Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna motion besvarades af Stats-Utskottet i dess utlåtande N:o 152, mom. 17, och afstyrktes, bland annat, på den grund, »att olägenheterna al att en eller annan »domsaga under någon tid förvaltas af vikarie icke torde vara så betydande, som »motionären föreställt sig, helst derigenom äfven vinnes den fördel, att yngre tjenste»män erhålla öfning och erfarenhet i handläggning af domarer,göromål.»
Jemte det jag till svar å denna anmärkning mot mitt förslag får hänvisa till Lag-Utskottets utlåtande vid denna riksdag, N:o 2, deraf sig visar att Lag-Utskottet fått till sig hänvisat ett yttrande af Riksdagsfullmägtigen Mengel, med hvilken flere af Bonde-Ståndets ledamöter sig förenat, och hvilket går derpå ut, att Lag-Utskottet måtte taga initiativ till upphörande af de täta ombytena af tillförordnade Domare i Härads-rätter, får jag nu vördsamt förnya mitt ofvanomförmälda förslag om pension för Häradshöfdingar vid 65 års ålder.
Stockholm den 30 November 1862. 11. E.
Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862■ N:o 254. 619 HS:o 254.
Af Herr Bieykenskjöld^ Kdvard. angående pension åt Expeditionssekreteraren Daniel Hadorphs enka.
Den 10 Januari innevarande år afled vid närmare 80 års ålder f. d. förste Expeditious-sekreteraren i Kongl.
Ecklesiastik-departementets Expedition, Riddaren af Kongl. Nordstjeme-orden, Daniel Hadorph, efterlcmnande enka och tvänne barn.
Efter 44 års tjenstgöring i Kongl. Majis Kansli, erhöll Expeditions-sekreteraren Hadorph år 1848 afsked från sitt innehafvande embete i nämnda Expedition, der han öfver 20 år tjenade för endast den dåvarande kanslist-lönen.
Utan ärfd förmögenhet och med ringa löne-inkomster, var han urståndsatt att något samla för efterlefvande.
Sent inträdd i gifte, kunde hans tillgångar ej medgifva de dryga afgifter, som erfordrats för att i Civil-statens pensions-inrättning eller annan välgörenhetsanstalt förvärfva enka och barn rätt till understöd efter hans frånfälle.
Vid dödstillfället fanns i boet en behållning af endast 54 R:dr 97 öre, hvartill orsaken förefinnes dels i nyssnämnda förhållanden, dels ock uti inträffade oförutsedda förluster under Expeditions-sekreteraren Hadorphs sednare lefnadsår.
Då enkan sålunda med försvagad helsa, jemte en oförsörjd dotter och en åldrig, mer än 70-årig medellös moder, är i saknad af hvarje sådan fördel, som eljest brukar komma enkor efter Statens tjenare till godo, lära Ridderskapet och Adeln samt Rikets Ständer finna att hennes belägenhet är i högsta måtto bekymmersam.
Det är på grund häraf och i betraktande jemväl af den aflidnes under en ovanligt lång embetsmannabana i fyrfaldiga värf ådagalagda utmärkta skicklighet och red barhet, som jag hos Rikets Höglofliga Ständer vågar anhålla, att Enkefru Hadorph måtte, för sin återstående lifstid, varda på allmänna indragningsstaten uppförd till åtnjutande af en årlig pension af 600 R:dr Rimt.
Anhållande att denna motion måtte varda till Stats-Utskottet remitterad, får jag jemväl bifoga vidimerade afskrifter af prestbevis, transsumt af boupptecknings-instrumentet samt af Expeditions-sekreteraren Hadorphs meritförteckning.
Edv. Heykenskjöld, 620 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
Ä:o 255.
Af Herr stf Wetterstedt; lindvist angående anslag för en kommunikationsled emellan Nasafjells grufvor och Ranafjorden.
