Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
ket är icke synnerligen länge sedan " Idun hade nöjet att för sina läsarin- nor presentera dragen af den första qvinliga läkaren i vårt land, doktor Karolina Widerström, hvilken i maj månad förlidet år afslutade sina medicinska stu- dier med afläggandet af medicine-licenliat- examen vid Karolinska institutet.
Den bana, på hvilken fröken W.
var den främsta o c h vägledande, har sedan be- trädts af flere efterfölj er- skor; våra universitet räkna för närvarande åtskilliga qvinliga läkarekandidater på sina föreläsningar o c h ana- tomisalar.
Träffas å byrån kl. l (b — 11 och 4 — 5.
Den 10 i denna månad aflade fröken Constantia Vilhelmina Elbe tandläkare- examen härstädes efter att hafva fullgjort erforderliga kurser o c h studier.
Fröken E. är dotter till fabrikör Elbe, innehafvare TTtg-ifnlng s t i d: hvarje helgfri fredag.
af tobaksfirman R e n a r d &amp; Elbe samt hans maka, född Wahlström, o c h föddes i Stock- holm den 14 juli 1864.
På fädernet här- stammar hon från det stora tyska nabo- landet hinsidan Östersjön; hennes fader in- flyttade nemligen från I Hamburg år 1860.
Modern är svenska, som äfven namnet an- gifver.
Efter att år 1883 ha aflagt studentexa- men vid Wallinska skolan beslöt fröken E. att egna sig åt tandläkarevetenskapen och började till den ändan se sig o m efter nå- gon praktiserande tandläkare, hos hvilken Inom en yrkesbranche, som, på samma gång den naturligen nära samman- faller med den nämda, dock numera blifvit förbehållen sitt eget område o c h sina egna utöfvare, nemligen tandläkarnes, har i dessa dagar åter en svensk qvin- na tagit det afgörande steg, som alltid kräfver en god del m o d o c h energi att möta inrotad fördom, men som o c k just derför är så mycket mer erkänn an svärd t, då det banar lättgången väg för hundranden, som följa efter ... Constance Elbe.
hon kunde få genomgå den stadgade elev- kursen.
Härvidlag möttes hon dock genast af ganska betydliga motigheter, som säker- ligen skulle hafva varit mer än tillräckliga att afskräcka de flesta andra från den nyss inslagna banan.
Ingen af de många tand- läkarne, till hvilka hon vände sig, vågade bryta mot häfdvunnen lag o c h sed genom att antaga en qvinlig elev; hon vallfärdade uthålligt från den ene till den andre, men mottogs alleslädes med ett skeptiskt leende och ett — bleklagdt nej !- Men — » trägen vinner », säger ordsprå- ket; o c h trägen vann.
F r ö - ken E. lät sig ej nedslås, o c h hennes mödor kröntes sent omsider med framgång, i det tandläkare Olaison härstädes förbarmade sig öfver henne o c h antog hen- ne till sin elev.
Isen var bruten.
I jem- förelse med denna första svårighet var hvad s o m följde — de dagliga, föl- en qvinna så ovana syss- lornas möda, de trägna stu- dierna, de många besvären i striden mot strömmen, fördomarnes ström — detta allt var ett intet för fröken E:s goda vilja o c h flit.
Och till sist stod h o n vid målet.
Efter här hemma fullbordade praktiska öfnin- gar o c h förstudier företog hon i somras en 6 måna- ders studieresa till Bremen och Leipzig, under hvilken tid hon hufvudsakligen eg- nade sig åt inhemtandet af den s. k. Herbstska plom- beringsmetoden.
Det var efter hemkomsten från den- na sin resa hon, som nämdt, aflade sin examen.
Då det i regel väl torde vara fruntimmerna, som
Idun utkommer i hufvddstaden hvarje fteslgfri freaag och kostar för ett qvartal endast I krona, postarvodet inberäknadt.
