Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Styrelsen öfver Statens jernvägsbyggnader, som enligt nådig befallning anställt undersökningar rörande de ifrågavarande tvänne jernvägsalternativen, hade för dessa undersökningar redogjort i ett vid den nådiga Propositionen fogadt underdånigt utlåtande, hvaraf inhemtades, bland annat, att den norra linien, med en längd af 10 mil 21,584 fot, vore beräknad att kosta 12,920,000 R:dr, under det att den södra sträckningen, som blefve 10 mil 13,724 fot lång, erfordrade en anläggningskostnad af 11,770,000 R:dr.
Don sednare hade alltså fördelen af såväl 7,860 fots kortare väglängd, som 1,150,000 Ridrs lägre anläggningskostnad.
Den södra linien företedde jemväl gynsammare lutnings- och krökningsförhållanden, hvadan densamma i alla dessa hänseenden egde företräde framför Nilsbylinien.
Men åt detta företräde borde likväl, enligt Styrelsens förmenande, icke tillerkännas ett så afgörande inflytande, att ju icke detta företräde kunde mor än motvägas eller ersättas af det större gagn för den kringliggande trakten och den ökade trafik för de öfriga stambanorna, som det andra alternativet möjligen skulle genom ett fördelaktigare läge kunna framkalla.
I detta afseende förekomme, att Carlstads-linien, på sträckningen mellan Christinehamn och Carlstad eller under 3| giil§ längd, följde helt nära stranden af Wenern och att samma linie, i sin Stats-Utskottets Utlåtande N:o 54.
13 fortsättning trän Carlstad till Harsäter, hvarest den ej långt från föreningspunkten med Nilsbylinien berör Frykarnes vattendrag, sträcker sig parallelt och helt nära den redan befintliga jernvägs- och vattenkommunikationen mellan Nedra Fryken och Carlstad.
Den kan således på första tredjedelen af sin längd icke påräkna någon trafik från mer än en sida och har under derpå följande 2| mil att täfla med en redan befintlig kommunikationsled, under det att Nilsbylinien, som sträcker! sig mera genom det inre af landet, kan till följd deraf påräkna trafik från båda sidor utmed hela sin längd och blifva af större gagn för bergslagsorten, som den närmare berör.
Denna sednare linie vore derjemte bättre belägen för anslutandet af en bibana från Filipstad, hvarigenom en för bergshandteringen särdeles nyttig och af årstiderna oberoende förbindelse mellan nämnda bergslag och det vestra skogsproducerande Wermland skulle kunna åstadkommas.
En annan omständighet till förmån för denna linie vore att densamma öfvergick Clarelfven nedanför fallen vid Dejefors, hvarifrån elfven vore segelbar till Wenern, samt derefter följde samma eif ofvanför nämnda fall, hvarifrån segling stöde öppen till Munkfors, och tillfälle kunde beredas till lättad export af den omkringliggande skogstraktens produkter.
Deremot stod Nilsbylinien icke i omedelbar beröring med Carlstad, ehuru förbindelse med nämnda stad erbjöd sig dels vid Dejefors genom Clarelfven och dels vid Nilsbvsundet, hvarifrån en kommunikationsled, dels på vatten och dels med jernväg, förde till Carlstad.
För begge linierna erbjöde sig stora terrängsvårigheter.
Gemensamma sådana svårigheter voro dels den tunnel, som till en längd af 1,850 fot måste sprängas i närheten af sjön Rinnen, dels jemväl den till 117,532 kubikfamnar beräknade bankfyllningen öfver sjön Werrnelens norra ända; hvarförutan å Nilsbylinien mellan sjöarne Wisten och Fryken förekomme en tunnelsprängning af icke mindre än 4,110 fots längd, för hvilket arbetes fullbordande ansågs åtgå en tid af 3J å 3| år, under det att de öfriga arbetena borde kunna under loppet af 3 år medhinnas, derest icke någon del af första arbetsårets sommar ginge förlorad; hemställando styrelsen att den för hela arbetet beräknade kostnadssumman måtte fördelas att utgå på 3 år, med en tredjedel det första, hälften det andra och en sjettedel det tredje arbetsåret, samt att, om förhållandena dertill skulle föranleda, första årets anslag i afräkning på det tredje måtte förökas med 500,000 R:dr.
