Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Proposition J\i 43. att till beväringssoldater må räknas endast de dertill uttagna af förstärkningsklasserna; att reserven icke må utgå förr än förstärkningens alla klasser inom samma ort blifvit uppkallade; att ingen beväringsskyldig må vid mönstring godkännas, som icke är till krigstjenst duglig; att beväringsskyldig, som vid första mönstringen, till följd af tillfällig åkomma eller sjukdom, icke kan antagas, må ställas på ett års förbättring; att, utan förändring i öfrigt af nu gällande grunder för legning, det n;å tillåtas beväringsskyldig af de sex förstärkningsklasserna att, vid inträffande uppbåd till krigsrustning, lega äfven inom de fyra reservklasserna, om de icke blifvit till krigstjenst uppbådade, men att då den legande må ingå i årets sista reservklass; „ ' att beväringssoldat väl må tillåtas att under samma förhållanden, som det öfriga beväringsmanskapet, sätta annan karl i sitt ställe, under förbehåll, att denne icke allenast uppfyller de i allmänhet stadgade vilkor, utan äfven, antingen såsom beväringssoldat eller i krigstjenst, undergått motsvarande vapenöfning med den, i hvilkens ställe han insättes; att vid mönstring antalet af dem, hvilka mot afgift fä befria sig från vapenöfning i fredstid, icke må öfverstiga en femtedel af de till vapentjenst godkända beväringsskyldiga och att, om flera sig härtill anmäla, genom lottning skall bestämmas, hvilka må befrielse åtnjuta; att derefter beväringssoldaterna bland de öfriga må uttagas, nemligen först bland dera, som frivilligt anmäla sig, och fyllnaden i antalet genom lottning bland öfriga godkända; att byte emellan dem, som genom lottning blifvit till beväringssoldater, och dem, som blifvit till allmänna beväringen bestämda, må vid mönstring af mönsterherre medgifvas; att beväringssoldat, som derefter önskar sådant byte ingå, må derom hos Kongl. Majit göra ansökan, med anförande af de skäl, som kunna verka för bifall till bytet; att de, som sålunda ingått byte, må inträda i hvarandras skyldigheter och rättigheter i afseende på beväringspligten, dock så att beväringssoldat alltid skall genomgå en 62 dagars rekrytskola och derefter minst 15 dagars vapenöfning under hvarje af påföljande tre år; och att beväringssoldat, som fullgjort sin pligt i krigsförstärkningen, må, om han från denna tjenstgöring företer hedrande betyg och inom ett år ånyo 6 Kongl. Maj:ts Nåd.
M 43. genom byte ingår såsom beväringssoldat, befrias från rekrytmötet, men deltaga i vapenöfning så många år, som det ålegat den med honom bytande att möte bevista, och öfvertaga den bytandes tjensteår i krigsförstärkningen.
Vidare, och som afgiften för vapenöfningsfrihet bör motsvara den verkliga uppoffring, vapenöfningspligten kan medföra, men hvarken vara så hög, att den endast af de mera förmögna kan erläggas, eller så låg, att den uppmuntrar till otidigt begagnande af friköpet, anser Kongl. Maj:t: att vapenöfningsfrihets-afgiften för hvarje år må, likasom nu, af Kongl. Maj:t bestämmas.
Ju flere befrias från vapenöfniugen, destomera nedsättes antalet af dem, bland hvilka beväringssoldaterna skola uttagas.
Denna befrielse bör således icke alltför långt utsträckas; och Kongl. Maj:t anser: att den för medlemman. af frivilliga skarpskytteföreningar i vissa fall med gift) a befrielse från första årets vapenöfning med beväringsmanskapet må, sedan den längre rekryt-exercisen börjat, upphöra för dem, som blifva bevärings-soldater.
