Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vistandet uti en landsort föranleder för öfrigt icke någon särdeles utveckling af förmågan att ordna som sig bör hvad man vet; ej heller tillförlitlig* kännedomen af de rådande, eller om jag må så säga, stämplade åsigterne*
Man nödgas der leta sig fram till dem, som göra sig gällande på stället» oftast i strid med de i hufvudstaden antagne.
Uti mina föregående Femårs'
Berättelser har jag mera vidlyftigt än jag måhända bort, upptagit förhållande1 innom Länet i allmänhet och uti få hänseenden har det förändrat sig; * anseende hvartill, förevarande berättelse icke kan komma att blifva så omständlig som de föregående, enär jag bordt undvika att återupprepa hvad de innehålla.
Af Tabellerne vågar jag dessutom ej draga bestämda slutsatser, ehuru jag anser de nu lemnade så tillförlitliga som de kunna vara* Om Eder Kongl. Maj:t
Sig alla de anspråk mango* och gjordt på Länsstyrelsernas verksamhet, så torde äfven Nådigst öfverse* dermed, att icke alltid omsorgsfullt utarbetade Statsekonomiska afhandlifl' gar kunna presteras.
Att anspråkslöst redogöra för verkligt förhållande!» är egentligen vår sak.
Huruvida våra framställningar bestå all pröfning» är något som vi icke ens kunna hoppas; men vi tro dock alt en fördom*' fri granskning af sak skola de alltid tåla, och angille förhållanden, här 1 orien åtminstone, icke jufvas.
Den beskrifning härom, som min förra Femårs-Berättelse innefa^al*# har jag icke något att tillägga.
Till förbättrande af Länets naturliga beskaffenhet äro under de 61® förflutna fem åren på enskildta jordbrukares bekostnad mångå kärr oc1 mossar upptagne och odlade, äfvensom en mindre sjö inom öfra Ullerud^ socken, Abbortjern benämnd, blifvit alldeles aftappad, samt eu redan längre tid tillbaka påtänkt sänkning af Sjöarne Norra och Södra Styen Verkställd.
För att åt den utefter gränsbandet emot Norrige boende Finn-allmoge, som mäst var lidande genom i83o års missväxt, bereda arbetsförtjenst i dess hembygd under i S31 års sommar, samt såmedelst lemna denna allmoge tillfälle att då förvärfva sig födan utan tiggeri och utvandringar, täcktes Eders Kongl. Majit, uppå min derom gjorde underdåniga anhållan, i Maji månad sistnämnde år, anslå till min disposition 5,ooo Ridt’ Banco af Allmänna medel, för att, som jag i underdånighet föreslagit, användas dels till mossars utdikande på Finnskogen, dels till öppnande af en commuDicationsväg emellan de inom Elfvedahls Härads Finnbyggd inrättade aine nya Capellförsamlingar och dels till Tjärubränningens befrämjande i dessa trakter.
Ehuru anstalter vidtogos, att på stället under arbetet tillhandahålla arbetarne säd och sill elter de billigaste priser, hvarföre sådana nödvändighetsvaror kunde der i orten anskaffas, och oagtadt Finnbyggdens innevånare bordt kunna inse, att resultaterne af de ifrågavarande aibetsforetagen skulle direct falla dem sjelfve till godo, begagnade de sig dock
Vida mindre af det sålunda dem erbjudna arbetet, än man kunnat förvänta.
Länets innebyggare som lidit af missväxten, den allmänna välgörenheten anropad om bistånd, och sedan Finnallmogen erfarit att sådant icke skedt förgäfves, fann mången sig bättre vid att utvandra och klaga sin nöd, samt af medlidandet taga rundeligen hvad de bebofde, än att hemma arbeta sig till ett knappt bröd; och att menniskor sorn snart sagt lefva för dagen, skulle afse fördelen som åtminstone mossdikningsarbetet i en framtid kunde för dem sjelfve medföra, var icke att begära.
