Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har särskild befallning från konungen till er, mycket förståndigt, att alldenstund folket är upprördt öfver de nya sakerna, ni ej får på något vis rubba det gamla, ej borttaga messor, vigvatten eller
andra öfriga bruk samt för öfrigt ej företaga några nya sjelfsvåldigheter, ty kungen kommer ej att blunda för era tilltag vidare såsom tillförene, då han ej hade magt att göra annat!
Än nya tron, som han lät mig predika!
Den skall mogna långsamt!
Den kommer!
ADELSMANNEN (stiger upp).
Var nu blott lugn, så skall ni gå långt!
Jag höll på att glömma det bästa!
Herr kyrkoherde, jag har den äran att lyckönska; se här er fullmagt!
Kyrkoherde i stadens kyrka med 3,000 daler vid så unga år; minsann, nu kan ni slå er i ro och njuta af lifvet om ni också aldrig skulle komma längre.
Det är vackert att ha hunnit sitt mål vid så unga år!
OLOF (kastar fullmagten på golfvet).
Detta var allt jag kämpat och lidit för!
En fullmagt!
En kunglig fullmagt!
Jag tjente Belial i stäilet för Gud!
Ve dig, falske konung, som sålde din Herre och Gud! ve mig som sålde mitt lif och mitt arbete åt mammon!
Gud i himmelen förlåt mig!
(Kastar sig på en bänk och gråter).
CHRISTINA OCH GERDT (CHRISTINA går fram, GERDT stannar i
grunden.)
bak-
CHRISTINA (tar upp fullmagten och läser, går derpå glad fram till Olof).
(Hon vill smeka Olof, han springer upp och stöter undan henne.)
Nu vill jag lyckönska dig med gladt hjerta!
MÄSTER OLOF 125 -------------------------------------------------------- OLOF.
GERDT (kommer fram).
Nå, Olof! tron -- OLOF.
Otron menar du!
Påfven är ju slagen!
Ska' vi ta ihop med kejsaren snart!
Vi började i orätt ända!
Ändteligen! OLOF.
Du hade rätt, Gerdt!
Här har du mig!
Strid!
Men öppet och ärligt!
Du har gått i barndrömmar tills i dag!
Nu kommer floden!
Nu må han komma!
Ve dem och oss! CHRISTINA.
Olof, för himmelens skull, stanna!
Gå din väg, barn! här drunknar du, eller drar du mig ned!
Hvad skulle du ute i stormen att göra!
CHRISTINA (går).
(Klockringning, jubel, musik och trummor utanför.)
MÄSTER OLOF -------------------------------------------------------- OLOF (går till fönstret).
Hvarför jublar folket?
Derför att kungen består majstång med musik utanför Norreport! OLOF.
Och de veta icke att han gifvit dem svärd i stället för ris!
Veta?
Om de visste!
Arma barn! de dansa efter hans pipor och gå till döden efter hans trummor -- skola då alla dö att en må lefva!
En skall dö på det alla må lefva!
OLOF (gör en rörelse af motvilja och häpnad.)
MÄSTER OLOF 127 --------------------------------------------------------
Fjerde Akten. modern ligger sjuk.
Christina sitter i en stol oph sofver.
Lars Petri slår olja på nattlampan och vänder på timglaset.
LARS (för sig sjelf). moderns bädd och lyssnar).
Ett rum hos Olofs moder.
Till höger en sparlakanssäng, i hvilken
Midnatt!...
Det är nu det skall afgöras!
(Han går till CHRISTINA (jemrar sig i sömnen).
LARS (går till Christina oeh väcker henne).
CHRISTINA (spritter till).
Gå och lägg dig, barn, jag skall hålla vakt!
Nej, jag vill vänta!
Jag måste tala vid henne innan hon dör...
Olof skall väl vara här snart!
Det är för Olofs skull du vakar!
Ja! du får inte tala om att jag sofvit!
Stackars barn!...
Du är inte lycklig!
Hvem har sagt att man skall vara lycklig!
Olof att du är här?
Det skulle han aldrig tillåta!
Han vill ha mig som en helgonbild stående på en hylla.
Ju mindre och svagare han får mig, dess större blir hans nöje att kasta af sin styrka vid mina fötter...
