Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Uti ett annat Memorial tillstyrker Anders Andersson: Att Gästgifvare må tillåtas obehindradt och utan all inskränkning, till hvem som helsdt, utminutera brännvin, utan afseende om det förtäres på stället, eller derifrån hemtas, dock att, på sätt forfattningarne stadga, minuteringen af brännvin på Sön- och Helgedagar må vara förbjuden.
I sammanhang härmed hemställer Anders Andersson, om icke hvar och en jordbrukare pä landet, som eger rättighet att tillverka brännvin må efterlåtas, att afyttra sitt brännvin till hvad quantitetsom heldst, 6og Beiv. och Ekon> Utsk.
Betähkanden. likväl med vilkor, att brännvinet från stället afhemtas och ej får der förtäras.
Johan Andersson från Skaraborgs Län påstår: i :o AttBrännvinsbrännings-rät^ tigheten matie utsträckas till hvar och en ordentligen bosatt, mantalsskrifven och i medborgerlig bemärkelse oberoende person, sora sig derom anmält, hvaraf följer, att endast löst folk, samt tjenstehjon med de flere, som sig sjelfva icke nära kunna, varda från berörde rättighet äfven hädanefter uteslutne. 2:0
Att stämpling af brähnvinsredskap bör verkställas endast af den, sora redskapen förfärdigat.
Äfven anser Johan Andersson förbudet i 5 §. 1 Art. af Förordningen den 20 December 1815» att innehafva bränn vinsredskap annorstädes, än der den till begagnande är uppgifven, eller af annan person än rätta egaren, vara olämp-' ligt, då denna egendom, så väl som allt annat rättfånget gods, bör kunna efter egarens godtfinnande förvaras, der han för sig nyttigast finner. 5:0 Påstår Johan Andersson, att straffbestämmelsen i g Art. bör mildras, så att ansvaret för olofligt begagnande af brännvins-redskap, utan föregången uppgift till taxeringen, äfvensom origtig uppgift af pannerymden, stadnar vid fyrdubbla böter af den undansnillade Bevillningens belopp, i likhet med hvad i Bevillnings-Förordningen stadgas om undanööljdt öfverflöd. 4:° Att Gästgifvars rätt lill brån - ftesv. och Ekon, Vtsk.
Bettinkanden.
Vins försäljning måtte blifva helt och hållet oinskränkt, emedan föreskriften om en viss quantitet i detta afseende omöjligen kan stä tillsammans med Cosumenternes olika behof.
För öfrigt hemställer Johan Andersson till andras ljusare omdöme, om inskränkning för jordbrukare i allmänhet bör ega rum, i fråga om brännvins försäljning Af Olof Olofsson från Oster . ötklandt tned hvilken Joh. Jacob Rutberg samt Pehr Ericsson från Kronobergs
Län, jemte flere, sig förenat, föreslår, att, hvad om brännvins minutering nu är stadgadt, må sålunda förändras, att frihet lemnäs till brännvins försäljande på Gästgifvaregård, åt en hvar, som det begär, antingen han dervid fortät mat eller icke.
Anders Andersson och Bengt Nilsson från Örebro Län, med hvilka Pehr Bengtsson från Halland, Anders Mattesson frän Bohus Län, Nils Pehrs• son och Anders Nilsson frän Malmöhus Län, samt Jacob Ericsson från, Örebro Län sig förenat, påstå, att bränn vins försäljningen bör ega samma frihet på landet, söm i städerna, der brännvinsminutering emot bevillningsafgift är loflig.
Conrad Larsson Och Eric Dettlofssört från Gottland klagar öfver Bevillningen för närings- och minuteringsrörelse, så vidt dert tillämpas på Gästgifvaregårdarne på Gottlik rw£ till RiksSt.
Fröt. iCäö, Qide Sami, N:r 33U 6io Besv, och Ekon.
