Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
11 mom. 2 vore beredd för behöfvande Enkor och Barn efter aflidne Tjenstemän och Betjente vid Discont-Verket, samt, på grund deraf, såsom understöd åt Enkan Calén, anslagit en tredjedel af mannens i lifstiden å Stat innehafvande lön, alt med 75 R:dr Banco årligen Utgå från början af October månad sisth år, å hvilket anslag Fullmägtige begärt Utskottets stadfästelse.
Banco-Utshultets Betänkande N:o g/f. 3 Utskottet har tagit delta ärende under öfvervägande, och ehuru genom behörigt Läkarebetyg är styrkt, att förrbemälde
Enka, utom försvagadt bröst, under a:ne senare åren lidit af en försvagad syn, ”så att hon icke som förut kan föitjena sitt uppehälle med finare söm och kläders förfärdigande”, likväl, då Enkan Calén är barnlös, och, enligt hvad upplyst blifvit, det till henne anslagne belopp af 75 R:dr Banco utgör det högsta, som i egenskap af årlig gratificalion, tillföljd af åberopade §. i i83o års BancoReglemente, blifvit någon Yaktbeljentes i Banco-Discont-Verket Enka och Barn beviljad , samt delta högsta belopp icke utan serdeles bevekande omständigheter synes någon tilldelas, finnér Utskottet sig ej kunna i vidsträcktare måtto tillstyrka bifall sill Fullmägtiges berörde hemställan, än att den gratification Fullmäglige, med stöd af \
5 Afd. §. n mom. 2 i i83o års Banco-Reglemente, ansett böra anslås åt Vaktmästaren Caléns efterlemnade Enka, Catharina Margaretha Sjöberg, må fastställas, att hädanefter utgå med ett belopp af allenast 5o R:dr Banco årligen.
Ankom till Exp.-Utsk. den 6 Febr. i83fc.
Betänkande, i anledning af Herr Bruncronas, G. A., motion, om bestämmande af en proescriptionstid för de gamla sedlarnes gångbarhet.
O. har Herr Bruncrona, Gustaf Adolf , uti en ingm Höglo Q. Ridd. och Adeln väckt och till Utskottet remitterad motion, jemte åberopande af Rikets Höglofl.
Ständers beslut, att, med undantag af skillingssedlarne, de hittills i omlopp varande Banco- och Riksgäldssedlarne icke vidare komma alt tillverkas och ulgifvas, utan skola ersättas af andra mvnt-represeutaliv, lympade efter den af Rikets Ständer antagne förändrade mynt-enheten, yrkat, att en praascriptionstid för de gamla sedlarnes gångbarhet måtte hesta minas, samt i detta hänseende föreslagit, att, genom kungörelse, hvilken tvänne gånger om året borde i Kyrkorna uppläsas, och i Ofliciela Tidningarne införas, de gamla Banco-sedlarnes innehafvare måtte antydas, att, senast inom tio åV, räknadt ifrån början af det år som följer näst efter inställandet af de gamla sedel-formulairens utgifvande — och hvilket år, äfven - 4 B anco-Ut slottets Betänkande N'.o g4* sorn det, med hvars utgång all inlösen af de gamla sedlarne skulle upphöra, borde bestämdt uppgifvas — till utbyte emot sedlar af det nya slaget aflemna de gamla, hvartill i landsorterne, till lättnad för Allmänheten, bunde, likasom utbyte derstädes för närvarande skedde af förslitne smärre sedlar emot nya, lemnäs tillfälle.
