Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
E n outtömlig uppfinningsförmåga, för hvilken det var en lek att dikta hop långa, » spännande » romaner, skulle troligen fört en mindre kritiskt anlagd natur in på allfarsvägen inom litteraturen.
Men Hilma Strandberg ställ- de sitt mål högt och slutade tidigt det skede af sitt författarskap, där hon tecknade lifvet efter de böcker hon läst oeh de drömmar hon drömt.
Lifvet gaf henne nu uppenbarelser i första hand och med sin stora, klara blick sökte hon att genomtränga dessa uppenbarelser, att gå från ytan af tingen till dqras inre väsen och att sålunda i allt djupare mening närma sig naturen och sanningen, samt att allt mer ut- bilda sin af n a t u r e n fasta, sammanträngda och äkta stil.
F r a m f ö r allt sökte hon komma närmare sig själf i förstående, detta förstående ur hvilket hon kände att diktaren ytterst måste h ä m t a förståelsen af andra.
Men att förstå Hilma Strandberg h a r för henne själf och för andra varit en invecklad uppgift.
Öfverst i hennes skaplynne svallar den lyriska rörligheten, den nervösa känsligheten, den oupp- hörligt arbetande och omgestaltande fantasien, ur hvilka födas de snabbt växlande stämningar, de häftiga öfvergångar från ytterlighet till ytter- lighet, hvilka beredt henne själf och andra så många öfverraskningar.
Till detta lynne hör det behof af växling, äggelse, färg på tillvaron, hvilket för hvardagsnaturer så ofta ter sig som lättsinne eller anspråksfullhet, medan det för konstnärsnaturer är ett lika bjudande lifs- behof som mat och dryck.
Djupast finnes hos Hilma Strandberg tvenne grundströmningar: oändlighetskänslan, mystiken, som under de flesta tider .af hennes lif gjort henne starkt upptagen af religiösa problem, samt ett utprägladt matematiskt och logiskt anlag, D e t t a anlag y t t r a r sig ofta som en sönderdelande kritik, hvilken genomskådar och hänsynslöst blottar utan att lämna några illu- sioner kvar.
Allra mest afgörande äro dock en iakttagelseförmåga, hvilken blixtsnabbt slår ned på det kännetecknande, samt en egen art af humor — karaktäriserande med starka, skarpa konturer och storstilad träffsäkerhet.
Hos människor med verklighetssinne i ordets stora mening är oftast begäret att lefva, lifs- spänstigheten outrotlig.
» D e n kan, » säger H i l m a Strandberg, » vrida och vända på mycket inom det rörliga kaos, som kallas själ.
Jag vet själf h u r u det kan advocera inom en för att man skall nå fram till det starka, pulse- rande lifvet, till en enhetskänsla, i hvilken man föreställer sig att man skulle bäst slå ut, omsätta sina krafter, verka, lefva. » Hilma Strandberg h a r en påfallande tempe- ramentslikhet med Sonja Kovalevsky.
Och som ett för båda egendomligt drag må omtalas, att Hilma Strandberg, som annars alltid kände sig vara den genomskådande, inför Sonja K.
, fann sig vara i den grad » röjd » att hon först kände sig själiskt genomskinlig under de närsynta ögo- nens underbara blick; sedan tyckte hon sig and- ligen bit för bit lösas upp och smälta bort till ett intet, en psykisk förnimmelse, som slutligen öfvergiok i ett fysiskt illamående så våldsamt, att hon nästan svimmade och blott med största ansträngning kunde gå hem.
Den enda gång Hilma Strandberg känt sig lika » upptäckt » 0.
var genom en annan ryss, nämligen Turgenjeffs själf biografiska meddelanden.
Hon kände nämligen alldeles igen sitt eget skaplynne i dessa » konstiga, motsägande glimtar, känslor, fantasier, midt under det handligen var något helt annat. » Hos sig själf, som hos andra, i det enskil- da lifvet och som författare drifves hon emel- lertid af sitt centrala karaktärsdrag, verklig- hetssinnet, att skilja det oäkta från äkta, att frigöra det karaktäristiska från det tillfälliga.