Beitlnknndcn. land, och påstå, att uti den Bevillnings resglering och Förordning, som efter Riksdagen kommer att utfärdas, det måtte få öfverlemnas till vederbörande Ledamöter i Beredningsoch Taxerings-Cotnittéer, sorn bäst känna localen och af&ättningstillfället* att hvar å siri ort pröfva och bestämma, om någon eller hvad mindre grad af närings- och minuteritigs-afgift må kunna de inom districterna boende Gästgifvare påföras. 1Vils Nilsson från Calrtidré hän tror* att oinskränkt försäljningsrätt af brännvin*
Utan afseende å beloppet af varan eller några andra dervid fästade vilkor, antingen bör Gästgifvare och Tracteurer förunnas, eller ock all slags minutering af brännvin dem förbjudas* dä de likväl äfven bötä befrias från den derföre stadgade afgift täll Staten.
Nils Nilsson påstår dessutom, att rättighet till brännvinsbränning äfven borde förunnas sådana torpare, hvilka med egande rätt innehafva deras åboende lägenheter; hvarvid Johan Longberg anmärkt, atr, då den jord, som af en torpare brukas, icke år bans egen Utan tillhör hemmansegare, sorn för sjelfva hemmanet begagnar brännvinsbränningsrättigheten, och bos hvilken torpare beqvämligen få tillbyta sig brännvin mot säd, om han af egen production deraf har tillgång, denna rättighet, för torpare i allmänhet, är desto olämpligare, som de icke hafva egen skog, utan sannolikt tillgripa hus* Resv. och Ekon.
Retänknncltn.
912 bondens, för att komma i tillfälle brännvinsbränningen utöfva.
Med Löngberg hafva flere af Ståndets Ledamöter sig förenat* men Lalemannen deremot erinrat, att* då man i allmänhet Syftar till näringsfrihet, det synes obilligt att förneka torpare brännvinsbränning.
Memorial af Måna Matthissonfrån Christianstads Län, som påstår, att brännvinsbrännings-rättigheten mätte blifva landet ensamt förbehållen* och följa ktei igen städet nes brånnvirtsbränriings-rättighet och kronobrännerierna böra upphöra.
Memorial af Jonas Jonasson från Elfsborgs
Län, sorn anser det icke vara öfverensstämmande med billighet, att gästgifvarne genom författningar äro fråtttagne rättigheten, atfc, utom vid måltider* lemna brännvin Stiptals till resande elier någon annan komma n d« person.
Med Olof Jansson hafva förenat sig Jonäs Llåkansson från Calmara Län, Myiin och Ahlgren från Elfsborgs Län, Eric Ericsson fran Stockkolms, Pehr Bengtsson från Hallands, Jondi Gråberg och Andérs Nilsson från Carlstads Län* samt Lars Andersson från Skaraborgs Län.
Memorial af Nils Llåkansson från Skaraborgs Län, hvaruti äfven han påstår upphäfVandet af förbudet mot brännvins minutering af Gästgifvare, man bestrider för öfrigt den gjorda motionen, att minuterings - 6ie Besv. och Tiken.
Betänkanclen. lätt borine för alla vara öppen, som idka brännvinsbränning'.
Härmed hafva flere Ledamöter sig förenat.
Memorial af Eric sindersson från "Vesterås
Län, hvaruti han yttrar, att den jord, på grund af hvars innehafvande Städerrie hittills åtnjutit brännvinsbrännings-rättigheter, från början är donerad endast till jordfruktersplanteraude samt till Lin- och Hampsåning, men den begagnades omsider till framalstrande af alla andra slags landtmanna producter.
Städernes innevånare hafva derföre på en gång blifvit både jordbrukare och handtverkare, då Landtmannen måste åtnöjas endast med jordbruket.
Och, ehuru handel och handtverk äro de näringsfång, hvilka egentligen och nästan ensamt tillkomma Städernas Innevånare, ega dessa likväl afven derjemte rättighet till brännvinsbränning; en handtering, sorn väl borda landtmannen ensamt tillhöra, så länge
Städerna uteslutande tillegna sig alla öfriga näringsgrenar.
