Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter dessa allmänna betraktelser öfver den Magistraten inom stadskammaren anvisade ställning, torde det tillåtas mig att framställa några anmärkningar vid särskilda delar af förslaget. § 15.
Till undvikande af tvetydighet, huruvida rösträtt må af Magistrats-person å allmän Rådstuga utöfvas, föreslås följande tillägg:
Magistratsledamot må i öfverläggningarna och besluten deltaga. § 16.
På skäl, som vid reservationen emot § 85 finnas anförda, föreslås att den tid inom hvilken allmän rådstuga bör fatta beslut i anledning af berättelsen om föregående årets räkenskaper och förvaltning må förändras ifrån »Maj» till Juni månad. § 38.
Enär Borgmästaren, då han icke har förfall, synes framför annan Magistratsperson böra vara berättigad att vid stadsfulimägtiges sammanträde närvara, föreslås att paragrafen må erhålla följande lydelse: »Vid Stadsfulimägtiges sammanträden ege Borgmästaren, eller, vi händelse af förfall för honom, den Magistraten ibland sina leda»möter utser, vara tillstädes och i öfverläggningarna, men ej i be»sluten deltaga.» § 66.
Då Stadsnämnden enligt § 49 är berättigad att till samråd med Magistraten sammanträda, synes det vara både obehöfligt och olämpligt att detta utskott genom lag berättigas, att från Magistraten infordra skriftliga utlåtanden.
Jag föreslår derföre att ur denna paragraf orden: »eller Stadsnämnden» må utgå. § 74.
Då det för
Magistraten torde vara omöjligt att utan biträde af Drätselkammaren och dess tjenstemän uppgöra utgifts- och inkomst-förslaget, synes första momentet af denna paragraf böra erhålla följande lydelse: 110 »Magistraten åligger att, efter samrådande med Stadsnämnden »och med ledning af från Drätselkammaren infordrade upplysnin»gar, årligen uppgöra ett utgifts- och ett inkomst-förslag, samt uti det förra upptaga:» etc. § 85.
Enligt de upplysningar jag kunnat förskaffa mig, lära räkenskaperna i större städer vara af den vidlyftighet, att deras afslutande, reviderande och slutliga granskning omöjligen kan verkställas inom den af Kornitén föreslagna tid.
Med anledning häraf, och då obestämdhet bör, så vidt möjligt är, i en förordning undvikas, är nedanstående förslag derefter lämpadt.
Derjemte är ett tillägg gjordt, hvarigenom
Magistraten bemyndigas att förelägga revisorernp viss tid för revisionsberättelsens afgifvande, ett stadgande som mångenstädes visat sig vara af högsta behof påkalladt.
Med anledning häraf föreslås att paragrafen måtte erhålla följande lydelse: »Det åligger
Drätselkammaren att, i enlighet med gifna före»skrilter, föra stadens räkenskaper och dem med kalenderår alsluta.
»Räkenskaperna skola inom den 1 April öfverlemnas till Magistraten, »som, med föreläggande af viss tid för revisions-berättelsens afgif»vande, dem inför protokollet revisorerna tillställer.» »Särskilda af staden tillsatta styrelser skola inom den l
Mars »till
Drätselkammaren aflemna redovisning för de medel, de under »föregående år omhänderhaft, för att i stadens allmänna räkenskaper »upptagas och tillika med dem granskas.» § 86.
I sammanhang med föregående anmärkning föreslås att § 86 må lyda sålunda: »Revisionsberättelserna afgifvas vid det »sammanträde, som under loppet af Juni månad hålles.»
Förslug lill förordning om Kyrkostämma samt Kyrko- och Skolråd. §. 7.
På de skäl som finnas anförda vid reservationen emot §.
11 af förslag till Förordning om kommunalstyrelse på landet, föreslås att ordet »hälftenbrukare» må ur denna § utgå. § 12.
Städer finnas, innefattande flera församlingar med många folkskolor, alla ställda under en gemensam styrelse.
Frågor rörande sålunde ordnadt skolväsende, måste på gemensam kyrkostämma afgöras.
Af sådan anledning föreslås vid § 12 antagandet af följande nya moment:
Der i städer som bestå af flera församlingar, fråga till afgörande förekommer, som alla eller flera af dessa församlingar rörer, då skall sådan fråga handläggas å gemensam kyrkostämma, under ordförande af den ibland stadens kyrkoherdar, som Domkapitlet dertill förordnar. 117 § 18.
