Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Likväl saknas i allmänhet all påföljd af kyrkolagens gamla stadgande, det klockare skall såsom boklärd och skrifkunnig undervisa församlingens ungdom.
Förbigående uppräknandet af alla de äldre folkskolorne, hvaraf någre genom enskildta donationer äga tämligen betydliga fonder eller årliga anslag, torde uti denna underdåniga berättelse endast böra särskildt omnämnas de, sedan afgifvandet af sednaste femårs-berältelsen, tillkomne och öppnade, och hvilka äro:
Sockenskolor uti Ekeby, Gammalkil, Gistad, W. Tullstad, Slaka, Wreta Kloster, Wånga och Wårdsbergs socknar; bruksskolor vid Hultsbruk, Motala verkstad, Sonstorps bruk och Stjernvik.
De fleste af sockneskolorne äro Växelundervisningsskolor, ehuru melhoden ej på alla ställen vunnil förtroende, vare sig af lärarens mindre lämplighet eller andra orsaker; och på alla ställen är anstalt fogad, alt de fattige barn, sorn söka undervisning uti skolan, erhålla den ulan kostnad.
Undervisnings-anstalter för slöjder eller handtverk finnas ej inom Länet, undantagandes den tiel af Tecknologiska afdelningen vid Ebersteinska skolan i Norrköping, som kan sålunda anses.
För allmänna helsovården äro stationerade 3 Provincialläkare med hvar sitt distrikt.
Uti städerne äro 5 Stadsläkare, Vid Lazarett och Kurhus äro 3 läkare; hvartill kommer läkarne vid regementerne, samt bruksläkare och någon helt enskildt praktiserande.
Uti vissa trakter af Länets; 44 norra och sodra delar samt skärgården, är afslåndet lill läkare betydligt, och utgör en stor olägenhet, som äfven mycket vållar alt allmogen der tillilar qvacksalfvare.
För att afhjelpa denna blist uti Torpa församling, har Professorn Tranér till underhåll af en läkare donerat en summa af 6,666 R:dr 32 sk.
Banko; men testamentets verkställighet har ännu ej inträd t.
Apothek finnas uti alla släderne samt uti Motala och Kisa. Länslazärelt finnes uti Linköping med 56 sängar, hvilka sällan är o fullt upptagne.
Uti Norrköping är för den staden särskildt lazarett och kurhus, hvarest antalet sjuke plägar uppgå till omkring 20 stycken.
Kurhus för veneriska smittans hämmande är i Wadstena alltsedan Ar 1795, då det med allmänna medel inrättades för 40 patienter, och begagnades äfven från närgränsande Länen.
Från' 1822 är det uteslutande Länets kuihus, underhållet af den, årliga treskillings-afgiften.
Antalet der behandlade patienter under de 5 år denna berättelse omfattar har varit 572 st. hvaraf 473 utskrifvits såsom botade, 23 såsom obotlige, 41 hafva med döden afgått, och 35 voro till år 1838 qvarliggande.
Sjukdomen synes nu vara något mindre allmän än förr, och allmogen iakttager mycken uppmärksamhet derpå alt alla sjuke, som upptäckas, blifva behörigen insände.
Likväl uppgår ännu antalet af dem, sorn äro behäftade med mera urartade former af sjukdomen, såsom sallfluss, radisyge o. s. v. till 43 procent af det hela vid kurhuset behandlade antalet.
Till bestridande af kostnaderne vid Länets kurhus och lazarettet’, har länge betalts årligen 4 sk. men hvilken afgift år 1835 ökades till 5 sk. af hvarje inom Länet mantalsskrifven person.
Utaf del som Norrköpings invånare betala, användes t till Länets allmänna fond kallad äldre Kurhus-Cassan, och de | till stadens lazarett.
Af allmänna fonden bestridas alla kostnader vid kurhuset i Wadstena, och det öfriga blir att disponera för Länslazarettet, äfvensåväl som den sista femtedelen af så kallade kurhus-afgiften hörer ensamt till lazaretlsfonden, hvilken äfven har inkomst af collect- och gåfvomedel.