Till stöd för denna motion är framställdt: att så snart de gamla sedlarne utur rörelsen försvunnit, skulle svårigheten att eftergöra de nya, lill papper och tryck konstgjorde sedlarne, hvilka komma alt ersätta de gamla, i betydlig mon hämma, om icke alldeles utestänga alla försök att efterapa och förfalska sedelmyntet, hvaremot den lockande lättheten att eftergöra de gamla , af vanligt papper förfärdigade sedlarne, med deras enkla stilar, och behofvet, i förening med anlag för brott, fortfarande, och så länge dessa sedlar i allmänna rörelsen bibehöllos, bomme att förleda till bedrägerier, derigenom tillika oskyldiga medborgare, serdeles bland allmogen, tillskyndades känbara förluster; att förekommandet af brott och medborgares förluster, hvilket skulle blifva följden af den föreslagna åtgärden, vore ett ädlare och i sjelfva verket rättseuligare föremål för Lagstiftaren, än bestämmandet af straff, sedan brottet redan blifvit begånget; att också endast genom utsättandet af en praescriplionstid i omförmälde hänseende fullkomlig visshet kunde erhållas, om beloppet af den utelöpande sedelstocken, hvilket vore af största vigt för Banco-Styrelsen att känna vid deras beräkningar af förhållandet emellan sedelstocken och Bankens metalliska valuta; att, så länge de så kallade Transportsed larne fortfarande i Banken emottagas, en fullkomlig indragning af den i och för Transportsedel-räkningen begagnade Tjenstemanna-personal ej kunde ega rum; att bibehållandet af en mängd olika, på skiljaktiga grunder utgifne myntrepresentativ, eller varumätare, hvilka ingalunda, i och för deras omvexlande form och beskaffenhet, för rörelsen erfordrades, vöre ej allenast olämpligt, utan äfven ledande till oreda vid liqvider och bidragande att gifva utlänningen ett mindre förmonligt begrepp om systematisk ordning i de financiela åtgärderna inom Riket; att, genom de gamla sedlarnes fullkomliga indragning och utbyte emot nya.
Banken och Riksgälds-Coutoret skulle befrias från ulgifvandet af de betydliga summor, hvilka för nät varande årligen utgingo såsom belöningar för upptäckt af verkställde sedelefterapningar, förfalskningar m. m.; att laglig anledning för stadgandet af en piaescriptioustid i förrberörde hänseende icke heller saknades, helst Bankens och RiksgäldsContorets sedlar icke voro annat än vanliga skuldförbindelser, af hvilka de förre voro af Banken sjelf utgifne och för de senare betalningsansvaret af Banco-Utskottets Betänkande N:o g 4- 5 Banken öfvertaget, så att, om Banken enligt
Lag vore skyldig alt, likasom hvarje enskild gäldenär, fullgöra sina förbindelser, Banken äfven, med åtnjutande af enahanda lagliga rättigheter, sorn den enskilde, borde tillåtas att uppsäga skuld och varda befriad från kraf, som icke inom tio år anställes, och att dessutom, hvad serskildt beträffade de så kallade Transportsedlarne, det stadgande redan uti 8 mom. af Kongl. Förordningen den a g Maji 1739 förefunnes, att desse sedlar åtminstone hvart io:de år, räknadt ifrån den dag, de utur Banken utgått, borde omsättas.
Och har Motionairen, uti det af honom framställde förslag, slutligen medgifvit den modification, att, efter förloppet af den föreslagna ioråriga praescriptionsliden, Rikets Ständers Banco-Utskott, i anledning af inkommande ansökningar må ega att, då bevekande omständigheter sig. företedde, hos Rikets Ständer tillstyrka inlösen-af aflysle sedlar; hvarförutan, på det alt allmänheten småningom måtte vänjas vid de gamla sedlarnes ingifvande till Banken, det förklarande, i likhet med hvad för de gamla kopparmyntssedlarne iakttagits, synts Motionairen lämpligt, att Bankens sedlar af äldre formulairer, efter fem års förlopp, icke vidare finge emottagas i uppbörden, samt icke eller vore gällande i liqvider man och man emellan» fastän under ytterligare 5 år i Banken inlösningshara.
