Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti hvilket yttrande 6:0 Herr Hemberg sig förenat. 7:0 Herr Santesson, hvilken påj^rkat bifall tili Grefve Cronhjelms förslag, att uti inga andra ämnen, än dem, som röra Församlingens enskilda Oeconomie, de närvarandes beslut må gälla för de frånvarau - Lag- s. Allm. Basv.- o. Oee.-Ucsk.
Uti, N:o 6S. 3i de, samt instämt uti den af Riksdags-Fullmflgtigen Rutberg väckta motion, att Församlingarne må genom val utse Ordförande i Socknestämma, enär det syntes olämpligt, att denna befattning ovilkorligen beklädes af en person, hvilken först genom döden derifrån skiljes, men hvilken, i anseende till ålderdom eller andra orsaker, ofta kan anses mindre skicklig till Ordförandeskapets bestridande.
Hvad således blifvit anfördt hafva Utskotten till granskning förehaft; och hvad dervid först angår Herr Grefve Cronhjelms med flere Stånds Ledamöters anmärkningar c1 emot första punkten af Utskottens förra Betänkande, i afseende på beskaffenheten af de ämnen, sorn, enligt 6 §. af 1817 års Förordning, tillhöra Socknestämmas handläggning, äfvensom sättet och ordningen för deras afgörande, så, enär berörde anmärkningar snarare innefatta klander af det sätt, hvarpå denna del af Författningen skall hafva blifvit tillämpad, än af sjelfva föreskriftens innehåll, torde häremot endast behöfva erinras* a) att, genom den i 9 utstakade rättighet så väl för närvarande som frånvarande Ledamöter, att besvär öfver Soeknestämmoheslut anföra, tillräcklig säkerhet blifvit lernnad en hvar alt erhålla rättelse uti miss - ii Lag- t.
Bes v.- o. Oes.
N:o 68, bruk eller olagliglieter, ehvad desamma i formerne eller i upptagandet af mål, som till Socknestämma icke höra, må hafva egt rum; b) att, om denna utväg, af en förutfattad, mer eller mindre grundad, opinion om frugtlösheten af slika betvär, lemnäs obegagnad, sådant icke hör läggas Författningen till last, helst emot en sådan opinion rättelsen icke i lagbudet, utan hos personenj måste sökas; c) att, på sätt i förra Betänkandet är vordet anmärkt, det ligger i sjelfva naturen af ett Socknestämmo-beslut, af hvilket någon påföljd skall kunna förväntas, alt detsamma, efter vunnen laga kraft, måste vara förbindande för en hvar, som egt rått att i öfverläggningen derom deltaga, ehvad han af denna rätt sig begagnat eller icke, äfvensom att den lagliga påföljden af uteblifvande, såsom en gång för alla stadgad, icke behöfver i hvarje serskild kallelse till Socknestämma intagas; samt d) att, likasom det med beskaffenheten af ett allmänt Lagstadgande knappast Lag- $, Allm, desv,- o, Otc.-lilsh. Uti, N:a 65, JJ - knappast vöre förenligt, att närmare, än som i 6:te §. af ifrågavarande Författning redan skei t, bestämma de mål, hvilka tili Socknestämma lidra, vore det ännu mindre lämpligt och möjligt alt uppräkna dem, hvilka å densamma icke få upptagas.
På nila dessa skäl fortfara fördenskull Utskotten alt anse förenämnde 6 §. böra oförändrad bibehåll as.
Serskildt har viii blifvit yrkadt, dels att Sockneslämmor alltid måtte på bestämda lider hållas och kallelse till extra Socknestämma utfärdas genom budkaflar, dels ock, att, enär ämnen af mera främmande beskaffenhet förekomma, Pastor borde örn föremålet lemna hvarje enskild Församlingsbo underrättelse.
Men då Socknestämmas hållande på andra ån de i Författningens i §. bestämda tider icke, emot hvad nödvändigheten ofta kan påfordra, lärer kunna på förhand utsättas; då den olägenhet, hvaremot klander blifvit anfördt, att en Godsegare icke kan vid samtidiga Sockne Bih. till R.
