Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Hedlund från Östermalm uthärdade en aktningsvärd brott- ning med bankiren Bachelier från rue Vivienne, och om han icke alltid afgick med segern, ha vi som sanne lokalpatrioter dess större anledning att gratulera vårt samhälle.
Och när vi så efter allt detta till sist äfven nämna hr Bydgren, hvil- ken, äfven han, var i tjänstgöring, freda vi därmed vårt ordningssinne kanske mer än vårt konst- närliga samvete.
347 två andra höjde sig baksidorna af nabo- gårdarnas uthus, tunga grå tegelytor med mörka små fönster på, ängsligt liflösa väg- gar och sotiga skorstenar öfver de vida taken.
Den fjärde sidan vette mot deras egen gård, lika grå och liten och förbygd var den, närmast det gröna trädgårdsstaketet stodo lårar uppstaplade kring det gamla höns- huset, nu nyttjadt till dufslag för några sömnögda och vingtrötta fåglar, som göddes till det första höstgillet.
Tordis hade intet att fästa blickarna på, ingen utsikt fanns det, endast grått och färgtungt allt kring deras trädgård.
Trädgård, ja — den gaf just ingen fröjd, den heller, inte mera än den gaf frukt åt- minstone.
Liten var den också, få alnar i fyrkant, men jorden var god och hängasken i hörnet mellan häcken och dufslaget var hög och yfvig och skuggade öfver soffan — nästan för mycket skugga gaf den till och med, ty mycket sol föll ju inte in mellan taken och asken skymde bort dagern nästan; Och pjäsen — • » Villa Gaby«.
Känner inte framför låg den lilla gröna plätten med sitt herrskapet Gandillot, » Hummerns » m. fl.
sede- hjärtformiga blomsterland, luktvioler och komediers ryktbare auctor?
Ännu utdelas visser- tunga pioner och ett stolt stånd solrosor, ligen icke hans verk som konfirmationsgåfvor eller premier i flickpensionerna, men lefva vi men stickelbärsbuskarna stodo stripiga och och fortsätta våra bildningskurser å » landets mariga och skräpade endast och det var främsta scen », komma vi helt visst att tillgripa alltid mask på apelns små skorfviga blad dem åt våra barnbarn.
Dem renom förblir ju — det var inte mycket att få af trädgår- allting rent och Dramatiska teatern allting tillåtet.
Låtom oss sent uppgifva detta oskyldighetens den, men far var ändå så nöjd med den tillstånd, den sista » villan » må nu bli aldrig så lilla biten grönska; han satt där så gärna mycket värre än den första.
med sin ölmugg och sin kvällstidning, när han stängt boden, och då brukade mor och Hr Sven Scholander gaf sistl. fredag en af sina så omtyckta musikaftnar.
Naturligtvis var sa- Tordis flytta dit med sina arbeten också.
longen fylld af en högst intresserad publik.
Ef- Tank så många somrar hon suttit där ter ett par visor af Sehlstedt, hvilken skald sån- garen särdeles varmt rekommenderade och detta med sin sömnad eller med en bok, mestadels med rätta, föredrogs en förtjusande poetisk bit bara stirrande rundt ikring sig; så slö man af B. O. Stackelberg, kallad » Min mammas för- klädsband ».
Följde så Frödings roliga » Melang- vardt af att sitta där i kvalmet mellan hus- tärens intåg i Kalsta », hvilken föredrogs på ett murarna, alla tankar domnade bort eller oöfverträffligt dråpligt sätt och delvis måste om- voro önskningar blott, färglösa, liknöjda tagas.
I afdelnmgen franska visor, i hvilkas före- önskningar: allt som var — det kunde likaså drag hr S. allra mest excellerar, förekommo idel karaktäristiska och förträffliga stycken, bland an- gärna vara något annat.
Det var så helt nat den genomroliga » Mjölhandlaren och kolhand- annorlunda att sitta inne i dagrummet m e d låren » samt » Träskorna ».
Som vanligt af slöts sitt arbete, nålen var rask då och tankarna soarén med en serie Bellmanssånger, af hvilka sysslade m e d mycket och ifrade; men när flere framkallade de lifligaste applåder.
