Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
SMEDEN (stöter henne tillbaka).
DAMEN. spången och försvinner).
Må Gud löna Er efter förtjenst! (går; synes strax derefter på
DEN OKÄNDE (in resklädd).
Har någon resklädd dam gått öfver bäcken?
Kan jag få köpa ett bröd af mjölnerskan?
MJÖLNERSKAN (afvisar pengarne).
Ingen barmhertighet!
EKO (i fjerran härmar hans röst).
-------------------------------------------------------- SMEDEN och MJÖLNERSKAN. (Slå upp ett långt, högt skratt; som besvaras på slutet af Eko.)
DEN OKÄNDE. alltid mitt samvete något!
Det tycker jag om: öga för öga, tand för tand!
Det lättade (Går in i hålvägen.)
LANDSVÄGEN.
Samma landskap som förr; men i höstdrägt.
Tiggaren sitter vid ett expiationskapell med en limstång och en fågelbur med en stare i.
DEN OKÄNDE (in; samma drägt som förra scenen).
Har Tiggaren sett någon resklädd dam passera! TIGGAREN. skall nu på allvar be att få slippa heta tiggaren i bestämd form, ty nu har jag fått arbete.
Jag har sett fem hundra passerade resdamer passera; men jag
Jaså det är Ni! TIGGAREN.
Ille ego qui quondam...
Hvad är det Ni arbetar med?
Jag har en stare som hvisslar och talar...
Det vill säga: det är han som arbetar?
TIGGAREN Ja, jag har blifvit min egen!
Fångar Ni fåglar också?
TIGGAREN. Jaså, limstången!
Nääj, det är bara för syns skull!
Ni faster Er således vid det yttre?
TIGGAREN. vändigt, det är bara rena -- draflet.
Ja, hvad skulle man annars fästa sig vid; för det som är in-
Och det är sammanfattningen af hela Er lefnadsfilosofi?
-------------------------------------------------------- TIGGAREN. åldrad, men...
Hela metafysiken!
Åsigten kan visserligen anses något för-
Säg ett enda allvarsamt ord; säg något om Ert förflutna, TIGGAREN.
Nysta på, bara herre, nysta på!
Tror Ni jag är jemt så här lustig!
Nej, det är bara när jag råkar Er, för Ni är förbåldt komisk.
Hur kan Ni le med ett helt förspildt lif bakom Er?
GAREN. eländet, inte en gång åt andras; så är det strunt med lifvet! -- Hör nu på:
Om Ni följer det der hjulspåret i smörjan, så kommer Ni fram till sjön, och der är vägen slut!
Sätt Er och hvila der, så får Nej, nu blir han närgången! -- Men kan Ni inte le längre åt Asch, hvad skall det tjena till att rota opp i gammal smörja!
Ni en annan syn på saken!
Här är så mycket olyckshändelser, relirosenkammaren; men följ bara spåret, bara spåret!
Om det är litet solkigt emellanåt, så lyft på vingarne bara och flaxa!
Rörande flaxa, jag hörde en gång en fågel sjunga något om
giösa föremål och ledsamma minnen som hindra tankens flygt mot
Polykrates ring och och att han fått all verldens herrlighet men
-------------------------------------------------------- visse inte hvad han skulle göra med den, och så profeterade han i öster och i vester om det stora eller verldsintet som han var med om att skapa af det tomma alltet.
Jag skulle icke påstå att det var gång frågade Er om Ni visste hvem jag var, svarade Ni att det ej
Ni, om jag ej trodde det så att jag kunde svära på't; och när jag en intresserade Er.
Jag erbjöd
Er som vederlag min vänskap, men Ni stucken eller långsint, derför skall jag ge Er ett godt ord till vägkost: följ spåret!
refuserade den med det enda lilla ordet hut!
Nu är jag hvarken snar-
DEN OKÄNDE (viker åt sidan).
Nej, du bedrar mig icke en gång till.
TIGGAREN. nu en gång att tro godt; försök!
Ni tror bara ondt och får derför bara ondt!
Jag vill försöka!
Men blir jag bedragen, då har jag rätt att...
Ni har aldrig rätt till det!