Eric Andersson tror derföre, att ifrågavarande rättighet för
Städerna hädanefter bör upphöra samt ensamt tillerkännas landtmannen, intilldess en allmän näringsfrihet, kan blifva medgifven.
Med Eric Andersson hafva förenat sig, Eric Bylund, Eric Earsson från Södermanland, Eric Broberg och Lars Jansson från Vesterås
Län, samt många flere.
Utsk. Betänkanden. 613 Memorial af' A. P.
Pehrsson från östergöthland, som yrkar rättighet för qvarnegare att tillverka brännvin emot en skatt, antingen grundad på qvarnarnes värde, eller med hemtad ledning af det värde, som grundlaggt deras beskattning, hvilken motion blifvit bestridd af johan Longberg och Carl Hindrichsson Bergman.
Eric Cederborg påstår, att jordbrukanda Torpare, lika med hemmansegare, borde fä tillgodonjuta rättigheten till brännvinsbränning, dock icke med annat vilkor, än att de dertill egde sin husbondes eller hemmansegares tillstånd, hvarigenom all farhåga för obehörigt tillgrepp af skog vore försvunnen. F. d. Talemannen, Riddaren Lars Olsson, anser den föreslagne brannvinsbrännings-rättigheten för Torpare ganska billig, och att han, med lika åsigt af saken, (nemligen en allmän näringsfrihet) sig derutinnan förenar, dock med det nödvändiga vilkor, att jordegaren dertill letnnar tillstånd, och att Torpare, för nämnde rättighet, till Staten erlägga motsvarande afgift. iohan Longberg åter anmärkte härvid, att han icke kan inse nyttan eller behofvet af en så beskaffad utvidgad brännvinstillverkning, tvärtom tror han deraf hvarjehanda missbruk skola uppkomma, hvilket också Riksens Ständer vid 1815 års Riksdag funnit.
Tilläggande Longberg, att, om brannvinsbrännings-rättigheten blif» Btsy. och Ekon. Zink.
Betcinkanclen. ver mera fri och obegränsad, torde det inträffa, att inhyses-folk och andra dylika personer, sorn ega någon penninge,tillgång, skulle med begagnande af jordegarens när.
Varande förlägenhet inköpa jord och anlägga brännerier, hvarigenom hemmansegaren sjelf slutligen skulle komma i den obehagliga belägenhet, att ej kunna afyttra en enda kanna brännvin.
Memorial af Anders Larsson från Elfsborgs Län, hvaruti han yttrar: att, om personer, såsom antagne torpare och lydan^ de under husbönder, ernå frihet att, utaq desse sednare* vetskap och samtycke, genom förbränning af sädén bereda sig ökade fördelar, flere olägenheter derigenom skulle uppkomma, För öfrigt hemställer Anders Larsspn, om icke städerne böra ifyån bräpnvinsbrännings-rättighet uteslutas, samt om andra qvarolägenheter än de, sorn äro särskildt skattlagde och icke lydande tinder hemman, kunna tillerkännas fördelen af en sadan tillverkning, Med Anders, Larsson hafva förenat sig Pehr Andersson från Södermanland och flera, illernorial af Johan Andersson från Skaraborgs Län, deri han framlägger en ytterligare förklaring öfver sitt förr ingifr pa Memorial, rörande utvidgad brännvinsbrännings- och försäljningsrättigSiet, hvarigenom han tillkännagifver, att motivet för bans Memorial icke varit annat än hans Besv■ och Ekon.
615 hemmavarande medborgares öfvertygelse,om nyttan och nödvändigheten af en allmän näringsfrihet.
Memorial af Anders Nilsson från Toma» Bara och Hariagers Härad, som föreslår ändring i Kongl, Kungörelsen af den 6 September 1815, i hvad den stadgar rörande pannerymden, Anders Nilsson anser egare af hemman, som i värde uppgå från och med 500 till och med 5000 B:d., böra få begagna brännvinspanna om minst 50 kannors rymd, och alla hemman, utöfver sistnämnde värde, hålla 90 kannors pannerymd, och ur det skäl, att sedan författningen utfärdades, genom bristande afsättning på landtmanna producter, hemmansvärdet pu blifvit nedsatt.
