Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har likväl ej kunnat lämna utan sfseende, huruledes Allmänhetens rätt och säker, het synes påfordra, att Assignanter, genom något lämpeligt band, må afhållas från alltför vidsträckta speculationer i denne väg, såsom både ledande till en i flere afseenden menlig concurrence af enskilde invisningar med det egenteliga löpande myntet, och jemväl någon gång äiventyrlige för Medborgares välfärd.
I sådan afsigt får Utskottet till de Respective Ståndens vpplysta ornprofning vördsamt hemställa, om icke lämpeligt vore, att, under iakttagande af hvad löre detta finnes föreskrifvit, i afseende på den minsta valeur, hv3rå Privates Assignationer på Ulanften få utfäidas, det derjemte må stadgas, att sådane Assignationer hädanefter skola inom Sex Månader från hvarje assignations dato, till inlösen hos Ranken presenteras, vid äfventyr att, efter nämnde tid, derstädes ej emottagas, utan ålerlemnas till Presentanten, hvilken ela eger att hålla sig till den, sorn Assignationen uigifviti Ranko-Utskottets Retänkandeh. 4 lij' Börandes härvid enahanda undantag i afseende på Publika Verk och Allmänna Inrättningar blifva gällande, som Banko-Utskottet i Dess förra Betänkande i fråga em Assignationers Advigering, föreslagit.
Genom Banko-Utskottets nu afgifne Utlåtande, torde en af Riksdagsmannen J, M. Wessing hos Hedervärda Bonde-Ståndei väckt och till Banko-Utskottet remitterad motion i samma ämne, tillika få anses besvarad.
Någre Ledamöters inom Utskottet yttrade meningar, blifva, enligt förbehåll, medelst serskildt Protokolls-Utdrag bifogade.
Stockholm den 6 Maij i§i8.
Ständers Banko-Utskott vid Urtima.
Riksdagen i Stockholm den 28 April 1818•
Herr Bruks Patron Milander yttrade:
Enär Set är afgjordt, att ingen Advis skall äga rnrri, och Assigneringen kommer, som tillförene, att fortfara, hvilket i mångå delar lättar rörelsen och befordrar Näringarne, så kan jag icke för någon del finna det vara i sin ordning ålägga den, sorn tagit en Assignations-Sedel för god, att inom viss tid nödsakas insända Invisningen till Banken, utan må det bero af honom sjelf.
Det lunde ju hända, att en dylik Sedel blefve lig. gande bland andre penningar, och sådant blefve afglömdt tills Fatalie-tiden vore förbi, hvilket för Innehafvaren skulle medföra besvär och olägenhet.
Jag för min del vågar ödmjukast hem - 4i6 Banlo-Utskottets Setiinkanden stalla, att ingen Prsescriptions-tid må föreskrifvas, utan med Assigneririgen få förfaras efter nu gällande författningar.
Herr Biskopen Doctor Ahnqvist ville äfven för sin del hafva yrkadt ett orubbadt bibehållande af de, angående Assignering på Banken, utfärdade Författningar.
De flere skal sorn emot ilen förut tillstyrkte
Ad viseringen, blifvit så väl inom Högloft, Utskottet som uti RiksStånden förebragte, syntes Herr Biskopen lika gällande i afseende på alla sådane band och hinder, hvilka, utan att pä något satt oka Allmänhetens säkerhet, endast skulle försvåra Penninge-rörelsen och den enskilda crediten, och derigenom försätta flere, serdeles de aftägsnare J.andsorier, uti yttersta förlägenhet.
Herr Hof-Rätls-Rådet
Heijkenschiihl kunde så mycket mindre finna anledning, att nu lägga nya och ovanliga svårigheter för begagnandet af den urgamla rättigheten att assignera på i Ranken insatte Penningar, som Herr Hof Rätts Rådet tvärtom just nu, sedan Penninge-insättning i Discoriterne upphört, trodde tiden vara inne, då berörde Assignerings rättighet åter kunde vidtaga, och till allmän lättnad och förmån på förr vanligt sätt begagnas.
