Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Prot. 1844• 5 Sami., 1 Afd., 4 Haft. 6 PcviUnmgs-VtskolleCs Betänkande, N.o ii. lande och på förhand kail detta belopp aldrig beräknas, emedan det beror af den summariska höjden af beslagarens sammanräknade löneförmoner och extra-ordinarie inkomst.
Då nu för öfrigt Kronan åtnjuter minst en fjerdedel, men i alla de fall, då godsegare ej kan sakfällas, hälften af beslagare-andelar, taxeras beslagarne effective tvänne gånger för gjorda beslag, och då man tager lill grund för beräkning af hvad Kronan kan tillfalla i bevillningsprocent af beslagare-andelar, medelbeloppet af de under sistförilutne Irenne år öfver hela Riket beslagare tilldömde summor, så utgör detta circa 75,000 R:dr, hvarå bevillningen, beräknad till 1 å 2 procent, ej uppgår till mer än circa 1000 R:dr; hvaraf vill synas, att denna ringa inkomst för Staten gerna kan och bör uppoffras för fördelen af den uppmuntran till nit och ©förskräckthet i tjensten, som lemnäs beslagare, om de, ulan gravation af bevillning, få uppbära hvad de för vä rf va t, med äfventyr för lif och lemmar och uuder åsidosättande af alla andra obehag och olägenheter, sorn beslagsåtgärder ådraga förrättniugsmännen.”
Uti denna reservation instämde : Herr Roos, Jonas Emanueli fråga om bevillning af Caracters-fullmagter och beslagare-andelar; Herr ContractsProsten Doctor Sandberg, i afseende på bevillning för beslagare-andelar, samt Herr Prosten Osterman och förre Talmannen Anders Ericsson, angående bevillning af arbetsfolk.
Herr Friherre Hermelin, A.:
' Jag anser mig böra instämma uti Herr Aminoffs reservation, angående § 37 och vidare instämmer jag uti den af Herr Prytz afgifna reservation, i hvad den rörer bevillningen å Tulltjen. slemäuuens beslagare-andelar.” Herr Contracts-Prosten Doctor Sandberg'.
''Ehuru mycket jag Önskar, att den fattigare folkclassens ställning, äfven genom skattelindring, måtte förbättras, kan jag dock icke instämma i deras mening, som vilja borttaga all arbetsbevillnyag; ty, efter min åsigt, är den personliga arbetskraften villkoret för all production, och serskilt i vårt land af den vigt, att den vid beskattningen svårligen kan förbises, emedan jag sannerligen icke vet, på hvilken annan näringsgren eller samhällsclass ersättning derföre skulle uttaxeras, om det ej kunde ske på innehafvare af Caracters-fullmagter genom en förändring uti 3 Artikeln.
— Dessutom om arbetaren har full helsa och arbetskraft, är driftig, sparsam och nykter — serdeles om han derjemte eger någon liten konstfärdighet, — så torde han kunna taga sig fram utan större svårigheter, än den fattige och skuldsatte jordbrukaren på landet och handtverkaren i staden, ja till och med än den ringare tjenstemannen med liten Ipn.
När fattigdom eller minskad arbetsförmåga är för handen, bl ifver ar - Bcvillmngs-Ulskollets Betänkande, N:0 11. betskarlen, enligt 138 oell 144 §§, rättvisligen befriad icke blott ifrån arbelsbevillningen, utan ock ifrån all annan utgift till Staten, hvilket icke får ske med öfrige omförmälde personer, ehuru deras belägenhet stundom är föga bättre.
Men jag måste likväl reservera mig emot
Utskottets förslag att pålägga en sådan arbetsbevillning redan vid 18 års ålder, då ynglingen ingalunda eger den utvecklade arbetsförmåga, som kan beskattas.
Den bör åtminstone icke komma i fråga förr, än han blir myndig och uppnår laga ålder till äktenskap, och jag föreslår fördenskull i 15, 27 och 29 §§ den förändring; Arbetsfolk: mankön efter Jyllda 21 år m. m.