— mest anlita o c h begagna tandläkarens konst, ligger ock i öppen dag, att det bör vara dessa synnerligen både lämpligt och ange- nämt alt hafva vetenskapligt skickliga af sitt eget kön alt hänvända sig till.
Om denna sak torde näppeligen delade menin- gar kunna råda.
Vi tillönska derför o c k vår första qvinliga tandläkare all framgång, då vi i dag meddela hennes bild, skuren i trä efter en vällyckad tysk fotografi från fröken Elbes studieresa i höstas.
Hon har tagit ett modigt, erkännansvärdt steg.
Ingen har anledning betvifla, att det ock skall blifva lyckosamt o c h mana andra — kanske hittills tvähogsne — till efter- följd.
N e d a n s t å e n d e v a c k r a d i k t till qvinnan, skrifven a f hr E d v a r d F r e d i n till P u b l i c i s t k l u b b e n s å r s m i d d a g å H o t e l l R y d b e r g den 1 9 januari, m e d d e l a v i m e d för- fattarens b e g i f v a n d e.
Ett gammalt ämne.
mm den ett glas, om ock ej första skålen höjes i ett festligt lag.
, Ett gammalt ämne, evigt ungt i sången, vill äska tystnad vid en lyras slag.
men hur verlden larmar, förstummas aldrig d o c k det minnets röst, som hviskar tyst o m mjuka modersarmar, som slöto älsklingen till huldrikt bröst.
men du mins må hända en lockig lekkamrat från barnadar, hvars hågkomst, hur än åren hjulen vända, du gömmer, grånad vorden, lifsvarm qvar.
när blek du vänder från striden, der ditt hjerteblod du spilt, då har du kanske känt en systers händer från sargadt änne torka svetten mildt.
men när du får trycka din ungdomsbrud i famnen — sälla två — då känner du, att lifvets högsta lycka i detta » gamla » döljer sig ändå.
Ett gammalt ä m n e.
G e n o m stjernevimmel till jordens söner d o c k ett eko hann af andekörerna i Fausts himmel: das ewig weibliche zieht uns hinan!
Ett gammalt ämne, evigt ungt i sången, som stiger lik en Fenix ur sitt bål!
Ännu ett glas, o m o c k ej första gången i festligt gille tömmes qvinnans skål!
I r- \ I I NI I L J KJ IN Tidningen nnehåller nästan uteslutande originalbidrag.
— Uppglf a närmaste postanstalt namn och adress samt erlägg en krona, sa er- Våren sparsamma i det lilla.
Ett upprop till våra husmödrar af Hanna Kamke.
et talas och skrifves så mycket om den tryckta, dåliga tiden, och man har både i tal och skrift sökt visa dess orsaker samt bland dessa särskildt betonat bristande spar- samhet, men det oaktadt tyckes mig, att man allt för litet lagt vigt just vid husmoderns andel i saken.
Det är visserligen sant, att det finnes många fall, och detta i synnerhet hos köpmän, då husets affärer gå baklänges oaktadt hustruns sparsamhet och omtanke, men det torde ej heller vara så få fall,, då hemmet kanske kunnat räddas från undergång, om husmo- dern förstått att rätt uvpfylla sin sköna pligt.
Hennes uppgift är att vara mannen en hjelp och ett stöd i » striden för tillvaron » och att så mycket som möjligt hålla tillsam- mans, hvad mannen genom sitt arbete för- värfvat.
Detta låter sig likväl blott göra, om hustrun sjelf sköter sitt hushåll och ej blindt åt legda händer anförtror sin ekonomi.
Emellertid äro meningarna temligen delade med afseende på livad som menas med att sjelf sköta hushållet, och derför vill jag här i korthet söka gifva en skildring af, hvad jag tror borde förstås derunder.
Det är ej nog att hafva hushållspengarne om hand, att bestämma, hvad som skall kokas, att i allmänhet öfvervaka ordningen, utan hela hushållet i alla dess minsta detaljer skall ligga som en öppen bok för husmodern, hvil- ken hon hvarje ögonblick bör kunna öfver- skåda och äfven förstå.
