Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Prot, 184S. 4 >Saml. 1 Ajd. a Band. 18 Baft. 2 10 Stats-TJtskottcts Utlåtande, N.o s3g. frågans förmenta privilegii-natur icke mägtat förskaffa sig ett rum, utan deremot blifvit, på sitt sätt, bortresonerad, ehuruväl, om detta stöd undanrycles, allt som kan sägas emot den Kongl. Propositionen, reducerar sig till en föga grundad bevisning.
Under målets behandling inom Utskottet bar jag varit, och är fortfarande, äf den mening, att 114 § Regeringsformen, som talar om Rikets Ständers privilegier, icke är tillämplig i detta fall, der fråga endast är om en Stapelstädernes föi mon, eller rättighet, om man så vill kalla den mångenstädes hardt tryckande tolags-afgiften.
Man vet ock, att tolagen till stor del tillkommit efter utfärdandet af nyssnämnde Regeringsform, som i 60 § förbjuder monopoliers fastställande, till förmon för vissa corporationer, äfvensom att Kongl. Maj:t eger rätt att höja och sänka tolags-afgifterne, utan Rikets Ständers hörande, ja till och med att medgifva anläggning af nya och upphörande af äldre stapelstäder.
Min oförgripliga tanke är således, att ofvan citerade 114 § ej kan i detta mål med något skäl åberopas, och, ehuru ombud för 3:ne städer, anser jag mig dock förpligtad att icke handla och rösta annorlunda, än såsom en representant af Svenska Folket.
Då nu Kongl. Maj:ts Proposition i ämnet grundar sig på föregående Ständers egen begäran, finnér jag det minst sagdt besynnerligt, att densamma nu röner ett sådant motstånd.
Det har ej kunnat nekas, att genom antagandet af det för Rikets Ständer nu framlagda förslag, de trafikerandes fördel skulle i hög grad befrämjas, minskning beredas i städernas förvaltnings-kostnader, med ett ord, att både stapelstäderne och det allmänna skulle vinna deruppå.
Men man fruktar, att, om staten öfvertoge tolags-uppbörden och anvisade städerna vederlag, representationen i en framtid kunde vägra utgifvande af ersättnings-beloppet, eller, i afseende derå, vidtaga förfoganden, som stridde mot stapelstädernas nu egande förmoner.
Sådant befarar icke jag, så länge samhällsordningens bestånd utgör och måste utgöra högsta syftemålet för hvarje medborgares, och synnerligen representantens, sträfvanden samt dessas handlingssätt bestämmas af rättskänslan och förnuftet.
Att misströsta derom vore detsama som att gifva allt förloradt.
I följd häraf tillstyrker jag bifall till den Kongl. Propositionen.” Herr Friherre
Tersmeden förenade sig uti ofvanstående reservation,. Slats-Utskotlets Utlåtande, N.o 140.
II N:o 240.
Ank. till Exp.-Utsk. den 18 Mars, kl. it f. ni.
Utlåtande, i anledning af väckta motioner om grundskatternes förvandling till bevillning, rörande en allmän skatte-jemning öfver hela Riket, m. m. (f. A.) Fiån Ridderskapet och Adeln, Preste» och Bonde-Stånden hafva till Stats-Utskottet blifvit remitterade följande motioner: -O af Herr Westerstrand P., sorn anfört: att den så kallade grundskatten, hvilken iuginge bland de i 59 § Regeringsformen omtalade Ordinarie inkomsterne, vore för de skattskyldige högst tryckande, genom dess ojemna fördelning och sättet att utgöra densamma.
Den förra olägenheten, eller grundskattens ojemna fördelning, har man i allmänhet ansett aldrig kunna afhjelpas, emedan då värdet af hvarje hemman i tidens längd blifvit lämpadt eftervdess allmänna onera, en förändring i grundskatten, till lättnad för de beskattade hemmanen, ej kunde ske utan motsvarande tunga för de mer eller mindre skattfria, hvilket skulle leda till ingrepp i egande rätten, hvarjemte ett stort hinder för en förändring härutinnan ansetts ligga uti inrättningars och personers rätt att, enligt den så kallade Indelningen, sjelfve af vissa hemman uppbära skatten.