Memorial af Jonas Håhansson från CalmareiLän, som föreslår, att de personer, hvilka under egande rätt innehafva, ifrån hemmanetutbrutne, visst hemmantal motsvarande, torplägenheter, hädanefter må blifva berättigade till husbehofs brännvinsbränning, och pannerymden bestämmas i förhållande till nämnda hemmantal; härvid har Nils Månsson från Malmöhus Län erinrat, att Utjor^ dar och Lägenheter, hvilka äro hemmantal påförde, enligt författningarne ega rättighet till brännvinsbränning.
Memorial af Anders Joachimsson fran Östergöthland, hvaruti han tillstyrker, att (len i sednare tider stadgade reglering af 616 Besv. och Ekon.
JJtsk, Betclnkanden, brännvins pannerymden måtte upphäfvas, och brännvinsbränning öfver hela Riket lemnäs öppen, med så stora pannor och så olika former, som hvar och en landthushållare för sig nyttigast och lämpligast finner, och att de ännu återstående krono brännerierna, hvarest, enligt hvari numera blifvit Utrönt, brännvin under de sednare åren blifvit tillverkadt, med ansenlig förlust för kronan och staten, i sammanhang dermed mätte inställas och upphöra, samt deras tomter, husbyggnader och öfrige tällhörigheter på öppen auction tili de mestbjudande försäljas för kronans och statscassar.s räkning, så val till ersättning för kronans derå redan lidna förluster, som ock till förminskning i landels tryckande pcjntributioner och bevillningar.
— Hvad deremot angar den skatt. sorn nu åtföljer ifrågavarande reglering af brännvins pannerymden, så torde det numera, och sedan fäderneslandeti flereår tillgodonjuta fredens lugn, kunna antingen alldeles eller ock åtminstone ansenligen förminskas, men i alla fall få annat nama, Jndets Joachimsson anser inskränkning af pannarymden egt rum, för att, genom besparing af spannemål, förekomma hungersnöd} men han påstår, att j mannaminne ingen hungersnöd har varit i Riket, och icke heller är att befara, sedan potate odlingen blifvit så allmän, att denna jordfrukt nästan kan anses för hälften af den arbetande folk-classens brödföda.
TJlsk.
Eetänkanden. 617 Eric Vahlsson, från Dalsland och Elfshorgs Län, yttrar: att han i högsta måtto bestrider en så obegränsad brännvinsbrännings» rättighet, som Anders joachimsson föreslagit, emedan, i hans tanke, hungersnöd deraf skall blifva en följd, uppgifvande Eric Vahlsson, att i hans hemort måsta folket, förlidet år, till en del lefva af ben och bark, hvilket till äfventyra äfven torde i år inträffa.
Vice Talemannen Jon Jonsson och Nils Månsson från Malmöhus Län, med flere, hafva förklarat sig nöjda med nu gällande författning, hvilken de ansågo närmast uppfylla ändamålet, blott afgiften blifver med mera billighet beräknad, samt städernas brännvinstillverkning blifver förbjuden.
Eric Bång, från Jemtland, som äfven anser nu gällande författning mest tjenlig, har tillaggt, att den, som önskade, bör ega rättighet att brännvinsbränningen sig afsäga.
Anders Sandsten, fran Jönköpings
Län, har anhållit, att hans Memorial i ämnet, vid sistförflutne Riksdag, äfven nu måtte komma under öfverläggning.
Detta Memorial innehåller hufvudsakligen, att Sandsten anser 1815 års brännvins-förordning såsom den bästa, vi någonsin egt, och hemställer, om det icke skulle finnas både nyttigt och lämpligt, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att samma förordning må för framtiden varda fastställd, så att den ej må vid hvarje Riksdag blifva (5{
Q Bgsv. o(h Ekon.