Säkert hon satt i trädgården, då vardt det med är, att hr förtjänar särskildt tack för anord nandet af dessa små musikaftnar, hvilka för ens så dufvet och dödt för hennes vilja, många musikälskare stå som vederkvickande och hennes längtan kröp som en slak mask oaser mellan de åt den högre och gedignare nederst i hennes sinne.
musiken ägnade konsertaftnarne.
Far och mor, undras om de sett att hon Fru Dagmar Möller gifver instundande tisdag nästan föll af om somrarna, då andra män- i Vetenskapsakademien en dansk romansafton niskor taga upp sig igen och vinna krafter med biträde af hrr Oskar Lejdström och Vilh.
ånyo?
Om de sett att hon vardt viljelös Stenhammar.
och hade ondt af att röra sig mycket och T v å musiksoaréer, abonnerade, komma att gif- vas i Vetenskapsakademien af fröken Tora Hivass satt stilla och dåsade?
Eftersom d e s ä n d e med biträde af hrr Neruda, Zetterqvist och Aulin.
henne till en herrgård på landou att stanna Filharmoniska s ä l l s k a p e t.
Samma dag Iduns ett par månader, just när våren började förra nummer lades i press företogs det upp- på allvar.
skjutna valet af styrelse, och omvaldes nu till Det var som om hen vardt en annan hufvudsaklig del den gamla.
Hr Hedenblad hade människa då, det spelade lif i hennes ögon, lojalt ställt sin dirigentplats till sällskapets för- fogande, och styrelsen utsåg i hans ställe hr hennes hopsjunkna skepnad rätades ut och Vilhelm Stenhammar.
Vi hoppas, att valet måtte vardt spänstig, och under den hvita hyn visa sig lyckligt.
Dock hålla vi fortfarande före, vällde det fram allt skärare och skärare att sällskapets stiftare hr Andreas Hallen borde blodvågor.
E o n hade lite svårt att finna varit själfskrifven till dirigent.
ord kanhända, hon talade inte heller så mycket, men den fanns där, tankens snabb- het och känslorna, som lifvades af det min- sta, och glädjen, som låg på lur bakom allting V a k n a d.
och jämt stack fram sin röda toppmössa, Skiss af Lennart Hennings.
fast hon var så van vid stillheten där- äcken var mer än en manshöjd hög, tät, hemma, att det till synes lade ett band f ' så att inga blickar kunde tränga ige- öfver hennes känsla.
nom den från gatan, där människoström- Fager var hon vorden också nu när fär- men brusade förbi och fordon rasslade mot gen kommit till.
Som hon kom gående stenläggningen, ibland hördes rop till och vägen som lopp öfver den vida vågiga slät- med in i den lilla trädgården.
Det var en ten, med den smala och fina skepnaden sida som häcken var stängsel för, på de klädd i ljust, med slättens grönska som Juvelerare K.
A N D E R 1 JakolDStorg- 1.
S O N Ringar, Broscher, Armband, Kedjearmband, B r e f besvaras Kedjor, Nålar, omgående I bakgrund till det askfärgade, burriga håret och ett uttryck af lugn och sorglös tank- fullbet öfver dragen, gaf hon bilden af en liljekonvalje.
Åtminstone tyckte han så, målaren, som hittat dit på sitt strof tåg ge- nom bygden, där han letade upp stämnin- gar och ämnen.
Hon intog honom med en stilla makt.
Den skära kinden var så fin- hylt; vanast var hon, när hon log, då kröpo de blå ögonen ihop och vidgades stora med ens med små gropar ikring och lyste och strålade med en glans, som gaf aningen o m djup af glädje i sinnet.
Det var som om hon burit på något oändeligen fagert då, något af god och glad morgonsol; när han sett henne så en gång, ville han göra allt för att när hon steg in i sitt oåtkom- liga lugn igen få ögonen att lysa så där stora än en gång.
Icke att han tänkte på kärlek.
Det låg så fjärran från honom, då dagarna skredo hän under arbetsid och konstnärsvärf, men hon var ofta i hans tankar och han kände sig dragen till henne: blommor tjuste ho- nom stads.
Så stannade han kvar och målade.
