Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dock att härvid iakttages: dels att, derest han dä, enligt Förlattningarne, är berättigad till pension från Allmänna Indragningsstaten eller allmän pensions-inrätlning, sådan pension honom för hans återstående lifstid, genom vederbörandes förordnande tillägges; dels att, om han icke år sålunda till pension berättigad, eller den honom tillkommande pension icke motsvarar den lön eller de löne-inkomsler utom stat, hvar - Sammans.
Stats- och Lag-Utskottets Betänkande N:o 38. 21 ifrån han med Ijensten blifvit skiljd, honom må å Allmänna Indragningsstaten af Kongl. Majit tillerkännas, med afräkning likväl af det pensions-belopp, som från allmän pensions-inrällning kan honom tillfalla, ett belopp svarande emot lönen, samt, om inkomster utom Staten tjensten åtföljer, hvad de i medeltal utgjort enligt sedliaste tio årens hevillnings-taxering; dels ock all han, för det fall, att han möjligen framdeles kan blifva i stånd att i tjenst åter inträda, må, vid derom skeende ansökning, tillgodonjuta den tur och befordringsrätt, som han före entledigandet från tjensten innehade; men med skyldighet, vid återgåendet i tjenst, hvarmed lön eller inkomster utom stat åtföljer, alt frånträda pension, som honom i följd af entledigandet tillerkänts.
Hvad sålunda blifvit stadgadt skall icke ega tillämpning i afseende på Tullverkets personal, för hvilken skall lända lil! efterrättelse hvad för densamma särskildt är stadgadt.”
Vid riksdagen 1855—1854 framlades för Rikets Ständer en nådig Proposition i samma ämne, enligt hvilken likväl sålunda afskedad tjensteman tillförsäkrades allenast halfva lönen, men Rikets Ständer tillkännagåfvo i underdånig skrifvelse den 1 December 1854: alt ehuru Rikets Ständer visserligen ansågo, att det vore för det allmänna fördelaktigt, om, utan alt sådant medförde andra olägenheter, utvägar kunde beredas, ledande dertill att de tjenstemän, som icke vidare vore i stånd alt sina befattningar bestrida, lemnade rum för andra dertill lämplige personer, funno dock Rikets Ständer, med hänsigt dertill, all Statens tjensler må med skickliga personer besättas, betänkligheter möta emot antagande af det nådiga förslaget.
Det vore ett kändt förhållande, att oaktadt vissa tjenstemäns ställning i ekonomiskt hänseende i sednare lider blifvit, i följd af lönetillökningac, i någon mån förbättrad, likväl samtidigt dermed antalet förminskats af dem, som söka inträde på tjenstemannabanan, äfvensom det med någorlunda säkerhet kunde antagas, att redan då öfverflöd ej funnes på personer, hvilka egnande sig åt Statens tjenst, dervid ådagalade en mera utmärkt embetsmannaskicklighel; och befarade Rikets Ständer, alt sådant skulle i ännu högre grad blifva förhållandet, derest en tjensteman skulle, utan något hans eget förvållande, endast i följd af en sjukdom, måhända olla föranledd af det större nit, han användt på uppfyllandet af sina tjenstepligter och förvärfvande! af en allt större skicklighet derför, kunna skiljas från innehafvande befattning, utan att vara försäkrad ali lä bibehålla hela den samma befattning åtföljande lön, och således utom den stora olycka, som en svår och obotlig sjukdom i och för sig utgör, dertill möjligen blifva jemte de sina utsatt för verklig brist, hvarigenom äfven det motiv, som förmådde tdl inträde i Statens tjenst, eller vissheten om en säker, om än olla knapp bergning skulle upphöra.
Härtill komme, att de nu i Statens tjenst varande personer tryggat sig vid Kongl. Brefvet den 23 September 1688, hvilket, ofta åberopadt, tillförsäkrar dem, som troget tjent, att icke för sjukdom blottställas för att dömas sin lön eiler annan rättighet förlustige.