Den sednare olägenheten, eller sättet att utgöre grundskatten, har deremot icke ansetts lika oafhjelplig.
Bestämd i spanmål och andra persedlar, qvarstod nämnde skatt i sitt numera föråldrade skick, men då penningeförhåilandena icke utgjorde hinder för en förändring härutinnan vore det tid att inse det naturliga och förmonliga deraf, att alla Statsbidrag utgjordes i penningar directe till StatsCassan, och den af Staten lönade embelstnannen upphörde alt sjelf af den skattdragande uttaga sin aflöning.
Motionären ansåg derföre grundskatten höra bestämmas till ett visst penningebelopp af hvarje hemman.
Skillnad skulle dock göras emellan hvad till allmänna föremål utgår och hvad som utgöres för vissa häraders eller socknars nytta.
De å jordbruket liggande onera, hvilka i motionärens tanka borde och kunde till Stats-intrad i penningar förvandlas, vore ordinarie räntan, Afradsspanmålen, Kronotionden samt Roterings- och Rustningsskyldigheten; och sedan dessa skatter blifvit af bevillningsnatur, inträdde först möjligheten att afhjelpa olägenheterne af skatternes ojemna fördelning.
Man har ansett, att egarne till de beskattade S.ajs-Vlskotlets Utlåtandej iV.o 24°- hemmanen stå i skuld till Kronan för den af henne afslådde egande-rätten och att grundskatten i följd deraf är ett perpeluelt arrende.
Det vore ej obilligt, att jordegaren härifrån fick köpa sig fri genom någon tids betalning af ränta och amortering.
Om man antog, att den capitalskuld, som på detta sätt för ett hemman anses amorteras, är sexton gånger större än dess grundskatt, d. v. s., alt den skulle deraf utgöra något mera än 6 procent, skulle, då skatten är 100 R:dr, capital-skulden vara 1,600 R:dr.
Om jemna 6 procent härå, eller 96 R:dr åligen, betalas och deraf beräknas ränta till 4 proc. å hvad som år från år återstår, samt det öfriga amorterar capitalet, för första året med 2 pr., och sedan i stigande progression, är ainmorteringen på 28 år verkställd.
En årlig, med vilkor af upphörande efter 28 års tid gjord, betalning kan anses lika med afbetalning å vanligt fastighetslån och således böra öka hemmanets värde med ett belopp, som svarar emot primitiva skuldsumman.
För detta värde bör då egaren, likasom för det öfriga taxeringsvärdet å hemmanet, erlägga bevillning med 2 R:dr på 1,000, eller för 1,600 R:drs värde 3 R:dr 9 sk. 7 rst, att, sammanlagd med den öfriga eganderätts-beviilningen, fortfara så länge den antagna bevillningsgrunden är oförändrad och sedan, i öfverensstämmelse med en ny antagen grund, utgå.
Sammanlägges sistberörde afgift med den omförmälda grundskaltslösen, uppkommer summan af 99 R:dr 9 sk. 7 rst, lika med hela grundskatten på | procent nära, hvilken procent kunde, utan känning för Stats-Verket, efterskänkas.
1 följd häraf föreslogs: att, af den för ett hemman i penningar uträknade allmänna grundskatten såsom grundskattslösen erlägges till Staten i 28 år, hvarefter den upphör, och att med ett belopp af 16 gånger hela grundskatten ökas hemmanets taxeringsvärde, hvaraf bevillning i vanlig ordning bör utgöras.
Motionären ansåg ock de Kronohemman, å hvilka besittningsrätten ej är till enskilde genom arrende upplåten, utan af Krono-åboer innehafvas, böra inbegripas i nämnde grundskatts amortering.