Den foreslagne förändringen, medelst viss prasscriptions-tid för Assignat tioners inlösen, kunde, efter Herr Hof.Mätts-Rådets (anka, aldrig blifva nyttig, och vöre desto, mera öfverflödig, sorn de i Författningarne stadgade controller hittills alltid funnits tillräcklige att trygga så väl det Allmänna sorn hvarje enskild mot befarade missbruk.
Herr Majoren friherre Hjerta ansåg lika. Banko-Utskottets Betänkandeti, 417 ledes i nila afseenden bäst vara, att vid Bankens äldre Författningar, rörande Assigneringen, framgent fmge förblifva då ingen af de foreslagne förändri ngarne, efter Herr Baronens tanka, vore ledande till ändamålet, men deremot ofelbart skulle medföra flera betydande olägenheter.
Hvad den i Utskottets förra Betänkande föreslagne Advisering beträffar, trodde Herr Baronen sig i synnerhet ej böra lämna utan afseende den obehagliga ställning, hvaruti Banko-Styrelsen derigenom vöre försatt, att å ena sidan, så lange tillgång för hvarje presenterad Invisning finnes, hvarken kunna hindra eller för allmänheten kungöra en tillaiventyts skeende Assignering öfver den innestående Fonden, men likväl å den andra, just i följd af en sådan kännedom, iklädas ett slags ansvar för Allmänhetens säkerhet, hvilket ofelbart skulle mot denna Styrelse åberopas, i fall någon olägenhet eller förlust för Assignations-Innehafvare genom Assignerings-rättens missbruk möjligen någon gång skulle yppas.
Beträffande åter hvad nu blifvit föreslagit, angående viss Prescriptions-tid för Assignationers inlösen, fann Herr Baronen, dels, att, i anseende till mängden af de i Banken dagligen inkommande Assignat ioner, en pålitelig coniroll i denna delen svårligen utan hinder for Arbetets fortgång kunde åstadkommas, dels att den olägenhet derigenom skulle drabba egenteligen de ordentligaste Assigriauter, hvilkas Invisningar, i följd af ägande Credit, alltid sist i Banken presenteras, att ofta for inlösen deraf, nödgas hålla dubbel fond, enär det ej kunde be* xäknas, till hvad belopp dylika Assignationer 418 Hanlö-Utslottets
Bettinlandenl kotnrao att ofver tiden utelopa, och salunda, efter fruktlöst presenterande i Banken, oaktadt der innestående Fond, falla Utgifvarens enskilda tassa till last.
Uti enahanda tanka instämde jemväl Herr Protokolls-Sekreteraren Hammarhjelm, Herr StatsSekreteraren Lannerstjerna och Herr Grosshandlaren Settervall.
Och skulle desse serskilde meningar, enligt förbehåll, bifogas Utskottets förnyade Betänkande till Riksens Högloft.
Ständers Banko-Utskotts förnyade Betänkande, angående förändring a f de inom Banko-Verket gällande be fordring s-grunder, enligt hvilka tredjedelen af Bankens C ommiss arier vid inträffande ledigheter tillsättes endast af Frälse män. Banko-Utskottets Betänkande af den 10 sistl.'
Martii , angående en tillstyrkt förändring i grunderne för ledigblifvande Commissarie - tjensters återbesättande i Banken, har, i anledning af visse inom Högloft, llidderskapet och Adeln samt Välloft. Borgare
Ståndet dervid gjorde anmärkningar, blifvit till Utskottets förnyade handläggning återremitteradt.
De Herrar ^Ledamöter, sein inom Högloft.
Ridderskapet och Adeln yrkat Betänkandets åter - Bnnlo-Utsiottets
Bet anian deri: remiss, hafva, under erkännande att denna sak icke bör som en Privilegii-fråga anses, likväl icke velat medgifva, att den, såsom innefattande en med Representations - Espiiten och .BankoStyrelsens organisation förenlig, och på en gammal öfverenskommelse grundad rättighet, skulle kunna genom de Trenne Ofrälse Standens Beslut, emot Höglofl.
