Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utlåtande, i anledning af Kongl. Majits Nådiga Proposition, angående ålskdliga inom Götheborgs1 och Bohus län belägna kronoholmars afgiftsfria upplåtelse till allmänt begagnande.
(I. A)'
Enligt hvad högslberörda den 12 sistlidne Maj till Rikets Ständer aflåtna nådiga proposition innehåller, hade hos Kongl. ‘Majit Dess och Rikets Kammar-kollegium uti underdånig skrifvelse den 23 förutgångne Mars anmält, hurusom vid den inom Götheborgs och Bohus län åren 1850 och 1851 förrättade jordransakning fråga uppstått om användande af nedannämnde, uti Tanums socken och härad belägna holmar och skär, för hvilka, vid en den 19 November 1819 verkställd skattläggning, blifvit stadgade räntor till ett sammanräknadt belopp af trettiotvå skillingar banko, nemligen: 1:o Killingen, af omkring 3 tunnlands rymd, blotta berg, men med sommarbete i bergsskrefvorna för 8 får och med åsatt ränta af 12 sk.; 2:o Stora Snåret, 8 tunnland, likaledes blotta berg, med sommarbete för 4 får och åsatt ränta af 10 sk. 8 rist.; 3:o Snärten eller Snartekalfven, omkring 1 tunnland, utan bete, med åsatt ränta af 2 ,sk.; 4:o Ardöfsholmarne, 3 st., med åsatt ränta af I sk. 6 rist., varande vid alla dessa holmar något ostronfiske; Ilih. till R.
Prot. 1856 & 1857. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 14 Haft. 1 2 'Stats-Utskottets Utlåtande Jté 88. 5:0 Ulliken; 6:0 Tistholmen; 7-o Gullskär- r‘° styc^en kallade »stnåskär», liggande under vatt • ’ , >net eller ock derofvan obetydligt synlige, med åsatt 8:o Klåttegrund; gf g gk j ^ . 9:o Klåtteholmen; 1 O.o Persetång-fluerne; 11:o Åhlekråks-skäret; 12:o Ljunghufvud; 13:o Lilla och Stora levanger;! 14:o Tvethufvarne; f tio stycken så kallade »Utomskärs-holmar», lika 15:o 4 Svarta Fluerne; ( med de näst ofvan omförmälde och med åsatt 16:o Busungen; [ ranta af 2 sk- 6 rst 17:o Stora Gullskär; 18:o Gullskärs-fluerne; 19:o Ornekälsgrund.
Efter att egarne af hemmanet Lindö, hvilka, emot räntans utgörande till kronan, begagnat dessa holmar alltifrån det Kammar-kollegium, genom utslag den 6 Mars 1827, rättigheten dertill, ehuru blott för 10 års tid, medgifvit, hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet begärt att blifva vid samma rättighet bibehållne, hvilken begäran Kongl. Maj:ts Befallningshafvande dock ej kunnat bifalla, och sedan, med anledning af den i nyssberörda utslag innefattade föreskrift om holmarnes framtida utarrenderande, genom auktion åt den högstbjudande, fråga uppstått om tiden och vilkoren för sådan utarrendering, har Kongl. Maj:t, enär ofvan uppräknade holmar och skär vore af lika beskaffenhet med de lägenheter, hvilka, enligt Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers beslut samt Kammar-kollegii på grund deraf den 25 April 1845 och den 13 Mars innevarande år utfärdade kungörelser, blifvit tills vidare, utan erläggande till Kronan af någon afgift, upplåtne till fritt och allmänt begagnande af hvarje Svensk undersåte, i nåder föreslagit Rikets Ständer, att, på enahanda skäl och lika sätt, jemväl ofvan uppräknade krono-holmar, genom hvilkas utarrendering eller skatteförsäljning blott en ytterst ringa inkomst kunde Kronan tillskyndas, måtte få tills vidare upplåtas till fritt och allmänt begagnande af hvarje Svensk undersåte utan någon afgifts erläggande till Kronan, men under iakttagande, att förhållandet blefve i jorde-boken behörigen antecknadt.