Beträffande dessutom den 22 Sammans.
Stats- och Lag-Utskottets Betänkande N:o 38. i förslaget bestämda grunden för Statens rätt att afskeda en tjensteman utan hans egen ansökning, eller alt han skulle, i följd al vansinne, blindhet eller lamhet, under tre på hvarandra följande år oafbrutet varit urståndsatt att sin tjenst förrätta, utan alt anledning vidare vore för handen, att han kunde återvinna tjenstbarhet, och att delta förhållande blifvit genom föregången ransakning utredt och styrkt, förekomme, att, då ett sådant bestyrkande icke kunde bestå i annat än ett af läkare utlärdadt embetsintyg, men erfarenheten gåfve vid handen, att äfven läkare understundom voro blottställda för misstag i sina omdömen om en sjukdoms utgång, bära! sannolikt ofta skulle blifva en följd, antingen att en samvetsgrann läkare högst sällan meddelade intyg om obollighet, i hvilket fall det föreslagna stadgandet icke medförde den dermed åsyftade verkan, eller ock att, om en tjensteman, som blifvit afskedad såsom obotlig, likväl återvunne helsa och tjenstbarhet, han, det oaktadt, funne sig beröfvad både tjenst och tillfälle atl egna Staten sin verksamhet.
För sådan händelse vore väl föreslaget, att den åter tjenstbare tjenstemannen skulle, uppå skeende ansökning, tillgodonjuta den lur och befordringsrätt, han före afskedet innehaft; men då tillfälle måhända icke alltid skulle yppa sig för honom till erhållande af annan plats, vore genom nämnda stadgande oförskyldt lidande för en sådan tjensteman icke förebygdt; i anseende hvartill och då, enligt Rikets Ständers tanke, sådana fall, som med det ifrågavarande lagförslaget afsåges, icke torde inträffa så ofta, alt något allmänt stadgande derför erfordrades, och Rikets Ständer vore öfvertygade, alt den tjensteman, som såge sig för något slags sjuklighet urståndsatt att sin tjenst bestrida, skulle finnas beredvillig att sjelf begära sitt entledigande, om han sedermera egde att påräkna tillräckligt understöd, älvensom att derest Kongl.
Maj t vid sådant tillfälle skulle i nåder finna skäl att till Rikets Ständer göra nådig framställning om sådant understöd, Rikets Ständer icke skulle sådant förvägra, der ömmande omständigheter sig företedde, Rikets Ständer ansågo sig icke kunna lemna bifall till den nådiga Propositionen.
Då motionären vid riksdagen 1856—1858 framställde enahanda förslag som nu, och della äfven då blef föremål för Sammansatta Stats- och Lag-Utskottets behandling, så, ehuru Utskottet lika med motionären ansåg det vara för samhällets fördel nödvändigt, att i möjligaste måtto förekommes, det
Statens embeten och tjenstår innehades af oljenstbara personer, fann sig Utskottet likväl med afseende ej mindre å de åsigter i ämnet, som i Rikets Ständers ofvanomförmälda skrifvelse blifvit uttalade, än äfven derå atl, till följd af den vid samma riksdag embets- och ijenstemännen beviljade provisoriska löneliilökning, svårighet skulle uppstå att bestämma, efter hvilken grundidén pension borde beräknas, som skulle tilläggas en på ofvanberörda sätt afskedad embets- och tjensteman, förutsatt att ett sådant afskedande kunde ega rum med bibehållande af 36 § Regeringsformen vid dess nuvarande lydelse, desto heldre böra afstyrka bifall till hvad motionären föreslagit, som det visat sig, att sådana undantagsfall, som lagförslaget afser, utan svårighet blifvit ordnade Sammans.
Stats- och Lag-Utskottets Betänkande N:o 39. 23 af Konung och Ständer gemensamt; och vann denna Utskottets hemställan Rikets Ständers godkännande.