DEN OKÄNDE (liksom för sig sjelf). min själ, hvem förföljer mig?
Hvi förföljer du mig?
Hvem läser mina hemliga tankar, hvem vänder ut och in på
Saul!
DEN OKÄNDE (med en gest af fasa, går).
(Ackordet ur Sorgmarschen höres som förr.)
Har Ni sett en resklädd herre gå förbi här?
Ja, det var en stackare här nyss, som linkade framåt.
Den jag söker haltar inte.
TIGGAREN. en höftsjuka som gjorde hans gång icke fullt så säker.
Nej, jag skall icke vara elak! -- Se der i vägsmutsen!
DAMEN. Hvar?
TIGGAREN (pekar). af en grof sko, som har trampat tungt...
Der ser Ni ett vagnspår, och utefter det ser Ni intrycket Den här gjorde inte så heller, men han tycktes ha ådragit sig
-------------------------------------------------------- DAMEN. (undersöker spåren). hinna honom?
Ja, det är tunga steg... men skall jag kunna
Följ spåret!
DAMEN (tar hans hand och kysser).
Tack min vän! (Går.)
Samma landskap som förr, men i vinterdrägt.
Hafvet ligger blåsvart; i horizonten torna sig moln i form af jettehufven.
I fjerran synas de tre hvita aftacklade masterna af ett förlist skepp, liknande tre hvita kors.
Bordet och bänken under trädet stå qvar, men stolarne borta.
Snö på marken.
Man hör då och då en klockprick klämta.
DEN OKÄNDE (in från venster; stannar ett ögonblick och ser utåt hafvet derpå ut till höger bakom stugan).
DAMEN (in från venster; synes följa fotspåren i snön af Den Okände; ut titt höger framför stugan).
DEN OKÄNDE (in från höger; går åt venster, upptäcker
Damens spår; stannar ser tillbaka åt höger).
DAMEN (in, springer i hans famn, men störtar tillbaka).
Du stöter mig tillbaka?
Men det syntes stå någon emellan oss!
Det gör det nog också! -- Men detta återseende!
Ja det har blifvit vinter, som du ser!
Och jag känner hur kölden strålar ut från dig!
Jag blef nedisad derborta i bergen.
Tror du aldrig det blir vår mer!
DEN OKÄNDE. bland stenar och tistel; och när vi skurit fötterna och stuckit hänså är den qvarnen i gång; och den stannar aldrig, ty vatten skall icke tryta.
Inte för oss!
Utdrifna ur lustgården ha vi endast att vandra
derna kommer behofvet att strö salt i såren -- på hvarandra.
Det är nog så som du säger...
-------------------------------------------------------- DEN OKÄNDE. att vi slita sönder hvarandra, utan jag skall rista upp mig sjelf, gudarne till försoningsoffer; jag skall säga: det är min, skulden; det var jag som lärde dig lösa bojan; det var jag som lockade dig, följder...
Ja, men jag vill icke ge vika för det oundvikliga; jag vill icke
och då får du skylla på mig, allt; handlingen sjelf och handlingens
Det kan du icke bära!
DEN OKÄNDE. verldens synd och sorg och smuts och skam; det gifves stunder då jag tror att sjelfva den dåliga handlingen, att brottet sjelf är ett ådömdt straff! -- Vet du jag låg sjuk nyss i en feber, och bland Jo, Det fins ögonblick då jag känner mig bära inom mig all
annat, ja det hände så mycket, så drömde jag att jag såg ett kru-
cifix utan den korsfäste; och när jag frågade
Dominikanern -- det var en Dominikaner der bland många andra -- jo, jag frågade hvad det skulle betyda, och då svarade han:
»du vill icke ha honom lidande för dig; så lid sjelf!»
Och det är derför menniskorna ha blifvit så känsliga för egna lidanden!
DAMEN. hjelper bära...
Och det är derför samvetena börja bli så tunga när ingen
Är du der också?
Icke der -- men på väg dit!
Lägg din hand i min och låt oss vandra härifrån tillsammans.
DAMEN. Hvart?
Tillbaka, samma väg vi kommit!
Icke nu mera!