Ridderskapets och Adelns frivilliga begifvande, afgöras.
Banko-Utskottet får i denna delen åberopa det vid Utskottets förra Betänkande bifogade Protokolls-Utdrag , hvaraf inhämtas, att äfven inom Utskottet Höglofl.
Ridderskapets och Adelns Ledamöter, vid ämnets behandling, uti enahanda måtto sig reserverat; hvaremot Pluraliteten af de gme Ofrälse Ståndens Ledamöter val ej betraktat frågan utur en sådan synpunkt, men emedlertid funnit med en lämplig attention för Höglofl.
Ridderskapet och Adeln vara förenligt, att dess beslut i ämnet afvaktades innan de öfrige R.iks-Stånden derom inginge uti slutlig pröfning.
Utskottet, som, vid öfvervägande af de serskilda anmärkningarne, ansett en närmare utveckling af denna preliminair-fråga ej erfordras för hufvudsakens bedömmande, har tillika haft för ögonmärke, att, då den väckte motionen innefattar ett ämne af verklig vigt i afseende på Banko-Verkets Styrelse och förvaltning, den oväldiga pröfningen af saken ej. måtte lida genom, någon slags hänsigt till det Stånd eller den person, hvarifrån samma motion hämtat sin upprinnelse.
Hvad först angår den af en värd Ledamot (Herr Friherre Anckarsvärd) inom Höglofl.
Ridr 420 Banko-Utskottets Betänkanden. derskapet och Adeln yttrade tanka, att Bankens Cominissariat, såsom utgörande en Autoritet hvilIten i visst afseende motväger Banko - Fullmägtiges Autoritet, borde på sådan grund vara efter en lika princip organiseradt; så tror BankoUtskottet sig iiga skälig anledning till den förmodan, att Riksens Höglofl.
Ständer af deras
Full magt i ge ej böra befara sådane missbruk af detta vigtiga förtroende, att en dylik för Bankens styrelse högst menlig strid eller motvigt emellan befallande och lydande någonsin skulle påtänkas eller åsyftas.
Den, som äger att af en högre Autoritet till verkställighet emottaga Bud och Befallningar, bör väl icke i ett välbestäldt
Verk, om ärenderne skola hafva sin behöriga gång, kunna antaga egenskapen afen motvägande kraft, eller, med andra ord sagdt, vägra lydnad.
Annat är, att enligt utstakade grunder besörja visse delar af den inre Administrationen, att afgifva utlåtanden öfver förekommande ämnen da sådant äskas, och annat att motväga.
Fulmägtige eller Banko-Styrelsen organiseras med rätta efter Stånds-Representation i Staten ; men Bankens Tjenstemanna-Corps äger härmed ej någon gemenskap: helst Verkets båtnad synes vana alldeles oberoende af Tjenstemannens börd.
Den jämförelse med Högsta Domstolen och Rikets Arenders Allmänna Beredning _ som af samma värde Ledamot blifvit framställd, finner Utskottet ej vara till Banko-Verket fullt lämplig.
Inom Banken är ej fråga om någon egentelig
Domare pröfning, hvarvid omsorgen att förekomma ali misstänka om vald och partiskhet, utgör grunden for ett stadgadt förhållande emel - Banko-Utskottets Betänkanden. 421 Ian Frälse och Ofrälse personer; utan är Bankolrirattningen af den Allmänna syftning, att hvarje Bankens tjensteman, i stöd af sin lid och Em. betspligt, tnaste finna sig ovilkorligen förbunden till Allmänhetens betjenande, utan att ens behöfva känna den persons Stånd, sorn honom om biträde anlitar.
Till den yttrade farhåga, som skulle genom förändring af den hittills gällande ordningen, Frälsemän i en framtid blifva fran Coramissarietjensterne uteslutne, finnér Banko-Utskottet in. gen anledning, enär, efter hvad erfarenheten hittills äfven inom Banko Verket ådagalagt, en till rättvis befordran förtjent skicklighet lika visst bland Fralse som Ofrälse Tjenstemän kan stå att finna.