Uti häröfver afgifvet Utlåtande, har pluralileten af Banco-Fullmägtige» i likhet med Bankens Commissariat, hufvudsakligen sig yttrat, att emedan Vexel-Bankens sedlar ingalunda vore eller kunde betraktas såsom vanliga skuldförbindelser, utan borde bedömas lika med hardt mynt och detta senare väl kunde aflysas, med förklarande, att detsamma efter någon viss tid icke vore gångbart i handel och vandel eller emoltoges i uppbörd, men icke genom någon Författning beröfvas sitt inre värde, någon praescriptionstid för inlösen af Bankens sedlar, vid påföljd, att, om den liden försummades, innehafvaren förlorade ali rätt att få dem utaf Banken godtgjorde, ej heller kunde bestämmas, samt, om. äfven Bankens sedlar kunde anses såsom vanliga skuldförbindelser» stadgandet afen dylik praescri ntionstid * i allt fall, dels icke vöre förenligt med grunderne för praescriptions-lagar emellan enskilde, dels oek ofelbart skulle leda till förluster för många enskilde, vida öfvervägande de meri motionen åsyftade fördelar, men desse i det mesta torde kunna vinnas, derest, efter en viss lids förlopp» de gamla sedfarne upphörde alt vara gångbara- i allmänna rörelsen, finge Fullmägtige inskränka sig till den tillstyrkan, att till en början endast måtte utsättas en viss tid, efter hvars förlopp Bankens, sedlar af nu bxuklige formulairen icke blifva gångba - 6 B-anco-Utskotleta Betänkande N.‘o g/}. ra i handel och vandel eller få emottagas i uppbörd, utan att dock inlösningsrättighelen i följd deraf äfventyras.
Enär tiden, då Banken blifver i tillfälle att, emot de nya sedelsorterne, utbyta de nu allmänt gångbara Bancosedlarne, ännu icke kan med någon visshet förutses, och det, så länge sedlar af de gamla valeurerne fortfarande från Banken ulgifvas, synes vara för tidigt att gå i författning om bestämmandet af en prascriptionstid för inlösandet af dessa sedlar, finnér Utskottet sig ej kunna tillstyrka Rikets Ständer att, på sätt Motionairen föreslagit, besluta utsättandet af någon viss prasscriptionstid , med hvars utgång all inlösen af de gamla sedlarne skulle upphöra.
Men enär Utskottet ej kan annat än instämma uti den af Motionairen yttrade öfvertygelse, om de flerfaldige fördelar, som skulle vinnas, i händelse en fullkomlig indragning af Bankens berörde sedlar kunde verkställas inom en icke alltför aflägsen framtid, får Utskottet, för beredandet häraf, hemställa, det måtte Rikets Höglofl.
Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdandet af en Kungörelse, hvarigenom bestämmes en tid af 5 år, räknadt ifrån det Banken upphört att utgifva transportsedlar eller så kallade småsedlar af de nu bruklige formulairen , efter hvilken tids förlopp sedlar af berörde beskaffenhet, ehuru fortfarande att tills vidare vara i Banken inlösningsbara, icke må i uppbörd emottagas eller gälla såsom bytesmedel i liqvider man och man emellan.
Och lära Rikets Ilöglofl.
Ständer, i händelse af bifall till denna hemställan, jemväl anhålla om Nådig föreskrift till vederbörande, att den Kungörelse, som i omförmilde hänseende kommer att utfärdas, årligen varder i ofliciela Tidningarne införd, samt minst tvänne gånger livarje år från Predikstolarne i Rikets Kyrkor uppläst.
Banco-TJtskottets Betänkande N’o g4- 7 Reservation af Herr Helsingius: ^Att alla ändamålsenliga åtgärder, desto förr ju hellre, böra vidtagas, för att sätta de nya Bancosedlarne i omlopp, och i samma mon indraga de gamla, anser ]ag lika med Höglofl.