Således, oagtadt de mäns kloka och nitiska bemödanden ör ändamålet, åt hvilka jag uppdragit att ordna och leda ifrågavarande arbeten, fortgick det icke mycket under 1831 års sommar, hvarken med vägarbetet eller mossdikningarne; men dessa arbeten fortsattes under påföljande åren 1832 och 1833, så att vägen emellan Norra och Södra Finnskoga-Capellerne till en längd af nära 3 mil nu mera är fullbordad, äfvensom några och femtio odlingsbara mossar, hvaraf en del långt tillförene varit genom liänets Hushållnings-Sällskaps föranstaltande nndersökté blifvit med diken försedde.
Om äfven ägarne af dessa mossar icke på lång tid förmå att odla dem, skall likväl vattnets afledande från de sidländta trakterne, verba förmånligt skördand å närbelägne åkrar, och med tiden blifver Mossjorden väl ock nyttig, Tjärubränningen har deremot icke haft någon framgång, hvartill möjligen någon ofullkomlighet i tillyerkningssättet torde vara egentliga or» saken.
På Grums och Näs Häraders gemensamma bekostnad har omläggning af ett vägstycke skedt å allmänna Landsvägen emellan Carlstad och linål' hvarigenom en högst besvärlig backe, Slottsbrobacken kallad, undvikits; och ehuru vägstycket var beläget helt och hållit inom Grums Härad, som bygg' nadsskyldigheten alltså ålåg, hafva dock Näs Häradsboer för att befrämja ett gagnelig! oell för det ena Häradet allt för mycket betungande företag! frivilligt åtagit sig att utgöra halfva kostnaden till omläggningen.
Den större vägomläggning inom Nordmarks och Gånbergs Härader, som, omnämnd i min förra Femårsberättelse, såsom påbörjad, är sedermera fullbordad, till synnerlig nytta för orten, emedan en mängd svåra backar derigenom kunnat förbigås.
Härmed har dock icke omtanken för förbättringar i denna del inom orten stannat, utan äfo flere nya väganlägg»ingar till lättnad för communicationerne emellan Nordmarks och Jösse Härader samt med Dahlsland och Norrige föreslagne, ehuru frågorne derom ännu bero på undersökning och pröfning.
Folkmängden i hela Länet, Städerne inberäknade, utgör, enligt Skattskrifningslängderne:
Skattskrefne män . . 4°>538.
Dito qvinnor . \2,106.
Befriade män . . 35,223.
Dito qvinnor . 35,796. 153,673.
Skattskrefne män . . 4r>°4°* Dito qvinnor . 42>6<38.
Befriade män . . 35,422.
Dito qvinnor * 35,631. -154»76r.
För &r i83o.
Skattskrifne män .
. 4I’^72- Dito qvinnor . 4^>23i, ^5?
Befriade män .
. 36,44^* Dito qvinnor . 36,42 1* — ‘157,670.
Skattskrifne män . . ^1,822.
Dito qvinnor .
43<420* Befriade män . . 36,744’ Dito qvinnor . 36,4.20. -158,406.
Skattskrifne män * • 4^,784.
Dito qvinnor . 44>‘4°’ Befriade män .
. 36,899- Dito qvinnor . 37,255. '161,078.
Medium häraf: SkaUskrefne män . . 4‘>55r.
Dito qvinnor . 43.“ 3* Befriade män . . 36, i4p* Dito qvinnor . 36,3o5.
Dä sednaste Femårs-BerätleTsen hada medium af rolk.nsmden är dä förflutna tiden utgjord. ,*5.3o8.
Nu finne, folkmängden J l,,8,o personer större.