Då i en del större församlingar särskild protokollsförande (kyrko-notarie) finnes anstäld, torde början af § 18 böra erhålla följande lydelse; Ordföranden skall vid kyrkostämma föra protokoll eller vara för dess förande ansvarig.
Protokollet skall upptaga etc.
Förslag (ill Förordning om Landsting. § 2.
Af fruktan att den nya institutionen, Landstinget, skulle missbruka sin makt, har Komiténs majoritet i denna paragrafs sednare del förbjudit densamma att inlåta sig på bedrifvande af spekulativa företag.
Den hämmsko man derigenom velat lägga på Landstinget, skulle i min tanka föga uppfylla det ändamål man dermed afsett, emedan föreskriften lätt kan kringgås.
Uttrycket »spekulativa företag» är obestämdt, kan tolkas på mångahanda sätt och skulle föraideda till llerfaldiga tvister.
Innebär det en tanka att
Landstinget skulle vara förhindradt att ingå på hvarje företag som kan lemna afkastning eller vinst, så förefaller det löjligt.
Afser åter denna föreskrift ett förbud för Landstinget att med en bestämd summa understödja en för hela länet gagnelig industri, såsom aftappningen af en sjö, tillvägabringandet af en vigtig kommunikations-anstalt till lands eller vatten, inrättandet af ett mönster-mejeri, en torfkolsfabrik eller dylikt, så vore föreskriften rent af skadlig.
Jag föreslår derföre borttagandet af detta moment. § 40.
Komitén bar i denna paragraf, under olika momenter uppräknat de ämnen, öfver hvilka beslut icke skulle kunna fattas, utan att två tredjedelar af de afgifna rösterna om beslutet sig förenat.
Biträdande paragrafen i öfrigt, reserverar jag mig emot bibehållandet i densamma af mom. c) »nya företag.»
Jag befarar nemligen att, om detta stadgande qvarstår, en mängd för länet nyttiga beslut skulle förhindras.
Hvarje fråga som första gången förekommer, huru obetydlig den än må vara, innebär ett nytt företag.
De flesta förslag som på ett Landsting framställas, blifva af beskaffenhet att mera gagna en viss del af länet, än de öfriga.
Då man nu vet hvilken betydande roll den enskilda nyttan i dylika läll spelar, huru ogerna man beviljar medel för företag hvilka ej omedelbart gagna den ort man tillhör, huru i många dylika frågor städernas och landsbygdens representanter kunna vara af olika åsigter, är det lätt att inse huru svårt, ja ofta omöjligt, det skulle blifva, att, äfven för det mest gagnande förslag, samla två tredjedelar af de närvarandes röster.
Ett likartadt stadgande i den Norska lagen anses hafva medfört betydande olägenheter, oaktadt derstädes städernas representanter icke äro i Amtsförmanskapen inrymde.
Jag tror derföre att det är af synnerlig vigt att man i Sverige, der på goda grunder blifvit föreslaget att städernas och landets ombud skulle gemensamt sammanträda, må taga sig till vara för ett dylikt misstag.
Jag tror, att Landstinget bör betraktas, icke såsom en hämmande, en återhållande institution, utan såsom ett 118 lefvande befordringsmedel för länets utveckling och framåtskridande, en församling i hvilken länets genom val utsedda ombud sammankomma, ej blott för att uttala länets önskningar, utan äfven för att rådslå och besluta om hvad som kan vara för länet gagneligt, och för att anslå de dertill nödiga medlen.
Jag tror ej, att man af fruktan för missbruk i sistnämnda hänseende, bör göra sjelfva bruket nästan omöjligt, och jag är fullt förvissad, alt missbruk, äfven om sådant någon gång inträffar, skulle medföra vida mindre menliga följder, än den liknöjdhet och ljumhet för den nya institutionen, som skulle uppstå, derest man, på sätt Ivomitén föreslagit, ville i anslagsfrågor låta Landstinget röra sig inom allt för trånga gränsor. § 56.
1 likhet med hvad som för Landstingsmän blifvit stadgadt, har Komitén föreslagit, att revisorerne öfver landstingets räkenskaper skola erhålla rese-ersättning, men icke dagtraktamente.
