Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
stilla, outtröttliga, oupphörliga dropp, dropp, dropp på en man- niskas hufvud oundvikligen för till vansinne - eller död.
Hedda Tesman kunde dock kanske hafva lart sig a t t, lefva p&amp; resterna - hon, som så minga andra.
Samhället Iiåller sträng disci- plin, den styfvaste nacke kan lära a t t böja sig.
Det kan nog kännris, som om man m-riotstrafvigt släpades bort med brutal makt af starka, oböjliga arinar dag efter da.g och vecka efter vecka - men sinåningoin dör trotset bort och efterträdes af trötthet, och tröttheten kan aflösas af slöhet ocli till slut kommer känslolösheten och intager slöhetens plats - och ingenting mäxkviirdigt intriiffar.
Xen i Heddas lif tillstöter nigot ntifrkn.
Hon möter kny0 deii ende man, som gjort iikgot djupare intryck pk hennes hjärta.
Honom Ilade hon en g&amp;ng makt öfver, en makt, som hon inissbrukade, till dess hon stötte honom ifrkn sig - ned i smutsen.
Och nu har en annan kvinna, i Heddas ögon henne sjiilf i allo nnderliigsen, iter- uppriittat honom och fast honom rid sig med tacksamhetens och till- gifvenhetens band.
S % vakna de starka makterna i Xeddas sjiil: krankt stolthet, afund, svartsjuka och den gamla dragningeu till Eileït Lövborg.
Och den thflingskamp hon nu kastar sig iii i för a t t en girig .få sine fingre i en men * eskeskjiebnen, iifven hon, och taga igen sin forna makt .öfver denne man, den döfrar lifsledan för ett Ögon- blick, blir nigot som fyller litet af tomheten, ett slags sport, en hjiilp a t t glöm~na, Det ser ut, som om hon skulle vinna.
Den dar lilla sjipiga Thea hade gjort honom beroende, osäker, feg.
Nu skall edda fi honom efter sin vilja, resa honom upp och höja honom efter sitt sinne.
Sin fulla frihets och själfrnedvetenhets spiinstighet skall han återvinna,,
eldig och.
glad, skall Iian f&amp; ?nod och kraft att lefva lifvet - ocli Hedda abl ler skall blifvu lians valkyria.
Det blir som ett anded&amp;g. '
i högre luft; något skont och Istort ändtligen en gång.
?I&amp; hon svikes i sin tro ' p8 Lövberg.
Sin makt öfver holiom behaller hon dock; n,ellan honoin och ~ l i e a är ' &amp; t häd&amp;efter slut.
Boken, mannskfiPtet, deras genieiisainina arbete har hail f ö&amp;orat, sitt lif har han rifvit i stycken, och.
hon k&amp; kj hjiilpa.
honom att ' &amp; tt$ ihop det igen.
Han skickar ju själf bort hennet Hon visste det iiog, Hedda Gabler.
Ville Iion blott, s i mdste hon segra.
&amp; !en.
hon lyssnar vidare till Theas och Eilerts samtal - ined.
spänd uppniärksamliet.
Frzb Elvsted:.
» Ved ' du vel, ~ o v b o r g, at dette her med bogen - - alle mine dage, vi1 ' det stå for mig, som om du havde drsbt et lidet barn. ».
Lövborg: Du liar i-et i det.
Det er .soni et slags bariiernord.
Fru Elvsted: .Men h o r kunde dn.
jeg havde jo også niin del i barnet. » Hedda: (n ~ s t e n lycllöst) » All, barnet - - - -.
2 Det var en ödesdiker bild, den i .f arligaste Thea kunde valt; den triiffar en sårbar punkt i Heddas Iijärta ?.
Nu glömmer hon icke langre - deras barn - under det 7 ~ 0 d -!
%An - dersoin dp kunde forstå, Iivor fattig jeg er - og du s1; ulde have lov til at vzere .sk rig!
» - hade hon sagt till Thea.
J a, just det.
Aldrig har hon kännt det s&amp; djupt s o ~ nu.
n T y iiu inser hoii det: till och ined i detta ögonblick Gro de t&amp; d u rika mot henne.
Thea niå g; bort, bandet dem emellan kan.
dock aldrig upplösas.