Utan tvifvel är det bäst om mineral-fyndigbeter genom enskilda personers industri och omtanka kunna utan Statens bidrag framdragas i dagen och göras fruktbärande.
Sådant bör ock kunna ske, då fyndigheten förekommer i bebodda och farbara trakter, men der vägar icke finnas eller desamma äro ofarbara, blir det större vinst för Staten att i någon mån understödja den enskilda företagsamheten, att frambringa lönande bergsbruk, än att rika malmer skola för all tid ligga begrafna i bergen, utan minsta nytta för den enskilde eller det allmänna.
Det är Nasafjells silfvermalms-grufvor, som här åsyftas.
Det kan icke förnekas, att Staten i första början ensam dragit försorg om dessa grufvors bearbetande och silfververks anläggande, innan detsamma öfverläts åt enskild korporation eller Borgerskapet i Piteå; efter förloppet af 10 år, under hvilken tid måste, i brist af arbetsfolk, en del i sender af Westerbottens regemente användas till grufvearbete; men, oberäknadt alla andra svårigheter, har dock den 40 mils långa vägen till Piteå, den närmaste staden på Svenska sidan, dit varor och effekter måste gå dels sjö-, dels landväg, der ingen väg fanns, efter många af- och pålast— ningar, hufvudsakligast hindrat framgången af Nasafjells silfververk.
Numera hafva förhållandena med Norrige så vida förändrat sig, att varutransporten från och till Nasafjell lärer utan svårighet få ske öfver Norrige, om nemligen kommunikation af några få mil mellan Nasafjell och Ranafjorden, en vik af Nordsjön, kan beredas, hvilket så mycket mindre bör möta oöfvervinnerliga hinder, som den om Nasafjell mest förfarne och insigtsfull Geschworner!
Horneman långt för detta ådagalagt möjligheten och fördelen af en sådan kommunikation med Nordsjön, då vattendragen \ mil från Nasafjell och än vidare skulle kunna begagnas.
Och för åvägabringande af ifrågavarande kommunikation för varutransport, vare sig sjö- eller landväg, vill jag göra motion derom, att Rikets Ständer, i förhoppning om framtida vinst för Staten och gagn för den fattiga landsorten, måtte bevilja ett anslag af 10,000 R:dr R:mt, för att användas dels till verkställande af en lokal-undersökning om förhållandena, dels ock till bidrag till vägarbetets fullbordande; hvarvid egaren af Nasafjells grufvor skall förpligtas, att för medlens användande % sådant ändamål ansvara och redovisa, Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 255. 621 Alltifrån den tid, sora dessa grufvor upptäcktes, har icke något tvifvel uppstått hvarken hos bergsbrukare eller bergstjenstemän, sora haft någon befattning med grufvorna, att stor tillgång af rik malm är att finna uti Nasafjell silfvermalmsfält, och till bevis härpå anföres den deruti förfarne Bergshauptman Berndtssons yttrande i sin relation derom, nemligen: »De vackraste, i förra tider bearbetade malm-anvisningar »ligga nu för tiden öde, och likasom afvakta en lyckligare epok att få aflemna de »skatter, som de innehålla.»
De silfververk, som ligga i bebodda och skogrika trakter, hafva varit i alla afseenden bättre lottade än Nasafjell fordna silfververk, och hafva utaf Staten åtnjutit vida större förmåner, såsom Sala och Helleforss silfververk, hvilka ega af Staten perpetuel förmåner.
Mot Sala silfververk, som årligen tillverkat omkring 3,000 å 4,000 löd. mark. silfver, är mindre att anmärka, än emot Helleforssverket, som försvarar sina stora förläningar med ett onyttigt ort-arbete, som, enligt Kongl.
Kommers-kollegii relation 1860, icke framvisat mera än en och annan blyglansgnista.
Kan icke ett bergverk uppehålla sig sjelft, sedan det fått at
Staten en kraftig impuls och naturhinder icke möta, så må det falla, men att ständigt uppehålla ett sådant verk med Statens medel, synes lika onyttigt och ändamålslöst, som lofvärdt att Staten befrämjar och understöder detsammas uppkomst.
