Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att uppgöra något förslag huru lots-väsendet borde regleras för att på ett önskvärdt sätt uppfylla det dermed åsyftade ändamål, dertill saknar Utskottet både tid och erforderliga speciela insigter, utan inskränker Utskottet sig derföre till den hemställan, att Rikets Ständer ville uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, att Kongl. Majit täcktes låta, med afseende på det ofvan anförda, vidtaga sådane åtgärder, som till lots—inrättningens förbättrande verksammast kunna leda.
Stockholm den 51 Juli 1857.
Herr Henschen reserverade sig i afseende på motiveringen af beslutet om fyrar å Gottska Sandön samt formuleringen af beslutet rörande fyr-inrättning å Brämön. 24 Stats- samt Allm. Best.- och Ekon.-Utsk.
Utlåtande N:o 46.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 4 Aug. 1857, kl. 3 a. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om nedsättande af en kommitté för utarbetande af förslag till ordnande af allmänna helsovdrden.
Hos Högloflige Ridderskapet och Adeln har Herr Bildt, D. G., uti väckt motion, anfört, att det vore ett lika säkert som beklagligt faktum, att sjukdomar ej blott alstrade fattigdom inom samhällen, utan äfven fysiskt och moraliskt elände af hvarjehanda slag.
Genom att förekomma sjukdomar och epidemier, genom att befordra allmänna sundheten, lade man deremot en god grund till folkets trefnad och lycka; ty man skulle kunna säga, att "nationens helsa vore dess välmåga.”
Vigten af de anordningar uti ett land, hvilka hade till föremål att förbättra allmänna helsotillstånd^ vore således lätt insedd och bevisades häst af den välgörande inflytelse desamma utöfvat i de länder, der i detta afseende de största framstegen blifvit gjorda.
Sålunda hade i Frankrike, England och Belgien resultater vunnits och med statistikens tillhjelp blifvit lagda i dagen, hvilka hurö det ojäfaktigaste vittnesbörd, att genom upphjelpande af de arbetande klassernas sanitära vilkor, genom befrämjandet af sundare bostäder, verkstäder och så vidare, genom vattenledningar tusentals menniskor blifvit räddade från en olycklig samhällsställning och en för tidig död.
Utan tvifvel behöfdes äfven dylika mått och steg vidtagas uti Sverige.
Sådant påpekades dels af den allmänt rådande sjukligheten både i städerna och på landsbygden, dels af de epidemiska sjukdomarnes täta besök och den betydliga mortaliteten, syrinerligast i Slockholm.
Väl hade under de allra sista åren åtskilliga kommuner vändt sin uppmärksamhet häråt, och hvad hufvudsladen anginge, vore det bekant, att dess nu varande styrelse varit, i hvad på den ankomme, verksam i denna riktning.
Öfverallt återstode dock det mesta, ty det funnes en mängd omständigheter, Stats- samt Allm. Best.- och Ekon.-Utsh.
Utlåtande N:o 16. 25 ständiglieter, som äfven med en god vilja icke kwrule aflijelpas, såsom öfverbefolkning i trånga boningar, uthyrande af osunda lokaler m. m., så länge ej någon ordentlig lagstiftning rörande desamma existerade, och utan en sådan lagstiftning kunde sundhets-polisen omöjligen blifva anordnad såsom den borde vara.
Bland anordningar, som här i landet saknades, men hvilka utan tvifvel skulle vara af högsta vigt, har motionären företrädesvis omnämnt de institutioner, som i Frankrike och Belgien kallades sundhets-råd (Conseils de Saluhrité) och hvilka vore inrättade såväl inom landt-kommunerne som i hufvudstaden och i öfriga städer, äfvensom en lag, rörande sundhets-angelägenheter i allmänhet, vare sig uti afseende på boningar eller näringsmedels förfalskande m. m.
Då det vore omöjligt att uti en motion framlägga fullständiga förslager i detta ämne, helst dertill erfordrades specialkunskaper, dem motionären icke, enligt eget förklarande, innehade, har han till ”Rikets
Ständer hemställt om angelägenheten deraf, att hos Kongl. Majit anhålla, det Kongl Majit täcktes nedsätta en kommitté af sakkunnige män, de der, efter tagen kännedom om hufvudstadens och hela landets helsovårds-förhållanden, uppgjorde ett förslag, att på ett ändamålsenligt sätt ordna desamma i enlighet med den hygieniska vetenskapens närvarande ståndpunkt, jemte förslag till helsovårds-lag och sundhets-polisens bättre organiserande, äfvensom föreslagit, att Rikets Ständer ville bevilja ett anslag af 10,000 Ridr Banko, för att till nämnde ändamåls vinnande af Kongl. Majit disponeras.” Sedan Ridderskapet och Adeln remitterat denna motion till behandling af Sammansatta Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, har Utskottet tagit densamma i öfvervägande, dervid Utskottet funnit, hurusom de förhållanden, som med den allmänna helsovården stå i ett nära sammanhang och derpå utöfva ett stort inflytande, icke äro ordnade såsom önskvärdt vore.