Men, som hon en gång skref, när det centrala i afgörande ögonblick bryter fram hos en per- sonlighet, då höjes alltid ett härskri, äfven af dem, som teoretiskt anse sig djupt öfvretygade om personlighetens r ä t t att vara sig själf.
Hilma Strandberg hade redan hört detta h ä r s k r i vid viktiga skeden i sitt lif, men aldrig hört det så örondöfvande som när hon med skissen Nitälskan vände sin kritik mot de sam- hällsförhållanden i hvilka hon lefde.
Hon blef så bemött, att det var henne en obeskriflig lättnad, när hon blef bjuden en plats i G.
H, oeh S.
Tidning) där hon (efter från telegrafist- tjänsten erhållen tjänstledighet, arbetade ett år, hvarunder hon inom familjen Hedlund er- höll sympatiska och trofasta vänner för lifvet.
Till följd af sjuklighet slutade hon det regel- bundna arbetet i tidningen och sedan hon ännu ett år kvarhållits i Göteborg af sin sjukdom, återvände hon 1886 till tjänsten i Fjällbacka.
H e n n e s lif där hade nu fått ett stort, nytt innehåll.
U n d e r en sommar, då några artister bildat » koloni » vid västkusten, lärde Hilma Strandberg känna en ung målare, Hjalmar An- gered, som, utgången u r ett arbetarhem, hade studerat vid konstakademien i Stockholm.
H a n drömde om en konstnärlig framtid liksom Hilma Strandberg om en litterär.
Ingendera hade någonsin mött ett så djupt förstående för sina drömmar och tankar som hos den andra, och det dröjde icke länge innan de kände att, om de också skulle offra drömmarne för ett lif tillsammans, skulle ett sådant offer dock vålla dem mindre lidande än ett lif utan hvarandra.
N u följde ett par, genom lycka och arbets- glädje, soliga år.
Några under märket Skjalf tryckta noveller hade redan 1885 framkallat om- dömet, att Sverige höll på att få en Kielland, och när Hilma Strandberg 1887 samlade och i eget namn utgaf en del af de i tidningar, tid- skrifter och kalendrar spridda skisserna till en bok, Västerut • — hennes första och hittills enda — blef hon af de flesta yngre författarne och författarinnorna, liksom af den mer utvecklade publiken, genast erkänd som en i hög grad ursprunglig, kraftig och löftesrik debutant.
När hon sedan, på nyåret 1888 i Stockholm, kom i personlig beröring med författarvärlden, vann hennes friska, varma, öppna och liffulla väsen samma sympatier som hennes diktning.
Mån- gen beklagade hennes afsikt att på hösten lämna Sverige för Amerika, där hennes fäst- man sedan ett år arbetade för att skapa ett hem.
De, som varnade för svårigheterna, märkte dock snart att hon själf såg dem allra klarast.
Men hennes lif var » en enda längtan », skild från hennes fästman, och som en äkta kvinna valde hon därför att lämna alla sina ljusa framtids- utsikter h ä r h e m m a för det ovissa lifvet med ho- nom i den nya världen.
Hon kom till New-York den 18 september 1888, vigdes omedelbart och började genast den oaflåtliga kamp för tillvaron
1894 som pågått tills detta är i juli, då hon åter- vände till Sverige.
För Hilma Angcred-Strandberg, som aldrig hade varit längre utomlands än i K ö p e n h a m n, erhöll den nya världen ett dubbelt fängslande intresse, och de skildringar hon gifvit därifrån, dels i Handelstidningen, men framför allt i sina spirituella, liffulla bref till vänner i hem- landet, äro ofta små kulturbilder af bestående värde.
Själfva datum på dessa bref har varit betecknande.
Månader hafva stundom legat mellan början af ett bref och dess afslutande: tider af arbetslöshet, af svår sjukdom hafva vållat afbrottet.
Och alltid har det varit mel- lan slitet vid » spisel, diskbalja och t v ä t t k a r », som hon lämnat dessa skildringar, mellan hvil- kas rader man läst, att hade icke diktarsinnet och kärleken gifvit spänstighet och bärkraft, skulle hon med all säkerhet dukat under.