Så länge Riksens Ständers Fullmägtige med urval blifva fästade vid detta vigtiga Verks Styrelse, kan ock, med all tillförsigt, oväld och rättvisa af dem förväntas.
Skulle åter vid något tillfälle misstag äga rum i afseende på befordrings lagarnes tillämpning, och bedömrnandet af sökandes olika förtjenster, är det alltid öppet för den förbigångne, sorn tror sig hafva lidit orätt, att, vid inträffande Revisioner eller Riksdagar, hos Ständernes Revisorer eller BankoUtskott söka och erhålla en billig upprättelse.
Der en allmän täflan äger rum, och ingen annan consideration kommer i fråga, än en öfverträffande skicklighet i förbindelse med anciennitet, kan lika möjeligen inträffa att Frälsemän i framtiden till vida större antal, än nu finnes bestämdt, blifva vid Commissarie-beställningar emploijerade.
Af en värd Ledamot inom samma Respec - 42 2 Bänto- TJishotUts Betänkanden. tive Stånd, (Herr Grefve Schverin) har blifvit föreslagit, att i händelse, vid inträffade ledighet, ingen nog skicklig Frälse nian skulle inom den lägre Tjenstmanna - Corpsen förefinnas, som till Comrnissarie-beställning kunde blifva uppflyttad* en dylik Person heldre borde utom Fanken uppsökas, än att nu skulle medgifvas upphäfvande af omförmälde från äldre tider stadgade och gällande Praxis.
Utskottet bor härvid erindra, att sådant blef-’ ve för de Ofrälse Tjenstemän inom Verket, hvilka ägde erforderlig skicklighet och tjenste-åider, ännu mera förnärmande än sjelfva den befordringsgrund som i detta hänseende funnits obilr lig och klandervärd; Och Utskottet anser af flere skäl nog tydligt, att Banko-Verket och dess tjenst, genom vidtagande af det föreslagne correctivet, på det hela ej skulle komma att vinna.
Den af en värd Ledamot inom Vällofl. J5orgare-Ståndet (H:r Schvan H. N.) gjorde anmärkning, att med det förbehåll, Banko-Utskottet bifogat i afseende å alla nu inom Banken varande Ordinarie tjenstemän af Frälse-Ståndet, tiden, då den föreslagne nya Ordningen kommer att taga sin början, skulle blifva nog aflägsen; kan visserligen till dess rigtighet ej bestridas; meri, då, enligt den öfvertygelse Banko-Utskottet fattat, och inför de respective Stånden sökt motivera, ett hastigt upphäfvande af ifrågavarande uråldriga befordrings-grund, skulle innefatta en märkelig orättvisa mot de Frälse män, som redan i Bankens tjenst uppoffrat flerårig tid och möda, kan Utskottet ock ej anse biligt att liden för en Banko-Utskottets
Betänk anderi^ 423 sådan förändrings vidtagande skulle blifva i någon nion förkortad.
Sluteligen, och med anledning af hvad inom Vallöf!.
Borgare-Ståndet förekommit i fråga om de inom Banko-Verket gällande befordringsgrunder i allmänhet, får Utskottet meddela den upplysning, att
Utskottets afsigt ej varit att derutinnan tillstyrka någon vidare förändring, än den som blefve en följ.d af de Respective Ståndens bifall till Utskottets Betänkande i Hufvudsaken.
Då, enligt Bankens äldre befordringslagar, rättigheten till hugkomst vid ledige beställningars återbesättande, grundar sig på skicklighet och förtjenst samt alder i tjensten såvida nämnde egenskaper dermed finnas förenade , och Herrar Banko-Fullmägtige i öfrigt, hvad Cotnmissarie-tjensten beträffar, fått sig tillagd den vidsträcktare pröfningsrätt, som, i anseende till den med desse beställningar förenade Administration, är lika billig som nödvändig; anser Utskottet Bankens förmon, i förening med dess tjenstemäns tillständiga rätt, härigenom i möjeligaste måtto iakttagen och bevarad, I grund af hvad sålunda anfördt blifvit,' finner Banko-Utskottet af de gjorde anmärknin-j garne ej skäl att frångå hvad dess förra Betänkande i ämnet innehåller; hvilket alltså de Respective Ståndens förnyade pröfning och decision vördsamt underställes.