Framför allt måste hon då uppställa en noggrann dag- och veckoordning både för sig och husets folk, ty utan en ordentlig tidsin- delning blir hvarje tanke på sparsamhet och hushållsaktighet från början bannlyst.
Tids- indelningen kan naturligtvis ej bli lika för alla hushåll, men om möjligt bör man söka fasthålla den gyllene grnndsatsen: tidigt upp och ej allt för sent i säng.
Dagens arbete måste börja vid ett bestämdt klockslag, och likaså måste måltiderna hållas på bestämda tider, så att de öfriga arbetena kunna indelas derefter.
V i d en dylik förstån- dig tidsindelning kunna både matmor och tje- nare hinna med sina arbeten, den förra dess- utom egna någon tid åt lektyr och musik, och den senare sy åt sig eller hvila ut.
Matmodern bör emellertid vara konseqvent i fasthållandet af de en gång bestämda mat- timmarne och ej se genom fingrarna hvarken med sig sjelf eller tjenarne, om det skulle blifva fem eller tio minuter för sent.
Dessa förlorade fem minftter kunna i de flesta fall ej tagas igen på hela dagen, och man kom- mer ovilkorligen något på efterkälken.
Utom de dagliga arbetena finnes det äfven andra, tid efter annan återkommande arbeten, såsom vädring af sängkläder och gångkläder, tvätt och strykning, skurning, putsning af messing e t c, hvilka man bör låta om möjligt återkomma på regelbundna tider, så att ar- betets utförande ej lemnas åt tjenarnes god- tycke och kanske alldeles försummas.
Det klokaste är att hafva en skrifven dag- och veckoordning, som hänges upp i köket till rättesnöre för både fru och tjenstefolk.
Har man flere tjenare, bör man noga skilja deras arbeten, så att den ena ej kommer i frestelse att låta passa sig af den andra.
Husmodern bör alltid sjelf göra sina upp- köp och ej låta hindra sig af fult väder, be- qvämlighet eller dylikt att sjelf gå till torget.
Fördelen häraf torde framlysa för hvar och en, då husmodern på detta sätt ej blott stän- digt har reda på prisen och ej så lätt kan bedragas, utan ock lär konsten att värdera varan och göra förståndiga uppköp.
Innan man går ut att handla, bör man, för att spara tid, i allmänhet hafva klart för sig, hvad man vill köpa och huru mycket af hvarje sort, så att man ej sedan tveksamt går hit och dit eller tanklöst köper mera, än man behöfver.
Vidare bör man alltid köpa den bästa varan, äfven om den skulle vara några öre dyrare vid inköpet, då den i verk- ligheten blir billigare genom att lemna en större behållning och större näringsvärde.
Då sådana varor, som ej utan men kunna gömmas någon längre tid, böra köpas blott för några gånger, så bör man af alla andra, som kunna förvaras, köpa i större partier, då man der vid får bättre varor och billigare pris.
V i d dessa större uppköp bör man äfven tillse, att man köper på rätt plats och i rätt tid.
På rätt plats menas det ställe, der varan ej gått genom för många mellanhänder, hvar- igenom den fördyras, och i rätt tid d. v. s. vid den tiden, då varan af naturliga skäl utbjudes i större mängd och till billigare pris.
Bland varor, som på detta sätt böra upp- köpas i större mängder, finnes det visserligen några, t. ex. smör, ägg, bär etc, som måste på särskildt sätt konserveras för att kunna hålla sig, men alla specerivaror, mjöl, gryn etc kunna i allmänhet lika väl forvaras i det privata hemmet som hos köpmannen.
V i d de stora uppköpen och vid konserveringen bör man dock tillse, att man ej köper ihop mera, än man verkligen behöfver.
Slutligen vill jag på tal om uppköp vid- röra ännu en punkt, nämligen den så gängse, men dock så obehagliga prutningen.