Langa soliga sommardagar, när luften dallrade het öfver slätten och solröken dunklade skogen ' vid synranden och säden brådmognade.
Den lilla herrgården med sin trädgård och sina skuggande mörka träd dåsade, men icke i ro, där pågick arbetet oförtrutet, fast han och Tordis knappt visste det.
De talades vid mycket, inte allvar just, skämtord för det mesta, han ville ju jämt se henne skratta, se den djupnande blicken då, och samtalen gledo som på bomulls- bäddar, allt var artigt och fint och gladt öch smått, inga stora ting, inga djup och inga höjder, alldeles som nejden ikring dem.
Men hon fick oro en dag, när de rest ner till hafvet alla.
Då vardt han så un- derlig.
Det var väl därför att han van- trifdes i det fula landskapet, menade hon.
Uj, — en sådan b y g d!
Vid, vågig ljung- mark med en väldig höjd borterst, där de bundit flygsanden under ett segt och här- digt gräs; gräns mot åkrarna skapade tunna stenmurar, där dagern lyste igenom alla hålen.
Marken var bevuxen med ljung, som hade långt till blomning ännu, klockljung med starkskära blomknippen och stel, mörk C3rs.
Så här och där några mariga tallar, vindvridna alla, stormstrukna, med grenar- na på stammens ena sida sträckta som bed- jande armar mot land. '
Längst ut var san- den gul och fin, där hade några strandlökar och marvioler fått ett knappt fäste, och bortom den — ängslande vredt i dag, haf- vet, mörkgrönt med hvitskummiga vågkam- mar.
Ack, Tordis tyckte att synranden var så förfärligt hög, det var som om hafvet skulle kunna storma in öfver dem och rycka dem med sig.
Och målaren bara såg på allt och det var rakt omöjligt att få honom att tala.
Hon vardt beklämd — hon visste ej hvarför, det hände henne så ofta nu, att hon inte visste hvarifrån de kommo hennes tankar och vankande känslor.
Det vardt sent innan de återvände, det var ett par timmar efter midnatt då de åter stodo utanför herrgårdsby ggningen igen.
Det kunde inte dröja så värst länge till soluppgång nu.
Natten är drömsk, de stå och se ut.
Slätten sofver och alla färger äro dämpade i halfdunklet.
Betfälten ligga svarta, höså- torna stå smutsgula, hela slätten är inra- mad af de aflägsna kullarnas mäktiga linier; Silfverarbeten, Bordsilfver.
M o d e r n a s t!
Solidast I Billigast!
IDUN 348 den och hans farväl, det genljöd för hennes hörsel än.
— Ack, nu började det spöka gul- nade blad i luften.
Hon tänkte, att han allt haft rätt ändå.
Hennes drömmar hade varit falska, ty det hade skapat visshet af det som bara varit lös tro.
Tänk dock, så föga gemensamt de ägde m e d hvarann, endast skämt och en af slump knuten tråd hade hållit dem tillsam- mans; hvad var det att bygga p å?
Ack, hvad skulle han ha funnit hos henne, trångt och tomt var hennes sinne, alldeles som rummet här mellan häcken och murarna där hon dvalts.
Men det var bittert ändå att drömmen slogs i spillror, den hade haft så litet att spira ur, dess blomma, och hade ändå varit så fager och så stark, hon kände det, hon skulle sent glömma hvad hon trott, det hade väckt ett helt nytt lif hos henne, detta.
längst bort lyser det cremsergult, tegelrödt, stelnad blodfärg på himlen, så bleknar den till pärlemor och mörknar sen allt blåare öfver deras hufvud och hän till den andra synranden.
Öfver åsen brinner ett stort rödgult sken: det är månskeppets lanterna, där det seglar hän öfver hval Evet genom hvita skyar i tystnad och osläcklig brand.
De ha stått stumma och sett på detta, nu vänder han sig mot henne och säger: » ja, och i morgon skall jag resa. » Aningen hade inte svikit henne.
Hon har ingen vanas räkning och konstgrepp att stöda sig på, inga tidigare rön att följa för att vinna seger, hon kan bara säga helt enkelt, medan ögonen bedja så veknande: » åhnej, hvarför resa, kan ni inte stanna här!