Af naturen opraktisk, h a r hon de flesta tider måst lefva en svensk arbetarhustrus, för en fint bil- dad kvinna dubbelt tunga, lif, för att möjlig- göra att mannens arbetsförtjänst skulle räcka.
Ty hon hade aldrig råd att betala den prakti- ska hjälp, hvilken skulle satt henne i stånd att omedelbart bidraga till lifsuppehället, genom att hon fått följa diktarhågen, hvilken ömsom svällde med brusande styrka inom henne, under det hon fylldes af alla de, nya intrycken, ömsom sinade genom ständiga farhågor, ständigt nya pla- ner för lifsuppehället, ständigt ny öfveransträng- ning.
Ofta var det med svidande smärta, som hon undrade, ifall hennes vittra bana verkligen var stäckt, innan den knappt börjat.
H o n hann på månader ej se i en b o k; jämbördigt u m - gänge hade hon ej råd till, och hade hon ej ägt sin man, » som förstod allt, » skulle hon på halfår ej kunnat utbyta en tanke med nå- gon bildad människa.
Hon skickade sin första korrespondens till Handelstidningen under förhållanden, som emel- lertid visa, att hennes andliga spänstighet var nästan outslitlig.
Hon skildrade där en repu- blikansk hundraårsfest, till hvilken hon icke haft råd att köpa biljett, utan iakttog festlig- heten genom att — stå nio timmar på en tunna och sedan beskrifva dem skrifvande på golfvet i ett glödhett vindsrum utan bord eller stolar!
Tvänne barn föddes.
Det ena var dödt redan före födelsen.
D e t andra, en liten flicka, som för de kämpande makarne blef deras sol, deras allt, dödades på ett par t i m m a r af den oer- hörda hettan i Philadelphia under sommaren 1892.
Iduns läsare hafva säkert känt, h u r u mycket personligt lif, som gömmes i den skild- ring af En moder, hvilken nyligen h ä r varit offentliggjord.
D å de dåliga tiderna började göra sig kännbara i Philadelphia och mannen därigenom miste det arbete — crayonporträt- t e r i n g — med hvilket han hittills försöjt dem, begåfvo sig makarna på våren 1893 till Chi- cago.
Där fick H i l m a A.
arbete i svenska utställningen och efterträdde sodan friherrinnan Rappe som svenska dame-komiténs represen- tant.
H o n kallades äfven till medlem af för- fattarkongressen och höll föredrag vid den lu- therska kongressen: » Om Sverige och den lutherska kvinnan » samt skref flitigt bref om utställningen till Handelstidningen.
Den fleråriga, oerhörda andliga och kropps- liga ansträngningen fick emellertid sin råga, genom fjolårets feberaktiga arbete, och detta sista år har varit en enda sjukdomstid för Hilma Strandberg.
N ä r hon kände sig oför- mögen att ännu en sommar uthärda klimatet i Amerika, beslöt hon sig efter en svår strid att följa sina vänners bön och resa hem, framför allt emedan hon fann, att hon som sjuk endast ytterligare ökade mannens svårighet att erhålla I D U N ens tillfälligt arbete under den nu pågående oerhörda krisen i Amerika, där blod och brand höra till dagens ordning, och där västern är ett kaos af nöd och förtviflan.
Hilma Angered medför hem u t k a s t e t till en stor roman, Horisonter, i hvilken hon ämnar skildra svenskarna mot bakgrunden af det ame- rikanska lifvet, hvilket trots allt är fängslande för naturer som Hilma A.-S., genom dess spän- nande allvar pä lif och död.
J ä m t e af saknaden efter den trofast hängifne maken, dragés hon åter till västern af samma känsla, som kommer skärgårdsbon, hvilken h a m n a t i en insjövik, att längta till hafsstormarna.