MODERN (vaknar).
Lars!
CHRISTINA (håller Lars tillbaka och går fram).
Er sjuksköterska.
Christina!...
Vill ni något?
Dig, ingenting!
Fru Christina!
Förbittra icke min sista stund!
LARS (träder fram).
Hvad vill du, moder?
MÄSTER OLOF 129 -------------------------------------------------------- MODERN.
För bort den qvinnan!
Skaffa hit min biktfader, ty jag dör snart!
Är icke din son värdig ditt sista förtroende?
Han hår icke gjort sig förtjent deraf!
Har Mårten kommit än!
Mårten är en dålig menniska!
Gud, du straffar för hårdt!
Mina barn ställa sig emellan mig och dig!
Skall man neka mig religionens tröst i sista ögonblicket!
Mitt lif han
I tagit, viljen I nu ock förderfva min själ -- er moders själ!
(Hon faller i vanmagt).
Du hör, Christina!
Skall hon dö, bedragen af en sådan eländig som Mårten och kanske tacka oss, eller skall hennes sista bön bli en förbannelse.
De må komma in!
Hvad tänker du, Christina?
Jag törs inte tänka någonting!
LARS (går ut och kommer genast tillbaka).
De ha somnat in vid tärningar och glas!
Och af dessa skall min mor beredas till döden!
Men säg henne då sanningen!
Hon tror den ej, den skall falla tillbaka som en lögn på oss!
Hör din moders sista bön!
LARS (går).
Detta gjorde aldrig Olof! LARS (kommer in med Mårten och Nils samt för Christina med sig ut).
MÅRTEN (går fram till sängen).
Hon sofver!
NILS (ställer ned ett skrin på golfvet och öppnar detsamma, framtar horn, palmer och ljus).
vigvattenskärl, rökelsekar, smörje-
Vi få således inte börja arbetet än!
Ha vi väntat så här länge, så kan vi vänta lite till, bara inte den satans presten kommer!
Mäster Olof, menar du!...
Tror du att han såg någonting derute!
Det rör mig numera ingenting, bara käringen ta'r fram pengarne, så är jag fri!
Du är allt en bra stor rackare ändå!
Ja, men det tröttar mig numera. till ro!
Vet du hvad lifvet är?
Jag börjar längta
MÄSTER OLOF 131 -------------------------------------------------------- NILS.
Köttet är Gud!
Står det inte så någonstans!
Ordet vardt kött, menar du!
Du skulle allt ha blifvit en duktig karl du, med ditt hufvud!
Ja, det tror jag det!
Det var det man fruktade och derför piskade man anden ur kroppen på mig i klostret, ty jag hade en ande ändå.
Men nu är jag bara kropp och nu ska' den ta' igen skadan!
Nå de piskade väl ut samvetet på samma gång!
Ja, i det närmaste!...
Men nu kan du tala om det der receptet på kryddadt Rochelle, som vi somnade ifrån derute!
Sa' jag Rochelle?
Jag menar Claret!
Det vill säga det kan vara hvilket som helst.
Jo, ser du, man tar på en kanna vin ½ skålp. kardemumma, väl rensad -- -- MÅRTEN.
Tyst för tusan, hon rör på sig!
Ta' fram boken!
MÄSTER OLOF -------------------------------------------------------- NILS (läser halfhögt under följande).
Aufer immensam, Deus aufer iram; Et cruentatum cohibe flagellum:
Nec scelus nostrum proferes ad æquam Pendere lancem.
Är det du, Mårten?
Det är min broder Nils som anropar den heliga jungfrun.
NILS (tänder rökverket under det han läser).
Hvad ljuflig tröst att höra Herrans ord på heligt tungomål!
Så Herranom behagligt offer aldrig gifs, som fromma själars bön!
Som rökelsen mitt hjerta tändes upp af helig andakt!
MÅRTEN (bestänker henne med vigvatten).
Från syndens smuts din Gud dig rentvår!
Amen!...
Mårten, jag går hädan, vår konungs ogudaktighet förbjuder mig att genom jordiska gåfvor styrka den heliga kyrkan i hennes magt att frälsa själar; tag du, fromme man, min egendom och bed för mig och mina barn.