Betänkctnden. föremål för så många vidlyftiga och onyttiga öfverläggningar.
I sammanhang här-; med afstyrker Sandsten helt och hållet brännvins - brännings rättighet, så väl för Mjölnare, sorn för Torpare, och tror, att denna rättighet ensamt bör tillkomma hemmansegaren eller brukaren.
Och, om någon inskränkning i brännvinsbrännings-rättigheten skulle sättas i fråga, så vöre det Städernes och Krono-brännerjernas.
Memorial af Anders Andersson från Calmare Län, som föreslår, det hvar och en, till brännvins-bränning berättigad, antingen må ega rättighet, att vid det hemman, han bebor, tillverka brännvin, intill afflyttningstiden, så framt han vid det hemman, han komme att tillträda, låtit sig till brännvinsbränning skattskrifva, eller ock tiden för utöfvandet af denna tillverkningsrätt bestämmas, i likhet med fardags-året eller från den 14 Mars.
Enligt med Kongl.
Kungörelsen den 6 September 1818, händer nemligen, att, då en landtbo eller hemmansegare skulle vid den 14 Mars nästa år tillträda en hemmansdel, och han följaktig gen låter skattskrifva sig för brännvinsbränning å detta hemman för det ingående året, får han likväl icke der förehafva någon tillverkning före tillträdandet, och under tiden, från årets slut, ej heller å det Ställe, han förut brukat och ännu bebor, Bcsv. och Ekon.
619 Nära % år förflyter således, utan att lian får begagna brännvins-brännings-rättigheten, ehuru han för hela året måste erlägga skatt; härvid h&x Anders Joachimsson från Östergöthland anmärkt, att vid åbo-ombyte j hans hemort betalar vanligen den afträdande brännvinsskatt för 2 ■§■ månader, och tillträdaren för den återståen-: de tiden, som nu blifvit ifrågaställd, Memorial af cinders Nilsson från Malmöhus Län, deruti haq yttrar: att brännvins-brännings-tillverkniug fpr landtnianpa rörelsen är af största nytta, heldst då densamma icke qtöfvas af andra än hemmansegare och verkliga hemmansbrukare.
Men på mångå ställen händer, att så kallade hemman, eller torpare, som antingen ega eljer bebo
Krono-gatehus eller hemmansegors jord, tillegna sig brännvinsbrännings-rättighet, pä så sätt, att de vid Mantals- och Skattskrifnings-mötet förete ett af en hemmansåbo å en hemmansdel utgifvet arrende-contract.
Allt detta är endast pro forma; ty denna tillskapade
Arrendator sätter aldrig plog i jord å den egendom, han såmedelst arrenderat, och såsom en följd deraf hvarken sår eller skördar; Och, som Anders Nilsson anser en sådan brännvins-tillveTkning högst förderflig och skadlig, så påstår han, att den aldrig {nätte vara tillåten. 6io Besv. och Ekon.
Betänkaniien, Uti ett ämne, som, allt sedan början af förra århundradet, vid alla Riksdagar blifvit omtvistade, och som framkallat alla derom utfärdade särskilda författningar, hafva nu i nyo blifvit ingifne ofvan anförde talrika motioner, hviika sinsimellan blifvit jemförde, utgå utur så olika synpuncter och leda till så olika resuhater, att någon allmän öfverensstämmelse dem emellan icke kan utfinnas.
Detta inhemlas äfven af Hederv.
BondeStåndets misslyckade försök, att genom Memorialernes hänvisning till Ståndets enskildta BesvärsUtskott och derstädes skeende utarbetning kunna erhålla något gemensamt helt, innan saken till Utskottets utlåtande och Riksens Högloft.
Ständers samfällda pröfning öfverlemnadesj föga annat kan äfven väntas uti en sak af så skilda intressen nästan för hvarje» enskildaställning, och som äfven, efter hvarje» individuella åsigt, framvisar så olika inflytande på landets allmänna hushållning.