Det är vidrigt att se detta prutande, jag skulle vilja säga tiggande om lägre pris, som många, äf- ven bildade fruar, bedrifva, och man vet ej, om man mera skall le åt deras envishet eller öfver deras enfald att tro sig köpa billigt, derför att den uttröttade köpmannen en eller två gånger går ned från sitt bestämda pris.
Nästa gång skall han säkert åt en sådan kund gifva sämre varor eller sätta priset högre från början.
Reela köpmän säga åt reel köpare sitt lägsta möjliga pris.
Förstår, sig den sist nämde på varan, skall han ej söka få varan till underpris, men ej heller låta förfördela sig af den mindre ärlige köpmannen.
För att husmodern alltid må kunna vara i stånd att bedöma, huruvida det fordras för mycket af henne för en vara eller icke, bör hon i tidningarna följa med prisnoteringarna, så att hon alltid kän- ner varans ögonblickliga handelsvärde.
Med afseende på betalningen bör husmo- dern så mycket som möjligt undvika att taga på räkning, då frestelsen att köpa onödiga saker alltid är större, då man kan taga på kredit och ej ögonblickligen behöfver komma fram med pengar.
Just kreditväsendet är en kräftskada för de flesta och i synnerhet för de obemedlade hushållen.
Der köpes och köpes, till slutligen skulderna vuxit upp till tusental och tillgångarna smultit samman till noll, och slutet blir — konkurs.
Om jag i det föregående uppmanat till
För hvarje B-tal abon- nenter, som samlas, och för hvllka afglften Insändes till Redaktionen af att köpa i större partier, så gör jag det blott under den förutsättning, att husmodern sjelf har sina förråd om hand.
Det har ofta väckt min förvåning, för att ej säga förtrytelse, då jag i familjer med små inkomster sett, huru husmodern sparde och såg på hvarje öre, men sedermera med det största lugn i verlden åt tjenstefolket blindt anförtrodde sina saker, som dock hade penningars värde.
En spar- sam och ordentlig husmor bör hafva alla sina saker undanlåsta, ej blott pengar och smyc- ken, utan äfven sitt linne och sina kläder, samt hvad jag här särskildt vill betona, sina matvaror.
Till denna ömtåliga fråga, mot hvilken jag förvisso vet att många indvändningar och motskäl pläga framställas, skall jag härnäst återkomma for att närmare utveckla min åsigt.
Permarna tiii äro nu färdiga och börja i dag expedieras.
Lösnummer till ofullständiga årgångars kompletterande finnas att tillgå fr. o. m. n:r 1] af 1888 års årgång.
Vid skiljovägen.
En bit verklighet upptecknad af Ave.
| l p l r a m emot morgonen, då hon fattat be- eåjår&gt; slutet att tala vid sin farbror, insom- nade hon ändtligen, men drömde att Natalia råkat skära sig tvärs öfver med en brödknif, då hon ville skära en skifva af en limpa, och att den egentliga orsaken till olyckan var ett par usla planschetter i hennes korsett, som ej stod emot, då knifven slant.
Bertha tyckte, att doktorn höll båda styckena af den genomskurna Natalia framför henne; för att låta henne se, hur dåligt material der var i snörlifvet.
» Jag måste se henne! » sade hon till sig sjelf, då hon.
gick in till frukostbordet, der farbrodern väfftade henne.
Det var med temligen stark hjertklappning Bertha framstälde sin önskan att vara med vid obduktionen.
Doktorn såg allvarsamt och forskande på henne.
» Ä r du så nyfiken att få veta döds- orsaken?
Bry dig ej om de romantiska röf- varhistorierna, du! » » Farbror tror då ej, att det var olycklig — » » Fåfänga, j o det tror jag!
Hon såg ju ut som ett timglas ungefär, och det är nog i pv I Yj i i KI \ J IN (dun, erhålles ett gratlsexemplar för hela den tid, under hvilken abonne- mentet räcker.