För min skull! » — Hon rodnar där hon sitter i den lilla trädgården, när hon minns att hon sade det, så djärft tyc- ker hon nu att det var.
Men han bara skakade på sitt hufvud och sade m e d ett egendomligt uttryck i rösten: » nu skola vi skiljas, » sade han, » det är bäst nu.
Vi ha kännt hvarann i en vecka nu, det är myc- ket nog, då känner man det bästa hos hvar- ann, stannar man längre, tränger man dju- pare, då är det som missräkningarna och de inre striderna börja, man slår af på sina önskningar, man måste vanställa den bild man trodde först och gaf hyllning; antin- gen nöjer man sig med det som är för litet, eller och varder man olycklig.
Nej, det är nog att skumma, ta det öfversta bara Han hade haft rätt, bara ett lätt och vänt minne af hvar mötande skulle man ha, en fingerborg full af hans eller hennes väsen, så vardt det nog.
— — — — — Och ändå!
N e j, hon trodde honom icke!
Hon ville inte lefva en dag längre, om det var sannt hvad han sagt!
N e j, det måste finnas några af vandrarne i lifsvimlet, som bjödo dryck till botten, icke att läppja på allenast.
Det hade hon känt, att det som icke fanns i hennes sinne förr, det hade han mäktat locka fram; och var det inte så det tedde sig, det stora, kärleken: nya och ständigt nya, rika malmfynd upp ur gruf- van af tanke och känsla, två som gåfvo hvar- ann och vordo allt skickligare att gifva och allt rikare själfva; kanske hade han talat all- deles falskt, kanske var det inte bara älskogen Så hade de skilts åt och nu hade hon kommit hem igen, satt i trädgården som vanligt; och hans tack för den gångna ti- Ordspråks-aritmogryf.
iföwnt.
Bidrag mottagas ' med 1 tacksamhet.
Länkgåta.
Stundom lif i mig pulserar, Stundom döden i mig bor.
l:sta länken: Jag ålderstigna för mycket hetsar, Passar bättre för ungdomskretsar.
2:dra länken: Mitt bidrag ofta jag lämna får Till hvad i salen ej sällan står.
Ett samfärdsmedel jag alltid är, På landet brukligt, båd här och där.
4:de länken: Hvad man för snygghet ju alltid har Och därför ofta i handen tar.
5:te länken: Från predikstolen ett ord du hört, Som mångens slummer kanhända stört.
6:te länken: En ann ' benämning nu här mig ge ', Ett namn på skada, om jag får be.
7:de länken: I skogens gömmor bland annat godt Du har nog sett mig.
om där du gått.
Kaffe 7 a i 2 3 4 5 2 3 5 12 6 11 3 18 12 1 5 2 4 9 11 5 9 2 5 1 6 18 7 11 13 7 - 5 15 1 1 2 8 18 9 8 1 17 9 11 16 4 10 21 2 16 11 5 12 10 12 [3:dje länken: 1 111 2 11 18 13 20 13 10 5 8 1 23 14 3 2 22 21 2 15 7 4 22 4 18 16 7 22 2 5 2 4 13 17 2 13 1 18 18 7 2 5 som var så; kanske skulle vi hos hvar och en finna mer, ju djupare vi grofvo; kanske gåfvo vi mera, ju mera man sökte hos oss; kanske var skummet likt bränningens vid stranden, odugligt till allt och snart bristande till intet.
Så underligt att hon aldrig tänkt på detta förr!
— Tordis!
Det var fadern som ropade.
— Vet d u / liten, det är just rart att ha dig här igen, pratade gubben förnöjd, där han kom med sitt öl och sin tidning, och tycker inte du som jag, att den här lilla biten är just så god som själfva landet?
— hon lade med en plötslig åtbörd händerna öfver hans arm och såg honom bönfallande in i ö g a t — f a r, jag vill resa bort!
Jag vill inte vara instängd här!
A h, far, låt mig få det; jag skall göra nytta för mig, o m du vill, men jag måste ut, det är någon som jag söker, som jag letar efter, men inte vet hvar han är, inte vet om han finns en gång, men som jag måste finna, för annars blir jag aldrig fullvuxen — till själen.
Ah, far, säg att jag får!