Nu finnas hopsparade kapitaler till belopp af 35,000 R:dr Banko.
Vidsträcktare anstalter för helsovården hafva under dessa åren ej erfordrats, mera än de veckor af år 1834 då Cholera Morbus hemsökte riket.
Län var det egentligen Wadstena stad och Motala socken, som deraf ledo; och på båda ställena voro de nödige mått och steg, hvilka då forordnades, understödde af iuvånarnes i orten bemödanden för det gemensamma hästa. 45 Helsobrunnar, med. goda och omsorgsfullt inrättade anstalter, för dem hvilka ditkomma alt stärka helsan, finnas tvenne af ålder bekante, nämligen Medevi och Söderköpings brunnar.
Den förslnämde är mest besökt, och bär, förutan hos de mera bildade klasserne, älven särdeles förtroende bos ortens allmoge, hvaraf mera än 1000 hvarje sommar pläga begagna den i Juni och Juli månader.
De fattige intagas på dertill af välgörenheten väl doneradt lazarett.
Af öfrige helsokällpr inom Länet, äro alt märka 5 st., nämligen Himmelstalund vid Norrköping, Ekkällan, mindre betydlig vid Linköping, Flistad, talrikt besökt af gammalt, Kisa der brunsgästernas antal årligen ökats, samt en uti Ö.
Eneby socken.
Allmänna åtgärderne för rofdjurs utödande, hafva ej blifvit lillfylletsgörande, och blifva del aldrig för längre tid, emedan de stora skogstrakterna i söder och i norr alltid skola snart nog ersätta det antal som bär förslöres.
Anslalterne gå nu hufvudsakligen derpå ut, att genom högre prtemier eller skottpenningar för Varg, föranleda dess ifrigare jagande och dess ungars uppsökande om våren då de med lätthet uti ide dödas.
Allmänna afjagnihgsplalser finnas ej, och af varggropar blott ett inskränkt antal enskildta.
Föregående åren hafva af skadegörande rofdjur här dödats:
År 1833 Lodjur 23 Vargar 17 Räfvar 498. 99 1834 99 11 99 28 99 518. 99 1835 99 22 99 37 99 585.
99 1836 99 15 99 38 99 720. 99 1837 99 16 99 41 99 641.
Häraf visar sig att mera varg i sednare åren dödats än förut, ehuru det ej verkat derhän att vargarnes antal är mindre än förr.
För resandes fortkomst är behörigen sörjd t genom ändamålsenligt inrättade gäslgifvaregårdar på de äldre mest besökta landsvägarne.
Utväg att framkomma på de mindre, som gå till aflägsnare eller mera frånskilda trakter af Länet, saknas ej eller, ehuru sednare liders dels förändrade dels ökade behof erfordra förbättringar och rättelser på åtskilliga ställen.
Den resandes behof, hvilket måhända ofta tillskapas genom lättheten att få det uppfylldt, är likväl härutinnan underordnadt hemmansägarnes rättighet alt ej blifva betungade med något onus, som icke påkallas af allmänt bästa, och fördelas lika. 46 Skjutsväsendet kan likväl aldrig blifva lika fördeldl, ulan alt den resande ålägges ersätta reservskjutsens verkliga kostnad, hvars bestämmande är en sak som fordrar mycken lokal-kännedom, emedan den är så olika för olika ställen, äfven för dem som kunna vara hvarandra närbelägne.
Allmän reglering af något sådant, skulle likväl i andra afseenden medföra känbara olägenheter i afseende på nu tillvarande förhållanden, hvilka alle under tidernas längd lämpat sig efter hvarandra, ofta på ett sätt, som ej märkes eller inses förr än man rubbat eller borttagit något af det gamla invanda.
Emellertid är det af vigt att skåda saken lrån alla dess sidor.