Den 01: att lian tillfogat henne är för lionoin det enda, som ej kan godtgöras.
Intet samarbete ' mer fGn denna stund, men ej heller nkgon fraivtid; lifvet har Iiiidanefter intet varde iner, f ör honom.
E t t ord af Hedda skulle vara nog: » Liigna er, barnet ar raddadt s.,.
DU sknlle Thea få igen sin makt öfver Iionom, dubbelt starkare än förr, lian skulle upprättas.
igen - kamratskapet dem emellan fort- sättas.
Nu äro de vakna, alla de onda makterila i Heddas sjal.
Starka och vilda som roff&amp;glar, spänna de ljudlöst ut sina stors, svarta vingar öfver den.
Nej - deras barn ger hon dem icke tillbaka. '
Må Thea gömina sig iiiidan och grita öfver sin förlorade lifs- glädje - hvad betyder val det.
Nå Eilert Lövborg söka döden!
Det ar ju för honom det näst basta; det är iiiigot skönt och stort afven i det att h d v a inod att sj$f bryta upp f i h l i f ~ e t s gille!
- Och i denna sinnesstäinning kastar Hedda Gabler inanuskriptet på elden, inedan hon liviskar: ~ N i i brwnder jeg dit barn, Thea, dii ined kriishhret - dit og Eilert Lövborgs barn - iiii braiider, ni1 brsenCer jeg barnet,.
Blen - det ar Ibsen so111 har sagt: &gt;) Her gaar en nemesis igjennem livet!
, Redan nii har den ödesdigra, järiih&amp;rdti lagen o111 orsak och verkan gripit fatt i Hedda.
Korrektheten, det enda hon räddat ur sitt lifs skeppsbrott, haller y {att g5 förlorad.
Hon miste tanka på att försvara sin yttre stallning.
Hvad .skall väl den hederlige Jörgen Tesinan taga sig till, liar lian fhr höra hvad hon gjort.
Det gifres blott en iitvag att tysta.
förstår han da ikke - at Imn for lians skyld - ned honom.
just i denne tid » - - - sjalf.
Nej, hon kan inte.
Hon trärstannar, full af vainjelse för sig Det &amp; r dock alltför in ?tbjiidaiide!
Hvarför ar det s&amp; svirt för henne att f&amp; denna lögn öfver sina läppar, då alla andra glida så lätt?
Har inöta r i åter den kvinligti känsligheten hos Hedda Gabler, krinnan i henne, soin vindas oclt vrider sig i förtviflan öfrer att h a k a sjunkit sh djupt.
Ä r icke denna lögn värre än all annan, är den ej ett helgerån?
- Nii sviker henne sjalfbehärskningen, för första gången glöinnier hon, att hon ej är en- sam, och i upprorisk smärta vrider hon hiinderna ined ett jaininerrop: DÅ, jeg forgår - jeg forgår i alt dette her !.
Meii vid Lövborgs död och hvad darph följer, drager sig iiatet annii tätare tillsaininan om henne.
Och så är mgttet ragadt.
Den framtid af uselhet, lögn cch själfförakt, som hon nu ser för sig, deii har bljfVit Iienne omöjlig a t t inöta.
Lefva sitt lif soin den fattigaste bland kriniior, i assessor Bracks makt och mor till Jörgen Tesinans barn.
- Kej, hellre dö.
Men dessförinnan a r det som om Iion greps af en känsla af ansvar gent einot den inan, h n r s namn hon ändock bär; hon vill Iiafva deras äktenskapliga koiikimstat iiiiderskrifren af Jörgen Tesnian, innan hon dör.
-, Er der ingen ting, I to kan briige inig til her,?
- Tesvnan:.
Nei, ingen ' erdens ting.
Herefteï.
far såiiian D; vzre.
så siiil a t liolde Hedda ' ined selskab, kj &amp; re assessor ». '
Hellre du!
Det stora, det iirspriingliga i henne reser sig; allt annat kastas iir vägen.
' Den lilla lönndörren spriiiger iipp - - .- och liand-.
lingen utföres.
D e t, ljuder soiii en skärande dissonans för v&amp;ra öron '; det var strängarna i ett inäniiiskohjarta, soin spiiiides till det yttersta - och briisto.
i.: B I ...
