Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det anslag af ett halft Sk$C tionde-koppar, hvarmed kronan deltager i den till Presterskapets aflöning anvisade så kallade Probste-kopparn, som i öfrigt utgöres af bergslaget; 3:o Den så kallade Vedhyggster-räntan, sednast bestämd genom Kongl. Brefvet den 26 Mars 1816 till 3 sk. 4 r:st af hvarje durchtågs-spannland bergsfrälsejord, och uppgående inalles till 1,163 R:dr 13 sk. 2 r:st, hvarförutan nämnde jord åligger en icke närmare bestämd förbindelse att vid olycksfall bidraga till grufvans och kopparverkets upphjelpande.
Vidare och enär under förevarande frågas behandling vid 1847 och 1848 årens riksdag, Rikets Ständers Stats-utskott, bland andra utaf bergslaget innehafde privilegier och förmåner, äfven uppgifvit dels bergslagets så kallade afradskassa och dels den afradsfrihet, som bergslaget skulle tillgodonjuta för all den koppartillverkning, som åstadkommes af malmer från nyare grufvor utom Stora Kopparberget, äfvensom af slaggsmältning, har bergslaget, hvad den så kallade afradskassan beträffar, i underdånighet erinrat, att denna kassa vore en bergslagets, men icke Statens, tillhörighet, ehuru Staten egde sig förbehållen rättighet att hålla tillsyn derå, att samma kassas medel behörigen vårdas och till kopparverkets drift i behörig ordning användas; hvarföre ock genom Kongl. Brefvet den 10 Augusti 1813 en uppmärksam granskning af kassans räkenskaper blifvit Bergs-kollegium ålagd och hvarmed äfven Kongl. Maj:ts under den 11 Maj 1824 till nyssbemälda kollegium aflåtna Nådiga Bref angående denna kassas uppkomst och förhållanden i allo öfverensstämde; samt Bih. lill R.
Prot. 1853 & 1854. 1 Sami. 1 Afd. 5 Häft. 3 34 Kongl. MajUs Nåd.
Proposition, N:o 9. hvad anginge den afradsfrihet, som bergslaget ansetts åtnjuta för en del af koppartillverkningen, i underdånighet upplyst, huruledes bergslaget, såsom tills vidare ansedt för jordegare, men hvarom tvist vore anhängig, har del i en enda grufva utom Stora Kopparbergs grufvas utmål, Nikolai grufvan benämnd, men hvilket icke hindrat eller skäligen, äfven om bergslaget ensamt varit egare till densamma, kunnat hindra denna grufvas skattläggning, som också, i förening med skattläggningen af tvänne andra, enskilde helt och hållet tillhöriga, grufvor utom utmålet, blifvit år 1830 genom Kammar- och Tlergs-kollegiernes åtgärd verkställd, äfvensom, vidkommande slutligen koppartillverkningen af slagg, bergslaget i underdånighet förmält, att denna tillverkning, som äfven bedrifves af enskilde personer utan Bergslagets deltagande deri, nu mera nästan helt och hållet upphört, samt att slaggens ringhaltighet och den obetydliga fördel, som af denna koppartillverkning vunnits, men icke bergslagets privilegier, varit orsaken till den skattefrihet, som för slaggbruket vid Stora Kopparberget hittills åtnjutits; kunnande för öfrigt slaggbrukningen anses snarare skada än gagna bergslaget, alldenstund sådan koppartillverkning erfordrade en vida större qvantitet kol än maimsmältningarne.