St.Prot, 1828 neli 1829, 7 Sami. 3 A/d, 4 liand, 5:te tiäjt. 5 34 Ltrg-s.
Besv-o. Oee-Vcsh.
N:0 68. stämmor inom serskilda Socknar vara närvarande, lika litet förekomnies ^enorn Socluiestämmas hållande allestädes på bestämda dagar, sorn det Idit ver möjligt för en Pastor, vare sig såsom Ordförande eller Protocoilist, alt på samma dag öfvervara Socknestämma i Moderkyrkan och Annexet; ■J ^ då ärendena stundom äro af den påskvndande natur, att de utan uppehåll mäste afgöras, i följd hvaraf hvarken rättigheten att för sådant ändamål genast sammankalla Församlingen synes böra ur Författningen borttagas, eller kallelse dertill, genom det i öfrigt mindre pålitliga sättet alt kringsända budkaflar, kan nog tidigt hinna utfärdas; då Förslaget, att genom Pastors omedelbara åtgärd underrätta hvarje Församlings-Ledamot om ämnet för en blifvande sammankomst, är lika orimligtsomoverkställbart; hvaremot Socknestämmas kungörande på Predikstolen, enligt Författningens föreskrift i 3 och 3 §. §, både synes i verkställigheten vara lättast ocb Lag- s. Allm.
Sesv. o. Orc.
N:o 68. 35 å Ömse sidor medföra största controll och säkerhet, finna Utskotten de härom gällande Stadgande» höra qvarstå utan förändring.
Till svar å hvad några Ledamöter anmärkt, i afseende på Socknestämmas och Kjrko-Råds befattning med beskaUningsfrågor i Städerna, torde Utskotten endast få hänvisa till innehållet af Förordningens 6 och 12 §. §, jemförda med i i §; vid närmare granskning hvaraf Utskotten fÖinmda det blifva uppenbart, alt silka frågors afgörande, på sätt anmärkningai ne antyda, icke kan anses tillhöra förenämnde Myndigheters befattning.
Likaledes anse Utskotten de i förra Betänkandet anförda skäl. för Pastors bibehållande såsom ständig Ordförande i Socknestämma och Kyrko-Råd, utgöra tillräcklig vederläggning af de emot
Författningens föreskrift i denna del ytterligare framställda anmärkningar.
Härtill må nu endast läggas, alt, i händelse en Pastor, »f ålderdom eller andra omständigheter, finnes mindre skicklig »tt så väl denna som öfriga delar af förSHinlingsvården bestrida, vedei börande
Domcapitel, på härom skeende anmälan, hvartill hvarje Församlings Ledamot har rättigheten öppen, icke lärer nndei låta att cn skicklig Vicarius i hans ställe tillförordna; äfven - 36 Lag- s. Allm. Besv.- o. som, derest Pastor är hindrad att föra ordet i Socknestämma, hans plats dervid företrädes, på sätt FÖrfattningai-ne föreskrifva.
Utskotten hemställa altså, att dessa anmärkningar matie få förfalla.
Utskotten, hvilkas yttrande nu i ordningen påkallas öfver anuiärkningarne, dels emot Kyrko-Rådens nuvarande organisation, dels emot deias så kallade inblandning i husliga lifvets förhållanden, äro i förra fallet fullt öfverlygade, att Kyi ko-Rådets sammansättning af Själasörjaren och Församlingens mest aktade husfäder, är sådan densamma, med hänsigt till de egentliga föremålen för dess verksamhet — a't hålla tillsyn olver ordning och seiler, att tillrättavisa, varna och, någon gång, bestraffa mindre förseelser — kan och bör vara.
Hvad åter angår de olika slag af åligganden, som, enligt Kongl. Förordningen den 26 Ftbruarii 181J och Kongl.
Kungörelsen dea sy Februarii 1828, tillhöra Kvrko-Råds befattning, medgifva visserligen Utskotten: att dessa, serdeles i följd af sistnämnde Författning, erhållit en sådan grad af utsträckning, att deras ovarsamma ulöfvande understundom kunde hänföra till missbruk; alt ett öfverdrifvet nit eller missföi stadt begrepp om viddén af befattningens pligter km föranleda tili handlingar, hvilka Lagen icke åsyftat; men, fastän ofullkomlighet är förbunden med all Ung- s. Allm.