En tillökning af skjutslega skulle på mångå ställen vara en rättvisa mot de skjutsande, men den blefve äfvenväl ett hinder sorn lades på kommunikationerne, så väl dem, hvilka äga rum genom resor, som dem genom foror, samt ökade betydligt kontanta slatsutgifterne genom ökad lega lör posternas fortskaffande och transporters, och skulle nödvändigtvis jemväl förändra den nuvarande kostnadsfria kronobrefbäringen emellan domare, kronofogdar, länsmän m. fl. samt medföra rubbning uti många små, men derföre icke ovigtiga delar af det hittills varande.
Sådant bör afses utan att derföre anses såsom hinder för en billig, på många ställen blott i ättvis, åtgärd.
Reglering af skjutslegan uti släderne till motsvarighet af verkliga kostnaden de skjutsskyldige derföre vidkännas kan emellertid ej medföra någon af ofvan antydde olägenheter, och då småningom slädernes särskildte förmåner blifvit inskränkte, böra äfven deras onera rättvisligen derefter lämpas, såvida man från deras sida skall kunna påräkna upprigtig medverkan
Lill införande af de förbättringar, som tiden fordrar och sakernas tillstånd gör angelägne eller nyttige.
Lagmans- och Häradshöfdinge-räntan är, likasom mantalspenningarne, en obetydlig skatt, hvarvid ringa afseende i denna ort fästas, ehuru onekligt är, att den faller tyngst på de obemedlade hushållen, hvilkas utkomst derigenom försvåras, under det alt den förmögnare knappast förmärker pålagans tillvaro.
. , ' .
Gerningsören, hvilkas belopp för hela Länet ej uppgår till 114 R:dr, kunna således ej utgöra någon särdeles tunga.
Tionden &c, af bruk och bergverk, m, m. synes vara en ändamålsenlig och billig beskattning, hvaröfver klagomål ej förspörjes, 47 Rust- och Rolerings-bördan ar af större inflytande pä hemmansägarnes förmögenhet, men ganska ojemn t fördelad.
Uti Länet är indeldt:
Rothälls-nummer lill Irsla Lif-Grenndier-Regementel . . 1,244.
Ruslhålls-nummer lill 2:dra Lif-Grenadier-Regementet . . 917.
Rothälls-nummer till Bälsmans-Compagniet 194. g 3r)5 Rotar som ej äro lill ^ pä Landsltygden: någon Corps an- [ Soldater 60. slagne och nu er- | Båtsmän 5. lägga vacanceafgift j I Släderne d:o 76. lixt ra Roterings-Rotar: för Regemenlerna 190. för Bälsmans-Compagniet 23. 213 Summa Nummer 2,709.
Kostnaderne för hvarje rothållsnummer kan öfverhufvud anses till vid pass 70 Rrdr Banko; det större eller mindre beror dels af priserne på den span mål, som erlägges in natura, dels pä godheten af det torp, som till grenadieren är anslaget.
Kostnaden för rusthållsnummer måste beräknas särskildt för karlen och särskildt för skyldigheten att underhålla häst.
Kostnaden för karlen är i anseende till vidsträcktare skyldigheter att underhålla beklädnad och beväring m. m., rätteligen att anse omkring 10 Rrdr högre än den vid rothållsnummer.
Kostnaden för hästens underhåll är för närvarande inskränkt lill 71 tunnor spanmål, hvars pris är ombytligt, och har i medeltal under sist föi Hulne åren uppgått till vid pass 7 Rrdr Banko tunnan eller sammanlagdt för 71 lunna till 53 Rrdr 24 sk.
DA kostnaden för underhållet af en häst i fredstid vid rusthållet och på möten, med inberäknande af inköps-pris samt vidmakthållandet af sadel-mundering och remtyg» ej kan anses lill ringare kostnad, öfverhufvud årligen, än 90 Rrdr Banko, så inses tydligen den stora fördel, som är beredd rusthållarne derigenom, att hästarne äro vacante mot förenämde afgift.
Derigenom har inträffat, att flere rusthåll, för hvilka 48 stor Augments-ränta är anslagen, fått hela rustningskostnaden genom denna ränta ersatt, och således åtnjutit säteriers skattefrihet.