I den underdåniga skrifvelse, som Rikets
Ständer vid sistlidna riksdag afläto angående då beviljade anslag till jernvägsbyggnader, begärde Rikets Ständer att, innan Proposition om anslag till fortsättande af arbetena på Statens stambanor kommo att vid innevarande riksdag aflåtas, vederbörande kommuner måtte på förhand varda i laga ordning hörde, huruvida do ville kostnadsfritt afstå den jord, som för dessa anläggningars fortsättande och fullbordande erfordrades.
Med anledning häraf och sedan jernvägsbyggnads-styrelsen i sitt afgitna kostnadsförslag för Nilsbylinien anmält, att kostnaden för inlösen af den för nämnda linie erforderliga jord blifvit beräknad till 228,450 R:dr samt att häraf belöpte 129,700 R:dr på den del af linien från Arvika österut, som för båda alternativen blefve gemensam, hade Kongl. Maj:t anbefallt länsstyrelsen i Wermland att såväl i afseende u Stats-Utskottets Utlåtande N:o 54. å den norra linien öfver Nilsby, som äfven å den södra öfver Carlstad, inhemta vederbörande kommuners yttrande, huruvida de voro villiga att kostnadsfritt upplåta den för jernvägsanläggningen erforderliga jord eller ock tillskjuta den för dess inlösen beräknade kostnad.
Från jern vägsbyggnads-styrelsen bade sedermera inkommit förslag å expropriationskostnaden jemväl för södra linien, upptagande denna kostnad till 202,070 R:dr.
Då härifrån afräknades det belopp af 129,700 R:dr, som, enligt hvad nyss nämndes, fölle på den del af banan, hvilken från Arvika österut vore för begge alternativen gemensam, återstode för södra linien en jordersättning af 72,370 R:dr mot 98,750 R:dr för Nilsby-linien.
Yedorbörande kommuners yttranden, som vid tiden för den nådiga Propositionens allåtande icke hunnit från Konungens Befallningshafvande inkomma, hade sedermera genom chefen för Kongl. Civil departementet blifvit Utskottet meddelade; och inhemtades af dessa yttranden hufvudsakligen : i afseende å Norumslinien: att af de tio kommuner, genom hvilkas områden nordvestra stambanan enligt denna sträckning blifvit utstakad, hafva Warnums, Ölme, Wäse, Kihls, Frykeruds, Boda, Brunskogs och Arvika landsförsamlingars kommuner, likasom de enskilde jordegarne derstädes enhälligt vägrat att utan ersättning afstå den till expropriation afsedda mark eller att bidraga till densammas inlösande, hvaremot Nedre
Ulleruds kommun utfäst sig att tillhandahålla erforderlig mark utan all ersättning af Staten och Nyeds kommun beslutat att med 5,000 Riksdaler bidraga till expropriationskostnaden; emot hvilket sednare beslut besvär dock blifvit inom behörig tid hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande anförda; samt i afseende å Carlstadslinien: att Warnums, Ölme, Wäse, Fogelviks, Grafva och Frykeruds kommuner förklarat sig icke vilja bidraga till inlösen af den för jernvägsanläggningen erforderliga jord; men att följande enskilde jordegare erbjudit sig att, utan ersättning upplåta dem tillhörig mark i banans linie, nemligen: inom Wäse socken, egarne af Hammars och Wälinge säterier samt ett mantal Bottenvik all skogs-, ängs- och betesmark, under förbehåll, att station anlägges inom socknen; inom Fogelviks socken, egarne till hemmanet Stafnäs skogsmarken samt Alsters bolag såväl inegor som skogsmark; och inom Grafva socken, handlanden O. F. Ahlmark all erforderlig skogsmark å hemmanet Bryngfjordens område; att vidare inom Carlstads landsförsamling landtbrukaren C.
Stenbäck på
Rud utan anspråk på ersättning upplåtit honom tillhörig mark, hvarjemte församlingen beslutat, att med en efter tusendet af taxeringsvärdet beräknad afgift bekosta inlösen af all för banan behöflig jord inom socknen, hvilket beslut dock hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande öfverklagats; att Kihls socken efter omröstning beslutat att med 5 öre på hvarje fyrk af alla beskattningsföremål årligen i fern år bidraga till exproprierandet af den mark, sorn erfordras för banans framdragande genom socknen i nu ifrågavarande sträckning, med befrielse från deltagande häruti för säteriet Carlslund, hvars egare, under vilkor att ej vidkännas någon annan utgift för ändamålet, afsagt sig l af den Stats-Utskottets Utlåtande N:o 54.