Jag torde böra något närmare vidröra förhållandet med Nasafjells grufvor och silfververk, grundadt på bergstjenstemännens relationer.
På Seveberget vid 66j graders polhöjd, vid gränsen mellan Sverige och Norrige, ligga nämnda grufvor.
Redan 1635 blefvo de upptäckte af en Lapp, och genast vidtogos åtgärder att göra denna silfverskatt åtkomlig; och tillverkades silfver derstädes för Kongl. Maj:ts och Kronans räkning ända till 1646, under hvilken tid tillverkningen uppgick årligen till 200 å 500 löd. mark. silfver, utom bly, som erhölls.
Från denna tid fortdref Piteå borgerskap silfvertillverkningen oafbrutet ända till 1658, då icke allenast de vid grufvorna uppförda byggnader, utan ock sjelfva silfververket, som var anlagdt 4 mil derifrån, under kriget med Danmark uppbrändes af Norrmännen.
Hittills hade tillverkats 4,294 löd. mark. silfver och omkring 1,000 Stt bly.
Derefter råkade grufvorna i ödesmål under 112 års tid eller till år 1770, då desamma inmutades af ett bolag, bestående af 100 lottegare, hvilka åtnöjde sig med sofring och vaskning af de gamla varpen; och hade på sådant sätt intill 1796 tillverkats 395 löd. mark. 12 lod silfver och 84 S# 7 gft 8 mark. bly; under hvilken tid jemväl 40 st. nybyggen blifvit anlagde till understöd i framtiden för silfververket, som då blifvit anlagdt 7 mil från grufvorna på ett otjenligt ställe, der det saknades både tillräckligt vattenfall och skog.
Efter några års uppehåll med grufvearbetet, uppdrogs silfververkets styrelse åt Majoren Stael von Holstein 1801, hvarmed han fortfor till 1806 års slut, då under denna tid tillverkningen uppgick till 145 löd. mark. 14 lod silfver samt 42 Sft 19 && bly. 622 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 256, Enligt Hornemans beräkning skulle, efter grufvornas areal och djup, allt hvad som är brutet vid Nasafjells grufvor bestiga sig på det högsta till 1,000 kubikfamnar (sydöstra och sydvestra stollarne undantagne), hvaraf vunnits med säkerhet 80,000 lod silfver och lika värde i bly: men för öfrigt hade en kubikfamn malm lemnat 720 lod silfver och 13£ Sft bly; hvaraf är ådagalagd t att malmen är ganska rik.
Om egarens af Nasafjells malmfält bemödande att åvägabringa kommunikation mellan Nasafjell och Nordsjön till varutransportens befrämjande krones med framgång, så synes det begärda anslaget vara väl användt, helst Regeringens fordna älsklingsidé att lyfta skatten i Nasafjell kunde gå i fullbordan.
L. af Wetterstedt.
Jtto 256.
Af Herr Gustaff angående förhöjdt anslag till allmänna institutet för döfstumma och blinda.
I förhoppning att det deltagande, som från Rikets Ständers sida alltid visats allmänna institutet för döfstumma och blinda, äfven vid denna riksdag icke skall förneka sig, vågar jag vördsamt anhålla om förhöjning i det för nämnda institut hittills utgående årliga anslag.
Rikets Ständers Revisorer hafva, vid besök å denna uppfostrings-anstalt, varit i tillfälle att taga kännedom såväl om de lyckliga och välsignelserika resultater, som vunnits genom de derstädes anställda lärares och lärarinnors osparda nit och bemödanden, som äfven om den byggnad, hvilken nyligen blifvit uppförd för beredande af rymligare och sundare lokaler för de döfstumma eleverna, och som i fullständigt skick blifver för ändamålet tillgänglig nästkommande höst.
