Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I motsatt fall skulle ej ens de mest detaljerade teoretiska förhåll- ningsregler kunna rädda henne från att » göra bockar » — något som aldrig glöms och sällan förlätes.
Tänka hvad man vill om stora världen, mild och öfverseende är hon ej.
För dem, som äro väl bevandrade i alla hithörande stycken, skrifva vi ej.
Och efter ofvanstående lilla inledning öf- vergå vi nu att tala om I.
Matsalen.
För att gifva en middag, fordras i första rummet en prydlig matsal.
Huru en sådan anno domini 1896 bör vara inredd för att motsvara då rådande mod och smak, vilja vi nu så noggrant som möjligt söka redo- göra för.
Salen hålles helst i renässans.
Kring väggarna gå höga mörka ekpaneler, slutan- de i en rundt kring rummet löpande hylla; väggytorna mellan denna hylla och taket täckas af gobelänger — äkta eller imitera- de * — af marketeriarbete eller gyllenläders- tapeter, eller ock målas de i vertikala fält med blommor, t. ex. tulpaner, i krukor (se hertig Karls sängkammare på Gripshölms slott); varmt, djupt rödbrunfärgade eller mossgröna väggar äro äfven, så vidt vi kun- na förstå, ganska stilenliga och kunna af flere skäl förordas.
Taket bör utgöras af .eller imitera bjälklag, golfvet vara inlagdt och bonadt samt eldstaden helst bestå af en öppen spis.
Kulörta fönster med figu- rer i blyinfattning göra särdeles ' god effekt.
De sättas på gångjärn och så att de kun- na öppnas inåt.
Dörrarna i mörk ek som panelerna.
En krona i vanlig kyrkstil, ehuru egent- ligen i regel barockstil, stämmer dock gan- ska bra, så mycket mer som på detta om- råde denna stil tidigt gjorde sig gällande.
Belysningen utgöres af vax-, nej — stearinljus.
Den som vill kan i kronan låta inleda elek- triskt ljus.
Lampetter och stakar böra så- ledes ock vara senast i barock, hvilket äf- ven är lättast erhålla.
Väggarna dekoreras, utom med nu nämnda lampetter, med sköl- dar och vapen, hvilka dekorationer göra sig bäst mot den enfärgade, släta bakgrunden.
Ganska vanligt är att pryda väggarna med grupper af gammalt dyrbart porslin, sådant som i generationer gått i släkten och som af våra mormödrar för profana blickar svart- sjukt inlästes i skåp och skänkar för att en gång om året vid den stora nyårsmid dagen eller vid barnsöl och bröllop framtagas och presenteras i all sin ståt.
Prydliga äro nog sådana porslinsbesättningar, men de hafva det felet, att de ofta verka kyligt, hvarför vi ej förorda dem.
Att en del af nyss om- ordade väggbeklädnader ej tål någon som helst dekoration, förstås af sig själft.
På den kring salen löpande panelhyllan placeras dryckeshorn, dryckeskannor, tenn- stop, bägare och stånkor, bäst gamla, om man har sådana, annars eftergjorda.
1 denna branche ha vi en ganska storartad inhemsk industri, hvarpå man i Fr. A. San- tessons utställning i Stockholm kan se vackra prof och där ytterst smakfulla och stiltrogua * Man vände sig i fråga om sådana tiil Hand- arbetets Vänner, Stockholm.
efter bildningar kunna erhållas.
På hyllan stäl- las äfven, Mariebergsterriner, om man så hafva kan koppar och fat — fatet bakom, ej under koppen — m. m. d., men väl till märkandes ej tenn och porslin blandadt på samma sida.
För fönstren draperas kring mörka gar- dinstänger gamla svenska, helst skånska all- mogeväfnader i varma djupa färger.
Enfär- gade gardiner af sammet eller b o j, med eller utan handbroderade bårder, lämpa sig äfven bra.
Som en smakfull sammansättning må nämnas senapsfärgade gardiner mot en moss- grön vägg.
