Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att aflönings-förmånerna för e. o. postiljoner äro ringare än för de ordinarie finner utskottet desto mindre anmärkningsvärd!, som enahanda förhållande eger rum icke allenast med vaktbetjeningen, utan äfven med tjenstemanna-personalen i allmänhet inom Riket, eller att lönerna förhöjas först vid skeende befordringar, eiler till följe af längre tjenstetid och derunder visadt nit och skicklighet.
Uppå dessa skäl och då General-Post-Direktörs embetet, derest olägenheter i de af motionären omförmälda afseenden skulle yppa sig, säkrast och bäst är i tillfälle att vidtaga eller föreslå tjenliga åtgärder för desammas afhjelpande, får utskottet vördsamt tillstyrka, alt denna motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 64. 3 N:o 64.
Atik. till Exp. Utsk. den 21 Slars 1851, kl. 11 f. m.
Utlåtande, i anledning af vackt motion om befrielse för Wexiö samt Rikets öfriga stifts-stiider alt bekosta boställsrum eller hushyra ål skolornas Rektorer.
Uti en från välloflige Borgare-ståndet till Utskottet remitterad motion af Herr R.
Hjort har motionären, under erinran om den vid sednaste riksmöte beslutade förändring i afseende å elemenlar-läroverken samt den sedermera genom Kongl. Maj:Is nådiga Cirkulär den 6 Juli 1849 föreskrifna förening af gymnasierna med lärdoms- och apologist-skolorna, fästat uppmärksamheten derpå, att då de förenade läroverkens rektorer, hvilka skola väljas af skol-kollegiet, blifvit i sådan egenskap tilldelade serskilde löneförmåner utan att tillförsäkras bibehållandet af den i förut gällande skolordning för dem stadgade rättighet att åtnjuta embetsgård eller deremot svarande hushyres-ersättning, samma rättighet väl torde böra anses hafva upphört i och med tillträdet af de genom nya regleringen bestämda löneförmåner, men att likväl ovisshet härom kunde ega rum, enär mången vöre af den mening, att då lagen icke uttryckligen fråntagit rektorerna ifrågavarande rättighet, densamma qvarstode; af hvilken orsak och då det vore högst obilligt att stifls-städerna, hvilka det alltfrån skolornas inrättande ålegat att bekosta boställsrum eller utgifva motsvarande hushyres-ersättning åt hemälde tjenstmän, ensamt dermed betungades, isynnerhet sedan de ursprungliga, anspråkslösa undervisningsanstalterna i städerna blifvit förvandlade till ett slags högskolor, hvilka mest begagnades af ungdom från omkringliggande landsorter, motionären hemställt, att Wexiö stad, der gymnasium och skola numera voro förenade till ett gemensamt läroverk, mätte varda från förenämnda åliggande befriad; och har motionären i sammanhang härmed yttrat, alt ”denna förmån .äfven torde förunnas öfriga stifls-städer.”
Utskottet får med anledning häraf anföra, att genom stadgandet i Kongl.
Majrts nådiga Cirkulär af den 6 Juli 1849, alt lärdoms- och apologist-skolorna höra förenas med gymnasierna lill ett sammanhängande läroverk, under en rektor, ingen förändring uppkommit i städernas skyldigheter i afseende på skolväsendet, hvadan någon ovisshet huruvida de förenade läroverkens rektorer kunua anses bi - 4 Allmänna Besvärs- och Ek onorm-Utskottets Utlåtande, N:o 64. behållna vid rättigheten att åtnjuta enibe*tsgård eller deremot svarande hushyresersättning, icke bör ega runi, helst denna rättighet lika litet genom nyssnämnda nådiga cirkulär, sorn genom någon sednare författning blifvit upphäfd, hvartill också, i utskottets tanka, icke några skäl förefunnits, eller af motionären blifvit anförda.
Beträffande motionärens klagan, alt stifts-städerna ensamt äro betungade med bekostandet af boställen eller hushyra åt läroverkens rektorer, så finner utskottet densamma vara både opåkallad och ogrundad, emedan denna tunga lika mycket drabbar andra städer, hvilket tydligen är uttryckt uti Kongl.
