Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
SkriJvelsej N.o I2^f. beväringsområden, hvarvid mönsterrullor öfver beväringsmanskapet upprättas, serskildt för hvarje stad och hvarje fögderi, hvilket likväl ej må hindra mönstrings förrättande serskildt med en eller flera delar af fögderi et; b) att, sedan alla vid mönstringen tillstädeskomne beväringsskyldige blifvit, på sätt serskildt föreskrifvet är, besigtigade, de approberade införas i stadens eller fögderiets mönsterrulla efter manskapets längd sålunda, att den längsta erhåller första rummet, den, som står honom närmast i längd, det andra, och så vidare, med iakttagande dervid, att, om två eller flere äro af lika längd, ordningen dem emellan afgöres efter åldern, så att den äldste erhåller första rummet, den, som dernäst är äldst, det andra och såvidare, men, om någons födelsedag cj vore känd, eller flere af dem voro födda på samma dag, genom lottning; c) att de från mönstringen uteblifne beväringsskyldige i serskildt stadgad ordning efter enahanda grunder besigtigas, samt de approberade i stadens eller fögderiets mönsterrulla ofördröjligen införas, på sätt ofvanföre nämndt är, dock med iakttagande, att de, som utan styrkt laga förfall från första mönstringen uteblifva, alltid insättas framför deni af samma längd, som vid första mönstringen blifvit approberade; d) att, som erfarenheten visat, att de bland approberade beväringsmanskapet, som \id 20 års ålder äro de mest högvexte, äfven, med få undantag, äro de mest vapenföre, det beväringsmanskap, som till visst, efter folkmängden bestämdt, antal från hvarje stad eller fögderi, bör till vapenöfning eller eljest till tjenstgöring uppkallas, skall uttagas i den ordning, uti hvilken de approberade beväringsskyldige i stadens eller fögderiets rulla finnas upptagne; e) att den del af approberade beväringsmanskapet, som ej uppkallas till vapenöfning, utan blott qvarstår i rullorna såsom reserv', likväl skall aflägga krigsmannaed och stundom deltaga i anbefallda kyrkoparader; f) att det till första beväringsklassen hörande manskap, som vid mönstringen blifvit ställd t på tillväxt eller förbättring, skall tillhöra nästpåföljande års första klass och med denna inställa sig till mönstrings undergående, samt att den, som vid denna andra mönstring än ytterligare blifver ställd på tillväxt eller förbättring, skall likaledes inställa sig med följande årets första klass, men bör då antingen approberas eller förklaras oduglig tili krigstjenst;
g) att i de för armeen bestämda beväringsområden, der, utom infanteri, äfven kavalleri eller artilleri, eller artilleri- eller sapör-depöter finnas, mönster-herren af det antal beväringsskyldige, som enligt mönsterrullan skall i staden eller fögderiet uttagas, utser hvilka, som böra tilldelas artilleriet, ka - Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o io4- 223 valteriet eller depöterna, hvartill dock i första rummet uttagas sådane beväringsskyldige, som sjelfve önska tjena vid dessa vapen, så vida de i öfrigt äro dertill duglige; li) att beväringskarl, som uppbådas till vapenöfning eller tjenstgöring, må ega rättighet att lega karl i sitt ställe, äfven bland dem af årets klass, som böra till reserv-manskapet, emot skyldighet likväl att sjelf ingå bland nämnda manskap i den legdes nummer-ordning; i) att, då större eller mindre del af beväringsmanskapet till vapenöfning i fredstid uppbådas, den ordning skall dervid iakttagas, att de, sorn böra till första klassåldern, först utgå och derefter de öfriga klasserna efter åldern, de yngre klasserne framför de äldre, tills det antal är fyldt, som behof vet fordrar; hvaremot när beväringsmanskapet till tjenstgöring i krigstid uppbådas, af alla klasserna, de, som undergått vapenöfning, först må klassvis uttagas i den ordning, som bär förut är sagd, och sedermera de, som tillböra reserven, bkaledes efter samma ordning dem emellan. 7:o Den på Gottland antagna och upprättade allmänna beväring kommer att i dess nuvarande skick fortfara.