Skilnaden emellan dessa befattningar är dock betydlig.
Revisorns uppdrag, ehuru mera besvärligt, kommer utan tvifvel att anses mindre hedrande än Landstingsmannens, och så framt man önskar att revisionen må med noggrannhet förrättas, anser jag derföre att revisorerne böra tillerkännas ett traktamente af åtminstone 4 R:dr R:mt om dagen. § 59 litt. f. Utgående från den grundsats att landstingets beslut, för att vinna gällande kraft, skola i allmänhet underställas Kongl. Maj:ts eller Dess Befallningshafvandes godkännande, angifver denna paragraf de ämnen i hvilka ett dylikt godkännande icke erfordras, och deribland i litt. f: »Beslut som innebära en ovilkorlig, på Landstinget beroende verkställighets-åtgärd i »följd af Tingets förut fattade, fastställda beslut.»
Denna bestämmelse är Ilka oskyldig som naturlig, i den syftning Komitén synes hafva tänkt sig densamma; men den är långt ifrån så otvetydig, att den icke kan gifva anledning till mångsidig tolkning, och till missförstånd med de verkställande myndigheterna.
Allt beror på uppfattningen af orden: en på Landstinget beroende verkställighets-åtgärd.
Menas med dessa ord ingenting annat än hvad Komitén, som jag lörmodar, velat uttrycka, kan jag ej inse hvarföre ett dylikt beslut skulle, mera än så många andra, undandragas vederbörande myndighets pröfning, då det omöjligen kan förutsättas att godkännande skulle vägras.
Skulle deremot en vidsträcktare tydning deråt gifvas — och detta beror helt och hållet på huru Landstingets Ordförande uppfattar de paragrafer, som bestämma Tingets befogenhet — så är underställningen nödvändig.
Jag föreslår derföre att litt. f må ur § 59 utgå.
Uti hvad denna reservation innehåller i afseende på uteslutande ur åberopade paragrafer af ordet hälftenbrukare, instämde Brukspatronen Ekstrand.
Reservation al Brukspatronen C.
SS. likstrand.
Genom de föreslagna förordningarna om kommunalstyrelse på landet oell om Landsting har Komitén bestämt den befogenhet och de gränsor, inom hvilka den lägsta landskommunen, socknen, och den högsta, Länet, hafva att såsom menighetsstyrelse verka; men för den mellanliggande, efter mitt förmenande i ett väl ordnadt kommunalsystem lika vigtiga, kommunen, Häradet eller Tingslaget, har Komitén icke erkänt något berättigande såsom kommunal-samhälle eller föreslagit någon styrelseform, under hvilken det må kunna såsom sådant uppträda till vård om gemensamt bästa.
Het är emot detta häradskommunens uteslutande från det system af kommunalförvaltning, för hvilket Komitén haft Nådigste uppdrag att göra förslag, som jag härmed vördsamligen afgifver min reservation.
Att häradet, som har och af ålder haft gemensamma samfundspligter att uppfylla, gemensamma rättigheter och samfäld egendom att vårda, utgör för utförandet af sina åligganden och förvaltningen af sina tillhörigheter ett kommunalsamhälle, lärer väl ej kunna bestridas.
Den urgamla indelningen i härader eller tingslag hänvisar alimänligen på en öfverensstämmelse i lokalförhållanden, seder och folklynne, hvilken ofta saknas i det yngre, hufvudsakligen genom kyrklig gemenskap sammanknutna, samhället socknen, men hvilken än mera brister i den vidsträcktare samhällsform, som fått namn af Län och som, der den icke till sitt område sammanfaller med det gamla landskapet, vanligen utgör en af politisktadministrativa och tillfälliga vilkor sammanförd, men ej genom olika ortförhållandens, hushållningsarts och folkkarakters naturliga gränsor bestämd samfundsbildning.
Men ehuru således häradet bevisar sig vara en naturlig samhällsenhet, är dess sjelfständighet och fria förvaltningsrätt icke vorden erkänd af den närvarande lagstiftningen.
För beredande och utförande af äfven de obetydligaste hushållningsmål inom ett härad äro föreskrifne vissa förmer och en viss uppsigt från statsmyndigheternas sida, hvilka verka tryckande pä samfundsandan och återhållande på samhällets ekonomiska utveckling.