De inatt, livarined moraliska ' varden matas i Ibsens diktning, a r ej al1daglig.t Utan liansyn, utan tanke pk konsekvenserna, l~orrar liaii sin blick ned i niauniskosjalens djup, ined kraf p % det stora ide: det.
: .sailning.
Ocksi ar det f &amp; Soin liafva öga .för skönheten i detta Ilans Kraf, eliiirii det bringar deras estetiska njiitningsbegar och deras slöa, efter de inlinskliga inöjliglieteriia afpassade livardagsnioral i oro och upprok.
L a t vara att Ibsen ai.
pessiinist, lian ser ju saker mörkt.
Men det finns en pessiniisin, soin öder krafter, eu annan so111 vacker dein: Den första Iinr sin grund i riilnniskoförakt, den andra i tro - och den ar Ibsens.
Webne Dic7mctr.
s Kristiania, seet.
gjennem de senere aars skjönliteratur.
i Bre \ - til ~Dngiiy * h a Kristiania.
af de böger, som i de senere.
am udkommer her foregaar i Kristiania.
Hedda G&amp;er) Kjellands Professoren, fru Munchs Kvinder, Helelie Dickmars Ud i Livet, Gunnar Heibergs Kong Midas, fru Skrams Fjeld~~ze~~~zesIce~-~ Asta Graahs Folk;, fru Auberts Stedbamet og Forfmge7.ig7zed) i dem alle er scenen lagt helt eller delvis i Kristiania og viser os samfundsforhold der- fra,.
Det er et broget, modsigende og i. det hele ikke meget tiltalende billede so&amp;; blir resultatet.
Vi ser a t Kristiania er bleven en stor by med ' mange forskjellige ' kredse og centra.
Mange '
Kong lilidas og Fjeldzen1~~7ier) der aabenbart bevaeger sig i de samme kredse og har benyttet samme slags levende modeller, förer os ind i et raat, lössluppet bohemeagtigt selskab, rigtig et udsögt slet selskab.
.Bi faar se kunstner- livet, jurnalistlivet, aandslivet paa vrangen og sandheden li- gesaa, det ' vi1 sige i Kong Midas, i Fjeldmennesker staar per- sonerne i et forblöffende flot og negativt forhold til alt hvad sandt og sandhed er.
I Evi~c7er) .der er en ligesaa intenst alvorlig bog som de to forrige er det modsatte, ser vi bo- hemeriet og de frigjorte mshelser sive sig op fra smudset til de övre lag i samfundet og finde et offer og spolere livet for en ung pige af de mest dannede, men arbeidende, gentilt fattige lag af samfundet.
I Hedc7a Gabler ser vi represen- teret Kristianiadamen par excellence, den dame-iriacssige ydre korrekthed, sammen med indre hulhed, en fordervet fantasi og en iibandig forfzngelighed og herskesyge - store kraf- ters offer i et lidet samfund; desuden Kristiania videnskabe- lighed og intelligents representeret ved det kjedelige fag- menileske Tessmann og det fordrukne geni Lövborg, begge prof essoremner.
I FOR, der f oregaar i almindelig dannede Kristianiakredse, blmdt grosserer, professorer, limde, reisende og yngre og aeldre damer, faar vi indblik i en sladder, der ikke viger tilbage for de laveste sigtelser lige over en ung uskyldig pige, der paa sin side viser den nobleste tilbage- holdenhed og finhed i s h e fölelser og i sine vanskelige per- sonlige forhold, ganske.
ubeskyttet som hun staar med sin naive, godtroende far, professoren, til eneste stötte; men vi finder ogsaa hos hende en lyst til at udfordre sladderen og en krashed, nzesten cynisme i tale og udtryk som det er nzsten lige saa umulig a t tro paa hos en fin ung dame, som paa en saadan sladder i dannede kredse.
Nan forsikrer imid- lertid at det hele kloge, dygtige stykke er tagen af livet.
Kjellands Profesoren er en afslören af og protest imod det tryk som öves a£ enkelte grundfmtede autoriteter blandt videnskabsmamd og embedsmzend og den lpeslukker en saa- den autoritet laegger paa tanke-, tale-, aands- og trykkefrihed i vor by.