Oaktadt den stora vigt och inflytelse, som bergslaget ansåge skattekols-förläningen cga för kopparverkets framtida drift, och ehuru bergslaget-svårligen kunde göra sig förvissadt att förmånen af kopparräntans nedsättning till hvart trettionde skeppund å tillverkningen skulle blifva svarande emot den förhöjning i kolpriserne, hvilken kunde förväntas blifva en följd af upphörandet utaf allmogens kol-Ievererings-skyldighet samt bergslagets uteslutande kol-upphandlingsrätt inom 1816 års distrikt, och hvartill ytterligare koinme osäkerheten af råkopparens försäljningspris, har dock bergslaget förklarat sig villigt: a) att afstå från rättigheten till hemmansränte- och mantals- eller qvarntulls-kolens uppbärande af alla de skattskyldige, som från dessas leverering in natura yrkat befrielse, under förbindelse för bergslaget dels att, om några socknar komme att dermed fortfara, deras kol-skatt på de hittills ömsesidigt gällande villkor emottaga och dels att, efter träffande öfverenskommelse, godtgöra hytte-egarne den dem tillkommande så kallade hytterevenyen, efter den hittills vanligen följda grund för dess beräknande; b) att afstå från rättigheten till uteslutande koluppköp af skatte-allmogen inom det sednast år 1816 fastställda köpekols-distriktet, samt från den uteslutande timmer- och virkes-handel inom bergslagets så kallade «frihet» med dertill hörande socknar i Oster- och Vester-Da larne; c) att afstå från den så kallade vedhyggsters-räntan af bergsfrälsejorden, i händelse Kongl. Maj:t och Rikets Ständer besluta denna räntas afsöndring från Fahlu grufva ocfy indragning till Statsverket, för hvilken händelse bergslaget härvid fästat det förbehåll, dels att bergslaget fortfarande må ega uppbära samma ränta såsom ersättning för det från afradskassan utgående lönebidrag till förste läraren vid Fahlu bergsskola, intilldess bergslaget från denna löneutgift befrias, dels ock att den ifrågavarande räntans afsöndring från kopparverket emot det genom kopparräntans förmedling äskade vederlag, icke nu eller framdeles må kunna åberopas såsom skäl till bergsfrälsejordens skattläggning.
I öfrigt har ock bergslaget förmält, att detsamma hvarken egde rätt eller befogenhet, att i afseende på sina privilegier och sitt förhållande till Bergsfrålset göra några medgifvande!) till förminskning af bergsfrälse jordegarnes fri- och rättigheter, helst desse jordegare icke heller blifvit härom hörde; och hvilken anmärkning jemväl framförts i anledning af Kammar- och Bergs-kollegiernes underdåniga hemställan, att det framdeles borde på Kongl. Maj:ts pröfning ankomna, om och hvilken ytterligare utskyld skulle, efter indragning till Statsverket af vedhyggsters-räntan å bergsfrälsejorden, utgöras i stället för den förbindelse, som hittills ålegat innehafvarne af Kongl.
Proposition, N:o 9. 35 denna jord, att vid olyckshändelser bidraga till kopparverkets upprätthållande; hvarjemte och beträffande särskildt bergsfrälse-skogarne, bergslaget i underdånighet hemställt, att dessa skogars urgamla förhållande till grufvan och kopparverket icke måtte i någon mån blifva beroende af den väckta frågan om fri disposition af de kopparverket underlagde skatteskogarne ; d) att öfvertaga och utgöra den af kronan hittills bestådda andel i presterskapets aflöning med 1^ skeppund koppar årligen.
Vid dessa eftergifter och åtaganden har bergslaget (ästat det vilkor: att Stora Kopparbergs grufva och kopparverk måtte komma i åtnjutande af förmedling i kopparräntan till hvart trettionde skeppund af tillverkningen; och har bergslaget, till vederläggning af de uti ofvan omförmälda handlingar framställda tvifvelsmål om eller invändningar emot beståndet af bergslagets skogsprivilegier, i underdånighet åberopat såväl Kongl, resolutionen den 15 November 1747 samt en af Högsta Domstolen den 18 April 1848, i anledning af särskild åtalan och rättegång, gifven dom, hvari samma Kongl, resolution tillämpas, som ock 76 § af Kongl, förordningen om skogarne i Riket den 1 Augusti 1803, hvarefter utstakandet af den friare dispositionsrätt, som skattemän öfver deras skogar dädanefter borde åtnjuta, förklaras: «att derigenom icke förminskas eller förändras den rättighet till kolfång och andra skogsförnödenheter, som bruk och bergverk, efter den förunnade resolutionen, ega och dittills åtnjutit;» hvarjemte bergslaget förmält, att då bergslaget, emot ofvan uppgifne vilkor medgifvit sig vilja ofvanomförmälda privilegier afträda, sådant dock skett under förhoppning att Kongl.