Ett för häradet allmänt ärende kan nemligen i de flesta fall icke formenligt upptagas och afgöras utan anmälan hos eller anmaning från vederbörande embetsmyndighet, som derför utlyser 16 120 sammanträde, till hvilket för hvarje mål särskilda ombud sändas från häradets särskilda socknar.
Gemenligen ega hvarken ombuden eller socken-menigheterna om saken annan eller bättre kännedom, än den, vanligen ofullständiga, som är genom pålysningen gifven; och icke dessmindre meddelas ofta vid valet af ombud sådana bindande instruktioner, att dessas beslutanderätt inskränkes och den samstämmighet i beslut förhindras, som är vilkoret fölen god sakens utgång.
I)e olägenheter af tidsutdrägt, kostnader, omogna beslut och ofta ändamålslöst arbete, som af dessa förhållanden måste uppstå, kunna ej förnekas.
Behofvet af en organiserad kommunalstyrelse för dessa landtdistrikter, som benämnas härader eller tingslag, låter sig derföre erfaras åtminstone i de orter, der hos menigheten vaknat ett allmännare och mera varmt deltagande för samhällig! väl och ekonomisk förkofran.
Landtdomarens ställning till häradet såsom ej blott en lagens tolk utan ock i viss man en hufvudman för häradets administration (
Minst äro dock sådane att vänta af de unga män, hvilka gemenligen i landets underdomstolar aflägga sina första lärospån i den nyförvärfvade konsten att skipa lag, men hvilka genom sina egenskaper äro föga egnade att vid ledningen af en menighets allmänna hushållningsmål utöfva den kraftiga medverkan, som man endast af en med landtekonomien mera förtrogen och i dess handläggning mera mognad erfarenhet har skäl att påräkna.
I alla händelser saknar den närvarande häradsförvaltningen, hvad som för hvarje ekonomisk förvaltning är af den väsendtligaste vigt, — en fortgående ledning och en ständig tillsyn.
För att i någon mån afhjelpa behofvet af en kommunalstyrelse för häradet hafva derföre på några orter häradsvis bildat sig fria föreningar till förvaltande af gemensamma angelägenheter eller utförande af samfälda åligganden; men dessa hafva, i löljd af sakförhållandet, måst inskränka sin verksamhet till endast vissa ärenden eller vissa fall och följaktligen varit mer eller mindre tillfälliga och öfvergående, hvarigenom det vigtigaste ändamålet af förvaltningens fasthet och jemngång blifvit förfeladt.
En styrelseform, hvilken saknar bestämning i lag och derigenom är beröfvad stödet för sin befogenhet, äfventyrar vanmagtcns fall vid första sammanstötning antingen med det rätt eller orätt förstådda tjenstemannanitet å den ena sidan eller med den enskilde medborgarens ovillighet och protester å den andra.
De skäl, som blifvit anförde mot införandet af kommuualstyrelse för härader eller tingslag, äro ej flere än att de väsendtligaste kunna här upptagas, oell synas ej heller vara så fast grundade, att de ej kunna vederläggas.
Man har sålunda anfört, »att de gemensamma angelägenheter, som kunna blifva föremål för en häradsstyrelses verksamhet, äro merendels af tillfällig beskaffenhet och besörjas bäst af för hvarje tillfälle valda ombud, som hafva speciel kännedom om det ärende, de skola behandla, och få af sina kommittenter för samma ärende lämpade instruktioner, — aro de åter sådane, som fordra oafbruten tillsyn, så torde vården derom, tili större båtnad för såväl sjelfva inrättningarne som det allmänna, kunna handhafvas af vissa embetsman eller af särskilda direktioner;» •— vidare har an - martts, »att föga nu återstår af häradernas urgamla betydelse och karakter såsom kommunalförening, samt att den lilla återstod af administrativa göromål, som Byggninga-balken j års
Lag hänskjuter till häradets afgörande, nu kan anses hafva i det allranärmaste bortfallit;» — samt slutligen, »att inrättandet af särskilda kommunalstyrelser inom de särskilda häraderna uti ett Län skulle verka menligt på den nya Landstings-inrättningen oell försvaga dess verksamhet.»