För dessa hemman kunde berörde skatt anses hafva tillkommit såsom ett perpetuelL arrende.
Således, då skatten en gång genom amorteringen upphört och på det hemmanen åt dåvarande åboer ej må för intet bortskänkas, bör någon, emot skattelöseskillingen svarande skall på hemmanen qvarstå, dock med rättighet för åboerne att derifrån köpa sig fria och med detsamma vinna egande rätt till hemmanen.
I öfverensstämmelse med hvad hittills egt rum, bör sådan lösen bestämmas till 10 gånger den summa, som i ränta och amortering å grundskatterne årligen betalas.
För ett hemman, hvars grundskatt primitivt varit 100 R:dr, skulle således denna lösen blifva 960 R:dr.
Det bör Stats-Utskoltels Utlåtande, IV.-o a ./o. slå åboen fritt alt, när som helst, betala den.
Ilar han ej gjort det vid grundskatts-aroorteringens slut, böra 4 procent af löseskillingen, eller 38 R:dr 19 sk. 2 r:st. för hvarje 100
R:dr, i primiliv grundskatt af åboen fortfarande erläggas, intill dess lösningen eger rum.
Efter tillägg till taxeringsvärdet af den ofvan föreslagna, mot grundskatts lösen svarande, förhöjning, bl ifver detta värde för samtlige hemmanens förmoner och skyldigheter en mycket säkrare måttstock, än det så kallade hemmantalet, hvilket, lika med grundskatten, högst ojemut fördeladl, borde afskaffas.
Emot en enkel Taxerings-läiigd öfver hemmansvärdet kunde då utbytas hela det invecklade, med origligheter behäftade, Jordeboksverket.
I anledning af denna motion äio yttranden afgifna af Herr Rääf, Herr v. Hartmansdorff, Herr v. Heyne, Grefve D. Frölich, Herr P. G. Cederschöld, Herr E. v. Troil och Herr C. Danckwardt, hvilken sistnämnde jemväl utarbetat ett förslag till Skattejemnings-lag, så lydande: 1.
"Rikets Ständer besluta, att den grundskatt, som nu åligger Kronoskattehemman i Jordeboks och Hemmantalsränta samt Afrads- och Kronotiondespanmåi skall, efter 28 års förlopp, fördelas enligt allmän taxeringsgrund på all oberustad jord å landet under enskildt eganderätt, fideikommiss och frälseränta icke undantagne, utan vedergällnings-skyldighet å skattehemmans sida för uppkommande förmedlingen till högre belopp, än som svarat mot högst hälften af dess nu utgörande räntor efter Jordeboken. 2.
Dea privilegierade jorden eller säteri, rå- och rörs-samt frälsehemman skatllägges genast i öfverensstämmelse med allmännaste skattläggningsgrunden för Kronoskattehemman i häradet till lika ränta med dem; persediarne dock utförde till värde i penningar efter medium af de tre sista årens Markegångspris.
Verkan af skattläggningen rubbas i enlighet med föregående punkt, när tiden för jemn fördelning af grundskatten inträder. 3.
Under förenämnde 28 år utgår den enligt ofvanstående punkt påförde nya grundskatt till ränta och amortering af den löseskilling för skattebidraget, som Staten medelst Riksgälds Contoret utger i obligationer med fyra procents löpande ränta till den skattskyldige, hvarefter den försvinner. 4.
Stats-obligationen uträknas till ett sådant belopp, som svarar mot årliga skatten, så likväl, att deraf både ränta och två procents amortisement kan godtgöras. >4 Stats-Ulskotlets Utlåtande, TV.o 5.
Då det sålunda bildade fondsystem bar sin ovilkorliga säkerhet i dea privilegierade jordens egna grund-ränta, må det aldrig kunna förblandas med förvaltningen för andra möjligen framdeles beslutade Slats-papper, hvilka kunde hvila på annan grund och säkerhet. 6.