Majit måtte i Nåder förklara, det Stora Kopparberget i afseende på anläggningen af nya, koltärande verk i dess grannskap, under inga förhållanden nu eller framdeles må blifva sämre lottadt än andra verk, äfven de*obetydligaste, enligt hvad genom Kongl. Förordningen angående sfångjernssmidet och den gröfre jernförädlingen af den 27 April 1846 är föreskrifvet; anhållande bergslaget slutligen, hvad det Stora Kopparbergs bergslag genom köp tillhöriga Avesta bruk särskildt anginge, att emedan detta bruk i förevarande hänseenden icke hade annan gemenskap med Fahlu kopparverk, dess privilegier och beskattning, än att dessa verk af gemensam egare innehafvas, frågan om den sökta förvandlingen af Avesta bruks kolräntor icke måtte göras beroende af skattskyldigheternas förändring inom Fahlu kopparverks distrikt och indragningen af sistnämnda verks privilegier.
C) Det af Stora Kopparbergs bergslag, genom deputerade, under den 22 Februari 1831, afgifna särskilda utlåtande i anledning af de skattskyldiga hemmansegarnes inom Hedemora, Folkärna, By och Grytnäs socknar, genom riksdagsfullmäktigen Anders Ersson gjorda ansökning om förvandling af den kolränta, som till Avesta bruk erlägges.
Med åberopande af det mellan kronan och bergslaget under den 12 November 1777 om Avesta f. d. kronobruk afslutade köpekontrakt och den bergslaget deri uttryckligen tillerkända rättighet, att, likmätigt Avesta bruks privilegier och särskilda författningar, icke allenast nyttja den åt bruket upplåtna kolhandels-rättigheten i berörde fyra socknar, utan ock uppbära, kol-skatten i dessa socknar emot betalning för de räntekol, som äro indeldte, efter årlig markegång, och för kronans behållne räntekol med 16 sk. per stig, har bergslaget, som af dessa kolräntor jemte köpekols-privilegierna påräknar fyllande af brukets kolbehof, i underdånighet yttrat, att, under hänsigt till skogs-och kol-privilegiernas i allmänhet stora värde för bergslaget, det icke billigen kunde ifrågasättas, att bergslaget skulle, utan särskild ersättning, afstå från de på köpe-aftal grundade skogsprivilegierna för Avesta bruk, hvilka dessutom, enligt bergslagets förmenande, ej hade någon gemenskap med Fahlu kopparverks privilegier; och bar bergslaget således, hvad de indeldte räntekolen beträffar, förbehållit sig att af statsverket årligen få uppbära skillnaden emellan det bestämda 36 Kongl.
Slaj-.ls Nåd.
Proposition, N:o 9. lösningspriset af 16 sk. per stig och blifvande markegångspriser i Näsgårds fögderi, samt för de indeldte kolen, jemte köpekols-rättigheten i de fyra socknarna, fordrat, såsom ersättning för dessa förmåners afträdande, full garlön af statsverket för Kronans räntekoppar, i stället för den, genom köpekontrakt, bestämda betalning af 24 å 36 sk. per skeppundet, utgörande den fulla garlönen för närvarande (år 1851) 3 R:dr 40 sk. b:ko per skeppund, inberäknad transportkostnaden från Fahlu kopparvåg till Avesta.