Klart blått, som stundom ses förekomma i krabbasnår och dukagång, und- vikes sorgfälligt, såsom ej harmonierande med ekboaseringen.
På tal härom tillåta vi oss i förbigående fästa uppmärksamhet på, att blått är en kall färg, som man vid möb- leringen af sitt hem så litet som möjligt bör begagna.
Dörrförhängen bannlysas ur matsalen — dels äro de till hinders vid gästernas in- och uttågande vid en större middag, dels för serveringen.
Dörren till köksdepartementet bör vara så inrättad, att den ljudlöst öppnar sig utåt och inåt, och ej vara försedd med lås.
Mer för trefna- dens skull än stilenligt täckes golfvets midt- parti af en flossamatta.
Och nu till själfva möblerna!
Dessa ut- göras af matbord, ett par serveringsbord och stolar samt, om man så vill, en ekkista för bordssilfret, hvilken kan inredas i likhet med de vanliga silfverskrinen med sämsk- skinnsklädda fack.
Buffeten, ehuru en i sig själf både vacker och nyttig möbel, passar dock ej till den nu beskrifna matsalen, för så vidt den ej å la bonne heure är inbyggd i själfva väggen och korresponderar med ekpanelningen.
I annat fall ersattes den af ett bredvid salen liggande serveringsrum, inredt med skåp och skänkar för silfver, glas, porslin och duktyg.
De prydnader, som bruka uppställas på buffeten, få då sin plats på panelhyllan.
Matbordet, ett aflångt, fyrkantigt ekbord, skall kunna utdragas, — lösa bordsskifvor användas ej numera — och elektrisk ringledning, slutande i en knapp vid husmoderns plats, däri vara in- ledd.
Stolarna spela en mycket viktig roll.
De få ej vara höga, tunga och skrymman- de, men ett hufvudvillkor är, att man skall sitta väl och bekvämt på dem.
Vackert är att kläda dem med brunt skinn som fast- nubbas med mässingsstift; men äfven okläd- da ekstolar med träsitsar användas.
Det elegantaste, men också dyrbaraste är att kläda sitsar och ryggstöd med läderplastik, hvilket arbete, — läderplastik nämligen — emellertid lätt inläres och kan utföras af frun i huset själf, o m hon n. b.
hör till de mycket flitiga.
(Ganska nöjsamt!)
Om vi nu till sist påminna o m ett säkert väggur, hvars fodral är i stil med rummets inredning i öfrigt, tro vi oss ej hafva för- bigått något till en tidsenlig matsal hörande.
Må nu emellertid ingen af det sagda dra- ga den oriktiga slutsatsen, att den nu be- beskrifna matsalen vore den enda tillåtna eller den enda att anse som fullt chic.
Det står naturligtvis en hvar fritt att själf välja, hvilken stil han behagar, blott den troget genomföres.
Hvarför icke t. ex. en forn- jtiordisk gästabudssal med gamla sentenser kring väggarna, för att icke nämna en hel .del fantastiska inredningar å la japonaise, å la mauresque etc,?
Icke heller vilja vi tillråda någon, som har ett gammalt möble- mang från en tid, då ännu ej detta tal om olika stilar låtit höra sig, att göra sig af därmed.
Dessa gamla möbler äro vänner till ens vanor, och ej utan saknad, ja må- hända vantrefnad, skulle man se sig skild från dem.
Och vare det långt från oss att vilja förleda ungt folk, hvars tillgångar äro strängt begränsade, att begå extravaganser, då de sätta b o!
Ingen kan vara mer villig än den, som skrifver detta, att medgifva, att hemtrefnaden ingalunda är en produkt af ett praktfullt möblemang och en fullt ge- nomförd stil.
Vi hafva blott velat för dem, som hafva g o d råd och stå i beredskap att bilda ett nytt hem, framhålla, hvad vi skulle vilja kalla idealmatsalen.
Det fula och stil- lösa kan ofta blifva ganska dyrbart.
Hvar- för då ej hellre det prydliga och stilenliga?