I allmänhet kunna likväl augmentsräntorne ej motsvara mera än beloppet af häslvacance-spanmålen och uppgå sammanräknadt till vid pass 52,000 R:dr, hvarigenom rustningskostnaden 119,000 R;dr för rusthåliarne nedsättes till 67,000, sorn gör per nummer öfverhufvud 73 R:dr Banko.
Kostnaden för hvarje båtsmansrote, som ej är vacant, kan anses nppgå öfverhufvud årligen, till 60 R:dr Banko, och extra roteringen medför i fredstid ej någon kostnad.
Clericie-statens underhåll är visserligen ett temligen betydligt onus, men uppgår ingenstädes till det höga belopp, hvartill författningarne berättiga presterskapet.
Uti en mängd församlingar äro billiga ackord upprättade, att tjena till rättesnöre, för framtiden, och olägenheterne af löningssättet falla på löntagaren, hvilken skall uttaga sin rätt af hundrade, måhända tusende, särskildta personer, hvaraf många uti brydsamma omständigheter lemna honom blott valet emellan en förlust eller en obarmhertig utsökning.
Uppbördssätt är dessutom dyrt för löntagaren; men den skattskyldige har ingen deraf beroende kostnad, och utgör sin skatt på lindrigaste sätt, uti sådant, som han producerar.
Afgifterne till pastor uppgå öfverhufvud taget, per hemman på landet, till 15 ä 18 R:dr Banko, och lill capellanen till 2 k 3; de till kyrkobetjeningen öfverhufvud till 1: 16 a 2: 16 per hemman.
Afgifterne uti städerne äro öfverhufvud ringare; och allt hvad lill clereciet utgöres kan saminanlagdl beräknas till 120,000 R:dr för hela Länet, prestgårdarnes afkastning oberäknad, äfvensom kronotionden och vedei lags-spanmålen.
Kostnaderne för fattigförsörjning, uti tabellen införde enligt från kronofogdarne inkomne uppgifter, är ansedd till 2 å 4 R:dr Banko för hvarje hemman på landet.
Häruti inbegripas blott de ordinarie åtagne bidragen; hvad som helt och hållet frivilligt och individuell skänkes, uppgår säkert till högre värde, men kan såsom oberäkneligt, och blott af enskildt barmhertighet gifvet, ej ingå bland de onera, som i och för samhället, eller statsbeslyret, måste utgöras.
Uti städerne måste fattigvården falla sig dyrare, enär rum och ved och matvaror äro uti högre värde än på landsbyggden, och äfvenväl derföre, att fattigpersonalen der måste vara talrikare. lukomsterne af de för 49 för fattigvården gjorde betydlige enskildte donationerne äro ej uti tabellen upptagne.
Den kostnad hemmansägare få vidkännas i och för skjulsnings-åliggandet, är svår att beräkna, och beror på så många särskildta och föränderliga omständigheter, att det som för en del är kännbart onus, blir för andra en obetydlighet, och någre göra sig deraf en källa för inkomst.
Uti härader, der resandes antal är ringa, der hållskjutsen ej finnes eller ej behöfver utgöras mera än ett par gånger på året, eller der man lyckats att för en billig entreprenad-summa borttinga hållskjutsen, der är detta onus ansett att ej kunna beräknas högre än till 2 å 3 R:dr Banko per hemman.
På andra orter, der hålldagarne uppgå till 10 på året och afståndet från gästgifvaregården är stort, der kan kostnaden uppgå till 12 B:dr Banko och derutöfver för hållskjutsskyldige hemmanet.
Reservskjutsen är i sig sjelft en mera kännbar tunga, helst den ej på förhand kan till tiden beräknas, och det understundom på största landsvägen händer, att under svåraste årstiden uppbudningen af hästar hinner kring reservlaget på halftannat till två dygn.
Många reservskjulsskyldige söka undvika olägenheterna derigenom, alt de göra skjutsningen till ett slags näringsgren, underhålla flere hästar än som annars nödigt vore, och åtaga sig hållskjuts för mera aflägse boende.