Ett Creditiv anvisas på Rikets Ständers Bank till anlitande för tillfälligt behof att omsätta dessa papper. 7.
Af det belopp, sorn sålunda återkommer till Riksgälds-Contoret, skall ett capital, motsvarande årliga amorteringen, innehållas och annulleras, öfver hvars iagttagande det tillkommer Stats-Revisionen att vaka. 8.
Det åligger Riksgälds-Contoret att mot Credit-sedlar på större och 'minvalörer inväxla obligationerne för att befria Allmänheten från behof att sinsemellan uppgöra ränte-liqviden och vid växelbrist skaffa handeln och Banken tillgång till sådane papper.
Sistnämnde åtgärd bör dock med varsamhet utöfvas, så att obligationerne helst circulera inom landet.
Dessa credit-sedlar skilja sig från de hittills vanliga deri att Riksgälds-Contoret förbehåller sig att infria sedlen med Stats-obligationer, löpande med fyra procents ränta, som utgår af skattejemnings-fonden eller med motsvarande Bauco-sedlar efter godtfinnande. 9.
Alla medel, som för på nytt utgifne Stats-obligationer inflyta i Riksgälds Contoret, vare sig i Credit-sedlar eller Banco, förblifva hvilande i cassa-kistan, till dess nya obligationer åter erbjudas. 10.
Den räntevinst, som tillfaller Riksgälds-Contoret under obligationernes hvilotid derstädes, utgör i första rummet tillgång till ersättande af förvaltningskostnader.
Den kan blifva betydlig, och för detta fall stadgas, att den kommer att utlånas på fastigheter å landet, till så jemn fördelning, som svarar mot skattevedeilags-beloppet, hvarigenom räntan, som under tiden Stats-Vtskofets Vtlatandej N.o *4°‘ l5 inom orten upplupit, om dess tillstånd varit sådant att capitalet kunnat der bibehålla sig, till orten i egenskap af lån återkommer, och således icke utsuger rörelseroedlet, innan landet med producten af sin flit hunnit skaffa motsvarande tillgångar.
När dessa lån slutligen uppsägas, eger Riksgälds-Contoret tillgång tili kostnaderne för det nya taxerings-verket, och vidare kan det användas tili indemnisationer, serdeles inom de conqveterade provincerne. 11.
Vedergällnings-skyldighelen, enligt första punkten, å skattehemmanens sida, för åtnjutna förmedlingen, uppfylles på det sätt, att de vid 28 års utgång och framgent under lika mångå år i egenskap af löseskilling för befrielse af den skattedel, som på privilegierade jorden öfvergått, erlägga ett, efter samma tidrymd åter upphörande tillskott, under egenskap af tillfällig ränta. 12 Detta sålunda under 28 år tillgängliga lösesldtlings belopp utgör ränta och amortisements-fond för andra Stats-obiigationér af vanlig art, sorn kunna erfordras för sednare indemnisations-åtgärden, i fall tillgången efter 10:de punkten icke förslår. 13.
Yisar sig efter den nedanför nämnda taxeringen och i enlighet dermed uppgjord fördelning af grundskatten på samtlige hemmanen, att privilegierad jord på förhand mottagit större capital i obligation, än som svarar mot påförde nya grundskatten, efter fyra procent uträknadt, skall öfverbetalningen godtgöras Riksgälds- Contorel medelst serskildt påförd räntedel, som utgår i 28 år och motsvarar behof vet för ränta och amortisement af ålujutne öfverskottet.
Hvad af löseskillings-beloppet efter l2:te punkten kunde öfverskjuta behofvel för indemnisationen, när återbäringsräntan enligt föregående moment såsom ytterligare tillgång blifvit beräknad och obligations-fonden tillförd, kommer att skattehemmanen efterskänkas, under beräkning likväl af fondens tillräcklighet för uppehållande af obligationernes värde genom tillfälliga uppköp.
