Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bese. och Ekon.-Ut*kottens Betänkande, N:o i 5. O 1 och 3 §8 af Anders Gustafsson: alt de för jordbrukaren välgörandeföljder, som genom Inga skiften åsyftades, mangen gäng icke allenast alldeles uteblifvit, ulan jemväl lorby lis lill lidande för jordbrukaren, genom den tidsutdrägt vid skiftens verkställande, sorn uppkommit derigenom, att landtmätare, sedan de skift esforrätlningar sig Slagit, längre fider antingen underlåtit att något dervid åtgöra eller ock leninat förrättningarne oafslutade. l)ä sådan tidsutdrägt oftast härrört deraf, alt ål en landtmätare uppdragits flera dylika förrättningar, än han inom tillbörlig tid hunnit afsluta, har motionären föreslagit, att, tilt förekommande af omförmälde olägenheter, stadgas mätte: a) att landtmätare icke ma på samma gäng om händer hafva mer än tre laga skiftesförrättningar, och att lill nytt skifte följaktligen ingen landtmätare må förordnas, som förut innehar förordnande på mer än två oafslutade sådana förrättningar; b) att dä förrättningen rörer någon annan, än sökanden sjelf, den eller de, hvilkas rätt derunder är beroende, må, innan förordnande meddelas, sättas i tillfälle att (ifver den föreslagne forrältningsmannens lämplighet sig yttra, samt att förordnandet öfverklaga, om fog dertill finnes; c) att det skall åligga hvarje landtmätare, som lill landlmäteri-förrättning erhållit förordnande, att, vid lämplig verkande ansvarsbot, innan tre veckor efter det förordnandet vunnit laga kraft eller, i händelse af klagomål, blifvit fastslälldl, och den förordnade derom erhållit kännedom, dag för förrättningens företagande utsätta och skyndsammeligen i behörig ordning låta kungöra; hvarförutan motionären yrkat, att landtmätare, sorn försummade att i vederbörlig tid företaga förrättning eller densamma obehörigen uppsköt, skulle derför första och andra gången ansvara med böter och tredje gången från tjenslen skiljas.
Hvad försl angår Anders Gustafssons förslag, att landtmätare, som innehar förordnanden till mer än två oafslutade förrättningar, ej må erhålla ytterligare förordnande, få Utskotten anmärka, att det icke alltid är på landtmätaren beroende, huruvida påbörjad förrättning kan utan uppehåll handläggas ocb afslutas.
Anledningar till uppskof med företagne förrättningars handläggning kunna nemligen, utan förrättningsmannens förvållande, uppkomma derigenom, alt vid egoskiften klagan hos egodelnings-rätt af delegare i ^kilieslag- föres öfver af skiftesmannen ocb gode männen meddelade beslut i sådana frågor, som skola pröfvas och afgöras innan skifte får fortsättas, eller att underställning hos egodelnings-rätt måste göras i fråga om utläggande af större antal skiften, än det i allmänhet tillåtna, äfvensom, både vid skiften och andra förrättningar, i följd af tvister om rågångar.
Lag- samt Allm. lies v. och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 15.
Att betaga landtmätare rättighet att, under den tid en af honom påbörjad förrättning, i afvaktan på dylika frågors pröfning, förb lefve hvilanda, erhålla förordnande till andra förrättningar, vore således uppenbar orättvisa.
Antalet af förrättningar en landtmätare kan på engång besörja, beror dessutom ej mindre af förrättningarnes beskaffenhet, än äfven lika mycket på landtmätarens skicklighet och drift: men att på förhand bedöma förrättningarnes beskaffenhet är icke möjligt, då mången gång ett mindre skifte kan medföra mera besvär än ett större; och skyndsamligen vid skiftcsförrättningar beror i de flesta fall väsendtligen pa delägarnes sämja.
I anledning häraf och då de i 19 § 4 mom. samt 22 § af gällande instruktion för landtmäteriet i riket meddelade föreskrifter om den kontroll öfver landtmätares dagböcker samt om den uppsigt öfver landtinäteriverket inom hvarje län, som bör af Konungens befallningshafvande utöfvas, synas Utskotten uti ifrågavarande hänseende vara tillfyllestgörande, enär Konungens befallningshafvande kan tillhålla landtmätare alt sina skyldigheter med flit och noggrannhet uppfylla, samt att förrättningar, lill hvilka de erhållit förordnande, sa snart ske kan, företaga och fullborda, få Utskotten tillstyrka, att Anders Gustafssons förstag i denna del icke ina bifallas.
