „ 120 - 12 „ 120 „ 160 - 14 „ 160 „ 200 — 16 „ 200 „ 250 — 18 „ „ „ 250 — 20 „ Sker på ett ställe lossning och lastning för samma persons räkning, må ersättning för öfverliggedagar ej beräknas förr, än den för lossning och lastning tillsammans i denna § bestämda tid tilländagått.
I det bestämda antalet liggedagar inberäknas icke helgedagar och de dagar, under hvilka lastning eller lossning ej kunnat ske, till följd af skeppsarbete eller annat från fartyget härrörande hinder. § 79.
Ersättningen för öfverliggedagar utgår, der annat aftal ej skett, med en Riksdaler om dagen för hvarje nyläst af fartygets drägtighet, och är för hvarje dag förfallen.
Öfverliggedagar beräknas äfven då lasten, inom liggedagarno, väl blifvit levererad, men så sent att den ej inom denna tid hunnit blifva intagen och stufvad. § 80.
Uppstår tvist om ersättningens belopp, varde den hänvisad till skiljomän, om hvilkas väljande och beslutanderätt vare lag, som i § 321 sägs.
Der fraktaftalet ej annorlunda bestämmer, bäras kostnaden och äfventyret vid lastning af befraktaren till dess godset blifvit till fartygets sida framfördt och 36 Expeditions-Ulskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 164. derstädes af befälhafvare eller styrman emottaga t, dock att befalhafvaren ej ansvarar för den skada, som kan uppstå, om godset i sådan mängd framföres till fartygets sida, att det ej ordentligen hinner emottagas, såvida ej godsets framförande skett på hans egen tillsägelse.
Vid lossning bäras kostnaden och äfventyret af lastemottagaren, sedan godset blifvit vid lartygets sida aflemnadt.
Den befraktare, eller aflastare, som, utan redares eller befälhafvares vetskap, inlastar gods, hvars utförsel i aflastningsort eller införsel i bestämmelseort är förbjuden, eller annars, vid lastning eller lossning, gör sig skyldig till öfverträdelse af ortens lag, ansvarar så väl rederiet, och befälhafvare!!, som öfrige befraktare eller aflastare för det uppehåll, kostnad och skada derigenom vållas.
Gods, som, utan befälhafvarens vetskap, blifvit fördt ombord, eger han att på aflastarens bekostnad landsätta i aflastningsorten eller ock, om han låtsr det i fartyget förblifva, för detsamma uppbära den högsta frakt, som i aflastningsorten vid samina tid betalas för dylikt gods under sådan resa, som den fartyget företaga skall. § 84.
Har befälhafvare tagit gods ombord utan att öfverenskomma om viss frakt, eller är mera gods aflastadt än aftaladt varit, erlägges för det förstnämnda godset gångbar frakt, och för det sednare samma frakt, som för det gods, hvarom aftalet handlar. § 85.
Ej må befälhafvare, utan aflastarens tillåtelse, stufva gods i fartygets båt, oller hänga det på sidan utombords; sker det, ersätte han afiastarcn all skada.
Lag samina vare, der han, utan uttrycklig tillåtelse, lastar något på däcket, utom sådant, som anses såsom däckslast, efter hvarje orts bruk. § 87.
Expeditions- Utskottets Förslag till linderö.
]\:o 164. 37
Vill han fraktslutet häfva, uppsäge dot hos fartygets befälhafvare innan liggetidens utgång och innan fartyget från lastning-sorten afsegla!, samt erlägga då till befälhat varon hälften af den betingade frakten, derå belöpande kaplake och ersättning för öfver! iggedagar, om sådana egt rum.
Är fartyget befraktadt för flera resor, erlägges för den första resan, sorn ej kommer till stånd, half frakt, och fjerdedels frakt för hvar och en af de öfriga.
Finnes vid liggetidens slut så mycket gods icke vara till lastning aflemnadt, att detsamma kan antagas i värde motsvara fulla frakten jemte kaplake, vare befälhafvare!) icke förbunden att med fartyget afsegla, såvida icke befraktaren inom nämnde tid ställt för frakt och kaplake nöjaktig säkerhet.
Har sådan säkerhet ej blifvit ställd, vare fraktslutet att anses såsom å befraktarens sida brutet, och erlägge denne då halfva fraktbeloppet jemte kaplake, samt ersättning för öfvorliggedagar.