D) Det af Stora Kopparbergs
Grufverätt den 1 Mars 1851 afgifne yttrande, i anledning af samtlige till målet hörande ansökningar och betänkanden.
Med erkännande af billigheten af skogsegarnes yrkande på rättighet att afyttra sina skogsefiekter der, hvarest de finna det förmånligast, har Grufverätten ansett, att inlösen af de en gång gifna privilegier, hvaraf denna rättighet inskränkes, ej kan åligga någon annan än Staten, som gifvit dem.
Att bergslaget ej velat afstå från alla sina privilegier och förmåner utan undantag, samt hufvudsakligen förbehållit sig sina rättigheter i afseende på bergsfrälsejordens skogar, har Grufverätten, äfven för dess del funnit vara «väl befogadt», och har Grufverätten yttrat den förmodan, att bifall härtill ej skall möta hinder, enär Grufverätten vöre öfvertygad, att bergsfrälsejordens egare icke skola, om de blifva hörde i ämnet, medgifva någon annan beskattning å sin jord, än den nuvarande.
Efter en af Grufverätten approximativt gjord beräkning af förhållandet emellan bergverkets vinst och dess förlust genom den ifrågaställa förändringen, komme bergslaget att endast genom kolprisens deraf föranledda stegring, vidkännas en årlig utgift af cirka 6,666
R:dr 32 sk. b:ko utöfver den bergslaget tillgodokommande skillnad i kopparräntan; och när till denna förlust Iades ersättningen till hytte-egarne, eller den så kallade hvtte-revenyen, samt det genom virkeshandelns frögifvande stegrade pris på öfriga skogsefiekter, har Grufverätten ansett bergslaget hafva gjort allt hvad för beredande af allmogens befrielse från den öfverklagade inskränkningen i dess disposition utaf skogarnas afkastning billigtvis kunde fordras.
Derjemte har Grufverätten, med afseende å vigten och fördelarne för det allmänna af det stora kopparverkets fortgång, och emedan derstädes ett vida större behof af virke och kol, än på något annat ställe, vore «på en enda punkt koncentrerad t», i underdånighet hemställt, att för framtida betryggande af den erforderliga tillgången å skogsefiekter, ej allenast bergslagets äskande om ett bestämdt förbud emot nya koltärande verks anläggning på ett afstånd af minst två mil från Stora Kopparberget må vinna bifall, utan ock att en sträng kontroll och tillräcklig uppsigt må anbefallas derå, att skogarnas bestånd icke genom enskildes egennytta eller okunnighet, till men för kopparverket och skada för det allmänna, äfventyras; äfvensom Grufverätten, beträffande skattekols-och kolhandels-privilegierna för Avesta bruk, fästat Kongl. Maj:ts
Nådiga uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att kolprivilegierna för nyssnämnda kopparförädlingsverk icke blifva indragne, såvida tiondeRedsättning ej vinnes för råkopparen vid Stora Kopparberget.
Vid betraktande af hvad sålunda å både den ena och den andra sidan anfördt blifvit, tillika med hvad i öfrigt förekommit, har Kongl.
Majit funnit de förändringar tiden medfört uti flerfaldiga afseenden fordra ett ytterligare öfvervägande af detta för Stora Kopparbergs
Läns innevånare vigtiga ärende.
Sedan innevånarnes ökade antal ökat behofvet af utvidgade näringskällor, blir friheten att begagna dem, hvilka naturen i denna ort bereder, så mycket dyrbarare och angelägnare för befolkningens bergning.
Sedan angränsande orters lifligare rörelse allt mera närmat sig de aflägsnare bygderna uti Kopparbergs
Län, har hågen att mera verksamt kunna deltaga uti häraf uppkommande fördelar jemväl derstädes tilltagit; och sedan en mindre väl betänkt hushållning med skogstillgångarne uti en del trakter, samt forlönernas stegring gjort tjenstbarheterna till Stora Kopparberget mera svåra och betun - Kongl.