Beträffande vidare de af Anders Gustafsson och A. IV.
Svartling, den sistnämnde med åberopande af Ofver-direktörens vid landtmäteriet förslag, väckte motioner om ändring af stadgandet i 2 kap. 1 § om jordegares rätt att till verkställande af landlmäleri-förrättning erhålla den landtmätare de begära, i hvilket afseende blifvit yrkadt af Anders Gustafsson, alt da förrättningen angår någon annan än sökanden sjelf, de, hvilkas räll är af förrättningen beroende, må ega att öfver den föreslagna förrättningsmannens lämplighet sig yttra och förordnandet öfverklaga, samt af Svartling, alt'förrättningar, dervid andra än sökandernes rätt är i fråga, skola efter tur emellan landlmätarne inom hvarje län fördelas; så lärer lätt inses, att ett stadgande, i enlighet med förstnämnda förslag, icke skulle kunna förhindra att den föresiagne, der laga hinder icke mött, förordnades, utan afseende å den klagan, som öfver förordnandets meddelande kunde förås, så vida icke derjemte föreskrefves, att förordnandet icke linge utfärdas förr än tiden att detsamma öfverklaga vore tiliändalupen, ulan att klagan deröfver blifvit förd, eller, i händelse klagan skett, förordnandet blifvit fastställdt; meri då genom dylik föreskrift skulle beredas ett lätt användbart medel för den, som ville uppehålla en honom misshaglig förrättnings verkställande, att genom obefogad klagan öfver förordnandet, lång tid förhindra förrättningens företagande, hvilken möjlighet till tids - 8 Lug- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 15. utdrägt mången gang kunde afhålla jordegare, som önskade skifte, från att om skiftesförrättning göra ansökning, finna Utskotten den förändring Anders Gustafsson i omförmäide måtto åsyftat, icke vara förenlig med omtanka om skiftesverkels befordrande.
Än mer (underligt för skiftesverkets fortgångvore, enligtUtskottens åsigt, det af Öfvcr-direktören vid landlmäteriet föreslagna stadgande om förrättningarnes fördelande efter tur emellan de inom ett län tjenstgörande landtmätare, enär Utskotten anse otvifvelaktig!, att jordegare, hvilkas rätt och nytta härvid lärer höra i främsta rummet afses, skulle, då all möjlighet atti fråga om förrättningsmannens utväljande göra sin önskan gällande, vore (lern betagen, af farhåga att till förrättningsman erhålla tilläfventyrs just den af landtmälarne i länet, för hvilken de minst hyste förtroende, om icke helt och hållet afskräckas från skiftens anställande, dock mindre talrikt, än under nuvarande förhållande, komma att af della medel til! jordbrukets förkofran sig begagna.
I betraktande häraf och med afseende tillika å det förhållande, att då förrättningarne skulle på omförmäide sätt utdelas, det ofta kunde inträffa, alt landtmätare erhölle förordnanden till förrättningar å ställen, belägna långt aflägse från förrättningsmannens hostad, hvilken omständighet skulle föranleda en tillökning i förrättningskoslnaden, som i synnerhet för delegare i smärre skifteslag kunde blifva ganska kännbar, anse Utskotten ej heller sistberörde förslag böra vinna afseende.
På dessa skäl tillstyrka Utskotten, att nu omfömälda framställningar icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Det af Anders Gustafsson föreslagna stadgande, att förrättningsmaij skulle inom tre veckor efter det han erhållit förordnande til! landtmäleri-förrättning, utsätta dag till förrättningens företagande och skyndsamligen låta i behörig ordning densamma kungöra, kumle icke förekomma tidsutdrägt med skiftens företagande, derest icke tillika föreskrefves, att förrättningens början icke finge, sedan tjenlig årstid infallit, fördröjas längre lid efter kungörandet, än de fjorton dagar, som från kungörelsens uppläsande böra förflyta.