I StecZbumet af fru bubert skildres hos en ind- flyttet sruaastadsfamilie det naive, grovkornede snobberi, der vi1 » v m e med » coiite que coiite og for hvem en kam- merherre er et ided og en inapellabel autoritet.
I For-.
f~engeligl~ed af samme forfatterinde föres vi med djarv og sikker haand ind i Kristiania-ungdomens lösslupne jargon og dens farnilime urerbödighed mod de zeldre, der florerer jzevn- sides med et.
godt gammeldags tyranni hos farniliefaderen i en lidt snobbet og naiv pengestolt grosserer-fmilie.
Begge dele förer til at ungdommen render sig en stage i livet ved at forlade de sikre banede veje og ernancipere sig fra de zelclres zerfarne ledelse.
Ucl i Liuet (af forfatterinden t j i de ansete smaa, skrifter: Egz Kvinclwöst i Ha9zske.~1&amp;gs~~zaalet og Egteskubsideen i Fmal &amp; a Hauet) förer os op i selskabslivet i de saakalte höiere kredse, skildrer det med levende detaljer i alt sit - for dem som selv er med paa det - u~~zmIcelige snobberi i guds- frygt og verclslighed, gudsfrygten blir saa at sige en nöd- vendig ingredients i, et krydderi paa verdsligheden.
ad- viirer med ' meget alvor, under den livige fortallings fine slör, mod den gemyt- o g.
sjalelivet udtorrende og personlighedeii udhulende inflydelse som et ungdomsliv tilbragt i selskabe- lighed og dands og forfengelighed udöver netop paa de bedst udrustede unge piger.
Alethe i Ud i Liuet er i den hen- seende en Hedda Gabler.
En: iiiden ting sdvarer ogsita denne bog imod, discret og fint, men tydelig nok for den som kan lrese, og det er maaske det som har ligget forf.
mest paa hjerte, det er mod den systematiske uvideiihed om de naturlige ting som hörer med til en god og fin opdra- gelse og som förer til at en ung piges opfntuiiig af egte- skabet og hvad egteskabet krrever af hende er ganske falsk og utilstrakkelig.
Rvad indflydelse dette udöver paa den lethed og iibetrenlcsomhed hvormed unge piger indtreder i egtestanden, siger sig selv.
Gjengiver nu alle disse böger virkelige Eristiania-for- hold?
Ja, med et par reservationer og mange tilföielser.
Reservationerne gjalder, inarkelig nok, de to store författe- res indlzeg, Bedda GaBZer og Professoren.
Det kan ikke und- gaa dem som kjender Kristiania fortid, personlig eller gjen- nem traditionen, at begge disse stykker spiller i en forbi- gangeii tid.
Den fornemme raahed som Hedda Gabler ud- viser, omsorgen for alticl at ' redde skinnet o,g altid vrere damen, trods den skidiie fantasi, den rolle hun spiller, den indflydelse hun udöver paa.
sine omgivelser, ligesan ve1 som '. '
den omstzendighed.
at drukkenbolten er det egentlige geni, der vilde stikke alle de andre, hvis ha.n blot kunde lade vere at drikke, alt dette tilhörer en tid da Kristiania var en meget mindre by, kun havde en arena, en maalestok, ingen plads gav f or individualiteten, ingen niering for.
videbeg j er- ligheden uden den nysgjerrig at rode i smudset, ingen ud- vei for geniet uden den at beruse sig.
Ud af landet sla,p man ilcke dengang.
- Ligesaa med Professore~z.
Professors- og embedsmandsv2eldet er en reminiscents fra den tid da Kristiania hovedsa.glig var en universitetsby.
De autoriteter mod hvjs alma$ og tunge aag Professoren er rettet er nu si;: ganske stödt fra thronen, saa forbigangne, at det eneste som Iran forbause er at Kjelland kan have lyst til a t anvende sit talent til at give det faldne et saadant - spark.
Kristiania i det sidste aarhundrede gjengivet i hono- logisk.
orden gjennem literaturen, vilde först vzere det Kristi- ania som fru I h d r e r skildrer i siue memoirer, og som ogsaa er kjendt gjennem Daaes og Colletts samlinger, det Kristi- ania, hvis centrum var Graendsehaven (det dramatiske selskab) hvis toneangiv&amp;de var Bernt.