Märil,gt är. alt fo koln,ogen orrsysslets Fögderi, som innesluter en betydlig del .t -Wermlands
En folkökning visat s,g s: edes har alte£'älsoti||sll.,det i orien icke der den ifrågavarande tiden‘ .‘”ilning är dock vida större än den här a Lid vant e ... n! i verke t .hvarmed Landshöfdingen icke tiar att göra, Upplag ^r^oclv^edo v isaria tulra^ summor, mera ti.lföriit.ige än dem. som 'id ^lÄr* “uti sednare Femärsf ovätte,sen sagtallt hvad jag egentligen trodde mig höra säga, rörande fragen örn eli eller verklig öfverbefolkning.
Ilar sedan blifvit .Ull detta ämne och tätt bär erfarit ömsom gillande, ömsom klan r Tolkning, samt genom anförde exempel från andra länder, sökt minska allmänna tillfredsställelsen öfver en hos oss tilltagande folkmängd.
Hvad jag i berörde afseende yttrat, tror jag mig kunna försvara, såsom grundad! på en ganska noga kännedom, åtminstone af förhållandet i Wermland.
Huruvida de gjorde slutsattserne hafva någon öfverensstämmelse med förhållandet uti andra orter, är en sak, som jag icke ens vid detta tillfälle vågar påstå; mig synes dock af hissa händelser, såsom vi vöre närmare de fall jag hade förutsatt, hvarifrån vi skulle kunna draga slutsattser, om icke för det hela, åtminstone för åtskilliga betydliga delar af kära Fäderneslandet, ty menniskoskaror, som sakna äfven under bördig3 är, fulla behofvet af födomedel, utgå icke nu endast från de vanlottade skogstrakterne, utan svälta, omgifna af de herrligaste sädesfällt.
Dell3 är också fallet uti de länder hvarifrån man mäst klagar öfven en öfver* befolkning, ehuru man icke der instänger menniskorna inom vissa be* stämda jordgränsor eller Tabell-columner.
Betraktas emedlertid förhållandet rent och fördomsfritt, gifves egentligen ingen anledning befar3 det vi såsom Stat hastigt skulle kunna hotas af en verklig öfverbefolk' wing, ehuru i vissa delar af
Riket ovedersägligen finnes ganska bestämd3 spår dertill, såsom en följd af Iocala omständigheter och äldre författningars inflytande.
Uti ett fritt land, der hvarje menniska har rättig' heten att försörja sig och således utrymme för verksamheten icke saknas, ej heller band blifvit lagde på industrien, eller framtvingade förhållanden uppstått som fordra skydd; är en öfverbefolkning lill och med under hög men jemn fördelad beskattning och efter hand rninskadt utrymme till jordägan en chimere.
Enligt Roms första agrariska lag, fick ju hvarje medborgare nöja sig med två Jugera, ungefärligen ett Svensk1 Tunneland.
Enligt den andra, tillkommen i Republikens början, odJ efterlefvad ganska länge,äfven hvad angick de eröfrade länderne, sam1 åberopad uti alla de sednare tvisterne inom samhället, kunde en R°" mersk Borgare icke äga mer än Sju Jugera, ungefärligen 3|:dels Tunt1' Iand; men sedan den samvetsgranna omsorg för gemensamma välståU' det der upphört, som föranledde, att en af Staten erbjuden belöning a 5o Jugera ädelt afslogs, såsom utgörande större lott än man lagligen kunde besitta, så blef efter hand stora rikedomar, i bredd med armod of' saken till inre skakningar och mångfalldiga bekymmer uti delta samhälle som flera andra.
Det blir alltid en dårskap, att i våra dagar tro sig kunna regenerera - . — *7 — rei^a samhällena genom en ny fördelning af gemensamma egendomen, ehuru satsen nyligen icke saknat förespråkare, äfvensom den, att genom gemensamt arbete för gemensam räkning och alla arfsanspråks upphäfvande; samhällena skulle kunna vinna en annan sällhet än den, som fordom vanns och nu äfven njutits i Paraguaij.