Utskottet håller före, att förnämsta orsaken härtill är att söka uti bristen på en omfattande lagstiftning, rörande sundhets-polis m. m. och tror att ett bättre förhållande i afseende på den allmänna helsovården vore att emotse, derest en ändamålsenlig lag funnes i detta ämne stiftad.
För åstadkommande häraf har Utskottet ansett sig böra tillstyrka Rikets Ständer, att uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, att Kongl. Majit täcktes låta utarbeta förslag till lag rörande sundhets-förhållandenas ordnande inom Riket, samt, sedan vederbörande deröfver blifvit hörde, i ämnet aflåta Nådig Proposition till Rikets näst sammanträdande Ständer.
Bih. M R.
Prot. 1856 $ 1857. 4 Sami. 2 Afd. 6 Hafi. 4 26 Stats- samt Allm. Best.- och Ekon.-Utsk.
Utlåtande N:o i6.
Af Herr Fåhraus, O. I.: ”Ense med Utskottets majoritet derom, att den allmänna helsovården utgör ett ämne, som är synnerligen förtjent af Stats-magternas uppmärksamhet, kan jag dock ingalunda instämma i den åsigt, alt för anstalternas bristfällighet i delta hänseende bör sökas bot uteslutande eller hufvudsakligen genom lagstiftning.
Ovedersägligt är, att i vissa delar lagstiftaren kan och hör mellankomma för helsovårdens befrämjande genom tjenliga polis-föreskrifter, såsom med afseende å den yttre renhållningen, eller till förebyggande af näringsmedels förfalskning och mera dylikt; men att lagstifta t. ex. för enskilda husbyggnader i ändamål att förhindra öfverbefolkning i trånga boningar, eller om vattenledning i städerna, kloak-system o. s. v., låter icke verkställa sig, utan att intränga i den enskilda hushållningen på ett sätt, som vore oförenligt med grundlagarnes helgd.
Dylika anstalter, som vattenledningar i städerna, visserligen nyttiga, men äfven kostsamma, kunna, så länge Staten ej vill belasta sig med kostnaden, endast blifva föremål för kommunernas egen omtanka.
Skulle ock anläggandet kunna föreskrifvas, hvad medel egde man att förmå någon att, emot sin vilja, deraf begagna sig?
Att inrätta sjukhus, skolor, kaserner och andra allmänna byggnader efter antagna sanitära reglor med afseende på nödig luftvexling för det antal menniskor, som der inrymmas, är fullkomligt i sin ordning.
För industriela anläggningar, der ett större antal barn användes, vore tilläfventyrs föreskrifter i denna syftning i viss mån äfven tillämpliga.
Men, om det i detta hänseende skulle kunna reglementeras för kommunernas och enskildes byggnader i allmänhet, huru kontrollera verkställigheten deraf?
Ett fattighus kunde byggas i år efter nu befintligt antal fattighjon.
Nästa år kan detta antal vara fördubbladt.
Icke längesedan var det fråga om att få vissa grunder bestämda för båtsmans-torpens bebyggande.
Man ansåg sig icke derom kunna omedelbart lagstifta, ulan frågan gjordes beroende af rotehållarnes frivilliga begifvanden.
Många rotar vägrade all förändring.
Dock äro ej få båtsmans-familjer med afseende å lufttillgången i bostäderna lika vanlottade som befolkningen i de sämsta fattigstugor.
Antagom ock att enskilde kunna tillhållas alt inreda sina hus efter rymligare dimensioner; men om i ett rum på 600 kubikfot inhysas 10 personer i stället för 5 i ett rum på 300 kubikfot, hvad vore dermed vunnet?
Skulle aflägsnandet af för helsan skadliga gas-arter kunna blifva föremål för en allmän Stals- samt Allm.
Best- och Ekon.-Utsh.