Anker og de gamle Kristiania- familier og hvis poet var Tnllin.
$as det Kristiania som fru CoUett saa veltalende klager over i A-nztnzamlens Döttre og som elh hk ven satiriserer i igoirée6iZlec7er, det Kristiania, h i s poet og kjzelebarn - var elh haven og hvis stedbarn og for- skudte geni var Wergelmd; derpaa det Kristiania, hvoraf Ibsen, Kjelland og Lie skildrer enkelte hovedtyper i Hedda Gabler, Professoren og (et afsnit af) F a t d i e n 2 1 a ~ alje: hertil maa föies den rolle Studentersamfondet en gang spilte og som maaske er bedst skildret i Dillings Begazet.
Bulls U h Ansar vilde ogsaa höre hid, h i s ikke forf.
beklagelig- vis havde villet give den en större rekkevide og forceret den bort fra sit udgangspunkt.
8aa har vi da tilsidst det nu- vaerende Kristiania som tildels er skildret i ovennaevnte mo- derne böger; men der er meget igjen som ikke er skildret i nogeii bog og som supplerer, mangfoldiggjör og korrigerer bögerne.
Herom mer i nzeste brer.
M. s.
Syster Rose Gertrude ' och De spetälska på Sandwichs6ar: na.
Efter engelska kiillor mecldeladt af I början af år 1890 gick en notis genom den europeiska pres- sen om en adel engelsk kvinna, livilken lainiiat fädernesland, hem och vaiiner for att upptaga den aflidne Fader Damiens verksamhet bland de spetälska på Saiidwichsöarna.
Man erfor afven, att denna adla kvinna var doininikanernunnaii Rose Gertrude, att hennes världsliga namn var Miss Ainy Fowler, att hon,.
ehuru dotter till en anglikansk präst, tinder en vistelse i Paris efter.
moget öfvervagande öfvergktt till katolicisinen.
Under inanga ai.
hade Iion i tysthet utbildat sig för det kall Iion valt till sitt lifs uppgift, ' i det hon tjiinstgjort pk sjnkhns skval.
i England som i Paris.
Särskildt i den franska hnfvd- staden hade hon varit i tillfhlle att v h d a några fall af spetälska.
s et ' anfördes afven, att hon var så föga angeliigeii om ryktbarhet, att Iieniies afresa till Molokai troligen skulle förblifvit en hemlighet oin.
i ett offëntligt tal.
icke prinsen af Wales n &amp; - ~ därom t Mingen torde erinra sig liiirusoni den adle belgiske prästen, Fader Dainieii, livilken ' tillbringat åratal bland Molokais spetälske, slutligen sjalf föll ett offer för den fruktansvärda sjukdo., åt hvars bekäinpande haii iignat sitt lif.
Den lieniska utsikten att iiilhaiida träffas af samma öde kunde dock icke afskräcka denna ännii ej trettio-: kriga kvinna från att följa hans exempel.
Vi meddela har några ut- drag ur syster Rose Gertriides offentliga berättelse, förvissade 0111, att det storartade arbete i inanniskok~ekeiis tjiinst, som pkgir ' på dessa aflagsiia öar, ej kan vara utan sitt intresse ' för de ' ~nånga bland våra.
lasare soni öinina för mänskligt elände och lidande.
Syster Rose Gertrudes cirkulär still de spetälskas v2nne.r i Iiela vitrldeis offentliggjordes i Morning PSst för den l 2 maj förlidet år och åtföljdes a f.
ett bref till .en van i Paris, i hvilket.
orsaken till,
dess offentliggörande angifres.
Såväl iiiider sin resa genom Amerika soin efter ankomsten till sin bestamme1seoi.t hade den anspråkslösa systern varit iiiycket besvarad af efterhiingsne we port ers^, hl7ilka hon dock aldrig tog emot.
Pör att nu beriktiga deras fa.lska uppgifter hade hon under den hawaiiska hälsoviirdsnamndens öfverinseende upp- satt sin berättelse öfrer förhållandena på dessa öar.