Aro de samlade abonnenterna färre än S, torde prenumera- möjligt, att hon rent klämt sig i hjel till for- mån för vår ogifte häradshöfding. » » Jag har just i natt legat och grubblat öfver hennes figur och önskat få se, hur en sådan menniska ser ut — » » Iuvärtes », ifylde doktorn, när Berhta dröjde på orden.
» Ja du, det borde vara lärorikt för en del fåniga qvinnor; men för dig är det j u obehöfligt », tillade han med en gran- skande blick på Berthas klädningslif.
» I hvarje fall kan jag ej nu uppfylla din önskan, men då jag kommer tillbaka, skall jag visa dig något i denna väg. » Då doktorn var rest, tog Bertha på allvar i hop med sig sjelf för att komma till klar- het med orsaken till sin plötsliga önskan att se något sådant, som hon eljes blott tänkt på med fasa.
Men det lyckades henne ej att gå till botten med en sådan analys, ty hon fann denna sin åtrå sammansatt af många olika saker, så inflätade i hvarandra, att hon blott lyckades framdraga ett enda klart motiv, och det var hennes hopp om att kunna gifva sin mor och Anna slående skäl för sin väg- ran att bära snörlif.
Men detta motiv brän- de hennes tanke som en bit glödande jern, och hon intalade sig sjelf, att det hela var en » barnslig nyfikenhet »; hon hade j u som barn alltid velat se hvad som fans inuti hennes dockor.
Med en nästan feberaktig oro väntade hon dock på doktorns återkomst, men hon för- undrade sig ett ögonblick öfver, hur litet hon egentligen brydde sig om att få höra orsaken till det hastiga dödsfallet, fastän hon sökte uppegga sin nyfikenhet.
Hvad gick der då åt henne sjelf?
» Ej ett spår af gift.
Det var et af det ej ovanliga, ofrivilliga sjelfmorden », sade dok- torn, då han vid återkomsten till sitt hem fann Bertha sitta och bläddra i ett anatomiskt verk med afbildningar.
» Det var j u sant, jag lofvade att du skulle på visst sätt få en inblick i fröken Natalias inre. » Doktorn öppnade dörren till ett litet rum, och Bertha ryggade tillbaka med ett rop af häpnad.
» De här damerna äro naturligtvis vaxbilder; farbror Dreier är ingen Blåskägg, » småskrattade doktorn.
» Jag köpte dem af en ruinerad karl, som reste omkring med ett anatomiskt vaxkabinett och som blef öfverlycklig, då han fick kontant betalning för dessa två bilder.
Ser du, min flicka, det der köpet gjorde jag i min ungdom, då jag ännu trodde, att man genom förnuftsskäl och en smula upp- lysning kunde besegra qvinnors modegalenskap; men jag ångrade handeln då jag fann, att jag icke ens i den punkten förmådde något i mitt eget hus — min hustru är fullständigt försnörd, och de två stackare, hon gifvit lifvet, skulle troligen ha blifvit krymplingar, om de fått lefva.
Du har här inblick i en osnörd och en försnörd qvinnas kropp; roa dig med detta studium, om du har lust; att det skall göra gagn tror jag ej mera ».
Der låg en bitter ringaktning i doktorns ton, då han drog fram bilderna i dagsljuset, så Bertha genom de i rygg och bröst gjorda inskärningarne kunde se kroppens alla inre delar; derpå gick han ut i sitt arbetsrum.
Efter en stund kom Bertha ut till honom.
» Farbror, vill du tala med mig i en allvarlig sak? » frågade hon med synbar ansträngning att beherska en inre rörelse.
j j a bevars.
— Vill du ha en privat före- läsning öfver faran och förderfvet af — » » Nej, det är onödigt, ty nu har jag visshet i den ohyggliga saken.
Men onkel Benjamin har velat grunda min framtid just på de der mordverktygen; jag har lärt mig att förfärdiga dem enligt alla konstens regler.