Och som de sålunda uttalade grunder för beväringsskyldighetens utgörande, dels i hvad de afsåge landets fördelning i vissa områden för utgörande af beväringsmanskap serskildt för armens och serskildt för flottans behof, dels ock i fråga om sättet och ordningen för uttagandet af viss del utaf beväringsmanskapet inom samma eller serskilda åldersklasser, äfvensom dess indelning till vapenöfning eller annan tjenstgöring innefattade ändring uti de för utskrifniugssättet och inrättningen af allmänna beväringsmanskapet förut stadgade grunder, bar E. K. M. i nåder velat inhemta Rikets Ständers yttrande i berörda hänseenden.
Derjemte och då E. K. M. funnit: att flottans ständige korpser icke voro tillräcklige för bemanning af alla dess fartyg under krig; att större delen af det till allmänna beväringen börande manskap inom de till sjöbevärings utgörande utsedda områden erfordrades för tjenstgöringen dels på roddflottan, dels såsom marin-soldater, till hvilken tjenstgöring samma manskap, i följd af de årliga vapeilöfningarnes beskaffenhet, jemväl vore mest tjenligt; att bristen på en fullt duglig och för flottans seglande fartyg användbar bemanning icke heller kunde genom manskapet från öfriga sjöbeväringsområdena fyllas, utan borde på annat sätt afhjelpas; samt att detta lämpligast kunde ske derigenom, att handelsflottans befäl och besättningar, i händelse af krig, alltid vore för ett sådant ändamål att påräkna, har E. K. M. till Rikets Ständers antagande täckts föreslå, att, jemte beväiingsskyldige inom de för sjöförsvaret afsedda 224 Expeditions-Ulskollets Forsla" till und.
ShriJvelsej N.-o iij.. serskilda områden, till sjöbeväringen äfven må hänföras alla sjökapilener och styrmän vid handelsflottan samt machinister å enskild person eller bolag tillhörande ångfartyg, äfvensom allt det'sjöfolk, som å sjömanshusen eller i magistraternes rullar är inskrifvet, med förbindelse för dem att, vid inträffande krig, tjenstgöra å flottan, samt att denna förbindelse må fortfara från 20 till fyllda 30 år; hvaremot de befrias från ali vapenöfning i fredstid; och skulle den, som, på sätt förrberördt är, blifvit till sjökrigstjenst förbunden, jemväl ega att i sitt ställe sätta välfrejdad och duglig sjöman, som redan fullgjort sin beväringspligt och icke är öfver 40 år gammal.
Härförutan har E. K.
M. uti högstberörda nådiga proposition behagat förklara, att, om Rikets Ständer äfven för deras del antoge hvad E. K.
M. sålunda föreslagit, E. K. M. i nåder ville, jemte den förnyade författning, som i ämnet borde utfärdas, meddela de för verkställigheten vidare erforderliga reglementariska stadganden, äfvensom föreskrifter i afseende å sjöbeväringsmanskapets förmoner och deribland hufvudsakligen rättigheten till pension för dem, som under krig skadades, samt till nådegåfvor och gratialer för enkor och barn efter dem, som i krig stupade eller i följd af olyckshändelser aflede, likasom om sjökapteners och styrmäns rättighet att användas, de förre såsom officerare och de sednare såsom underofficerare samt sjöbeväringsmanskapets i allmänhet rätt till befordran och högre aflöning i mon af ådagalaggd förtjenst och skicklighet.
M:s nådiga framställning hafva Rikets Ständer i noggrant öfvervägande tagit; och af enahanda skiil, som Rikets Ständer uttalade, då de gåfvo sitt medgifvande till inrättningen af beväringsmanskapet samt lifligt kännande, att ingen uppoffring är för stor för bevarandet af fäderneslandets bestånd och dess försvarande mot yttre våld, hafva Rikets Ständer äfven ansett denna inrättning höra i dess väsendtligaste delar bibehållas, såsom, eldigt Rikets Ständers tanka, både lämplig och, i förhållande till det stora och vigliga ändamål, som dermed afses, föga betungande; men Rikets Stäner hafva icke förbisett, att i den författning, genom hvilken beväringsskyldigheten ålades, flera stadganden förekomma, hvilka erfarenheten visat vara mindre ändamålsenliga.
Genom den nådiga propositionen har E. K. M. gifvit Rikets
Ständer tillkänna de grunder för beväringsskyldighetens utgörande, hvilka E. K. M. ansett böra följas.
Men om ock Rikets Ständer gilla en del af dessa grunder, hafva Rikets Ständer likväl icke kunnat bifalla dem alla; och få Rikets Ständer - Expeditions-ZJtskotlets Förslag till tind.