Bed den allsmägtige vända deras hjertan från lögnen, att vi en gång må träffas i himmelen.
MÄSTER OLOF 133 -------------------------------------------------------- MÅRTEN (tar emot en penningepåse).
Min fru, edert offer är Herran välbehagligt och för er skull skall Gud höra mina böner.
Nu vill jag sofva en stund för att hemta krafter till det sista sakramentets anammande!
Ingen skall störa ert sista ögonblick; ej en gång de, som fordom voro edra barn.
Det är hårdt, fader Mårten, men Gud vill så ha det!
MÅRTEN OCH NILS.
MÅRTEN (öppnar påsen och kysser guldpengarne).
Hvilka skatter af vällust äro icke förborgade i dessa hårda guldstycken!
Det kunde jag visserligen göra efter förrättadt ärende, men det är synd om gumman att låta henne dö osalig!
Osalig!
MÄSTER OLOF -------------------------------------------------------- MÅRTEN.
Man vet inte hvad man ska' tro i rappet!
Den ena dör salig på det, den andra på det!
Alla påstå sig ha funnit sanningen!
Om du skulle dö nu Mårten! MÅRTEN.
Men om!
Ja, då gick jag väl in i saligheten som alla de andra.
Jag ville bara göra upp en liten räkning med mäster Olof först!
Ser du det fins en vällust större än de andra, och det är hämnden!
Hvad har han gjort dig för ondt?
Han har vågat se midt igenom mig, han har afslöjat mig, han ser hvad jag tänker -- oh!
Och derför hatar du honom!
Är det inte nog det!
(Det bultar på ytterdörren).
Läs för tusan!
(Nils rabblar upp föregående vers.
Dörren öppnas utifrån; man hör huru en nyckel skjutes in i låset).
OLOF (inkommer med förvirradt utseende).
Fader Mårten!
MÄSTER OLOF 135 -------------------------------------------------------- OLOF (går fram till sängen).
Här är din son, moder!
Du lät mig ej veta att du var sjuk!
Farväl, Olof! Jag förlåter dig hvad ondt du gjort mig om du ej stör det ögonblick jag bereder mig till himmelen!
Gif mig den heliga smörjelsen att jag må dö i frid! OLOF.
Det var derför du ej kallade mig!
(Får se penningepåsen som
Mårten försummat dölja; rycker den af honom).
Man handlar med själar här!
Och detta är priset!
Lemna detta rum och denna dödsbädd, här är min plats, icke er!
Ni ämnar hindra oss i vårt embete!
Jag visar er dörren!
Ej med påflig myndighet, men med kunglig äro vi här i förrättning, så länge vi ej äro suspenderade.
Jag skall rensa
Herrans kyrka om också påfven och kungen ej vilja det!
Du vill störta min själ i fördömelsen, du vill låta mig dö med en förbannelse! OLOF.
Var lugn, min mor; på en lögn skall du ej dö; sök din Gud sjelf i bönen!
Han är ej så långt borta som du tror!
Man skall vara en djefvulens profet, om man ej vill bespara sin egen moder skärseldens qval!
Jesus Christus, hjelp min själ! OLOF.
Gån ni från detta rum eller brukar jag våld!
Tag bort detta narrverk!
(Sparkar undan apparaterna.)
Om ni lemnar de pengar fru Christina gifvit till kyrkan skall jag gå!
Det var derför du kom, Olof, du vill ha mitt guld?
Gif honom det, Mårten.
Olof, du får allt om du lemnar mig i ro -- du skall få mera!
Du skall få allt!
OLOF (förtviflad).
I Herrans namn tag pengarne och gå!
MÅRTEN (rycker till sig påsen och går med Nils).
Der djefvulen går är vår makt slut!
Ni kättare är dömd för evigheten, ni lagbrytare får er dom redan här!
Akta er för kungen!
OLOF (faller på knä vid moderns bädd).
Moder, hör mig innan du dör!
MODERN (har fallit i vanmagt).
Moder, moder, lefver du, så tala vid din son!
Förlåt mig, men jag kan inte annat!