Proposition, N;o 9. 37 gande, hafva olägenheterna af jordeganderattens inskränkning genom bergslagens privilegier, visat sig allt mera påfallande.
Majit anser derföre denna på hela provinsens välmåga inverkande fråga, vara af den stora vigt för det allmänna, att Staten bör, medelst en billig lindring i kopparverkets nuvarande högre beskattning, medverka till dess lösning på ett sätt, som, jemte detta verks framtida upprätthållande, befordrar provinsens välstånd och vidare utveckling till framtida förkofran.
Majit anser, att båda dessa ändamål kunna vinnas, om de allmänna beskattnings-grunderna tillämpas såväl på kopparverket, som på jordegarne, utan att förhållandet för någondera blir beroende af förpligtelse till den andra.
Förordningen den 21 Juni 1831 är grunden stadgad för beskattning i allmänhet af de bergverk, utaf hvilka viss procent å tillverkningen skall, såsom tionde, till Kronan utgöras; och om Stora Kopparbergets beskattning kan till öfverensstämmelse med den sålunda gällande allmänna grunden förmedlas, emot frånträdande å bergslagets sida af de särskilda rättigheter och förmåner, dem bergslaget undantagsvis och till förfång för ortens skattskyldiga innebyggare ännu åtnjuter, skulle den uppoffring, som Staten genom den årliga kopparräntans minskning finge vidkännas, tillskynda det allmänna en länge önskad fördel af bättre ordnade förhållanden och af skatteallmogens förhjelpande till en friare och mer rättsenlig disposition af hemmanens skogar och deras afkastning, hvarförutan jemväl någon direkt ersättning för Statsverket måhända torde kunna påräknas genom oafkortade ingåendet af alla de utskylder, som den från bergslagets privilegii-tvång befriade allmogen skulle utgöra.
Maj:t anser derföre, att, såvida Stora Kopparbergs bergslag är villigt att såsom vederlag för kopparräntans förmedling från hvart tionde till hvart trettionde skeppund af årliga koppartillverkningen afstå från alla bergslaget tillerkända eller hittills af detsamma åtnjutna privilegier och förmåner, dels i afseende på levereringen af skatteallmogens räntekol vid Stora Kopparberget och vid Avesta, dels ock i de andra hän seenden, som härmed ega gemenskap, skulle en i behörig ordning härom träffande öfverenskommelse blifva för framtiden till ömsesidig båtnad ländande; och Kongl. Majit föreslår, att Rikets Ständer må bemyndiga Kongl. Majit, att låta med Stora Kopparbergs bergslag formligen uppgöra erforderligt aftal om koppartiondens nedsättning efter nyssberörde grund, under följande hufvudsakliga vilkor och bestämmelseri l:o
Att alla de särskilda privilegier och förmåner, som hittills varit Stora Kopparbergs
Bergslag tillerkände, så väl i afseende på uteslutande rätt till koluppköp af skatteallmogen inom det genom' Kongl.