Innehål sförteekning \ Sofie Lundström, född Malmberg; af L.
(MedporträU.)
— Återglans; poem af Daniel Fallström.
— Oron i vår tid; af Ellen Bergström.
— I min barnkammare; af Muriel.
— I tjänarinnefrågan » Spänn ej bågen för bögt »; af — g — g — Postkvinnor; några interiörer tir lifvet inom disken på ett postkontor.
— Småprat; af Utan signatur — Ur notisboken.
Vaknad; skiss af Lennart Hennings.
— Tidsfordrif.
l: a haft.
DAGNY Esselde, Om brefstil och Fredrika Bremer som brefskrifverska.
G., Eleonora Duse.
Avma Enufson, Nornan.
Uttwcctzcr: M.
C ..
Teckningar ur.
svenska adelns familjelif i. gamla tider af Ellen Frjes.
Internationella kvinnoförbundet.
Litteriira notiser.
Meddelande fran Fredrika- reme er-~örbundek För Förbundets medlemmar kr.
2: 50. pris pr grgång: {F ör icke medlemmar 4: 00.
-- p K, M. Lundbergs Dosiittningsmngnsin och Almednhls Fabriks Föi * siil Jniiigsiiingasi11 2 !Storiiyr3&amp;obriniien 2 STOCKHOLM.
Specialith: Linne- och Sangutstyrslar.
Största h&amp;mernnde lager af Linne- &amp; Bomullsvafnader: Duktyger, Handdukar, Näsdukar, Spetsar, Lakanslärfter.
Broderier, Färdigsydda Damutstyrslar, tillverkade B egen syatelier.
Priskurant O C?
~ pofver sii13.h fiCt117i0.
OrcZe~.
~iifi~ntler, zqqy&amp;e " le fill minst 25 kronor, levere~w.~ jXft rid ~iiinrimfe j&amp;rm.iip- d1m.
cinghitssfntion.
Doktor HEDDA ANDERSSON 38 Malmskilndsgatan 88..
Mottagningstid från och ined den 1 Nov.
hvardagar 12-2 helgclagar 10- Il f. m. Allm.
Tel. 82 99. e.
Laderplastik.
Alla slags ~rei ' lit~g för liideimplnstilc siiljns Billigast hos - P E R F R O M, Stockholm, R 6 Ildiistersni,aue.e78~~cut~c~a 26 '.
Si~xiw, kiiiTvnr och skritiskor slipas.
- Hygieniska OBS.!
Skodon tillverkas för Herrar, Damer och Barn, 1 ' risl) eliint: ~ af Driikt-Hefoi ~iifiirciiiiirreii.
Skodon tillverkas afven ' efter modern fason.- A l l t nrboto i i t f ö r e s iioggrriiiiit och af biiston i i i a t c r i e l.
Reparationer verkställas väl och på bestämd utlofvad tid.
PETTERSSON, 52 Drottningga.tan 52.
Nya H u s h &amp; l l s s k o l a n (för bildade flickor).
Griiiitlncl 1881.
FörestKiidariiiiin: Frö keii H. Crori i us.
Nya Huski~llsis~olans Mat sr alar Vestra Tradgårdsga ta n 19.
Särskild matsal för friiiitiiiiiner.
x .n- T .l- G: Akta Undcrtecknadc som nnvsndt Herr Ascl ~ i t s t r t i i h s Collodin uiot liktorntw och Irylknölor, h Sunnit medlet fullt niotsvnr: ~ sitt iiiida- n i a, och kunna det derföre hos enhvar till det biista rclroiiiinen- clcra.
Binidi cicn 3 innJ 1686.
O C ~ af 1.
Qeijer.
I; a ' un~berg, Riidiiian.
personer sniu varit be- Unclertecknerl bepröfvadt me- sriirad i ~ f en inibied oirtor, Iinr del mot liktornar, genom ariv~ntlanclet: ~ f nUollodin * vartor, hudhardnad f r i n Apotekaren Herr Ascl Lit- striiin i Polun blifvit f r h dcin och nageltring.
hclt och hallat bcfri: id; hvarförc Obs.
alltid denna ln- j ?g ornn !iinnda incdcl hos enhvor registrerade etikett som till det biista reltoiniiiender: rr.
garanti ror varans akt- Motaln k Xylzyrlrc d.