Det kan dock icke nekas, att ju majorater, obilliga arfslagar, samt arbetskrafternas reglementering, och industriens fortsäLlningsmässiga ligtning till vissa afsedda föremål, kan åstadkomma oförtjenta lidanden bland mängden, lill förmon för några få, och såmedelst uppväcka missnöjen och allmän obelåtenhet, som icke dämpas i längden genom palliativer; men vansklig! om icke vanvettigt blir det alltid, att vilja skyndsamt eller på en gång Upphäfva allt beståndande, och ej låta tiden i bredd med verksamma lagar, rigtade till ett bättre, verka hvad den kan och otvifvelaktigt gör, så vida denna mägliga kraft med uppmärksamhet följes, äfvensom händelserne den föranleder.
Icke var det endast skatternes belopp eller deras ejennia fördelning, som vållade Franska revolutionen, niell det, att jord icke kunde klyfvas mellan arftagare och besittas med äganderätt eller förvärfvas af alla som derå trodde sig kunna filina födan, jemte allmänt förtryck i näringsomsorgerne bidrog i synnerhet till denna vår tids inägtigaste catnstroph.
Sedermera timade händelser visar delta bestämdt, och alt följderne i dessa delar af revolutionen, oagtadt reactioner uti olika ligtningar just consoliderat densamma, samt skyddat vår tids Frankrike från lättig-taxor, i bredd med tilltagande industri-anläggningar, hvilka, jemte arfslagar åsyftade jordens bibehållande i få händer, skall förr elier sednare göra Englands olycka.
Ulalitarierne må der, med mera sans än S:t Simonister annorstädes, söka genom allmännare upplysning och på reformernes väg successive leda samhället till ett sundafe tillstånd, än det radicalismens fruktade läror antyder; faran okas dock, °msorgerna till trots, genom tillväxten af de sednare principernas bekännare, bland en befolkning, som icke äger något annat alt disponera 3n sysslolösa armar.
Det vill visserligen s}rnas som, då frågan endast är om födan eller lifsu ppehället, alla hade lika rätt uti begagnandet af den gemensamma jorden, hvilken en folkstam kallar sitt Fädernesland.
Satsen får dock icke dufvas för långt, och blir det icke heller någonsin utom vid stora statshvälfuingar.
Man medger vanligtvis villigt, att hvar och en får bealia sitt ärfda eller förvärra under lifstiden, och nöjer sig merendels hundskt 5‘årsberättelse ofver f^erntlands Län. 3 i8 med sin lott af den gemensamma tillhörigheten, blott man sjelf får ärfva och förvärfva lika, samt icke inskränkes i sätten för sine bemödanden att lifnära sig och samla ett öfverskott, genom ensidiga eller obilliga lagar.
Uti denna del af samhällsförhållandets bedömande, äro menniskorne i ali* mänhet särdeles klarseende, och det är nästan omöjligt att genom författningar och föreskrifter, leda deras uppmärksamhet åt andra, såsom gemensamma fördelar ansedda föremål, då dessa stå i strid med deras begrepp om gemensamma rättigheter.
Enskifta interessen och förvillande opinioner, kunna visserligen häruti föranleda undantag för någon korrt period eller hos någon viss klass; men genom dem alstras under tiden andra åsigter, nästan lika farliga som de radicala principerne, nemligen att Staten eller det allmänna, har förbindelsen skydda och till och med föda alla som genom Statsmagternes åtgärder blifvit vanlottade.
Man kan såsom fördomsfri, icke alldeles frånkänna dessa fordringar en viss billighet; ty der majorater blifvit stiftade eller kunna stiftas, ej barnen af samma föräldrar ärfva lika, och jorden icke får klyfvas mellan arftagarne eller besittas med äganderätt utan vilkor; der kastas egentligen tillbaka på samhället att försörja uti ena fallet de rikares vanlottade barn, såsom tjenstsökande embetsman och uti det andra, den mindre bemedlades, genom Socknens fattigvård, hvilka förhållanden ytterligare försvåras om allmänna verksamheten inskränkes genom privilegier och skråförfaltningar.