Resolutionen den 2 Juli 1816 bestämda distrikt, som ock i afseende på timmer- och virkes-handeln inom Bergslagets så kallade »frihet,» med dertill hörande socknar inom Oster- och Wester-Dalarne, skola hädanefter upphöra, och de särskilda äldre författningar, hvilka till stöd för de af Bergslaget sålunda åtnjutne förmåner åberopats, till all kraft och verkan upphäfvas; 2:0
Att samtlige de skattskyldige inom Kopparbergs
Län, hvilka enligt nu galande sladganden och föreskrifter, ega åliggandet att in natura till bergslaget leverera hemmansränte- och mantals- eller qvarntulls-kolen, vare sig till Stora Kopparberget och dess verk eller ock till Avesta bruk, må från detta åliggande befrias, och hemmansränte-kolen eller motsvarande ränte-persedel deremot af de skattskyldige till Statsverket lösas med penningar efter hvarje orts i behörig ordning årligen fastställda markegångspris; dock att härifrån må tills vidare undantagas Svärdsjö och Bjursås socknar, i hvilka socknar de skattskyldig#, enligt deras egen framställda önskan, må bibehålla åliggandet och rättigheten att kol-skatterna in natura uppå hittills gällande ömsesidiga vilkor till bergslaget leverera, intilldess Kongl. Majit kan pröfva skäligt att jemväl för dessa socknars innebyggare stadga enahanda ordning och förbindelser i afseende på kol-skatternas betalning, som för samtlige öfrige ifrågavarande skattskyldige blifva gällande; likväl allt under förbehåll och vilkor, att de 58 Kongl. Maj-.t» Nåd.
Proposition, N:o 9. sålunda från förenämnde åligganden mot bergslagen frikallade skattskyldige i öfrigt förpliglas att ställa sig till efterrättelse de föreskrifter rörande skogsvården, hvilka nu i allmänhet äro gifne eller framdeles kunna stadgas; 5:o
Att för de oindelda eller kronan behållna kol-räntor, som än vidare till bergslaget kunna komma att in natura levereras, skall från samma tid, som kopparräntans förmedling vidtager, lill Kronan erläggas full betalning efter hvart års markegångspris. och således det genom Kongl. Förmedlings-resolutionen den 5 Mars 1803 stadgade särskilda eller progressiva Jösningspriset för desse kol upphöra; hvaremot det skall ankomma på bergslaget att, utan någon ifrån Kronan ifrågakommande ersättning, hålla egarne af de til!
Storå Kopparberget lydande hytte-ugnar skadeslöse för möjlig förlust å den inkomst, som under benämning af »Hytte-revenv», enligt förre stadganden framgent eller tills vidare skolat dem tillfalla, motsvarande skillnaden emellan det progressiva lösningspriset och den årliga markegången; 4:0
Att det årliga bidrag till Presterskapets aflöning eller den så kallade »Probstekopparen», som nu af kronans behållna tionde-koppar utgöres med ett och ett halft skeppund, framdeles skall af bergslaget ensamt vidkännas; 5:o
Att den skatt, som under benämning af Vedhugges- eller Vedhyggsters-ränta, jemlikt äldre författningarne utgår af bergsfrälsejorden, och som nu erlägges till Stora Kopparbergs bergslag med 3 skillingar 4 runstycken för hvarje durchtågs-spannland, utgörande ett sammardagdt belopp af 1,163 R:dr 13 sk. 2 r:st årligen, skall af bemälde jordegare hädanefter, i likhet med andre allmänna utskylder till Kronan erläggas, hvaremot den aflöning, hvilken, jemlikt Kongl.
Brefvet den 29 December 1820, från bergslagets så kallade Afrads-kassa utgår till förste läraren vid Bergsskolan i Fahlun med 1,200 Riksdaler, å Stats-verkets medel anvisas, och bergslaget sålunda derifrån befrias; 6:o
Att dessutom Bergslaget afsäger sig alla de tjenstbarheter, som af bergsfrälsejorden hittills bordt till Stora Kopparberget utgöras, samt de rättigheter beträffande skogarnes disposition eller i öfrigt, som bergslaget kan ega i afseende på bergsfrälsejorden; 7:o Att den så kallade Afrads-kassan, såsom en bergslagets tillhörighet, må genom bergslaget till kopparverkets gagn och bästa disponeras, likväl med vilkor, att denna kassas kapitalfond (56,000 R:dr) icke förminskas, samt jemväl med bibehållande af den tillsyn och kontroll, som, enligt Kongl. Brefven den 10 Augusti 1815 och den 11 Maj 1824, är Bergs-kollegium ålagd öfver kassans behöriga användande till det dermed afsedda ändamål; 8:o
Att någon särskild rättighet för Stora Kopparbergs
Bergslag till afrads- eller tionde-frihet för sådan koppar-tillverkning, som kan åstadkommas af malmer från nyare grufvor utom Stora Kopparberget, äfvensom af slaggsmältning, icke blifver gällande, utan hvad författningarne om afrad för bergverk i allmänhet stadga, härvid kommer att lända till efterrättelse; 9:o
Att likaledes i afseende på anläggningen af nya kol-tärande verk inom den Stora Kopparberget närmast omgifvande ort skall iakttagas hvad i allmänhet är eller framdeles blifver stadgadt rörande dylika verk; 10:0
Att den förbindelse
Kronan hittills egt att låta de inom Grytnäs, Folkärna, By och Hedemora socknar, eller Näsgårds fögderi inom Kopparbergs
Län, Kronan förbehållue eller oindeidte ränte-kol årligen till Stora Kopparbergs bergslag, såsom egare af Kongl.