Majrts skolordning af den 16
December 1820, der det, i 2:dra Sectionens 1 Cap. 7 § heter: ”1 hvarje stad der allmän skola finnes, ehvad den redan är eller framdeles blifver inrättad, skola, med iakttagande af privilegier, magistraten och Borgerskapet eller stadens innevånare, som af skolans tillvarelse hemta betydlig fördel, ofelbart anskaffa och bekosta embetsgård för skolans rektor, eller ock, der utrymmet och lägligheten det tillåter, utvidga skolhusbyggnaden så, att rektor der finner tillräckliga bonings- och hushällsrum, så framt icke någon stad, genom särskild ännu gällande författning, är från denna skyldighet befriad.
Intilldess detta skett, njute rektor af stadens kassa en efter hans stånd och värdighet samt ortens beskaffenhet afpassad årlig hushyra.”
Hvad ytterligare angår ifrågasättandet, att rektorernas rättighet till inqvartering skulle hafva upphört, lill följe af de igenom nya regleringen för elementar-läroverken för dem bestämde högre löneförmåner, får utskottet förklara, dels att löneinkomsterna för många rektorer icke blifva särdeles förhöjda förr än de i sin tur komma i åtnjutande af högsta lönen inom skolan, och dels att utskottet utaf en af dess ledamöter, hvilken deltagit i uppgörandet af det tili Kongl. Maj:t i underdånighet afgifna förslag till ny lönereglering för elementar-läroverken, hvilket förslag finnes bifogadt Kongl.
Maj:ts vid sistlidne riksdag afgifna nådiga proposition om statsverkets tillstånd och behof, fått sig meddelad den upplysning, att bibehållandet af boställsrum för rektorerna vid elementar-läroverken blifvit uti det uppgjorda förslaget såsom en tillgång beräknadt.
Af dessa skäl och då ingen lärer kunna förneka, att städerna, derigenom att de inom sina områden ega läroverk, komma i åtnjutande af många och stora fördelar, hland hvilka, de ekonomiska oberäknade, det lättade tillfället för stadsinnevånarne att få sina barn undervisade, synnerligast bör tagas i betraktande, får utskottet vördsamt tillstyrka, att denna motion icke må lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Allmänna Besvära- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 65. 5 N:o 65.
Ank. till Exp. Utsk. den 21 Mars 1851, kl. 11 f. m.
Utlåtande, i anledning aj väckt motion derom, att tillåtelse Jör arrendator af Kronolägenhet alt till annat än lägenhetens behof använda derå befintlig skog, icke mätte hädanefter med delas.
Från Hedervärda Bonde-Ståndet har till Utskottet blifvit remitterad en af Riksdags fullmäktigen Per Eric Andersson från Westerås Län väckt motion, hvaruti han anmärkt, hurusom det inträffade, att Arrendator utaf Kronolägenhet, hvars skog är till trakthuggning indelad, uppå ansökning af Kammar-kollegium meddelades tillstånd att, under iakttagande af honom åliggande skyldigheter i afseende å nybyggnad och reparation vid lägenheten, för egen räkning årligen afverka en viss del af skogen, hvilket för Arrendatorn medförde en oskälig vinst, men deremot tillskyndade slaten förlust.
Arrendekontrakten innehöllo endast, alt skogen linge användas till husbehof, och Kammar-kollegium syntes motionären vara alldeles obefogadt att lemna tillåtelse till dess afverkning derutöfver.
Dessutom vore det påtagligt, alt derest å någon Kronans lägenhet funnes mera skog, än som till lägenhetens behof erfordrades, öfverskottet borde tillgodokomma, icke den enskilde, som ej derom kontraherat, ulan staten, för att i mån af behof användas; Och har motionären, på grund häraf, föreslagit, ”det Rikets Ständer ville, i afseende på förvaltningen af sådane kronans lägenheter, hvarest skog finnes, i underdånig skrifvelse bos Kongl. Maj:t uttrycka den önskan, att bestämdt förbud måtte meddelas för Arrendator af Kronolägenhet att annorlunda än till den utarrenderade lägenhetens behof använda derå befintlig skogstillgång, samt alt, dä sådan tillgång utöfver gårdens behof finnes, i hvilket fall öfverskottet bör af staten disponeras, tillstånd följaktligen hädanefter icke måtte enskilde meddelas att dylikt öfverskott för egen del använda”.
Vid besvarandet af denna motion torde det till en början böra anmärkas, att motionären icke styrkt sin uppgift derom, att Arrendator af Kronolägenhet 6 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, A:o 66. erhållit Kammar-kollegii tillåtelse att, emot Arrendekontraktets innehall, för egen räkning, utöfver lägenhetens behof, afverka den dertill hörande skog.