Här tror jag mig vara orsakerna till en öfverbefolkning uti mer än en klass på spåren, och då Frankrike med trettio millioner menniskor, icke egentligen visar en öfverbefolkning, undanlagande uti Lyon och några andra trakter, hvarest konstlade populationer tillkommit, beroende af ccnjunetur-förhållanden, samt också till någon del uti allmänna Statsmanna- oell Författare-klasserne, näringar hvilka under vacklande conjuncturer dock någon gång med framgång bedrifvits; så tror jag mig finna, alt Sverige för det närvarande såsom Stat betraktad, blott relativ, kan anses hotad af en öfverbefolkning.
I sammanhang härmed anser jng mig höra anföra följande:
Örn hemman sklfjn ingen och den deraf uppkommande folkökning.
Landets indelning i hemman tillkom sednare, men innan man hunnit särdeles långt med odiingarne, i synnerhet uti de från första bosättningarne aflagsne skogar, der ocJl 19 — annat begagnadt svedjefall, gaf anledning till hemmansgränsornes bestämmande.
Deraf följde alt Wermlands hemman bletvo 1 allmänhet stora och ytterst olika till vidd och förmoner.
Asigten att landel behöfde försvarare nära Norrska gränsbandet, föranledde medgifvande att nästan till oändlighet klyfva de sålunda på höft tillkomne het— Skatteberäkningen i styfver, hvaraf 960 ga pa ett helt hemman företedde en enhet så liten, och så lätt vid arfsskiften och köp aniand till beräkningsgrund, att man kom gränsen för besuttenheten hastigt ganska nara.
Ö k ari ° fo 1 k m ä n gd, mångfalhliga i de vidsträckta hem- och utskogarne anim obegagnade odlingslägenheter, föranledde att man oftast ofverskred denna gräns
Enda correetivet mot missbruken var den medgift, 1 enstaka fall Kgnade rättigheten att till-lösa sig obesutten mans egendom lott ehuru f bestod af e„ eller flera ^ 5?
ÄUC
Scheler hofra ocksä bildat sig.
Ben forst odlade merendels bördigaste jorden, har redan ofvergatt till denna sol delning der också styfvers-beräkningen försvunnit, och oupphörliga klyffön ga rf 'ä fvIsora sa mm a n sä tt ni lagar af förut Hafna delar, vernes annu årligen i rigtningen mot Norden oda de qvarvarande skogarn^.W^ hvar och ens förmåga eller oförmåga att foiko 1a inflytande Förordningen af den 10 December .827, har haft ganska ni ga inflytande härpå Nornan tränges på den redan odlade jorden, som hemmanet a4rPså flytta några ut på hittills obegagnade aflägsna agor, mot bibehållande af skatterätt i gå. flen.
De blifva oftast besatt,re ef ter någon t d m lägenheten varit god, ehuru deras skatterätt ei uppgår lil nig J . nieder det lika mångå styfver ut, hemm .nets första af Jga Va besuttenhet.
Andra flytta_ till skog^ si„ äga trakten, eftersom dagsverken till-viss lottägare r garden, som ^ föra j skogarne ^Ä^SS^lnntliga afla! nied jordägarna, eller ock ling och befolkning, hafva1 uppväxt vid vattendragen eli mängd industriverk, grundade porten tillhörande naturprodueter.
Dessa ‘ ser ligen till någin del, genom köp och förpantning^ de narma t boende efterkommande af första odlarne; men de behöfva manga m • träden; Jernbruk^! lill kolning och körslor, Sågarne till timmerhu00mng 20 och flottning, hvarföre dessa industriverk ej undantvingat menniskorne tili aflägsnare trakter, ehuru de visserligen söka hålla dem i ett ständigt beroende för att kunna begagna deras biträde.