Efter från samtlige Riks-stånden härå erhållen remiss, får Stats-Utskottet, som jemväl undfått del af de till detta mål hörande handlingar, under åberopande af de skäl, som finnas anförde i Stats-Utskottets den 18 December nästlidet år, uti en Stats-Utskottets Utlåtande JM 89. 3 fråga af enahanda beskaffenhet med den nu förevarande, afgifna och af Rikets Ständer godkända utlåtande, tillstyrka Rikets Ständers bifall till hvad Kongl.
Majit i högstberörda proposition behagat i nåder föreslå.
Auk. till Exp.-Utsk. d. 18 Juli 1857, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition, angående godtgörelse lill indelningshafvare för sådana grundräntor, sorn till följd af qvarnars nedläggande afskrifvas. (I. A.)
Uti högstberörda, den 30 Oktober nästhdet år till Rikets Ständer aflåtna, proposition, har Kongl. Majit i nåder erinrat, hurusom, i sammanhang med en af Rikets sednast församlade Ständer, uti underdånig skrifvelse den 19 Juli 1854, framställd anhållan, att, sedan den om förändradt beskattningssätt för mjöl- och sågqvarnar väckta fråga blifvit genom vederbörande embetsverk fullständigt utredd, Kongl.
Majit täcktes vid en kommande riksdag i nåder aflåta proposition dels om skattlagde eller skattläggning underkastade såg- och tullmjölqvarnars befrielse från grundräntor och dessas utbytande emot bevillning, dels om vederlag af Stats-verket för de till åtskilliga ändamål nu anvisade dylika räntor, Rikets Ständer uti berörde underdåniga skrifvelse jemväl yttrat den önskan, att, då billigheten fordrade, men författningarne uttryckligen medgåfve befrielse från grundränta för sådana qvarn- och sågverk, som mäste nedläggas, genom allmän författning måtte, intilldess qvarnräntornas uppnörande kunde tillvägabringas, varda i nåder stadgadt, att nedlagda såg- och mjölqvarnar, derest grundräntan derå icke är uti hemmansränta inbegripen eller till visst ändamål 4 Stals-U[skottets Utlåtande JYs 89. anvisad och så framt, vid undersökning på stället af vederbörlig
Härads-rätt i Kronoombuds närvaro, sig visar att qvarn eller såg är ödelagd och ej vidare kan bibehållas, må utaf Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-kollegium från grundräntas utgörande befrias, sedan Kongl. Majits Befallningshafvande sig derom yttrat.
Efter det Kammar-kollegium, hvars utlåtande i omförmälda ämne Kongl. Majit i Nåder infordrat, uti underdånig skrifvelse den 7 nästlidne Mars, med anmälan, att Rikets Ständers anhållan, såvidt dermed afsåges grundräntornas afskaffande för qvarnar i allmänhet, föranledde till vidlyftiga förberedande åtgärder, hvilka ännu icke hunnit slutas, afgifvit underdånigt yttrande endast öfver sednare delen af Rikets Ständers underdåniga framställning eller frågan om nedlagda såg- och mjölqvarnars befrielse från grundräntors utgörande, hade vid ärendets föredragning Kongl. Majit, i öfverensstämmelse med den af bemälda Kollegium yttrade åsigt, funnit att, om det i allmänhet vore rättvist att en qvar» finge, med befrielse från grundräntas utgörande, nedläggas, när egaren icke ansåge densammas bibehållande fördelaktigt, detta anspråk icke borde förringas eller åsidosättas med anledning af det tillfälliga förhållande, att qvarnräntan vore antingen uti ett hemmans ränta inbegripen eller ock till visst ändamål anvisad, emedan i förra fallet hemmansräntan, om den pröfvades icke utan