15 på säteriets jord belöpande lösen; varande dock jemväl öfver detta beslut besvär hos Kongl. M.aj:ts Befallningshafvande anlörda; samt slutligen att staden Carlstad förklarat sig villig att, utan anspråk på ersättning, till
Statens fria disposition upplåta den för stambanans framdragande genöm staden och dess område erforderliga mark, äfvensom nödigt utrymme för bangård; hvaremot staden Christinehamn, med hänsigt till de betydliga uppoffringar, staden redan fått vidkännas lör stambanans framdragande till staden samt lör upplåtande af mark till station med flera anläggningar, vägrat att ytterligare afstå någon jord utan ersättning.
Efter omförmälande af hvad, på grund af sednast församlade Ständers beslut, sålunda blifvit i detta ämne åtgjordt, yttrar Kongl. Majit i Dess nådiga Proposition följande: “Hvad angår nordvestra stambanans sträckning mellan Christinehamn och Arvika synes väl antagligt, att den nordliga rigtningen öfver Nilsby, derest en bibana från bergslagen till stambanan vid Norum eller annan punkt i närheten dertill komme till stånd, skulle för provinsen Wermlands jernkandtering och trävaru-rörelse blifva af större gagn än den södra öl ver Carlstad; men då härvid måste komma under betraktande att den södra linien har en vida lägre anläggningskostnad, att den är kortare och i afseende å lutnings- och krökningsförhållanden fördelaktigare, samt att i följd häraf den jemväl i framtiden är mindre kostsam att trafikera och underhålla, anser Kongl. Majit afgörandet af frågan om den ena eller andra liniens utförande väsendtligen böra bero derpå, om de uppoffringar, som Irån det allmännas sida sålunda skulle erfordras för den längre och dyrare linien, kunna motvägas af en så mycket större trafik inom provinsen, att inkomsterna af denna linie komme att lemna fullt öfverskott till betäckande af de ökade utgifterna.
Det kan härvid icke lemnäs utan uppmärksamhet, att en bibana till bergslagen, beräknad att, utan all materiel, uppgå i kostnad till ‘2,258,000 Riksdaler, icke lärer kunna åvägabringas utan låneunderstöd från Statens sida till betydligt belopp, äfvensom att dylikt understöd äfven komme att erfordras, om, för genomförandet af do provinciela kommunikationerna till länets residensstad, en bibana från stambanan till Carlstad jemväl skulle utföras.
De af Wermlands läns landsting tillsatte komiterade hafva beräknat den förökade trafik på nordvestra stambanan i dess nordliga rigtning öfver Nilsby, som skulle komma att uppstå genom bergslagens rörelse medelst bibana från Filipstad, till 177,854 Riksdaler; men vid granskning af denna beräkning förekommer, att en del af de produkter, som deri upptagits, icke uteslutande kunna räknas till fördel för denna linie, enär uti föreuätnnda summa ingå fraktafgifter för stångjern, salt, viktualier och stenkol för hela längden till eller från Göteborg, omkring 30 mil, till ett belopp af sammanräknadt 52,844 Riksdaler; — att inkomsten af personaltrafiken upptagits till 30,000 Riksdaler för 30,000 passagerare, utan att förhållandet med. rörelsen mellan de ställen denna bandel skulle beröra, synes berättiga till antagandet af en så stor persontrafik: — att en betydlig 16 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 64. del af den beräknade malm- och jerntransporten från bergslagen till vestra Wermland samt af kol från vestra Wermland till bergslagen grundas på förutsättningen af så riklig skogstillgång i de vestliga delarne af provinsen, att derigenom skulle betingas en ömsesidig varuforsliug, som å nuvarande kommunikationsvägar förmenas icke låta sig verkställa; — meD att i afseende å dessa skogstillgångar en, efter Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes förordnande, af jägeri tjensteman uppgjord beräkning gitver föga betryggande utsigt, att desamma skola för framtiden lemna något betydligare öfverskott utöfver ortens egna behof; — samt att till jemförelse med förenämnda uppskattning af rörelsen på norra linien icke blifvit uppgjord någon beräkning af den rörelse å södra linien, som borde kunna emotses, dels till följd deraf, att vestra Wermland efter denna sträckning tidigare än eljest skulle anträffa hamn vid Wenern, dels deraf att för provinsens olika delar en direkt kommunikation blefve beredd med länets residensstad, hvars handel och rörelse måste för kringliggande ort vara af stor vigt och hvars betydenhet för provinsen, såsom sätet för läns- och stifts-styrelsen och föreningspunkten för flera allmäuua inrättningar, måste betinga en persontrafik af större omfattning än som för någon annan puukt derinom kan förefinuas eller framdeles uppstå.