För sednare vederlaget uträknas capitalet efter 5 procent. 14.
För vinnande af mera rättvisa och likhet öfver bela landet i det nu ojemna taxeringsvärdet, bör e» jemkning deri öfver hela riket förberedas i6 Slats-Ulskoltets Utlåtande, N.o att taga sin början fem år innan skattejemningen vidtager och hemslällas vidsträcktare Jemförelse-Comitéer, biträdde af kamerala tjenstemän, helst desamme öfver hela eller större delar af riket.
Intilldess samma taxeringsverk tillämpas, må intet afseende fästas å den nja skattskyldighet, som blifvit påförd den privilegierade jorden, eller denna leda tili nedsättning i nu gällande taxeringsvärde. 13.
Desse Taxerings-Comiteer böra jemväl hufvudsakligen pröfva och föreslå bela fördelningen af gamla grundräntan efter taxeringsvärdet, uppskatta rätta indemnisations-summan för hvarje hemman, derefter påföra återbärnings-ränta, om obligationen varit för hög, samt bestämma beloppet af den ytterligare indemnisationsfordringen, om den varit för låg. 16.
Pröfnings-Jemförelse-Taxerings-Comiléen, hvilken granskar hela Taxerings-Verket eger slutligen, efter afräkning af Indemnisations-fonden hos Riksgälds-Contoret från hela det oguldna vederlagskrafvet, bestämma summan af rest-skulden, som kommer att med vanliga Stats-obligationer liqvideras; i förening hvarmed rätta löseskillings-beloppet, i öfverensstämmelse^med 12:te och 13:de punkterne, jemväl föreslås, allt till det billiga afseende Konung och Ständer kunde vid grundskatts-fördelningen derå fästa. 17.
Konungens Befallningshafvandes Skattläggnings-Utslag, som omfattar alla oberustade hemman af Säteri, Rå- och Rörs- samt fräle-natur inom häradet, bestämmer de år, hvarunder påförde räntan oförändradt gäller, med rätt och skyldighet för hemmanen alt derefter åtnjuta den lindring eller vidkännas den förhöjning i ränta, sorn efter skattejemnings-lagen kundé, i öfverensstämmelse med allmänna taxeringen, framdeles åsättas, mot tillförsäkran af lyftnings-rätt till den Stats-obligation, som svarar mot påförde räntebeloppet af vederbörlig indemnisalion, i händelse af möjlig förhöjning, för hvilken ovilkorlig säkerhet anvisas i de hos Riksgälds-Gontoret uppkommande indemnisations-fonder; hvaremot Staten förbehålles återbäring till samma fonder, i händelse vederlaget skulle efter allmänna fördelningsgrunden finnas för högt utgifvet, på sätt Skattejemnings-lagen stadgar.
Utslaget hémställes till pröfning af KongJ.
Kammar-Collegium, som öfver leru - Stats-Vlsloltels Utlåtandej N:0 i4o> >7 lemnar sitt beslut lill Kongl. Majrts Nådiga fastställelse, hvilken innefattai begge statsmagternes garanti för de å Statens sida utlofvade vilkoren. — 18.
Utgår frälseränta ieke efter uträkning, bör Konungens Befallningshafvande, efter Häradsskrifvarens utredning af räntans belopp eller värde, bestämma, huru ansvarigheten för behörig ränta bör emellan beSiltningsrättsinnehafvaren och frälseränlans egare fördelas, innan rätt för någondera att lyfta obligalionsbeloppet eller skyldighet att det förränta, vidtager.
Beslutet äfven i denna del underställes Kongl. Kammar-Collegii pröfning, liksom Kongl. Majsts Nådiga fastställelse. 19.
Med besvärsrätt öfver Konungens Befallningshafvandes och Kongl.
Kammar-Collegii Utslag i dessa mål förhålles, såsom i andra skattläggningsfrågor. 20.