Skrifvelse, X.o llj.- 225 der nu i underdånighet afgifva sitt yttrande i ämnet, följande dervid den ordning, som i den nådiga propositionen förekommer. usta punkten.
I denna punkt har E. K.
M. uttalat den åsigt, att armeen hör bildas af stående stamtrupper, så väl värfvade som indelda, i förening med beväringsmanskap, och att vissa, dels värfvade och dels indelda, sjötrupper likaledes böra utgöra ständig stam, med hvilken manskap af sjöbeväringen bör förenas; och då sådant synes Piikets Ständer ändamålsenligt och nödvändigt, få Rikets Ständer i underdånighet förklara, det de, för sin del, emot beväringsmanskapets fördelande på stamtrupper, efter det sätt, E. K. M. i nåder föreslagit, icke hafva något att erinra. s:dra, 3:dje och 4:^e punkte me.
I afseende å hvad uti dessa punkter blifvit i nåder föreslaget, anse Rikets Ständer visserligen att, så vidt omständigheter och tillgångar medgifva, åt beväringsmanskapet bör gifvas sådan daning, att det, vid påkommande behof, då armeen skall sättas på krigsfot, kan ofördröjligen förstärka denna och inom dess leder emottaga vidare nödig utbildning; äfvensom att sjöbeväringen må vara användbar för tjenstgöringen dels på flottan, så väl den seglande som den roende, och dels såsom marin-soldater.
Men ehuru de förslag i öfrigt, om hvilka E. K.
M:t behagat i förenämnde, tre punkter göra framställning, visserligen skulle leda till den fördel, att den del af de beväringsskyldige, som till vapenöfning inkallades, eller 14,525 man, kommc att
Ninna en större färdighet uti krigstjensten, än som under nuvarande förhållanden och kortare exercistid kän ernås, hafva pikets
Ständer likväl funnit åtskilliga betänkligheter och svårigheter möta vid de föreslagna åtgärdernas sättande i verket.
Det måste nemligen alltid blifva svårt att med rättvisa och billighet verkställa urvalet af de beväringsskyldige, som skulle till vapenöfning eller krigstjenst uttagas.
Att såsom regel härför bestämma manskapets längd, torde vara mindre lämpligt: ty dels utgör längden å en person icke något tillförlitligt bevis, att han är dugligare till krigstjenst och mera uthållig dervid, än en mindre, men ändock starkt byggd, dels synes ett sådant sätt vara i sin örund obilligt, och dels skulle troligen många finnas af ungefärligen samma längd, så att svårighet och tvist ofta skulle uppkomma vid urvalet.
Dill. lill R.
1847 oc^ >848.• to Sami. 1 Afd. 29 226 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o 12 f. I anseende härtill, och då det af mången skulle anses orättvist, att den ene vidkändes beväringsskyldighetens utgörande, men icke den andre, samt en utsträckning i tiden för yapenöfningarne skulle hafva till följd, att, för längre tid än nu är fallet, en betydlig arbetsstyrka komme att dragas från näringarne och serdeles jordbruket, få Rikets Ständer i underdånighet tillkännagifva deras åsigt vara, att med beväringsmanskapets uttagande lill vapenöfningar bör fdrbållas hädanefter som hittills. 5:te punkten.
Hvad uti denna punkt förekommer derom, att vissa områden af landet böra bestämmas till utgörande af beväringsmanskap för armeens och vissa för flottans behof, så väl i freds- som krigstid, gilla Rikets Ständer till alla delar, helst det är nödvändigt att veta, hvarest bemanning till flottan kan erhållas, och att känna ungefär, huru stort antal, som i sådant afseende är af beväringsmanskapet att påräkna, samt dessutom innevånarne vid kusterne äro till sjötjenst mera benägna och lämpliga, än de inuti landet boende.
I afseende å bestämmandet af dessa områden, godkänna Rikets Ständer den fördelning, E. K. M. i nåder föreslagit, med undanlag likväl för Wester-norrlands län.
Innevånarne uti den del af detta län, som gränsar till hafvet, äro visserligen till sjötjenst fullt lämplige, men deremot eger ett annat förhållande ruin med folket i deri vestra delen af länet, eller de så kallade fjellsocknarnes inbyggare.
Desse hafva till sitt näringsfång hufvudsakligen jagt, äro till följd deraf skickliga skyttar, och således mera tjenliga att begagnas såsom jägare eller infanterister, än till tjenstgöring på flottan j och hafva Rikets Ständer, på nu underdånigst anförde skäl, antagit E. K.