Emot den föreslagna förändringen i 28 § får jag ock reservera mig, emedan den skall utan tvifvel föranleda dertill, att samköpare och landthandlare, så snart de besitta en hemmansdel, få drifva sin rörelse utan skatt till Staten, hvilket synes mig vara otillbörligt och en orättvisa emot städernas handlande.
Hvad sednasle femårs-berättelsen från ett Landshöfdinge-Embete i Norra Länen innehåller, förljenar den största uppmärksamhet.
Åf nuvarande stadgande hafva inga verkliga olägenheter blifvit föi*- sporda i detta afseende, hvarföre jag yrkar dess bibehållande, I afseende på Jastighctsbevillningen, uti 19 §, får jag anmärka, att, då bevillning af lön och följaktligen äfven af jord, som till lön är anslagen, utgår i progression för större lön ifrån 1 till 3 procent, så synes det vara billigt, att samma grundsats tillämpas på permille-afgiften för egande jordvärde; så att, när detta uppgår till ett visst högre belopp, t, éx. 20,000 R;dr, permille-afgiften höjes tili 2i ä 3 ll:dr, o. s. v, ■
Dessutom anser jag det icke vara obilligt, att Privatbankerna erlägga den bevillning, som uti 38 § af 1835 års Bevillnings-Stadga var ålagd al la Actiebolag, hvilkas utdelning öfverst'iger 6 för hundrade; samt äfven att försök borde göras lill en mera direct beskattning af capitalistens vinst, än som 33 § innehåller; och tillika att syskon och deras barn gerna kunde erlägga testaments-bevillning enligt 36 §.
Slutligen får jag förena mig med Herr Öfverste Prytz uti en punkt af dess reservation vid 146 § 1 morn., att
Tullbetjentes beslagare-ttndelar må befrias från bevillning, emedan jag anser dessa behöfva ali möjlig uppmuntran, för att med nit och drift uppfylla sina ej sällan med lifsfara förenade tjenstepligter, och derigenom söka göra tull-lagstiftningen i någon mon till en sanning. 34 Bevillnings-Ut skottets Betankande, N;0 //.
Herr Prosten Berg instämde uti denna reservation i dess helhet, hvarjemte Herrar Gillberg, C. J. Kock, Sjöstedt, Akesson och Tjernberg förenade sig med Herr Doctor Sandberg, angående 28 § uti bevillnings-stadSan Herr Gillberg: ”Det Höglofl.
Bevillnings-Ulskottet har ansett sig höra afstyrka Rikets Hoglofl.
Ständer att antaga mitt förslag till nya grunder för bevillningens utgörande.
Emot detta afslytkande får jag vördsamt anmäla min reservation och derjemte fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på några af de skäl, sorn Utskottet anfört.
Såsom skäl anföres först ”svårigheten alt tillvägabringa en rättvis och billig fördelning på Län, communen och individer.
Alt på Rikets Län fördela en af Rikets Ständer beviljad och lill ziffran bestämd bevillningssumma, är visserligen icke ett svårare göromål, än alt antingen på creditorer i en concurs fördela massans behållna tillgång, eller ock att upprätta en sådan tariff till reparation af salu-accis-ersättningen utaf Rikets Städer, som den, hvilken finnes tryckt i 1841 års Bevillningsstadga; likasom Rikets städer måste oafkortadt erlägga de dem påförde andelar af salu-accisen, likaså borde ock hvarje Län oafkortadt ansvara för och erlägga dess andel af den totala bevillnings-summan.
Ville någon påstå, alt de grunder, efter hvilka 1842 års bevillning utgått, icke böra utgöra något rättesnöre för bevillningens fördelning, emedan 1842 års bevillning utgått efter taxation; så bevisade ett sådant påstående, att grundeme yför taxationen varit orättvise och obilliga.
Della lärer Utskottet icke pilja medgifva, emedan Utskottet synbarligen hyllar laxerings-methoden och örkaslar den af mig yrkade fördelning, ehuru Utskottet väl känner de oafvislig^ föreskrifterne i Regeringsformens 70:de och 83:dje §§.