För öfrigt komma ju dessa uppsatser att handla o m gästabud, hvadan man äger rätt antaga att de, som hafva råd att ställa till dylika, ock ha råd inreda åt sig en mat- sal, som — harmonierar med ostronen och tryffeln.
* Kvinnoöden och kvinnobilder.
Karin Du Rietz.
flere svenska tidningar har nyligen setts en liten notis om » Lifgardi- sten som blef prostirrna ».
Titeln är oriktig, ty p r o s t i n n a hann » Lifgardisten » aldrig bli, ehuruväl utnämnd kyrkoherdefru.
Den sällsamma historien rör fröken Karin Du Rietz, hvilken, » född på Sommenäs gods i Småland invid Sömmens härliga stränder, genom romanläsning och kanske äfven genom oblid behandling af föräldrarne blef såsom förvildad », hvadan hon ryiade, tog, förklädd som karl, värfning vid Svea lif garde, men upptäckte sitt rätta kön för konung Gustaf III, » som blef högst förvånad öfver att finna en så förtjusande kvinna bland sina lifgardister » samt skaffade henne en man bland sina hofpräster och gaf det unga pa- ret Kongsbacka pastorat som hemgift.
Namnet väcker minnet af ett utdrag, jag en gång gjort ur en gammal kyrkobok från 1788.
Nästan omedelbart på hvarandra följa dessa tre anteckningar: Kyrkoherden i Kongsbacka och Hanhals för- samlingar mag. Erland Joli.
Paulins k. maka fru Catharina Du Reits [sic f] död i Kongsbacka d.
31 juli i dess 22 års ålder.
Kyrkoherden i Kongsbacka och Hanhals, Kongl.
Bibliothekarien, Magister Erland Johan Paulin, död i Kongsbacka d.
25 augusti i dess 28 års ålder.
kyrkoherden E.
J. Paulins och dess jäm- väl afl.
frus, född Du Rietz, efterlämnade dotter Eva Catharina död i Kongsbacka d.
7 oktober, 11 veckor gammal.
I några få rader historien om en kort jordisk lycka och en ännu kortare skils- mässa!
* Slår man upp Adelns Ättartaflor på släk- ten Du Rietz, finner man, att Carl Du Rietz till Sommenäs, löjtnant och k. lifdra- bant samt död år 1801, med sin hustru, född friherrinna Cronhjelm, haft tolf barn, däribland: » Catharina, född 1766, gift med en Pastor Paulin ».
Intet vidare.
Jag kan emellertid o m Paulin tillägga, att han vid ingåendet af sitt äktenskap och utnäm- ning till kyrkoherde var fil.
magister, e. o. hofpredikant samt bibliotekarie hos hertig Fredrik Adolf — hvaraf den tomma titeln af k o n g l.
bibliotekarie.
Den på sin tid så beryktade förre rytt- mästaren von Scheven, sorgligt känd från skalden Almqvists lefnadssaga, var å mö- dernet kusin med Karin Du Rietz, och af hans hand föreligger en egendomlig berät- telse o m hans frankas egendomliga ung- domsäfventyr — originalmanuskriptet fanns i gamle boktryckar Bergs i Stockholm ä g o; hvar det efter hans död hamnat, vet jag ej.
Uppsatsen har till titel: E t t n å g o t u r G u b b e n s F a m i l l e - K l a d d, och lyder orda- grant: Ar 1788 den 21:sta Januari försträcktes af min ädle, alltid vårdande fader [öfver- stelöjtnant v. Scheven å Siggesta] de nödige rese- och bosättningsmedlen för Kongl.
Hof- predikanten Paulins tillträde af sitt, med min moders å då-tiden nog ryktbara äldsta systerdotter, erhållna Kongsbacka Regal- Pastorat.
Till Amazonlig bildning, kraft och mod, och temperamentets lif och snillets eld, förenande sitt köns behag, framblixt- rar minnet af fröken Carin D u Rietz som en i yppigaste strålglans slåcknande meteor, ett den lekande naturens fantasmagorispel af nog sällsamt könblandad syftning.