Jag vet du har lidit ett
MÄSTER OLOF 137 --------------------------------------------------------
helt lif för min skull, du har bedt Gud att jag skulle gå hans vägar, Herren har hört din bön; vill du nu att jag skall göra om intet hela ditt lif, vill du att jag skall krossa denna byggnad, som kostat dig så många mödor och tårar med att lyda dig!
Min själ hör ej mera till denna verlden, det är från det andra lifvet jag talar dig till -- vänd om, slit detta orena band som din kropp ingått, tag åter den tro jag gifvit dig, och jag förlåter dig!
OLOF (med tårar af förtviflan).
Svär mig att du gör det!
OLOF (efter en paus).
Nej! MODERN.
Guds förbannelse hvilar öfver dig!
Jag ser honom, jag ser Gud med vredens blick, hjelp mig, heliga jungfru!
Det är inte den Gud som är kärleken!
Det är straffets Gud!...
Det är du som förtörnat honom, det är du som kastar mig i hans vredes eld -- Förbannad vare den stund jag födde dig!
(Dör.)
(Han tar hennes hand.)
Hon är död!
Utan förlåtelse! -- O om din själ ännu dväljes i detta rum, se ned till din son, jag vill göra din vilja, hvad som är dig heligt skall vara heligt för mig!
(Han tänder de stora vaxljusen,
som munkarne lemnat, och ställer kring sängen.)
ljusen som lysa dig på färden, (han sätter en palm i hennes hand,) och med fridens palm skall du glömma den sista kampen med det jordiska!
O moder, om du ser mig, skall du förlåta mig!
Solen har börjat stiga och lyser med rödaktigt sken på gardinerna.
skall få de vigda
Morgonsol, du bleker mina ljus!
Du är kärleksfullare än jag!
LARS (träder sakta in förvånad).
(Han går till fönstret och öppnar det.)
Olof! OLOF (tar honom i famn).
LARS (går fram till sängen, faller på knä, stiger upp.)
Hon är död! (Gör en tyst bön.)
Du var ensam här!
Det var du som släppte in munkarne!
Du dref ut dem!
Ja, det hade varit ditt göra!
Hon förlät dig?
Hon dog med förbannelse!
LARS (pekar på ljusen).
Hvem har ställt till de der ceremonierna!
MÄSTER OLOF 139 -------------------------------------------------------- OLOF (retad och skamsen).
Jag var svag ett ögonblick!
Du är ändå menniska!
Hånar du min svaghet!
Jag prisar den!
Jag förbannar den!
Gud i himmelen har jag inte rätt!
CHRISTINA (som kommit in).
Du har för mycket rätt!
Hvad hade du här att göra!
Det var så tyst och ensamt der hemma!
Jag bad dig ej gå hit!
Jag trodde att jag kunde vara till någon nytta, men jag ser nu!...
Jag skall vara hemma en annan gång.
Du har vakat hela natten!
Det är inte svårt!
Jag skall gå nu om du befaller! OLOF.
Gå in och hvila dig medan vi talas vid!
CHRISTINA (går i tankarne och släcker ljusen.)
Hvad gör du, min vän?
Det är ju ljusan dager!
LARS
ger OLOF en blick.
Min mor är död, Christina!
CHRISTINA (går mot Olof med mildt men kallt deltagande för att mottaga en kyss på pannan).
Jag beklagar din sorg! (Går.) andra.)
se först efter
CHRISTINA,
derpå på hvar-
Som broder och vän ber jag dig, Olof, far icke fram som du gjort!
Ditt gamla språk!
Den som satt yxan till roten släpper ej förrän trädet ramlar.
Kungen har svikit vår sak, jag skall nu ta hand om henne!
Kungen är klok!
Han är en girigbuk, en förrädare och adelsgynnare.
MÄSTER OLOF 141 --------------------------------------------------------
Först begagnar han mig som en hund, sedan sparkar han bort mig!
Han ser längre än du!
Om du skulle gå till 3 millioner menniskor och säga: er tro är falsk, tro på mina ord, anser du det möjligt att de skulle i ett ögonblick kasta bort hela sin innersta, genomlefvade öfvertygelse, som stått bi i sorg som i glädje!
Nej, illa vore det bestäldt med själens lif om det gick så hastigt att vräka öfver bord det gamla.
Det är icke så!