Vid den tid, då, enligt omförmäide förslag, dag till förrättningens företagande borde utsättas, skulle dock icke alltid kunna med någon säkerhet förutses, när den tjenliga årstiden komme att laga sin början5 hvaremot af ett dylikt stadgande följde, att i händelse tjenlig årstid infälle tre veckor efter det förrätlningsmannen förordnandet emottagit, förrättnings mannen vore skyldig att redan fem till sex veckor efter erhållen del af förordnandet, förrättningen påbörja.
Sådant kunde dock vara hinderligt för afslulande af andra under förrättningsmannens handläggning varande göromål.
Utskotten, sorn Lag- samt Allm. Best.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 15. 9 sorn derföre finna det i omförmälda afseende framställda förslag icke vara lämpligt, anse dock det uti 3 § af 2 kap.
Skiftesstadgan lemnade anstånd af till och med fyra månader, sedan tjenlig årstid infallit, hvarförinnan skiftesförrättare icke är ovilkorligen skyldig att förrättningen företaga, vara alltför långt; och då det, i Ltskottens tanke, icke är med skiftesärendenas obehindrade gång förenligt, alt landtmätare åtager sig dylik förrättning, som han icke anser sig hinna företaga inom två månader, sedan tjenlig årstid infallit, samt enär, i fråga om tiden för andre landtmäteri-förrättningars företagande, det torde böra förblifva vid nu gällande stadgande, att sökanden må derom med landtmätaren öfverenskomma, anse Utskotten sig böra vördsamt tillstyrka, att den för skiftesförrättnings företagande stadgade lid affyra månader, sedan förrättningsmannen förordnandet erhållit, må till två månader förkortas.
Enär det i förevarande § för landtmätare, som underlåter alt skiftesförrättning inom föreskrifven tid företaga, stadgade äfventyr, att Konungens Befallningshafvande eger annan landtmätare dertill förordna, i förening med den uti 22 § af Landlmäteri-instruktionen Konungens Befallningshafvande tillagda rätt, att genom vilen tillhålla landtmätare att förrättningar i behörig tid företaga och fullborda, synes Utskotten utgöra ett vida lämpligare och lättare användbart medel att förmå landtmätare att sina skyldigheter fullgöra, än stadgande af böter för landtmätares försummelser i berörde afseende, kunna Utskotten icke biträda det af Anders Gustafsson härutinnan framställda förslag, utan hemställa, ull detsamma icke må bifallas. 8 § af A. IF.
Svartling: att då kronofogde ofta kunde lång tid sakna kännedom derom, att god man lemnat sin befattning, men pastor deremot genast borde blifva underrättad, när god man afgått, denna § borde erhålla följande förändrade lydelse: ”Pastor i hvarje församling skall vara pligtig att, då god man genom dödsfall eller eljest inträffande omständigheter afgår, derom genast underrätta kronofogden i orten, hvarefter det honom åligger att ofördröjligen föranstalta om nytt val, så att alltid ett tillräckligt antal gode män inom socknarne finnas.
Öfver de valde gode männen insände kronofogden genast derefter en förteckning etc.”
Giltigheten af den såsom skäl för den föreslagna förändringen framställda anmärkning kunna Utskotten icke godkänna.
Någon anledning till antagande deraf, att pastor bör erhålla underrättelse derom, att god man från sin befattning afgått, Bih. till R.
S. ts Brot. 1850 & 1851, 7 Sami. 2 Afd, 4 Höft. 2 10 Eag- sajnt Allm. Besv.- ock Ekon.
Utskottens Betänkande, N-o 15. förefinnes nemligen icke, då de åtgärder, som vid gode mäns utväljande på pastor ankomma, inskränka sig lill alt pä kronofogdens anmälan utlysa sockenstämma för valets anställande och alt valet förrätta, samt det dessutom kan inträffa, att god man icke är boende inom den socken, för hvilken han är tilt god man utsedd.
Kronofogde synes ock vara i tillfälle att utan tidsutdrägt erhålla dylik underrättelse genom de honom underlydande läns- och fjerdingsman, hvilka kronofogden eger anbefalla att, när god man aflidit eller annorledes från sin befattning afgått, sådant genast inberätta; och då gode männens befattning icke tillhör de kommunala bestyr, öfver hvilka pastorerne ega utöfva tillsyn, anse
Utskotten det ej heller lämpligen kunna pastorerne åläggas att öfver de till biträde vid landtmäteri-förrättningar för socknen utsedde gode män föra sådana anteckningar, som erfordrades för att pastorerne skulle vara i tillfälle att, da god man afgått, derom lemna kronofogden underrättelse; i följd hvaraf Utskotten tillstyrka, att något ajseende å omjörmälda forsing icke må jasias. 3 Kap. 4 §. af A. IV.