Utlåtande N:o 16. 27 positiv lagstiftning, så fordrade derjemte konseqvensen alt förbjuda en heljmängd industri-grenar, såsom alun-tillverkning, glas-blåsning, ja ali grufve-drift.
I de Hesta, om ej alla, rikets städer är det samfällda utrymmet af för hyra tillgängliga bostäder långt ringare än som för befolkningen fordrades efter sanitära grunder.
Att under sådana förhållanden förbjuda hus-egare att inrymma flera hyresgäster, än dessa grunder medgifva, vore alltså att göra en stor del af städernas befolkning husvill.
Emellan att bo trångt och vara husvill kan valet dock för ingen vara tvifvelaktigt.
Flerestädes sträfvar numera kommunal-andan att bereda arbetareklassen sunda bostäder.
Det synes vara, om icke det enda, åtminstone det lämpligaste sättet alt afhjelpa det bristfälliga i denna del.
Med hänsigt till alla de förhållanden, som ligga mera inom det enskilda området, har Iicgeringsmagten, såsom jag föreställer mig, för det åsyftade ändamålets vinnande icke mer än ett antagligt medel, — att vägleda genom upplysning.
Med tillgång till erforderlig upplysning skola våra sundhets-nämnder helt visst fylla sin bestämmelse utan behof att, enligt motionärens anvisning, ombildas efter mön stret af de Franska och Belgiska Sundhets-råden.
På grund af det anförda tillstyrker jag för min del, att Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Majit må täckas uppdraga åt sakkunnige män, att, sedan de angående helsovården nu gällande polis-stadganden blifvit öfversedda, afgifva underdånigt förslag till de förändrade eller fullständigare föreskrifter härom, som af omständigheterna linnas påkallade, äfvensom att i de delar af helsovården, som icke egna sig för lagstiftning, utarbeta en lättfattlig afhandling, innehållande för ändamålet lämpade anvisningar och råd åt allmänheten, samt alt Kongl. Maj:t, sedan berörde uppdrag blifvit fullgjordt, ville, efter pröfning af kommitterades förslag, utfärda ny allmän författning, angående ordnandet af sundhets-anstalterna och i sammanhang dermed låta offentliggöra samt på tjenligt sätt hland allmänheten sprida den särskildt utarbetade afhandlingen i ämnet.”
Häruti instämde Herr Björnstjerna, J. M., Herr Henschen och Herr Berglund.
Af Riksdags-fullmäktige Petter Jönsson, Lars Rasmusson och Anders Medin.
Herr Doktor Nordlander, Herr Prosten Millén, Herr Lektor Sondén och Herr Bodell tillkännagåfvo, alt de icke uti beslutet deltagit.
STOCKHOLM, tryckt hos N. Marcus, 1857.
Besv. och Ékon.-Ulskollets Utlåtande Jr? 17. 1 M 17.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 24 Aug. 1857, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af våckt motion om förflyttning af skyl digheten att fortskaffa resande frän elt enskildt åliggande till ett Statens bestyr, samt all i sådant afseende ett stats-anslag af minst 3 millioner
R:dr måtte anvisas och ställas till Kongl. Maj:ts disposition.
Uti en tios Högloft.
Ridderskapel och Adeln väckt motion tiar Herr Grefve Anckarsvärd, Carl Henrik, anfört, hurusom det för bans ära och känsla åstadkoinme ett alltför skärande missljud, då han, vid uttalandet af benämningen fri och sjelfständig svensk jordegande man, icke kunde frånskilja sig medvetandet alt denne så kallade frie man hade elt åliggande att, på skjutsrättarens anmaning, understundom nödgas spänna sin häst ifrån plogen och sina dragare ifrån sädeslasset, ofta vid ett tillfälle då inbergandet af dess gröda storligen inverkade på hans bestånd under ett kommande år, och detta för att ställa sina hästar för den ofta nog för blott sitt nöje resandes vagn, och under den förödmjukelsen, att under en obeqväm ställning få, efter omständigheterna, hänga sig på åkdonet, för att vara vittne till sina hästars misshandling af den främmande kusken, och att omsider, framkommen till gästgifvaregården, emot en spottpenning af 24 sk.
R:mt. för den tillryggalagda milen och understundom för de 2:ne få det ej afundsvärda nöjet att barbacka rida hem; att hafva dagsverket försatt och dragarne ej allenast för den dagen, utan äfven för den kommande otjenstbara i lyckligaste fallet, och då icke någon grund till förstörelse vid skjutsnings—tillfället blifvit kreaturen bibringad.