Slutligen borde ock tagas i betraktande, att den rörelse å norra linien, som uppkommer allenast mellan de två punkter, der de båda alternativen skilja sig från hvarandra, är den, hvilken hufvudsakligen skulle genom södra liniens anläggning komma att förloras, enär det väl svårligen lärer kunna antagas, att då redan nu mellan Filipstads bergslag och Christinehamn förefinnes en, om än ofullständig, dock jemförelsevis med förhållandet i andra bergslagsorter betydligen underlättad kommunikation dels på vatten och dels på jernväg, utsigten till ömsesidig utvexling af produkter mellan vestra Wermland och bergslagen, derest skogstillgångarne å förra stället eljest till en sådan utvexling gifva grundad anledning, skulle i allo försvinna, om den södra linien öfver Carlstad komme till stånd, enär, med en vid längre afstånd proportionsvis lägre jernvägstaxa, tre å fyra mils tillökning i väglängd icke bör kunna i så väsendtlig mån inverka på rörelsen, att densamma, om den eljest hvilar på naturlig grund, deraf kan omintetgöras; och då nu icke med någon grad af säkerhet kan antagas, att trafikinkomsterna å den dyrare linien öfver Nilsby skola så mycket öfverstiga inkomsterna å den södra linien öfver Carlstad, att Statens uppoffringar för åstadkommande af den förra i förening med erforderliga bibanor kuuna dermed betäekas, har Kongl. Maj:t funnit sådana förhållanden här icke förekomma, att ifrågavarande stambana bör förläggas i annan rigtning än den kortaste och billigaste, desto mindre som den förra linien äfven för provinsen måste vara af stor vigt, då betydande delar af densamma derigenom sättas i direkt förbindelse med länets residensstad, hvarest jemväl äro förlagda dess förnämsta undervisningsverk, sjukvårdsinrättningar och penningeanstalter samt hvarest redan nu varuomsättningen framkallat en liflig handel och sjöfart.
På grund af alla dessa skäl fann Kongl. Haj:t
Sig böra föreslå, att Rikets Ständer, tili utförande af nordvestra stambanan från Christinehamn öfver Carlstad till Arvika, beräknad att för hela sin utsträckning kosta 11,770,000
R:dr, må, under antagande af arbetets utförande inom 1869 års slut, anvisa en tredjedel af samma kostnad i jemnadt tal med 3,924,000 R:dr; varande dervid tillika af Kongl. Majit hemstäldt, dels att den nedsättning i utgifterna, som kunde blifva en följd af vederbörande kommuners beslut om upplåtelse af jord till bananläggningen eller om i i Stats-Utskottets Utlåtande N:o 54.
17 om bidrag till expropriationskostnaden, måtte afräknas först å de följande årens anslag, dels jemväl att, till förberedande arbeten å denna linie, likasom till fortsättning å dem på linien mellan Arvika och riksgränsen, som fordra längre tid för utförandet, må af förenämnda belopp få förskottsvis under år 1866 utgå 500,000 R:dr, då återstoden för år 1867 blefve 3,424,000 R:dr.“ Sedan Utskottet sålunda återgifvit hvad Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, med deri åberopade, till Utskottet öfverlemnade handlingar, i fråga om den nordvestra stambanan hufvudsakligen innehålla, får Utskottet derjemte här upptaga de förslag, som blifvit framställda uti de inom Riks-Stånden väckta och till Utskottet remitterade motioner, hvilka på ifrågavarande stambanas anläggning hafva afseende.