Utskottet vara så mycket mera nödigt, som de stora summor den nya sedel-tillverkningen redan kostat, och ännu kommer att kosta, intill dess äro utan all nytta utgifna, och förfalskningarna af de gamla synas vara i tilltagande; men då jag i allmänhet anser det vai a orättvist, till och med vådligt, med afseende på den oro i hela landet, som lätteligen kan åstadkommas derigenom, att man ens ifrågasätter praescriptionstid på Rikets Ständers Banks sedlar, hvilka ej allenast skola som mynt erkännas, utan äfven, enligt sin natur, äro betalbara vid anfordran, och hvilka dessutom, såsom varande det egentliga rörelse-capitalet, aldrig kunna jemföras med det obetydliga belopp gamla dalersedlar, som ännu kunna vara ute, eller alldeles försvu*nit, än mindre med Riksgäldssedlarna, som, sedan fond får deras realisation nu öfver fyratio år varit i Banken afsatt, endast, i följd af vid hvarje Riksdag förnyad tillåtelse, fått fortfara att utgifvas; och jag dessutom icke kan undgå, att finna den åtgärd, som nu föreslås Rikets Ständer att vidtaga, i allt afseende vara för tidig, då man ännu ej kan uppgifva eller med säkerhet beräkna , huru snart dessa nya sedlar hinna blifva färdiga att från Banken utgifvas, och det således, efter mitt förmenande, bör få ankomma på nästa Ständer att derom besluta, sedan man först fått erfara, huru sedlarne blifva beskaffade, och huru desamma af allmänheten emotlagas, så får jag häremot vördsamt anmäla min afstyrkande reservation, då, i allt fall, hvad som nu föreslås icke innebär något positivt, men det oaktadt kan medföra ganska betydliga olägenheter och mångfaldiga förluster eller ledsamheter vid liqvider man och man emellan, isynnerhet i mera aflägsna landsorter, der till och med verkliga prejerier emot den okunnige kunna utöfvas.”
Uti denna reservation instämde Herr af RoIe'nj Herr Biskop Lundblad j Herr Doctor Engeström samt Herrar Zander j Vallej och Rubin.
8 Banco- Ut si ol tets Memorial N:a gä.
N:o 95 Ankom till Exp.-Utsk. d. q Febr. i83!>, Memorial, angående af Bankens Ilusdrängar sökt arf vode såsom ersättning för den minskning i arbetsförtjenst, som de, genom upphörande af den så kallade sedelhvitstämplingen, måst vidkännas.
Sedan Bankens Husdrängar, uti en till Utskottet ingifven skrift, anhållit, att då den arbetsförtjenst, som genom sedel-hvitstämplingens förrättande under de förflutne åren varit för en hvar af dem att påräkna till ett årligt belopp af omkring 70 R:dr Banco, till följd af Rikets Ständers beslut, angående utgifning af nya sedelmyntet, redan blifvit till någon del minskad och innan kort komme att alldeles upphöra, de, för den sålunda dem tillskyndade minskning i arbetsförtjenst mätte, intilldess en sådan förlust kunde annorledes betäckas, undfå ersättning genom ett serskildt arfvode, samt Bankens (kommissariat, i anledning häraf, upplyst, att, enligt en af Bankens Medailleur Gustaf Enegren meddelad uppgift, en hvar af Bankens Ilusdrängar ifrån och med år 1824 tili och med år 1833 uti så kalladt slagare-arfvode för sedel-hvitstämplingen per medium årligen erhållit: för Transportsedlar 4'• l0- —* „ 3 och 2 Riksdalersedlar i(i: 3.
— „ Skill ingSsedlar 27: 24. — „ Låne-Banco-assignalionei och Cassasedlar , . . . 12. —- ,, Riksgälds-Contorels Credit-sedlar i5: 43.