De egentliga skogsägarne» hvilka länge utan uppmärksamhet lämnade på sina skogar plats åt den till' tagande befolkningen, hafva deremot, sedan skogarne erhållit ett ökadt värde, mindre för de å deni befintlige odiings-lägenheterne, än för timmeroch kol-läck ten, sökt inskränka bosältnirigarnes gång, och fattigförsörjning*' samt skiftes-författningarne hafva härvid gifvit dem välkomne anledningarDe mäst represiva öfverenskoruraelser i den delen, hafva inom Socknarne tid efter annan blifvit vidtagne, och ehuru oändligt mycket mera mark ännu finnes, hvaruppå en mångdubbel folkmängd skulle kunna bo odi lihiära sig; bär emedlertid en folkklass tillkommit som hvarken får jord eller hemvist under något vilkor, förr än å Kyrkogården, der ali dess nöd och lidelser ändtligen sluta.
Den precaira existenee som denna folkil ass på skogarne hafva, antingen såsom torpare, backstugusittare, undantags-ägare eller obesultne skatterätts-ägare, rubbas oupphörligen genott* s-kiftesförfatlningames tillämpning och det fordras blott delning af hemmanets ägorymd, för att utdrifva en mängd sådane hushåll, som endast fattigfursÖrjningsbidragen och träffade öfverenskommelser i afseende å fattigvård, bålla q;var der de tillkommit och någon lid vegeterat.
Uti detta sakernas skick, utveckladt från äldre tiders åsigter och den* nästan till naturordning öfvergående samhällenas utvecklingsprocess, är hvarje genom författningar stadgad represive åtgärd, en våldsamhet som icke ens katt urskuldas genom kända behofvet af något bättre så vida ej detta bättre på samma gång kan substituera».
Det är härvid som vid mångå andra tillfällen, ett »•rf af olägenheter, som vi emollagit från förfädren, och som vi med redigare begrepp i samhällsangelägenheterna, tyvärr ieke, enligt våra såkallade högre åsigter, kunna ändra, utan ingripande åtgärder, som tiden måhända gula öfverflöd ig a.
Våra förfäder trodde sig ofta göra det rätta, men det jäfva» nu af oss, likasom mycket hvad vi företaga troligen skall jäfvas af våra efterkommande.
Naturen, sorn kanner inga eonsiderationer och hvarken med vekhet eller nied vackli-ng utföreF sina verk, anvisar oss härvid som alltid, rätta vä°en att följa.
Att låta samhället, så val under dess stigande sorn fallande välstånd, under dess ständigt väg förunga beskaffenhet; sjelf taga sin yta, är visserligen det rätta i alla fall.
Denna yta kammer må hailda aldrig någorstädes att finnas jemn, 21 på klotet som vi bebo, niell så länge denna gemensamma boningsplatyännu räcker till för oss alla, må det vara hvar och ens enskildt» sak ät# söka göra den så förmånlig för sig, sorn tid och omständigheter medgifva.
På Verldsstyreisen beror det föröfrigt i hvad män det lyckas eller icke.
Det är således icke hemmansklyfningen som. verkat den oreda som jag bittnamt och hvaraf man nu anser sig besvärad; det ärlandetsnfördelning i hemman, samt författningar som inskränka äganderätten af jord, jemte deni hvilka inskränka rättigheten att sig försörja, som åstadkommit det öfveF‘kljgade tillståndet.
Sednare skiftesstadgan är i detta afseende dock den liberalaste af alia, och vore grunden för ali delning ej hemman utan blotta besutlenheler såsom hemmanen först voro; så gick Svenska jorden på tid till ljka cudur oell ägdes med lika säkerhet, som jord i andra länder, Öer folkmängd och jordens klyfning och förbättring, länge redan hållit steg fried hvarandra.
Alla inskränkningar i menniskornas verkligen medfödda fri- och rättigheter, att sig föda och sig välstånd om möjligt bereda, ökar den redan talrika menniskoklass, som redan saknar ett hem och snart derefter anser sig icke heller äga något fädernesland.