Den princip, från hvilken jag utgått och hvilken Utskottet förklarat vara riktig, är ingen annan, än den föreskriften i Regeringsformens 70 §, enligt hvilken Utskottet bordt uppgifva grunderna för bevillningens fördelning — icke taxering, emedan genom taxering den orättvisa icke kan undvikas, att de skattdragande påföras mycket mer, än Rikets Ständer bestämt och beviljat, en sanning, hvilken jag med flere exempel ådagalagt.
Utskottet har ock slutligen ansett mitt förslag, att möjligen uppkommande brister och afkortningen kunde ersättas derigenom, att redan erlagde öfverskoltsmedel för åren 1842 och 1843 åt de skattskyldige restituerades, såsom eli magtpåliggande skäl till mitt förslags ogillande.
Utskottets uppgift, att öfverskoltsmedlen redan blifvit disponerade, är Bevillnings-Viskottets Betänkande j N:o il.
45 väl icke styrkt, men torde dock icke böra betviflas.
Emedlertid borde icke denna omständighet
Åstadkomma någon serdeles olägenhet, emedan Utskottet kunnat, om del velat, föreslå, det communerne mätte vara obetaget att under 3:ne års lid låta Bevillnings-Comité påföra lika hög bevillning,* som den, Taxerings-Comiteerne under något af de nästföregående åren påfört, på det communerne sålunda måtte kunna samla så kallade reserv-fonder lill betäckande af möjligen inträffande afkortningar.
Om hufvudsladen Stockholm skulle t. ex. under åren 184-5, 1846 och 1847 underkasta sig den skyldigheten alt för hvartdera året erlägga ett öfverskott af 15,196 R:dr Banco, så blefve den stadens reserv-fond icke obetydlig.
Det yrkande, som blifvit af representanterne lör Götheborgs stad framställdt om inrättning af serskild Pröfnings-eomilé för nämnde stad, finner jag, med anledning af de uti motionen anförde grunder, vara med billighet och rättvisa öfverensstämmande, enär en sådan rättighet för Götheborg och dess förstäder, med en befolkning af nära 30,000 personer, icke mer kan blifva föremål för statsverkets inkomster, än den Stockholm i delta af seende redan medgifna, hvarföre jag emot Utskottets beslut reserverar mig.-
Med den af Utskottet gjorda ändring i ordalydelsen uti andra punkten af 4 mom. och 145 §, har jag största skäl att förklara mig missnöjd och afgifva reservation, då, som denna punkt nu skall lyda, löningsjorden bestämdt skall innehafvas af tjenstemannen, så vida icke både han och cassan, ditafkastningen eljest ingår, skola erlägga bevillning, hvaremot efter all vigtig princip, bevillning icke kan fordras eller utgå för samma inkomst mer än på ett håll; således qvarstår mitt gjorda yrkande, såsom icke afhjelpt, alt ordalydelsen bordt blifva, att för stadsjord, hvars afkastning ingår till
Drätselkammarens cassa och derifrån utbetalas till embels- eller tjenstemän, icke skall erläggas bevillning, emedan sådan utgår af lönen.
Till bestyrkande att så bör tillgå och redan för Rikets Academier tillämpas, hänvisas till andra moman te t af 146 § i 1841 års Bevillnings-stadga*.
Herr C. J. Kock: ”Emot Utskottets beslut, hvarigenom lillslyrkes, att bavillningen för arbetsfolk på landet och vid berg-verken skulle nedsältasj reserverar jag mig på den grund, att bevillningen för arbetsfolk i städerna blifvit bibehållen till olörändradt belopp.” Herr Winge: ”Att Bevillnings-afgift efter 2:dra Art. blef åsatt arbetsfolk i Städerna och densamma bestämd alt utgå lill lika belopp, som det år 1841 stadgades, anser jag mig böra ådagalägga mitt ogillande deraf, emedan del strider mot grundsatsen, alt personen skall ega någon egendom, lön eller för sin rörelse njuta en behållning för året, innan afgift kommer 46 Bevilnings-Utskottets
Bi tankandej iV-o 11, att erläggas, då likväl mängden af arbetsfolket under året icke kan förtjena mer, än som åtgår till föda och kläder, hvilket ofta icke kan åstadkom inas.—
När sedermera denne afgift till |:delar nedsattes för arbetsfolket på landet, der husrum och bränsle äro lättare åtkomlige, än i städerne , blefsådaiten sårande motsatts.”
