Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit inhemtat, alt en stor del af de stadgar, som i släderne utom Stockholm uti ekonomi- och polis-mål tillämpas, blifvit af 6 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 70. städernas Magistrater utfärdade, hvarvid gränserne för Magistraternes rättigheter ej sällan öfverskridits, särdeles deruti, att vitén och andra ansvarspåföljder, till och med kroppstraff, i strid så väl mot antagna lagstiftningsgrunder, som mot gällande lag och författningar blifvit bestämda, så och enär den härigenom uppkomna mängd af sins emellan skiljaktige stadganden medförde en för allmänheten menlig osäkerhet om hvad i ena eller andra staden vore att iakttaga och motverkade den likstämmighet i seder och bruk, som i väsendtlig mån bidroge till allmänna ordningens bibehållande, hade I£ongl.
Maj:t ansett nödigt, alt härutinnan måtte beredas den rättelse, alt i städerna endast sådane ordningssladgar komme att tillämpas, som blifvit fastställda af den myndighet, hvilken dertill är behörig, samt alt desamma såmedelst på de i lag och författningar för likartade fall lagda grunder kunde, så vidt möjligt vore, blifva lika för städerna i allmänhet, i följd hvaraf Kongl. Majit anbefallt samtlige Kongl. Majrts Befallningshafvande, att från vederbörande Magistrater eller i dessas ställe varande stadsslyrelser infordra och lill Kongl. Majit, jemte egna utlåtanden, afgifva förslag lill de ordningssladgar, sorn i ofvanberörde ändamål kunde anses behöfliga att, i stället för de af nämnde myndigheter utfärdade, af Kongl. Majit fastställas, hvarvid jemväl finge föreslås sådane jemkningar i de af Kongl. Majit rörande städernas ekonomi- och polismål, meddelade reglementariska stadganden, sorn i anseende lill förändrade förhållanden kunde finnas af behofvet påkallade.
Af detta Kongl. Bref synes, att Kongl. Majit redan varit betänkt på åtgärder för tillvägabringande af öfverensstämmelse emellan sådane inom städerna gälla tide stadganden, som böra vara för alia gemensamma och äro af den egenskap, alt de äfven böra vara kända af, gällande för och tillämpliga på personer, hvilka icke äro till staden hörande, men tillfälligtvis dit ankomma eller der vistas.
Att sådana stadganden blifva utfärdade och allmänt kända, är också af stor vigt, då eljest ganska lätt kan hända, att personer komma att begå öfverträdelser, om hvilkas stridighet emot gällande föreskrifter de äro uti okunnighet, och lör hvilka de det oaktadt kunna bestraffas.
Af denna beskaffenhet äro t. ex. föreskrifterna om tobaksrökning på gator och torg, hvilken i somliga städer är tillåten, i andra förbuden; om badning i fria luften o. s. v.
Då emellertid, enligt hvad ofvan anfördt blifvit, Kongl.
Majit redan varit betänkt på åtgärder i denna del, och någon stor skyndsamhet icke är af vigt i detta ämne, som i alla fall fordrar mycket arbete och mycken noggranhet för att fullständigt utredas, anser Utskottet sig icke böra tillstyrka någon underdånig skrifvelse i denna del af frågan, utan hemställer, Allmänna Besvärs- och Ekonomi-JJtskottets Betänkande, Nio 70. 7 att motionen, för så vidt den kan ahses omfatta dét egentliga föremålet för Kongl. Brefvet af den 26 September 1840, icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Beträffande åter den del af motionen, som utgör dess närmaste föremål eller den organiska delen af en Ordnihgs-stadga förstäderna, anser Utskottet visserligen att åtskilliga allmänna grundsatser kunna och böra bestämmas för organisationen af städernas styrelse och förvaltningen af deras angelägenheter, men befarar tillika, att, vid grundsatsernas tillämpning och utvecklandet af de utförliga föreskrifterna så många särskildheter förekomma för olika stadssamhällen, att de icke utan ganska stora svårigheter kunna uti en gemensam stadga förenas.
