Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bondeståndet ingifvet och till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets handläggning remitteradt memorial, har riksdagsmannen Petter Jönsson från Jönköpings län erinrat, att, ehuru Rikets Ständer redan vid 1823 års riksdag gillat ett af vettenskapsmän uppgjordt förslag till författning 8 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 34. rörande mått, mål och vigt, hade detta förslag, hvilket sedermera vid flera riksdagar utgjort föremål för Rikets Ständers öfverläggningar, likväl ännu icke kommit till verkställighet; hvarföre motionären, med afseende å en af behofvet högt påkallad förändring af de uti riket bruklige vigter, föreslagit, att den nya stadgan, j hvad den rörer vigten, måtte genast taga sin början, utan någon förändring af den nu befintliga viktualie-vigten, hvilken borde begagnas vid uppvägande af alla varor, af hvad slag det vara må.
Med anledning häraf får Utskottet upplysa, att, då frågan om antagande till efterlefnad af det vid 1823 års riksdag godkända förslag till författning rörande rikets mått, mål och vigt vid 1844 och 1845 årens riksdag sednast förevar, Rikets Ständer i underdånighet hos Kongl. Maj.t anhöllo, att, sedan den handbok uti ifrågavarande ämne, hvilken Vetenskaps-aka demien fått sig uppdraget att utarbeta, blifvit färdig, Kongl.
Maj: t täcktes anbefalla vederbörande, att undervisning i folkskolorna måtte meddelas uti det nya, på decimalräkningen grundade, systemet för mått, mål och vigt, samt att, så snart någon allmännare kännedom derom kunde anses vara spridd, Kongl. Maj:t täcktes låta utfärda nådig författning om det nya systemets antagande till efterlefnad från den tid, Kongl. Maj:t funne lämpligast att bestämma.
Enligt hvad till Utskottets kännedom kommit, har ofvan omförmälda handbok nyligen från trycket utkommit, för att oförtöfvadt till folkskolorna i riket utdelas; hvarjemte Kongl. Maj:t i nådig proposition till Rikets Ständer af den 20
December sistlidet år, angående serskilda jemkningar uti det antagna myntsystemet, tillkännagifvit
Sig vara sinnad att inom en icke aflägsen tidpunkt bringa det nya systemet för mått, mål och vigt i verkställighet.
Vid sådant förhållande, och ehuru Utskottet, lika med motionären, inser behofvet af den åsyftade förenklingen i de för närvarande brukliga flerfaldiga vigterna, anser Utskottet likväl en partiell förändring i afseende å vigten nu icke böra vidtagas, utan dermed lämpligast böra uppskjutas tills densamma, i sammanhang med det förestående antagandet af det nya systemet för mått, mål och vigt i sin helhet, kan ega rum; hvadan Utskottet tillstyrker, att riksdagsmannen Petter Jönssons ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
N:o 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-1 Is kottets Memorialer, Niis 35 och 36. D l:o ;s.j Ank. till Exp.-Utsk. den 26 Febr., kl. 1 e. m.
Af enior ial, i anledning af ålerremiss utaf Utskottets Utlåtande, N:o 5.
Det af Utskottet ander ofvanstående nummer afgifne utlåtande, i anledning af väckt fråga om indragning af så kallade ordonancer hos befälet vid Kongl. Maj;ts flotta, har väl af Hederv.
Bondeståndet blifvit återremitterad!, men som de öfriga Riksstånden detsamma bifallit, kan återremissen icke föranleda till någon Utskottets vida re åtgärd.
\:o 36* Ank. lill Exp.-Utsk. d. 26 Febr., kl. 1 e. mv Jfemorial, i anledning af åter remiss af Betänkandet, N:o 6.
Bondeståndet har återremitterat Utskottets betänkande, N:o 6, i anledning af väckt fråga om upphörande af rättighet för Riksmarskalksembelet att reqvirera båtsmän, men som de öfriga riksstånden betänkandet bifallit, kan återremissen icke föranleda till någon Utskottets vidare åtgärd.
Bt/i. till B.
Prof. 1847 och 1848. 8 Sami. 7 Haft. 2 10 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-ilskottets Memorial, N:o 37.
Ao 37.
Anie. till Exp.-Ulsk. d. 26 Febr., kl. 1 e. m.
Memorial, i anledning af återremis utaf Utlåtandet, N;o 7. Frän Hederv.