Auou * t Ax&amp;, Handlande.
COLEQDIN.
TiZlfiirlitligcrste tals Tusen- 8aIljes hos Parfym- och Bokhandlare i flaskor B (i0 öre och I 7 c ~ o n a.
Franko mot 1 7cv.
?O &amp; e.
A X E L L I T S T E b M,, PaZun.
TIDSKRIFT SOCIALA OCH LITTERARA INTRESSEN UTGIFVEN AF STOCKHOLM AFTONBLADETS AKTIEBOLAGS TRYCKERI 1896.
Ör kapif alisf er, siirskildt fruntimmer, liar det Iähge varit F ett önskningsinål att kiiiiiia öfverliiinna vården af sina värdepapper och skötseln af sina affärer åt någon person eller iiistitiitioii, som ined absoliit säkerhet förenade punktlighet och noggraniiliet i utförandet af det anförtrodda uppdraget afveiisoin prisbilligliet.
En sådan institution ar Stockholms Enskilda Ranks Notariatafdelning (LiCZcc Nygcct ccaa 2 131, expeditionstid 10-41, soni iiiider garanti af St.ockliolins Enskilda Baiik åtager sig vård och förvaltning af enskilda peinsoners och kassors värdepapper.
Exeinpel 1.
Om en person hos Notariatafdelningen deponerar obligationer, iiiltasserar Notariatafdeliiiiigeii vid förfallotiderna kiipon ger och tillhaiidaliiller deponenten infliitiia medel.
Vidare efterser Notariatafdeliiii~geii utlottiiiiigar af obligationer och iiiideri ' iittar depo- nenten i god tid, ifall en denne tillhörig obligation blifvit utlottad,, samt läninar förslag till ny pli~ceriiig af det ledigblifna kapitalet.
O m inteckningar deponeras Iios Notariatafdelningen iinderi.ättar Notariatafdeliiiiigeii gäldenären därom att rantorila 5 in- teckniiigariia skola till afdelniiigeii inbetalas, livarefter de inedel, soin inflyta, till deponenten redovisas.
Om en hos afdel- niiigeii depoiiei.ad iiiteckiiing genom iiilderlåten förnyelse skulle förf alla, ersätter Stockliolins Eiiskildiil Bank.
cl~rigenoni iippkomnieii skada.
Förviu+igst~fgift: 50 öre för år pr 1,000 kronor af deposi- tionens värde, dock ej iiiider.
tv % Irroiior.
Förbundets byrå STOCKHOLM l a ~ n n a r upplysningar angående mbetsområden tillgängliga för kvinnor.
Magnusson (etablerad 1860) Försaljniiigslokaler: n e d m Ootteiz, ei2, ta&amp; och tlSe ty.
iipp STOCKHOLM.
Största lager i Norden Kulörtla o, Svarta Ylleklädnii~gstyger Kulörta och Svarta Sidentyger Schalar och Un~krlrjo-lar m, m.
I Observera.
' I Genom direkta fWbii: delse~ iued in- och utlandets föriiänista fabrikanter kan jag erbjuda i j ofvannamda artiklar bättre och billigare a11 nagou aii-?
nan och torde en hvar genom besök i mina lokaler eller genom reqvisition af profver och varor &amp; tt blifva öfvcr-.
tygad om fördelen att hos mig fylla sina behof af dessa i artiklar.
-- ----- ---- Profver t1 Riks-~e~l,,,26 1m8 -- -- på begaran,k9~e \ em626 ' k \ \ mn le \ &amp; N kostnadsfritt.
Om brefkonsten och.
Fredrika Bremer som brefskrikrare.
(Ofiillbordnd uppsats), 0in man ville bestaninia karakteren af en god brefstil, så kunde nian sägn.
a t t den måste främst vara pwsonl.iy, skledes ett troget uttryck af den skrifvandes individualitet.
Haraf kiinde då dragas den sliitst~tseii, a t t endast en verklig personlighet kan vara en god brefskrifvare, a t t det fordras karakter för a t t blifva en niastare i brefskrifningens konst.
Ocli ett sådant påstående låter nog försvara sig.
