Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
H ä r har jag upplefvat m i n lyckligaste tid, en tid vis- serligen blandad med e t t oändligt vemod, m e n dock så lycklig, a t t endast den, som själf känt livad orden hem oeh harmoni innebära, k a n till fullo fatta d e t.
O c h måhända är det till stor del minnet af denna lycka som gör, a t t jag med sådan bäfvan tänker på expeditionens utgång. » R u m m e n voro visserligen små, m e n ovan- ligt hemtrefliga.
D e t låg något personligt öf- ver det hela.
J a g skulle vilja uttrycka det så: konst och vetenskap i harmonisk förening.
H ä r e t t notskåp och e t t piano, där e t t skrif- bord och ett bokskåp fullt af lärda arbeten.
Ofvanpå detsamma stod en byst i kroppsstor- lek af hennes man, hvilken hon fått till skänks af direktionen för Svenska panoptikon, och på notskåpet bredvid en statyett af Beetho- ven i en förgylld r a m e n kabinettsfotografi af konungen m e d h. mt:s egenhändiga, välkända namnteckning.
H ä r blefvo vi afbrutna af brefbäraren, som kom m e d bref från Tromsö.
D e t var från dr Ekholm.
» Ni ursäktar väl, a t t jag läser det, » sade hon, i det hon bröt brefvet.
J a g bugade mig.
Behöfdes det väl någon u r s ä k t härvidlag!
Och så satte hon sig i soffhörnet och läste, medan jag bläddrade i en bok för tidningsur- klipp, som jag fann på divansbordet, innehål- lande notiser och uppsatser angående Andrées polarexpedition från dess allra första början till nuvarande stund.
» Så rysligt vänligt 1 » utropade h o n, i det hon vände sig till mig.
» H ä r h a r jag också fått egenhändigt skrifna hälsningar från Andrée, Strindberg, kapten Zachau och m r.
Lachambre. » Det syntes tydligt, a t t det gladde henne a t t blifva så ihågkommen.
» För öfrigt skrifver min man, » fortsatte hon, » att de haft en förtjusande färd och m å förträffligt.
A t t de slutat de magnetiska mät- ningarna och en del andra arbeten samt a t t brefdufvorna kommit ombord.
A t t han gläder sig mycket a t t få återse Spetsbergen, där h a n för fjorton å r sedan stred sin strid för den vetenskapliga forskningen.
Samt ber mig först och sist a t t icke vara orolig. » O c h så kommo vi in på expeditionen och hvad hon tänkte därom.
Härpå svarade hon, a t t hon naturligtvis t ä n k t mycket däröfver och, så vidt hon kunnat, sökt a t t sätta säg in i dess detaljer.
» O m energi, kunskaper och förutseende äro nog, » yttrade hon, » så måste de komma tillbaka, men det han j u inträffa omständigheter, hvilka man icke på förhand k a n fullt beräkna eller sedan ser sig i stånd a t t behärska, och där- för k a n j a g icke frigöra mig från en stor ängslan, så snart j a g tänker därpå.
Och tän- ker på dem gör j a g ständigt. » Hon satt en stund tyst, och det kom e t t fuktigt skimmer i hennes ögon.
Slutligen sade h o n: » Skulle någon olycka hända, så h a r j a g åtminstone m e d mig genom lifvet minnet af den ädlaste make, af den mest trofasta hängifvenhet.
Men, » tillade hon med en suck, » det är icke roligt a t t vara hustru till en nordpolsfarare.
# " Pojkstreck. "
O rdet, det allmänna språkbruket, är ett a n d l i g t u t s ä d e, h v i l k e t, n ä r d e t ej ä r af ä d l a s t e i n n e b ö r d, s t u n d o m u r a r t a r u n d e r t i d e r n a s l o p p till e t t s n ä r j g r ä s för t ä n k e - s ä t t e n och d å i sina slingor n e d d r a g e r och förkväfver m å n g e n spirande andlig brodd, s o m k u n d e h a b r i n g a t g y l l n e k o r n till l j u s e t, och s å i s t ä l l e t a l s t r a r s v a m p • o c h f ö r r u t t - nelse i d e n växande grödan.
O r d e t pojkstreck h a r blifvit till e t t s å d a n t s n ä r j a n d e ogräs g e n o m d e n elasticitet, s o m det n u fått, e n u t t ä n j n i n g, s o m gör, a t t d e t a n v ä n d e s s o m e t t f ö r s k ö n i n g s m e d e l för m å n g a fula s a k e r.