Sådana motioner hafva blifvit afgifna: inom Ridderskapet och Adeln: af Friherre Cederström, R. (motion Nio 95), som alternativt yrkat, antingen att för fullbordande af hela nordvestra stambanan, i den rigtning, som blifvit på Statens bekostnad utstakad, erforderliga medel måtte af Rikets Ständer beviljas, eller, om den financiela ställningen icke skulle medgifva banans anläggning till hela dess längd, anslag måtte gifvas till fullbordande af den del utaf samma bana, som är belägen mellan Christinehamn och Carlstad; af Friherre af Ugglas, O. (motion N:o 96), som, jemte afgifvet förslag rörande förändradt sätt för verkställande af den upplåning, som för utlörande af Statens jernvägsbyggnader ytterligare erfordrades, hemställt att, om och när nödiga medel genom denna upplåning erhölles, deraf måtte i mån af behof och på de tider Kongl. Maj:t eger bestämma, användas de för nordvestra och östra stambanornas fullbordande erforderliga medel, eller för den förra af dessa banor 13,413,864 R:dr; inom Borgare-Ståndet: af Herr A.
Waldenström, som i afgifven motion (N:o 81) föreslagit, att Rikets Ständer vid innevarande riksdag ville bestämma nordvestra stambanans sträckning genom Wermland från Christinehamn öfver Carlstad till Arvika i den rigtning, som sistlidna år blifvit på Statens bekostnad utstakad och att erforderliga medel till banans byggande derjemte måtte anslås; af Herr J.
Sundvallson, hvars motion (N:o 152), i hvad densamma angick nordvestra stambanan, innehöll det förslag, att af denna bana borde under åren 1867, 1868 och 1869 fullbordas, jemte bandelen Arvika—Riksgränsen, jemväl den bandel, som kunde varda beslutad mellan Christinehamn och Carlstad, dertill erforderliga medel alltså borde anvisas; af Herr C. F.
Ridderstad (motion N:o 164), hvilken framställt enahanda förslag, som det, hvilket innefattas i Friherre af Ugglas här ofvan anförda motion; inom Bonde-Ståndet: af Riksdagsfullmägtigen Fr.
Forsbeck (motion N:o 256), med hvilken Riksdagsfullmägtige Anders August Andersson från Östergötlands och S.
Jonsson från Jönköpings län sig förenat och hvars yrkande sammanföll med de förslag, Bih. till R.
Prot. 1865 $ 1866. 4 Sami. 1 Afd. 22 Haft. 3 18 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 54. dem Friherre af Ugglas och Herr Ridderstad i deras nyss omförmälda motioner framställt; af Riksdagsfullmägtigen Lars Daniel Andersson från Wermlands län (motion N:o 333), med hvilken Riksdagsfullmägtige P. Persson, P.
Eriksson, A. Jonsson och Olof Olsson i Olebyn, alla från Wermlands län, sig förenat och som i likhet med Herr Waldenström föreslagit, att Rikets Ständer vid innevarande riksdag måtte bestämma nordvestra stambanans sträckning genom Wermland från Christinehamn öfver staden Carlstad till Arvika och Charlottenberg i den rigtning, som blifvit på Statens bekostnad utstakad, och derjemte, så långt Statens tillgångar sådant medgifva, anslå erforderliga medel till banans byggande; samt af Georg Nyqvist (motion N:o 358), som, under anförande att, då den undersökning, som hittills hållits rörande den nordvestra stambanans framdragande i en nordligare rigtning än öfver Carlstad, väl ledt till utredning af de tekniska förhållandena, men ej af de ekonomiska fördelarne för provinsen Wermland och för riket af de olika linierna, hemställt att en fullständig och opartisk undersökning af den trafik, som utefter båda linierna kan uppstå, måtte af Rikets Ständer beslutas och att, intill dess denna undersökning blifvit verkställd, anslag ej måtte beviljas för någon annan del af nordvestra stambanan mellan Christinehamn och Arvika än den, som är för båda sträckningarne gemensam.
Af de inom Riks-Stånden i detta ämne förda diskussioner har Utskottet slutligen inhemtat, att enahanda meningsskiljaktighet, som rörande den ena eller andra sträckningen förekommit inom provinsen Wermland, jemväl inom representationen synes vara rådande.