tillskott af qvarnräntan kunna ega bestånd, borde i förhållande dertill nedsättas, — hvilket dock ej ifrågakomme, när, såsom mångenstädes inträffade, qvarnräntan utgjorde blott några få skillingar, — och i sednare fallet, för det behof, till hvilket qvarnräntan fordom blifvit anvisad, annan statens tillgång borde anslås, på ^ätt jemväl, enligt Kongl. Maj:ts i särskilda frågor meddelade beslut, tillförene skett; Och då Kongl. Majit fördenskull ansett det allmänna stadgande, som, angående afskrifning af grundränta å nedlagd mjöl- eller sågqvarn, vore af behofvet påkalladt, böra utöfver hvad Rikets Ständers ofvunberörda underdåniga begäran åsyftade, innefatta jemväl sådana qvarnar, hvilkas räntor äro antingen uti hemmansräntor inbegripna eller till vissa ändamål anvisade, men upphörandet af dylika indelta qvarnräntor skulle för vederbörande indelningshafvare medföra en förlust, hvilken billigtvis icke utan ersättning kunde dem ådragas, har Kongl. Majit, innan Dess Nådiga Författning i ämnet utfärdades, behagat föreslå Rikets Ständer, att sådane indelningshafvare, som till följd af qvarnars nedläggning och derpå grundad ränte-afskrifning, skulle ga i mistning af de hittills bestämda qvarnräntor, matte lör denna förlust tillförsäkras godtgörelse af stats-medlen till belopp, motsvarande den upphörda räntan, enligt det i Kongl Kungörelsen den 11
Maj 1855 stadgade beräkrnngssätt för grundräntors utgörande, men att, enär så beskaffade godlgörclsers belopp ej kunde på förhand - beräknas, desamma måtte under nästa statsreglerings-period förskottsvis utgifvas af de under Stats-kontorets förvaltning befintliga medel, emot ersättning, som vid derpå följande riksdag komme att anvisas.
Stats-Utskottets Utlåtande JYI 80.
5 Denna nådiga proposition hafva samtlige Riks-stånden remitterat till Stats-Utskottet, som jemväl fått från Bonde-ståndet emottaga ett af Riksdags-fullmäktigen Petter Jönsson från Jönköpings län afgifvet yttrande, innefattande framställning derom, att lika beskaffad godtgörelse, som Kongl. Maj:t åt indelningshafvare föreslagit för dem på lön anslagne, men upphörda qvarnräntor, äfven borde beviljas icke allenast egare af sådane berustade hemman, åt hvilka qvarnränta, som, i följd af qvams ödeläggande, upphör, blifvit anslagen såsom stam för rustningens utgörande, utan ock vederbörande strand-egare vid rifning af sådane vattenverk eller qvarnar, der dessa sednare åsatt grundränta finnes uti hemmanets ränta inbegripen.
Då emellertid, enligt Ucskottets åsigt, egare af berustade hemman, som hafva qvarn-räntor sig anslagne, måste hänföras till indelnings-hafvare, samt vederbörande strandegares rätt till ersättning i det uppgifna fallet jemväl uti den nådiga propositionen synes vara förutsedd och erkänd genom det föreslagna stadgandet, att, då räntan af nedlagd qvarn är uti ett hemmans ränta inbegripen, denna hemmans-ränta, om den pröfvas icke kunna utan tillskott af qvarn-räntan ega bestånd, bör i förhållande dertill nedsättas, finner Utskottet vidare yttrande i anledning af Riksdags-fullmäktigen Petter Jönssons ifrågavarande framställning icke erfordras; och då Utskottet i öfrigt ej funnit anledning till någon erinran i afseende å hvad Kongl.
Majit uti detta ämne behagat i nåder föreslå, hemställer Utskottet, att förevarande nådiga proposition måtte af Rikets Ständer bifallas.