DEN OKÄNDE. tiggare... ja, du mins kanske honom, som skall vara lik mig; och han bad mig försöksvis tro godt om hans afsigter.
Jag trodde -- på försök; och...
Jag har dignat flere gånger; men så råkade jag en besynnerlig
-------------------------------------------------------- DEN OKÄNDE. fortsätta...
Så gick det mig väl! -- Och se'n dess känner jag kraft att
DAMEN. Fortsättom!
DEN OKÄNDE (vänd mot hafvet).
Ja, det mörknar och molnen hopa sig...
Se icke på molnen...
Och derunder?
Det är bara ett sjunket skepp!
DEN OKÄNDE (hviskar).
Tre kors! -- hvilket nytt Golgatha förestår oss nu?
Men de äro hvita: det betyder godt!
Kan något godt hända oss mer?
Ja, men icke strax.
Låt oss gå! _______
HOTELLRUMMET.
Som förut.
Damen sitter och virkar bredvid Den Okände.
DEN OKÄNDE. detta rum.
Nej, jag har bara ledsamheter att säga sedan vi kommo i
DAMEN. färliga rum?
Hvarför hade du ingen ro förrän du fick flytta in i detta för-
DEN OKÄNDE. började jag längta hit för att få pinas.
Och du har pinats...
Det var det jag minst gerna önskat, och derför
-------------------------------------------------------- DEN OKÄNDE. jag qvarnen gå och ser det stora panoramat som har vuxit ut till ett kosmorama, och om natten...
Ja, jag hör inga sånger mer, ser intet skönt.
Om dagen hör
Ja, hvarför skrek du i sömnen?
Jag hade en dröm...
En riktig dröm...
DEN OKÄNDE. har ett behof att berätta den, och för hvilken annan än för dig? rummet...
Af en förfärande verklighet... men ser du nu bannet: jag
Men för dig far jag inte, ty då rör jag vid dörren till det stängda
Det förflutna...
Ja! DAMEN (enkelt).
Det är allt något galet i att ha ett så'nt der lönnrum.
DAMEN. Berätta!
DEN OKÄNDE. din förre man gift med -- min förra hustru.
Mina barn som sålunda fått honom till sin far...
Jag fruktar jag måste! -- Nåväl, jag drömde att jag såg --
Det har endast du kunnat finna på!
DEN OKÄNDE. (reser sig).
Och när jag naturligtvis ströp honom... nej, jag kan inte mera...
Men jag får ingen ro förrän jag först fått visshet; och för att få det måste jag söka opp honom i hans eget hem!
Dit har det kommit!
DEN OKÄNDE. jag måste se honom!
Det har länge dragit ditåt kanten, och nu fins ingen hejd...
Om så vore; ack! -- Men jag såg honom misshandla dem
Men om han ej tar emot dig?
Jag söker mig in som patient och talar om min sjukdom...
DAMEN (förskrämd).
Tala inte om din sjukdom...
DEN OKÄNDE. att qvarhålla mig som rubbad... ja, det får jag riskera... och jag har ett behof att riskera... allt, frihet, lif, välfärd!
Jag förstår dig: du menar att han kunde finna sig föranlåten
en sinnesrörelse så stark att skakningen bringar upp mitt sjelf i dagen; jag längtar efter en tortyr som återställer jemvigten i förhållandet, så jag slipper gå som en skuldsatt.
Alltså: ner i ormagropen och så fort som möjligt!
Om jag kunde få följa dig...
Det behöfver du inte: mina qval skola nog räcka för båda!
DAMEN. jag en gång uttalade öfver dig skall bli till välsignelse! -- Ser du att det är vår igen?
Då skall jag kalla dig min befriare, och den förbannelse som
Jag har sett det på den der julrosen som börjar vissna.
Men känner du icke att det är vår i luften!
Jo, jag tycker att den der köldkänslan i bröstet börjar aftaga...
Kanske varulfven kan bota dig fullständigt!
Kanske han icke är så farlig.
Så grym som du är han bestämdt icke!
Men min dröm!
Tänk... DAMEN. och mitt onyttiga arbete också!
Solkigt har det blifvit... ... om det bara var en dröm! -- Men nu är mitt garn slut,
Men det kan tvättas!
Eller färgas!