Till följd af beväringssoldaternes nu föreslagna längre öfningstid, anser Kongl. Maj:t: att den tid, inom hvilken beväringsskyldig, som för vapenöfning eller tjenstgöring varit ur enskild tjenst frånvarande, är berättigad att i tjenst eller lära återgå, må utsträckas från 8 till 12 veckor.
Med afseende på nu gällande föreskrifter för afskedadt manskaps pensionerande, och i betraktande af beväringssoldatens utsträckta vapenöfning, anser Kongl. Maj:t: att beväringssoldat, som tager tjenst i nummer vid eller, befordrad till befälsgrad, öfvergår till den stående arméen, må i afseende å pension få beräkna de år, han varit beväringssoldat, såsom tjenst vid indelta arméen.
Med en ökad beväringspligt måste följderna för öfverträdelse af beväringslagen ställas i förhållande derefter; hvadan Kongl. Maj:t anser: att beväringsskyldig, som utan laga förfall eller andra dermed jemförliga skäl undanhåller sig från mönstring, skall vara förfallen till böter af 10 R:dr första gången och 20 R:dr hvarje påföljande gång samt derjemte vara sjelfskrifven till beväringssoldat, om han vid mönstring finnes dertill antaglig; och att nu gällande föreskrifter om beväringsskyldigs .qvarstående ett år längre i beväringen för hvarje år, han utan laga förfall undandrager sig vapenöfning, och öfverflyttande till den klass, med hvilken han bör vapenöfvas, må tillämpas äfven på den utsträckta beväringspligten och beväringssoldaternes fleråriga vapenöfningar.
7 Sedan lagstiftningen i brottmål undergått betydliga förändringar och, bland annat, vanfrejd blifvit närmare betecknad genom uteslutande från medborgerligt förtroende; och då det ovedersägligen är ett stort förtroende att deltaga i fosterlandets försvar, hvilket hvarje krigare räknar sig till ära; föreslår Kongl. Maj:t i nu gällande föreskrift den förändring: att vanfrejdad beväringsskyldig må uteslutas från hedern att såsom beväringsman tillhöra rikets krigsmagt.
Enär stamsoldaterne aldrig ensamt böra skickas i striden, utan alltid i förening med dess krigsförstärkning, beväringen, måste denna sednare således vara disponibel utan tidsutdrägt, då deraf göres behof, och lagen derom får ej vara tvifvelaktig.
Den nu gällande beväringslagen föreskrifver, att beväringsmanskapet må uppbådas »under krig eller när eljest »Kongl.
Maj:t pröfvar» rikets försvar det påkalla».
Ehuru deruti icke finnes något hinder för Kongl. Majit att, vid mobilisering af en viss del af den stående arméen, äfven uppbåda dertill hörande förstärkningsmanskap, så är dock uttrycket icke bestämdt.
Då den största vigt ligger derpå, att intet tvifvel härom uppstår, anser Kongl. Majit, att 10 § af nu gällande beväringslag bör erhålla en något förändrad lydelse, nemligen: »att under krig, eller rustning dertill, eller när eljest Kongl. Majit pröfvar rikets försvar det påkalla, må Kongl. Majit till vapentjenst uppbåda antingen alla beväringssoldater eller ock större eller mindre del af dem, jemte så stor del af det öfriga beväringsmanskapet, som Kongl. Majit finner nödigt, vare sig från hela riket eller endast från vissa landsorter, utan afseende derpå, huruvida eller till huru stor del beväringen inom rikets öfriga landskap kallas till vapen».
För att befordra frivillig tjenst såsom beväringssoldat, anser Kongl. Majit: att beväringspligtig, som frivilligt vid mönstring anmäler sig till beväringssoldat och dertill antages, må under första årets vapenöfning tilläggas en extra aflöning från allmänna beväringsfonden, beräknad efter 50 öre om dagen; att, intilldess lagen om beväringssoldater träder i verkställighet, allmänna beväringsfonden till hufvudsaklig del må afsättas för dessa extra aflöningars bestridande; och att om de, sådant oaktadt, något år icke skulle af fondens inkomster kunna bestridas, fyllnaden må tagas från anslaget till beväringsmanskapets vapenöfningar.