Med hänvisande till de skäl, som, på sätt ofvan förmäles, tillförene blifvit emot den föreslagna lagstiftningsåtgärden andragna, får Utskottet äfven nu vördsamt tillstyrka, att hvad motionären föreslagit icke mätte vinna Rikets Ständers bifall.
Stockholm den 13 Augusti 1063.
Ank. till Exp.-Utsk. den 15 Aug. 1863, kl. 12 midd.
Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring eller förklaring af Kongl.
Cirkulärbrefvet den 28 Mars 1858, i fråga om beräkning af tiden för lärares vid elementarläroverken räll till uppflytlning i högre lönegrad. i Inom Hedervärda Bonde-Ståndet har Anders Gudmundsson från Hallands län väckt denna motion (N:o 354), deruti han fäster uppmärksamheten å det obilliga i bestämmelsen uti uu ifrågavarande Kongl. Cirkulärbref, att lärarnes lönetur skall beräknas irån och med året efter det, då fullmagten eller konslitutorialet uUärdats, hvarigenom inträffade att en lärare, som erhållit fullmagi i första dagarne af Januari, samt det året tjenst gjort två fulla läsetermincr, icke desto mindre finge räkna sin lönetur först från året derefter, medan deremot den, som undfått fullmagt i sista dagarne af December, genast med påföljande årets början beräknade lönetur.
Det obilliga häruti ökades derigenom, alt det ena Konsistoriet daterade sina fullmagter å den dag utnämningen skedde, medan det andra Konsistoriet daterade fullmaglerna först å dag efter det utnämningen vunnit laga kraft, eli förhållande som motionären styrkt genom biläggande af protokoller och afskrift af fullmagter, utgångna från Konsistorierna 24 Sammans.
Stais- och Lag Utskottets Betänkande N:o 39. i Lunds och Göteborgs stift, och genom hvilken olikhet i förfarande den, hvilken fått sin fullmagt daterad först på någon dag året efter det han blef till tjensten utsedd, komme, enligt en vid motionen jemväl fogad uträkning, att, genom fördröjd uppflyttning i högre lönegrad, under femton års tjenstgöring åtnjuta sammanräknadt 1,500
R:dr mindre lönebelopp, än hvad som för samma femton år tillfölle den, hvilken fått sin fullmagt daterad för samma dag, som utnämningen skedde.
Till afbjelpande af dessa missförhållanden yrkade motionären att Rikets Ständer måtte till Kongl. Majit i underdånighet hemställa: 1:o.
Att i stället för orden vfrdn och med äret efter det då fullmagt eller konstitutorial utfärdats”, som förekommer i nämnda Kongl.
Cirkulärbref, må ingå ”från och med det dr, dd läraren pä ordinarie stat tjenstgjorl tvänne fulla läselerminer”. 2:o.
Att alldenstund det icke kunde vare Staten värdigt att olika aflöna eller behandla tvänne tjenstemän i samma grad, med samma rättigheter och skyldigheter, de lärare vid elementarläroverk, som kunna visa sig härpå hafva gjort någon förlust, derföre måtte blifva ersatte, hvilket beslut så mycket lättare borde kunna fattas, som desse säkert icke vore till antalet många; samt 3:o.
Att fullkomlig enhet inom alla rikets stift vid fullmagters utfärdande an befalldes.
Utskottet är visserligen af den åsigt att fullmagter eller konslitutorialer, ehuru utfärdade försl efter det utnämningen vunnit laga kraft, rätteligen böra dateras för den dag utnämningen egde rum; men då motionären visat att härutinnan blifvit af olika Konsistorier olika förfaret, och att derigenom skollärare inom det ena stiftet ej kommit i åtnjutande af samma rätt och lönelur, som skollärarne i det andra stiftet under enahanda förhållande tillkommit; anser Utskottet den i motionens första punkt föreslagna förändring vara gagnande och hemställer således, det måtte Rikets Ständer hos Kongl.