Onkel kallar den tillämnade ' atelieren ' ett patriotiskt före- tag, mamma emotser sitt och mitt oberoende grundlagdt genom detsamma, och vi har räddat — räddat, hör .. farbror!
räddat Anna Dreier från att befatta sig med den folkförderfvande värdshusrörelsen. » » Nå »?
» Förr blir jag — Ja, herre Gud i himlen?
Jag kan j u rakt ingenting dugligt! » afbröt hon sig i hopplös gråt.
Doktorn såg rådvill ut.
Han kände ej i ögonblicket någon utväg för sina bröders döttrar.
» Ja, ser du min flicka », började han tvekande,, då han såg, att hon återvunnit väldet öfver sig sjelf, » ingen menniska faller på den tanken att jemföra de der yrkena du nämde med hvarandra, så — » » Men båda äro dock på ett sätt af samma beskaffenhet », inföll hon häftigt.
» Mitt är dock vida sämre än det Anna tänkte välja, ty dess tillvaro kan ej ursäktas genom något slags nödvändighetskraf. » » Det är fullkomligt sant; men] Benjamin skall dock troligen låta dig veta, att hvad du af samvetsskäl nekar åtaga dig, det kan han få tusende unga qvinnor till att göra, så att du, genom att träda tillbaka, blott skadar dig sjelf och ej på något sätt hindrar det » patriotiska företaget » • — Ja, vänta, låt mig tala ut!
D u skall af bekanta och obe- kanta dock — förlåt!
damer få höra, hur nödvändigt det der sjelfmordsinstrumentet är som stöd för kroppen, ty Gud kan naturligt- vis ej, utan sömmerskans tillhjelp, skapa en ordentlig qvinnas kropp- • — D u skall få höra alla dessa pinnhårda varelser försäkra, att de aldrig röra ett snörband, utan blott häkta i hop harnesket; att de ledigt kunna föra handen emellan; att de ej önska vara smala om lifvet, utan blott söka] hålla magen på dess rätta plats; att de önska skydda sig mot kölden genom ett ordentligt tätt plagg o. s. v. o. s. v. — Jo jag kan hela den fåniga lexan »!
» Alldeles som mamma säger »!
utbrast Bertha, men blef eldröd vid att ha tänkt högt.
» Min svägerska!
Skulle hon ogilla Benja- mins förslag?
— Nå, jag förstår!
— Ja, min flicka, jag vill ej råda dig i detta fall.
Som sagdt, det som du nu ej vill göra, det skola tusende andra göra med godt samvete ».
» Om de ej förstå bättre, ja!
Eller om de dödat både förstånd och samvete och ej äro annat än ett slags skrikedockor, som hvälfva med ögonen och se söta ut », brusade Bertha upp, retad af farbroderns skenbara likgiltighet.
» Men jag håller före, att det ej är hvarken skäl eller ursäkt för låga handlingssätt att man gör som många andra.
Benjamin — onkel förstås — kan taga hvem han vill till att sköta sitt nya ' fosterländska ' företag, jag vill ej vara med om att än ytterligare förslöa, förfäa och förderfva varelser, som dock göra anspråk på att räknas till menniskor och tala om frihet, likställighet och — » » Så, så, barn, lugna dig och tänk ej på mera än du för tillfället kan öfverskåda!
Låtom oss nu först och främst tänka på dig sjelf och Anna!
Kunna ni rakt ingenting praktiskt?
Hvad ha ni egentligen lärt i det der elementarläroverket? » » Hvad hundratals flickor, utan afgångsbe- tyg och med sådana, lärt och glömt på möj- ligast korta tid.
Tala bara ej om det der
tiöu ske å närmaste postanstalt.
Endast en sida af papperet bör eländet!
Det är ju tillräckligt att säga far- bror, alt hvarken Anna eller jag kunna sticka en strumpa, klippa till ett linneplagg af hvad slag det vara må, ej kunna sy — j o nu ha vi ju båda lärt oss att sy franska snörlif. » » Ändå någoth doktorn smålog åt hennes häftighet.