Derest det likväl skulle blifva ådagalagdt, att missbruk i sådant afseende förefallit, så anser Utskottet rättelse eller beifrande deraf lämpligare kunna å annan väg ega rum, än genom utlåtande af en underdånig skrifvelse till Kongl. Majit från Rikets Ständer.
En sådan skrifvelse i de af motionären föreslagna ordalag lärer dessutom vara öfverflödig, enär föreskrifter i allmänhet om vårdandet af samt hushållningen med Kronan tillhörande skogar oeh serskildt emot åverkan och annat olagligt användande af desamma redan finnas meddelade uti flera, lid efter annan ut färdade, författningar, såsom Kongl.
Kungörelsen angående utarrendering af Kungsgårdar oeh Kungsladugårdar afdon 17 December 1791), Kongl. Förordningen om skogarne i Riket af den 1 Augusti 1805, Kongl.
Kammar-kollegii Cirkulär i ämnet af den 14 April 1824, Kongl. Reglementet af den 19 Juli 1832 om Mili tiae-Bostäliens utarrendering, Kongl. Majrts förnyade nådiga Militiae Boställs-Ord ning af den 23 Januari 1836 samt Kongl. Instruktionen för Skogs- och Jägeristaten af deu 16 Mars 1838; Oeh får Utskottet, med anledning häraf, vördsamt föreslå, att ifrågavarande motion icke ma lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
N:o 6(>.
Ank. till Exp. Ilsk. d. 21 Mars 1851, kl. 11 i. in. Memorial, i anledning af ater remiss af Utskottets i /låtande N:o 6.
Det af Utskottet, under ofvanstående nummer afgifne Utlåtande, i anledning af väckt motion om förändring uti Kongl. Maj:ts förnyade Hamn-Ordning den 24 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Memorial, N:o 67. 7 Januari 1771, har af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln blifvit återremitteradt; meri sorn de öfrige Riks-Stånden detsamma bifallit, kan återremissen icke föranleda till någon Utskottets vidare åtgärd.
Slockholm den 20 Mars 1851.
Ank. lill Exp. Etsk. d. 21 Mars 1851, kl. II t', m.
Memoriali anledning af återremiss utaf Utskottets Utlåtande N:o 44.
Hedervärda Bonde-Ståndet har till Utskottet återremitterat första momentet af Utlåtandet N:o 44, afgifvet i anledning af väckta motioner, dels om förändradt aflöningssätt för ordinarie presterskapet i allmänhet, dels om förhöjning i Komminislrarnes aflöning, och dels om ändring i sättet för uppbörden af Kyrkoherdarnes inkomster; men som Utlåtandet är af de öfriga Riks-Stånden bifallet och beslut sålunda deröfver fattadt, föranleder återremissen icke till någon Utskottets vidare åtgärd.
Allm. Best.- o. Ekon.-Utskottels Utlåtande, JW 68. 1 J\ä 68.
Ank. till Exp.-Utskottet den 26 Mars 1881, kl. 1 e. m. Utlåtande•, i anledning af vackt motion om ändring i Kongl.
Till Utskottets handläggning har blifvit remitterad en af Herr Komminister Beckman inom Högvördiga Preste-Ståndet väckt motion, hvari yrkas ändring i följande, uti Kongl. Maj:ts nådiga Förordning om Sockenstämmor i Stockholms Stad, den 16 Mars 1847, g 3 mom. 7, förekommande stadgande: »I de ärenden, som blott angå fastigheter och de afgifter eller besvär, hvilka af dem utgå eller äskas, röste endast fastighetsegare eller innehafvare; hvarvid deras rösträtt bestämmes efter fastighetsbevillningen.
Rörer fråga endast icke-fastighetsegande församlingsledamöter, röste blott desse; dock må inom deras klass jemväl fastighetsegare eller innehafvare, om de, u,tom afgiften för fastighet, äfven skatta för inkomst eller rörelse, åtnjuta rösträtt för den del af bevillningen, som icke utgöres för fastigheten.
I fråga om endera klassens deltagande i afgift till sådant föremål, hvartill den andra förut ensam bidragit, gälle ock hvad här ofvan sagdt är, så att endast ledamöterne af den klass, hvilkens deltagande yrkas, ega att derom vid Sockenstämma besluta.»
Af d en sista punkten uti anförde moment följde, efter motionärens tanka, ett omröstningssätt, som icke kunde hafva varit Lagstiftarnes mening, emedan det syntes vara i strid med en oegennyttig och rättvis beskattning samt försatte den ene medborgaren i tillfälle att från sig hvälfva en större eller mindre del bördor på den andre, såsom exempel hvarpå anförts, att om fastighetsegarne inom huf vudstaden ville vinna lindring i afseende på ett, fastigheterne ensamt åliggande, onus, enklaste medlet för dem vore att söka få en del deraf öfverflyttad på dem, som icke äro fastighetsegare.