Och hafva Ledamot terne af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln härvid förnyat deras vid nämnde Betänkande bifogade Reservation.
Stockholm den 15 Maij 1818.
4-2 4 Santo-L tstottets Betänkanden.
K:r 44.
Ständers sammansätta Statsoch Banko-Utskotts Utlåtande öfver Anmärkningar vid Utskottens under den 3 April 1818 eif gift ne Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:t Kådiga Proposition den 10 December 1817, an* gående Allmänna Penninge-rörelsen och Myntvärdets upprätthållande, Sammansatta Stats* och Banko-Utskott <*n hafva fått emottaga de anmärkningar, sorn, i anledning af förenade Utskottens Betänkande under den. 3 näst letine April, angående Feninge-t örelen och Myntvärdets upprätthållande, inom de Respectiv(* RiksStånden gjorde blifvit; och, då Utskotten desse anmärkningar nu besvara, erkänna de med förbindelse det tillfälle, som genom de fleste af deni blifvit Utskotten beredt, att sine åsigter närmare utveckla, meningarne förtydliga eller rättelser göra; hvaremot de få, som ifrågaställa möjligheten, det Utskotten skulle haft motsatt mening, eller andre afsigter än deni, som med ord och uttryck öfverensstämma, helt och hållit sättas å sido, till det afseende de för sig måga förtjena.
Utskotten hafva deras lika mödosamma som ansvariga kall, efter öfvertygelse och samvete, med nit utföra sökt.
Rikets Ständers förtroende har gjort sådant till en ytterligare pligt, och är af allt för dyrbart värde att, mot bättre vetande, förverkas eller af olörtjenta beskyllningar kunna rub - Stats- och Banko-Utskottens Betänkanden425’ / .< rubbas, Möjligheten af misstag eller bristande förmåga, att ifrågavarande maktpåliggande ämne uti alla dess delar genomskåda, ärna Utskotten deremot aldrig underlåta att erkänna.
Utan elen ringaste afsigt, att vilja nedsätta Värdet af någon enskilds tanka, anse Utskotten, sig likväl böra fästa Rikets Höglofl.
Ständers uppmärksamhet på det särskildta förhållande med ifragavarande ämne, sorn, då det a ena sidan besvarar den anmärkning, att
Utskotten sig nog länge med dess utarbetande uppehållit , tillika torde hos hvar billig granskare gifva anledning till en rner än vanlig varsamhet vitTbedömmandet deraf.
Utom det invecklade i ämnets egen art, tillkomma de till våda gränsande följder af för handen varande särskilta brytning uti CreditförhåU ianderne, och omvexlingarne i Myntvärdet, sorn,’ så till sägandes, befallande indela det uti tvänne hvarannan alldeles motsatta, men hvardera för sig till ytterlighet bragta åsigter.
De i detta Rike mera än i andra Länder mar-i keliga skillnader uti locala förhållanden, samt den olika riktning, Närings-företagen och medlen, dertill erhållit uti den ena Provinsen mot den andra, gifva åt förenämnde bägge motsatser err ytterligare skarphet , sorn har till följd att, då de först sammanträffa, de mera såra än läka.