Utsv.-o- Occ.-UttJ<, Uti.
N:o 68. 37 menniskoåtgärd, lärer man ej böra yrka, hvarken att denna inrättning, hvars nytta en lång tids erfarenhet besannar såsom eit välgörande moralisk policeanstalt i Församlingen, skall upphöra, ej eller att dess verksamhet skall bindas inom allt för trånga gränser eller inskränkas till endast allmänna Embetsomsorger.
I sådant fall vore det må hända alt befara, alt anstaltens förnämsta ändamål skulle aldeles förfelas och Domstolarne öfverhopas med handläggning och bestraffning af förseelser, emot hvilka den faderliga varningen nu gör- tillfyllest, men hvilka, drabbade af Lagens näpst, fruktansvärd t, kunde öfvergå till större brott.
Och då Utskotten sålunda hålla före, .alt Författningens föreskrifter i denna del, med vis urskiljning och rättsinnig oväld tillämpade, böra blifva svarande ernot ändamålet samt medföra obestridlig nytta, och då endast misstag om deras rälta betydelse kunna föranleda de olägenheter man befarat, hafva Utskotten, under åberopande för öfrigt af hvad förra Betänkandet härom innehållet , icke tvekat att tillstyrka, det jemväl ifråga varandeanmärkningar måtte utan afseende lemnäs.
Då Utskottens, i deras för ut afgifna Utlåtande, yttrade omdöme om obehöfligheten af ett närmare bestämmande af gränserne emellan mål af criminel beskaffenhet, de der 38 Lag- s. Allm.
Besv. o. Oet.-UtshUtl.
N:o 68. tillhöra Kyrko-Råds pröfning, och sådana mål, i hvilka Domaren anlitas bör, icke blifvit vederlagdt genom de häremot nu gjorda anmärkningar, anse Utskotten tillfyllest, att till svar derå samma yttrande åberopa.
Beträffande åter en del Ledamöters förslag, att stockstraff ej vidare må af Kyrko-Råd ådömas, få Utskotten, med anledning af hvad derutinnan blifvit anmärkt, yttra, att, då denna straffbestämmelse, af allmänna omdömet redan länge ansedd såsom olämplig och stridande emot tidens och samhällsskickets fordringar samt jemväl nu mera högst sällan tillämpad för de få händelser den i Lagstiftningen tinnes stadgad, just härigenom, samt den förökade skymf den anses medföra, elter Utskottens åsigt, innebär en större bestraffning, än som svarar emot beskaffenheten af de förbrytelser, för hvilka densamma af Kyrko-Råden ådömes och såmedelst saknar förnämsta egenskapen bos allt slrafl, den, att stå i förhållande till brottet; — anse
Utskotten sig både gå allmänna rösten lill mötes och handla i öfverenstämmelse mrd det vid denna Riksdag afgifna LagstiftningsFörslag, som för ett, med delta likartadt, fall tillstyrker stockstraff* upphörande, då Utskotten, på grand af hvad sålunda är anfördt, ®»7, t.
Lag~t'édllm.
Besv>-o.Oec.-Utsh Uti.
N:o 68' 3g vördsamt föreslå, att stockstraff ej vidare md af Kjrko-Råd ädömas.
Derom Rikets Högloflige Ständer lära i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes Nådig Förordning utfärda.
Hvad slutligen angår frågan, att maximum måtte bestämmas af de böter Kyrko-Råd eger ålägga, så enär, vid böters ådömande, Kyrko-Råd ingalunda kan anses ega rätt att öfverstiga de belopp, som, med tillämpning af de i allmänna Lagen för likartade förbrytelser utstakade bötes-ansvar, pröfvas böra ega rum, och denna pröfning icke synes öfverstiga den vanliga omdömesförmågan hos ett behörigen sammansatt Kyrko Råd; så tro Utskotten ett ytterligare stadgande i detta afseende icke vara af behofvet påkalladt.