Härigenom minskas reservskjutsens tunga och upptages ej till betydligt högre belopp än hållskjutsningen.
En del hemmans-ägare äro ålagde ständig kronoskjutsning och andre kronobrefbäring i stället för skjutsning, hvilket anses motsvara förenämnde åligganden.
För städerne faller sig skjutsningsåliggandet ännu mera ojemnt, i det att den ena staden har att bestrida detsamma allena, och den andra har biträde dertill af kringliggande landsbygd.
Derigenom kostar skjutsningen uti Norrköping vid pass 12 sk. för hvarje person som i staden bor, då den uti Linköping kostar 1 sk. 1 r:st. för hvarje.
Saramanräknadt kan skjutsningsbesväret anses kosta Länet vid pass 45,000 R:dr utöfver hvad de af resande erläggande skjutspenningar uppgå till.
Väghållningen, som utan bidrag af de resande bestrides af alla hemmansägare, äfvensom af städerne öfver deras jord, är äfvenväl ett kännbart åliggande.
Olika lokala förhållanden göra att det faller olika på olika orter.
Uti de trakter, der körningen är ringa och landsvägarne smala, samt anlagde på fast och god grund med närbelägen tillgång uppå tjenligt grus, der är Femår s-Berättclse fr.
Östergöthlands Län. 50 •yijglagningen oftast verkställd med någre få dagsverken; men der, hvarest landsvägen är 5 famnar bred, grunden mindre god, grustägten aflägse och körningen med tunga lass och mångå hästar städse oafbruten, såsom i närheten af Norrköping och Linköping, der är väghållningen ett betydligt onus.
Likväl mäste medgifvas, alt närbelägenheten till stad och afsättningsort lemnar landtmannen mången ersättning för de större onera.
Väghållningen sker emellertid nu på det för det allmänna minst kostsamma sätt, när man ej vill ålägga resande att dertill något bidraga; och hvilket äfvenväl ännu torde vara alltför tidigt, då landet ännu ej hunnit så långt uti framsteg på den industriella banan, att icke kommunicationernas bibehållande vid skyndsamhet, lätthet och godt pris ännu bör köpas med allmänna uppoffringar.
Allmänna väghållningen anses nu kosta från 4 å 8 till och med 18 R:dr Banko på hemmanet; och, sammanlagdt för liela Länet, 46,500 R:dr Banko årligen.
Uti den på tabellerne varande sista kolumnen för diverse utgifter är infördt hvad som förutan öfrige, förut omnämnde onera, tid efter annan af jord på landet, och tomter i stad utgår till allmänna behof.
De äro af åtskillige benämningar, såsom allmänna byggnader, jagtkassor och kurhusmedel, riksdagsmanna-arfvode, inqvartering, m. m. och kunna anses till 2, 3 å 4 R:dr Banko på hemmanet, öfverhufvud årligen; uti en del trakter finnas särskildta kassor, sorn underlätta åtskilliga af dessa utgifter.
Sammanräknade onera som af Länet utgöras, dels med penningar, dels med spanmål och andre varor eller jord in natura, dels ock med körslor och arbete, äro beräknade att motsvara ett belopp af 1 million R:dr Banko; och hvaraf vid pass kan anses utgå i kontant, eller i varor eller jord, samt Aj utgå genom verkställde arbeten och körslor.
Likväl felar mycket deruti alt denna tabellariske uppgift fullkomligt framställer sanningen i sjelfva verket; i afseende på alla prestationer in natura kan den blott vara ett approximativt öfverslag. 5:o Städer och Köpingar.
Norrköpingj största staden, den tredje i riket, med säker och god hamn, har under förra tiderne varit stapelstaden för nästan hela Länets export och import.
Sedan Göta kanal öppnat sjöled till landets inre delar, så 51 är förhållandet helt annorlunda; staden blir nu mera att anse förnämligast såsom en fabriksstad, hva)till det ypperliga läget, vid elfven och fallen, inbjuder verksamheten och kapitalerna.