A f romangift som af föräldrars hårdhet må- hända lika förirrad, förlöpte hon deras på Smålands gräns af Somensjön vattnade gods, men blef i Stockholm af sina bröder er- tappad, i Castenhof inhäktad och föräl- drarne för lämpligare fängsel återförd.
Dock snart från Somenäs så kallade tornkam- mare åter flydd, kastade hon sig herstädes, på Wermdön, under vår oldrige morfaders [frih.
Jakob Cronhjelm å Söderhofva på Wermdön] och mina föräldrars milda be- skydd.
Under tiden af de sina återhemtad, men icke återvunnen, uteblef ej länge dess under karlförklädnad lyckade tredje escapad, illustrerad af anvärfning vid Kongl.
Lifgar- det, i hvars grofkornade kommismundur den intagande soldatfiguren ständigt ägde all sin qvinnolist af nöden för att oupp- täckt afleda äfven sitt eget köns henne så frugtlöst bjudande vinkar.
Redan tjänst- görande gardist, hade hon, svärjande fanan, ägt fintlighet undgå visitationsformelns vå- da.
Men då hon af sin allt i låga tän- dande fägring, med hvarje dag mera be- märkt, med hvarje dag fann sitt äfventyrs fortgång omöjligadt, fångade hon, postande vaktkarl vid Drottningholms slott, ögonblic- ket af Konungens utgång, för att knäfal- lande yppa honom sitt namn och sitt kön.
Af den alltid store Gustafs originela mildhet upphemtad, lugnad och genast till den in- tressantaste flicka förvandlad, anordnade henne monarken, jemte ungraötractamente hos Lovö pastor som pensionaire, en mera feminine uniform som brud-costume och en mera maskulin hofpredikant som man, med Kongsbacka pastorat som hemföljd.
Hän- förd af sin lycka, hastade den i sin fru förtjuste Paulin, att, blygsam mot sin Ko- nungs redan flödande nåd, medels min fa- ders berörde offerpenning tillträda sin nya — alltför snart frånträdda — bostad, der, netto anländ, den presterligt välsignade f. d. gardisten nedkom i barnsäng och dog; bar- net — d o g; den ytterligt sörjande mannen — dog; inom en och samma vecka var detta älskade hem försvunnet af jorden,
och mina förträffliga föräldrars vårdnads- offring gäldad af — välmenandets.
Denna berättelse af en nära frände bär alla tecken af pålitlighet.
Men det är emel- lertid besynnerligt, a t t.
ingen enda af de många memoar- författarne från Gustaf III:s tid upptecknat den så pikanta bistorien om den först till gardist och därpå till prästfru metamorfo- serade småländska fröken.
anledning af dagen lät drottningen öfverlämna till Stockholms allmänna skyddsförening en sum- ma af 1,000 kr., att utdelas till fattiga familjer, tillhörande Stockholms kommun.
På torsdag gaf utrikesministern grefve Douglas, med anledning af furstebesöket bal.
En musika- lisk soaré, till hvilken inbjudits omkring 200 per- soner, gifves i dag fredag af kronprinsen, och i morgon går den stora Amaranterbalen af stapeln å Börsen.
I den i lördags till riksdagen öfverlämnade k. statsverkspropositionen förekomma följande för- slag af k. m:t rörande det kvinnliga undervis- ningsområdet: Anslag till högre flickskolor.
Som vi förut om- nämnt hafva de högre flickskolornas föreståndare m. fl.
petitionerat om en höjning af årsanslaget från 100,000 till 300,000 kr.
På ecklesiastikmi- nisterns hemställan föreslår k. m:t, att anslaget till högre skolor för kvinnlig ungdom måtte varda förhöjdt med ett belopp af 150000 kr., eller från 100,000 kr.
till 250,000 kr., att understöd af det- samma på hittills gällande villkor må kunna till- delas sådana skolor med högst 4,000 kronor åt hvar och en, dock att skola med minst tvåårig fortsättningskurs må kunna erhålla 5.000 kr.