Man ifrade för jordbrukets uppkomst, man bekostade lar.dtbruksskolor, aflönade agronomer och åkerbruks-kemister, förordade häst- och born-boskapernas förbättrande, föranstaltade små och stora landtbruksmöten, hvarvid ordades vidt och bredt Bih. till R.
Prot. 1830 & 1837. 4 Sami. 2 Afd. 7 Baft. 1 Stals- samt Allm.
Resv. och Ekon.-Utskottets Utlåtande M 17. om sjelfva modernäringens värde, om medel och utvägar att upphjelpa den, men emedan det för de inflytelserikare samhällsklasserna vore beqvämt, fördelaktigt och angenämt, att för en högst lindrig, det lemnade arbets-bidraget på långt när icke motsvarande betalning, låta fortskaffa sig genom en tvångs-inrättning; så blundade man för ett af de obestridligt största hindren för någon allmännare jordbrukets uppkomst inom vårt land, nemligen skjutsnings-skyldighetens inflytande på jordbruket, och några kraftåtgärder till det ondas afhjelpande afhördes derföre icke.
Motionairen föreställde sig att det ålåge staten att afhjelpa ett så beskaffadt missförhållande, att då den egde tillgångar, i första rummet rikta sina tankar å undanrödjande af de inom stats-inrättningarne mest i ögonen fallande brister och att vid framläggandet af förslag, att genom någon ny, till stora kostnader ledande inrättning bibringa det allmänna en verklig eller inbillad fördel, icke åsidosätta åliggandet att upphäfva ett allt för ögonskenligt på statsborgarne hvilande förtryck, der något sådant förefunnes, Yid frågan att med utomordentliga ansträngningar åstadkomma jernvägar inom Sverige syntes tanken böra samtidigt och i första rummet fästa sig vid skjutsningsbesvärets öfverflyttande ifrån jordegendomen till staten.
Om nyhets-begäret, härmningslusten, den enskilda vinnings-beräkningen, en stark öfvertygelse om det allmännas blifvande gagn af inrättningen, vid tanken på jernvägars införande i Sverige, komme i kollision med tanken att lyfta skjutnings-besväret ifrån Svenska jorden, då äfven detta ej kunda ske utan uppoffringar ifrån det allmänna, så hade hos motionären åtminstone aldrig någon tvekan uppstått, åt hvilkendera sidan af ett så beskaffadt kollisions—förhållande öfvervigten borde gifvas.
För att, yttrar motionären vidare, friköpa sig ifrån den förfärliga våldgästningen, nödgades den oprivilegierade jordegaren under ett tidehvarf för orediga och outvecklade begrepp om medborgerliga rättigheter och skyldigheter, om allas likhet inför lagen, åtaga sig skjutsnings-besväret, hvilket således räknade sin härkomst ifrån våldets makt och som qvarstode såsom en afföda ifrån magtens äktenskap med orättvisan.
Nutiden yfdes och visst icke utan skäl öfver stora framsteg på civilisationens bana, men härvid förekomme likväl anleduing till en ej ringa förundran, alt man hos oss, under ett så långvarigt representativt stats-skick, annu icke i likhet med hvad i det öfriga Europa föregått, hunnit afhjelpa ett sådant förtryck, som skjuts— ningsskyldigheten innebure och som inom hela den bildade verlden ställde den så kallade fria svenska jordegande mannen i detta hänseende ensam jemförlig med den ryska muchiken eller med den lifegna ryska bonden.
Förhållandet i detta som i andra missförhållanden hos oss torde finna en väsentlig förklaringsgrund uti lagstiftningens sammansättning af ett stånd, som egentligen skjutsade, och af 3:ne som begagnade sig af det för svensk sjelfständighetskänsla förnärmande fortskaffningsmedlet.
Motionären lade lagstiftningen till last att icke förr hafva gjort detta bland våra stats-inrättningar under vår tid nesliga förhållande till föremål för ett allvarligare Stats- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Utskottets Utlåtande M 17. 5 och mera genomgripande bearbetande, än som hittills någon gång vanmägtigt försökts ifrån en och annan enstaka röst inom representationen.
Utöfver det nesliga, utöfver det för den frie svenske mannen förnedrande uti skjuts-skyldigheten, förekomme äfven uti den ojemna fördelningen af detta besvär en alltför mycken i ögonen fallande orättvisa.
Vid en allvarlig bearbetning af denna fråga, förekomme genast huru de, till de större vägarne närboende, vore ojemförligt hårdare af skjuts-besväret tryckte an de mera aflägsne, hvilka deraf bade mindre och understundom alls ingen känning.