Såsom Ledamot af de sammansatta Utskottens Beredning har jag medverkat till de beslut, förevarande Betänkande innehål - 4o Bil. i.
Lag-t.
Betv. o. Oee.-TJtsk. Uti.
N:o 68. ler.
I sjelfva saken kan jag således ej yttra någon skiljaktig mening.
Det är endast eniot Utskottens åtgärd att förändra ingressen till Beredningens i öfrigt godkända förslag till utlåtande, som jag nödgas reservera mig, emedan jag anser denna ingress, hvilken upptog en korrt vederläggning af sådana Herr Grefve Cronhjelms anmärkningar. som icke hörde till ämnet, men i allt fall, efter min åsigt, erfordrade ett svar, böra qvarstå oförändrad, på sätt Beredningen föreslagit.
Den lydde hufvudsakligen sålunda: ■— — ”Ehuru Herr Grefven, som uti ett "vidlyftigt anförande tillkännagifva sitt o"gillande af Utskottens behandling utaf de "väckta frågorne, börjat med den beskyll» "ning emot Utskotten, att hafva högst ofullständigt upptagit dess motion, dock utan att "ens uppgifva, det något ämne deri blifvit "förbisedt eller lemnadt obesvaradt, torde lik"väl Utskotten, fastän under äfventyr att å "nyo blifva bemötta med enahanda förebråelse, af skyldig aktning för Rikets Ständer, "endast böra i möjligaste största korthet "upptaga och besvara de till saken hörande "anmärkningar, Herr Grefven framställt, och "det desto hellre, som, hvad angår de uppgifna exemplen å förelupna förmenta olag"ligheter vid Socknestämmor inom Hufvud "staden, Bil. t. Lag- Allm, Besv.-o, Oec.-Utsh. Uel.tiio 68. 41 ”staden, dessa, enligt Riksdags-Ordningens "tydliga föreskrift, ligga utom gränsen för ”Rikets Ständers'befattning, satut, beträffande de mindre hofsamma utbrott af klander "Herr Grefven understundom tillåtit sig, det "bör vara till förmodandes, att Herr Gref"ven, vid ett mera lugnt ocb moget öfvervägande, inser, att någon verklig anledning ”dertdl icke blifvit gifven, samt alt origtig"heten af Utskottens yttrade omdömen icke ”är ådagalagd endast del igenom, att de icke ”öfverensstämma med Herr Grefvens, och ”således alt vederläggningen bordt vara på Vndra grunder stödd, för att för Utskotten blifva Öfvertygande.” ”Af anförandet upptagas således endast ”till besvarande följande anmärkningar, nemligen” — — — — I allt Öfrigt är jag ense med Utskottens pluralitet..
Af Herr Prosten Dedekind‘ I de Högloflige sammansatta Utskottens tillstyrkande, att deli rättighet, som af ålder tillhört Pastor och Föräa-mlingarnes Äldsta gemensamt, att, efter ^föregångna varningsgrader ålägga dem stockstraff, som framhärda att störa ordning och skick inom Försam lingarne, genom sjelfsvåld och tygellösa seder, mätte upphöra, och hvilken rättighet
Stt Brot. 1828 och 1829, 7 Sand, 2 dfd. 2 Band. 5:te Höft. t> Bil.t.
Bas v.- o. Oec-Utsk.
N:o68< nu mera blifvit på K vrko Rådet öfverflyttad, kan jag, af följande skäl, icke instämma.
Så lange nemligen den moraliska bildningen icke, i allmänhet, blifvit så nlbredd, att fruktan för vissa obehagliga positiva följder, hvilka Lagstiftaren förenat med omoraliska handlingar, icke utträngas af mera ädla drilfjädrar lill iakttagande af Lagens bud och undvikande af dess öfverträdeJser, hvilka drilfjädrar, tillika med en finare utbildad moralisk känsla, uppväckas, så länge tror jag ock, att vissa positiva straffbestämmelser, sorn sätta förstnämnde driffjäder i verksamhet, icke kunna, nian olägenhet för Samhället, afskaffas.