Rikets Ständer besluta likaledes, att samma grunder af billighet och rättvisa böra tillämpas, så snart Kongl. Maj:t finner i Nåder skäl tillåta en förändring af Indelnings-Vet ket, för hvilken utjemning ett lika beskaffadt fond-system då borde träda i dettas ställe, hvarigenom det rörelseeapital, som nu sättes i omlopp och genom amortering minskas, kunde i ett någorlunda jemnt förhållande ersättas.” jB) af Contracts-Prosten Almqvist, som framställt förslag att jemna missförhållandet emellan skatternes fördelning och på samma gång öka landets rörelseeapital, i hvilket afseende är vordet anfördt: att af den directa beskattningen, som utgjorde 2 af Statsinkomsternes belopp, ordinarie räntan tog drygaste andelen.
Dess inedelbelopp af ett skattehemman med 4,000 R:dr taxeringsvärde uppgick till 80 R:dr och vore så mycket mera tryckande, som den steg i samma mön skörden slår fel, d. v. s., i omvändt förhållande till jordbrukarens förmåga att utgöra densamma.
Denna grundskatt föreslogs att lika fördelas på all Sveriges jord, på det sätt, att, sedan Kammar-Collegium emellan alla Rikets hemman verkställt den lätta divisionen af jordéboksräntan, hvaraf medium tages af de 10 sislförflutne årens markegång och fixeras i silfver, den privilegierade jorden erhåller af Riksgälds-Contoret under Rikets Ständers garanti* med 41 å 5 procents ränta löpande Stals-obligationer* motsvarande i capital efter 5 för hundradetden åtagne andelen i ordinarie räntan, eller den genom fördelningen bestämda qvoten, hvaremot den oprivilegierade jordens innehafvare med lika ansvari Bih, lill R.
Prot. 184S.
4 Sami. 1 Afd. 1 Band, 18 Hafi. 3 i8 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o i/}.o. sorn för kronouppbörd, till Riksgälds-Contoret utfärda inskrifningar i fastigheten, motsvarande i capital å 5 procent den nedsättning, som blifver medgifven i den årliga grundräntan till det belopp, som förut öfverstigit denna qvot. Å dessa inskrifningar erlägges årligen 4-S- procents ränta och procents amortissement, hvarigenom Riksgälds-Contoret successivt inlöser sina utfärdade förbindelser och efter förloppet af 28 år har verkställt liqviden.
Dessa inskrifningar syntes böra ställas på 5 procents ränta och 1 procents amortissement, hvarigenom liqvidationen endast erfordrade någon mera tid.
Om något år skillnad emellan utgift och inkomst uppstod, blefve den säkerligen ej betydligare, än att Contoret kunde densamma besörja.
Uti denna skattejemning behöfde icke kronans jord ingå, ej heller boställen, Academiehemman, m. fl.
Vid remissens beviljande hafva inom Preste-Ståndet, i anledning af denna motion, yttranden afgifvits utaf Kyrkoherden Bergvall, Professoren Fries, Prosten Ekstrand, Lector Wallman och Biskop .4gardh. O Af Riksdagsfullmägtigen Pehr Sahlström från Stockholms Län, med hvilken åtskillige ledamöter af Bonde-Ståndet sig lörenat: att all jord inom Riket, utan afseende å hvad jordeboks-natur den hittills må innehaft, försättes i det naturliga tillstånd af jemlikhet i anseende till onera och utskylder, i hvilket jorden från början varit, och alt således de allmänna onera på alla hemman och serskildt skattlagde lägenheter lika fördelas, efter dessas beskaffenhet.