Genom nu föreslagna vapenöfning för beväringssoldaterna, kunna vapenfärdighet och tjensteskicklighet hos dessa vinnas i större mån, än hvad som i detta afseende kan 8 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition M 43. förväntas af nuvarande bevärings-eliter, hvadan all befordran Bland beväringen endast bör tillkomma beväringssoldaten; och Kongl. Majit anser således: att den nuvarande inrättningen af bevärings-eliter må upphöra.
Såsom biträden åt befälet under marcher till och ifrån möten, kunde lämpligast pålitliga beväringssoldater uttagas; hvarföre Kongl. Maj:t anser: att, bland beväringssoldaterna, ett antal af högst 24 på hvarje bataljon må för visad skicklighet och pålitlighet förordnas till rotmästare, hvilka böra erhålla vice korporals portionsskilling och tilläggas något utmärkelsetecken.
Till beredande af utväg för beväringssoldat att under fred vinna befordran till under-officer, föreslår Kongl. Majit: att beväringssoldater, till ett antal af två på bataljon, må efter egen ansökning beordras till korporals- och underbefäls-skolor, samt der underhållas af anslagen till beväringsmanskapets vapenöfningar; att beväringssoldat må i samma ordning, som manskap vid stammen, befordras till underofficer; och att från beväringssoldater befordrade underofficerare utan lön må, till ett antal af fyra på hvarje bataljon, under de år de eljest skolat tjenstgöra såsom beväringssoldater, åtnjuta dagtraktamente under regementets vapenöfningar, samt beklädnadspenningar och gratifikation enligt de i 29 § af Kongl. Förordningen den 4 Februari 1862 stadgade grunder; börande dock dagaflöningen utgå från samma anslag, som för det öfriga underbefälet, då sådan förmån detta tillkommer.
För bildande af en officer s-reserv bör en elittrupp kunna bildas; i hvilket afseende Kongl. Majit föreslår: att beväringsskyldige, som aflagt afgångsexamen från rikets elementarläroverk och blifvit till beväringssoldater uttagna, må i stället för dermed förenad vapenöfningspligt, anmäla sig att blifva bevärings-eliter; att äfven andra beväringsskyldige, som aflagt samma examen, må såsom bevärings-eliter på egen begäran antagas; att bevärings-elit under första året genomgår en 62 dagars rekryt- och soldatskola och under andra året 42 dagars befälskola; samt att bevärings-elit, som genomgått förestående vapenöfningar och dervid blifvit godkänd, samt i öfrigt har de egenskaper, som fordras af ett blifvande befäl, må vid uppbåd till krigstjenst konstitueras till underofficer och i mån af visad skicklighet äfven till officer.
För Kongl. Maj:ts Nåd.
För en hastig öfvergång från freds- till krigsfot är dock icke nog, att beväringsinrättningen så ordnas, att tillgång på folk finnes; det måste äfven beredas möjlighet att kunna rätt beräkna den krigsförstärkning, hvarje stambataljon har att påräkna och i mobiliserings-stunden kunna skyndsamt få denna förstärkning under vapen.
— Den redovisning af beväringsmanskapet, som nu förefinnes, vidlåda stora brister.
De upplysningar, Landtförsvars-komitéen derom lemnat, visa behofvet af noggrannare bestämmanden deruti; och Kongl. Maj:t anser att, i sammanhang med utfärdandet af den nya beväringsförfattning, hvars hufvudgrunder nu blifvit framställda, åtgärder böra vidtagas för dessa bristers afbjelpande.
Hvad här blifvit yttradt och föreslaget angående beväringen, bör icke tillämpas på Gotlands National-beväring, så länge särskild konvention derom är gällande; —• hvarjemte Kongl. Majit vill erinra, att, derest en del af sjöbeväringen öfverflyttas till arméen, bevärings-områdena derefter mäste rättas.