Stockholm den 17 Juli 1857. 6 Stats-Utskottets Utlåtande JW OO. N:o 90.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 18 Juli 1857, kl. 1 e. ni« Utlåtande, i anledning af väckt motion om ändring i del genom Kongl. Kungörelsen den 77
Maj 1855 meddelta stadgande, att Landshöfdingarne skola föra ordet vid Riks-ståndens
Deputerades sammanträden för markegängs-prisens bestämmande. (I. A.) Hedervärda Bonde-ståndet har till Stats-Utskottets handläggning öfverlemnat en af Riksdags-fuilmäktigen Matts Pehrsson från Stockholms län. med hvilken Tobias Lind från Götheborgs och Bohus län och Nils Olsson från Malmöhus län sig förenat, väckt motion, deruti anföres, hurusom Rikets
Ständers under de 2:ne sednaste riksdagarne fattade och numera till verkställighet befordrade beslut, angående ett förenkladt debiterings- och uppbördssätt för de skatte-jorden åliggande utskylder, visserligen medfört väsentliga fördelar för de skattskyldiga, men att dock ännu åtskilliga oegentligheter och oformligheter qvarstodo från förflutna tider.
En dylik oformlighet eller måhända rättare olaglighet, som företrädesvis syntes påkalla Rikets Ständers uppmärksamhet och tillgörande för dess afskaffande, innefattade den allt hittills bibehållna rättigheten för Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att utöfva Ordförandeskapet för Riks-ståndens
Deputerade vid markegångs-sättningarne.
Då Landshöfdingarnes aflöning till största delen bestode i hemmans-räntor och kronotionde-anslag och då följaktligen beloppet af dessa embetsmäns löne-inkomster berodde af de värden, hvartill deras ränte- och tiondespanmål vid markegångs-sättningarne upptoges, så syntes det ingalunda vara med de i lag stadgade och eljest allmänt antagna former öfverensstämmande, att bemälde inflytelserika embetsmän skulle ega en så väsentlig och stundom afgörande inverkan på besluten om markegångs-prisens bestämmande, som ordförande-befattningen dervid medförde.
På grund häraf har motionären framställt det förslag, att den genom 1 StatsAJtskottets Utlåtande M 90. 7 § 3 mom. i Kongl.
Kungörelsen den 11 Maj 1855, angående markegångs-sättningarnes verkställande, Landshöfdingarne tillerkända rättighet att dervid föra ordet, måtte upphöra, samt Rikets Ständer i stället stadga, att Riks-ståndens deputerade genom anställande val ega inom sig utse den, som under deras sammankomster skall leda öfverläggningarne.
Hvad sålunda blifvit anfördt har Utskottet tagit i behörigt öfvervägande, men föranlåtes dervid erinra, att det af motionären, till stöd för den i ömförmälda hänseende af honom tillstyrkta förändring hufvudsakligen åberopade skäl, eller att Landshöfdingen skulle ega en »väsentlig och stundom afgörande inverkan på besluten om markegångs-prisens bestämmande» redan är fullkomligt vederlagdt genom ordalydelsen af ifrågavarande författning, som innehåller följande: »Vid sammanträdet föres ordet af Landshöfdingen, utan rättighet för honom att i besluten deltaga, men med skyldighet att göra de erinringar, som finnas af nöden, och att, då hans mening från Deputerades beslut afviker, låta densamma i protokollet anteckna.))
Unär således Landshöfdingarne, långt ifrån att, såsom motionären förmenat, ega »afgörande inverkan på besluten,» icke ens äro berättigade att i besluten deltaga, lärer deraf följa, att desse embetsman icke kunna på annat sätt inverka på markegångs-sättningens utgång, än genom anförandet af de skäl, som, efter deras åsigt, böra föranleda till bestämmandet af ett högre eller lägre markegångs-pris.