Bland de yttranden, som sålunda än för den norra och än för den södra linien afgifvits, har likväl
Utskottet ansett sig böra egna särskild uppmärksamhet å det anförande, som hos Ridderskapet och Adeln afgifvits utaf Herr H. F. Oldevig, hvilken, under åberopande af det förhållande, att han under 23 års tid varit Wermlands läns Landshöfding samt derunder haft bästa tillfälle att om provinsen, dess näringar och behof taga fullständig kännedom, förklarat sig anse den i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition föreslagna södra sträckningen hafva ett afgjordt företräde framför den ifrågasatta nordligare rigtningen.
Den vexeltransport af malm och tackjern från bergslagen till vestra Wermland, samt af kol från vestra Wermland till bergslagen, som till hufvudsakligt stöd för det nordligare alternativet åberopades, skulle, enligt Herr Oldevigs åsigt, dess mindre kunna påräkna någon varaktighet, som redan i närvarande stund, innan ännu någon sådan vexeltransport kommit till stånd, vestra Wermlands skogar voro utsatta för en årlig öfverafverkning, som uppskattats till en vedmassa af mer än 5,000,000 kubikfot.
Den bibana från Filipstad till Norum, som man velat sätta i förening med det nordligare alternativet, skulle, enligt Herr Oldevigs förmenande, långt ifrån att, såsom landstingets komiterade antagit, gifva vinst, årligen medföra en ganska betydlig förlust.
Då man toge i betraktande att den södra linien finge sin sträckning genom den bördigaste och bäst bebyggda delen af länet, under det att den norra till en stor del vore dragen genom länets magraste, företrädesvis af en fattig befolkning bebodda trakter, komme den förmån att försvinna, som man annars velat tillerkänna den norra sträckningen derutinnan, att densamma, mera än den södra, finge sin rigtning inåt provinsen.
Från provinsens inre delar funnos för öfrigt redan så många och så billiga kommunikationsleder, alla förande till Wenern och vidare till Göteborg, att, om en jernväg anlades i den nordliga rigtningen, utan att någon bibana i sammanhang dermed komme till stånd, denna jernväg skulle, med de billiga sjökommunikatio - Stats- Utskottets Utlåtande N:o 54.
19 ner, som stodo till buds, blifva högst obetydligt begagnad.
Förenad med en bibana från Filipstad, borde visserligen den norra linien för bergslagen och några deromkring belägna bruk kunna medföra åtskilliga fördelar, men likväl icke af beskaffenhet att uppväga södra liniens egenskap att för länet i allmänhet blifva den mest gagneliga och för Staten den mest inkomstbringande sträckningen.
På sådana grunder och i betraktande af den södra liniens mindre anläggningskostnad, förmånligare lutningsförhållanden och kortare anläggningstid, hade Herr Oldevig ansett sig böra förorda stambanans framdragande i den sydligare sträckningen.
Under det att denna vigtiga fråga af Utskottet behandlades, beslöt, på gifven anledning, Utskottet att från styrelsen för Statens jernvägstrafik infordra åtskilliga uppgifter, afsedda att tjena till upplysning vid den jemlörclse, som
Utskottet hade att anställa rörande de begge föreslagna sträckningarnes ömsesidiga fördelar och olägenheter.
I sådant ändamål begärde Utskottet underrättelse: l:o) “om och i hvad mån de å den norra eller den s. k. Nilsbylinien förekommande, något ofördelaktigare lutnings- och krökningsförhållanden kunna komma att medföra någon afsevärd större kostnad för trafiken och underhållet, jemförd med samma kostnad å den södra eller Oarlstadslinien"; 2;o) “om det kan antagas, att trafikinkomsterna å Nilsbylinien skola så mycket öfverstiga inkomsterna å Oarlstadslinien, att den förra liniens dyrare anläggningskostnad kan dermed anses blifva Staten ersatt"; och 3:o) “om trafik taxorna, sådana de nu äro eller med den deri föreslagna nedsättning, kunna medgifva att provinsen Wermlands produkter af jern och trä skola till större qvantiteter söka Christiania såsom exportort, om Nilsbylinien kommer till stånd, än om den öfver Carlstad varder anlagd."
För att utreda den första af dessa frågor hade
Styrelsen vid sitt utlåtande fogat en tabellarisk jemförelse mellan de upprättade profilerno, utvisande de stigningar, horisontalplaner och lutningar, som å båda linierna förekomma, äfvensom ett sammandrag af de olika lutningsförhållandenas sammanlagda längd, angifven såväl i mil och fot som i procent af hvardera liniens hela längd.