Så vill det synas Utskottet, alt olikheter i detta afseende måste ega rum emellan stapelstäder och uppstäder, emellan stapelstäder med större och med mindre utländsk handel, emellan uppstäder med större och med mindre rörelse, emellan de städer, der universiteter äro inrättade, och de städer, der sådane icke finnas o. s. v. Redan dessa förhållanden lemna Utskottet tillräckligt stöd för den öfvertygelse!), att utarbetandet af förslag till sådana stadganden icke lämpligen utgör föremål för verksamheten hos Rikets Ständer eller någon af dess afdelningar.
Dertill kommer, att inom Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotet saknas både den detalj-kännedom, som skulle erfordras för ett sådant arbetes fullgörande och tillräcklig tid att, utan åsidosättande af andra lika vigtiga och vigtigare angelägenheter, med erforderlig noggranhet behandla ett ämne af så vidsträckt omfattning.
Utskottet anser emellertid, att det vore ledande till ordning och vigtigt till förekommande af åtskillige tvistigheter, om för städerna kunde blifva antagne bestämde stadganden, dels i afseende på organisationen af deras styrelse och förvaltningen al deras angelägenheter, dels i afseende på röslrättigheten, dels ock i afseende på ordningen vid byggnaders uppförande och vidmakthållande, vid brand väsendet, vid hamnarne m. m. och om i alla dessa stadganden samma hufvudgrunder i möjligaste måtto kunde följas.
På dessa skäl föreslår Utskottet, att Rikets Ständer genom underdånig skrifvelse måtte anhålla, det Kongl. Majit ville låta genom särskildt förordnade sakkunnige män utarbeta vissa allmänna grunder för städernas styrelse och lörvaltning, sami, sedan yttranden deröfver och förslag till de tillägg och förändringar deri, som hvarje stads särskilda lörhål - 8 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 71. landen kunna göra behöfliga, blifvit från städerne infordrade och målet i öfrigt underkastadt den grundlagsenliga behandling, hvartill dess beskaffenhet kan föranleda, utlärda en allmän Kotnmunal-ordning för städerna i riket.
\:o 71- Ank. till Exp. Utsk. d. 17 Mars 1834, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion, om ändring i Rese-reglementet af den 31 Oktober 1851.
Ofvannämnde motion är afgifven inom Vällofliga Borgare-Ståndet af Herr L. V.
Henschen, som anfört, att, ehuru genom omförmälde förnyade Rese-reglemente antalet af hästar, för hvilka skjulslego-ersättning bestås embets- och tjenstemän vid extra förrättningar i statens ärenden blifvit något nedsatt, statens utgifter i sådant hänseende likväl icke, såsom man hoppades, blifvit minskade, utan tvärtom, i anseende tilt skjutslegans förhöjning, ökade, hvarpå åtskilliga med det äldre Rese-reglementet af år 1827 jemförande exempel blifvit af motionären^uppgifne.
På grund häraf och då de embetsman, som upptagits i de tre första klasserne, ej blott kunde framkomma, utan ock vanligen färdades med färre hästar, än det antal, som för samma klasser upptagits, samt enär meningen med skjuts-ersättningen vore att jemnt godtgöra de kostnader, resande embetsman i delta afseende haft, men icke att bereda dem någon särskild inkomst-förhöjning eller tillökning Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 71. 9 tillökning i de ”ganska dryga i Rese-reglementet bestämda traktamenten,” som utöfver de ordinarie lönerna utgå, har motionären hemställt, att Rikets Ständer mätte i underdånighet anhålla: ”l:o att det för de sex första klasserne i Rese-reglementet utsatta antal hästar måtte minskas, hvilket lämpligen kunde ske sålunda, att för första bjässen bestämdes fyra, föran dra och tredje klasserne tre, samt för fjerde, femte och sjette klasserna två hästar; hvarvid några tjenstemän kunde uppflyttas i högre klass; och 2:o att uti ett nytt moment af 8 § i reglementet föreskrifves, atf, då regulier ångfart finnes emellan de ställen, från och till hvilka embets- eller tjensteman vid dylika extra förrättningar skall passera, han icke finge beräkna högre rese-ersättning, än för hvad å bästa plats å dylikt fartyg kunde åtgå för honom, ett bilräde och en betjent, om han ,vore upptagen under de tre första klasserna, samt för honom och en betjent, om -han vore upptagen under de tre följande.”