I betraktande deraf och då härtill kommer, att Landshöfdingarne, hvilka, enligt hvad Utskottet inhemtat, i äldre tider ensamme egde afgörande rätt i fråga om markegångsprisens bestämmande, numera, under en tid af öfver 100 år, eller allt ifrån det markegångs-sättningen öfverlemnades åt Riks-ståndens Ombud> städse uti dessa sammanträden i egenskap af Ordförande deltagit, hvartill desse embetsmän ock, enligt Utskottets tanke, måste anses företrädesvis lämplige, finner Utskottet sig följaktligen böra hemställa, att förevarande motion ej må till någon åtgärd af Rikets Ständer föranleda.
Stockholm den 17 Juli 1857. 8 Stats-Utskottets Utlåtande M 91.
Ank. till Exp.-Utsk. <1. 18 Juli 18.'»7, kl. 1 c. m, Utlåtande, i anledning af Kongl. Majds Nådiga Proposition, angående förvandling af en inom Färentuna härad af Stockholms län utgående skaltetitel under namn af tegelved, (I. A.)
Af högstberörda den 23 sistlidne Maj till Rikets Ständer aflåtna nådiga Proposition inhemtas, hurusom, med anledning af vederbörande Härads-skrifvares hos Kongl, Maj:ts Befallningshafvande i Stockholms län gjorda förfrågan, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, uti underdånig skrifvelse den 18 November sistlidet år, bland annat, hemställt, huru en af skatte- och kronojord inom Färentuna härad af berörda län utgående, men i jordeboken icke upptagen skattetitel, benämnd »legelved,» skulle för framtiden beräknas och utgöras, enär den, enligt Läns-styrelsens förmenande, icke vore af grundränte-natur och, enligt Kongl. Kungörelsen den \ 1 Maj 1855, beträffande de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling, endast grundräntorna eller de vid skattläggning bestämda jordeboks- och hemmantals-räntorna skola förenklas.
— Uti häröfver infordradt, den 17 Februari innevarande år afgifvet, underdånigt utlåtande hade Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-kollegium upplyst, att på den tid, då byggningshjelpen ännu allmänt levererades i persedlar, 'Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Stockholms län, genom resolution den 10 Augusti 1 GG A, hvilken likväl syntes hafva varit Kongl. Majit underställd, tillåtit Kronans bönder och allmoge i Färentuna härad att framgent betala byggningshjelpen i penningar efter kronovärde, nio marker eller två daler 8 öre silfvermynt af mantalet, »dock så att »samma bönder dessförutan skulle föra hvardera fyra lass tegelved och sand till »Kongl.
Majits tegelbruk der på orten och eljest hvad till djurgårds-stängning och »annan Stats-Utskdttets Utlåtande M 91. 9 »annan nödtorft behöfdes;» — att i 1683 års krono-räkenskaper, de äldsta bibehållna, i hvilka tegelved förekomme, den upptagits att af hvarje mantal utgå med ett stafrum, hvarå likasom å fyra lass ved, krono-värdet var sexton öre silfvermynt; — att vid '1738 års
Riksdag allmogen i Färentuna härad beklagat sig öfver den pålaga af »stafrum eller tegelved», som den hade att, jemte andra krono-utlagor, årligen utgöra, och hos Kongl. Maj:t anhållit om befrielse derifrån, men att Kammarkollegium, i häröfver afgifvet utlåtande den 11 Februari 1741, tillkännagifva, att, sedan Kronans tegelbruk i orten blifvit nedlagda, tegelveden erlagts i penningar efter förvandling med en daler silfvermynt af hvarje mantal, som, tillsammans med krono värdet å byggnadshjelpen utgjorde blott
Tre daler åtta öre silfvermynt; på grund hvaraf och då således Färentuna häradsboer, emot öfriga hemmansegare i Stockholms län, hvilka öfverallt erlade byggningshjelpen med dubbla kronovärdiet