» Ser du, här ute i bygderna finnes ett stort antal flickor — döttrar till bönder, torpare och dagkarlar — som alla, flickorna menar jag, äro lika hjelplösa, då de slutat skolgång och konfirmation.
Svägerskan, din mor, är en praktisk menniska, skicklig i många qvinnoslöjder, det vet jag.
Kunde ej ni tre flytta hit; jag skall skaffa bostad och betala första årets hyra — flytta hit och lära landtboflickorna något nyttigt.
— Ja, låt nu korsetteländet hvila i fred!
Det kan väl ej vara omöjligt, att icke arbetet på dem öfvat upp någon färdighet, och då din mor förr i verlden sydde både sina och dina klädningar så måste du väl kunna lära den konsten af henne.
Men, det ber jag!
— inga frökenvanor få inympas här ute!
V i behöfva dugliga, upplysta, rättsinnade qvinnor i Sverge; damer har landet ej råd att fostra.
Nå, tycker du om förslaget, så skall jag nog få din mor på vår sida. » • » Om jag tycker om det!
Käre, snälle far- bror, när jag nu fått hopp om ett verkligt godt arbetsfält, så skall jag leta och gräfva i alla mina tankegömmor, kanske jag ändå vet något, kan en smula, som duger till mera än blott läsas upp på en examen.
— Och, farbror, hvad jag ej nu kan, det lär jag mig så småningom, ty nu känner jag mig vara i rätta spår. » » Godt, men du får ej elda på så, att ångan ej räckerj mer än de första milen på vägen!
Här gäller framför allt tålamod och ihärdighet, ty vi ha, utom mycket annat, din mors fördomar att besegra.
Du får nödvän- digt vara den styrande i fråga om flickornas undervisning, men på samma gång ej glömma, att du har mycket att lära af din mor.
Tror du dig kunna med kärlek och förstånd finnna dig i en dylik ställning? » » Ja, med Guds hjelp! » » Godt, i Guds namn flytta ni då hit i oktober. » En bal för kungen.
K å s e r i af — er.
let var ingen vanlig bal!
Nej, den hade föregåtts af ofantligt mänga funderingar, af tusende besvär och mycken myrkrypniDg i hundratals hjernor.
Det var Stockholms stad, som ville slå på stort för att fira konun- gens 60:de födelsedag, och då måste det ju också ske på ett i allo värdigt och lysande sätt.
Ack, mina damer, ja, jag menar nu icke de unga, som nu likt små vackra fjärilar flyga från bal till bal och fladdra öfver bonade golf, utan de till mognare ålder komna — med ett ord, mammorna — minnens I de gamla börs- balerna nyårsdagen, gifna af Stockholms bor- gerskap?
Det var äfven då bråk och ifver, besvär och bekymmer för att få allt i ord- ning till den stora dagen, då det ju kunde hända, att en af prinsarne, ' ja, hvarför icke just vår nuvarande kung, bjöd upp till en mun- ter polska.
Men hvad var det emot nu!
Pre- tentionerna äro nu för tiden mycket större än förr.
Den enkla, hvita klädningen är förbytt i siden och den friska rosen i kalla juveler.
| r \ I \ J i i \ J t i | \ | användas och marginal lemnas.
Namn och adress torde alltid noga anglfvas, och kan fullkomlig diskretlon från redaktionens sida påräknas Men låt oss följa med vår tid och taga den som den är.
Tillrustningar, sade jag.
Jo, det vill jag lofva, och de taga sin början tidigt.
Manu- fakturhandlarne visste, hvad som var att vänta och hade väl försett sig redan före jul, och strax efter började de unga damerna sin rond for att utvälja det vackraste, det luftigaste, det smakfullaste af allt som fans att bjuda på till en baldrägt riktigt comme-il-faut.