Utskottet har i afseende härå inhemtat: att, sedan Rikets Ständer dels vid 1840—41 årens riksmöte hos Kongl. M.^j:t i ,ynde cdå,$igh_et anhållit, att, som förhöjning i skjutslegan blifvit föreslägen, Kongl.
Maj:t mätte i nåder täckas, till förekommande af allt för stor tillökning i statens och enskildes kostnader för embetsmäns resor, i nåder ändra ,1827 års,Rese-reglemente, på det sätt, att hästarnes antal för de deruti upptagne 12 klasser af embets-, tjenstemän och betjente på .uppgifvet sätt nedsattes; dels ock uti underdånig skrifvelse den 1 April 1848 åter fästat Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet på detta ämne, Kongl. Mftj:t täclyts genom sednaste, den 31 Oktober 1851 utfärdade nådiga Rese-reglemente, hvad de af motionären omförmälde sex första klasserna beträffar, bestämma hästantalet i enlighet med Rikets Ständers förenämnde förslag, utom hvad angick sjette klassen, för hvilken hästantalet, af Rikets Ständer föreslaget till två, i reglementet blifvit till tre upptaget.
Då således frågan om den skjuts-ersättning, som bör tillkomma embets- och tjenstemän för resor i tjensten, nyligen blifvit utaf Kongl. Maj:t afgjord i hufvudsaklig öfverensstämmelse med det förslag, Rikets Ständer i sådant hänseende framställt och då dervid så mycket mindre varit af Rikets Ständer förutsatt, att, efter den betydliga förhöjning i skjutslegan, som i sammanhang med skjuts-entreprenaders införande blifvit beslutad, statens utgifter för embets- och tjenstemäns resor i tjensten skulle kunna inskränkas inom den ungefärliga summa, de förut utgjort, sorn Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 13 Februari 1841 uttryckligen tillkännagifva, att den föreslagna nedsättningen i det uti 1827 års Rese-reglemente bestämda hästantal förmodades icke komma att motsvara den tillökade utBih. till R.
Prot. 1853—1854. 8 Sami. 14 Haft. % 10 Allmänna Besvärs• och Ekonomi-Utskottets Betänkande, IS:o 71. gift, som blefve en följd af förhöjningen i skjutslegan, hvadan ett förslagsanslag till sådane utgifter ställdes till Kongl. Maj:ts disposition; fördenskull och som Utskottet icke kan dela motionärens förmenande, att dagtraktamenterne uti sed naste
Rese-reglemente blifvit bestämde högre än sorn erfordras, för att hetäcka utgifterne för lefnadskostnaden under resorne, får Utskottet afstyrka den del af motionen, som afser nedsättning i de antal hästar, hvilka för de sex första klasserne i 1851 års nådiga Rese reglemente äro bestämde.
Beträffande åter motionärens framställning om utverkande af en föreskrift, att då regulier ångfart finnes emellan de ställen, från och till hvilka embets- eller tjensteman i tjenste-ärender skall färdas, rese-ersättning derefter borde beräknas; så, enär begagnande af ångfartygs-lägenhet vid resor i tjensten understundom kan vara förenadt med hinder och uppehåll, som kunna föranleda dertill, att embets- och tjensteman icke kan i rätt tid å bestämmelse-orten sig infinna, finner Utskottet sig icke kunna tillstyrka en sådan föreskrift, utan hemställer, att jemväl ifrågavarande framställning må lemnäs utan afseende.
Mars 1854.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 72. ii H:o 72.
Betänkande, i anledning af väckt motion, om Tullstämpel-af giftens nedsättning eller upphörande.
Riksdagsmannen Nils Larsson från Jemtlands län har uti en, inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt, till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad, motion anmärkt, att, då afgiften för stämpling af de varor, som utrikes ifrån införas och äro nämnde behandling underkastade, utginge med 1 procent af varuvärdet lill städernes drätselverk, men denna afgift ej beräknades efter verkliga värdet, utan i de flesta fall, likasom tolags-afgilten, erlades efter en för många år sedan uppgjord tarif å det så kallade förtullnings-värdet, hvilket i tarifen upptoges till 50 å 100 procent högre, än det verkliga, slämpel-afgiflen således ofta utginge med 1| å 2 procent i stället för det stadgade beloppet.