Alla sjukhus i det havaiiska kungariket, liksoin afven spetalske- kolonien på ön Molokai, Kapiolani-hemmet ocli iindersökningsstationen på Kalihi stå under uppsikt af en halsorårdsn~uind, hvilken varmt berömmes för sitt nit.
Hvarje person som befaras Tara augripen af spetälska undersökes först af läkaren i distriktet.
&amp; fallet misstänkt, skickas han till den tjänstgörande liikaren i Kalihi, hvilken liar inera erfarenhet i dylika undersökningar, och slutligen föres han inför iiii.
dersökningsnäuinden till en afgörande pröfniug.
Undersökningsstationen p5 Kalilii, den af Sandwichsöariia soiii koniiiier närmast Hawai i storlek, en rackert ocli suiidt belägen iii- hägnad plats nära haf-vet, ä r delad i tv&amp; skarpt skilda afdelningar, den ena för spetälska, hvilka stå under siirskild behandling af en tysk läkare, den andra för tvifvelaktiga fall, diir patienterna vbidas till dess tydliga sjukdoinstecken infinna .sig eller de kunna utskrifras sh- som friska.
Ingen som helst beröring far ega rum mellan de olika afdelningarna, så att fara för smitta förefinnes ej.
Patienternas anta!
utgjorde vid tiden för syster Rose Gertriides bref 43.
De bo i skilda sinå trästugor och for deras behof afvensom för deras trefnad söjes p i bästa vis.
Iiiom inhägnaden finnas dessutom mottagnings- och undersökningsruin, rum för läkareii och för den infödde uppsynings- inaiiiien, kök, uthus ni.
m., sariit en liten natt byggnad, inbäddad i bloinmor och grönt, för den tjiinstgörande systern.
Det a r hiir syster Rose Gertrude fatt sin verksamhet förlagd och ej soin först r a r me- ningen pil BIulokai.
Hälsovirdsnämndeni gaf nämligen rika för den tyske läkarens, d: r Lutz ', ifriga begäran oin europeisk h-jiilp vid rar- den af sina patienter, hvilka själfva föga eller intet lruniia sköta om sina sår, intaga sin medicin o. s. v. Omsorgen för barnens iippfost- ran faller äfven p&amp; systerns lott, och hon omta.lar ined stor tillfreds- ställelse huriisoin hälsovårdsnämndens president låter inreda en byggiiad till skola ocli kapell, där barnen skola el.liilla undervisning i skval boklig lärdoiii soni praktiska yrken, och das afven korta gudstjiinster kunna hgllas.
Genom nyssniiinnde presidents vanliga försorg ha.de syster Rose Gertriide i sällskap med lioiioni och ett par läkare haft tillfalle göra
ett besök på Il !lolokai.
De landstego vid Kalaiipapa, en by ined.
suii hvitniålade trästugor, omgifna.
af trädgårdar, dar hon till sin förv~iiiiig.
fann icke mindre än tre kyrkor, en r~inerslr~katolsk, en reformert och en morinonkyrka.
Trots det fula vädret oruringades de genast af en del spetälske, Ilvilka hälsade den afhilliie presidenten ined glada » ~10118 w - rop, en liäl@ig som pk landets spr5k ar ett uttryck för tillgifvenliet och glädje.
M h g a hade vanstiillda ansikten och oinliiid.ade händer och fötter, inen de flesta sågo glada och förnöjda lit.
I denna by besökte hon ett hem, där 95 flickor och oförsöjda kvinnor i en ilder växlande mellan 5 och 80 år erhålla god och kärleksfiill v&amp;rd af sex franciskaner-niiniioï från.
Syractisa.
Halsovårdsiiä~linden sparar intet för deras trefnad, och sofriiinmen i denna anstalt lriiiina inata sig med dylika i de basta engelska sjiikliiis.
Syster Rose Gertri.de tackade dock ofrivilligt Gud, att lian liksom förslöar deras sinnen, livilka inåste vara i da@ig beröring ined dessa arina, fr&amp;nstötaiide sjuklingar.
I trots af den förfärliga sjiikdoiiieii sbgo flickorna i allinanhet glada och lyckliga ut.