Uti denna reservation instämde Lars Boéthius.
Herr Fr.
Sundler: ”Emot Högloft. Bevillnings-Ulskotlets Betänkande rörande Bevillningsförordningen, får jag, i nedanstående afseenden, vördsamt reservera mig.
Herr J. v. Kock har, enligt min öfvertygelse, i sin motion angående Bevillning af capital, enligt 33, 34 och 35 §§, så väl utvecklat förhållandet, att jag dervid icke anser något behöfva tilläggas, då från Bevillnings erläggande endast undantages: disconter, sparbanker, fattig-cassor och alla andra i och för barmherrtighets- och undervisningsvei k bildade fonder; hvarföre jag får tillstyrka, att något större afseende fästes på ifrågavarande motion, isynnerhet som inan bör hoppas, att ränteberäkningen förr eller sednare lemnäs fri, såsom annan loflig rörelse, och då Herr v Kock nu ytterligare i sin upplästa reservation utvecklat sina motiv, så får jag äfven i densamma instämma.
Utskottets beslut om bibehållen befrielse för syskon och deras barn från bevillnings erläggande för erhållet testamente, gåfva eller fidei-commiss af lös och fast egendom, enligt 36 §, anser jag äfvenledes origtigt; emedan jag finnér, att undantagen icke böra sträcka sig längre i detta afseende, än till skyldemän i rätt upp- och nedstigande linea, då den fördel, sora genom ett sådant testamente, gåfva eller fidei-com miss icke sällan medförer en förut ej beräknad inkomst, hvarigenom oberoende ofta åstadkommes.
I afseende på 37 §, så får jag tillstyrka, att den årliga bevillningen för alla fullmagter, öppna bref eller resolutioner, med hvars iiinehafvande ej åtföljer lön på stat eller arfvode, borde ökas till dubbla beloppet af hvad som hittills i 1841 års Bevillnings-förordning varit bestämdt för de personer, som hädanefter begära eller erhålla dylika lönlösa titlar, emedan jag önskar, att den tidpunkt snart måtte inträffa, då nationen inträder på eftertankans bana, der icke börd, lyx eller lekverk, utan endast den sanna förtjenslen och redbarheten gör sig gällande, hvarföre jag finner, att en dylik fåfänga ej kan för högt beskattas; hvaremot synes billigt, att Surnumerairer vid Armeen, som erhållit
Underlöjtnants- eller motsvarande officers-fullmagt, utan åtföljande lön, men med skyldighet att efter ordres tjenst - Bevillnings-Ulskotlets Betänkande, N'o it. 47 göra, böra från en dylik bevillning befrias.
Hvad slutligen angår beifrandet af framgång för min egen motion om bibehållandet af första momentet i 149 §, så kan jag ej annat an bestrida rigtigheten af de motiv, hvarpå Afdelningen i första hand, och sedan Hög loll.
Utskottet grundat sitt utlåtande.
Det är väl sannt, att Borås egt befrielse ifrån bevillning uti 20 år, men jag upprepar bär, hvad jag i Utskottet anförde, att, om man vill vara consequent, så måste man icke beräkna denna fördel längre tillbaka, än efter 1827 års eldsvåda, då staden totalt uppbrändes och följaktligen kom, nästan sagdt, i upplösningstillstånd.
Något hvar torde kunna bedöma följderna och göra sig ett begrepp om de oerhörda ansträngningar, som tagas i anspråk vid och efter dylika olyckor, samt hvilken mängd af år, som behöfvas, för att läka de blödande särén, och återkomma till den förra förlorade rörelsen, till hvilken Borås, oaktadt denna längre tidrymd, ännu icke på långt när framskridit, ehuru Höglofl.