M:s nådiga förslag uti denna punkt, med den förändring, att fjellsocknarna af Wester-norrlands län böra lill armeens beväringsområden anslås.
Det häruti förekommande förslag derom, att beväringsmanskapets uttagande, så väl till vapenöfning sorn till krigstjenst, bör verkställas efter enahanda hufvudgrunder inom armeens och flottans beväringsområden, anse Rikets Ständer lämpligt, och hafva alltså antagit hvad sålunda blifvit i nåder föreslaget.
Beträffande de under litt. a, b, c, d, e och h af denna punkt framställda förslag, så och då Rikets Ständer i anledning af E. K. M:s nådiga framställning i fråga om ett urval af dem, som borde till vapenöfning eller krigs - lExpeditions-Utskoltets Förslag till und.
N.o 124* 2^7 tjenst uttagas, här ofvan i underdånighet anmält sin åsigt vara, att med beväringsmanskapets uttagande till vapenöfning bör förhållas på sätt, som hittills egt rum, torde något annat yttrande öfver berörda föi’slag ej erfordras, än som innefattas i denna underd. anmälan.
Det under litt. f. förekommande förslag, att det till första beväringsklassen hörande manskap, som vid mönstringen blifvit stäldt på tillväxt eller förbättring, skall tillhöra nästpåföljande års första klass och med denna inställa sig till mönstrings undergående samt att det, som vid denna andra mönstring än ytterligare blifver stäldt på tillväxt eller förbättring, skall likaledes inställa sig med följande årets första klass, men bör då antingen approberas eller förklaras odugligt till krigstjenst, anse Rikets Ständer lämpligt, helst erfarenheten visat, att den, som vid 22 eller 23 års ålder ej uppnått beväringsmåttet, sällan efter denna tid vinner den utbildning och styrka, som erfordras för krigstjenstens fullgörande, hvadan Rikets Ständer, för sin del, gilla nyssberörda stadgande.
I anledning af det förslag, som under litt. g blifvit framstäldt, få Rikets Ständer underdånigst anföra, att ehuru i allmänhet, så vidt omständigheterna det medgifva, de beväringsskyldigés önskan i afseende å val af det vapen, de skola tillhöra, hör uppfyllas, Rikets Ständer likväl, då, i händelse ett sådant val blefve uteslutande öfverlemnadt åt de he vä ringsskyldige, det förhållande kunde inträffa, att ett vapen blefve utan förstärkning af beväringen och deremot ett annat erhölle mera manskap än behofvet fordrade, anse, i likhet med hvad E. K. M. i nåder föreslagit, att i de för armeen bestämda beväringsområden, der, utom infanteri, äfven kavalleri eller artilleri eller sapör-depoter finnas, mönster-herren bör utse hvilka, som böra tilldelas kavalleriet, artilleriet eller depoterna, hvartill dock i första rummet böra uttagas sådane beväringsskyldige, som sjelfve önska tjena vid dessa vapen, så vida de i öfrigt äro dertill duglige.
Beträffande det förslag, som under litt. i förekommer, så ehuru Rikets Ständer, i underd. skrifvelse den 3 Juni 1812, framställt den önskan, att icke mindre än en hel klass af beväringen i sender måtte uppbådas, synes det likväl Rikets Ständer vara alldeles nödvändigt, att E. K. M. i krigstid må ega att i de landsorter, der E. K.
M. pröfvar behofvet sådant fordra, uppbåda till och med alla beväringsklasserna, utan afseende på, huruvida å andra orter inom riket hela beväringen eller någon klass deraf tillika uppbådas, enär en del af landet kan vara hotad, men en annan ej, och, serdeles under vissa tider af året, beväringen icke skulle kunna från aflägse trakter med erforderlig skyndsamhet hinna till ett hotad t ställe ankomma; hvaremot i freds - 228 Expeditions-Utskottets Förs’ag tid tind.
Skrifvelse, IV.-o i%4' tid den lättnad i beväringsskyldighéten torde böra beredas, att endast första klassen af manskapet utgår till vapenöfning,- ocb få Rikets Ständer, med afseende härå, dels i underdånighet anhålla, att i fredstid till vapenöfning uppbådas endast de af beväringsmanskapet, som böra till första klassen, dels underdånigst anmäla sitt medgifvande, att, när rikets försvar sådant påkallar, E. K.