K a n Hilma A.
skrifva Horisonter färdig, då får vår litteratur en bok, utan motstycke inom densamma: skildringen af en svensk-euro- peisk kulturmänniskas yttre och inre erfarenhe- ter, då det amerikanska lifvets hvirfvel griper henne, omdanar eller förintar hennes lefnads- vanor, lifsåskådningar, ideal och förhoppningar — en bok, som Hilma A.
har de bästa för- utsättningar att skänka oss, ifall hennes hittills oförbränneliga andliga energi kan hålla henne uppe, och ifall det redan framskridna bröstli- dande, af hvilket hon tyvärr är angripen, kan komma att botas.
Ellen (JK * * Key.
319 Igenom törne ofta, nog den skrid Och foten sargas lätt å stenig lid Att i mån svara: Ja, vi vilja bära Tillsammans äfven lifvets arbetsd Som förr att läka stridens skarpa Som förr att älska och att offer l Vi vilja dela, dela öfver lag!
Slå upp ditt öga fullt, du unga tä Slå upp det stolt: du är en ädel Om sådan redan späda brodclen Vi en gång vilja skåda skörden g JVär den till sist i gyllne mognad, Vi männer äro lifvets frågetecken I kvinnor är en likavisst dess svar Vi syfta blindvis.
Hvar är målet, h Vi famla framåt — och i händren ken, Och vägen ligger banad där och September binder sina sista kran Omkring den sång, vi sjunga er i Men vårens löfte är oss till beha Vi tydt det bakom edra ögonfran Vi sport det genom edra hjärtans Johan Nordling.
t ä r n o r n a / binder sina sista kransar f eptember Omkring den sång, vi sjunga er A i r b e t a r h e m.
Under denna rubrik fann redaktionen dag: ras i behag, en norsk tidning en uppsats, som Rén famnar vintern sommarens oss innehålla Från grenen bladets gyllne flinga dan- mycket tänkvärdt.
Den sig emellertid uteslutande om norska sar, landen, hvarför vi vände oss till en Och frostens lie slår sitt silfverslag ... i vå- syntes rörde förhål- svensk (och speciell stockholmsk) auktoritet i hithöran- de ämnen, lärarinnan vid Klara folkskola fru Sofi Nilsson, känd för sina grundliga insikter om och sin verksamhet för hufvudsladens skol- kök samt sitt utgifna arbete: » Hushållslärans första grunder ».
Fru Nilsson åtog sig god- hets fullt alt bearbeta den nämnda uppsatsen för- svenska förhållanden och har nu sändt oss följande färträffliga artikel, en Ull alla väsentligare delar fullt själfständig studie öfver ett svenskt (stads) arbetarhems ekonomi, hvilken, som vi hoppas, bör vara af både intresse och gagn för våra läsarinnor.
ock ju dessa till största delen återfinnas inom samhällslager, där icke ett så strängt ekonomiserande tarfvas, kunna de dock ge välsignelserika inflytelser ge- nom de tjänarinnor, som engång lämna deras hem för alt bilda egna.
Men årets skiften stifta icke lagar För mänskohjärtan som för markens strå; Må vårens lof vi höja här ändå Och blicka hoppfullt emot sommar- dagar Med nya blommor under himmel blå.
Här står ju redo midt uti vår skara Den unga flock, som framtidslöftet är, Slå upp ditt öga fullt, du tärna där, Att vi må fråga, och att det må svara, Hvad sommardagen i sitt sköte bär!
Att vi må fråga, om i blida stunder * * * I viljen dela lifvets glam och lek.
Där finns ett drömslott till för ras Arbesförmannen och Karl Olsson, 3 5 år g a m - smek, mal, är en pålitlig och bra arbetare.
D å han För stora barn ett nytt barnkammar- växte upp, var han rätt svag, så att han under, tidigt måste vänja sig vid att tänka på sin Af diktens trollväf bygdt och sagans ek.
hälsa, hvilket gjorde, att han i unga år blef absolutist, något som han senare alltid var glad åt.
H a n gifte sig tidigt och hade då lagt af så mycket, att han utan skuld kunde inrätta sitt lilla hem efter blygsamma for- dringar.
Att I mån svara: Ja, vi vilja sjunga, Vi vilja le och dansa liksom I.