Vid fråga derom uti Sockenstämma egde endast dessa sednare, nemligen ledamöterne af den klass, som skall deltaga i afgift till sådant löremål, hvartill den andra förut ensam bidragit, att derom besluta, men inom deras klass fingo dock, enligt momentets andra period, jemväl fastighetsegare sjelfva i sin egen förut enskilda angelägenhet, åtnjuta rösträtt för den del af bevillning, hvilken de kunna utgöra för annan inkomst, än af fastigheterne, nemliBih. till R.
Prot. 18S0 & 1831. 8 Sami., 15 Haft. 1 2 Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottets Utlåtande, JV? 68. gen för lön eller rörelse.
Man kunde likväl förmoda att desse, ehuru i afseende på lön och rörelse i allmänhet rätteligen betraktade såsom vederlikar till ickefastighetsegare, i sådant fall som af exemplet utvisades, ostridigt voro jäfviga att i egen sak tala till enskild vinning och andras beskattande.
Med anledning häraf och då vid fattande af beslut i frågor af nämnde beskaffenhet fastighetsegarne kunna för inkomst af lön och rörelse ega röstpluralitet öfver dem, som ingen fastighet innehafva, har motionären föreslagit, att sista punkten i ofvan anförde stadgande måtte erhålla följande förändrade lydelse: »1 fråga om endera klassens deltagande i afgift till sådant föremål, hvartill den andra förut ensam bidragit, ega endast ledamöter af den klass, hvilkens deltagande yrkas, att derom vid Sockenstämma besluta; varande det dock fastighetsegare icke tillåtet, att på grund af skatt för löneinkomst och rörelse, ibland ickefastighetsegare rösta vid fråga om öfverflyttande till större eller mindre del af onera på de sednare.»
Och har motionären slutligen såsom stöd för den sålunda föreslagna ändringen åberopat andra stadganden uti ifrågavarande lörordning och särdeles de uti 14 § 10 mom. deraf meddelade föreskrifter, angående omröstningssiittet inom Sockenstämmo-nämnden.
Utskottet har tagit motionen i öfvervägande; och sorn obestridligt är, att personer, hvilka utöfva rösträtt i Sockenstämma både såsom fastighetsegare och på grund af bevillning efter 2:dra Art., hafva fördel deraf att kommunala utskyIder, som förut utgått af fastighetsegare ensamt, varda fördelade jemväl på icke—fastig— hetsegare samt de således äro jäfvige att i beslut uti frågor härom deltaga; så föreslår Utskottet att Rikets Ständer måtte i aflåtande underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla. att sista punkten uti 7 mom. af 5 § i Kongl.
Förordningen om Sockenstämmor i Stockholm af den 16
Mars 1847 måtte erhålla följande förändrade lydelse: »I fråga om endera klassens deltagande i afgift till sådant föremål, hvartill den andra förut ensam bidra git, ege endast ledamöter af den klass, hvilkens deltagande yrkas, att derom vid Sockenstämma besluta; och må fastighetsegare icke, på grund af skatt för löneinkomst eller rörelse, ibland icke—fast ig— hetsegare rösta vid fråga om öfverflyttande till större eller mindre del af onera på de sednare.» Stockholm den 20 Mars 1851.
Allm. Bese.- o. Ekon.-Ulskotlels Utlåtande, M 68.
3 Häremot anmäldes följande Reservation: Af Herr Silfverstolpe, F. O.: »Emot Utskottets beslut, att tillstyrka förändring uti 7 morn. af 5 § i Kongl. Förordningen om Socknestämmor i Stockholm af den 16 Mars 1847, får jag vördsammeligen mig reservera.
Jag anser nemligen hvarken de skäl, Utskottet anfört för sitt beslut, eller det slut, hvartill Utskottet kommit, vara riktiga.
Enligt min öfvertygelse kan man i beskattningsfrågor, de må förekomma hos Rikets Ständer, bos deras Utskott, i Sockenstämma, å allmän Rådstuga, eller vid andra dylika tillfällen, icke vara jäfvig att yttra sig, oell afgifva sin röst, derföre att man i ett eiler annat afseende kan hafva fördel af sakens olika utgång.