Dock ville jag clå tillägga det villkoret, a t t brefskrifvareii an- tingen inåste vara omedveten om sin egen karakter, och således äniiii befinna sig på den naiva st %ndpiinkten, eller ock ilara till hela sitt vasen så genomträngd af karakter, a t t lian aldrig tanker p&amp; a t t lian ager eller liar a t t göra gällande en sådan.
Hvarje skymt af ett af- siktligt framtradande - af ett iiiiderförstadt eller ined skolmästarens pekpinne betecknadt: » har ar jag !s eller:, Iiör p i mig!
s - upp- hafver den akta brefkarakteren.
I annii högre grad iipphafves denna af det rent opersonliga skrifsättet.
Bättre a t t borttaga öfverskriften: » Dyra viin !a: eller bBäste bror! » från en sådan skrifvelse och satta dit soin öfverskrifk: Afhafidling, disputation eller studie öfver det och det ämnet, den och den frågan, an att gifva skenet af ett förtroligt meddelande å t livad som a r kandt och sagdt, så a t t saga inför ett publikiiin eller med en förkiinsla af liiirii det skulle taga sig lit i tryck.
Värre ännu ar ett bref af allinänria fraser; a t t skrifva ett sådant bref till en, vän är a t t gifva stenar i stallet för bröd.
Sina egna tankar och känslor, stundens växlande intryck upp- fångadc af den egna själens spegel - icke af iibgon annans, vore den an mycket klarare och ofelbarare än vår; det erfarna, det innerst iipplefda; det akta, genuina, spontana s i i känsla soin tanke, i allvar soni skamt, kort sagdt: sig sjalf a r det man inkste gifva i ett bref,, om det skall inotsvara sitt andaniål.
Detta andainål ä r ju iiäniligen .N -
a t t ersätta det iiiiiiitliga sainspråket, det förtroliga tankelitbytet inanni- ska ocli mämniska eiiiellan.
At \ göra detta p$ ett osokt, enkelt och omedelbart satt är väl första villkoret för en god bre ' fstil.
Graden af denna godhet?
J a, den beror af niänniskans godhet.
Väl har den blott intellektuella begåfilingen, tankariies rikedom eller genialitet, infalleiis lätta flykt, skämtets iidd, en mycket stor betydelse för bref- stilen, ocli där det galler ett blott tillfälligt eller af nHgon yttre an- ledning frainkalladt meddelande äro dessa egenskaper till och med afgörande för brefvets värde.
~nneli&amp;llet blir då en bisak, som blott liar a t t bäras upp af den sinnrika ornamentiken.
Men i en förtrolig brefvaxling vänner emellan ar det onekligen främst styrkan och god- heten af personligheten, som bestammer brefvets värde.
D a r blir det ett karalrtersfel o111 tanke och känsla fattas, hafva de an blifvit er- satta af kvickhet eller ett yitligt beliag.
&amp; Jan kan fL] " sa bref af den alldeles olärda, soin vida öfvertriifla de snillrilcaste y istlar i den känslans äkthet ocli det uttryckets osökta beliag, soin iitgör själen i a11 brefskrifning.
A t t brefkoiisten, på shdant sätt fattad, kan indelas i oräkneliga arter och dito oarter, växlande d i t efter brefskrifvarens individualitet, de ämnen han afliandlar, karakteren af den person till hvilken lian skrifver, det säger sig själft ocli ä r en följd af den uppställda definitionen.
Brefkonsten är i sjiilfva verket den friaste af ' alla fria kon-.
ster, nien diirför ocksa clen lattast inissbriikade.
Hon skapar sjalf sin form i det ögonblick pennan möter papperet, lion behandlar med obegränsad frihet alla världens iiinneii, f r h barnets joller till männi- skoandens eviga spörsmål, frhn 1ivardagslifvet.s lustiga iipptAg till saml~ällslifvets dnnklaste gåtor, öfverspännande svalget emellan gyckel, och allvar, mellan det komiska ocli det siiblima, inellan realism och idealism, lätt ocli cljiirft, så s0111 ingen författare af skrået skulle våga.
Hon lyder blott iirider en enda lag, inen den ä r obeveklig: sariningens.