Rosenrödt!
Den liknar en handskriftsrulle...
Med vår saga på...
I landsvägssmuts, tårar och blod...
Ja sagan är snart slut!
Gå och gör sista kapitlet!
Så råkas vi vid sjunde stationen!
Der vi började! _______
Akt V. 1:o.
Hos Läkaren. 2:o. I Gathörnet.
AKT V. _____ HOS LÄKAREN.
Dekorationen ungefär som förut.
Men vedtrafven hälften mindre.
Vid verandan stå på en bänk kirurgiska instrument knifvar, sågar, tänger etc.
LÄKAREN (är sysselsatt med att putsa sina instrument).
SYSTERN (ut från verandan).
Det är en patient som söker dig!
Jag har icke sett honom, men här är hans kort.
-------------------------------------------------------- LÄKAREN (läser på kortet).
Vet du... detta öfvergår allt hvad jag hittills varit med om...
LÄKAREN. denna rättframhet cynisk, och känner den som en utmaning.
Emellertid, låt honom komma hit!
Ehuru jag icke ringaktar courage, finner jag dock
LÄKAREN på ditt enkla rättframma sätt.
Men om du vill, kan du ju konversera honom litet
Det hade jag redan ämnat...
LÄKAREN. nérhyfveln.
Gör du grofarbetet så skall jag komma efter med fa-
SYSTERN. förbjuder dig att säga.
Ja lita på mig; jag skall säga honom allt hvad ditt goda hjerta
-------------------------------------------------------- LÄKAREN. tappar humöret.
Tyst du med det der hjertat, och skynda dig så att jag ej Men stäng dörrarne!
SYSTERN (går).
Hvad gör du borta vid soptunnan der igen, Cæsar!
DÅREN (fram).
LÄKAREN. i ditt knä; hvad gör du då?
Hör du Caesar, om din fiende kommer och lägger sitt hufvud
DÅREN.
Jag skär af honom hufvet!
Så har jag inte lärt dig!
DÅREN. det tycker jag är synd.
Nej, du har sagt att man skall lägga glödande kol på't; men
LÄKAREN. listigare.
-- Kan du säga mig om inte det är bättre att hämnas
Det tycker jag egentligen också, för det är grymmare och il-
lite, så blir den andre upprättad och känner sig liksom qvitt affären.
-------------------------------------------------------- DÅREN.
Efter du förstår det der bättre än jag, hvarför frågar du mig då?
LÄKAREN. honom och så: får vi se!
Tyst du, jag talar inte till dig! -- Alltså: tar vi hufvet af
Det beror på hur han uppför sig.
Alldeles riktigt! -- hur han uppför sig! -- Tyst! -- Gå undan!
DEN OKÄNDE (ut från verandan; upprörd men med en viss resignerad fattning).
Ni förvånas säkert att finna mig här...
LÄKAREN (allvarligt). får börja igen.
Jag hade för länge sedan upphört förvånas, men jag ser jag
Beviljar Ni ett enskildt samtal?
-------------------------------------------------------- LÄKAREN. personer!
Är Ni sjuk?
I alla ämnen som kunna anses passande mellan uppfostrade
DEN OKÄNDE (dröjande).
LÄKAREN Hvarför kommer Ni just till mig?
Det borde Ni kunna gissa.
Det vill jag inte! -- Hvad har Ni för sjukdom?
DEN OKÄNDE (tvekande).
Sömnlöshet.
LÄKAREN någon läkare förut?
Det är ingen sjukdom; det är ett symptom.
Har Ni varit hos
DEN OKÄNDE. var en högst märkvärdig feber...
Jag har legat sjuk på -- en anstalt, i feber -- -- -- Men det
Hvad var det för egendomligt med den?
Får jag framställa denna fråga: kan man gå uppe och yra?
Ja, om man är galen, men endast då! -- DEN OKÄNDE (reser sig, ock sätter sig igen).
LÄKAREN Hvad hette sjukhuset?
Det hetta:
Den Goda Hjelpen.
Det är intet sjukhus som heter så!
Är det ett kloster då?
Nej, det är ett dårhus!
-------------------------------------------------------- DEN OKÄNDE (reser sig).