Men deraf har äfven för Utskottet uppkommit en nödvändighet, att, då tiden skulle för mycket medtaga3 af särskildta svar på hvarje motion, söka förena dera» innehåll i vissa allmänna momenter, hvilka synas uti följande frågor kunna uppfattas. 1:0
Skall städernas rättighet att tillverka bränn vin upphäfvas, utvidgas eller förändras? s:u Skola kronobrännerieme upphöra?
Besv. och Ekont Utsk.
6zi g:o Skall Bruksqvarnars och Sågars värde ingå i hemmansvärdet vid bestämmandet af pannerymden? 5.0
Skall tillökning i pannerymden ega rum, sedan hemmans värdet fallit, eller bör denna rymds nedsättning bibehållas
För nyttjandet af visat slags bränn vinsredskap. 6:0
Skall det tillåtas flere hemman eller hemmansdelar, att sammansätta deras brännvinsbränning uti ett eller flere brännerier? 7:0 Skall bränn vinsskstten utgå under annat namn, eller helt och hållet upphöra? 8:0 Skall nedsättning uti Bevillningen ega rum för de större bränn vinspannor ne i allmänhet, för pannor i sammansatta verk och för Skottska, Elglundska med flere pannor af särskild form? 9:0
Huru skall brännvinsbrännings rättighet i anseende till tiden fördelas emellan af och tillträdande hemmansåboer? 10:0 Skall vid pannors mätning och stämpling bråk af kanna beräknas? liro Skall den, som brännvinsredskapen förfärdigar, äfven få densamma stämpla? 12:0 Skall det tillåtas en hvar, som brännvin tillverkar, att sälja mindre quantum än en kanna? 13:0
Skall oinskränkt rättighet för näringsidkare och Gästgifvare, att när som heldst sälja brännvin, be vill jas? 14^° Skall ansvaret för innehafvande af otillåten brännvinsredskap m. m. upphöra? <>22 Best), och Ekon, Utsk. Betankanden. 15:0 Skola Brännvins-Fiscaler och Byordiiingsmän indragas ? t6:o
Skall afgiften för btännvins-minUtering nedsättas för Gästgifvare på Gottland^ Öfver hvarje af dessa frågor går Utskottet nu att sitt yttrande afgifva* sedan alla de skäl* som uti Motionetne äro åberopade, blifvit noga öfvervägde och jemförde* dels sinsemellan, dels med de vid föregående Riksdagar gjorde anförandet!* dels ock öied den erfarenhet* som blifvit vunnen genom verkningarne af nit gällande författningar, hvaribland i synnerhet Kongl, Majrts Nådiga Kungörelse af den G September iSi^» angående Husbehofs brännvinsbränningen, blifvit laggd till grund och titi särskildt betraktande upptagen. i!ö Rörande Städernas bränn vins-brännirigårättighet, anhåller Utskottet, ett få fästa Riksens Höglofl.
Ständers uppmärksamhet på den allmänt erkända sanning, som äfven vid 1815 års
Riksdag blifvit tagen till princip för desse flfverläggningsr, att jordbruket, Rikets modernäring, utgör grunden för alla andra Näringars tillvarelse och bestånd.
I samma förhållande som jordbruket tilltagit, hafva Städer blifvit anlagde och vunnit tillvext, Under ett likasom tyst medgifvet, men alltid oundgängligt* vilkor, att jordbrukaren der skulle få afsättning på sina produeter.
I samma stund 60m detta vilkor icke uppfylles, eller det - Besil. och ÉköH.