K. m:t begär till den med Upsala enskilda läroverk förenade fackskolan för utbildning af lärarinnor i huslig ekonomi 3.200 kr.
; till lärarinnekursen i huslig ekonomi vid Ateneum för flickor i Stockholm 1,500 kr., samt till Göteborgs allmänna folkskole- styrelse för utbildande af lärarinnor i huslig eko- nomi för folkskolan 1,300 kr.
Statsbidrag åt slöjdskolor för flickor föreslås i statsverkspropositionen och begäres härför ett förslagsanslag af 90,000 kr.
Vid hofvet och inom de högsta leretsarne ger det kära danska frändebesöket för närva- rande anledning till mycken liflighet och lysande fester.
Tyvärr har dock tillstötande sjukdom blandat en droppe bitterhet i glädjebägaren.
Så har drottningen några af de senare dagarne måst hålla sängen för en ihållande hosta, och prinsparet Bernadotte har alldeles utestängts från all beröring med de furstliga gästerna och den öfriga yttre världen genom sin lilla dotter Marias skarlakansfeber.
Som ämnadt var anlände det danska kronprins- paret samt prinsessan Louise och prins Christian till Stockholm på måndag morgon kl. 10.
De mottogos vid stationen af konungen, kronprinsen, prinsarne Carl och Eugen samt hertiginnan af Dalarne.
Eedan samma förmiddag anade kron- prinsessan Lovisa ett besök hos den sjuka drott- ningen.
Därefter intogs frukost en famille.
Stor middag gafs denna dag af konungen och drott- ningen för ett femtiotal inbjudna.
På tisdagen fyllde konung Oscar 67 år, och högtidlighölls dagen som vanligt med stor bal å k. slottet, till hvilken inbjudits högre ämbetsmän, medlemmar af riksdagens båda kamrar, i Stock- holm varande officerare och deras vederlikar m. fl.
Med Ur en må a l r n i nas dagbok af Ludw g i Sa o l mon.
Öfver den plats, där stoftet af Karin Du Rietz, hennes make och lilla barn blifvit till stoft igen, har den, som skrifver dessa rader, många gånger som barn lekt och sprungit; — Kongsbacka gamla begraf- ningsplats blef efter den stora branden år 1846 omlagd till öppet torg.
Men aldrig hörde jag de gamle på den tiden, hvilka dock visste att tälja många drag ur den lilla västkuststadens forna krönika, berätta något om det unga prästparet och dess korta lycka.
Det var alldeles glömdt.
Och det är blott genom » Siggesta-bu- sens » berättelse o m sin vackra och excent- riska kusins ungdomsäfventyr som Karin Du Rietz ' romantiska lefnadssaga gått till eftervärlden.
operan uppfördeilördagsförförstagången » Manon, » opera-comique i 5 akter af Jules Mas- senet, med text af Meilhac och Gille.
Till denna text, som nästan alltigenom är tråkig och osym- patisk, har kompositören salt en musik, som vis- serligen vittnar om, att han är en god faisör, men som ingalunda tillfredsställer de anspråk man har rätt att sätta på en god opera-comique.
Både libretton och musiken tendeia mera åt operetten.
Operan är nog ganska melodiös, och kompositören visar flerstädes goda ansatser, men det stannar i allmänhet härvid.
Det saknas håll- ning i det hela såväl som originalitet.
Med un- dantag af ett par melodier som t. ex. Manons romans » Men ack, Manon » och duetten mellan henne och Des Grieux » Är det ej min hand » är det föga, som varaktigt fäster sig i minnet.
Bäst i musikaliskt hänseende förefaller oss andra och tredje akterna, ehuru äfven där banaliteter före- komma.
Duetten » Till Paris » i första akten är ett fullkomligt operettnummer.
Förspelet till tredje akten, i menuettstil, är af anslående art liksom ock baletten i samma akt.
Reminiscen- ser från Bizet, Donizetti m. fl.
återfinnas litet hyarstädes.