Allt jemkande med rättsvidriga förhållanden ledde sällan till något tillfredsställande upphäfvande af deras tillvaro och tidtals med några öre förhöjda skjuts legor kunde ej åstadkomma det ondas upphäfvande från sjelfva roten.
Det funnes exempelvis ingen billighetsgrund uti tvånget för dem till Stockholm närboende skjuts-skyldige att för befrielsen från hållskjutsen nödgas genom nyligen förhöjd afgift erlägga ända till 60 R:dr R:mt årligen för hemmanet, under det andra skjutsskyldige hemmansegare inom riket till mångfaldigt lägre pris frigjorde sig från skjutsnings-skyldigbeten.
Uti föreställningen att Sverige vore i större behof af jernvägar än af den svenske frie jordegandens frikallelse från det onaturliga, rättsvidriga och förnedrande skjuls-åliggandet, läge ingen sanning, då, ibland alla för den administrativa omtankan påkallade omsorger, samhälls-medlemmarnes befrielse från ett icke mera tidsenligt förtryck otvifvelaktig!, åtminstone efter motionärens åskådningssätt, utgjorde den främsta och mest magtpåliggande af alla.
Tiden syntes nu vara inne alt afhjelpa ett så beskaffadt verkligt ondt, som skjutsnings-skyldigbeten företedde.
Man borde ingalunda förebära att skjutsningsbesvär genom jernvägar af sig sjelf kommer att upphöra.
Ett sådant påstående innebure ingen på erfarenhet grundad sanning.
Post-inrättningarne för resandes förskaffande hade sedan långliga tider tillbaka uti andra länder föregått inrättningen af jernvägar och de bestode ännu och måste bestå i jemnbredd med dem, såsom ett oundgängligt civilisationens behof.
Tiden syntes nu oafvisligen vara inne, att genom post-inrättningens införande efter utlandets mönster äfven hos oss på det allmänna öfverflytta bestyret att fortskaffa resande.
Tiden svnles ock härtill oafvisligen vara inne, då statsverket företedde för vårt land så högst ovanliga tillgångar för å bane bringandet af denna vigliga och maktpåliggande sambälls-angelägenhet.
Med anledning af hvad sålunda blifvit yttradt, bar motionären föreslagit, »det Rikets Ständer måtte, för deras del, besluta, att skyldigheten för resandes förskaffande förflyttas ifrån ett enskildt åliggande till ett statens bestyr, att såsom i andra länder förenas med post-inrättningen och att Rikets Ständer i detta afseende under de nästföljande 3:ne år till Kongl. Maj:ts disposition anslå minst en million årligen, jemte underdånig anhållan, det Kongl. Maj:t täcktes af besagde medel använda hvad som kan blifva erforderligt för ett ändamålsenligt och i, Stais- samt Allm.
Besv. oeh Ekon.-Utskottels Utlåtande JYt 17. för statsverket minst betungande ordnande af resandes förskaffande, utan annat än frivilligt biträde af enskilde, der sådant aftal kan komma i fråga,»
Vid föredragning häraf till remiss har Herr von Troil, Samuel Gustaf, yttrat, alt om han icke kunde i allo gilla den mörka skildring, som i motionen blifvit gjord af de skjutsskyldiges belägenhet, måste han likväl erkänna, alt skjutsniugs-skyldigheten vore ett för landtbruket särdeles tryckande onus, hvilket hotade att blifva det ännu mer och i samma mån som civilisationen utbredde sig och industrien ginge framåt, hvarigenom rörelsen blefve lifligare och de resandes antal ökades, samt att tiden nu vore inne, då man måste på ett eller annnat sätt, så fort som möjligt, om icke upphäfva, åtminstone lindra detta för landtbruket svåra onus, hvartill äfven gåfves flere utvägar, hvaribland förnämligast den, att, genom medels ställande till regeringens disposition, söka understödja uppkomsten af enskilda diligens-bolag, hvadan Herr von Troil såsom jemkning uti Grefve Anckarsvärds motion hemställt, huruvida det icke vore lämpligt att till regeringens disposition ställa ett belopp af ISO ä 200,000 R:dr R.-rnt om året, för att derigenom understödja bildandet af enskilda diligens-bolag, hvilka under en längre sträcka väg dagligen kundo fortskaffa resande.