Bonde-ståndet har förenämnde utlåtande, angående utfärdande af förbud emot marinsoldaters permittering, m. m., blifvit till Utskottet återremitteradt, i anledning af deremot gjorda anmärkningar; men som utlåtandet, enligt ankomne protokolls-utdrag, är bifallet af de öfrige Riks-stånden den 2 innevarande månad, anser Utskottet, jemlikt 75 § Riksdags-ordningen, frågan vara afgjord och återremissen således icke kunna föranleda till någon Utskottets åtgärd.
STOCKHOLM. Östlund &
Berling, 1848.
Betänkande, N:o 38.
1 Arik. till Exp.-Ulsli. den 29 Febr., kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt fråga om Bibel-kommissionens upplösande.
Genom remiss från det Högv.
Presteståndet har Utskottet fatt emottaga en motion af herr kontraktsprosten, professoren H. G.
Lindgren, hvari han har åberopat den lika allmänt kända, som erkända sanning, att den öfversättning af Bibeln, som ännu är inom den svenska kyrkan gällande, så mästerlig den än med skäl må anses för den tid, då den åvägabragtes, dock är med bristfälligheter behäftad, ehvad man afser dess förhållande till originalet eller till vårt nuvarande språkbruks fordringar.
Motionären har vidare anfört:
Tre århundradens trägna forskningar så i linqvistiskt som archeologiskt hänseende hafva icke kunnat undgå att sprida ljus öfver åtskilliga vid Luthers tid dunkla, af honom och hans samtida oförstådda eller missförstådda ställen, och modersmålets under denna tid vunna utbildning har gjort månget i 1541 års bibelöfversättning förekommande uttryck antingen anstötligt eller otydligt för ett yngre slägte.
Att åstadkomma en förbättrad, mot tidens litterära tillgångar och modersmålets förändrade skick svarande, tolkning af våra heliga religions-urkunder, hade derföre länge varit föremål för Regerings och Ständers omtanka, och redan år 1772 hade Konung Gustaf den 3:dje uppdragit åt en kommission af 20 sakkunnige män att, efter ett utfärdadt reglemente, ombesörja en ny bibelöfversättning.
En sådan hade också utkommit, såsom frukt af kommissionens sextonåriga verksamhet, och blifvit fulländad år 1788, men funnits så föga tillfredsställande, att den ej kunde för kyrkans behof antagas.
Emellertid hade kommissionen fortgått med förnyad oktroy, och fortgår ännu i dag, utan att efter 1788 hafva mägtat framlägga ens något förslag till ny tolkning af bibeln i dess helhet.
Nya öfversättningsförsök af hela det nya testamentet, äfvensom af serskilda böcker i det gamla, hade visserligen, genom kommissionens åtgärd sedan den tiden, sett dagen; men öfversätlningsförsöket af nya testamentet var sådant, att det, lyckligtvis, vid 1815 års riksdag, underkändes; och hvad de efter år 1834 af kommissionen utgifna försöken till tolkning af åtskilliga böcker i gamla testamentet anginge, så torde väl om deras olämplighet för ändamålet de sakkunnige icke vara af delade tankar.
Bih. till B. S. Prof. 1847 <§’ 1848. 8 Sami. 8 Haft. 1 2 Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 38.
Sådan hade till denna dag frukten varit af den 75-åriga kommissionens verk samhet!
Det kunde invändas, att, om de män, som tillförene varit ledamöter i kommissionen, misslyckats i sina bemödanden, så vore deraf icke en följd, att ej framtiden kan gifva bättre resultater.
På denna förhoppning hade nu kommissionens fortvaro under 3/4 sekel hvilat, och hvarje ny uppsättning af ledamöter hade vid sig fästat nationens alltjemt svikna förväntan om snar lösning af det förelagda problemet.
Men en sådan förhoppning hyste lika litet motionären, som många andra; han trodde lika litet på behofvet af en ny bibel-öfversättning för kyrkan, som pä möjligheten att, till församlingens och religionens sannskyldiga båtnad, åvägabringa en sådan, hvarken på den väg, som hitintills blifvit för ändamålet beträdd, genom ärendets uppdragande åt en kommitté, eller ens på någon annan; och för denna sin öfvertygelse har motionären anfört följande skäl:
Ehuru han redan medgifvit, det vår nu gällande kyrko-bibel vore med brist fälligheter behäftad, så måste han likväl ogilla och bestrida behofvet af en ny bibeltolkning.