Utskottet ansett, att staden under denna tid bordt vinna förkofran.
Men då staden, enligt de uppgifter, sorn jag i min motion upptagit, oaktadt dess befrielse från bevillning, måste för år 1843 betala i Stads- och Stats-utgifter B:co R:dr 21,812: 33.
4. samt dessutom årliga ränte- och ca pi tal-a (betalning till Riksgälds-Contoret *—> 13,000: — — så hemställes, de omj ett samhälle af circa 2000 invånare, med så betydliga årliga afgifter, som måste derifrån utpressas, kan rimligen framgå på förkofringens bana, serdeles sedan den betydligare rörelsen blifvit spridd, till den kringliggande landsorten.
Motsattsen ligger i öppen dag och jag hänvisar till Riksgälds-contorets yttrande i denna sak, som, i brist af köpare, måst öfvettaga flera bus lill hälften eller tredjedelen af deras värde för alt sauvera Riksgälds-contorets inteckningar för lemnade byggnadslån.
Huruvida Staten i längden vinner derpå, att icke lindra eller efterskänka några 1000:de Riksdalers bevillning heldre, än alt störta ett idogt samhälle, som årligen contribuerar öfver 20,000 R:dr, lemnar jag åt hvarje reflecteraude statsman all bedöma”.
Herr J. von Kock: §. 33.
Mot Utskottets beslut att bibehålla den indirecta beskattningen å Lånerörelsen 3 reserverar jag mig och får mot betäkandet i denna deb anföra följande: Sedan Utskottet medgifvit, att den directa beskattningen är vigtig i princip, synes mig, att, vid fråga om tillämpning af denna princip, man icke bordt betrakta saken så ensidigt, som skett.
Utskottet har nemligen uteslu - 48 Bevillnings-Ulskotlets Betänkande, N-0 11. lande fäst sig vid alla länkbara svårigheter och olägenheter, som kunde uppkomma, i fall capitalisten beskattades directej men helt och hållet förbigått att yttra sig om alla de mångfaldiga anomalier och rälfsvidrigheter, sorn uppkomma af det närvarande indirecta beskaltnings-sältet å capitalen.
Kunde man nu bevisa, att det directa är, icke allenast rigtigare i principj utan ock har stora fördelar framför det andra vid tillämpningen, så vore val detta beskallnings-sält värdt att försöka, om det ock får vidkännas en del af de lyten, Utskottet påbördat detsamma.
Utan att vilja upprepa allt hvad, som i min motion, äfvensom inom Utskottet yttrats i sådan syftning, vili jag hufvudsakligen nu hålla mig vid ett argument, som jag icke funnit af någon bestridt.
Detta är: att, ehuru man i öfver 30 år försökt på den indirecta vägen komma åt capitalen, och ehuiu bevillnings-förorduingen innehåller flera paragrapher om huru detta skall tillgå, så är likfullt ett erkändt factum, att, med 2:ne undanlag, bela lånerörelsen i landet icke inbringat
Staten ett enda runstycke i skattebidrag.
Undantagen äro dock besynnerligt nog inga andra, än för Trollhätte gamla slussverks-byggnad och Jern-Contoret, eller just de enda fall, för hvilka man använder den directa skaltemethoden.
När nu delta är ett för hållande, som t. o. m. af Utskottet icke är förnekadt, framställer sig sjelfmant den frågan: till hvad ändamål finnes i 33:dje och 34:de §§ stadgadt om bevillning af capital och cassör? är meningen dermed, livadj Utskottet tycks antaga, att det i berörde §§ omnämnde bevillnings-afdrag cgentligen skall komma låntagaren till godo, då borde detta bestämdt uttryckas i Författningen.
Är meningen åter, att Staten i andra hand skall af låntagarne erhålla godtgörelse för bevillnings-afdraget, i thy, att idkare af näring och rörelse vid taxering icke få göra afdrag för ränta å gäld, så är, enligt hvad som blifvit upplyst och erkändt, ändamålet totalt förfeladt.