M. må ega uppbåda till ocb med alla beväringsklasserna inom de landsorter, der E. K. M. i nåder pröfvar sådant nödigt, utan afseende på huruvida eller till huru stor del beväringen inom. öfriga områden kallas till vapen. y:de punkten.
Då Rikets Ständer anse det vara nödvändigt, att i en så aflägsen och från kommunikation med fasta landet stundom afstängd provins, som Gottland, bibehålla den styrka, samma provins eger, och hvilken åtminstone kan förhindra en fiendtlig ströfkorps att der intränga, hafva Rikets Ständer bifallit, att den på Gottland antagna ocb upprättade allmänna beväring må i dess nuvarande skick fortfara.
Vidkommande sluteligen E. K. M:S nådiga förslag i fråga om beväringsskyldighetens utgörande af dem, som äro anställde vid handelsflottan elier såsom machinister å ångfartyg,- så och då härvid i betraktande förekommit, å ena sidan, att sjömän, då de tjenstgöra vid rikets flotta, icke förändra sitt lefnad syrke; att handelsflottans personal större delen af året är ute på sjöresor, ofta flera år efter hvarandra, utan att under denna tid till riket återkomma, ocb derföre vanligen undgår den vapenöfning, hvilken landets öfriga i hevi iringsåldern varande medborgare måste vidkännas; att ett krig i närvarande tid troligen icke komme att räcka särdeles länge, hvadan, äfven med beväringsskyldighetens utsträckning för handels-sjöfolket från 20:de till 30:de året, detta sjöfolk i de flesta fall icke skulle komma att ens under den vanliga tiden af fem år fullgöra beväringspligten; alt, med hänseende tili de öfriges utevarande på sjöresor eller ålder utöfver den för beväringspligtens utöfvande föreslagna, knappt en tredjedel af detta sjöfolk skulle, vid ett inträffande krig, komma att för flottans behof användas, samt alt, enligt det nådiga förslaget, den fördel är handels-sjöfolket tillagd att under fredstid vara från beväringsskyldighetens fullgörande befriade, men också, å andra sidan, skeppsredares billiga fordringar, att beväringsskyldighetens utsträckning ej må gälla det manskap, som först vid början af ett krig enrolleras ocb lörby res, ej heller sjökaptener, styrmän och å ångfartyg anställde machinister, saint billigheten af att de beväringsskyldige sjömännen vid tjenstgöring å flottan åt - Expeditions-Utskoltets Förslag till und.
Skrifvelse, IV. o ii5.
229 njuta vanlig månadshyra, hafva Rikets Ständer i så måtto bifallit E. K:
M:s nådiga förslag i förevarande fråga, att allt det sjöfolk å handelsflottan, som vid utbrottet af krig är å sjömanshusen eller uti magistraternes milor inskrifvet, skall i krigstid från 20 till fyllda 30 år tjenstgöra vid Kongl, flottan, med rättighet likväl att derför erhålla den månadshyra, som i enrolleringsorten är gångbar, samt att, der så åstundas, i sitt ställe sätta välfrejdad och duglig sjöman, som redan fullgjort sin heväringspligt och icke är öfver 40 år gammal, hvaremot detta sjöfolk under fredstid frikallas från all vapenöfning; dock att denna utsträckning i beväringsskyldigheten ej lämpas till sjökaptener, styrmän och å ångfartyg anställde machinister, i afseende å hvilka de för beväringspligtens fullgörande i allmänhet stadgade grunder böra gälla.
Rikets Ständer anhålla underdånigst, att E. K. M. täcktes låta, i enlighet med Rikets Ständers ofvan i underdånighet anmälda beslut, utfärda en författning, innehållande tillika alla regleraentariska stadganden, som for verkställigheten af beväringens organisation kunna finnas erforderliga; framhärdande &c. Stockholm den 8 Juli 1848.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 5 Juli 184$.
Preste-ståndet den 6 — — Borgare-slåndet den 6 — — Bonde-ståndet den 8 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående roteringsbesväret
Jör komministersbostället Kåreslätt, (Stats- samt Alim.
Res v.- och Ekon.-utsk. Uti., N:o 28.) S. A. Iv.