Som förr vi gärna skola stå er bi, Vi äro alla lyckliga och unga, Hustrun Märta kom som 1 8 årig flicka Och sagans drömslott älska från äfven vi.
landet för att söka tjänst i hufvudsta- * den.
H o n presenterade sig i svart silkesscha- lett och solida, hemväfda kläder från topp Att vi må fråga, om i tunga tider till tå och talade om, att hon kunde väfva I viljen dela arbete och strid.
spinna, ingenting annat.
Doktorinnan Bak ' drömmens slott en öde och stig tar men vid, Gynna det s v e n s k a arbetet / ^ ^ *?
4 ^ ^ ^ K Ä £ J a n s s n n Ä H '.
e d e
IDUN 320 Berg, hos hvilken hon sökte tjänst, var själf mycket hemma i hushållsgöromål.
H o j tyck- te mycket om Märtas rödblommiga an- sikte och beslöt att lära upp henne till en duktig tjänarinna.
Märta stannade i denna tjänst, tills hon 5 år senare gifte sig med Karl Olsson.
Tack vare fru Berg, som alltid tog sig af sina tjänarinnors ekonomi och därför hvarje månad själf bar jungfruns lön på banken — hon hade funnit, att sparsarahetsaudan ofta kom öfver jungfrurna, först sedan de börjat att sätta in på sparbanken — kunde Märta lämna sin tjänst med en kista full af präk- tiga kläder och 1 5 0 kr.
kontant i sparban- ken.
P å sin matmors inrådan köpte Märta af en jungfru, som skulle resa till Amerika, en symaskin för 3 0 kr., och på en auktion en strumpstickningsmaskin för 2 0 kr.
F ö r de öfriga penningarne köpte hon 2 buntar väf till lakan och örngått samt väf till handdu- kar och sängkläder.
K a r l Olsson märkte snart, att hans hustru hade medfört honom en god hemgift, ty ge- nom hennes flitiga fingrar blef huset snart försedt med lakan, örngått, handdukar, kud- dar, madrasser, täcken m. m.
Karl och Märta ha snart varit gifta i 1 0 år och ha 3 barn.
H a n förtjänar 1,000 kr.
H ä l s a och välstånd hvila öfver hela familjen, öfver hus och hem.
Solen ski- ner så vänligt in i den trefliga kammaren ute på Kungsholmen, hvarifrån man har en härlig utsikt öfver Mälaren.
U t i i det rym- liga köket höres ständigt surret från symaski- nen.
Märta har längesedan funnit, att den utgör en blygsam, men säker inkomstkälla i hennes hus.
F ö r att få penningar till tyg och strumpgarn syr eller stickar hon för be- talning.
H o n har räknat ut, att hon förtjä- nar omkring 1 kr om dagen och ändå hin- ner att sköta hushållsgöromålen.
D e bo nu i närheten af fabriken, och det värsta är, att där finnas så många elaka barn och slarfviga fabriksflickor.
D e t gör Märta ondt att se, huru dessa stackars flickor ställa för sig, då de bli gifta.
D e kunna ej sy, tvätta laga mat eller baka och ha ytterst litet begrepp om arbete inom hus och hem.
Fabriksarbetet är nästan det enda de kunna.
Det, hem, de bereda sina m ä D, kan just icke hjälpa till att hålla dessa borta från krogen.
H e m m e t är smutsigt och slarfvigt, och där finns aldrig en bit lagad mat att få.
D e köpa ej tyg och sy kläder af åt sig och barnen, utan de köpa antingen färdigt eller ock låta de sy, hvilket ställer sig så ofantligt mycket dyrare.
Penningarne räcka ej till, klädes- persedlarna m. m. vandra till pantlånaren, och svårigheten att få dem utlösta blir större och större.
Så småningom mista de allt, hvad de äga; missnöje och fattigdom hålla sitt in- tåg.
Till hustruns okunnighet sällar sig nu ock liknöjdhet.
Märta såg, huru helt unga hustrur ej ens brydde sig om att vårda sin egen person, utan voro smutsiga, trasiga, okam- made, och hon fann deras hufvudsakliga sys- selsättning vara att hålla ett barn på armen eller i knäet och samtala med grannhustrurna.