V i lefva för öfrigt i f ö r s k ö n i n g s m e d l e n s t i d, d e t t a icke m i n s t i h v a d s o m r ö r s p r å k - bruk, och vi gjorde väl o m vi samvetsgran- nare, ä n s o m n u sker, kallade fala t i n g
m e d d e n a m n, h v i l k a d e m m e d r ä t t a till- kommer.
Antagligen h a r ordet pojkstreck en gång v a r i t b e t e c k n i n g för y s t r a u p p t å g, f ö d d a af e n frisk lifslust, u p p t å g, e n d a s t a f s e d d a a t t f r a m k a l l a e n h a r m l ö s m u n t e r h e t, eller ock a t t gifva d u m h e t e n, h ö g f ä r d e n eller feg- h e t e n n å g o n läxa.
M a n frestas å t m i n s t o n e till e t t d y l i k t a n t a g a n d e g e n o m a t t se, m e d h v i l k e n f ö r k ä r l e k d e t t a o r d a n v ä n d e s äfven af p e r s o n e r, s o m b o r d e k ä n n a till n ä m n d a ords farliga u r a r t n i n g.
Huruvida brottningskamp, som slutas m e d vilda slagsmål, är (som d e t a l l m ä n t tyckes v a r a a n t a g e t) e n r e n n a t u r n ö d v ä n d i g h e t för p o j k a r, s k a l l h ä r ej u n d e r s ö k a s, och ej heller o m d e t ä r m ö j l i g t a t t förlika e n s å d a n n a - turdrift m e d nutidens fredssträfvanden, då s l a g s m å l e t v ä l k a n a n s e s för e t t frö till krigiska böjelser.
Men det är temligen tro- ligt, a t t p o j k s l a g s m å l blifvit u n d e r k r i g i s k a t i d e r u p p m u n t r a d e s o m förspel till b l i f v a n d e h j ä l t a r s b r a g d e r; d å t o r d e v ä l e n lek, h v a r - est där v a n k a d e s blodiga pannor, äfven h a blifvit k a l l a d p o j k s t r e c k.
M e n h v a d får icke n u g å och g ä l l a för dylika?
A n m ä l n u b a r a för m å l s m ä n och föräld- rar, att en pojke under svordomar, ö k n a m n och a n d r a o k v ä d i n s o r d öfverfallit n å g o n per- s o n m e d s t e n k a s t n i n g eller ock m e d till- h y g g e s l a g i t e n k a m r a t, och i nio fall af tio blir s v a r e t e n a x e l r y c k n i n g o c h o r d e t: pojkstreck!
H o s v i s s a n a t u r e r blifva d y l i k a v å l d s d å d s n a r t n o g e t t s l a g s behof, e n s p o r t, s o m ger dem öfvertaget inom deras kamrat- k r e t s, och p å d e t t a s ä t t u t b i l d a s v i l d a s l a g s k ä m p a r och v å l d s v e r k a r e, s o m finna en o n a t u r l i g l u s t i b l o d s u t g j u t e l s e r och andra brott.
F l e r e eller f ä r r e p o j k a r s l u t a sig t i l l s a m - m a n för a t t p l u n d r a e n t r ä d g å r d eller för a t t p å s a l u t o r g e n s t j ä l a u r frukt- och b ä r - h a n d l a r n e s v a g n a r och k o r g a r.
Trädgår- d e n s ä g a r e l å t e r i d e flesta fall d e u n g a t j u f v a r n e l ö p a, föga s k r ä m d a af h a n s h o t e l - ser, t y d e h a f v a m e r ä n en a n i n g o m, a t t h a n v i d e t t försök a t t få d e m s t r a f f a d e s k u l l e m ö t a s af e t t s m å l ö j e och o r d e t — pojk- streck!
Frukthandlarne, särskildt under b ä r t i d e n, äro f u l l s t ä n d i g t r ä t t s l ö s a g e n t e m o t p l u n d r a n d e pojkflockar, t y p o l i s e n i n s k r i d e r endast nödtvungen mot de unge vildarne och a l l m ä n h e t e n, s o m b e v i t t n a r ofoget, ler och s ä g e r — p o j k s t r e c k!