Såsom ett yttersta medel för fosterlandets försvar, har omnämnts landstormen.
En sådan är lämplig för Sverige, som, med krigsstyrkan grundad på beväringssystemet, bör hafva att vänta en allmän vapenfärdighet bland den manliga befolkningen, och der från gamla tider blifvit inympadt medvetandet af skyldigheten att gå »man ur huse» för att försvara hemmet.
Men med afseende på denna kunskap i vapnens bruk och på de uppoffringar, som skulle uppstå af föreskrift om vapenöfningar för landstormen, finner Kongl. Maj:t för närvarande icke skäl att sådana föreslå, helst det är att hoppas, att de frivilliga skarpskytte-föreningarnes exempel skall locka till skjutgillens anordnande och landstormen derigenom öka sin användbarhet för strid.
Vid bildandet af landstormen blifva de frivilliga skarpskytteföreningarne äfven dess rot och kärna.
Med den ihärdighet, oförtrutenhet och fosterlandskärlek, dessa föreningar hittills visat, lära deras bemödanden icke blifva mindre eller nitet svalare, om de erhålla det förtroendefulla och hedrande uppdraget att blifva landstormens stam.
På dessa grunder föreslår Kongl. Majit: att alla vapenföra män från 20 till 50 år, hvilka icke tillhöra den ordinarie krigsstyrkan, må förklaras utgöra en landstorm, som kan uppbådas till hemortens försvar; att landstormen må delas i tvänne uppbåd, af hvilka det första utgöres af män från 20 till 40 år, och det andra af män från 40 till 50 år; Bill. till R.
Prof. 1865 & 1866. 1 Sami. 1 Afd. 19 Iläft. 2 Kongl.
Propositon M 43. att hvarje län, i förhållande till dess vidsträckthet, utgör ett eller flera landstorms-områden; att landstorms-området för Stockholms stad må sträcka sig till yttre befästningslinierna, då staden blifvit befästad; att landstormen endast må af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, på Konungens i Stats-Rådet fattade beslut, kunna uppkallas, då krig utbrutit; att landstorm, uppkallad, må stå under krigslagarna, på samma sätt som Gotlands National-beväring; att första uppbådet må hafva tjenstgöringsskyldighet inom landstormsområdet; andra uppbådet inom socknen och Stockholms stads inom tullarne; att Staten under krig må anskaffa gevär åt dem, som icke ega sådana, och tillhandahålla ammunition; att landstormen icke må hafva någon föreskrifven uniform, men att derom må kunna frivilligt öfverenskommas inom kompaniet; att hvarje till landstormen hörande man må vara skyldig kläda och föda sig på egen bekostnad, då han uppbådas, men att fattiga förses med kläder och föda af kommunen; att andra uppbådet ej må kunna uppkallas förrän det första förut utgått; att de beväringsklasser eller delar deraf, hvilka ej äro inkallade till arméen, må utgå med landstormens första uppbåd i sin ort; att
Landshöfdingen må hafva befäl öfver länets landstorm, intilldess den uppbådas till tjenstgöring, då den skall träda under militär-befäl; att landstormen må bildas i kompanier och bataljoner; att kompaniernas och bataljonernas styrka må vara olika och rättas efter lokala förhållanden; att flera socknars manskap, deraf minst 500 tillhöra första uppbådet, må bilda en bataljon; att befälet må väljas på det sätt, att förslag på tre personer upprättas, deraf en erhåller förordnande, nemligen:
Bataljons-chef efter val och förslag af bataljonen, förordnas af Kongl. Majit; Kompani- och Pluton-chefer, efter val och förslag af kompaniet, förordnas af Landshöfdingen; Afdelnings-chefer och Korporalen, efter val och förslag af kompaniet, förordnas af kompanichefen; Kongl. Maj:ts Nåd.