Är fartyg befraktadt att å annan ort intaga last, och lemnäs ej inom liggetidens utgång så mycket gods, sorn ofvan nämndt är, eller ställer ej befraktaren nöjaktig säkerhet för frakt och kaplake, vare jemväl fraktslutet att anses såsom å befraktarens sida brutet, och åligge det denne, att i detta fall gälda fraktens fulla belopp jemte kaplake och ersättning för öfverliggedagar.
Har vid fraktslut blifvit stadgad annan påföljd i händelse aftalet uppsäges eller brytes, gälle hvad sålunda blifvit öfverenskommet till efterrättelse. § 88.
Har konnossement, å lasten redan blifvit utfärdadt, eller häftar densamma för bodmerilån eller haveribidrag, må dock lossning icke ske förr, än befraktaren till fartygets befälhafvare återställt alla exemplaren af konnossementet eller ställt säkerhet jemväl för godtgörelsen af de anspråk å lasten, som annan lagligen eger. § 89.
Lastas icke fartyg, som till bestämd del eller vissa läster är befraktadt, inom liggetiden, vare befraktaren skyldig att gälda full frakt, ersättning för öfverliggedagar, i den mån befraktaren dertill varit vållande, och annan bevislig förlust, dock med afdrag för den frakt, som i stället erhålles. § 90.
Angår befraktningen styckegods, då är, derest annan öfverenskommelse ej blifvit träffad, befraktaren skyldig att, på befälbäfvarens tillsägelse, godset till inlast ning aflemna.
Sker det ej, medan godset kan beqvämligen intagas och stufvas, vare befälhafvaren ej förbunden att detsamma derefter emottaga, och ego rätt att erhålla full frakt för det gods, som ej inlastas; men gore, i thy fall, afdrag för 38 Expeditions- (J
Is kottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 164. den frakt, han i stället erhållit, samt vare skyldig att, före fartygets afgång, för befraktaren bevisligen uppgifva, eller ock lagligen utsöka, beloppet af den frakt, som fordras.
Underlåter befälhafvarén det, vare han sitt anspråk qvitt.
Är konnossementet stäldt till innehafvaren eller till viss man eller order, sker tillsägelsen på sätt § 77 stadgar. § 91.
Åro befraktarne flere, ege ej någon af dem rått att inlastadt gods åter utlossa utan med befälhafvarens medgifvande, emot gäldande af full frakt och iakttagande af det vilkor § 88 innehåller.
Medgifver befälhafvaren godsets utlossning, vare han efter § 49 ansvarig öfrige befraktare, i händelse skada, genom uppehåll eller annorledes, för dem uppstår.
Yilja samtlige befraktare åter uttaga inlastadt gods, eller öfverenskomma de eljest att fraktslutet häfva, vare lag, som i §§ 87 och 88 i thy fall för befraktare af helt fartyg sagd är. § 92.
Har befraktare i fraktaftal betingat viss tid för lastningens början, och är ej, vid den öfverenskomna tiden, fartyget färdigt att last emottaga, då ege han magt att fraktslutet häfva, och håfve, derest redare eller befälhafvare till dröjsmålet vållande är, rätt till ersättning för uppehåll, efter pröfning af skiljomän, om hvilkas väljande och beslutanderätt vare lag, som i § 321 sägs.
Aflastaren vare skyldig att, inom den för aflastningeti bestämda tid, tillställa befälhafvaren de lasten rörande, för befälhafvaren erforderliga, handlingar. § 95.
När gods blifvit emottaget, åligger det befälhafvaren eller styrmannen att derå utgifva lastqvitto, som sedan skall emot behörigt konnossement utbytas.
Kon nossementet utfärdas i så många exemplar, som nödiga äro.
Befälhafvare underskrifve dem alla, och befraktare det exemplar, som hos befälhafvaren qvarstadnar. Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 164- 39 § 96.
Konnossement skall innehålla uppgift på: 1. befälhafvaren; 2. fartygets namn och orten, hvarest det är hemma; 3. allastaren och lastemottagaren; 4. aflastnings- och bestämmelseorten; 5. lasten till mängd, vigt, beskaffenhet och märken; 6. den betingade frakten; 7. dagen när, och stället hvarest det blifvit utfärdadt; 8. exemplarens antal.
Konnossement kan ställas till viss man, till viss man eller order, eller till innehafvaren.
Befälhafvaren eller aflastaren kan nämnas såsom lastemottagare. § 97.