I d e af v å r a b r e d a folklager, h v a r e s t missförstådda f r i h e t s l ä r o r eller s a m h ä l l s - upplösande teorier undergräft vördnaden för h v a r j e m y n d i g h e t, f r a m t r ä d a n a t u r l i g t - v i s f ö l j d e r n a af n u t i d e n s » p o j k s t r e c k » m e r a b j ä r t och r å t t ä n i a n d r a k l a s s e r.
Men d e t h v a r k e n k a n eller b ö r f ö r n e k a s, a t t äfven b l a n d de bildade klassernas u n g a s ö n e r g å ofta m y c k e t fula s a k e r u n d e r d e n förskönande benämningen.
D e d å l i g a h a n d l i n g a r n a k u n n a v a r a olika till g r a d; m e n b r o t t e n s r o t ä r d o c k af s a m m a a r t, och v i s s t är, a t t m å n g e n y n g - l i n g och m å n g e n m a n s k u l l e h a blifvit be- v a r a d från att r ä k n a s bland de u r s p å r a d e s a n t a l, o m p o j k a r n e s s j ä l f s v å l d och o a r t e r ej blifvit ö f v e r s k y l d a m e d f ö r s k ö n a n d e talesätt.
* N a får h e l a s a m h ä l l e t s k ö r d a f r u k t e r n a af d o n l ä t t v i n d i g a b o l l k a s t n i n g e n m e d ur- a r t a d e s p r å k b r u k och d i t o m e d u p p f o s t r i n g s - ansvarct.
Bland de bildade klasserna m å s t e d e t v ä l nu v a r a alldeles k l a r t, a t t d e t t a s e n a r e ej k a n l ä g g a s p å i n r ä t t n i n g a r, d ä r undervisningen, s å d a n som den n u kräfves, m å s t e, s å a t t s ä g a, drifvas f a b r i k s m ä s s i g t.
M a n m å s t e v ä l n u i n s e n ö d v ä n d i g h e t e n af, a t t f ö r ä l d r a r eller m å l s m ä n, v i d förekom- m a n d e fall, gifva p o j k a r n e en k r a f t i g — h a n d r ä c k n i n g för ä t t l ä r a d e m d e t p e r s o n - liga s j ä l f s t y r a n d e t s s v å r a k o n s t, s o m ä r g r u n d e n för e n g o d och s u n d k a r a k t ä r s - bildning.
M e n o m v i h a alla s k ä l för a t t b l a n d d e b i l d a d e k l a s s e r n a h o p p a s p å e n hälso- sam reaktion mot den slappa moral, som s k a p a t en s å s l a p p f ö r ä l d r a m y n d i g h e t, s å torde det dröja en människoålder, i n n a n d e n n a r e a k t i o n i n t r ä d e r i d e b r e d a r e folk- l a g r e n, och i h v a r j e fall h a vi n u a t t g ö r a m e d u n g d o m s s k a r o r, s o m h o t a a t t blifva e n s t o r f a r a för s a m h ä l l e t.
Därför m å s t e n u h v a r j e v e r k l i g f o s t e r l a n d s - och f o l k v ä n.
h v a r j e b i l d a d s v e n s k m a n och k v i n n a g ö r a sin insats i det m e r än nödvändiga arbetet p å a t t få d e n n e n u t i d e n s u n g e F e n r i s u l f lagd i a n d l i g a b a n d.
O m d e t d å ä r m e n i n g e n, a t t äfven bil- d a d e k v i n n o r s k o l a i n l å t a sig p å f ö r s ö k e t a t t stäfja n å g r a af d e g r o f v a ofog, s o m n u — f ö r e t r ä d e s v i s i s t ä d e r n a — föröfvas af s t ö r r e eller m i n d r e o u p p t u k t a d e p o j k a r?
S å u t b i l d a s h ä r flock efter flock, för h v i l k a s n a t t e r i och t j u f n a d blir e n v e r k l i g s p o r t, och d å d e n n a s p o r t ej l ä n g r e k a n få n a m n af p o j k s t r e c k, h a r m a n, för e n v i s s k l a s s i n d i v i d e r, f å t t t a g i d e t främ- m a n d e o r d e t » k l e p t o m a n i » för a t t d ä r m e d u r s ä k t a böjelser, u p p v u x n a u r b l o t t o c h b a r t o s t r a f f a d t själfsvåld.