11 att kompanicheferne må hafva skyldighet föra rulla öfver sitt manskap, med ledning af de årliga mantalslängderna; börande ett sammandrag af rullan årligen insändas till bataljonschefen, som lemnar en afskrift deraf till Landshöfdingen; att landstormens män må hafva samma rätt till krigsbelöningar för visad mandom och samma rätt till pension för svår blessyr, som för arméen är stadgadt; och att de frivilliga skarpskytteföreningarne, ehuru vid uppbåd uppgående i krigsförstärkningen eller landstormen, må, till förvärfvande af ökad vapenfärdighet, fortfara efter nu gällande grunder, i hvad de icke strida mot landstormen.
Majt vill härmed till Rikets Ständers pröfning och yttrande framställa dessa förslag, angående grunder för beväringsmanskapets användande samt om bildandet af en landstorm; skolande, i händelse af antagande häraf, förslag till författningar, så väl om den allmänna beväringen som angående landstormen, af Kongl,.Majt till Rikets Ständer vid en blifvande riksdag framställas.
Majt förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen.
Reuterskiöld. 12 Kongl. Maj:ts Nåd.
Utdrag af Protokollet öfver Landtf&rsvars-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Stais-Rådet å Stockholms Slott den 21 November 1865.
Chefen för Landtförsvarsdepartementet, Statsrådet Reuterskiöld uppläste till justering följande, i öfverensstämmelse med Kongl.
Maj:ts, på Stats-Rådets enhälliga tillstyrkan, förut fattade beslut, uppsatta förslag till Kongl. Maj:ts nådiga Propositioner till Rikets Ständer: l:o
Angående förändring i grunderna för beväringsinrättniugen samt om bildande af en landtstorm; Kongl. Maj:t täcktes uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkan, nåder gilla berörda förslag, sådana de finnas detta protokoll bilagda, samt förordna, att, i enlighet dermed, nådiga Propositioner skulle till Rikets Ständer aflåtas.
Ex protocollo M. .7. Bandelin.
Proposition M 44. 13 N:o 44.
Ank. till Bxp.-Utsk. den 22 Nov. 1865, kl. 6 e. m.
Majits Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående grunderna för Infanteriets och Kavalleriets organisation; om rättighet för den inclelta soldaten eller ryttaren till tidigare afsked; samt om Arméens vapenöfning ar och Underofficersbildningen; Gifven Stockholms Slott den 21 November 1865.
BIHANG TILL SA«EPM©IB IMIO-OTÅitBIESJ Urtima Riksdagen i Stockholm Åren 1844 och 1845.
SJUNDE SAMLINGEN.
Aftlelningen: Lag-Utskottets Memorial, Utlåtanden, och Betänkanden.
• . .'A I N:o 1.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 16 Aug. 1844 > kl. 9 f. ro.
Utlåtandej i anledning af verkställd granskning utaf Rikets Ständers Justitie-Ombudsmans Embets-berättelser och Allmänna Redogörelse, jemte Embets-diarier och registratur för den sedan sista Riksmöte förflutna tid.
Samtlige Riks-Stånden hafva till Lag-Utskottets behandling remitterat Rikets Ständers Justitie-Ombudsmans, genom trycket offentliggjorda, Embels-berätteiser för åren 1840, 1841, 1842 och 1843, tillika med den allmänna redogörelse för förvaltningen af Jirstitie-Ombudsmans-Embetet, som Justitie-Ombudsmannen, i följd af 14 §. uti dess Instruktion till Rikets nu församlade Ständer aflemnat; hvarjemte Utskottet erhållit del af Justitieombudsmannens Embets-Diarier och Registratur för ej allenast nyssnämnde tid, utan ock den, som vidare förflutit intill början af innevarande Urtima Riksmöte.