LÄKAREN (reser sig; ropar). vägen!
(Till Den Okände.)
Var så god och sitt! -- Jag måste stänga för strykare som svärma här omkring.
Stäng porten åt gatan!
Och lilla plankporten åt lands-
DEN OKÄNDE (lugnar sig).
Doktor; en uppriktig fråga: anser Ni mig sinnessjuk?
LÄKAREN. och ingen som har den åkomman brukar tro hvad man säger.
Det Ni deremot sjelf Er själ vara sjuk, så sök en själasörjare.
Skulle Ni icke vilja för ett ögonblick åtaga
Er den befattningen?
Nej, jag saknar kallelsen.
Om -- -- -- LÄKAREN (afbryter).
Jag har för öfrigt inte tid, ty här rustas till bröllop i gården.
Man brukar icke fa uppriktiga svar på den frågan, det vet Ni,
är derför Er alldeles likgiltigt hvad jag hyser för mening.
-- Finner
Min dröm...
LÄKAREN. tröstat mig, som det kallas; att det skulle glädja Er, rent af -- det brukar vara så -- men jag ser i dess ställe att Ert lidande ökas! -- Der ligger något under!
Nu måste jag leta mig fram...
Hur kan det beröra Er oangenämt att jag gifter mig med en enka.
Med två barn?
LÄKAREN. tanke, värdig Er!
Hör nu, om det fans ett helvete, skulle Ni vara djerfvaste kombinationer; och jag kallas ändock varulfven.
Det kan ju förefalla -- LÄKAREN (afbryter).
Ni genom en oförlåtlig handling bragte ett oförtjent dåligt rykte öfver mig, men när jag blef äldre och förståndigare insåg jag att En lång tid bar jag hat till Er, som Ni kanske vet, derför att Låt se! låt se! -- Der har jag det!
Det var en infernalisk Jag trodde det skulle vara lugnande för Er att höra det jag
dess öfverste, ty Er uppfinningsförmåga i straffväg öfvergår mina
om straffet den gången var orättvist, så förtjente jag det ändock för
-------------------------------------------------------- andra streck som icke blefvo upptäckta, och Ni var ett barn som för öfrigt hade nog samvete att straffa sig sjelf, så den saken behöfver icke bekymra Er heller!
Var det ärendet kanske?
Är Ni då nöjd om jag beviljar
Er fritt aftåg?
DEN OKÄNDE (ser frågande ut).
Er med instrumenten der?
Döda Er, kanske!
Man skulle ju döda sådana der stackare!
Eller trodde Ni kanske att jag ämnade inspärra Er; eller såga
DEN OKÄNDE (ser på klockan).
LÄKAREN. Ni hinner med båten.
Vill Ni räcka mig Er hand?
LÄKAREN. öfrigt om jag förlåter Er, när Ni inte har kraft att tillge Er sjelf.
Nej det kan jag inte!
Det får jag inte!
Hvad hjelper det för
-------------------------------------------------------- -- Det fins ju saker som endast kunna hjelpas genom att göras ogjorda: detta är ohjelpligt!
DEN OKÄNDE. »Den Goda Hjelpen».
LÄKAREN ten; ingen skam i en god kamp.
Jag gjorde så med, men som Ni och jag leker inte med ljungelden mer.
Den var inte så dålig! -- Ni utmanade Ödet och Ni blef bru-
ser har jag prutat på min vedtrafve; jag vill inte ha åskan inom hus
En station till -- och jag är framme.
LÄKAREN Aldrig framme, Herre! -- Farväl!
GATHÖRNET.
Som i första akten.
DEN OKÄNDE (sitter på bänken under trädet och ritar i sanden).
Jag skrifver i sanden; fortfarande.
Hör du inga sånger komma?
DEN OKÄNDE (pekar åt kyrkan). veta det!
Jo, men derinnifrån! -- Det är någon jag gjort orätt utan att
-------------------------------------------------------- DAMEN. hit tillbaka...
Jag trodde att vandringen var nära sitt slut, då vi råkade komma
DEN OKÄNDE. postkontoret.
Postkontoret! P, o, s, t...