J a, i c k e b l o t t äfven, u t a n i v i s s a afseen- d e n främst bör den sant bildade k v i n n a n s t ä l l a sig i d e t t a v i s s e r l i g e n o a n g e n ä m a, men högst nödvändiga samhällsskyddande arbete.
Ännu finnes n e m l i g e n ä f v e n h o s d e m e s t f ö r v i l d a d e u n g d o m a r e n r e s t af v ö r d n a d och r e s p e k t för d e t moraliska m o d e t, isyn- n e r h e t n ä r d e t t a v i s a s af e n k v i n n a m e d bildning.
E n sådan inskrider m e d lugn och b e s t ä m d h e t o c h b e g å r ej u p p r e t a d e m ä n s v a n l i g a fel a t t m ö t a d e u n g a s rå- h e t e r och o k y n n e m e d v a n m ä k t i g a h o t e l s e r.
D e t ä r obehöfligt a t t h ä r n ä m n a d e g r y m - h e t e r m o t s t ö r r e eller m i n d r e d j u r, n i d i n g s - d å d s å d a n a s o m n e d b r y t a n d e af p l a n t e r a d e t r ä d och a n d r a v ä x t e r, s t e n k a s t n i n g m o t f ö n s t e r r u t o r, g r a f v å r d a r och a n d r a m o n u - m e n t j ä m t e ä n n u svårare saker, hvilka den stora allmänheten har en beklaglig tendens a t t k a l l a för p o j k s t r e c k.
O f v a n a n f ö r d a e x e m p e l t o r d e v a r a n o g för a t t b e l y s a a r t e n af d e f r u k t e r, s o m m o g n a t u n d e r senaste årtionden, då h e m m e n från sig s k j u t i t b e s v ä r e t m e d och a n s v a r e t för det uppväxande släktets upptuktande, utan att skolan förmått att u p p t a g a de naturliga uppfostrarnes skyldighet.
H o n e n d a s t p e k a r r a k t p å sak, n ä m n e r ö f v e r t r ä d e l s e n m e d d e s s r ä t t a n a m n och v i k e r e j, f ö r r ä n h o n blir å t l y d d, s k a l l d e t t a så än ske genom polismyndigheternas mel- lankomst.
O m j a g d å själf h a r f ö r s ö k t a t t u t f ö r a något dylikt?
N a t u r l i g t v i s.
H u r skulle j a g eljes d r i s t a m i g till a t t f r a m s t ä l l a e t t s å d a n t f ö r s l a g?
I d e n n a s a k m å s t e m a n j u s t ö d j a sig p å erfarenhet.
Visserligen m å s t e m a n någon gång hålla stånd mot en skur glåpord, m e n s a k e n ä r allt för m a k t p å l i g g a n d e för a t t vi få lof a t t s k y g g a för n å g r a o b e t y d l i g a o b e h a g, och j a g h å l l e r d e t t a d e s s u t o m för en enkel plikt m o t vårt samhälle, i hvilket v i k v i n n o r j u h o p p a s a t t en g å n g e r h å l l a alla e n m e d b o r g a r e s r ä t t i g h e t e r.
Blir d e t b a r a s å s m å n i n g o m s e d för d e n bildade k v i n n a n att u p p t r ä d a m o t de u n g e v i l d a r n e s o s e d e r, så g å r n a t u r l i g t v i s ej h e l - ler någon enda bildad man l i k g i l t i g t u r vä- g e n, d ä r h a n s o r d och i n s k r i d a n d e ä f v e n ä r o e n af d e m e d b o r g e r l i g a p l i k t e r, s o m h a n är skyldig samhället.
Det ä r e n d a s t g e n o m e n s a m m a n s l u t n i n g af alla g o d a k r a f t e r i d e olika s a m h ä l l s - l a g r e n, s o m h ä r k a n å v ä g a b r i n g a s e n re- f o r m i d e t n u v a r a n d e u p p f o s t r i n g s s ä t t e t, så att föräldramyndigheten åter tager i besitt- n i n g b å d e s i n a r ä t t i g h e t e r och s k y l d i g h e t e r och a t t v å r t s p r å k aflägger h v a r j e för rå- h e t e n, b r o t t e n och s j ä l f s v å l d e t s k y d d a n d e f ö r k l ä d n a d och f ö r s k ö n a n d e u t t r y c k.
Oegentligheter i uttryckssätten skapa » o e g e n t l i g h e t e r » i t a n k a r och h a n d l i n g a r; h ä r p å h a f v a v i f å t t m e r ä n n o g af s o r g l i g a exempel i våra dagar.