—* eller tillsammans B:co R:dr 63: 44- ‘—‘ ali maximibeloppet uppgått till 72 R:dr 29 sk. ooh minimibeloppet utgjort 48 R:dr 27 sk.; att af omförmälde förtjenst hittills icke något mer för Sökanderne gatt förloradt, än hvad de förut åtnjutit för hvitstäraplingen af Riksgälds-Contorets Creditsedlar, hvilkas tillverkning upphört från den 1 October sistlidet år, men för hvilken förlust det, enligt (kommissariatets tanke, icke tiilkomme
Banken att hålla dem skadeslöse, samt att, hvad åter anginge hvitstämplingen af Bankens egne sedel-, jemte attest-och assignationsblanketter m. m., hvarvid det från äldre tider tillbaka funnits lämpligast att använda Bankens Husdrängar, utan att detta användande af deras ai'- betskrafter på lediga stunder blifvit betraktadt hvarken såsom någon skyldighet eller rättighet å deras sida, Sökandernes förtjenst ännu vore oförändrad, Banco- UIslottets Memorial N:o go. 9 drad; så hafva Bancofullmägtige, uti infordradt utlåtande, förklarat, att de ej kunde tillstyrka någon förbättring i Sokandernes löneinkomster, under annat vilkor, än om tillgång dertill kunde beredas genom minskning i deras antal, hvarvid dock Fullmägtige gjort det förbehåll, att, derest en sådan inskränkning skulle kunna ega rum, men icke genast komma lill verkställighet, det måtte vara Banco-Styrelsen obelaget att under tiden anordna ett deremot svarande belopp i extra lön, att i sin ordning betäckas, vid den eller de personers afgång, som innehade en på förhand till indragning bestämd tjenstebefal tning.
Ehuru Utskottet inhemtat, alt Sokandernes tjenstgöring i Banken är så trägen och mödosam, att den lemnar dem föga eller intet tillfälle lill extra förtjenster, och svårigheten för dem att med deras nu egande knappa löneförmoner finna sin utkomst visserligen synes tala för någon förbättring i deras lönevilkor, när de måste vidkännas förlusten af den extra förtjenst, de hitintills egt att påräkna för bvitstämplingen af Bankens sedlar, kan likväl Utskottet icke understödja den af Bancofullmägtige gjorde hemställan att, innan inskränkning i Sokandernes antal kunnat verkställas, få tilldela dem något extra arfvode, då derigenom skulle frånträda» den af Utskottet förut i dylika mål följde och af Rikets Höglofl.
Ständer godkände grundsats, alt Bankens förvaltningskostnader på det hela icke må, genom nya löntillökningar, förhöjas utöfver det belopp, de för närvarande utgöra; hvaremot Utskottet, med fäsladt afseende å Sokandernes svåra belägenhet, får hemställa, det måtte åt Bancofullmägtige öfverlemnas alt, derest någon förbättring i löne-inkomsterne för Bankens ordinarie Husdrängar kan, genom minskning i deras antal, beredas, tillägga dem någon lämplig löneförhöjning, såsom ersättning för hvad de, till följd af Rikets Ständers meddelande beslut i afseende på Bankens sedelutgifning, kunna komma alt förlora i förut genom hvitslämplingen af Bankens sedlar påräknad arbetsförtjenst.
1835- Bihang till R.
1834 och 1835- 6-te Sami. ista AJd. 2-.dra Band. 2 25-te Håftet.
Ordens-Boktryckeriet , 1835.
IBanco-UlskoUcls Betänkande N:0 §6. I K: o 96.
Ankom till Exp.-Utsk. den 7 Februarii i835.
Betänkande, i anledning af så väl Herr Rosenblads, B.j motion, angående grunderne för befordringar inom Banco-Verket, sorn, i sammanhang dermed, företagen granskning af stadgandena i i:sta och s:dra Afdelningarne af Art. 3 i i83o års Banco-Reglemente.
Ridderskapet oell Adeln till Utskottet remitterad motion, bär Herr Rosenblad, Bernhard, jemte det han fästat Utskottets uppmärksamhet å sättet för Extra-Ordinariernes an vändande i Banken, anhållit, att Utskottet ville under pröfning taga befordringslagarna inom detta Verk, samt dervid afgöra, huruvida med ordét Tjenstegrad, ej inom Banken, såsom i Statens Verk, bör förstås grader af tjenst, hvarje med sin tour, ehuru inom dem, för olika anciennetet, yigtigare uppdrag m. m, lönerne kunna vara olika.