Mötespassevolansen, ifrån att vara ett uteslutande onus för Rotehållarne, öfvertogs äfven af öfriga skattdragande, ansågos icke de af Rikets Ständers medlemmar, hvilka voro Rotehållare, jäfvige att deltaga i detta beslut, vare sig inom Riks-Stånden eller inom Utskott- Då beloppet af den afgift, som inom en socken skall, enligt Folkskoleförfattningen, af hvarje mantalsskrifven person utgöras, inom * Sockenstämma bestämmas, anses icke de af socknens ledamöter, hvilka äro fastighetsegare, jäfvige att uti beslutet deltaga, derföre att de ega fastighet och att det större eller mindre belopp, hvilket de af fastigheterna komma att utgöra, blifver beroende af den större eller mindre summa, som genom den förstnämnda afgiftcm utgår.
Då på allmän Rådstuga bestämmes om sältet för utgörande af någon viss ärlig summa, hvilken till en stads allmänna behof skall utgöras af både fastighetsegare och rörelseidkaude personer, förnekas icke den, som är både fastighetsegare och rörelseidkande att deltaga i beslutet, ehuru det belopp, som för rörelsen utgår, verkar på den afgift, som af fastigheten skall utgöras, och således på visst sätt kan anses minska fastighetens varde.
Häraf synes tydligt, att hvad man kallar jäf icke förekommer uti allmänna frågor, uti hvilka tvärtom det är antaget, att just de, som uti hvarje förekommande fråga äro de mest intresserade, böra derom besluta.
Hvad nu särskildt angår Utskottets egentliga förslag, så förekommer dervid, att det icke skyddar ömsesidig rätt.
Utskottet har nemligen väl föreslagit, att fastighetsegare icke, på grund af skatt för löneinkomst eller rörelse, må rösta ibland icke-fastighetsegare vid fråga om öfver 11 yttning till större eller mindre del af onera på de sednare, men har icke sagt, att icke—fastighetsegare icke, på grund af skatt för fastighet, må rösta ibland fastighetsegare vid fråga om öfverllyttning • af onera på de sistnämnde.
Det jäf, som Utskottet ansett förekomma i ena fallet, förekommer likväl otvifvelaktigt, om det skall anses såsom jäf, äfven i det andra.
Riktigheten deraf, alt förhållandena i detta afseende måste vara ömsesidiga, torde 4 Allm.
Be sv.- o. Ekon.
Utskottets Utlåtande, JW 69 af ingen förnekas; men då visar sig ännu klarare, oriktigheten af förslaget, att en person, som år både fastighetsegare och rörelseidkare, icke skulle få rösta i endera förhållandet derföre att han hörer till det andra, ty då skulle de, som äro i båda dessa förhållanden, och hvilka just derföre sannolikt äro de förmögnaste inom samhället, icke kunna få rösta i någotdera fallet, utan vara från all rösträtt uteslutna, utom i de frågor, hvilka gemensamt rörde fastighetsegare och rörelseidkare och der deras intressen icke kunde stå i strid med hvarandra, hvilket förmodligen ingen torde anse riktigt.
För min del anser jag att, uti allmänna frågor, hvar och en måste 'vara berättigad att, med den rösträtt, som för ett visst intresse är honom tillerkänd, skydda detta intresse, oberoende af de andra intressen han kan ega och som med det förra kunna stå i strid, och tror aldraminst att, uti den fråga som här särskildt är före, någon olägenhet är att befara af det nu gällande stadgandet, då genom den mängd af löntagare, som finnas inom Stockholms stad, antalet och rösträttigheten hos dem, som icke tillika äro fastighetsegare, säkerligen betydligt öfverväger deras, som ega rösträtt för både fastighet och rörelse eller löneinkomst.
Om i öfrigt persouer, som ega rösträtt, icke inställa sig vid Socknestämmorua och icke begagna sin rätt, kan sådant icke blifva något skäl för lagstiftaren att frångå lagstiftningens rättsgrunder; det enskilda intresset skall snart lära hvar och en att bevaka sina rättigheter.
På dessa skäl har jag trott Utskottets yttrande böra blifva: att Utskottet icke ansett motionen böra föranleda till någon åtgärd.
Uti denna reservation instämde Herr Grefve Björnstjerna, C. M. t., Herr Friherre Åkerhjelm, H. S. K., och Herr Friherre af Ugglas, K. G., Herr Doktor Björling samt Herr Sundström.
J\o 69.
Ank. till Exp.-Utskottet den 26 Mars 1851, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckta motioner om ändringar och förklaring af Kongl.