Majit i underdånighet anhålla om utfärdande af nådig föreskrift att lärarne vid elementarläroverken må beräkna lönetur från och med det år, då lä rare på ordinarie stat tjenstgjorl två fulla läseterminer.
Då det emellertid ej synes vara af behofvet påkalladt, eller eljest lämpligt, alt den, hvilken underlåtit alt i behörig tid och ordning söka ändring i någon embetsmyndighets för honom menliga beslut, varder genom Rikets Ständers mellankomst befriad från den lagliga påföljden af denna sin underlåtenhet; samt dertill kommer alt en i berörda syfte af Rikets Ständer vidtagen åtgärd sannolikt skulle föranleda väckandet af lika berättigade ersättningsanspråk i andra frågor än den af motionären omförmälda, och Statsverkets tillgångar således snart befinnas otillräckliga för tillfredsställandet af dessa anspråk; anser Utskottet motionärens förslag om ersättning åt Sammans.
Stats- och Lag-UtsTcottets Betänkande N:o 39.
25 åt de skollärare, hvilka genom hittills inom åtskilliga stift följd ordning vid fullmagters utfärdande blifvit lidande, ej böra af Rikets Ständer bifallas.
Hvad slutligen beträffar motionärens yrkande det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet begära att fullkomlig enhet inom alla rikets stift vid fullmagters utfärdande anbefalldes; så lärer det med berörda yrkande afsedda ändamål, lika rätt för alla elementarlärare, i händelse af bifall till hvad Utskottet i första punkten af detta betänkande föreslagit, redan vara vunnet; vid hvilket förhållande motionärens omförmälda yrkande ej torde till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 5 Juli 1863.
Brot. 1862 <& 1863. 4 Sami. 2 Afd. 12 Baft. 4 oS: .%<• o*Jl foo -fcföfö ,iSftn«w»Ä • lini biv gainbio l^lul llil- figilliJglt; moni glliiiiri <00099 fiJIivd . t9ifii6ilo}l<» 9b ig ,9bnebil Jivlild abriéfilältil aiaigmn .aellelid ‘labogli alariifl le inöd [9 csotf sljjbUf ;t»bn8lS alvill jab shnBshy eiwi enoi Jorn iBMilsd 09§ilJulg be?H biv Ilila eJs^ii fillu moni Jarina gihnoJlhjl lie Biögsd iarigiftgbidhflii i Ljslfl .IgaoH -thall ebbsfels flbfiB/tif elnoied barn idb i9iél ie ;gsbiiclädn/; afjuehiélJu giaJgemilnl >11 »SJ )j'jb ib nsi/ifiUi| Uno guaiéaoiJora STOCKHOLM, tryckt hos N. Marcus, 1863 \»B. 61 i. i- :i ,kri fö ,E M '•'•-.i Sammans.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 40. 1 A:o 40.
Ank. till Exp.-Utsk. den J20 Aug. 1863, kl. 10 f. m.
Vllulande, i anledning af dels äterremisser å Utskottets Betänkande N:o 21, i fråga om skjutsningsbesvärets ordnande, dels ytterligare väckt motion i samma ämne.
Utskottets omförmälda
Betänkande har blifvit af Vällofliga Borgare-Ståndet återremitteradt och af Hedervärda Bonde-Ståndet bifallet; hvaremot Höglolliga Ridderskapet och Adeln samt Högvördiga Preste-Ståndct deröfver meddelat de beslut, som här nedan komma att omförmälas.
I första punkten af omförmälda Betänkande (pagina 14) hade Utskottet, på angifna skäl, tillstyrkt Rikets Ständer att besluta, att gästgifveri-, håll- och reservskjutsen samt postskjutsen skiljas från jordbruket och öfvertagas af Staten; att sedan posthemmanen blifvit befriade från postskjutsens utgörande, borde dessa hemman vara skyldiga utgöra de onera, derifrån de hittills varit i sin egenskap af posthemman befriade; samt att det städerna åliggande skjutsningsbesvär öfvertages af Staten.
Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, det sednare efter inbjudning från förstbemälda Riks-Stånd, hafva, med afslag å denna Utskottets hemställan, beslutat att å 6:te Hufvudtiteln må uppföras ett årligt reservationsanslag, stort 100,000 R:dr R:mt, att, stäldt till Kongl. Mnj:ts disposition, användas till lätt nad för skjutsningstungan, i de fall, der den genom entreprenad bestrides och befinnes särdeles tryckande.
Bill. lill II, St. Prat. 1862 & 1863. 4 Sami. 2 Afd. 13 Haft. 1 2 Samman*.
Stais- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 40.
Af protokollet öfver den inom Borgare-Ståndet före återremissen hållna öfverläggning har Utskottet inhemta!, hurusom yrkanden derstädes blifvit framställda dels om bifall till Utskottets Betänkande; dels af flere talare om fattande af enahanda beslut, som de af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet meddelade; dels att skjutsningsbestyrets öfvertagande af Statsverket, till större eller mindre del, ej borde ifrågakomma förr än närmare blifvit utredt hvad kostnaden derför komme att utgöra, samt med mindre de skjutsningsskyldige hemmanen ålades en årlig afgift, som i någon mån betäckte
Staten för dess kostnad; dels att skälig lindring under nästa statsregleringsperiod måtte beredas de skjutslag, som företrädesvis funnos i behof deraf; dels att Utskottet borde dervid särskildt tillse, huruvida lämpligt kunde vara att, genom skjutslegans höjande öfverallt eller endast å vissa orter, jemnare än hittills afväga och förmedla den allmänna trafikens och den skjutsandes ömsesidiga anspråk, äfvensom om och i hvad mån godkännandet af de vilkor för åtnjutande af statsbidrag, hvilka blifvit af Grefve Liljencrants föreslagna, kunde befordra hufvudsyftet med ifrågavarande öfvergängsförslag; dels att.
Statsverket öfvertoge en del af kostnaden för skjutsningsbesvärets fullgörande, med exempelvis föreslagen en fjerdedel, så i stad, som å land, dä skjutslagen sjellve sedan egde att svara för de öfriga tre fjerdedelarne; dels att, genom uppmuntrande till införande af entreprenader, det tvång måtte upphäfvas, som innebures i skjutsningsskyldigheten, och densamma måtte antaga karakteren af ett fritt åtagande, samt inrättningen af postdiligenser befrämjas, derigenom lättnad i skjutsningsbesvär vunnes; dels att skjutsningsbesvär borde regleras länsvis, helst sedan landstingen kommit till stånd, då skjutslegan kunde höjas till 1 Hulr eller till och med till 1 R:dr 50 öre, om så nödigt skulle finnas, samt entreprenaden borde blifva en tvångsirirättning; dels att hvar och en biand de skjutsskyldige borde höras rörande det belopp han kunde vilja gifva för befrielse från tungan, hvarefter entreprenadauktioner utsattes och skilnaden godtgjordes genom förhöjd skjutslega; dels slutligen att, i händelse Utskottet komme att föreslå statsbidrag för lindring i skjutsskyldigheten, dervid borde såsom vilkor afses att sådant bidrag icke måtte komma att någonstädes helt och hållet betacka den verkliga entreprenadkostnaden, vare sig att densamma vore i kontraktet tillförlitligen uttryckt eller icke.
Då således blott ett Riks-Stånd bifallit hvad Utskottet i dess förra Betänkande tillstyrkt; men deremot två Riks-Stånd förenat sig om ett annat förslag, till förmån för hvilket jemväl flere röster inom ett tredje Riks-Stånd blifvit höjda; samt genom sistberörda förslag, äfven om detsamma ej undanrödjer alla de orättvisor och svårigheter, som äro förknippade med det sätt, hvarpå skjutsningsskyldigheten fullgöres, tillfälle dock beredes till sådana lättnader härutinnan, som kunna komma de af skjutsningsskyldigheten mest nedtyngda hemman till undsättning; anser sig Utskottet, med frånträdande af hvad Utskottet i strid här - Sammans.