Au drifva dessa menniska?
forfattningsmässigt lill andra näringar än jordbruket, bär icke lyckats, äfven der öfverflöd af capitaler kunna framkalla nya industriföretag i mängd.
Vår jord kan deremot föda sine odlare äfven i denna bergiga provinee, så vida odlariies håg bibehålies» och deras industri ej inskränkes, utan får taga den rigtning naturen och localförhålianden föranleda.
Vid fråga om sådane inskränkningar, gäller det val eller ve för en folkklass, som redan åi' talrikare än de klasser, hvars fördelar man sökt bereda.
Att låta dem sorn i dessa afseende!! äga olika interesse!! tvista sinsemellan enskildt när de finna sig dertill befogade, är visserligen det säkraste, blott man heredt deln Utvägar att på laglig väg slita tvisterne.
Gud förbjuda alt de skulle ®tå i massor mot hvarandra, ordningen koröttie då till dem sorn hittintills flått tillbaka, att göra sina anspråk gällande mot dem, hvars rättigheter lcke saknat förespråkare på de förras bekostnad.
Omständigheten, att från ålder större delen af skatterne drabbat jordkoket, kan äfven tillskrifvas hemmansindelningen.
Det var så lätt då Sidens belopp kändes, att fördela den mellan det gifoa hemmantalet inom den krets man hade rättighet beskatta: en genväg som begagnats till vår lid, ehuru man erkänt hemmanens olikhet och' många hemmansbrukares förmåga att utgöra de sålunda högst ojemt fördelade bördorna.
Vi hafi» ju exempel, att en Qvarn-Commission, det är sanni för lång tid tillbaka, förelog sig att utan undantag i Jordeböckerne sätta en qvarn på i 5 \ hvarje hemman och således äfven på hemman som icke hade lägenhet till qvarnanläggning.
Deraf följde, att man med rättighet till qvarn byggde den i ett annat oftast aflägset hemmans obegagnade vattenfall och att när vattenfallen sedermera hugo värde och tuilmjölqvarnar ifrå" gasattes vid samma fall, de på förra sättet tillkomne qvarnar, skulle rifvas.
Urminneshäfden frälste dem dock som oftast, och tullqvarnsägaren» som också behöfde äga hemmansdel vid fallet för att der kunna hygga» mätte medgifva tullfria förmalningen af hela det afträdande hemmanets, för framtiden obestämda mäld.
Detta anföres blott för att visa det äfven forntidens misstag i ekonomisk väg kunna bringas till goda resultater om olika inleresserade få componera sig.
Många dylika öfverenskommelser hafva i sednare tider träffats inom Wermland och mången odlingsbar mark har kommit till begagnande genom qvarnars flyttning eller borttagande i följd af öfverenskommelser, ehuru qvarnräntan står qvar 1 Jordeboken.
Utom jordens indelning i hemman, har äfven det salt hvarpå man sommarföder sina kreatur ett större inflytande på möjligheten för arbetsklassen på landet att finna utväg till bergning än man måhända i allmänhet förmodar.
När man en gång genom öppna jordens bättre brukning, med växlande grödor af säd, rotfrukter och foderväxter, finner sig kunna stallfordra kreaturen ; skall äfven den sämre jorden gifva en tillräcklig äring åt småbrukarne, och mångdubbel befolkning der finna sin utkomst; och denna tiden kommer kanske förr uti det i mangfalldiga smålotter klufna Wermland, än i någon annan del af Riket» Användandet af rena gräsfrön och potatis till utsäde har kanske gjort mer t Wermland för arbetsklassens bästa än ortens grufvor och jernverk.
Kunde man endast frigöra sig från betet, skulle häfden af åkrarne snart vis*1 att climatet icke lägger hinder i vägen för åkerbruket i allmänhet och odling ske af mångfalldiga trakter, hvaröfver kreaturen nu vandra svältande.
Lika så god jord som finnes i Belgien och flera delar afEnglan äga vi, och climatet i Norra Skottland är icke bättre an vårt.