Ännu lärer det dock dröja länge, innan den moraliska culturen fått göra så stora framsteg, att nämnde straffbestämmelser icke mera skulle af bebofvet påkallas.
Men äfven med en mera allmänt utspridd moralisk bildning, fruktar jag, att, i alla tider, i menniskosamfundet sådana individer skola existera, hvilkas sjelfsvåld och sedelöshet endast skola kunna tyglas af fruktan för arbitrair% straff.
Tillämpningen af dessa grundsattser på det så kallade stockstraff t, som varit ansedt för en af Kyrkodisciplinens kraftigaste varningsgrader, är lätt att göra.
Inom alla Församlingar lära individer finnas, hvilka caracterisera sig genom en högre grad af vanart och pkynne, och hos hvilka de ömaste varningar, de fa - !Ez7. t.Log- s. Allm. Besv.-o. Oec. Vtsk. XJtl. N:o 6g.
43 derligaste råd, gifna af Läraren, förfela deras verkan.
Deras moraliska känsla är antingen så outbildad, eiler, genom onda vanor, så förslöad, att den är stadd liksom i en slags lelhargisk dvala, ur hvilken den ej kan väckas genom de kraftigaste moraliska be ve kel segru nder.
Blott en enda driffjäder finnes hos dem, som kan sältas i rörelse; och denna driffjäder är fruktan.
Men nu är stockstraffet, i allmänna omdömet, en kraftigt afskräckande straffbestämmelse, som icke gerna förfelar sin verkan, afven hos ds mest oböjliga sinnen.
Det uppväcker' fruktan och innehåller med detsamma en kraftig motvigt emot okynnets yttre utbrott, och den sjelfsväldige måste inom sig sjelf, vid åtankan af denna skräckbild, qväfva sin oordentliga böjelse.
Visserligen blifver han derföre icke moraliskt bättre, alt han ej vågar gifva sin omoraliska sinnesart luft i yttre lagstridiga handlingar, emedan han blott ledes af fruktan för straffet och icke af kärlek till moralisk ordning; meri Samhället vinner likväl derigenom, att trygghet och säkerhet ej störas genom de yttre utbrotten af det vanartiga, sinnet.
Jag kan derföre icke inse, på hvad grund, man vili hafva stockstraffet ulträngdt ifrån Kyrkodiscipiuien, då det har i sig så mycket afskräckande för vanartiga och till oordpntligheter böjda personer, i synneihet då denna straflbestäm - 44 Lag-s.
Allm, Besvo, Oec.-UtsA.
N:o 69. melse ännu är qvar i vår borgerliga Lagstiftning.
I öfrigt, ocli tiå våra ännu gällande Ecclesiastique Lagar utsätta stockstraff för vissa specificerade förbrytelser, hvartill hommer, att rättigheten till nämnde straffs påläggande blifvit, genom 23:dje punkten i tle för Preslerskapet i Nåder utfärdade Privilegier, åt Pastor och Församlingens Äldsta öfverlåten, lärer denna del af Kyrkodisciplineu icke förr kunna upphäfvas, innan fråga derom, i grundlagsenlig ordning, blifvit vackt och dess afskaffandg i samma ordning beslutadt, N:o 69.
Ankom till Exp. Utsk. d, 3 Dec. 18*9.
Utlåtandej i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande _, N:o 5j, rörande väckta frågor, dels om inrättande af Arbetshus i Länen, och dels om nödvändigheten af åtskilliga■ uppgifna åtgärder och bestämmelser i allmänhet till förekommande af lösdrif veri, m. m.
I dl Utskottens förnyade handläggning hafva förenämnde frågor återremitterade blifvit j från Lag- s. Allm. Besv.- o. Oec.- Utsi.