Hör du, lät jag icke ett rekommenderadt bref ligga ohemtadt der...
DAMEN Jo, och derför att det bara var elakheter...
Eller rättegångshandlingar.
(Slår sig för pannan.)
Der är det.
Gå in, och tro att det är ett godt bref! DEN OKÄNDE (ironiskt).
Godt?
DAMEN. Tro det! inbilla dig det!
DEN OKÄNDE (går in på posten).
Der vi började...
På gatan, mellan krogen, kyrkan -- och
-------------------------------------------------------- DAMEN (går och väntar på trottoaren).
DEN OKÄNDE (ut från posten med ett bref).
Jag skäms! -- Det var pengarne!
DAMEN. förgäfves...
Ser du! -- Och alla dessa sorger, och alla dessa tårar --
DEN OKÄNDE. det nog inte!
Det var den Osynlige jag gjorde orätt när jag misskände...
Icke förgäfves! -- Det ser elakt ut, det här spelet, men är
DAMEN Tyst! inte så!
Inte skylla!
DEN OKÄNDE. icke vara lifvets dupe, och derför blef jag det! -- Men elfvorna...
Ha gjort utbytet! -- Låt oss gå.
Det var min egen dumhet, eller ondska...
Ja, låt oss gå och gömma oss i bergen med vårt elände...
DAMEN. ljus åt min goda Sankt Elisabeth...
Ja: bergen gömma! -- Men först måste jag in och tända ett
DEN OKÄNDE (nickar afböjande).
DAMEN Kom!
Nåja! jag kan ju alltid gå igenom; men stanna gör jag inte!
DAMEN Det vet du inte! -- kom!
-- Derinne skall du höra nya sånger!
DEN OKÄNDE (går efter henne mot kyrkporten).
TILL DAMASKUS ANDRA DELEN
DEN OKÄNDE. DAMEN. MODREN.
FADREN. CONFESSORN LÄKAREN. CÆSAR. M. fl.
DOMINIKANERN
samme person.
Akt I Utanför Stugan .............................................................. sid. 201 Laboratoriet ................................................................ » Rosenkammaren.............................................................
» Akt III.
Akt II. 237
Krogen-Banketten..........................................................
» Fängelset.........................................................................
Rosenkammaren.............................................................
263 289
Krogen .........................................................................
» Hålvägen.........................................................................
» _______
301 326
Akt I.
Utanför Stugan
AKT I. _____ UTANFÖR STUGAN.
Till höger en terass på hvilken boningshuset ligger.
Nedanför löper landsvägen inåt fonden, som visar en tät barrskog med höjder hvilkas linier skära hvarandra.
Till venster antydes flodstrand, utan att floden synes.
Boningshuset är hvitt med små fönster infattade i ramar af sandsten och försedda med galler.
Väggen klädd med vinrankor och klängrosor.
Utanför, uppe på terassen en brunn; utmed terassens kant pumpväxter som hänga nedöfver med stora gula blommor.
Fruktträd utmed landsvägen; och ett minneskors öfver en olyckshändelse.
Genom terassen går en trappa ner till landsvägen med blomkrukor på balustraden, nedanför trappan en bänk.
(Landsvägen löper in från höger i förgrunden och slingrar förbi terassen, hvilken skjuter fram som en udde, samt sträcker sig sedan inåt fonden.)
Fullt solsken från venster.
(Modren sitter på bänken nedanför trappan.
Dominikanern står framför henne.)
DOMINIKANERN.*) Tala, min fru! _______
Ni har låtit kalla mig i en för Eder vigtig familjeangelägenhet.
*) Samme person som Confessorn och Tiggaren.
-------------------------------------------------------- MODREN. vet icke hvar jag felat, då jag så drabbats af Försynens onåd.
DOMINIKANERN. triumfen väntar segraren!
Det är en nåd att bli föremål för den Eviges pröfningar och Herr Confessor; jag är en af lifvet hårdt pröfvad qvinna och
Så har jag stundtals sagt mig, men det fins gränser för lidandet...
DOMINIKANERN.
Fins inga gränser!
Lidandet är gränslöst, som nåden!
Först går min make ifrån mig för att resa med en annan qvinna.
DRMINIKANERN.