Hela folket tviflar; bland presterna fins knappt en som vet hvad han skall tro, om han ens tror något; allt är beredt för det nya, men I hafven skulden, I svage, som ej törs ta på edra samveten att kasta ut tvifvel der blott en svag tro fins!
Akta dig, Olof! Du vill spela Gud! OLOF.
Ja, man måste det, ty Han lär ej stiga ner sjelf bland oss mer!
Du rifver och rifver, Olof, så att det blir tomt snart, men när man frågar hvad ger du i stället, svarar du "icke det", "icke det", men du svarar aldrig "det"!
Förmätne!
Tror du att en kan ge bort en tro!
Har Luther gifvit något nytt?
Han har blott brutit ned skärmarne, som stodo i vägen för ljuset!
Det nya jag vill är tvifvel på det gamla, icke derför att det är gammalt, utan derför att det är ruttet!
LARS (visar på modern.)
Jag vet hvad du menar!
Hon var för gammal, och jag tackar Gud att hon dog! O, nu är jag fri, nu först; det var så Guds vilja!
Du är från dina sinnen, eller är du en dålig menniska!
Du skall inte förebrå mig!
Jag vördar min moders minne lika väl som du, men hade hon icke gått nu, vet jag ej hur långt jag gått i mina offer!
Broder, har du sett om våren huru förrårets affallna löfskrud täcker marken och vill qväfva de unga plantorna som skola fram.
Hvad göra de?
De skjuta antingen undan de torra löfven eller gå de midt igenom, ty de skola fram!
Du har sant till en del!...
Olof, kyrkans lagar har du brutit under en tid af laglöshet och oro; hvad då var förlåtet måste nu straffas; tvinga icke kungen att visa sig sämre än han är; nödga honom icke genom dina lagöfverträdelser och ditt sjelfsvåld att straffa en man som han erkänner sig stå i tacksamhetsskuld till!
Sjelfsvåld är hans regering; han skall lära sig tåla det hos andra!
Säg mig, du går i tjenst hos kungen.
Du ämnar arbeta mot mig!
Vi äro alltså fiender!
Jag behöfver sådana, ty de gamla ha gått!
MÄSTER OLOF 143 -------------------------------------------------------- LARS.
Olof, blodet... OLOF.
Det känner jag inte annat än i dess ursprung, hjertat!
Du begret ändå din mor!
Svaghet, kanske också gammal tillgifvenhet och tacksamhet, men intet blod!
Du är uttröttad, Olof! OLOF.
Ja, jag är matt! jag har vakat hela natten!
Du kom så sent! OLOF.
Jag var borta!
Ditt arbete skyr dagsljuset!
Dagsljuset skyr mitt arbete!
Akta dig för de falska frihetsapostlarne.
OLOF (kämpande med sömn och trötthet).
Det är en sjelfmotsägelse!
Tala inte vid mig, jag orkar inte längre!
Jag har talat så mycket vid samman-
komsten -- Det är sant, du vet inte vår förening. -- -- Concordia res parvæ crescunt -- Vi skola fullfölja reformationen -- Gerdt är en långsynt man -- jag är så liten bredvid honom.
God natt, Lars.
(Han somnar in i en stol.)
LARS (betraktar honom med deltagande).
Stackars broder!
Gud beskydde dig!
(Man hör slag på husporten.)
(Han går till fönstret).
GERDTS (röst).
LARS (går ut).
Det står väl ej för lifvet, fader Gerdt! GERDTS (röst).
Låt mig komma in i Herrans namn!
CHRISTINA (kommer in med en filt).
Hvarför bultar man?
Han sofver!
(Hom sveper sin filt om Olof.)
Hvarför är jag icke sömnen att du flydde till mig, då du är trött af striden!
(Man hör rasslet af en tung kärra som stannar utanför huset).
OLOF (spritter upp).
Är klockan redan fem!
Hon är blott tre!
Var det inte en bagarkärra jag hörde! CHRISTINA.
Men den låter inte så tungt!
(Går till fönstret).
Ser du, Olof! Hvad är detta?
OLOF (går till fönstret).
Bödelskärran!
Det är inte bödelskärran.
MÄSTER OLOF 145 -------------------------------------------------------- CHRISTINA.