Sedan Utskottet numera fullbordat den i Riksdags-Ordningens 33 §. föreskrifna granskning al de Utskottet sålunda tillhandakomne handlingar, går Utskottet att inför Rikets Ständer afgifva det i samma grundlags-bud påkallade utlåtande.
Antalet af ärenden, som, enligt hvad de med synnerlig ordning och noggrannhet förde
Diarier och Registraturer ådagalägga, påkallat Justitieombudsmannens åtgärder, utvisa så väl, å allmänhetens sida, en med förtroende anlitad, som, å Justitie-Ombudsmannens, en oförminskad verksamhet.
Dessa ärenden hafva utgjort:
År Enskilda personers klagomål och anraä- landen Fiån Justitie-Om- budsmannen ome- delbart utgångne åtgärder Summa 1840 3.9 54 ..... 9I * 3 1841 33 3i 64 1842 28 24 52 i843 27 52 79
I öfrigt innefatta de afgifne
Embets-berättelserne ej allenast en ut förlig och sakrik redogörelse för Embetets förvaltning, utan äfven Justitie Bih. till R.
Prot. 1844- 7 Sami. 1 Afd. 1 Haft. i 2 Lag-Utskottets Utlåtandej N.o 1, Ombudsmannens yttranden, i afseende på flere inom hans verkningskrets liggande ämnen.
Deribland utgör ostridigt den honom i Regeringsformens 96 §. ålagde tillsyn öfver Lagars efterlefnad af Domare och Embetsman, samt pligt, att vid vederbörliga Domstolar tilltala dem, som uti sina Embetens utöfning af vald, manna-mon eller annan orsak någon olaglighet begå eller underlåta att sina embetspligter fullgöra, ett af de väsendtligaste.
Åt detta åliggande har äfven Justitie-Ombudsmannen egnat oaflåtlig uppmärksamhet, och ehuru enskild part, som haft fog till klagan öfver Domares eller Domstols förfarande i tvistemål, icke, efter hvad Diarierne utvisa, förgäfves anlitat Justitieombudsmannens biträde, har det likväl hufvudsakligast varit brottmålslagskipningen, som utgjort föremål för hans uppmärksamhet och åtgärder.
Denna rigtning af Justitie-Ombudsmannens verksamhet, torde jemväl så mycket heldre böra gillas, som i betraktande måste tagas den större vigt, som ligger å säkerhet till person, än å civila rättsförhållanden, åt bvilka Justitie-Ombudsmannen ej omedelbarligen kunnat lemna en närmare uppmärksamhet, med fortfarande af den vaksamma tillsyn, hvarmed han hittills följt behandlingen af brottmål och dermed sammanhang egande ämnen, och Utskottet har äfven med tillfredsställelse erfarit det ottröttliga nit, hvarmed denna del af Justitie-Ombudsmannens verksamhet blifvit omfattad och det sorgfälliga skydd, han lemnat den obehörigt lidande.
Mängden af de anmärkningar, som vid granskningen af de från vederbörande till Justitie-Ombudsmannen insände fånglist jr blifvit gjorde, vittna om den noggrannhet, hvarmed denna granskning blifvit verkställd.
Af dessa anmärkningar hafva emedlertid icke alla föranledt till åtal; och af enskilde personers klagomål har största delen, efter vunne upplysningar om öfverklagade förhållanderna, befunnits icke grundade.
Juslitie-Ombudsmanaen har, enligt egen uppgift, under förvaltningen af sitt embete, städse följt de^ grundsats, att endast förordna åtal i de händelser, då öfverklagade eller anmärkta tilldragelser, om än icke härrörande från egennytta, vrångvisa eller väld, likväl synts innefatta fel i embetets utöfning, vare sig genom åsidosättande af skyldigheter eller genom öfverträdelse af lagar och författningar eller misstag vid deras tillämpning, som medfört skada eller obehörigt lidande för enskilde, samt då vederbörande sökt sina åtgärder, ehuru felagtige, försvara.