I sådant afseende föreslogs, att Rikets Ständer matte hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, det följande förberedande åtgärder intill nästa Riksdag vidtoges, så att den föreslagna skattejemningen då kunde af Rikets Ständer verkställas: l:o Att genom Konungens Befallningshafvande i hvarje Län upprättas fullständiga uppgifter å alla de allmänna utskylder, onera och piaestationer in natura, som från jordlägenheter inom Länet utgöras, samt antalet af alla hemman och skattlagde jordlägenheter, fördelade i classer efter deras olika natur, med serskilda förteckningar öfver utskylderne; 2:o att likaledes genom Konungens Befallningshafvandes försorg uppgöras tillförlitliga förslag till en lika fördelning af de allmänna utskylder, onéra och prasstationer in natura, som från jorden inom hvarje
Län nu utgå, på alla der belägna hemman och lägenheter, efter medium af de 10 sednaste årens taxeringsvärde, utan afseende å den serskilda natur, sorn för närvarande linnes lägenheterne åsatt; 3:o att öfver dessa förslag må höras
Deputerade från hvarje socken, Stats-UtskoUels Utlåtande, N.o 14°- på det att, om taxeringsvärdet å något hemman skulle .befinnas origtigt, nödig rättelse deruti må kunna göras; 4:o att sedan sålunda blifvit bestämdt, huru stor anpart af allmänna utskylder, onera och prsestationer in natura, hvarje hemman och lägenhet bör vidkännas, ej allenast uträkningar göras å den tillökning, som drabbar de privileg:erade hemmanen, såsom säterier, rå-och rörshemman m .m. emot hvad de förut utgjort, samt den minskning i utskylder, som tillskyndas de nu hårdare skattlagde krono- och krono-skattehemrnanen; utan ock bestämda uppgifter å de ersättningsbelopp, som härför bora tillerkännas de förut privilegierade hemmanen och lägeniieterne samt utgifvas af dem, som förr varit hårdare skattlagde.
Efter det dylike uppgifter kommit Rikets Ständer tillhanda, ansåg motionären 100,000
R:dr årligen i 10 år böra beviljas, hvarutaf skulle utbetalas hvarje år ett motsvarande belopp af den till sälerien m. fl. bestämda ersättningen.
Hvarje privilegierad t hemman skulle genast, sedan ersättningssumman bekommits, börja utgöra sin anpart i de allmänna utskylderne och onera, hvilken anpart jemväl skulle användas till omförmälda ersättningsbelopp, som således inom de 10 åren öfver hela Riket kan blifva guldet, efter hvilken tid den nya beskattningen först bör träda i verket, i följd hvaraf den gamla under tiden bör fortgå orubbad.
Och bör sedermera den minskning, som tillskyndas de hårdare skattlagde hemmanen icke förr än 10 år derefter komma dem tillgodo, utan de under tiden fortfarande utgöra hvad dem af ålder ålegat, samt skillnaden emellan hvad deraf skall utgå i utskylder efter den nya beskattningen, och det de förut utgifvit, jemte en billig löseskilling för kronojorden, till Stats-Verket ingå såsom ersättning för anslaget, 100,000 R:dr.
D) Af Petter Mårtensson från Jönköpings
Län, som äfven afgifvit förslag, att all jord i Riket måtte återförsättas i det ursprungliga tillståndet af jemlikhet i afseende på onera och utskylder till Staten.
F) Af Fr. von Zweigbergk
Jr ån Skaraborgs
Län, som, efter att hafva redojort för den priviligierade jordens uppkomst, m. m., åberopat sitt vid 1834- 35 årens Riksdag afgifna förslag till jemkning i beskattningen.
Af Gustaf Pettersson jrån Östergöthlands
Län, som föreslagit, det en Comité af sakkunnige
Män måtte nedsättas, för att utarbeta förslag till en förändring i jordens beskattning och att samma Comité blefve af Kongl. Maj:t ålagd att hafva sitt arbete färdigt så tidigt, att Regeringen, med stöd af detsamma, kunde till näst sammanträdande Ständer afgifva förslag till en allmän skaltejemkning. 20 Stats-Utskotlets Utlåtande} N.-o i4°- Häruti hafva Matts Persson från Stockholms
Län och Anders Andersson från Östergöthlands