Fullmägtige från de af Rikets Provinser,1 der mängden näppeligen vet hvad Discont-Lån är: der den från Fadren mottagna Jorden, utan gravation af Fastighets - Lån, åt Barnen öfverlåtes, vidmakthållen och förbättrad under tiden Bihang till Rikt-St, Proc. igiy-lSiS- 6,tc Sami. Nrr 55, ^6, 4?6 Stats- och Banko-Utskottens Betänkande»< låtan Odlings-Lån; der binäringar redan hunnit till stadga och gjort idogheten hemmastadd och behaglig, genom trefnaden och oberoendet, sorn ga i dess spår; desse .Fullmägtige mätte medföra från deras
Ort helt andra begrepp om hvad sora för stadga och ordning i Myntväsendet kan vara lämpligt, än de, hvilka sett en stigande förlägenhet i enäkilta forhållanden , hastigt och med fart så gripa ikring sig, att flere Familier hotas med undergång, och nödgas öfvergifva den ärfda jord, på hvars upparbetande de användt egna tillgångar och arbetskrafter, jemte de af andre upplånta Capitaler.
Utskotten hafva under handläggningen vid arbetet, deladt för öfrigt med andre ärender, som tillhöra hvardera Utskottens särskildta befattningar, . erfarit detta förhållande och anse för pligt, att sådant Upprigtigt tillkännagifva.
Bankens återhämtade styrka, med ordning och stadga i Myntväsendet lill följd , mäste naturligen utgöra föremålet för de förres bemödanden; enär deremot den Ii/liga känslan af ögonblickets våda hos de sednare utesluter ali till framtiden sträckt beräkning af foljderne utaf de botemedel, som skulle medföra en hastig, om ari blott tillfällig hjelp.
1 bägge fallen kunna särskildta1 Intressens ensidiga beräkningar, det oagtadr, vara åsidosatte; och Utskottpn anse verkeligen detkiitiska förhållandet vara så eget och märkeligt, att, såsom bristande medborgerlighet, icke ens må stämplas yrkandet af ytterligheter i regleringen, vare sig a den ena eller andra sidan.
Det har behöfts tid och träget fortsatta öf - Stats- och Banko-Utskottens Betänkanden42^ ofverläggningar, att af dessa stridiga elementer utdraga ett resultat; och det är denna tid man orätt sammanblandar med det ringa rådrum, sorn dess Uppställning kunnat påfordra.
Om ock, såsom en värd Ledamot
Uti gjorde anmärkningar behagat yttra sig, 1823 års slut skulle vara deri epok, dit, efter Heres åsigt, denna Riksdags Ständer längst behöfva tänka, så, ehuru Utskotten icke veta sig hafva gifvit anledning härtill, skulle till deras ur säg t kunna anföras, att ett och annat Förslag har synts gå derpå ut, att mari borde tänka blott för dagen; mert livar dag häfver sin egen omsorg; och i en jemforlighet härtill äro
Fern år redan eli lång tidt i)å nu likväl, nästan utan allt Undantag 1 sjelfva principcjrne, och med få i deras tillämpning, Utskottens Ledamöter, 72 till antalet, hunnit blifva ense om det nu klandrade Betänkandet; så, om än just »letta bearbetande af mariga, kunde blifva en speciel orsak till någon theoretisk ofullständighet, bor deremot för otvifvelaktigt antagas, att icke Utan en genom ofta återhämtade ofverläggningar så till sägandes framtvingad ömsesidig eftergift uti de hvarannan motsatta fordringame, det mål vunnits, sorn, med högsta Uppmärksamhet på tidens särskilta kraf , likväl må bevara hälst några sådane oundgänglige materialer till en fastare byggnad , hvilka endast långsamt samlas, må åtminstone gifva vård åt något ännu groende frö till eri mera stadgad ordning.