Det ligger i sakens natur, att en ständig tillsyn och vård öfver häradets ekonomiska angelägenheter skall gifva åt förvaltningen den insigt, vana och kraft, som förvissa om goda resultater, på samma gång man af en sådan, genom fortsatt verksamhet pröfvad, styrelse har att påräkna den säkraste väckelse till nya bemödanden för förbättringar och ekonomisk utveckling.
Af ombud, sorn för tillfället utses och hvilkas befattning vanligen inskränker sig till en enda mission, kan en mognad insigt i allmänhet icke väntas, och visst är det, att knappast något verkar i allmänna ärendens utförande mera hinderligt för tillvägabringandet af goda beslut, än de bindande föreskrifter, som åt ombud gifvas i förväg och utan den fullständigare kännedom om frågans grund och alla omständigheter, hvilka vanligen först under öfverläggningen kan, genom ämnets allsidiga belysning, vinnas.
Att deremot åt Statens c-mbetsmän anförtro besörjandet och utförandet af häradskommunens angelägenheter eller vårdandet af dess inrättningar ligger alldeles utom den kommunala verksamhetens gräns, natur och ändamål.
Den invändningen, att för häradet föga eller intet numera skulle återstå af de administrativa eller ekonomiska åligganden, hvartill 1734 års
Lag detsamma förbinder, innebär äfven, såvidt jag förmår inse, en oriktighet, alldenstund till häradsmenighets handläggning och utförande ännu höra de flesta om ej alla af de vigtiga ekonomiska angelägenheter, som i Byggninga-balken häradet åläggas och bland hvilka må nämnas: vården och tillsynen öfver häradets skogsallmänningar och deras hushållning, — begagnandet af allmänningsfisken, — anstalter för rofdjurs utödande, — byggande och underhållande af vägar, broar och färjor, — öfverenskommelse rörande snöploglag, — byggande och upprätthållande af tingshus och häradshäkte, — anläggande och flyttning af gästgifvaregårdar samt upprätthållande af den allmänna skjutsningen, — användningen af häradets saköresmedel, — under vissa vilkor, föreningar om brandstods utgörande, — samt, enligt Kongl. Förordningen af den 19 Maj 1845, tillsyn öfver förvaltningen af omyndigas egendom.
Till dessa af lagen anvisade ekonomiska åligganden hafva mångenstädes, der en för allmänt väl mera verksam anda sig uppenbarat, kommit andra föreningar, som härads- eller distrikt-vis fritt sig bildat, såsom hushållnings-gillen, sparbanker, föreningar till jagtens och fiskets fredande, o. s. v. så att visserligen icke skall kunna med fog påstås, att det saknas ämnen för en häradsvis inrättad kommunalstyrelses uppmärksamhet och omtanka.
Hvad ändtligen angår den yttrade farhågan att en utbildad kommunalstyrelse inom ett Läns särskilda härader skulle förlama den verksamhet, som man af Landstings-institutionen sig förväntar, så finnes ej heller för en slik fruktan någon sannolik grund; ty det måste befinnas påtagligt, att det stora samhället skall känna sig desto friskare, ju Ulligare samhälls - 122 verksamhet råder i alla dess delar och ju fullständigare det kommunala systemet är ordnadt till ett organiskt sammanhang.
Den stora kommunens välbefinnande och lifaktighet bestämmes i väsendtlig mån af en grannlaga förvaltning oell en upplyst verksamhet inom do mindre kommuner, hvilka den förra inom sig sluter, och företrädesvis inom dem, hvilka i omfång och betydelse stå den högre närmast: det är nemligen genom jemförelser och meddelanden af den utveckling och det lif, sorn eger rum i dessa underordnade samhällen, man har att påräkna både den bästa väckelse och det varmaste nit för mera omfattande företag uti den större kommun, sorn utgöres af Länet.
Följaktligen måste det vara för Landstinget i hög grad välgörande, om de ledamöter, som deri ingå, tagas företrädesvis ur häradsstyrelserna, inom hvilka de befunnit sig i en mera vidsträckt och mångsidig verksamhet än den, som gemenligen förekommer i en sockenkommun, der fattigvården ofta är det enda, eller det egentligen maktpåliggande föremålet för kommunalstyrelsens uppmärksamhet.