Bristfälligheterna i vår gamla kyrko-bibel voro ej af så väsendtlig beskaffenhet, att dess utbyte mot en ny är alldeles oundgängligt, och de väntade förde larne af en ny öfversättning skulle, i motionärens tanka, hvarken öfverväga eller ens motväga de öfverklagade olägenheterna hos den gamla.
Man klandrar den sednare derför, att den skall vara, på många ställen, så mörk och dunkel, att den knappast lemnar någon klar mening, och felet skjutes på tolkningens origtighet; men detta klander röjer, i de flesta fall, okunnighet eller otro, ty utan en vidlyftig exegetisk apparat och utan andeligt sinne blifver hvarje bibel-öfversättning mörk och svårfattlig.
Deremot och för den, som eger erforderlig kännedom om alla de politiska, historiska, lokala och psychologiska förhållanden, hvarpå det mörka stället hänsyftar, skall detta framstå i en ny dager, der ej, såsom mångenstädes i bibeln, så på original-språken, som i hvarje öfverflvttning deraf till annat tungomål, skälet för svårfattligheten blifver likartadt med det, som hindrar det obeväpnade ögat att genomskåda hafvets barm, eller solens eldklot, och således är att söka antingen i förnuftets inskränkthet eller i hjertats otillgänglighet för Guds
Andes nådevcrkningar; ty ännu har ingen, som med allvarligt nit och sann kristlig ödmjukhet forskade i Gudaordet, sådant det ligger för oss i sin trehundraåriga svenska drägt, hörts klaga öfver dess otillräcklighet för näringen af andeligt lif.
Med det nu anförda har dock motionären ingalunda velat hafva nekat, att icke bibel-ställen finnas, som skulle kunna rigtigare tolkas, än i Lutherska öfversättningen skett, och så, att de närmare återgåfve originalets med säkerhet kända mening.
Men vinsten af de möjliga rättelserna kunde ej öfverväga den oro, som af de gjorda förändringarne ovilkorligen skulle inom kyrkan framkallas; och motionären har här - Allm.
Betänkande, iV.-o 38. 3 vid åberopat erfarenheten af den ovilja, med hvilken den nya psalmboken vid dess första utgifvande mångenstädes möttes, samt att ännu menigheter finnas, som enständigt yrka på återinförandet af den gamla, ehuru förändringen och utbytet der gällde och gäller blott ett ofullkomligt menniskoverk.
Man kunde invända, att förhållandet vore detsamma med en ny bibelöfversättning, enär frågan der är, ej om förändring af den heliga urtexten, utan endast om dess förbättrade uttydning på vårt tungomål; men som motionären ansett det vara overkställbart, att, för oupplysta menigheter, hvilka från barnaåren varit vana att i sin bibel, sådan den nu är på svenska affattad, vörda det omedelbarligen från himlen nedsända, ovanskliga, af alla menniskomeningar oberoende Guda-ordet, göra förhållandet rätt fattligt emellan ett original och en dess version, och möjligheten af olika tolkningar, utan afsigtligt bedrägeri hos endera öfversättaren, på något sätt begriplig; så har han ej kunnat skilja sig från den öfvertygelse, att påbudet om en ny bibelöfversättnings antagande skulle medföra ungefär samma skakningar inom kyrkan som påbudet om skyldigheten alt tro på en ny Gud.
Då motionären, på ofvan anförde skäl, väl funnit sig icke blott böra jäfva behofvet af en ny bibelöfversättning för vår kyrka, utan också yttra sin innerliga öfvertygelse, att påbudet om antagandet af en sådan skulle medföra för kyrkan och samhället ytterst betänkliga vådor, har han förmält sig dock vara långt ifrån att bestrida vigten af en varsam revision af 1541 års öfversättning, hvilken han deremot ansett vara af tidens kraf påkallad; men han har derjemte uttryckt den önskan, att denna revision måtte verkställas med så lätt hand, att den inskränkte sina åtgärder endast till rättande af det någon gång i uttrycket, vare sig genom val af något enstaka ord, anstötliga, eller, genom archaism i kasual-ändelsen, alltför släpiga, och till meddelande af nödtorftiga, korta, från all slags lärdomsståt fria, upplysningar och förklaringar i under texten anbragte noter.
Utan anspråk att vara en ny, eller ens en omarbetad, version, borde den så reviderade bibel-upplagan promulgeras, såsom en normal-upplaga för alla framdeles af trycket utkommande bibel-editioner, och dess antagande öfverlåtas åt tidens säkert, om än småningom, verkande magt.