Då nu, efter motionärens förmenande, en sådan extra afgift vore för handeln betungande och det icke vore behörigt att stapelstäderne, under en dylik rubrik, finge ”uppbära en ej obetydlig skatt af allmänheten” har motionären, som ansett tullstämplingen ej kunna medföra större kostnad, än den, som skall ersättas med den afgift utaf ^ procent af varuvärdet, hvilken för hallstämplingen utgår, yrkat, att tullstämpel-afgiften måtte till nyssnämnde belopp nedsättas eller och helst alldeles afskafFas, i hvilket sednare fall tullstämplingen, enligt motionärens förslag, borde af tullverket utan särskild betalning verkställas.
Enär motionären icke åt den väckta frågan gifvit den utredning, som för densarnmas bedömande erfordras, har Utskottet sökt förskaffa sig de upplysningar, som för sådant ändamål funnits mest oundgänglige; och har Utskottet, i sådant hänseende, inhemlal: att denna afgift grundar sig 12 Allmänna Besvärs- och Eftonomi-Et sköttets Betänkande, N:o 72. på de af Konungarne för stapelsläderne tid efter annan utfärdade privilegier och sålunda för Stockholms stad finnes omförmäld redan i 2 § af privilegierne för denna stad af den 6 Maj 1436, då ”klädeshuset” (packhuset) "med ingäld och ränta” till staden öfverlemnades; ätt denna stapelstädernes inkomst i allmänhet blifvit afsedd att användas till pack- och tullhusens underhåll, men understundom äfven för andre angelägna utgifter i städerna.
Sålunda förklarades för Stockholms stad den 23 Juni 1680, att staden fått denna ränta till pack- och tullhusens vidmakthållande, för Götheborg i Kongl. Resolutionen den 5 November 1624, att staden egde uppbära ifrågavarande afgift, men att den derjemte skulle låta uppbygga packhus, för Marstrand, genom Kongl. Resolutionen den 12 Mars 1661, att af vägare-, mätare-, packare-, vräkare-, stämpel-, hamn- och bropenningar ”en tredjedel skulle användas till Borgmästarens, en tredjedel till Rådmännens och andre stadens betjentes aflöning samt den öfriga tredjedelen till publika byggnader och tarfvor,” och för Carlshamn den 15 September 1664, att s£«m/je/-penningarne jemte tolag, våg- och pål-penningar skulle användas lill Magistratens aflöning samt till broars och publika byggnaders underhåll.
I afseende åter å grunden för beräkningen af meranämnde afgift, så är förhållandet icke, såsom af motionären uppgifvits, att denna grund för längre tid tillbaka blifvit bestämd, utan finnes härom i 22 § af sednasle, den 21 November 1851 utfärdade, tulltaxa föreskrifvet, att städernes tolag och andre dem på vissa varor beviljade aj gifter uppbäras genom deras egen försorg och skola, intill dess ifrågakomne förändrade grunder för deras utgörande varda stadgade, erläggas efter de- för hvarje stad gällande föreskrifter, hvarvid beräkningen bör ske efter de tullvärden, som dels i 1845 års tulltaxa och dels uti en vid förstnämnde tulltaxa fogad särskild förteckning finnas upptagne.
I öfrigt är upplyst, att afgiften för varors förseende med Hallstämpel eller såsom den numera benämnes ”Svensk tillverknings-stämpel,” enligt Kongl. Förordningen deri 18 Juli 1850 utgår, på sätt motionären uppgifvit, efter en grund af i allmänhet blott f procent af varans värde, men att denna afgift understundom skall hafva befunnits otillräcklig till omkostnaderna för stämplingen, hvadan ock i 11 § af nämnde förordning stadgadt är, att Fabriks-idkarne i sådant fall skola, i förhållande till värdet af deras året förut stämplade tillverkningar, ersätta hvad som brister.
Genom hvad ofvan blifvit an förd t, anser Utskottet det vara ådagalagdt, alt rättigheten till uppbärande af stämpelafgiften blifvit stapelstäderne genom de för dem utfärdade privilegier tillförsäkrad.
I följd häraf och då med denna rättighet är förenad åliggandet, alt, utan något bidrag från staten, underhålla packhus-byggnaderna, äfvensom att deltaga i kost - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 73.