Utslå Beiänkahdem 6z$ tå ändamål förfelas, skall hvarje Stad i mer eller mindre mån ofördelaktigt verka på jordbrukets och derigenom ej mindre undergräfva sitt egetj än samhällets bestånds Tvärtom, då Städerne äro omgifne af idoge och välmående landtbrukare, skola de sjelfva, genom eu liflig vexel-handel, i naturlig ordning florera, hvilket icke kan ske, om Städerne utöfver behofvet ingripa i landtmsnna-rörelsem
Då ej mindre sila de berömdaste författare än Rikets Landtbruksakademi och Sveriges mest upplyste patrioter deruti öfverensstämma, att bränn vins-bränning är en för jordbrukets Uppkomst oundgänglig handtering, att den är en oskiljaktig binäring från ett väl inrättadt åkerbruk, och att den endast i förening dermed kan bereda Staten de åsyftade fördelar; så följer, att
Städerna endast så vida böra ega rättighet att begagna denna handtering, som de äro innehafvare af jord, hvars disposition till Spannemål eller jordfrugters prodtiction och i följd deraf förädling tillhörer dem fri och obehindrad.
Utan att ingå i dea mycket omtvistade fråga, huruvida egandet af sådan jord är för Städerhe sjelfva gagnelig, och för det hela af lyckligt inflytande, måste nu saken tagaä såsom den är, och samma grund följas, så val för Stadens som Landets Jordbrukandel innevånare; nemligen: att brännvinsbrän* Ö24 Best), och Ekon•
Betänkanden, nings-rättigheten utöfvas, icke som hittills skett, efter Invånarnes personal, utan efter värdet af den jord, som en hvar till ego eller bruk innehafver.
Men härvid förekommer den omständighet, att icke all
Städernas jord är af samma natur eller på enahanda sätt tillkommen.
En del hafva de af ålder ovillkorligen egt och begagnat, eller ock tid efter annan för egna medel inköpt, under lika fri dispositionsrätt, som förut åtföljt den inköpta jordens natur.
En annan del åter är till dem af Landets styrelser donerad och upplåten, under vilkor, att den skall användas till plantager af Lin, Hampa, Tobak, Färgstofter och i allmänhet sådana växters odlingar, hvilka ansett3 nödiga för fabriksanläggningar, eller för den egentliga Stads* manna rörelsen.
Och, då rättighet att tillverka brännvin, enligt hvad ofvan anfördt är, endast stödjer sig på och bör åtfölja det jordbruk, som producerar Spannemål och 4 jordfrukter, så kan icke heller Städerne tillkomma en sådan rättighet, för den jord, som blifvit dem donerad, med förbehåll att till andra ändamål begagnas.
Utskottet får derföre tillstyrka Riksens Högloft.
Ständer, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet till upphäfvande anmäla i Mom. 2 §. uti ofvannämnda nådiga kungörelse, som berättigar Städerne, att, efter antalet af Mantalsskrifne personer, tillverka Brännvin, och Bes v. och Ekon.
Betänkanden. 625 i lika underdånighet anhålla, att hädanefter denna tillverkningsrätt endast må tillhöra de städernes innevånare, hvilka innehafva sådan jord, som vid föregången undersökning befinnes tillhöra deras ovilkorliga disposition; och att en sådan tillverkningsrätt får begagnas i förhållande till det på jorden vid Taxeringen åsatte värde, alldeles så, som om landet redan i Nåder stadgadt är.
Skulle Kongl. Maj:t härtill lemna Nådigt bifall, lärer det blifva en följd, att den i 7 Mom. 5 §. på Städernas Innevånare efter personalen beräknade afgift kommer att upphöra, och alla andra stadganden i hithörande författningar, att derefter lämpas.
I sammanhang med denna punct bör Utskottet utlåta sig öfver väckt motion, att, till förekommande af Eldsvådor, det borde vara i Städerne förbudet tillverka Brännvin nattetid, äfvensom i allmänhet att utöfva denna näring om Sön- och Högtidsdagar.
Det sednare finnes redan vara förbudet och bör äfven hädanefter så förblifva.
I;Ivad det förra beträffar, synes det vara betänkligt, att, i anseende till denna Fabricerings natur och beroende af tillmäskningens afverkning, n^got allmänt stadgande tillstyrka, utan med åberopande af sitt redan atgifna Betänkande, rörande Städernes byggnads- och brandordningar, Bihang till BiksSt.
Brot, 1825, g:de Sami.