Svartling: att när hemman eller byar, der landlmäteriförrättningar skola verkställas, äro belägna intill häradsgräns, det ofta inträffade, att god man från angränsande härad eller tingslag bodde närmare (orrättningsställct och om beskaffenheten af de egor, förrättningen rörde, egde mera noggrann kännedom, än någon af de gode män, hvilka bodde inom häradet eller tingslaget, och således, jemväl med afseende å den ringare kostnad, hans tillkallande skulle medföra, vore vid förrättningen lämpligare, än någon af de sistnämnde; och har motionären derföre föreslagit, att stadgandet i denna §. om gode mäns tillkallande vid laudtmäteri-förrättningar måtte erhålla följande förändrade lydelse: ”och böra helst de kallas, som närmast förrättnings stället inom länet boende äro”. af Nils Andersson från Christianstads län: att afseende icke borde fästas derå, att god man vore boende utom tingslaget eller länet, enär på många ställen en socken tillhörde serskilda tingslag och län, och att derföre ur omförmälda §. borde uteslutas orden: inom häradet eller tingslager.
Kinot de framställningar af enahanda syftning, som vid föregående riksdagar varit gjorde, har blifvit invändt, att då föreskriften, att’gode männen skola vara inom häradet eller tingslaget boende, sammanhängde med den urgamla domstolsförfattuingen, enligt hvilken Nämnd skulle utgöras af inom häradet bosatte män, det icke syntes-lämpligt att afvika från en princip, som sålunda under århundraden sammanväxt med folkets vanor och tänkesätt.
— Ehuru det mäste medgifvas, att Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Uts k o t tens Betänkande, N:o 15.
11 gode mäns befattning i viss mån är med Nämndens likartad, oeh Utskotten således icke kunna frånkänna berörde invändning all giltighet, anse dock
Utskotten i allt fall det vigtigaste af de åligganden, som tillböra gode män, vara att iakttaga och pröfva sådana vid laga skiften och andre landtmäteri-förrättniiigar förekommande förhållanden, som säkrast inses och bedömas af den, som om beskaffenheten af de egor, hvilka utgöra föremål för förrättningen, har noggrann kännedom.
Derföre bör ock, enligt Utskottens tanka, afseende i främsta rummet föstas derå, att till gode män må kunna erhållas personer, för hvilka de egor, som äro i fråga, förut äro bekanta, sä vida nemligen sådana personer finnas att tillgå bland de i orten utsedde gode män; och då i allmänhet kan förutsättas, ali den gode man, som bor närmast förrältningsstället, bär om samma ställes egor mera noggrann kännedom, än den, som är boende längre derifrån, och den besparing i förrättningskostnaden, som genom närboende god mans tillkallande kan beredas, ej heller torde böra förbises, finna Utskotten den omständighet, att god man är boende utom gränsen af det tingslag eller det län, der hans biträde kan behöfva anlitas, icke böra utgöra hinder för hans tillkallande; och få Utskotten derföre, i anledning af de framställda förslagen, tillstyrka, att. orden ”inom häradet eller tingslaget” må ur denna § utgå. 8 § af A. JV. Svartling: att då till landi mäteri-förrätt liing vederbörligen kallad god man, med eller utan laga förfall, uteblifvit, mången gång inträifat, att förrättningen måst uppskjutas, antingen derför, att annan god man ej varit så nära boende, att han kunnat i den uteblifnes ställe tillkallas, eller ock derför, att den gode man, sorn funnits att tillgå, icke ansett sig skyldig att efterkomma kallelse, som han icke, i enlighet med föreskriften i denna §, fött emottaga fjorton dagar förut.