Folkmängden var vid 1837 års slut enligt mantalslängderne 12,334 personer, och har således på sista 5 åren ökat sig med 1,627, samt från 1831 års slut med 1,840; och år 1838 är den ytterligare ökad med omkring 500 personer, hvilket är ett faktiskt bevis på tilltagande fabriksrörelse.
Ett lika faktiskt bevis på det sinne för ordning, den laglydnad och det förstånd, som råder bland denna befolkning, är att behofvet af garnizon der icke varit kändt, och stadens polis vidmakthålles med 1 Stadsfiskal, 1 Gevaldiger, 6 Uppsyningsman, 1 Stadssergeant med 22 man stadsvakt, samt någre stadsbetjente.
De bebyggde gårdarnes antal utgör 772 stycken; och hafva de sislförflutna åren sett flere större byggnader uppföras och iordningsättas.
Bevillniugsvärdet utaf åbyggnaderne utgör något mera än 2,220,000 R:dr Banko, således nära dubbelt mot hvad det utgjorde år 1821, innan den första af de stora ^Idsvådorne, hvilka i sednare tid härjat staden.
Dessutom är bevillningsvärdet af 35 manufaktur- och fabriks-inrältningar nära 275,000 R:dr och af 11 st, qvarnar utöfver 90,000 R:dr; sammanlagdt närmare 2,600,000 Riksdaler.
Till staden hörer vid pass 1000 tunnland jord, hvilken icke användes annorlunda än på vanligt landtmannasätt, förutan någon tobaksplantering.
Klädesfabrikerne utgöra stadens hufvudnäring.
72 fabriker, med 331 väfstolar samt en mängd andre machinerier, sysselsätta ständigt något utöfver 2,000 arbetare, förutan de många, hvilka tidtals eller tillfälligtvis dervid användas.
Tillverkningen har år 1837 uppgått till något öfver 410,000 alnar, med ett värde af nära 2,700,000 R:dr Banko; hvarförutan från andra landsorter insände kläden och vadmal blifvit appréterade här.
Under de båda åren 1836 och 1837 har tillverkningen icke ökat sig, hvilket den gjorde under de nästföregående, betydligt uppmuntrad deraf att de södra städernes handlande begynte från Norrköping reqvirera kläden, hvilket förut blott undantagsvis lärer inträffat.
Numera uppfylla äfven Norrköpings bättre kläden hvarje billig fordran på varans godhet, och den mängd nyare machinerier som finnas uti fabrikerne, ådagalägga det fabrikanterne bemöda sig att följa med tidens uppfinningar.
Fabriksarbetarne äro
Yäl hällne, och hafva i sed - 52 nare år långt mera än förr utmärkt sig genom flit och sparsamhet, och håg att derigenom förvärfva en tarflig utkomst.
Ett ögonkast på klädseln lemnar genast en måttstock för omdömet häröfver.
Förutan egentliga fabriks^ arbetet, gifva fabrikerne anledning till städse förnyade byggnader, machineriers förfärdigande m. m. hvaraf ett stort antal familjer äga dess bergning. 7 stycken mekaniska ullspinnerier, samt färgerier lill ett antal af 9, äro bihang till tjenst åt klädesfabrikalionen, samt betjena äfven angränsande landsorter.
För underlättandet af klädesfabrikernes förseende med ull, är ullmaga zinet år 1831 uppbygdt genom bidrag af staten och staden gemensamt; så att deraf tillhörde Ull-Diskonlfonden, och Fabriks-Soeieteten i Norrkö . ■» ping.
Härigenom öppnades tillfälle för ull-producenterne, alt mot billig afgift och när som helst kunna inlägga och förvara deras ull på ett ställe, der årliga åtgången af denna vara betydligt öfversteg det qvantum, som ännu under flere års förlopp af dem skulle kunna afyttras; och utgången har äfven ådagalagt riktigheten af denna beräkning, samt nyttan af anstalten.
I sammanhang dermed anställdes derstädes ansvarig ull-sorterare, hvarigenom de härutinnan mindre kunnige erhöllo tillfälle att få deras säljande eller kopia ull sorterad med lindrig kostnad.