Sedan häröfver blifvit infordradt Utlåtande af Banco-Fullmägtige, sorn i ämnet hört Bankens Commissarial, har Utskottet omförmälde framställning under pröfning tagit, vid genomgående af föreskrifterne i 3 Art. 1 och 2 Afdelningarne af i83o års Banco-Reglemente, för att tillse, om och hvilka förändringar kunna vara i desamma af behofvet påkallade, samt dervid låtit sig föredragas, ej mindre Commissariatets, än Banco-Fullmägtiges Utlåtanden i ämnet, deruti hufvudsakligen blifvit anfördt; af Commissariatet, alt det visserligen ansåg ordet Tjenstegrad i Banken, likasom uti andra publika Verk, vara synonymt med och betvda detsamma som grad af Tjenst, men trodde dock ingalunda deraf kunna dragas den slutsats, att, i fråga om vidare befordran inom Verket, en yngre Tjensteman, sorn, i afseende å Tjenstemännens classification efter iöne-vilkoren, befunne sig i en lägre afdelning inom samma tjenstegrad, skulle ega tour lika med dem, som tillhörde en högre afdelning deraf; att, då i Banco-Reglementet under den 19 December i8a3, Art. 3 Afd. 1, sorn hade till öfverskrift: ”Tjenstegrader,” och hvars 1 §. innehåller: ”Ordinarie tjenste- och bef ordrings-grader inom Banco-Verket äro åtta,” indelningen i grader blifvit rättad efter lönernes olika belopp, under iakttagande, att Äldste Låne-Banco-Revisoren, likasom alltid tillförene, blifvit liili. lill R.
Fröt. 1834 och i835. 6 Sami. 1 Afd. 2 Band. s s.6:te Häftet. 2 Banco-Utskottets Betänkande N.o g 6. hänförd till högsta Bokhållaregraden; samt uli Banco-Reglementet under den 18 Mars i83o, 3 Art. i Afd., hvars öfverskrift äfven vore Tjenstegrader, i §. började med: ”De egentliga tjenstegraderne inom BancoVerket äro 4i” hvarvid graderne blifvit rättade efter de fleste inom hvarje grad varande Tjenstemäns benämning och sysslor, med underafdelningar efter olika löner och lönevilkor, samt hela Banco-Statén sålunda hänförd till antingen Commissarie-grad, Kamererare-grad, Bokhållare-grad eller Contorsskrifvare-grad, men befordringsgrader alldeles icke omtalades i sistnämnde Reglemente, så och, med stöd af slutmeningen i samma Reglemente, som förmår: ”kommande dock derjemte de äldre, oförändrade ”Stadganden, Instructioner och Förordnanden att iakttagas, så vidt de, ”vid förekommande serskilde händelser, utan stridighet med här utstakade ”grunder och gifne speciela föreskrifter, må kunna tjena till någon efterrättelse, ” hade Commissariatet, vid befordringsfrågors behandlande, så mycket hellre ansett sig böra fästa afseende på den större eller mindre lön sökande inom hvarje tjenstegrad innehaft, eller, med andra ord, i hvilken ”Lönegrad” de befunnit sig, som senaste Banco-Reglemente uli 3 Art. 2 Afd. 8 §. bibehölle ordet ”Lönegrad” i frågan om de i början af §. uppräknade undatitags-tjenster, och sedermera stadgade: att, ”hvad tjen”stebefatlningar i allmänhet angår, både vid förslag och utnämningar, högesta tjensteålder ej bör åsidosättas, så viii t den skicklighet och förmåga, ”sorn till sysslans förrättande nödvändigt erfordras, i förening med oklan”dradt förhållande i och utom tjensten, hos äldste sökanden förefinnes;” att det icke allenast syntes billigt, utan ock öfverensstämmande med de allmänna befordringslagarne, att den, som tidigare, än sina medsökande, erhållit högre lön inom samma tjenstegrad, finge tillgodonjuta detta företräde, så vida det icke under tiden blifvit på ett eller annat sätt förverkadt och han funnes passande till den lediga sysslan; att det äfven för en flitig, skicklig och om sina Ijenstepligters uppfyllande nitisk Tjenstemanna-corps blefve ganska nedslående, om, med de här ofvan anförde befordringsgrundernas upphäfvande, vägen ”i laga ordning” öppnades för yngre tjenstemän, med en tilläfventyrs verklig, kanske dock stundom blott förmodad, öfverlägsenhet i förmåga att, med äldre, för den lediga sysslans bestridande fullt skicklige,
Tjenstemäns förbigående, vinna befordran till högre tjenstegrad eller högre lön inom samma tjenstegrad; och att derföre Commissariatet finge tillstyrka, det måtte, med förklarande, att ordet tftnstegrader äfven inom Banken betyder detsamma som grader af tjensts bifogas det bestämda tillägg, att tourén till befordran ifrån en lägre lill en Baneo-Ulskottets Betankande IV.-o g6.