Uti, N:o 6g. 45 Häglof lige Ridclerskapet och Adeln: endast tued afseende på sammanhanget emellan ofvanberörde Betänkande och det af Utskotten, under N:o 54» afgifna och återremitterade Betänkandet, angående ändringar och rättelser eller tillägg i Lego-Stadgan, samt med åberopande af framställda anmärkningar, inom Högloflige Ridderskapet och Adeln, mot de af Utskotten i sistomföi malde Betänkande föreslagna stadgar, rörande lösdrifvares dömande till Corrections. eller Arbets-Inrättning; och få Utskotten, som uti serskildt Utlåtande, under näst härefter följande numer, redovisa för sina åsigter af ämnet, fästa Rikets Högloflige Ständers uppmärksamhet å de skäl, som till vederläggning af samma anmärkningar vördsamt blifvit af Utskotten anförda; och från det Vtillo/lige Borgare-Ståndet: på grund af följande anmärkningar: i:o att den af Utskotten antagna princip, det serskilda Arbets- och CorreclionsInrättningur böra bekostas af orterne sjelfva, vore origtig, enär dessa orter derjemte bidraga till de Allmänna Inrättningarnes underhåll.
Utskotten hafva icke uraktlåtit, att göra skillnad emellan Allmänna (afStaten bekostade Corrections-Inrättmngar) och enskilda i serskilda orter inrättade Fattig-och Arbetshus.
De förra hafva Utskotten, med afseende både 46 Lag~ s.
Allm. Beiv.- 0. Oec.-UtsA.
N:o 6g. på kostnadsbesparing och det dermed åsyftade ändamålets befrämjande, ansett böra, så myclet möjliglär, centraliseras; hvaremot, derest någon serskild ort, i följd af densammas åliggande, att dithörande fattige och ej arbetsföre personer underhålla, skulle anse lämpligt, att Fattig- osh Arbetshus för detta ändamål inrätta, sådana anstalter ej kunna med de allmänna, af Staten bekostade, och såsom Straff- och Förbättrings-Inrättningar,erkände Correctionshus förblandas, eller något Statens åliggande, alt dylika Fattig- och Arbetshus organisera och underhålla, komma i fråga; och då Utskotten härvid tillika afselt det uti Stats- samt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens gemensamma Betänkande, N:o 77, uppgifna förhållande, all, enligt den uppgjorda, ehuru ännu ej fullt realiserade planen för Allmänna Arbets- och och Corrections-Inrättningar i Riket, ingen ort blifvit från begagnande af berörde Inrättningar utesluten, hafva Utskotten, som dessutom icke funnit uttrycket af sin opinion i delta hänseende vara för anmärkningai nes ändamål af någon serdeles vigt, icke kunnat frångå sin i förra Betänkandet härom yttrade mening; 2:0
Alt behofvet af en allmän Correetions-anslait för Götheborg och Vestra delen af Riket vore så påtagligt, att Staten Lag-1.
Allm. Bttv.- o.
N.-o 69.
47 ej borde undandraga sig att densamma bekosta; och 3:o att, ehuru det icke tillhört Lag- samt Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskotten, att föreslå användandet af en Statens egendom till en Corrections-anstalt, det likväl icke varit ur vägen, såsom anmärkarens ord lyda, om Utskotten yttrat sig angående en föreslagen Arbets-Inrättning uti den så kallade Prippska Baraquen vid Landscrona.
Till svar å sistnämnde 2:ne anmärkningspunkter få Utskotten vördsamt åberopa hvad, i de anmärkta omsländigheterne, af Stats- samt Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskotten i deras ofvanbemälde Betänkande, N:o 77, blifvit anfördt; samt 4:o att, enär det vore hvarje välfräjdad person tillåtet, att från Correclionshus uttaga arbetsfångar, kunde en sådan öfverenskommelse lätteligen träffas emellan den uttagande och den uttagne, att den sistnämnde blott en ganska korrt tid qvarblefve hos den förre, hvaraf åter kunde uppstå den följd, att, då Correctionshjon icke, utan att vara med någon förbrytelse beträdt, finge i Corrections-Inrättningen å nyo insättas, Staden eller orten, der Inrättningen vore förlagd, komme att öfversvämmas af sådana odugliga personer; hvadan alltså är yrkadt vordet, att stadgas måtte, det sådana Correetionsbjon, sorn blifvit från Inrättningen ut - 48 Lag- s‘ Allm. Bosv.- c. Oec.-Utsfc.