Men ej åt en kommitté med flera sins emellan i detaljfrågor alltid dissentierande ledamöter, utan åt en enda man med stadgad auktoritet inom svenska kyrkan, har motionären ansett denna revision böra uppdragas, hvilken måhända redan till nästa riksdag skulle kunna vara färdig att till Preste-ståndets granskning, Ständernas gillande och Konungens sanktion framläggas, helst om åt den man, som af Konungen erhölle det vigtiga uppdraget, tjenstledighet från andra embetsbestyr för ändamålet tills vidare beviljades, då den vikarie, som under tiden den tjenstlediges k Allm.
Betänkande, N:o 38. embete bestridde, kunde aflönas med något lämpligt anslag, af nuvarande bibelkommissionens icke obetydliga kassa.
På de i det föregående uppgifna grunder har motionären föreslagit, att Rikets Ständer ville till Kongl. Maj:t ingå med en underdånig anhållan, att nuvarande bibelkommission måtte upplösas, och förtroendet, icke att utarbeta en ny bibel-öfversättning, men att nödtorfteligen och med yttersta varsamhet revidera vår gamla, nu gällande, uppdragas, ju förr, desto heldre, åt någon, för lärdom, smak och kristligt sinnelag aktad och vördad man inom kyrkan, i hvilket afseende motionären förslagsvis uppgifvit en af nu varande bibelkommissionens ledamöter, professoren, herr doktor E. A. Knös i Upsala.
Slutligen och för den händelse, att motionen i hufvudsaken vunne afseende, är hemställdt, att nuvarande bibelkommissions kassa, som, vid början af år 1845, utgjordes af 29,181 r:dr 8 sk. b:ko, borde till statsverket ingå och der för bibelarbetet tills vidare reserveras; och torde hvad, som deraf sedan kommer att återstå, få anslås till något annat för kyrkan vigtigt ändamål, t. ex. ecklesiastikverket i Lappmarken, eller något likartadt.
Förestående motion har, vid föredragningen den 8 sistlidne December i Presteståndet, föranledt herr Erke-biskopen att meddela åtskilliga upplysningar, beträffande så väl bibelkommissionens verksamhet, som den under dess förvaltning ställda kassa, hvaraf, bland annat, inhemtades, att denna bildats, dels derigenom, att, på grund af ett Rikets Ständers beslut, af alla kyrkors i riket behållna kapitaler med vissa undantag erlades en procent för år 1773 och för de öfrige följande åren en half procent, hvilken mer eller mindre ordentligt utgick ända till år 1785, dels genom åtskilliga betydliga frivilliga gåfvor, såsom af Rikets Ständers Rank 3000 daler kopparmynt, af Upsala Akademi en lika summa och af städerne i Vesterbotten 520 daler kopparmynt, m. fl.; samt att afkastningen af dessa, under kommissionens förvaltning ställda, medel användts till inköp af böcker, nödiga lösörens anskaffning, arfvoden, samt till resepenningar och dagtraktamenten, hvilka likväl numera upphört, sedan alla ledamöterne finnas på ett ställe.
Desse, till antalet 3, hafva hvardera ett årligt arfvode af 200 r:dr b:ko och sekreteraren, som förer räkenskaperne, 500 r:dr samma mynt; men herr Erkebiskopen, såsom ordförande, uppbär icke något arfvode.
Härförutan har ett anförande blifvit i ämnet afgifvet af herr doktor Säwe; både motionen samt yttranderne i anledning deraf, hafva härefter blifvit till förberedande handläggning öfverlemnade till Ståndets Ecklesiastika utskotts Pastoral-afdelning.
Dess utlåtande, som hos Ståndet föredrogs den 22 i ofvannämnde månad, har jemte de öfriga remisshandlingarne sedermera kommit Utskottet tillhanda, och är hufvudsakligen af följande innehåll:
Besvärs- och Ekon.-Utsk. Betänkande, N-o 38.
5 Pastoral-afdelningen hade ansett sig företrädesvis böra upptaga de frågor af kyrklig och vetenskaplig beskaffenhet, som i förslaget förekomma, hvarefter de delar af ämnet, som vore af en mera ekonomisk natur, kunde blifva föremål för serskildt betraktande.
Till de förstnämnda frågorna räknade afdelningen förnämligast dem, huru en för vår kyrka önskvärd bibel-öfversättning bör vara beskaffad.