13 naden för tullhusens byggnad och underhåll, samt någon anledning ej förekommit, att denna inkomst är större, än som motsvarar kostnaden för fullgörande af berörde åliggande, finner Utskottet sig höra vördsamligen hemställa, att förevarande motion må lemnäs utan afseende.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 17 Mars 1854, kl. 11 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion, om rättighet för enkor efter Pastorer i Kalmar stift, att äfven under extra, nådår få tillgodonjuta hela inkomsten af stomhemman.
Uti en inom Högvördige Preste-Ståndet väckt, till Utskottets behandling öfverlemnad motion, har Herr Prosten Melen fästad uppmärksamheten derpå, att enkor efter Pastorer inom Kalmar stift ålåge att under extra nådår af inkomsterna utaf stomhemman afstå icke mindre än 6 tunnor spanmål vid första, 4 tunnor vid andra och 2 tunnor vid tredje klassens pastorat, hvilka afdrag, de der utginge ehvad vederlags-spanmål vid pastoratet funnes anslagen eller icke, jemlikt äldre föreskrifter tillförene tillfallit svagt lönade skollärare, men, enligt Kongl. Brefven af den 22 April 1819 samt iden 14 Maj och den 3 Augusti 1838, numera voro anslagne till åtskilliga under
Dom-kapitlets vård ställde kassor, samt att detta onus, så vidt motionären hade sig bekant, drabbade Prest-enkor endast inom Kalmar stift, der pastoraten i allmänhet voro små och jemfö - 14 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 73. relsevis mindre goda än i andra stift.
Det vore derföre, efter motionärens tanke, tid att häruti göra ändring; i anseende hvartill och då, äfven om ifrågavarande afgift hlefve använd till förmån för stiftets enke-och pupillkassa, hvilket möjligen kunde hafva något sken af skäl för sig, häruti ändock läge en orättvisa, emedan icke alla, utan endast få af dem, sorn fingo pension, på detta sätt bidragit till kassans förökande, motionären föreslagit, att enkor efter pastorer i Kalmar stift mätte, för att uti ifrågavarande hänseende komma i åtnjutande af samma rätt, som vore förunnad prestenkor inom andra stift, hädanefter befrias ifrån ifrågavarande afgift för stomhemman under extra nådår, äfvensom att de, hvilka en slik afgift erlagt, måtte förklaras berättigade, att från den tid densamma afhändes svagt lönade skollärare, derför njuta ersättning ur de kassor, till hvilka den influtit.
Uti förenämnde motion har Herr Doktor Sandberg instämt.
Då Utskottet nu går att meddela Utlåtande i anledning af denna motion, får Utskottet till en början upplysa, att sedan Kongl. Maj:t, genom nådigt Bref den 19 November 1778, förordnat, att, i likhet med hvad för Strengnäs stift, genom Kongl. Maj:ts nådiga Resolutioner den 6
Maj och den 26 Oktober 1761 samt Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 1 Maj 1773 blifvit stadgadt, äfven i Kalmar stift skulle, till bättre utkomst Jför den ringare skolbetjeningen, få användas, bland annat, vederlags-spanmål och prostetunnor vid de dubbla nådår, som derefter kunde beviljas, eller, der vederlags-spanmål ej gåfves, så mycket spanmål af stomiiemmanen, som svarade emot vederlagen på andra jemngoda stallen, samt ytterligare, genom nådigt Bref den 29 November 1792, förklarat, att skolbetjeningen, sorn dittills fått af förenämnde förmån sig begagna, jemväl derefter finge densamma tillgodonjuta och således bibehållas vid de inom stiftet blifvande besparda pastoralier, såsom en förbättring uti deras svaga vilkor; så och efter det Konsistorium i Kalmar uti underdånig skrifvelse förmält, att då, vid tillämpningen af berörde nådiga Bref af den 19 November 1778 och den 29 November 1792, Konsistorium skolat bestämma den andel af stoinhemmanens behållna afkastning, som under extra nådår vid de pastorater, der vederlag icke funnos, borde skolbetjeningen tillfalla, villrådighet i det afseende uppstått, att, då stadgadt vore, det skolbetjeningen skulle, der vederlags-spanmål ej funnes, under nådår åtnjuta så mycket spanmål af stomhemmanen, sorn svarade emot vederlagen på andra jemngoda ställen, en rättvis jemförelse häraf, i anseende till vederlagens och pastoraternas olikhet, vore svår att finna, hvadan Konsistorium hemställt, det Kongl.