Aue • ..., • • ' I % 1 A«|: ?t %^ " Litet gnabb ibland. "
En sommarskiss af Mathilda Langlet, K o n s a t t i n n e i s ä n g k a m m a r e n och g r ä t; h a n gick m e d s t o r m s t e g d ä r u t e i s a l e n och s t o d d å och d å u t e p å v e r a n d a n för a t t h ö r a efter, o m å n g b å t e n » b l å s t e ».
T y h a n s k u l l e f a r a i n till s t a d e n, d e t h a d e h a n be- s l u t a t.
H o n fick k o m m a efter n ä r h o n b e - h a g a d e — h a n skulle visst inte tvinga hen- n e.
F r å g a d e h o n ej m e r a ä n så efter h a n s b e k v ä m l i g h e t o c h t r e f n a d, s å — fick h o n g ö r a s o m h o n ville: h a n skulle n o g r e d a sig ändå.
Men här k u n d e h a n inte dröja längre; h a n kunde inte arbeta, h a n vantrifdes, h a n måste härifrån.
H o n s a t t v i d f ö n s t r e t d ä r i n n e och s å g o c k s å efter å n g b å t e n.
H o n g r ä t ej l ä n g r e, m e n d e t v a r icke för d e t a t t s m ä r t a n v a r mindre.
Ju mera hon tänkte på d e r a s t v i s t, d e s s s v å r a r e blef d e t.
D e r a s f ö r s t a tvist på fem år!
S m å rneningsskiljaktigheter h a d e n o g f ö r e k o m m i t, e t t och a n n a t l i t e t moln hade ju någon gång sett något hotan- de ut, m e n aldrig h a d e något oväder bru- t i t u t, a l d r i g f ö r r ä n n u!
O c h af e n s å d a n orsak!
Och det var hon, som hade rätt — alldeles b e s t ä m d t h o n!
F l y t t a i n till sta- den den tjugonde augusti, när hyran var b e t a l a d till m e d l e t af s e p t e m b e r!
N ä r a p å e n h e l m å n a d till p å l a n d e t, och d o k t o r n h a d e j u sagt, a t t s e p t e m b e r vore den hälso- s a m m a s t e t i d e n, om v ä d r e t ä r v a c k e r t!
V i s s t h a d e h o n r ä t t — i alla fall k u n d e m a n v ä l ej g e sig af b u r d u s u t a n alla f ö r b e r e d e l s e r, och d e t v a r s å m y c k e t, s o m s k u l l e g ö r a s och s o m k u n d e g ö r a s m e d s t ö r r e fördel h ä r u t e — s p r i t a fjäder, s t o p p a o m m a d r a s - s e r m e d m e r a, a t t icke t a l a o m s t o r t v ä t t e n!
N e j, h o n k u n d e icke gifva m e d sig.
H a n m å s t e inse, a t t h o n h a d e rätt.
H a n s skäl voro icke p å långt n ä r så t u n g t v ä g a n d e s o m h e n n e s — d e t v a r b a r a för a t t hon i n t e s k u l l e få s i n vilja f r a m, s o m h a n höll i sig — d e t v a r h o n v i s s p å.
D e t h a d e h a n n ä r a på sagt he nne rent ut, t y de h a d e v ä x l a t h å r d a och b i t t r a o r d, för f ö r s t a g å n - g e n s e d a n f e m år.
O c h n u s k u l l e h a n en- s a m flytta i n till s t a d e n, s k u l l e r e s a s t r a x — m å n n e h a n verkligen skulle göra d e t?
Jo, det skulle han.
J u s t n u ö p p n a d e h a n
k ö k s d ö r r e n och f r å g a d e i s i n v a n l i g a t o n: » H v a r ä r f r u n?
J a g s k a l l r e s a till s t a n.
» H o n r e s t e sig h a s t i g t o c h gick u t.
Det k o m n å g o t h å r d t i h e n n e s s i n n e, och d e t hördes i tonen, då hon sade: » H ä r ä r j a g, Adolf.
Ar det något du vill? » H a n såg p å h e n n e, litet obehagligt be- r ö r d, t y c k t e s d e t, m e n h o n ä n d r a d e ej e n min.
» Ä n g b å t e n är strax här, » sade h a n.