Upplösningen på » historien om Manon Lescaut » är orimlig och verkar nästan tragikomisk.
De få körer, som förekomma, äro delvis alltför bullrande och operettmässiga.
De gingo ej heller alldeles oklanderligt.
Hvad utförandet för öfrigt beträffar fästes na- turligtvis hufvudintresset vid Manon och cheya- lier Des Grieux med fröken Petrini och hr Öd- mann som representanter.
Den senare fyllde nog bäst sin plats, om man ock måhända kunde märka, att uppgiften — och därpå är ej att undra — ej vidare intresserade honom.
Fröken Petrini försökte i dramatiskt hänseende göra hvad göras kunde af sin allt annat än sympa- tiska roll.
Ett felgrepp var det i alla händelser att redan i första akten låta kokötten allt för mycket framträda.
Önskligt vore ock, att hen- nes väl inskränkta skala för mimik och plastik kunde något utvidgas.
I vokalt hänseende fyllde hon däremot skäliga anspråk.
Af de öfriga upp- trädande var det ej någon, som vidare intres- serade eller kunde intressera.
Iscensättning och dekorationer äro särdeles vår- dade och baletten i tredje akten — nya och fraicha kostymer — stilfullt inöfvad.
Salongen var ursåld till sista plats.
Hon kände ju hvarje fasad vid Piazzettan och Rivan, så hon kunde lätt komplettera sin teckning, äfven o m hon ej hade stran- den för ögonen.
Så satt hon där, ända tills badgästerna kommo tillbaka för att återvända till staden.
Då gick hon ånyo ombord och satte sig så, att hon skulle få staden midt framför sig, och när nu de sol- skimrande palatsen åter började dyka upp ur floden, passade hon på att gifva bilden den rätta harmoniska belysningen.
Hennes sällsamt upprörda sinnestillstånd fortfor, ja hon var nu o m möjligt ännu mera upphetsad än förut.
Då båten kom fram, gick hon skyndsamt i land och ilade hem.
Där väntade henne ett nytt arbete.
Ägaren af en stor butik, belägen under kolon- naderna på Markustorget, för hvilken hon visat några af sina blomstermålningar, hade skickat henne ett stycke tyg af dyrbart hvitt atlas, och hon skulle nu måla ett blomster- stycke på en del däraf, som var ämnad att användas till en solfjäder.
Denna beställ- ning k o m just i läglig tid för Concetta, all- denstund hon önskade betvinga sin oro ge- nom strängt arbete.
Hon gick därför ge- nast in i sin lilla atelier för att arbeta.
Men när hon nu såg igenom sina blomstu- dier för att välja passande blommor, blef det utomordentligt svårt för henne att bestämma sig för några vissa.
Ä n vid den ena, än vid den andra blomman kom hon ihåg, att hennes rike tillbedjare stått och sett på, då hon målat densamma; och då hon kom till en mörkröd ros, tyckte hon sig nästan höra honom, med hans egen- domliga, något hesa röst, tala om England och det präktiga engelska godsägarelifvet.
En yppig syrenkvist kom henne att häftigt spritta till: det var som om hon plötsligt fått se hans frågande, vattenblå ögon stirra sig till mötes.
Hennes hjärta drog sig krampaktigt sam- man, hon lade häftigt undan sina skisser, Galaföreställning gafs i onsdags med anledning som blott uppväckte plågsamma minnen hos af det danska furstebesöket, hvarvid uppfördes » Navarresiskan », » Blomsterbalett » och » Pajazzo ».
henne — och i ett nu stod åter för hen- Alla biljetter voro utsålda i förköp.
nes själfulla blick det solbelysta Doge-pa- Södra teatern har med afgjord framgång åter- latset med Piazzettan och hela det brokiga upptagit en af våra favoritoperetter från 80-talet, vimlet.
Utan att närmare tänka på hvad Millöckers muntra och melodiösa » Gasparone ».
hon gjorde, tog hon ritstiftet i handen, och Fru Emma Berg, hemvänd från Köpenhamnstri- inom kort hade hon fästat på duken ett umferna, lade nu på nytt sina trogna stockhol- mare sig till fota i Soras parti, och hennes man helt virrvarr af konturer.