Emellan ifrågavarande tvänne beskattnings-methoder förekommer allså den väsendlliga skilnad, att om den ena (den indirecta) har man en långvarig och säker erfarenhet, att, just vid tillämpningen, bar ändamålet aldrig kunnat ernås, — då deremot om den andra (den directa), hvad bevillning utaf allmänna cassör beträffar, sådan ingick till Stals-cassan ganska ordentligt med ”zo:dg penningen af interesset” (se 1789 och 1800 årens Bevillnings-förordningar) ända tills i 1812 års Bevillnings-förordning infördes stadgandet om bevillnings-afdrag å räntan, och att, beträffande den enskilde capitalistens lånrörelse, någon direct skatt å denna ännu icke hos oss varit försökt; samt att, ehvad man derföre om densammas overkställ barhet - Bevillnings-Utskottets Betänkande, iV.o tt.
49 barhet påstår> så är derom annu ingenting här i landet ulröndt eller hevisadt.
Vill man deremot rätta sig efter andra länders erfarenhet, så är det «n allmänt känd sak, att då Englands nuvarande Premier-Minister och mest pracliske Statsman Sir Robert Peel i Parlamentet föreslog att införa den såkallade ”income tax”, så hvarken satte han eller uågon af hans opponenter i fråga att beskatta lånerörelsen efter annan grund, än annan rörelse, eller med 7 pences per £ St. af räntevinsten.
Någon klagan öfver systemets ©verkställbarhet har sedermera icke eller försports.
Likväl och då capitalisten, enligt 110 gällande författning, endast erlägger bevilinings-afdrag för en del af räntevinsten och en hög bevillningsprocent kunde föranleda till mindre ärliga uppgifter, har jag ansett, att lånerörelsen ej bör taxeras med mer än 3 procent af den behållna inkomsten; äfvensom att den capitalist, hvars räntevinst ej uppgår till 200 R;dr, hör ifrån denna afgift vara fri.
På grund af så väl ofvan anförda, som i min motion omnämnda, skäl, vågar jag härjemte vördsamt underställa Rikets Ständers upplysta pröfning:
Förslag till ändring och tillägg i Bevillnings-förordningens nedanstående paragrapher. § 8.
Handlande, Skepps-redare samt egare af Skeppsvarf och Fabriker taxeras och utgöra bevillning, i förhållande till deras villkor och rörelse, med fem för hundrade af den behållna inkomst, de under nästföregående året njutit.
. §§ U> 15‘
I stället för det i dessa §§ förekommande ordet ”inkomst”, behållne inkomst. § 13‘ Efter § tillägges:
För lånerörelsen är stadgadt serskildt i § 33. § 33.
Invånarne i Stad och på landet taxeras och utgöra bevillning med tre för hundrade af den behållna inkomst, de af sin lånerörelse under nästföregående år njutit. § 34.
Ofvanberörde stadgande gäller ock för alla Classer, dock undantagas härifrån Sparbanker, äfvensom Disconter och Fattigcassor. § 62.
Till Taxerings-Comiteen behöfver ej husbonde afgifva förteckning å Bih. till R.
S Sami., 1 Afd., 4 Höft* 5o Bevillnfngs-Utskoltets Betänkande, IV.o 11. de personer, för hvilkas bevillning han ansvarar, hvaremot honom ovillkorligen åligger alt anmäla och uppgifva sitt embete och tjenst, den lön och inkomst, han deraf njuter, den rörelse och näring, han idkar och behållna inkomsten deraflånerörelse, om sådan bedrifves, och behållna inkomsten af densamma, då den Öfverstiger [100 R:dr, jemte de skepp och farkoster af fem svåra lästers drägtighet och deröfver samt de fastigheter och lägenheter, han under egande eller nyttjande rätt innehafver, äfvensom å dessa sistnämnde det värde, hvartill han anser dem böra uppskattas. § 79.
All taxering skall verkställas, i öfverensstämmelse med uppgifterne till Mantalsskrifningen.