Fyra daler sexton öre silfvermynt, åtnjölo en verklig lindring i detta afseende, Kammar-kollegium afstyrkt bifall till omförmälda begäran; hvarpå sedermera icke veterligen följt något nådigt beslut; — att, när i medlet af 1700-talet ständig markegång å ränte-persedlarne infördes, denna, som för Stockholms län var fastställd till En daler tjugufem öre silfvermynt å ett stafrum ved, äfven blifvit tillämpad på tegelveden, som då med sistnämnda summa af hvarje mantal löstes; men att år 1756 den ständiga markegången åter blifvit upphäfd och ersatt af årlig markegångssättning, hvarefter tegelveden hittills utgått efter årliga markegångs-priset å ett stafrum ved för hvarje helt mantal; — att medelmarkegångs-priset å denna, enligt hvad ofvan är utredt, rätteligen i byggnadshjelpen ingående räntepersedel, beräknad, enligt 1664 års resolution, till fyra lass pa mantalet, uppstigit för de sista tio åren till Sju R:dr trettiofem sk. fyra r:st., och att, med tillägg af kronovärdiet af den i jordeboken upptagna byggningshjelpen, trettiosex skillingar, således skulle af hvarje mantal skatte och krono i Färentuna härad i byggningshjelp utgöras för år 1856 ett värde af Atta Riksdaler tjugutre skillingar fyra runstycken Banko, under det denna ränte-titel i det öfriga riket endast med dubbla kronovärdiet, En R:dr tjugufyra sk. samma mynt erlägges, i öfverensstämmelse med Kongl. Förklaringen den 8 Januari 1748, som i 6 § till iakttagande öfverallt innehåller, att byggningshjelpen i de orter, hvarest förvandling derå eger rum, ej bör högre förvandlas än till alteruni tantum eller dubbelt emot kronovärdiet.
Då på grund häraf och i öfverensstämmelse med hvad Kammar-kollegium underdånigst hemställt, Kongl. Maj:t för sin del ansett nyssnämnda i Kongl. Förordningen den 8 Januari 1748 medgifna förmån böra äfven hemmansegarne i Färentuna bärad tillgodokomma, och tegelveden derstädes följaktligen böra utgöras, efter förvandling, med sexton skillingar banko eller femtio öre riksmynt för hvarje mantal, men en sådan åtgärd innefattade en förändring i den för berörde härad hittills gälBih. till R.
4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 14 Höft. 2 10 Stats-Utskottets Utlåtande N;o Hl. lande beskattning, har Kongl. Maj:t nu i nåder föreslagit, att Rikets Ständer måtte ifrågavarande förändring medgifva.
Ofvananförda nådiga proposition är af samtliga Riks-slånden remitterad till StatsUtskottet, som, efter erhållen del af de i Kongl. Propositionen åberopade handlingar, tagit detta ärende i öfvervägande; och vid det upplysta förhållande, att byggningshjelpen inom Färentuna härad, med inberäknande af värdet å den s. k tegelveden, uppgår till vida högre belopp, än hvarmed denna ränte-titel inom det öfriga riket utgöres, linner
Utskottet väl med billigheten öfverensstämmande att någon nedsättning i denna utskyld må varda de skattskyldige i nämnde härad medgifven.
Men beträffande grunderna för bestämmandet af denna nedsättning har Utskottet icke kunnat till alla delar instämma uti hvad Kongl.
Kammar-kollegium i detta afseende tillstyrkt och Kongl. Majit i nåder föreslagit.
Då nemligen byggningshjelpen, hvilken utskyld i det öfriga riket icke, på sätt Kammar-kollegium anfört, utgår med samma belopp, utan efter flera olika grunder, så att beloppen i särskilda orter utgöra 36 eller 42 sk., 1^, 1^ och 1| R:dr B:ko, — likväl inom Stockholms län, utom Färentuna härad, i allmänhet utgår med 1 R:dr 24 sk.
B:ko, synes det Utskottet, att de skattskyldige inom nämnde härad, af hvilka byggningshjelpen, jemte den deruti inbegripna tegelveden, för närvarande utgöres till ett belopp i medeltal af ej mindre än 8 R:dr 23 sk. 4 rst.
B:ko, skulle erhålla en större eftergift än skäligt vore, om de, enligt hvad den Kongl.