Till denna nya byggnad, för hvilken kostnaden beräknas komma att uppgå till öfver 350,000 R:dr R:mt, en summa, som, med afseende å det i sednare tider betydligt stegrade priset å alla byggnadsmaterialier, af hvarje sakkunnig erkännes ingalunda vara för hög, hafva Rikets Ständer vid tvänne särskilda föregående tillfällen anslagit tillsammans 157,500 R:dr R:mt.
Efter af Kongl. Majit dertill i nåder lemnadt tillstånd har Kongl.
Direktionen öfver ifrågavarande anstalt således nödgats tilj Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 256. 623 betäckande af återstående kostnaden, eller omkring 200,000 R:dr, använda de medel, som genom enskildas donationer samt äfven genom uppkomna besparingar m. m. under tiden alltsedan institutets stiftelse tillfallit detsamma.
Tdl följd häraf går emellertid institutet i mistning af räntan å dessa medel eller omkring 12,000 R:dr årligen, och måste sålunda, om icke derför beredes någon ersättning, i högst betydlig mån inskränka sin välsignelsebringande verksamhet, hvilket vore så myckett beklagligare i anseende till det ständigt vexande antalet af döfstumma, som söka inträde vid institutet, men hvilkas ansökningar dels bristande utrymme, dels otillräckliga tillgångar nödga Kongl.
Direktionen att afslå; ett förhållande, som jag, i egenskap af nämnda Direktionens Sekreterare, kan vitsorda.
Under sådana förhållanden vågar jag tro, att Rikets
Ständer icke böra tveka att för ett ändamål, sådant som detta, göra en i det hela föga betydlig uppoffring genom att förhöja institutets statsanslag med ett belopp, som icke allenast motsvarar de genom ofvan omnämnda förhållanden institutet frångångna årliga räntemedel, utan äfven kunde derutöfver lemna någon tillgång för anställande af en eller tvänne nya lärare och för beredande af något ökade löner åt de nuvarande, af hvilka flertalet icke åtnjuter mera än omkring 1,000 R:dr R:mt.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra vågar jag vördsamt föreslå, att Rikets
Ständer behagade under nästkommande statsregleringsperiod bevilja till allmänna institutet för döfstumma och blinda ett från 45,000 till 60,000 R:dr R:mt förhöjdt årligt anslag, och tillika anhålla, såväl att denna min motion måtte varda till Stats-Utskottet remitterad, som äfven att det måtte tillåtas mig tili nämnde Utskott framdeles inkomma med nödiga handlingar för närmare utveckling och bestyrkande af här uppgifna förhållanden.
Gustaf Fahnehjelm. 624 Motioner hos Ridderskapet ock Adeln 1862.
N:o 257. 25?.
Af Friherre Stjernstedt* •lollliii ^Willielm* angående anslag för norra stambanan öster om Sigtuna-fjärden öfver Upsala åt Sala.
Då man vid genomläsandet af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om byggandet af Statens jernvägar, finner, att den föreslagna norra stambanan från Stockholm till Örsundsbro och Sevalla—Sala, med bibana Örsundsbro—Upsala, blifvit tillstyrkt endast af 3:ne StatsRåds-ledamöter, så är tydligt, att den ej öfverensstämmer med pluraliteten af Stats-Rådsledamöternas åsigt.
Man finner äfven att sjelfva föredraganden, understödd af 3:ne StatsRåds-ledamöter, till alla delar tillstyrkt norra banans dragande uti en ifrån den, uti den Kongl. Propositionen föreslagna, avvikande rigtning, eller ifrån Stockholm till Upsala och Sala, således öster om Sigtuna-fjärden, samt att Sine af Stats-Råds-ledamöterna föreslagit såväl den östra linien till Upsala, som den vestra till örsundsbro.