En hvar taxeras således, enligt Mantalsskrifningen för sin person, der han embete, tjenst eller hufvudnäring idkar; för lånerörelse å samma ställe, som för sin person, samt för annan rörelse, der den med laglig rätt eller med privilegier drifves; tjenstehjon alltid vid den egendom, der de äro skattskrifne och tjena. § 107.
Sista perioden, som börjar med '■'hvarvid”, utgår. 5 130.
Debet-sedlarne skola specifikt, enligt hvarje artikel, upptaga, hvad den skattskyldige för sig, hustru, barn och öfrige skattskrifne personer samt tjenstehjon bör erlägga, jemte hvad honom i öfrigt för egendom, handtering, lån eller annan rörelse och tjenst blifvit påförd t, i likhet med härvid bifogad t formulär. § 145. 7:de punkten. 7;o Sparbank-, Discont och Fattig-Cassa, äfvensom Capitalist för dess lånerörelse, dä den icke anses gifva 200 R:drs behållen inkomst. Bevillnin°s-Utskoitets Betänkande, N.o tt.
Si Formulär.
Uppgift till Taxörings-Comitéen i JY. N. Stad för år 18 Fastighets värde.
Undertecknad idkar rörelse härstädes såsom Gross- 8,000 900 60 800 1,000 Eger huset N:o Qvarteret N. N 8 Tunnland Stadsjord med tillhörande odeld mark .
En fjerdedel i Gylle Skeppsvarf ....
En åttondedel i Skeppet Neptunus om 0
Lä- sters drägt ...» 25,000 1,800 —— Summa 26,800 10,000 — — Hvarförutan uppgifves: behållna inkomsten af min lånrörelse Ordinarie inkomst såsom Ledamot i N. N. Direction ......
1,000 400 52 Fol. Bevillning-Utskottets Betänkande, N:o it.
Formulär till Debet-Sedel.
Ar 18 Debet.
Bevillning efter I Art. B: dr sk. r:st För Manspersoner från och med fyllda 18 år, a 24 sk 00 0 0 ,, personer af qvinkön, från och med fyll- da 18 år å 12 sk. . . . .
. 00 0 0 00 0 0 Bevillning efter II Art.
För fastighet af 000 R:dr sk. r. värde ef- ter 2 R:dr for hvarje 1000 R:dr 00 0 0
För 0000 R:dr sk. r. Löneinkomst eller pen- sion . 00 0 0 för Borgerlig rörelse med 00000 R:dr sk. r. behållen inkomst efter 5 R:dr för hundradet 00 0 0 För Låne-rörelse med 000 R:dr sk. r. be- hållen inkomst efter 3 R:dr för hundradet 00 0 0 00 0 0
Det efterföljande lika med gamla Formuläret. §73.
I det beslut, Utskottet stadnat vid pröfningen af Herrar Lagerhjelms och Geijers motioner om nedsättning till hälften af det för Bruk bestämda maximi- och minimi-taxerings-värde, kan jag ej i allo instämma.
På goda grunder anser jag, att Utskottet afstyrkt all förändring af maximi-värdet, men anser deremot rättvisa och billighet fordra, att, under närvarande för Bruksrörelsen ogynsamma conjunctur, då det är notoriskt, att många bruk gifva ringa och några ingen inkomst, Taxerings-Comiléerne icke, emot sin egen öfvertygelse och emot all rimlighet, skola vara nödtvungne, att, såsom beräkningsgrund för sådane verks värdering, bestämma |:del Bevi/lnings-Ulskoltets Betänkande, N:o 11.
53 af samma verks bruttoinkomst, sorn minsta behållna inkomsten.
Ehuru hammarskatlspriset fallit till 13 R:dr per Skeppund, så är det ändock nära li R:dr
B;co, som sålunda måste anlagas såsom den minsta möjliga behållning af hvarje så väl ”privilegieradt, som för året vågfördt Sk# smide.”
Ingen kan bestrida, alt denna beräkning är allt för hög, betraktad såsom ett minimum.