Propositionen innehåller, finge erlägga byggningshjelpen med 36 sk. och tegelveden med 16 sk. eller tillsammans 1 R:dr 4 sk.
B:ko och således för hvarje mantal 20 sk. mindre än hvad i det öfriga länet under denna titel utgöres.
Det genom Kongl Förklaringen den 8 Januari 1748 meddelta stadgande, att byggningshjelpen ej bör högre förvandlas än till dubbla kronovärdiet kan för öfrigt, enligt Utskottets tanke, destomindre utgöra hinder för att i detta fall bestämma tegelveden till 36 sk. i stället för 16 sk., hvarigenom byggningshjelpen skulle uppgå till samma belopp för ett mantal i Färentuna härad och i öfriga delar af länet, som lindringen för de skattskyldige i allt fall blir ganska betydlig och dertill kommer, att, då Kongl. Majits Befallningshafvandes beslut om utgörandet af den s. k tegelveden år 1664 meddelades, dermed säkerligen ej åsyftades hvarken en tillökning eller minskning uti den tillförene utgående skatten, utan ansågs detta besvär för modligen motsvara den lindring, de skattskyldige på samma gång erhöllo genom tillåtelsen att framgent betala byggningshjelpen i penningar efter kronovärdi Jemte tilläggande af den upplysning, att Stats-verkets förlust i följd af ifrågavarande förändring skulle komma att utgöra omkring 900 R.dr B:ko, får Utskottet således hemställa, det Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse anmäla, att Rikets Ständer funnit sig böra på det sätt bifalla förevarande Ståts-Utskottets Utlåtande M 92.
11 nådiga proposition, att Rikets Ständer medgifvit, det byggningshjelpen inom Färentuna härad må erläggas med samma belopp, hvarmed den inom öfriga orter i Stockholms län i allmänhet utgår eller med 1 R:dr 24 sk.
Banko för hvarje mantal.
Utlåtande, i anledning af väckta motioner, åsyftande förändring af det uti 5 § af Kongl.
Kungörelsen den 11 Maj 1855 meddelta stadgande, angående den minsta enheten, hvartill, vid runtepersedlarnes omsättning och förenkling, hvarje persedelslag må uti jordehoken uppföras. (I. A.) Då Rikets åren 1850—1851 församlade Ständer, med anledning af Kongl. Maj;ts vid samma riksmöte aflåtna nådiga proposition, angående de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling, uti skrifvelse af den 20 Augusti 1851 i underdånighet anmälde de af Rikets Ständer i detta ämne, hufvudsakligen i öfverensstämmelse med högstberörda nådiga proposition fattade beslut, yttrade Rikets Ständer dervid, bland annat, — med afseende å ofvannämnda fråga — att då det ofelbart skulle leda till enkelhet vid debiteringen och till lättare kontroll för de skattskyldige, om vid den blifvande ränteförenklingen alla bråktal af ränte-persedlar för helt hemman ur jordeböckerna uteslötos, Rikets Ständer för sin del beslöto, att, sedan för hvarje efter ränteförenklingen qvarstående persedel minsta enheten blifvit bestämd och hvartill, i afseende på de af Kongl. Mnj:t uppgifna. 12 Ståts-Utskottets Utlåtande JW 92.
Rikets Stander antagit: för spanmål en kappe; för smör, kött och fläsk ett skålpund; för hö, tackjern samt strömming och lax ett lispund; för kol en tunna samt för ved ett mått (-J famn), hvad i persedeltal, efter helt hemman berälmadt, funnes upptaget till ringare belopp än nyss angifne enheter, måtte, efter samma grund, som för småpersedlarne funnes bestämd, förvandlas och tilläggas penningeräntan, hvilken sistnämnda ränta jemväl borde för hvarje helt mantal jernnäs till fullt skillingtal på det sätt, att till och med sex runstycken uteslötos, men högre runstycktal beräknades till full skilling.