I högre tjenstegrad, eller till uppflyttning från en mindre till en större lön inom samma tjenstegrad, likväl alltid kommer all bero af tjensteålder och den ordning, i hvilken sökanderne tidigare eller senare blifvit hugnade med de bättre eller sämre löneinkomster de innehafva, samt att således, med bibehållande af 4 tjenstegrader, till hvilken indelning sj^sslornes beskaffenhet inom Banken gåfve anledning, befordringsgraderne må, såsom förut, blifva 8, under iakttagande, att Äldste Låne-Banco-Revisoren hänföres till högsta Bokhållaregraden, så att följaktligen den tjensteman’, som, med företrädet i tjensteålder och lönegrad, förenar fullt pålitlighet oell skicklighet till en ledigvarande syssla, är försäkrad att icke blifva förbigången af en yngre kamrat, om ock sistnämnde egenskap skulle i ännu högre mått finnas hos denne senare; och af Banco-Fullmägtigej att det visserligen hade allt skäl för sig, ätt, vid en allmän lönereglering för Banco-Staten, iakttaga sådane jemkningar i aflöningsbeloppen, hvarigenom en mängd befordringssteg, med så ringa löneskillnader, som de för Skrifvare- och Bokhållare-classerne nu bestämde af blott qo R:dr, undvikes; att en jemkning derutinnan vöre desto mera lämplig och behöflig, som i sysslornes nuvarande skick, hvarmed flerfaldiga förändringar under tidens lopp inträffat, det för ingen del kunde såsom säkert och gifvet antagas, att de inom hufvudgraden bäst aflönade tjentser hvarken voro de trägnaste, eller de vigtigaste och ansvarsfullaste, utan förhållandet någon gång kunde vara alldeles motsatt, hvilket härrörde icke blott från förändrade arbetsordningar och arbetssätt, utan äfven, och måhända hufvudsakligast, deraf, att de fleste, efter år 1800 tillkomne, nya tjenster blifvit, för vinnande af möjligaste besparing i Verkets utgifter, ställde dels på det inom bufvudgraden lägsta lönebelopp, dels i en lägre hufvudgrad, än som med deras art och föremål instämde, hvarvM alltså någon jemförelse af dessas vigt och trägenhet med förut varande sysslors icke kommit i fråga; samt att ifrån den tidpunkt, då det nya Cassa-systemet införes och det nya Sedelcontorets befattningar begynna, vore en lönereglering för Tjenstemannapersonalen inom dessa båda, såsom alldeles gifven och nödvändig, förutsatt, och måste äfven i omedelbart samband följas af de dertill motsvarige regleringar för Bankens öfriga Departement och Conior, allt i den nion också för dera arbetsordningar i detalj, grundade på besluten angående hvarderas föremål och omfattning,