I sina föreställningar härom hade afdelningen befunnit sig i full öfverensstämmelse med motionären.
Afdelningen hade nemligen trott sig böra skilja mellan en kyrka, som saknar, och en kyrka, som eger en icke blott auktoriserad, utan äfven med kärlek omfattad och med välsignelse begagnad bibel på modersmålet.
Blott för den förra kyrkan borde en rent af ny bibel-öfversättning komma i fråga.
Den sednare hade i sin gamla Bibel en alltför stor skatt, att dess utbytande borde försökas.
Då den svenska kyrkan är af detta sednare slaget, blefve tillämpningen af det sagda icke svår.
Afdelningen vore således med motionären ense derom, att en alldeles ny omarbetning af bibel-öfversättningen för oss hade i flera hänseenden de största betänkligheter och således icke borde eftersträfvas, icke ens i det fall, att det nya, som kunde erhållas, egde ett eller annat företräde framför det gamla.
I sammanhang härmed och då afdelningen, lika med motionären, insåge, att vetenskapen i vår tid kunde åstadkomma något bättre, än den för 300 år sedan förmådde, måste det väl erkännas, att ett förändrande af den gällande bibel-öfversättningen mera borde utgöras af en revision än af ett omarbetande, och således verkställas, såsom motionären önskat, med en mycket lätt hand.
Men afdelningen hade dock härvid anmärkt, att den hand, som företager förändringarne, bör icke blott vara lätt, utan äfven säker, och att det icke är för ändamålet nog, att handen, såsom motionären säger, är ”så lätt, att den inskränker sina åtgärder endast till rättande af det någon gång i uttrycket, vare sig genom valet af något enstaka ord ”anstötliga, eller genom archaism i casual-ändelserna alltför släpiga, samt till meddelande af nödtorftiga korta, från all slags lärdomsståt fria upplysningar och förkla”ringar i under texten anbragta noter”.
Dessa noter hade afdelningen ansett icke sakna sina betänkligheter, och dessutom trott, att revisionen borde gå något djupare än till de antydda rättelserna.
Afdelningen hade redan uttryckt sin åsigt, att den reviderande måste hafva sin uppmärksamhet fästad på den gällande öfversättningen; men afdelningen ansåge äfven såsom högst vigtigt, att en lika stor uppmärksamhet fåstades på originalet.
— Trohet mot detta måste anses såsom den reviderandes första pligt $ troheten mot den gällande öfversättningen kunde icke komma högre än i andra rummet.
Den skulle blifva ett fel, om den icke vore troheten mot originalet underordnad.
Att föreskrifva något vidare, vore måhända otjen - 6 Allm.
Betänkande, N:o 38. ligt, då den större eller mindre framgången vid utförandet naturligtvis berodde på den efter dessa liufvudgrundsatscr reviderandes individuella insigter och gåfvor.
Den fråga, som derefter förekom, vore den, huruvida ett så beskaffadt öfversättningsarbete borde verkställas af en enda person eller anförtros åt flera.
Motionären hade talat för den förra meningen, samt understödt densamma med flera skäl.
Verkstäldt af en person, kunde arbetet erhålla en större enhet och helgjutenhet; och om åt den person, som komme att öfvertaga det, ledighet från andra åligganden bereddes, så kunde arbetet skyndsammare blifva färdigt, än om flera, alla upptagna af andra mer eller mindre trägna göromål, deri skulle deltaga.
Men dessa fördelar motvägdes af faror.
Enheten kunde lätt blifva ensidighet, och skyndsamheten lätt åstadkomma ett hastverk.
Den sednare torde dessutom icke i en rätt hög grad vara erforderlig i en kyrka, hvilken, såsom vår, på sitt modersmål eger en mycket god bibel-öfversättning.
Den svenska bibeln hade redan i trehundrade år varit en rik källa till kristlig uppbyggelse; — att den ännu någon tid kan vara det, och att således ingen stor fara vore för handen derigenom, att revisionsarbetet icke brådstörtas, vore en tanke, hvari motionären och afdelningen med hvarandra instämde; men derjemte hade afdelningen, ledd af det begrepp, den bildat sig om arbetets vidlyftighet och svårighet ansett sig böra öfvergå till den mening, att flera i insigter och gåfvor bepröfvade och i hufvudgrundsatser sammanstämmande män bättre skulle kunna utföra arbetet än en enda.