Förordningen om sockenstämmor i riket, af den 29 Augusti 1843.
De motioner, rörande omförrnälde nådiga förordning, hvilka Utskottet fått till handläggning emottaga, hafva blifvit väckta Allm.
Bett,- o. Ekon.-Utskottets Utlåtande, Jtä 69. 5 hos Högvördiga Presteståndet af herr doktor Grafström; hos Vällofliga Borgareståndet af herr Nordvall, samt hos Hedervärda Bondeståndet af Biksdagsmännen Pehr Bengtsson från Calmar län, och Tobias Lind från Götheborgs och Bohus län.
Som dessa motioner alla röra samma författning, har Utskottet ansett lämpligast att upptaga dem i ett gemensamt utlåtande, men då de i öfrigt sins emellan icke hafva vidare sammanhang, har Utskottet derjemte, för att göra utlåtandet mera kort och lätt öfverskådligt, beslutat uppställa detsamma sålunda, att hvarje motion serskildt upptages och yttrandet deröfver införes omedelbarligen efter redogörelsen för motionens innehåll. l:o.
Herr Doktor Graf ströms motion.
Motionären har anfort, att, genom stadgandet, »det pastor i församlingen, claier den hans ställe förestår, skall vara ordförande i sockenstämma,» pastor vore inkastad i en verkningskrets, mången gång främmande för hans egentliga embetsgöromål.
Ofta hände det alt han från kyrkan, från predikstolen och nattvardsbordet måste genast öfvergå till sockenstämma, till de mest verldsliga kommunala ärenden, visserligen nödvändiga och nyttiga, men alltför mycket stridande mot de andliga förrättningar, han nyss förut förehaft.
Utom det störande i denna öfvergång och att en dyrbar tid för prestens egentliga kall sålunda ginge förlorad, förekom i afseende härå, att fall kunde inträffa, då det till och med vore stri dande mot eljest öflig lag, eller åtminstone mot grannlagenheten, att pastor förde ordet i sockenstämma, och deltoge i dess öfverläggningar, såsom då frågor uppstodo om nybyggnad, reparation eller dylikt å prestgårdens lägenheter eller om pastors < löneinkomster; och sorn författningen icke stadgade något för det fall, att pastor vore ensam prest i församlingen, har motionären föreslagit det tillägg till 7 § uti ifrågavarande Kongl, förordning-, »att pastor må ega till ordförande i sockenstänw »ma utse annan dertill skicklig person, som i hans ställe, och på hans ansvar leader förhandliugarne, när pastor är hindrad att sammankomsten öfvervara.»
Uti denna motion har herr biskop Bergman instämt.
Förslag i enahanda syftning, som förevarande, har äfven vid förliden riksdag varit framstiilldt, men biel' då, på tillstyrkan af Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet (se betänkande N:o 59) utaf samtliga riksstånden afslaget. livad nu väckta förslaget härom angår, får Utskottet yttra, att då det, enligt Utskottets tanka, skulle vara af liera skäl olämpligt och kunna leda till betänkliga följder, att ordförandeskapet i sockenstämma ulöfvas på kyrkoherdens an - 6 Allm. Besv.- o. Eicon.-Utskottets Ullålande, Jt? 69. svar af annan person, samt dertill kommer, att det fall, för hvilket det föreslagna tillagget skulle erfordras, eller att kyrkoherden är ensam prest i församlingen, högst sällan torde förekomma, anser Utskottet sig böra afstyrka all åtgärd i anledning af denna motion. 2:o. Herr Nordvalls motion.
Uti denna motion har till en början blifvit anmärkt, att landsbygden och städerne utom Stockholm uti ifrågavarande förordning olämpligen blifvit inbegripne under gemensamma föreskrifter, och att, om behörig skilnad emellan städerne och landet i detta afseende blifvit iakttagen, icke blott mera fullständighet och tydlighet i förordningens ordnmgsstadganden, utan äfven mera rättvisa uti beskattningsgrunderne skulle kunnat vinnas.
Hvad, som uti författningen, enligt motionärens mening, i främsta rummet ådroge sig uppmärksamhet, vöre stadgandet i 5 § 3 morn., att i stad röstas för fastighetsvärde af 2,000 R:dr, lika som för 10 R:drs bevillning.
Detta stadgande bildade ett undantag från den för rösträtts utöfvande vid sockenstämma i stad i allmänhet antagne grund, nemligen bevillning efter 2:dra Artikeln.