Ej under att mannen då icke trifves hemma, utan dukar under för begäret att söka säll- skap på krogen.
Och dock förtjäna många af dessa lika mycket som K a r l Olsson.
N ä r barnen bli större, tänka Karl och Märta där- för flytta till en annan stadsdel, så att deras barn ej må komma in i ett dylikt lif.
H v a d maten beträffar, så känner Märta ej till de nymodiga beräkningarna, att en man, 0 b Flossa-apparaten?
T.iedherffR nfl.t.ATit.
Pris- d TTT- som arbetar, behöfver ungefår 1 1 8 gr. ägg- hviteämnen, 5 6 gr. fett och 5 0 0 gr. kolhy- drater för att vidmakthålla sin hälsa och sin arbetsduglighet, men hon förstår, att man- nens och hennes hälsa är deras hela rörelse- kapital.
Hon har dessutom ett säkert märke på sig själf; hon vet, att när hon nöjt sig med klen föda några dagsr, såsom när Karl var borta i Roslagen och begrafde sin far, så orkade hon ej sy eller sticka så mycket: hon blef så fort trött.
Sådan mat, som fru Berg trakterade sin man doktorn med, vet hon, att det ej är värdt att tänka på.
D e t skulle bli deras ruin, och hon måste se till att skaffa sig kraf- tig mat till långt billigare pris.
P å hösten, när det är billigare, köper hon in vinterförråd af potatis, ärter, mjöl och sill samt saltar in fläsk och fårkött.
Längre fram, då det blir kallt, köper hon en ränta af ett fett kreatur.
A f blodet gör hon palt och paltbröd, så att hon har hela vintern.
Af inälfvorna gör hon sylta och korf, som saltas in så de stå sig.
E n del af lefvern späckar hon och steker färsk.
P å detta sätt f å r hon många kraftiga och mycket billiga mål.
Märta har räknat ut, att p å / &lt; tunna sill gå omkring 7 0 rätt stora sillar.
Om hon betalar 4 kr.
därför, så blir detta mellan 5 a 6 öre för hvarje sill eller något mer än hälften af hvad den gäller styckevis i handeln.
Detsam- ma blir förhållandet med potatis.
E n tunna potatis, som köpes i hamnen, innehåller 1 5 0 till 1 6 5 liter.
Ifall 1 tunna ä 1 5 0 1. kostar 3 kr., så blir priset på 1 liter 2 öre.
Priset varierar naturligtvis efter varans godhet och för olika år, men förhållandet mellan parti- och mintupris blir ju ändå alltid detsamma: genom att köpa i parti sparar hon ungefär hälften.
Ärter, mjöl, fläsk och kött bli lika- ledes billigare, då man köper mer på en gång och vid de tider, då det är billigast.
» Detta är ju också helt naturligt, » tänkte Märta, » ty handlanden måste hafva s å mycken vinst p å sin vara, att han kan lefva, betala hyra och afsätta något för framtiden, då han ej orkar arbeta. » Men att bidraga därtill ansåg hon sig ej hafva råd till, det finge de rike göra.
Icke heller hade hon tid att springa och köpa för några öre än hos den ene handlanden, än hos den andre, utan hon tyckte sig bättre an- vända tiden vid sin sy- eller stickmaskin.
l Bröd är i hushållet en ganska dryg utgifts- post, och för att få ned denna till det minsta möjliga så köper hon spisbröd från landet och bakar själf hemma, då hon har » lång- kok », så att hon sällan köper mjukt bröd, och, då hon någon gång gör det, köper hon ofta sådant, som blifvit öfver från föregående dag.
Detta är ej blott billigare och drygare, utan äfven hälsosammare.
Lutfisk har hon själf lärt sig bereda, och därigenom blir priset på den synnerligen billigt.
Märta köper allt kontant, ty hon har en särdeles stor skräck för att » komma i böc- kerna », men händer det någon gång, att hon tar på kredit, så ber hon om en okvitterad r ä k n i D g, och denna sätter hon upp på en spik i köket, så att hon ständigt skall se, huru stor den är, och att den är obetald.