N:o 69 tagna, skola, när de ej längre äro i tjenst, åler insättas i Correctionslniset, eller åtminstone försändas till den ort, hvarifrån de ‘kommit.
Härvid få Utskotten vördsamt erinra, att, genom antagandet af de utaf Utskotten i deras Betänkande, Nts 54 och 5y, föreslagna förändringar uti Kongl. Förordningen af den 31 Augusti 1819, all fara af Correctionshjons frilerririalide undanröd jes, enär, på grund af skärpta stadganden emot lösdrifvare, dessa skulle förhindras att falla Allmänheten till last; vid hvilket förhållande
Utskotten icke eller i denna del af Betänkandet kunna frångå den mening de yttrat.
Slutligen och med tillkännagifvande, alt Betänkandet N:o 5^ blifvit af det flögvördige Preste-Slåndet samt af det Hedervärda' Bonde-Ståndet bifallet, få Utskotten vördsamt hemställa, att alla anmärkningarne deremot, som, i ett sådant sakens skick, icke kunna till någon ytterligare åtgärd å Rikets Högloflige Ständers sida föranleda, måtte förfalla.
Aa, Pihl, 1829.
Bag s. Allm.
Best’. o. Oec. Ulsk.
N;o 70. 1 N:o 70.
Ankom till Exp. Utskottet den 10 Dec. 1839, Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande, N:o 58, angående väckta frågor om Fattigförsörjningsanstalterne.
Från det Högvördige PresteStåndet och det Vällofl.
BorgareStåndet har förenämnde Betänkande blifvit till Utskotten återremitteradt, på grund af följande anmärkningar, hvilka Utskotten få i nedanstående ordning vördsamt upptaga och besvara: 1:0 Att
Utskotten bordt i första rummet uppgifva och granska alla de Kongl. Stadgar och Förordningar, som ligga till grund för den allmänna Fattigvården i Riket, och, derest de icke befunnits fullt svarande mot det afsedda behofvet, föreslå nya och ändamålsenligare.
Någon så vidsträckt befattning, som den, att granska alla de om Fattigvårdsinrättningen i Riket utkomna Kongl. FörfattBih. till Rikt-St.
Prnt.
I828 och 1829, 7 Stml. i Afd. 1 a -.dra B.t. 6 :te Hit.
a Tjog j, Allm« 7?esc\ o. Otc!
N:6 7°> ningar, och deruti föreslå tillägg och förbättringar, har icke blifvit åt Utskotten, genorr. motion eller remiss, uppdragen ; och då Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag, i anledning af det vidsträcktare förslag till Fattigvårdsförordning, som, till följd af Rikets Ständers redan år 1810 framställda underdåniga anhållan , blifvit af en tillförordnad Comité år 1821 till Kongl.
Majtt ingifvet, (Se Bih. till Riks-Ståndens Protocoll vid 1823 års Riksdag, 1 Sami. 1 B: sidd. 73—j58) i underdånig
Skrifvelse till— kännagifvit, att RiksStåndens tänkesätt icke kunnat förenas om antagandet af en allmän Fattigvårdsstadga för hela Riket, hvilken skulle synas ingripa i den rätt och pligt, allmänheten hittills haft att sjelf vårda och besörja sina fattiges underhåll, (Bih. 10 Sami, 2 B. 2 Afd. sidd. i2Ö—125) skulle Utskotten, äfven om det ifrågasatte uppdraget varit dem gifvet, icke hafva tilltrott sig att framställa något bättre och ändamålsenligare förslag till förening af de skiljda meningarne, än det ofvanberörda, samt sålunda i alla fall inskränkt sig till pröfning af de yrkade partiela förändringarne uti den dels prisade, dels klandrade Kongl. Förordningen af den 5 December 1788. 2:0.
Att Utskotten bordt bestämdt utdala sin opinion, huruvida nyssnämnde Kongl. Lag «. Allm.
Bcsv. o. Otc. Uisk.
Ull. N:o 70.
5 Förordning innefattar grundsattserne för den ännu gällande Fattigvården i församlingarne, helst sedan oflentligen blifvit yrkadt, att