Enär det till Hylletofta komministratur uti Bringetofta pastorat af Wexiö stift anslagna bostället Kåreslätt, om i hemman, hvarå afkastningen i allmänhet endast utgjorde 4 tunnor råg och 16 tunnor bafra jemte foder för 1 häst samt 3 å 4 boskapskreatur, likväl årligen måste erlägga augmentsränta med 230 Expeditions-Viskoltets Förslag till lind.
Skrifvelse, N.o /a5.
10 r.dr och kronotionde med 10 kappar spanmål, samt derförutan vore betunga dt med ordinarie rotering, har hos Piikets Ständer framställning blifvit gjord derom, att bostället måtte på ett eller annat sätt från sistnämnda onus vinna befrielse,- vid pröfning hvaraf Rikets Ständer fästat uppmärksamhet deruppå, att Kongl. Maj-.t, genom nådig resolution den 22 April 1735 uppå Presteskapets besvär vid 1734 års riksdag, förklarat samtlige kapellanerne i riket ega rätt att från deras boställen få öfverflyttad derå varande ordinarie rotering på annat, inom kompaniets stånd befintligt, oroteradt hemman, för så vidt bostället icke öfverstege ett halft mantal; och ehuru, enligt de upplysningar Piikets Ständer erhållit, något oroteradt hemman icke skall finnas inom det kompanies stånd, der bostället Kåreslätt är beläget, bafva likväl Rikets Ständer, vid ofvanberörda förhållanden, funnit bostället böra befrias ifrån den tunga, som detsamma af dess indelning till ordinarie rotering nu vidkännes, hvadan, och i öfverensstämmelse med hvad Rikets Ständer vid 1840 års riksdag hos Kongl. Maj:t i underd. begärde, i afseende å kyrkoherde-bostället Torps befrielse från sådan rotering, Rikets Ständer få hos E. K. M. i underd. ananhålla, att omförmälda komministers-boställe måtte warda från dess nuvarande ordinarie roterings-skyldighet befriadt, samt, i likhet med öfriga sådana boställen, endast till extra rotering förbindas, derest något annat, inom kompaniets stånd varande, oroteradt hemman finnes, hvarå berörda roterings-skyldighet kan öfverflyttas; men att, derest sådant hemman icke finnes, utan bostället måste i rotering qvarstå, boställs-innehafvaren måtte tilldelas ersättning af rotefrihets-medel, till så stort belopp, som, efter hvarje års markegång, motsvarar den bostället nu åliggande roterings-skyldighet.
Expeditions-Vtskoltets Förslag till tind.
Skrifvelse> N;o 126. 231 N:o 126.
Uppläst oell godländt hos Ridd. och Adeln den 5 Juli 1848.
Preste-ståndet den 6 — — Borgare-slåndet den 6 — — Bonde-ståndet den 8 — — Rikets Ständers underdåniga skrijvelsej angående stämpling afj spelkort och af giften derför.
(Bevilln.-utsk. Bet., N:o 10 och Uti., N:o 16.) S. A. K.
Enär, enligt hvacl Rikets Ständer inhemta t, Beloppet af de medel, som för stämplingen af spelkort influtit år 1841, eliev året näst före tillämpningen af den förhöjning i stämplings-afgiften från 6 lill 8 sk., som vid dåvarande riksmöte Beslutades, samt af de förändrade Bestämmelser i afseende å stämplingens verkställande, hvilka då tillika föreslogos och genom Kongl, förordningen den 23 Februari 1842 Blefvo föreskrifna, utgjort endast 6,781 r:dr 15 sk. 6 rst, men denna inkomst deremot under de år, som följt efter utfärdandet af högstberörde nådiga förordning, .varit i oafbrutet stigande, så att dess belopp sistl. år uppgått till 32,564: 21. 1., samt ändamålsenligheten af de nu härom gällande föreskrifter alltså synes vara på ett öfvertygande sätt ådagalagd, hafva Rikets Ständer beslutat, att bevillningen å spelkort må intill nästa statsreglering utgå till oförändradt belopp, nemligen åtta skillingar banko för hvarje kortlekf med anmälan hvarom Rikets Ständer underdånigst anhålla, att ofvanberörde nådiga förordning af den 23 Februari 1842 må fortfarande få tjena till efterrättelse.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 8 Juli 1848, 232 Expedilions-Utskollets Förslag till und Skrivelse, N.o '27.
Preste-ståndet den 6 — — Borgare-ståndet den 6 — — Bonde-ståndet den 8 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse > om -upphörande af skillings-sedlars utgifning från Banken.
Mern., N:o 62.) S. A. K.