Ändamålet har äfven vunnits, så alt då vid förra ullkontoret år 1832 inlemnades 21,500 U. och år 1833 nära 40,500, har på ullmagazinet inlemnats år 1834 utöfver 104,000 U., 1835 nära 161,000, år 1836 nära 183,000 och år 1837 sammanlagdt 207,689, hvaraf 161,146 var Svensk ull.
Der hålles i Juli månad hvarje år ullmarknad, då betydlig omsättning sker af denna vara.
Finaste ull bar lemnats från Nerike och Södermanland, och hela qvantiteten, som de sednare åren då försålts, har uppgått till närmare 100 högst 110,000 U.
Då emedlertid fabrikauterne uppköpa betydligt uti andre landsorter, och ull ifrån Tyskland införts år 1836 till 146,473 U. samt år 1837 till 252,947 U., så är all anledning förmoda, att ullproductionen inom riket skall öka sig ytterligare i framtiden, helst om tullen derpå afpassas efter vårt lands egna förhållanden, jemförde nied dem, hvarunder ullen i nordligaste delen af Tyskland produceras.
Huruvida klädes-fabrikernes ytterligare utvidgning är att emotse eller ej, beror troligen nästan ensamt på rikets tilltagande folkmängd, och denna folkmängds möjligen minskade bruk af vadmal oell ökade förbrukning af kläde.
Hela tillverkningen beror af inrikes försäljning; ty export låter sig under närvarande förhållanden ej påtänka, emedan alla Europeiska län - 53 ders tullförfattningar lägga oöfvervinnei liga hinder för en årlig afsättning dit, och export till andre verldsdelar hindras af våra alltför inskränkta handelsförbindelser, äfvensom af bristande förlags-kapitaler.
Klädes-fabrikantens inhemska afsättning erfordrar redan ett årligt förlag, motsvarande nära nog den färdiggjorda varans dubbla värde, utan att då taga i beräkning det fasta förlag, som ligger lili hus och byggnader och machinerier.
— Vattenkraften är grunden till stadens välmakt, men samlade kapitaler, fortfarande verksamhet, drift och sparsamhet, äro vilkoren för dess bibehållande och förökande.
2 Mekaniska verkstäder äro här anlagde, äfvensom en hammare finnes, egentligen beräknade för stadens och fabrikernas behof.
Mekaniska verkstäders sysselsatte likväl redan år 1837, då den ena af dem nyss var påbegynd, 68 st. arbetare, och var tillverkningsvärdet då 19,000 R;dr Banko.
Den nya verkstaden har sedermera betydligt utvidgat sin tillverkning.
2 Sockerbruk finnas med tämligen ansenlig rörelse, hvars omfång lätteligen kan bedömas deraf, att årliga införseln af råsocker för deras förbrukning uppgått öfverhufvud lill omkring 700,000 U., förutom år 1836 då ombyte af en ägare skedde.
Tillverkningen år 1837 är uppgifven till vid pass 550,000 U..
Snus-fabrik finnes 1 med tillverkning af vid pass 160,000 U. årligen.
1 Kardus-Tobaksfabrik finnes äfven med uppgifven tillverkning år 1837 af 15,500 U..
— Tullspecialerne visa en införsel af tobaksblad och stjelkar, af vid pass 200,000 U. årligen, förutan Cigarrer.
2 Pappersbruk finnas, hvaraf det ena först under loppet af år 1837 blef färdigbygdl, i enlighet med sednaste mekaniska uppfinningar, och på ett sätt som i ändamålsenlighet öfverträffa!- de fleste dylika inrättningar.
Tillverkningen der har sistlidet år bestigit sig i värde till något utöfver 50,000 R:dr Banko, och blir troligen betydligt större, enär denna näring är för vårt land naturlig, och sjelfva fabrikens läge för emottagande af beställningar och deras afsändande särdeles väl afpassadt, invid en hamn, hvarifrån dagligen ångbåts-komnrunikation är att finna till hufvudstaden och vidare åt aflägsnare länder.