Därpå fick pen- Benozzo hade i hr Änder fått en förträfflig re- seln tjänstgöra i flere timmars tid och när presentant.
Fru Fornells Zenobia och hr R. Wag- solen dalade mot Santa Maria dei Frasi, ners podesta Nasoni glänste med sin gamla glans.
var den präktiga målningen färdig med den I gref vinnan Carlottas roll debuterade en ung fröken Rubenius — till hvilken vi kanske få återkomma, skönaste strand i världen.
Med lätt hand då den första förklarliga osäkerheten och rädslan skref hon under målningen de orden: O, gifvit vika.
Bifallet från den fulltaliga publiken mia bella Venezia!
var på premieren synnerligen lifligt.
Så kom hon plötsligen att tänka på, att Fröken Ester Sidner, den framstående och upp- hon j u målat något helt annat än konst- burna sångerskan, gifver konsert härstädes in- handlanden beställt af henne.
Bestört strök stundande måndag i Vetenskapsakademiens hör- med handen öfver hufvudet.
Huru sal med biträde af fröknarna Sigrid Lindberg, hon Heléne Munktell och Alfhild Larson samt en hade hon kunnat glömma sig så?
Hvad damkor.
skulle nu konsthandlanden säga?
Månne Fru Eva Nansens konsert äger rum i Musika- han skulle fordra, att hon skulle betala det liska akademien nästkommande torsdag den 30 dyrbara atlastyget?
Hon ' ville genast för- dennes med biträde af konsertmästaren Tor Au- skaffa sig visshet härom och slog därför en lin och fröken Alfhild Larson.
duk om ramen och gick direkt till den bu- tik, för hvars räkning hon skulle utföra arbetet.
Naturligt nog blef butikägaren att
börja med obehagligt öfverraskad, då Con- cetta omtalade missödet med beställningen, men då han såg närmare på målningen, teg kan.
Med sin skarpa kännareblick upp- täckte han genast, att Concetta i och med detta arbete utvecklat sig till en fulländad konstnärinna.
Han sade dock ingenting, ty han är, liksom alla sina kolleger, en myc- ket klok och beräknande man.
Han an- märkte blott, att det möjligen skulle lyckas honom att afyttra äfven detta arbete, och just som Concetta lämnade butiken, ställde han taflan i fönstret.
Där hade den knappast stått en kvarts timme, då drottning Margherita, som vid denna tidpunkt uppehöll sig härstädes i flere veckors tid, fick se den, under det hon pro- menerade längs efter kolonnaderna.
Hon stannade genast framför butikfönstret, öf- verraskad af det natursanna i målningens kolorit; därjämte kände hon sig lifligt till- talad af det lätta vemod, som trots den varma dagern omsväfvade taflan.
Ack, äf- ven drottningens sinne var vid denna tid uppfyldt af sorg och oro!
Hennes make, som är hennes allt, hade i Neapel varit ut- satt för ett afskyvärdt attentat, och häftigt uppskakad häraf hade hon först dragit sig tillbaka till Monza; därifrån hade hon be- gifvit sig till det lugna Venedig, hvars tjus- ande melankoli alltid behagat henne.
Hon gick nu in i butiken och köpte målningen och gaf tillika butikägaren i uppdrag att låta aptera den till solfjäder.
Därjämte bad hon att få veta namnet på målarinnan, och påföljande morgon lät hon kalla Concetta till sig.
Med sitt älskvärda och vänliga sätt lyc- Redigeras af Sophie Linge.
Jag är en filosof af äkta halt, Beständigt böjd för djupa reflektio- ner.
Ändå, gu ' nås, beskylles jag helt kallt För ytlighet af tanklösa personer.
Jag på min blanka sköld bär som devs Ett » känn dig själf » I Det vet ju he- la världen; Men ändå får jag höra den sottis, Att jag ett redskap endast är åt flärden.