En likvagn!
Pesten!
Pesten har brutit ut!
Christina, mitt barn, lemna detta hus, dödsengeln har satt sitt märke på dess port.
Hvem har skickat hit kärran?
Den som tecknat det svarta korset på porten!
Liken få ej stanna ett ögonblick i husen!
Det är Mårten, som är dödsengelen!
Det är således en lögn alltsammans.
Se ut genom fönstret skall du få se att vagnen är full!
(Slag på porten.)
Hör du, man väntar!
Utan begrafning!
Det sker inte!
Utan ceremonier, Olof! GERDT.
Christina, kom med mig från denna förfårliga boning, jag skall föra dig ur staden till en friskare ort.
Numera följer jag Olof!
Om du min far hade älskat mig litet mindre, så hade du gjort mindre ondt!
Olof, du som har magten, befall henne följa mig!
En gång har jag befriat henne ur ditt våld, sjelfviske, dit kommer hon aldrig mer.
Christina, gå då ur detta hus, åtminstone! CHRISTINA.
Inte ett steg, förr än Olof befaller mig!
Jag befaller dig ingenting, Christina, kom ihåg det!
(Likdrängarne komma in).
LIKDRÄNGEN.
Jag skulle hemta ett lik!
Brådtom!
Nådig befallning!
Betänk dig!
Lagen fordrar!
Här duger ej att dröja!
Folket, det vansinniga, är uppretadt mot dig, Olof! Detta hus var det första som märktes!
"Guds straff öfver kättaren!" ropar man.
MÄSTER OLOF 147 -------------------------------------------------------- OLOF (faller på knä vid sängen).
Förlåt mig, moder!
Gör er tjenst! GERDT (till Olof enskildt).
(Likdrängarne gå fram och börja rusta med linorna).
Guds straff öfver kungen! ropa vi.
Femte Akten. klosterbyggnad, ur hvilken arbetare bära timmer och grus.
Till venster nas, ser man inne i koret en Kristusbild i stark belysning ofvanom en sarkofag.
Grafvar äro öppnade här och der.
Månen börjar stiga upp från koret.
Sancta Olaras klosterkyrkogård.
I fonden en till hälften raserad
ett bisättningskor; ljus synes genom fönsterna; när dörren sedermera öpp-
bakom klosterruinen.
Windrank sitter på vakt vid kordörren.
Sång höres
NILS (inkommer och går emot Windrank).
God afton, Windrank!
Var god och tala inte vid mig!
Hör ni inte hvad jag säger!
Jaså, det der snöpliga afskedet ni fick från fartyget sökte er, så att ni tänker gå i kloster!
52, 53, 54, 55, 56, 57.
Har ni blifvit galen?
58, 59, 60.
Var god gå er väg i Jesu namn!
MÄSTER OLOF 149 -------------------------------------------------------- NILS.
Ni ska' ta' en liten nattdryck med mig!
64, 65.
Jag kunde tro det, gå bort, frestare!
Jag super aldrig mer -- förrän i öfvermorgon.
Det är medicin mot pesten!
Ni ska' akta er för likluften här!
Är det verkligen bra för pesten?
WINDRANK (super).
Men bara litet!
Men säg mig, har ni svindel efter ni räknar till hundra!
Det skall bli epok! NILS.
Epok?
Ja, i öfvermorgon!
Och derför räknar ni i hufvet!
Nej, det är bara för att jag har så svårt att hålla
mun!
Tyst för tusan!
Var god och gå nu, annars blir jag olycklig! 71, 72, 73.
Hvem är derinne?
74, 75.
Är det begrafning?
76, 77.
Var god och gå åt helvete!
En liten till så går det lättare att räkna!
En liten till!
Må gå! (Super).
(Man hör sång).
Här kommer
Clara nunnor att för sista gången fira helgonets minne! WINDRANK.
Hvad är det för ett spektakel i våra upplysta tider!
De ha kungens tillstånd!
Ser ni, pesten bröt ut i Clara församling, och man tror det härröra af det gudlösa tilltaget att rasera den heliga Claras kloster.
Och nu skall man sjunga bort pesten!
Den busen måtte vara musikhatare; men det förundrar mig inte om han flydde deras hesa skrän!