Landstingsledamöter, utgångna från de härader, inom hvilka en ordnad kommunalförvaltning vöre införd, skulle otvifvelaktigt medföra till den större församlingen, landstinget, inom hvilken förekomma rådslag och beslut om stora och för Länet allmännyttiga företag, ett högre mått af insigter och erfarenhet just i likartade ämnen, en mera öfvad blick för ett riktigt bedömande ar sakernas utförbarhet, ett lastare mod att tillstyrka och en mera pröfvad förmåga att utföra nyttiga förslag, — ja, i sanning kan man ega skäl till den fruktan, att, derest landets kommunalstyrelse icke så fullständigt ordnas, att såsom ledamöter i landstinget finnas att ur de lägre, men dock mera än socknarne omfattande, kominunalförvaltningarne påräkna personer med vana vid en vidsträcktare ekonomisk verksamhet och med kännedom oin den kommunala hushållningens art och utföringssätt, landstinget skall kunna foga godt för Länet uträtta, och att äfven de klokaste och bästa förslag skola stranda mot den i slika ting oerfarna majoritetens af fruktan och osäkerhet beredda ovillighet.
Då således, enligt min öfvertygelse, behofvet af en ordnad kommunalstyrelse för härad eller tingslag är uppenbart och ingen våda, men otvifvelaktigt mycket gagn för samhället skulle genom dess införande uppstå, anser jag mig böra förorda dess inrättande, öfvcrtygad såsom jag är, att landstings-institutionen först derigenom skulle motsvara sitt vigtiga ändamål, när pluraliteten aT dess ledamöter, såsom tillika medlemmar i häradernas förvaltning, inom ett större område än socknens vunnit erfarenhet i kommunala värf och vöre i besittning af den allmänanda, som gifver både maning och kraft till högre samhällig verksamhet.
Till vinnande af det åsyftade ändamålet anser jag derföre böra stadgas, att hvarje härad eller tingslag må, om det så önskar, sig om särskild kommunalförvalt ning förena; två eller flere härader eller tingslag, som tillhöra samma domsaga, må kunna till en kommun förenas; härads eller tingslags kommunalstyrelse utgöres af de (enligt § 5 i komiténs förslag till förordning om landsting) socknevis utsedda valmännen för landstinget, och för hvilka vissa års tjenstgöringstid inom styrelsen samt viss tur för afgång bestämmes; — desse utse bland sig en ordförande, som tilika förer erforderligt protokoll och räkenskap; — styrelsen öfvertager utförandet af häradsmenighetens samfälliga åligganden, uppgör planer och förslag till sådana större företag, hvilka den anser vara för häradskommunen nyttiga, samt besörjer all verkställighet af fattade och af menigheten godkända beslut; — hvarje förslag underställes vederbörande sockenmenigheters godkännande, och skall på dessa ankomma beviljandet af de för utförandet nödiga medel; — häradsstyrelsen redovisar årligen och offentligen för sin förvaltning; — vigtiga beslut underställas före verkställigheten vederbörande statsmyndighets pröfning och godkännande, på sätt i komiténs förslag till förordning om kommunalstyrelse på landet stadgadt är; — samt häradsstyrelse eger inom Landstinget motionsrätt i alla frågor, som ligga inom dess befogenhet.
I sammanhang med detta förslag och emedan jag anser, att hvarje menighet eller sammansättning af flere, hvar för sig såsom kommun erkända, menigheter, som har samfällig egendom att förvalta och gemensamma åligganden eller företag att utföra, bör, i och för ett sådant ändamål, kunna få bilda en kommun med gemensam kommunalförvaltning, föreslår jag ytterligare att i de af komitén uppgjorda kommunal-lagarne måtte på lämpliga ställen införas följande stadganden, nemligen att då inom en sockens eller ett härads förvaltning fråga väekes om företag eller åliggande, som visar sig röra flere socken- eller härads-kommuner, må den till dessa kommuner hänvisas, och ega de att genom sammansättning frågan handlägga, deröfver besluta och densamma till utförande bringa; samt att när inom Landsting fråga blifvit väckt, som vid öfverläggning derom visat sig angå blott en del eller vissa delar af Länet, ett eller flere härader, en eiler flere städer eller socknar, 0. s. v., må sådan fråga af vederbörande distrikt, som deraf anses hafva fördel, upptagas och såsom kommunal-ärende behandlas och utföras.