» Jag h i n n e r ej p a c k a n å g o t, m e n d u k a n j u v a r a g o d och l ä g g a i n m i n a s a k e r och s k i c k a K r i s t i n i n m e d e f t e r m i d d a g s b å t e n, s å får h o n ordna litet åt mig d ä r h e m m a.
» » Hon k a n j u s t a n n a kvar i staden — j a g reder mig nog ändå härute. » » Du s t a n n a r således kvar, Emilia? » » Ja, naturligtvis; den bästa tiden att vara p å l a n d e t å t e r s t å r ä n n u och alla s y s s l o r — » » Låt oss för all d e l icke b ö r j a o m i g e n, » af b r ö t h a n o t å l i g t; » om tio m i n u t e r ä r å n g - b å t e n h ä r — h v a r äro b a r n e n?
» H o n gick u t och k o m t i l l b a k a m e d d e n lilla t v å - å r i g a flickan p å a r m e n; g o s s e n led- de hon vid h a n d e n.
» Säg a d j ö å t p a p p a — • d e t d r ö j e r l ä n g e, i n n a n d u får se h o n o m i g e n, » s a d e h o n till d e n lilla, och m e d a n h o n u t t a l a d e o r d e n, tyckte hon att det liksom m e d en h å r d h a n d grep om hennes hjärta.
H a n lyfte u p p g o s s e n och k y s s t e h o n o m, och s å v ä n d e h a n sig till flickan, s o m s t r ä c k t e a r m a r n a e m o t h o n o m.
F a d r e n s och m o d r e n s ö g o n m ö t t e s e n s e k u n d, och b å d a k ä n d e e n v a r m a r e fläkt, s o m v a r n ä r a a t t s m ä l t a h å r d - h e t e n i s i n n e t, m e n i n g e n d e r a ville först g e v i k a, och s å blef d e t s o m d e t v a r.
» F a r v ä l E m i l i a », s a d e h a n och n i c k a d e å t h e n n e, och s å gick h a n.
H o n s a t t e sig p å v e r a n d a n och s å g u t å t s j ö n: d ä r s k ö t å n g b å t e n f r a m om u d d e n, Adolf v a r r e d a n n e r e p å b r y g g a n — ä n n u n å g r a m i n u t e r och h a n v a r o m b o r d och bå- ten lade u t igen.
Så v a r h a n d å b o r t a, och j u s t i d a g!
I m o r g o n v a r d e t d e r a s b r ö l l o p p s d a g, d e n da- g e n, s o m d e a l l t i d b r u k a t » fira » m e d e n l i t e n familjefest, m e n f ö r n ä m l i g a s t m e d nå- gra ö m m a ord om att deras lycka var lika stor, d e r a s k ä r l e k l i k a v a r m s o m p å d e n första bröllopsdagen.
Och n u b r y d d e h a n sig ej e n s o m a t t v a r a h e m m a p å d e n da- gen!
Det var tydligt — h a n älskade henne ej l ä n g r e.
O c h n ä r h o n t ä n k t e efter, h a d e d e t p å s i s t a t i d e n ej v a r i t så s o m förr.
N e j, d e t v a r s l u t.
S k u l l e h e n n e s l y c k a blif- v a så k o r t?
F e m korta år!
Och hon, som t r o t t, a t t d e n s k u l l e r ä c k a i alla t i d e r!
H o n b ö j d e sig n e d öfver b a r n e t, s o m s a t t i h e n n e s k n ä, l u t a d e sin k i n d m o t d e t b l o n d - l o c k i g a lilla h u f v u d e t och ö n s k a d e i s i t t h j ä r t a, a t t d e n lilla a l d r i g skulle bli s å d j u p t olycklig s o m h e n n e s m o d e r i d e n n a s t u n d.
M e n d e t g i c k ej a n a t t s i t t a o v e r k s a m.
H o n s k u l l e p a c k a e n k a p p s ä c k och t a l a m e d j u n g f r u n o m h u r u d e t s k u l l e o r d n a s » i s t a ' n ».
H v a r k e n b a r n eller t j ä n a r e s k u l l e få e n a n i n g o m d e n n a bedröfliga s c h i s m.
E m e l l e r t i d s a t t f ö r e m å l e t för h e n n e s tan- k a r p å å n g b å t e n i e n allt a n n a t ä n a n g e - n ä m s i n n e s s t ä m n i n g.