MÄSTER OLOF 151 -------------------------------------------------------- NILS.
Vill ni säga. mig hvem som inkräktar denna sista helgedom, ty det är här som helgonets ben skola nedsättas, innan det rifves?
Då lär det allt bli slagsmål.
munkar och franciskanernunnor; i spetsen Mårten.
De stanna och sjunga.
Arbetarne bullra i fonden).
(Sången har närmat sig; nu inträder en procession af dominikaner-
Cur super vermes luteos furorem Sumis, o magni fabricator orbis!
Quid sumus quam fex, putris, umbra, pulvis Glebaque terræ!
MÅRTEN (till abbedissan).
Du ser, min syster, hur man sköflat Herrans boningar!
Herran, som hafver gifvit oss i de egyptiers hand, skall förlossa oss i sinom tid!
MÅRTEN (till arbetarne).
Håll upp med arbetet och stören icke vårt fromma förehafvande!
ARBETSFOGDEN.
Vår befallning lyder att arbeta dag och natt tills detta näste är nedbrutet!
Ve oss, otron har trängt så långt ned bland folket!
Med konungens medgifvande fira vi denna fest!
Ja, var så god!
På grund hvaraf jag befaller er upphöra med ert buller!
Jag skall vända mig till era arbetare, som I ha'n tvungit till detta skändliga företag, jag skall vädja till dem om de ännu ha nog vördnad för det heliga...
Det bör ni ej göra, ty det är jag som befaller här; för öfrigt skall jag säga er, att de äro nog glada att få rifva ned dessa gamla getingbon, som de sjelfva fått betala, och dertill äro de nog tacksamma att få arbetsförtjenst under hungersnöden!
(Går uppåt.)
Låt oss glömma denna verldens ondska och larm och låt oss gå in i helgedomen att bedja för dem!
Herre, Herre, din helgedoms städer äro öde vordne; Zion är öde vorden!
Jerusalem ligger förstördt!
Hundra!
Det kommer ingen in!
DE SAMMANSVURNE (inuti koret).
Vi svärja!
Hvem har inkräktat kapellet?
Det är intet kapell numera sedan det blifvit kungligt magasin!
Det var derför den ogudaktige tillät vår fest! tysken, dansken, småländingen, m. fl.)
(Dörren till kapellet slås upp; de sammemsvurne, Olof, Lars, Gerdt,
MÄSTER OLOF 153 -------------------------------------------------------- OLOF (upphetsad).
Hvad är detta för upptåg!
Lemna plats för den heliga Claras tjenarinnor!
Tron I att edra afgudar kunna afvärja pesten, som den ende Guden skickat er till straff!
Tron I att Herren finner dessa benstumpar, som I bären i skrinet, så behagliga att han förlåter edra gräsliga synder!
Bort med styggelsen!
(Han rycker skrinet från Abbedissan och kastar det i en graf) Af jord är du kommen och till jord skall du vara om du också heter sancta Clara da Spoleto och blott ätit tre lod bröd om da'n och sofvit bland svinen om natten!
(Nunnorna skrika.)
Om du ej fruktar det heliga, så frukta din jordiske konung!
Ser du, än har han så mycken vördnad qvar för det guddomliga att han fruktar helgonens vrede!
(Visar Olof ett papper.) OLOF.
Vet du hvad
Herren gjorde med Åssyriens konung då han tillstadde afguderi!
Han slog honom och hans folk; derför får den rättfärdige lida med den orättfärdige!
I den ende allsvåldige Gudens namn upphäfver jag denna Baalsdyrkan, om ock alla jordens konungar tillåta den; påfven ville sälja min själ åt satan, men jag ref sönder kontraktet, mins du det; skulle jag nu frukta en konung som vill sälja sitt folk åt Baalim!
MÅRTEN (till de sina).
(Han rifver sönder ordern.)
I ären mina vittnen att han smädar konungen!
OLOF (till de sina).
I ären mina vittnen inför Gud att jag ledt hans folk från en ogudaktig konung!
Hören, I trogne!
Det är för den kättarens skull som Herren slagit oss med pesten, det var Guds straff som först drabbade hans moder!
Hören I, påfvens otrogne!