Med anledning häraf och på grund af de skäl för norra stambanans dragande öster om Sigtuna-fjärden till Upsala, som blifvit anförde, dels af Chefen för Statens jernvägsbyggnader, Öfversten, Friherre Ericson, dels af Kongl. Majit uti dess nådiga Proposition till Rikets Ständer vid 1856 års riksdag, dels af 1859 års Jernvägs kommitté, dels af Landshöfdingen Bennich och Grefve Taube uti deras reservationer emot sednaste Jernvägs-kommittés betänkande, dels slutligen af Stats-råden Lagerstråle och Malmsten uti deras till Stats-Rådets Protokoll afgifna yttranden, anser jag tydligt vara ådagalagdt, att den fördelaktigaste rigtningen för norra stambanan är ifrån Stockholm till Upsala öster om Sigtuna-fjärden; och då, på sätt af Kongl. Majits nådiga Proposition inhemtas, expropriationen af den för denna bana behöfliga jorden är af ortens innevånare erbjuden att verkställas, så kan den till 5,004,000 Riksdaler beräknade kostnaden för denna bana minskas till 4,700,000 R:dr, hvadan utaf det till 5,850,000 R:dr af Kongl.
Majit för norra stambanan äskade beloppet skulle återstå 1,150,000 Riksdaler, hvilka lämpligast kunde anslås till förberedande arbeten å fortsättningen af norra banan från Upsala till Sala.
Att här ånyo framdraga alla de skäl, som tala för norra banans dragande från Stockholm öster om Sigtuna-fjärden i stället för vester om nämnde fjärd, torde ej vara Motioner hos Rid der skåpet och Adeln 1862.
N:o 258. 625 vara behöflig!;: de äro redan, på sätt nämndt är, af flera de mest kompetenta personer tydligt och bevisande framhållne; och får jag derföre nu vördsamt föreslå, att Rikets Ständer för byggandet af norra stambanan ifrån Stockholm öster om Sigtuna-fjärden måtte anvisa 4,700,000 Riksdaler samt att för samma banas fortsättande från Upsala åt Sala, uti den rigtning Kongl. Maj:t kan finna lämpligast, måtte anvisas 1,150,000 Riksdaler, allt Riksmynt.
Stockholm den 50 November 1862. J. W. Stjernstedt. mo 258.
Af Herr Meykenskj«»!<l<>
Caril «¥o!aan B5älvar«l?
om en gemensam jernvägsstambana från Stockholm till Husby—Odensala öster om Sigtuna-fjärden.
Maj:ts nådiga Proposition af den 25 dennes om norra stambanan vitsordar, att de 2:ne särskilda äldre Jernvägs-kommittéerna af åren 1855 och 1858, med Chefen för Statens jernvägsbyggnader, i afseende på denna banas rigtning ständigt och oföränderligt förordat dess förläggande »öster» om Sigtuna-fjärden rätaste vägen till Upsala samt derifrån likaledes rakaste vägen till Sala, med förordande af bibana derifrån till Westerås och banans utsträckning från Sala dels vesterut, dels till någon efter Dalarnes och Norrlands trafikbehof lämpad anknytningspunkt å Gelle— Dala jernväg.
Dessa åsigter upptogos älven till dess hufvudsakligaste delar och gillades uti Kongl. Maj:ts nådiga Proposition den 28 November 1856 samt vunno Slats-Utskottets obetingade bifall vid 1856—1857 årens riksdag, hvarförutan vid samma riksdag dels Högvördiga Preste-Ståndet både godkände den sålunda förordade rigtningen och planen samt anslog äskade medel till denna banas påbörjande mellan Stockholm och Saia, dels Bonde-Ståndet godkände sjelfva rigtningen.
Ännu vid sednaste riksdag förnyade Högvördiga Preste-Ståndet detta sitt godkännande af norra stambanans rigtning och ändamål medelst ett nästan enhälligt bi llih. till R.
Prat. 1862 & 1863. 11 Samt. 1 Afd. 79 626 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 258. fall till då ifrågakommet låneunderstöd för banans åstadkommande genom ett aktiebolag.