Låt honom resa: han skall komma igen, och på sina bara knän! MODREN. en läkare.
Denne man öfverger hon och kommer hitdragande med en fremling, hvilken hon föreställer som sin nye man.
Så vet Ni, herr Confessor, att min enda dotter var gift, med
-------------------------------------------------------- DOMINIKANERN.
Det förstår jag inte: skilsmessa är icke tillåten inom vår kyrka.
MODREN. han, som är gammalkatolik fick en andlig att viga dem.
DOMINIKANERN. som det aldrig existerat, men det kan förklaras ogiltigt: -- Hvem är Er nuvarande svärson?
Det är intet rätt äktenskap, och det kan icke upplösas efter Nej; men de reste öfver gränsen, der andra lagar gälla, och
MODREN. nog för att göra eländet rågadt: han är en frånskild man och hans hustru och barn lefva, i half misère.
Upprigtigt sagt: om jag det visste!
Ett vet jag, och det är
DOMINIKANERN. har han för sig eljes?
Detta är ett svårt fall, men vi skola nog reda det också.
Han är poet och skall vara berömd i sin hemort...
DOMINIKANERA.
Och gudlös, förstås?
-------------------------------------------------------- MODREN. fick han icke en glad dag mera: ödet, han kallade det, fick fatt i utblottad tiggare.
Slag i slag råkade honom olyckan, så att jag
Ja, han var det årminstone; men sedan det andra bröllopet
honom med hårda handen och hit drefs han af jernriset som en rördes af medlidande just i samma stund han flydde härifrån.
Ir-
rande i skogarne föll han slutligen ute i markerna, upphämtades af månader, utan att vi visste hvar han fans!
barmhertiga menniskor och intogs på en asyl, der han låg sjuk i tre
DOMINIKANERN. skildrat, i klostret »Goda Hjelpen», der jag just är confessor.
Under det febern pågick, öppnade han sitt hjerta, och det fans knappt ett han intet, påstod han.
För att pröfva njurarne, begagnade jag den hemliga apostoliska magt oss är förlänad och utkastade på försök brott som han ej tog på sig.
När han vaknade till besinning, mindes Vänta nu: i går intogs en man, under omständigheter Ni
det lilla bannet.
När nemligen ett hemligt brott är begånget, läses
Deuteronomions förbannelse öfver den misstänkte; är han oskyldig, går han oskadd ifrån saken, men träffas han, då sker såsom Paulus säger, att hans kropp lemnas att plågas af Satan, på det hans själ måtte bättra sig och varda räddad.
MODREN. O Gud:
Men träffades han grundligt?
Det är densamme:
Er svärson!
Underliga äro försynens vägar --
MODREN. af en oförklarlig kraft som isade hans hjerta, sade han...
Och så fick han skräcksyner?
MODREN. Ja!
DOMINIKANERN. tänkte: min säng skall trösta mig, så förskräcker
Du mig med drömmar och gör mig förfärelse, att min själ önskar sig vara hängd och mina ben döden»!
Detta är alldeles som det bör:
Men fick han ögonen öppnade?
Och jagades af ängslans tankar, hvarom Job talar: »När jag Ja, och så...
Han sof här om natten, men togs upp ur sömnen
MODREN hopade sig och han icke längre kunde förklara dem på naturlig väg, och då ingen läkare kunde bota honom, började han inse att han stred mot högre medvetna magter...
Ja, men endast för att få synen förvänd.
Ty då olyckorna
-------------------------------------------------------- DOMINIKANERN. vanliga gång...
Som ville honom ondt, och derföre voro onda.
Det är sakens
MODREN. onda magter kunde bekämpas.
Sedan fick han fatt i några böcker, som lärde honom att dessa
DOMINIKANERN. Nå: har han lyckats besvärja straffandarne?
MODREN. Han påstår det; och synes ha återfått nattens lugn.
DOMINIKANERN. kärleken till sanningen, skall Gud sända honom kraftig villfarelse, så att han skall tro lögnen.
Ja, han tror det; men ser Ni, fru, derför att han icke anammade Jaså, han är der och tittar i det fördolda, som skall vara fördoldt!
MODREN. sinne också.