Då sådant uppskof dock föranledde icke allenast onödig tidsutdrägt med förrättningen, utan ock ökade kostnader för skifteslaget, genom traktamenten och reseersättningar till förrältningsmannen och tillslädeskommen god man, har motionären, i ändamål att undanrödja anledningar till dylika olägenheter, föreslagit det tillägg till stadgandet i denna §, alt förrättningsmannen ar berättigad alt, dä god man från landtmäteri-förrättning uteblijver, efter parternas hörande, tillkalla en ojäfvig och för redlighet känd, fastän ej å sockenstämma vald bofast man, för att vid Jörrättningsåtgärden såsom god man tills vidare biträda, sedan han dock inför protokollet, uti förrätt/tingsmännens och parternas närvaro, först aflagt Jöreskrifcen god mans cd, samt att den ufed lif ne gode ■ mannens försummelse sedermera bör till allmän åklagares laga beifran öfver lenin as; varande af motionären, till stöd för delta förslag, åberopad den rättighet, sorn domare och åtskilligt? 12 Lag- Allm. Bese.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 15. kommittéer ega, att då nämndemän eller ledamöter frän förrättningar uteblifva, andre tjenlige personer i deras ställe tillkalla.
Vid betraktande af stadgandet uti 4 § af detta kapitel, hvilket innehåller; att god man, som i vederbörlig ordning erhållit kallelsebref, skall, om lian är af jäf eiler laga förfall hindrad, genast sända kallelsebrefvet till närmast boende god man, sorn i stället bör sig infinna, anse Utskotten något tvifvel icke böra uppstå derom, att den sistnämnde i slikt fall är skyldig, så vida han ej kan visa laga förfall, att, ehuru han icke fått tillgodonjuta den god man eljest tillkommande kallelsetid, å den i kallelsebrefvet utsatta tid å forrättningsstället tillstädeskomma, vid äfventyr att, om han sådant försummar, få vidkännas den uti 8 § för obehörigen uleblifven god man stadgade påföljd att ersätta genom hans uteblifvande uppkommen skada eller olägenhet.
Dä Utskotten derföre förmoda, att den händelse, att god man, utan laga förfall, uteblifver, högst sällan inträffar, och, i Utskottens tanka, den utväg till erhållande af god man i den uteblifnes ställe, som finnes uti den i sistnämnde § landtmätare lemnade rättighet, att låta annan god man af de närmast boende genast tillkalla, icke bör medföra så stor svårighet, som motionären förmenat, kunna Utskotten icke finna någon förändring af omförmälde nu gällande stadganden vara af behofvet påkallad.
Enär dessutom det af motionären föreslagna stadgande, att förrättningsman skall vara berättigad att, då god man uteblifvit, efter parternes hörande, till biträde vid förrättningen tillkalla annan än vederbörligen vald god man, icke ens skulle förpligta förrättningsmannen att dertill kalla den person, som af parterne enhälligt eller af flertalet bland dem i sådant afseende äskades, hvadan således parternes billiga anspråk att till förrättningsmannens biträde erhålla en person, som genom sjelfständighet i omdöme och handlingssätt förvärfvat sig allmänt förtroende, icke vore derigenom tillbörligen betryggadt, anse Utskotten äfven i detta hänseende förslaget alldeles olämpligt; äfvensom och då ofvanberörde flir god man, som förfallolöst uteblifvit, stadgade ersättningsskyldighet, det enda i nämnde afseende föreskrifna ansvar, heror på vederbörande målsegare att utkräfva.
Utskotten finna beifrandet af dylik försummelse icke lämpligen kunna åt allmän åklagare öfverlemnas.
På dessa skäl tillstyrka Utskotten, all omjQnnlilde Jram ställning må lemnäs utan afseende. 10 §. af Herman Öbom från Norrbottens län: att laga skiften ofta blifvit uppehållna derigenom, att delegare i skifteslag, af ovilja emot dylik förrättning, efter förrättningens början, anställt rättegång emot skiftesmannen, för det han gått öfver odlade egor eller af någon annan lika obetydlig anledning, och på sådan grund Lag- samt Allm.
Best'.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 15.