Stais- sami Allm.
Besvärs- och Ekonomi Utskottets Utlåtande N:o 40. 3 emot i sitt förra Betänkande liemställt, men i öfverensstämmelse med livad Höglofliga Ridderskapet och Adeln samt Högvördiga Prestc-Ståndet beslutat, böra tillstyrka Rikets Ständer, att å Sjette Hufvudtiteln uppföra ett årligt reservations-anslag, stort 100,000 R:dr R:mt, att, stäldt till Kongl. Maj:ts disposition, användas till lättnad för skjutsningstungan i de fall, der den genom entreprenad bestrides och befinnes särdeles tryckande.
I fråga om det, pagina 14, i Utskottets Betänkande N:o 21 gjorda sednare tillstyrkande,—nemligen att, i afseende å kungs- och krono-skjutsningsbesväret, annan ändring icke borde vidtagas, än att, under förutsättning att gästgifveri-, håll- och postskjutsen af Staten öfvertagas, samtliga skjutsskyldiga hemman i riket, så framt de ej äro helt och hållet eller i viss män frän skjutsningsskyldighet befriade, förklarades böra i kungs- och krono-skjutsning deltaga — har Höglofliga Ridderskapet och Adeln förklarat att någon ändring i afseende på kungsoch krono-skjutsningsbesväret icke borde vidtagas.
Högvördiga Preste-Ståndet har ansett denna fråga vara, genom Ståndets beslut öfver näst föregångna punkt, förfallen; och som, på sätt förut nämndt är, Vällofliga Borgare-Ståndet återremitterat punkten, samt Hedervärda Bonde-Ståndet densamma bifallit, så anser Ut. kottet denna punkt vara, genom Riks-Ståndens omförmälda skiljaktiga beslut, förfallen.
Likaledes och då, hvad beträffar det af Utskottet, pag. 16—21 i berörda Betänkande, framställda förslag till reglering af befordringen utaf post och resande, samt till gäldande af den derför erforderliga kostnad, Ridderskapet och Adeln förklarat samma förslag hafva förfallit till följd af det beslut bemälda Riks-Stånd i afseende å Utskottets första hemställan fattat, Borgare-Ståndet detsamma återremitterat och Bonde-Ståndet förslaget bifallit; så, fastän Preste-Ståndet ej i frågan härom meddelat särskildt beslut, torde, så väl i enlighet med den tillämpning Ridderskapet och Adeln gjort af sitt med Preste-Ståndets öfverensstämmande beslut, som äfven med anledning af stridigheten uti Riks-Ståndens beslut sins emellan, jemväl denna punkt böra anses förfallen.
Pagina 21 i Betänkandet hade Utskottet tillstyrkt Rikets Ständer att besluta, det måtte, till betäckande af kostnaderna för skjutsningsbestyrets öfvertagande, å Sjette
Hufvudtiteln anvisas ett förslagsanslag af 600,000 R:dr R:mt årligen under nästa statsregleringsperiod; hvilket förslag Ridderskapet och Adeln förklarat hafva, genom samina Riks-Stånds fattade beslut öfver lörsta punkten, 4 Sammans.
Slats- samt Allm, Hesvårs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 4 0. förfallit, hvaremot Preste-Ståndet afslagit, Borgare-Ståndet återremitterat och Bonde-Ståndet bifallit förslaget.
Detta förslag lärer således vara förfallet.
Pagina 22 i Betänkandet hade Utskottet uttalat den åsigt att genom hvad Utskottet i samma betänkande yttrat och föreslagit i anledning af Jonas Anderssons motion, öfriga i ämnet väckta motioner borde anses besvarade, och att något särskildt yttrande öfver en hvar af dem således ej vore erforderligt.