Sålunda har mången anmärkning förefallit, såsom nöjaktigt förklarad; mången, såsom till framtida efterrättelse erkänd, sedaD den Lag-Utskoltets Utlåtande> N.-o 1- 3 tilläfventyrs lidande enskilde förklarat sig tillfyllest förnöjd, utan att påkalla vidare påföljd.
Utskottet, som godkänner Justitie-Ombudsmannens berörde grundsats, såsom öfverensstämmande med den för honom utfärdade Instruktion och egentliga målet för hans embete, har erfarit, hurusom anmärkningarne och i bredd dermed de af Justitie-Ombudsmannen förordnade åtal emot Domare och Embetsman, under sednare åren, i märklig mån aftagit.
Då åtalen år 1840 uppgingo till 12, utgjorde de år 1841 blott 5, år 1842 8 samt år i843 allenast 4* I anledning af denna minskning uppgifver Justitie-Ombudsmannen, att de åtskilliga i några fall ofta återkommande anmärkningar, hvilka under de förutgångna åren af honom blifvit väckta emot domareåtgärder, de der antingen varit lagstridiga och tilldragit sig genom vårdslöshet, eller ock ådagalagt uppenbara misstag om lagens rätta förstånd och tillämpning, troligen, genom de tid efter annan af trycket utkomne berättelser, vunnit en större allmänlighet, hvarigenom, då man erfarit, att sådane lagskipningsfel blifvit anmärkta ocji åtalade, ett nogare aktgifvande å sig sjelf kunnat hos lagskiparen främjas, der så af nöden varit, eller ock förut fattade meningar om vissa lagstadganden och deras tillämpning förändras och beriktigas i samma mån, som de deremot anförda skäl blifvit af den högre lagskipande makten gillade och godkända eller eljest på öfvertygelsens väg förmått göra sig gällande; att en annan orsak till förän dringen otifvelaktigt igenfinnes uti det förhållande, att Konungens JustitieKansler äfven egnat en oafbruten tillsyn åt dessa ämnen, samt slutligen att en ytterligare anledning vore att hemta ifrån de af Konung och Ständer vid sista Riksdagen beslutade författningar om ändring i 5 Cap. 4 §.
Straff-Balken, i afseende å grunderna för bestraffning af fängelse vid vatten och bröd samt om beräkning af kroppsplikt för stöld, som ligger i tveböte.
Under den förehafda granskningen af Embets-berättelserne, upptagande till en stor del sådane åtal, som före sista Riksdag blifvit förordnade, men först numera med slut afhulpne, har Utskottet äfven inhemtat hurusom flere
Domare tillförene hyst oriktiga begrepp, i afseende på tillämpningen af nyssnämde, sedermera ändrade, lagbud, jemte andra dermed i sammanhang stående lagens rum, men att förändringen af omfönnälda lagstiftning undanröjt dessa irriga begrepp och således verkat till säkerhet och enhet i denna del af lagskipningen. 4 Lag-Utskottets Utlåtandej N.-o i.
Utskottet, som emedlertid anser sig böra erinra, ätt de anmärkningar, som Justitie-Ombudsmannen, under den tid, som nu är i fråga, framställt, endast varit föranledde af Under-Domares och lägre embetsmyndigheters åtgärder, samt att de åtal, som deraf följt, blifvit till utförande af vederbörande aktörer öfverlemnade, får i sammanhang härmed anmäla, hurusom Justitie-Ombudsmannen tilikännagifvit, att det lika litet med föranledande åt anförde klagomål, som eljest kunnat upptäckas någon af de i Regeringsformens ioi § beskrifna, oförmodade händelser, då Embelels innehafvare vore förbunden att Konungens Högste Domstol eller någon af Dess Ledamöter tilltala.
Det förhållande, då Justitie-Ombudsmannen sjelf bord t, såsom åklagare, uppträda, har, under denna tid, blott en gång inträffat.