13 emot skiftesmannen anmält jäf, som, ehuru uppenbarligen iillställdt i afsigt att hindra förrättningens fortgång, dock blifvit af domstol gilladt; och har motionären derföre, till undanrödjande af omförmälde anledning till hinder för laga skiftens snara afslutande, föreslagit, att till denna § må göras följande tillägg : ”Anställer delegare i skifteslag, sedan laga skifte börjadt är, rättegång emot skiftesmannen och anmäler sedermera jäf emot honom, såsom delegarens vederdeloman: då skola landtmätaren och gode männen, sedan delegarne blifvit hörde, och de skäl noga upptagne, som ä ena eller andra sidan anföras, noga pröfva, om rättegången blifvit anställd i uppsåt att skiftesmannen dermed jäfaktig göra, samt utlåtande i ämnet meddela; och vare landtmätaren sedan skyldig att, inom fjorton dagar derefter, insända protokollet, jemte eget och gode männens utlåtande, till ordföranden i Egodelnings-rätten, som sedan har alt dermed förfara i enlighet med föreskrifterne i 18 kap. 14 § i denna stadga;” af Herr Ribbing, A.: som på sätt uti Lag-utskottets vid innevarande riksmöte under N:o 27 afgifna Betänkande förmäles, såsom sin motion upptagit den af Rikets Ständers Justitie-Ombudsman, uti hans embets-berättelse för år 1848 samt vid riksdagens början afgifna allmänna redogörelse gjorda framställning, deruti Justitie-Ombudsmannen, på anförde och uti berörde Betänkande upptagne skäl, tillkännagifva den åsigt, att till förklarande af lagens rätta mening i 13 kap. '1 Rättegångs-balken, till summa lagrum borde läggas det stadgande: att om endera parten, sedan rättegång anhängig är, söker sak med domaren, eller tillfogar honom något med ord eller gerning, i uppsåt att honom dermed jäfaktig göra, det ej skall för jäf räknas; och att i sammanhang dermed enahanda tillägg borde göras lill 10 § i Skiftes-stadgans 3 kapitel, i hvad den afser jäf mot landtmätare.
Öfver förra delen af Herr Ribbings omförmälde motion har Lag-ulskottet uti nyssnämde Betänkande afgifvit utlåtande, deruti Utskottet, som tillstyrkt det af Justitie-Ombudsmannen föreslagna tillägg till 13 kap. 1 § Rättegångs-balken, förmält sig komma att gemensamt med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet meddela yttrande, angående det ifrågaslällda tillägget till förevarande § i Skiftesstadgan, hvilket yttrande Utskotten nu gä att aflemna, dervid Utskotten på samma gång besvara förra delen af riksdagsfullmäktigen Oboms ofvanomförmälda förslag.
Jemnlikt ifrågavarande § i Skiftes-stadgan, gälla emot landtmätare och gode män vid landtmäteri-förrättningar samma jäf, som uti 13 kap. 1 § Rättegångsbalken stadgas angående domare.
Med afseende å beskaffenheten af den befattning, landtmätare och gode män vid landtmäteri-förrättningar utöfva, anse Utskotten 14 Lag- samt Allm.
Best. och E hon.-Utskott ens Betänkande, N:o 15. (ienna öfverensstämmelse emellan stadgandena härutinnan ock höra fortfarande bibehållas; och äro, i Utskottens tanka, de skäl, som af Justitie-Ombudsmannen blifvit anförda till stöd för omförmälde stadgande angående domare, äfven gällande i fråga örn landtmätare och gode män.
I följd häraf och då Utskotten finna skillnad icke böra ega rum, om sådan jäfsanmärkning, som uti förevarande motioner afses, framsläiles emot landtmätare eller emot god man, fa Utskotten för den händelse, att Rikets Ständer antaga det tillägg till 13 kap. 1 § Rättegångs-balken, som Lag-utskottet tili ofvannämnde Betänkande föreslagit, i enlighet med Juslitie-Ombudsmannens i samma Betänkande omförmälda framställning, härmed vördsamt tillstyrka, att 10 § i 3 kap.
Skiftes-stadgan måtte erhålla följande tillägg: ”söker delegare, sedan landtmäteri-förrättning hörj ad är, saft med landtmätare eller god man, eller tillfogar delegare landtmätare ellet' god man något med ord eller gerning, i uppsåt alt honom dermed jäjvig göra; det skall ej för jäf räknas.”
Men som uti 11 § finnes stadgadt, huru förfaras bör, sedan jäf mot landtmätare eller god man blifvit anmäldt, anse Utskotten riksdagsfullmäktige!!
Cthoms förslag, i hvad det angår pröfning af ifrågavarande jäfsanmärkningar, icke höra bifallas.
4 Kap. 2 § af sk. ff .