Härvid bör ej heller förbises, att de af Grefven och Kommendören A. von Rosen samt den utmärkte Engelske Jernvägs-ingeniören Sir Rennie aldraförst upp gjorda planer till ett jernvägssystem här i landet förläde just ifrågavarande jernvägssträckning närmast hufvudstaden ännu östligare om Sigtuna-ljärden, så att sträckningen emellan Stockholm och Upsala bief något öfver 7 mil i stället för den nu ifrågavarande 6 mil, och det oaktadt desse sakkunnige män, vid denna jernvägs vidare utsträckning från Upsala till Sala och derifrån vesterut, afsågo alt med hvarandra förbinda hufvudstaden med Göteborg eller med andra ord Östersjön med Westerhaget.
Det är sålunda endast den sednaste Jernvägs-kommittéen elier, rättare sagdt, blott fyra af dess ledamöter, som hittills förordat andra åsigter, planer och rigtningar i afseende på denna banas första utsprång från hufvudstaden, hvarvid denna Kommitlées samtlige ledamöter dock erkänt
Upsala vara en af de orter, som denna bana borde i alla händelser omedelbart beröra, äfven om, på sätt Kommittéen föreslagit för vägsträckan mellan Örsundsbro och Upsala, detta endast kunde ske med frångående af Rikets Ständers flera gånger uttalade åsigter, att Staten aldrig borde taga befattning med några bibanors byggande.
Detta Kommittéens förordande förlorar likväl till största delen sin vigt och tillförlitlighet vid betraktande af de skäl, som reservanterna inom densamma, Herrar Bennich, Hazelius och Grefve Taube med slående bevisning och utredning framdragit både emot hufvudsyftemålet med och detaijåsigterna om norra stambanan.
Härtill kommer slutligen, att, enligt Stats-Råds-protokollet, som vidfogas den nådiga Propositionen, 7 af Stats-Rådets ledamöter hafva emot 5 obetingadt uttalat sig för en nordlig rigtning öster om Sigtuna-fjärden direkt på Upsala, med något varierande meningar om sträckningen från sistnämnda stad.
Af nyssnämnde 7 Herrar Stats-Råd synas 3 bestämdt sammanstämma deruti, att jernvägens första utsprång från hufvudstaden bör, för att bespara Statens medel, så vidt möjligt är vara gemensam både för den vestligare grenen af denna jernväg, hvilken en allmännare mening i dessa trakter allt högljuddare påyrkar, och den nordligare, hvarom alla ofvannämnde myndigheter sig sålunda enstämmigt förenat.
Eör att nu gå en medelväg mellan denna mängd af förslager, som blifvit framställda för norra stambanans rigtning emellan Stockholm ocii Sala, öster eller vester om Sigtuna-fjärden, får jag vördsammast hemställa, att en jernväg drages öster om Sigtuna-fjärden från Stockholm till trakten af Husby—Odensala och derifrån vesterut öfver Erikssund förbi Ekolssund, Simtuna och Tärna samt derifrån till Sala, allt på sätt bilagde brochyr, med åtföljande karta, närmare antyder.
N:o 258. 627
Mänga fördelar föreställer jag mig vara med detta förslag förenadt, deraf de vigtigaste äro: att norra stambanan vid dess första utsprång från Stockholm under en längd af ungefär 3J mil blir gemensam för bäde d<m vestra linien åt Sala, samt den af alla ofvannämnda myndigheter förordade direkta östra rigtningen; att jernvägen på östra linien närmast hufvudstaden berör vida mera kronojord än på den vestra, hvarigenom expropriations-kostnaderna skulle betydligt förminskas; alt jernvägen Stockholm—Örsundsbro—Sevalla—Sala blir ungefär lika lång som jernvägslinicn Stockholm—Odensala—Simtuna—Sala; alt afståndet emellan Odensala och Upsala också är ungefärligen lika stort som emellan Örsundsbro och Upsala, hvarföre denna förstnämnda, sträcka torde kunna byggas för det anslag Kongl. Majit nu begärt för bibanan emellan Örsundsbro och Upsala; och slutligen att Mälaren redan träffas vid Ekolssund, hvarigenom de på jernvägen norr ifrån kommande tyngre effekter ej behöfva fortsätta på jernväg ända till Stockholm, utan kunna från Ekolssund taga den billigare sjövägen.