Franciskaner-sjrstrar11a liade en särskild liten prydlig bostad för sig och eget ekipage för att kiinna fara öfver till goss- lieminet och det lilla sjiikliiiset i Kalawa ' o på andra sidan.
af ön.
D i Iion färdades öfver till denna by inötte hon flera iidaiide.
Styrelsen hade iiiiiiiligen ställt mer an 800 h a t a r till sbdaiia sj lik- lingars tjiinst, Bvilka ej kiiiina gå, ett be,vis bland iiiAiig?
för den kiirleksfiilla oinsorg iiiaii agnat &amp; t dessa olyckligas trefiiad.
*).
I Kalawao, den ort där Fader Dsmien verkatocll dött, såg lioii nied gliidje tydliga spar af lians valsigiielsebriiigaiide verksainliet.
Hon besökte det liiis lian i lifstideii bebodt och det lilla kapell dar han brukade liisa inässan.
Hans efterträdare, Fader Koipwdi, förde henne afven till ett liein för - 105 gossar och.
unge niiiii, livilka shgo lika glada ut soin flickorna i Kalaiipapa och ined största förtjiisiiiiig einottogo den vanlige presidentens löfte oin ett bolls.pe1.
Sainnia lieinska spår af den förliärj ande sjukdomen voro likväl liiir skönj bara.
DB Iion horde dem sjunga sina l ' yinner, visste 11011 knappast oin hon skiille gråta öfver deiiiia lilla skara, 11 % Iivilken döden redan tryckt sin stainpel, eller glädjas vid tanken på, att de inoni kort skulle, siklädda odödlighetens skriid, förflyttas t.ill ett än skönare land än detta, Sö- derliafvets paradisw.
Fader MTendolens lilla kyrka och hans skola för s&amp;daiia spetälska barn, soin bo 110s sina föraldrar, besöktes afveii.
De spetals@ ko *) Syster Bose ~ e ï t r u d e beskrifves iiil sfisoin l~nredisiskt skön, med höga berg (iitbranda vidkaner), vackra dalsluttningar och en yppig vaxtlighet.
näinligen i allmänhet i skilda hus, soniliga uppförda af rika anför- vandter och inredda med en viss lyx, andra mera enkla byggda af staten, ' alla nätta och renliga, nar icke innevånarnes liknöjdhet låta dem förfalla.
Folket hade dock ett visst sinne för det prydliga ocli satte gärna upp kort och taflor på väggarna i sina rum.
Tillsammans med de båda prästerna, hvilka g; ladt och otvunget samspråkade med infödingarne på deras eget språk och tycktes hafvs vunnit deras iijästan, gjorde hon besök i flera af dessa hyddor och var i tillfälle att tals.
ett tröstens ord till mången sjuk.
Bland andra omtalar hon en ung bildad engelsman i- sista stadet af sjukdomen med till " halften bort- frätt ansikte, skinnet spandt öfver knotorna, fingerlösa händer och svar andnöd.
Ehuru han hade full känsla af det ohyggliga och inot- bjudande .i sin sjukdom, vas han dock ett mönster af talamod och un- dergifvenliet.
Hon knäföll vid hans sida och bad harskar rornas Herre snart sända sina vingade budbärare att föra denne martyr hem till sigo D % gjorde den sjuke en ansträngning att resa på sig och liviskade: stack för edert besok, kära syster.
Gud signe eder., Och innan kvällen hade den lidande fått ro.
Friska släktingar och vänner till de spetälska knniia utverka sig tillåtelse att få komma till ön som ~ k o k u a s eller ~ hjälpare för att vårda sina kära.
De sagas ofta vara angelägna a t t vid den tid efter.
annan förekommande läkareundersökningen f örklaras angripna af smittan, ty i s&amp; fall få de stanna p&amp; öu.
För sidana, h i l k a iinnu icke kommit till sista stadiet af sjukdomen, förefaller niiinligen 31010kai som ett arkadien, diir man framdrömmer sitt lif i ljuf overksamhet med fullt upp af kläder och föda.
För de s v h t sjuka ar det diiremot illa ställdt; intet s j u h i s finnes, dar de kunna få bättre vkrd än i de spridda Iiiisen ocli kunna f i dö i frid.