F r u Berg har dessutom lärt henne, att det är nyttigt för hälsan att hafva omväxling af mat; man blir annars led på maten och har då ej så stor nytta af den.
H o n försöker därför att tänka ut så stor omväxling af rät- ter, som hennes inkomster komma ut med.
Följande förteckning öfver hennes middags- mål under några veckor visa, i hvad mån hon lyckats.
Endast denna apparat berättigar till deltagande Iduns pristäfllng.
Bästa konstruktion.
Prisbilligast- F ö r e v i s a s d a s r l.
V i d v ä - l i t K t j m n l T i p 1 Tnrtnatrlna.lat.aat .. 1894 S.
Kalops, potatis, hafresoppa 90 öre.
Färsk inkokt strömming, potatis, man- nagrynsvälling 40 &gt; T. Bräckkorf, rotmos, grönsoppa 50 » O. Stekt flundra, potatis, ölsupa 55 » Th.
Pannkaka och kål 45 &gt; F. Späckad oxlefver, potatis, kål 55 » L.
Stekt palt, korngrynsvälling 40 » Kåldolma, potatis, blåbärssoppa Lefverpudding, skorpor och mjölk ... T.
Stekt färsk sill, potatis, rotmos, man- nagrynsvälling O. Slarfsylta, potatis, snickarsoppa Th. Risgrynskaka, ärter F. Lutfisk, potatis, ärter L.
Lungmos, potatis, köttsoppa s.
80 50 » 50 40 » 4 4 5 5 » 55 &gt; » &gt; S. Oxstek, skärbönor, fruktsoppa 100 M.
Salt sill, mjölkstufvad potatis, helgryns- soppa -- 45 T.
Fläsk, bruna bönor, nyponsoppa 60 O. Lutfisk, potatis, hafresoppa - 40 Th.
Pannkaka, ärter 45 F. Bräckkorf, potatis, ärter 40 L.
Salt kött, brynta rötter, tisdagssoppa 70 S.
T. O. Pepparrotskött, potatis, köttsoppa Sillbullar, potatis, franska bröd o. mjölk Paltbröd, fläsksås, hafresoppa Stekt strömming, potatis, spenat, grön- soppa Th. Risgrynskaka, kål F. Kabeljopudding, kål L.
Salt kokt strömming, senapssås, korn- grynsvälling 90 &gt; 50 » 45 » 50 &gt; 50 » 45 » 48 » Ä r kassan klen, så få de dyrare midda- garne återkomma ändå mera sällan, ocb många gånger lagas af de billigare (puddingar och sådant) så mycket, att det räcker till två middagar och blott behöfver stekas upp nästa dag, hvarigenom Märta kan spara tid och ved.
Medelpriset på middagarne blir 5 5 öre.
För år blir alltså utgiften till middagar 2 0 0 kr.
Öfriga utgifter i veckan: 7 liter söt mjölk kr.
0: 9^.
7 &gt; skummad mjölk » 0:35.
Kaffe åt Karl och Märta (ej barnen) ... » 0: 50.
Smör » 0: 70.
Ost, mager » 0: 30.
Mjöl och gryn till gröt » 0:50.
Bröd » 2:50.
Socker » 0:25.
Öfriga utgifter, såsom tvål m. m » 0: 50.
K7 6:58.
För hela året alltså &gt; 342:16.
Middagarna » 200:00.
542: 16.
Karl Olssons räkenskaper för år: Hyra kr.
175:00.
Bränsle » 40:00.
Sjukkassa » 30:00.
Ljus och gas » 10: 00.
Skatt » 30.00.
Skolsaker » 10:00- Skodon » 40:00.
Kläder » 50:00.
Mat » 542:16, S:a kr.
927:16.
Inkomster Hvarifrån dragas utgifter Besparing alltså kr.
1,000:00.
» 927:16. kr.
72:84.
D e n n a besparing insattes efter hand i spar- banken.
Märtas arbetsförtjänst går ej in i Karls räkenskaper, utan användes till kläder och hvad som för öfrigt kan göra hemmet trefligt.