På hvilka alla skäl jag vördsammast får föreslå, att det af Kongl.
Majit nu äskade anslag till norra stambanans påbörjande, 5,830,000 Kidr Kunt eller en något högre summa, måtte af Rikets nu församlade Ständer anvisas till byggande i första rummet af en gemensam iernvägsstambana från Stockholm öster om Sigtuna-fjärden till Husby— Odensala samt derifrån samtidigt dels i vestlig rigtning öfver Simtuna emot Sala, dels i nordlig rigtning-från Odensala till Upsala.
Om remiss af denna motion tili Stats-Utskottet anhålles ödmjukligen.
Stockholm den 50 November 1862. E. Heykenskjöld. 628 Motioner kos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:is 259 och 260. mo 259.
Af Grefve Taube* Meutling Edvard, angående ändringar i Kongl.
Förordningen om brunvins försäljning.
Då allmänna erfarenheten ådagalägger, att, sedan Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, jemlikt 14 § Kongl. Förordningen den 7
December 1860, ((angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker» bestämt den trakt af en socken på landet hvarinom ställen för utskänkning af bränvin, eller minuthandel dermed må finnas, — hvilka tillstånd få gifvas hvarje gång för 3 år i sender — samt auktion enligt 15 § en gång försiggått, vid de auktioner som, sedan tillstånd, efter de förra 3 årens slut åter beviljats, åter hållas, inga andra spekulanter gemenligen finnas än de förra innehafvarne af rättigheterna, hvarföre de oftast kunna inskränka sina anbud till det lägst tillåtna kannetal, så får jag föreslå sådana förändringar i omförmälda nådiga Förordning, att de i 14 § omnämnda tillståndsresolutioner icke må utfärdas för mera än ett år i sender, samt att med dessa försäljningsställens beskattning må tillgå enligt hvad i 12 § om gamla gästgifverierna stadgas.
Stockholm den .30 November 1862. H. E.
ÄT:o 2@0, Af Herr BBrakc, Carl Adolf Wilhelm, angående en underdånig anhållan hos Kongl. Maj.t om uppgörande af nya billiga läxor å afgifter för presterliga förrättningar m. m.
Det ämne, som utgör föremål lör nedanstående motion, kan måhända af en och annan anses vara af underordnad egenskap och ej värdt uppmärksamhet af Rikets Ständer, de der hafva så många vigtiga ärenden att handlägga, men jag har dock Motioner hos Ridderskapet och, Adeln 1862, N:o 260.
629 velat framställa detsamma, såsom i min tanke förtjent af behjertande.
Det angår nemligen de stora onödiga kostnader, som sterbhus i vårt land få vidkännas för begrafningar, särdeles när fader eller moder allidit.
Att de rika betala till kyrkan, presterskap, orgelnister och lägre beljening samt göra begrafningen så praktfull som möjligt kan dem icke förmenas, likasom jag icke har något emot att utmärkta mäns likbegängelse åtföljes af en viss ståt; jag talar för det stora flertalet, för de sterbhus, som hafva liten eller ingen förmögenhet, men hvilka dock, i följd af den aflidnes samhällsställning eller af andra orsaker, blygas för att visa sig sparsamma, utan heldre följa bruket och mången gång beröfva de efterlefvande hvad de oundgängligen behöfva.
Bör icke lagstiftaren söka att afskaffa skadliga sedvänjor och fördomar?