En annan talare, Herr von Kock, Nils Samuel, som förklarat sig uti motionens syftning fullkomligt instämma, har åter framställt det förslag, att Konungens Befallningshafvande borde föranstalta om undersökning för att få utrönt antalet af de hästar, som borde hållas i beredskap att utgå på resandes anfordran och efter viss bestämd tid, äfvensom beloppet af den lega, dermed skjutsande, med afseende på lokala förhållanden, kunde anses vara skadeslös.
Derefter borde Konungens Befallningshafvande bestämma häslantalet och skjutslegans belopp, hvilket sistnämnde dock ej på något ställe finge öfverstiga 120 öre R:mt för mil.
Skulle vid derefter anställd entreprenad-auktion pålitlig man icke vilja åtaga sig skjutsens bestridande ens emot den af Konungens Befallningshafvande för stationen bestämda högsta sjutslegan, så skulle det belopp, som derutöfver i penningar årligen måste lemnäs entreprenör, fördelas emellan de hemmansegare, som hittills haft skjutsen vid gästgifvaregården sig ålagd, i förhållande till hvars och ens skjuts-skyldighet.
Entreprenad-tiden borde blifva 3 å 5, högst 10 år.
Efter dessa års förlopp och sedan derunder sannolikt en klass af entreprenörer uppkommit, som kunde konkurrera på alla skjuts-ombyten, hvarefter sammansättning till legans oskäliga höjning ej mera vore alt befara, kunde de nu skjuts-skyldige alldeles befrias från tillskott för skjutsen.
Sedan Grefve Anckarsvärds motion delgilvits de öfriga Riks-Stånden, har densamma, vid föredragning hos Bonde-Ståndet, blifvit af Riksdags-fullmäktigen Paul Fritz Mengel från Upsala län upptagen såsom egen motion, hvarefter den, tillika med de många yttranden, som deröfver afgifvits, remitterats till Stats-Utskottet.
Sammansatta Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, till hvars Stats- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Utskoltets Utlåtande M 17. förberedande behandling denna fråga sedermera blifvit öfverlernnad, bar tagit densamma i noggrannt öfvervägande.
Att ingå i någon utredning huru skjutsnings-besvärel ursprungligen blifvit fästadt vid jordbruket eller hvad giltighet må tilläggas motionärens antagande, att de oprivilegierade jordbrukarne fordom funnit sig föranlåtne alt derigenom friköpa sig från våldgästning, anser Utskottet icke vara erforderligt.
Ehvad häfdeforskarens uppgifter härom må finnas mer eller mindre tillförlitliga, så kan det dock i hvarje fall af ingen förnekas, att ifrågavarande hufvudgrund för skjutsnings-anstalterna under århundraden bestått och genom statsmagternas fortsatta lagstiftning vunnit den helgd, som hvarje annan lagstadgad samhälls-inrättning, deruti ändringar icke med Ibg kunna påyrkas, utan med hänsigt till det allmännas rätt och fördel.
Äfven från denna allmännare synpunkt betraktad!, har dock skjulnings-besväret, som i öfrigt icke drabbar landet ensamt, utan äfven städerna, gifvit skäliga anledningar till klagomål i samma mån, som landets befolkning och industriela rörelse tillvext.
Den lifligare rörelsen har nemligen icke blott ökat tyngden af detta besvär i och för sig sjelf, utan ock verkat till allt menligare hinder lör jordbruket att ostördt använda tillgängliga arbetskrafter för näringens ändamålsenliga skötsel; icke att förtiga ett ännu värre ondt, som följt delta skjutsnings-system i spåren, eller dess förderlliga inflytande på sedligheten, genom det oregelbundna och arbetshågen qväfvande lefnadssätt, som skjutsnings-bestyret medfört.
Alla dessa olägenheter och brister hafva långt före detta blifvit insedda och erkända.
Lagstiftarne hafva ock lagt sig vinn om att afhjelpa dem, för så vidt det, utan rubbning af hufvudgrunderne, kunnat ske.
Så hafva tid efter annan och sednast genom Kongl. Cirkulär-brefvet den 11 Februari 1832 åtgärder blifvit anbefallda, i ändamål att minska eller afskaffa hållskjutsen och genom Kongl. Cirkulär-brefvet den 2 Augusti 1844, hafva, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Rikets Ständers förslag, likaledes föreskrifter utfärdats, syftande att befrämja entreprenader för skjutsnings-bestyret; hvarförutan, till lindring i detta besvär, skjutslega!) gång efter annan blifvit förhöjd.
Hvad med dessa åtgärder vunnits har dock icke motsvarat det afsedda ändamålet.