D å h a n t a l a t om a t t r e s a i n till s t a d e n, v a r d e t e g e n t l i g e n i n t e så a l l v a r s a m t m e n a d t.
H a n hade en s m y g a n d e förhoppning om, a t t E m i l i a s k u l l e blifva l i t e t s k r ä m d af h o - t e l s e n och gifva m e d sig, m e n d å d e t n u alldeles icke t y c k t e s r ö r a h e n n e, så finge h o n n ö j a sig m e d d e t s o m d e t blef.
H o n h a d e å t m i n s t o n e k u n n a t b e d j a h o n o m d r ö j a öfver morgondagen.
Men naturligtvis tänkte hon inte på, hvilken d a g det v a r!
Förr h a d e hon a l l t i d r ä k n a t b r ö l l o p p s d a g e n s o m en h ö g t i d, och n u g l ö m d e h o n d e n a l l d e l e s!
H a n d r o g en t u n g s u c k.
Skulle deras lycka så snart förgå?
F e m k o r t a år, och h o n ä l s k a d e h o n o m ej l ä n g r e!
J a, h a n h a d e j u m ä r k t p å s i s t a t i d e n a t t h o n v a r i t sig olik — m i n d r e g l a d, m i n d r e villig a t t r ä t t a sig efter h a n s ö n s k n i n g a r, m i n d r e ö m och omtänksam.
Och n u i d a g!
Det vore väl u n d e r l i g t o m icke h a n, m a n n e n, f a m i l j e n s hufvud, skulle k u n n a b e s t ä m m a, h u r u lång eller k o r t d e r a s s o m m a r v i s t e l s e s k u l l e bli.
O c h d e t v a r b a r a för a t t h o n n u n ö d v ä n - d i g t ville h a f v a sin vilja f r a m, s o m h o n s a t t e sig e m o t h o n o m.
D e t h a d e h o n n ä s t a n s a g t r e n t u t, och för öfrigt s k u l l e h o n v ä l eljes h a f v a t a g i t s k ä l, n ä r h a n s a d e h e n n e, att det gick inte a t t a r b e t a d ä r u t e p å lan- d e t, ä n s ä k r a d e h a n d e n e n a, ä n d e n an- d r a b o k e n, och d e s s u t o m s a k n a d e h a n ar- betslust.
Det v a r så förledande a t t sitta ute på verandan, att v a n d r a i skogen eller » ligga u t e p å fiske », a t t h a n f ö r s u m - m a d e s i t t a r b e t e.
H a n b e h ö f d e h v i l a, på- s t o d h o n — b a h!
d e t m å t t e h a n v ä l själf v e t a b ä s t, o m och n ä r h a n b e h ö f d e h v i l a.
Och det behöfde h a n inte.
Nej, j u s t n u skulle h a n arbeta.
D e t s k u l l e bli r i k t i g t s k ö n t a t t få v a r a i fred m e d a r b e t e t.
Äh, h v a d d e t skulle g å a t t s t u d e r a och skrifva, n ä r m a n i n t e blef s t ö r d af n å g o t — i n t e af n å g o t!
Och så v a r h a n då f r a m m e vid sin resas m å l, d e n t o m m a öfvergifna s t a d s v å n i n g e n.
H a n gick först in i salongen, m e n där var ohyggligt!
Nedfällda rullgardiner, möblerna i n s v e p t a i l a k a n o c h s k y n k e n, l u k t af k a m - f e r t och n a f t a l i n i h v a r j e v r å!
H ä r k u n d e h a n i n t e v a r a, m e n d e t b e h ö f d e s ej heller.
H a n var ju ensam.
E n s a m — det låg n å g o t t u n g t i d e n tan- k e n.
M e n d e t v a r j u e n s a m h e t e n och lug- n e t, h a n g l a d t sig å t, h v a r f ö r s k u l l e h a n d å i n b i l l a sig, a t t d e t v a r t r å k i g t?
Så g i c k h a n in i s i t t a r b e t s r u m.
D ä r v a r allt sig likt.
N ä r h a n d r o g u p p r u l l g a r d i n e r n a och s å g sig o m, k o m d e t e n k ä n s l a af t r e f n a d öfver h o n o m — h a n satte, sig g e n a s t till skrif- bordet.
E n s t u n d a r b e t a d e h a n m e d ifver, m e n så hörde h a n några glada b a r n r ö s t e r från gården, som distraherade honom.