Sådant anse Utskotten äfvenledes ännu, oaktadt hvad erindradt blifvit, vara resultat af de - 428 Stafs- och BanJto-Utsiottens Betänhanden'. ras arbete, och hvartill de generella grunderna uti förra Betänkandet framlades; men, enär nu emedlertid Utskotten funnit de flesta ammärkningar sä vida afvika frän ämnet, att, i stället för de egentliga grundernas granskning och debatterande, man öfvergått till detail-änmen, för att derifrån söka hämta bevis, icke för grundernes ogillande, men till styrka derföre, att desse uti verkställigheten icke funne tillämpning; så böra Utskotten vördsamt erinra derom, att Utskottens mening icke varit annan, än att framlägga generella grunder, för att få dem stadgade eller 'förkastade; hvadan detaillertie hvarken kunnat eller bordt i det generella Betänkandet erhålla den utveckling, hvartill de genom öfverläggningarne inom Utskotten redan blifvit bragte, men som ansetts tillhöra det reglementariska: hvarföre ock, enär
Utskotten af de gjorde anmärkningarne nu sättes i den oförväntande nödvändighet, att bevisa, det de framställde grunderne icke äro utan sammanhang med en möjlig och förutsedd verkställighet, som dem béfästar, men ej försvagar; må de Respective Riks» Stånden på Utskottens räkning icke skrifva, om målet just härigenom blifver draget ur sitt sammanhang, och en vidlyftighet deråt gifven, som möjligen torde försvåra dess behandling till afgörande.
Det hade, efter Utskottens tanka, varit en lämpligare ordning, att, derest, sedan granderne pröfvade och fastställde blifvit , uti Utskottens afgifvande Förslag till det reglementariska af deras tillämpning, funnits afvikelser eller sidane framställningar, som dem rubbat, du hänvisa Stats- och Banko-Utskottens Betänkanden'.
439 till efterföljd och iakttagande af de till grund lagde besluten, än att i förhand uppträda med en motbevisning af hvad Utskotten ännu icke i detail framlagt.
Nu emedlertid synes extractet af anmärk.1 bingarne inom Riks-Ståtulen påfordra Utskottens närmare förklaring i följande liufvudsakliga delar, nemligen: 1.0 Att Rörelse-Capitalet skulle blifva förminskadt mot hvad det var dr 1815. 2.0.
Att allmänna Läne-rörelsen skulle blifva förminskad mot hvad den var 1815. 3.0.
Att de föreslagne medlen till beredande af stadga dt Myntvärdet, vore antingen skadliga eld ler icke till ändamålet ledande, eller ofullkomlige, och 4.0.
Vissa detail-iimnen; jemte erinringar vid. sjelfva framställningssättet, i afseende pä saknadordning eller fullständighet i ärendets behandling, I anledning af första anmarkningsämnet j förekommer alltså följande:
Utskotten hafva, såsom en grund antagit' nödvändigheten att bibehålla Sedelmassan utan permanent förökning eller förminskning, samt att dervid tillika borde göras afseende på det rum bland couranta Myntet, Sorn Discont-papperen intagit.
Varder sådant i verkställigheten också iakttagit?
är alltså den fråga, som Utskotten nu gå att besvara.
.Dertill fordras bevisning i tvenne delar; den första : Om Rörelse •
Capitalet kommer till samma maximum det hade 1815, och den andra:
Om, så vidt det. af en Finance - reglering kan bero, det der förblifver: det vill Säga, om allt hvad som inflyter, åter utgår. 430 Stats- och Banko-Utskottens Betänkanden•
Utskotten mäste härvid erkänna, att, med verkellgt tvång af nödvändighetens kraf, mer för mindre sker, nf hvad i denna del är förutsatt; och, örn än Utskotten derigenom skulle förlama deras eget försvar mot de anmärkningar, sorn $:dje momentet tillhöra; anmärkningar, hvilka t en annan tid mot Utskottens Förslag med mera skäl skola göras gällande, än de, som nix i allmänhet frän den motsätta åsigten utgä; återgtär för Utskotten likväl icke annat, än att de päfordrade bevisen framlägga, Un vard Ledamot af Utskotten, Herr Fri* herre Cederström, anför, att Diskoruernes Lånerörelse, sådan 'den var den 31 December 1814, fikade Rörelse-Capitalet med 8,935,547 R:d 43 sk 5 r:st., dem han tillägger Banko- och Riksgälds Sedlarne i myntberäkningen; men hvilken Summa, efter haris tanka, nu skulle, enligt DB pkontvutrednings-planen, alldeles försvinna.