Proposition, N:o 9. 39 Avesta bruk, levereras mot det genom 9:de punkten af 1777 års köpe-kontrakt stadgade lösningspris af sexton skilLingar för hvarje tolftunne-stig, skall upphöra, samt
Kronan vara från all uppoffring i detta hänseende befriad ; och ll:o Att, med frånträdande af den genom 7:de punkten af nyssberörda köpe-kontrakt
Kronan förbehållna rättighet att för råkoppar, som vid Avesta bruk för kronans räkning gårås eller garkokas, erlägga en garlön af 24 skillingar lör hvarje skeppund, då kopparen vid Avesta på något sätt förädlas och 56 skillingar för skeppundet, när kopparen blott garkokas, Statsverket hädanefter blifver förbundet att för ifrågavarande koppar erlägga full garlön, i likhet med hvad för annan vid samma bruk garad koppar betalas.
Slutligen vill Kongl. Majit äfven hafva fästat Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att genom 140 § af nu gällande bevillnings-stadga är, i likhet med hvad äfven genom föregående Bevillnings-förordningar varit medgifvet, befrielse från en del af den allmänna bevillningen tillerkänd allmogen uti vissa trakter af Kopparbergs
Län, och att, enär denna befrielse grundat sig antingen på allmogens skyldighet att leverera mantals- eller qvarntulls-kolen in natura till Stora Kopparbergs bergslag, eller ock på utgörande af den så kallade Kungsgårds-hjelpen, föreskrifterna om lindring i bevillningen jemväl synas böra undergå den förändring, hvartill de beslut, hvilka komma att af Rikets Ständer fattas i följd af nu framställda förslag samt vid öfvervägande af ortens behof och af dess innevånares uttryckta meningar, anses gifva skälig anledning.
Samtlige, till Kongl.
Majit inkomne handlingar, som ifrågavarande ämne angå, skola till vederbörligt Utskott aflemnas.
OS C AR. C. O. Palmstjerna, Utdrag af Protokollet Öfver Finans-Arenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den tö November 1853.
Närvarande: Hans Excellens, Justitiae-Statsministern, Herr Grefve Sparre, Hans Excellens, Stals-Ministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre Stjerneld, samt Stats-Råden : Herr Friherre Palmstjerna.
Fåhrasus, Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Reuterdahl och Grefve Gyldenstolpe.
Chefen för Finans-Departementet, Stats-Rådet, Herr Friherre Palmstjerna, uppläste till justering det förslag, som, i öfverensstämmelse med Kongl. Majits, uppå Stats-Rådets 40 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition, N:o 9. enhälliga tillstyrkande, fattade beslut, blifvit uppsatt till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition jtill Rikets
Ständer angående nedsättning i kopparräntan å tillverkningarne vid Stora Kopparberget, samt i anledning af ånyo väckta frågor dels om upphörande af allmogens inom vissa trakter af Kopparbergs