Detta yttrande har blifvit af Ridderskapet och Adeln samt af Borgare-Ståndet återremitteradt, men af Bonde-Ståndet gilladt, hvaremot något beslut i anledning deraf ej synes hafva blifvit hos Preste-Ståndet fattadt.
Utskottet är emellertid, i följd af de från Riks-Stånden sålunda meddelade beslut, oförhindradt att, i sammanhang med frågan på hvad sätt skjutsningsbesväret må kunna, genom här förut till anvisande föreslagna medel, göras för skjutslagen mindre betungande, tillika tillgodogöra sig de förslag, som af en eller annan motionär må vara framställda och kunna af Utskottet anses antagliga.
Af den hos Ridderskapet och Adeln öfver denna punkt förda diskussion har Utskottet inhemtat, att yrkanden derunder blifvit framställda, dels af flere talare, att Johan Bergströms från Kopparbergs län i Utskottets Betänkande N:o 21 omförmälda motion måtte tagas i förnyadt öfvervägande; och dels att ytterligare utlåtande måtte meddelas i anledning af Herr von Köchs i Utskottets nyssberörda betänkande omförmälda motion, deruti, bland annat, innebures förslagen att skjutsskyldigheten icke skulle utgöra någon natura-prestation, och att skjutslogan på sådana ställen, der detta för entreprenads underlättande vore af nöden, skulle af Konungens Befallningshafvande kunna höjas till 1 R:dr 50 öre milen.
Derest, på sätt, Utskottet här ofvan föreslagit, Rikets Ständer besluta anvisandet af ett årligt reservationsanslag, att, stäldt till Kongl.
Maj:ts disposition, användas till lättnad för skjutsningstungan i de fall, der den genom entreprenad bestrides och befinnes särdeles tryckande, -— genom hvilket beslut ett steg äfven blefve taget, till skjutsningsskyldighetens inskränkande såsom natura prestation — torde Rikets Ständer jemväl böra vara betänkte på sådana bestämmelser, som göra till en möjlighet att, genom det beviljade anslaget, i någon mån vinna det dermed afsedda ändamål.
Hvilka skjutslag, som må anses af skjutsningsbesväret mest betungade, låter sig ej beräkna, med mindre detta besvär fullgöres genom entreprenad, derföre
Utskottet ock gjort sådant till vilkor för rättigheten att ifrågakomma till erhållande al understöd i anledning af sagda besvär.
Men detta och de många andra med entreprenaders inrättande afsedda ändamål lära ej kunna vinnas allenast genom en skjutslagen beredd utsigt att möjligen ifrågakomma till delaktighet i till skjutsningstungans lättnad anvisade medel, likasom dessa medel antagligen skulle blifva spårlöst uppoffrade, med mindre, i sammanhang dermed, jemväl vidtoges sådana åtgärder, som i öfrigt kunde till lättnad i skjutsningstun - Sammans.
Stais- samt Allm. llcsvärs- och Ekonomi-lllskollets Ullålande N:o AO. 5 gan föranleda.
Utskottet tror möjligheten att, vid utomordentliga fall, erhålla rättighet att uppbära en förhöjd skjutslega utöfver den nu tillåtna, vara ett, af de verksammare medlen till åstadkommande af entreprenader; och skulle, genom en sådan förhöjning, antalet af öfverflödiga resor inskränkas, eller de resande manas att, oftare än hittills, begagna sig af egna hästar, eller möjligheten af postdiligensers inrättande underlättas, och till desammas begagnande uppmuntras, så vore jemväl härutinnan ett ändamål vunnet och en lindring i skjutsningsbesväret åstadkommen.
Utskottet hemställer således, med anledning af Herr von Köchs motion, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes å alla gästgifvaregårdar i riket låta, så vidt görligt finnes, inrätta entreprenader, dervid, då sådant af förhållandena nödigt påkallades och entreprenader ej på annat sätt kunde åvägabringas, en lega af högst 1