Då, såsom afdelningen förmenade, hvarje ord måste noga vägas, icke blott på den nu gällande öfversättningens, utan ock på originalets vågskål, och då en enda mans krafter svårligen kunde härtill vara tillräckliga, eller, om de ock för en eller annan del af bibeln vore det, knappast under hela arbetet kunde det förblifva, så gåfve utan tvifvel en förening af flere personer en större säkerhet för ett godt arbete, än som kunde påräknas, om det anförtroddes ät en enda.
Deraf, att de arbetande voro flera, följde icke, att besluten skulle lattas efter pluralitets-beräkning, som den ena gången kunde utfalla på ett, den andra på ett annat sätt.
Afdelningen hade härvid tänkt sig män med grundliga kunskaper och med likstämmighet i hufvudåsigterna.
Bland sådane män plägade skäl göra sig gällande; de kunde öfvervinna hvarandra på annat sätt, än genom votering; och i deras gemensamma sysselsättning med arbetet, efter den ordning, som de sinsemellan kunde finna vara den tjenligaste, hade man en större förhoppning, att alla arbetets svårigheter skulle blifva upptäckta och afhulpna, än om blott en enda arbetade; och det vore väl också af dessa anledningar, som bibel-öfversättningsarbete, så väl det för kyrkans behof, sorn det i mera enskildt vetenskapligt intresse företagna, nästan alltjemt blifvit besörjdt genom föreningar.
På dessa allmänna skäl, hade afdelningen ansett sig icke kunna instämma i motionärens förslag om den svenska bibel-kommissionens upplösande.
Denna kommission vore en så beskaffad förening, att man af densamma egde att vänta sig fullbordande af det arbete, som önskades.
Den utgjordes af få, men utmärkte män, alla på ett ställe samlade och således i stånd att beqvämligt med hvarandra öfverlägga.
Deras arbete leddes af en man, hvars nit och kärlek för den svenska kyrkan vore likaså obestridda, som hans insigter.
Till kommissionen hörde också den man, åt hvilken, efter motionärens förmenande, hela arbetet skulle kunna anförtros.
Denne man, hvars förtjenster afdelningen uppskattade lika med motionären, hade således fullt tillfälle att på arbetet använda all sin förmåga, utan att det derföre ensamt vore lagdt på honom, och blcfve en börda, hvilken han måhända icke vore hågad att emottaga.
Kommissionens ordförande hade upplyst, att arbetet dels verkställdes på ett sätt, som öfverensstämmer icke mindre med motionärens än med afdelningens åsigter, och dels vore mera en revision, än en ny öfversättning.
Redan i den år 1773 utfärdade instruktionen, hade det blifvit bibel-kommissionen ålagdt ”att hafva ”till ögonmärke att i det mesta, som görligt är, och så vidt som den svenska gam”la version icke går ifrån sensu literali i texten, densamma bibehålla”, och man kunde väl vara förvissad, att denna föreskrift varder iakttagen.
Deraf att intet fulländadt arbete ännu af kommissionen blifvit utgifvet, borde icke slutas för mycket.
Den hade näppeligen, förr än i de sednare tiderna, varit på ett fullkomligen tjcnligt sätt sammansatt.
Men lika litet som denna anmärkning syftade derhän att kasta skugga på de förtjente män, som tillförene varit ledamöter i kommissionen, •— deras misstag behöfdes kanhända för det hättre, som erfordrades och vore, i likhet med andra misstag, en god skola för efterkommande, — lika mycket måste afdelningen vidhålla den gjorda anmärkningen, för att dermed angifva grunden för sin öfvertygelse, att ganska mycket vore att vänta af den nuvarande bibel-kommissionen, och att dess upplösande icke borde tillstyrkas.
Under öfvervägande af dessa ämnen hade afdelningen erkänt sannolikheten deraf, att, utom bibel-kommissionen, krafter kunde Annas, hvilka för det åsyftade ändamålet borde tagas i anspråk.
I händelse denna mening skulle delas af kommissionen, hvilken, efter afdelningens förmenande, borde ensam hafva hela ledningen af arbetet i s ina händer, funne sig kommissionen utan svårighet iståndsatt att, genom utfärdade uppmaningar och utfäst belöning för sådant arbete, som af kommissionen kunde godkännas, eller på annat lämpligt sätt föranleda kyrkans och den bibliska litteraturens vänner att, genom insända bidrag, medverka till det önskade arbetets fulländning. 8 Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 38.