Maj:t täcktes bestämma hvad som borde tillkomma skol-kollegerne i stiftet under extra nådår Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, iY:o 73.
15 af de pasLorater, som saknade vederlag, har Kongl. Majit, genom nådigt Bref den 31 Oktober 1810, i enlighet med hvad Högvördige Preste-Ståndet, vid då pågående riksdag, uti infordradt underdånigt utlåtande tillstyrkt, förordnat, det borde den, som åtnjöte understöd af extra nådår, utan afseende på vederlagen eller stomhemmanen, till skolbetjeningen aflemna vissa tunnor spanmål i förhållande till pastoraternas klassifikation, så att de af lista klassen skulle erlägga 6 tunnor, de af 2:dra klassen 4 tunnor och de af 3:dje klassen 2 tunnor råg och korn i den proportion, enligt hvilken kronotionden i orten utginge, i följd hvaraf samtlige Pastors-enkor eller arfvingar, som hugnades med nådår, i mån af mer eller mindre förmånlig lägenhet kommo att bidraga till skolbetjeningens löne-förbättring; och har Kongl. Majit derefter, genom dess nådiga Bref till Konsistorium i Kalmar af den 3 Augusti 1838, förordnat, att ifrågavarande besparda medel borde fördelas emellan vissa under Dom-kapitlets vård varande kassor.
Härförutan får Utskottet meddela, att, jemlikt Kongl. Majits Nådiga Resolution för Strengnäs stift den 13 December 1672, presterskapet på somliga orter åtnjuter stomhemman i stället för vederlag, äfvensom att Kongl. Majit i Nåder stadgat, dels genom Resolution på presterskapets besvär den 1 September 1664, att det gamla vederlaget, som presterskapet emot kyrkogodsens afträdande bekommit och af urminnes tider njutit, skulle af presterskapet äfven derefter, utan någon afkortning, bibehållas, men att det nya, som ock vederlag kallades, det presterskapet för gästnings skulle bekommit, borde till kronan återkallas, så vida gästningen sedermera vore upphäfven; dels ock, genom förnyade skolordningen den 16
December 1820, att vederlags-spanmål under extra nådår skulle tillfalla skolkassorna.
Hvad sålunda förekommit har Utskottet i öfvervägande tagit; och ehuru, såsom motionären uppgifvit, förhållandet i Kalmar stift synes vara så till vida olika med det i andra stift, som, jemlikt ofvan åberopade nådiga Brefvet af den 31 Oktober 1810, ett bestämdt qvantum spanmål, utan afseende på vederlag eller stomhemman, bör, efter de särskilda pastoraternas godhet, af den, som tillgodonjuter nådår, utgifvas, likväl och då Utskottet saknar upplysning, huruvida stomhemmanen i Kalmar stift äro sådane, som i slället för vederlag blifvit gifna, eller ej, i hvilket förstnämnde fall ifrågavarande spanmåls-afgift, så vidt den svarar emot vederlagen i andra stift, torde fortfarande böra utgå, och utredning härutinnan icke utan stor svårighet oell mycken tidsutdrägt kan af Utskottet åvägabringas; samt Utskottet således icke är i tillfälle att fälla något tillförlitligt omdöme om befogenheten af den gjorda framställningen om upphörandet för framtiden 16 Allmänna Besvärs• och Ekonomi-Utskottets Betänkande, iV;o 73. af berörde afgift, kan Utskottet icke i vidsträcktare mån fästa afseende å motionen i denna del, än att Utskottet vördsamt tillstyrker, det Rikets Ständer måtte, genom underdånig skrifvelse, anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes låta undersöka förhållandet med ifrågavarande af pastoräter inom Kalmar stift under extra nådår utgående afgift samt, om dervid skulle finnas, att genom densamma Presterskapets enkor och barn inom detta stift skulle vara mera betungade, än inom de andra stiften, i nåder förordna om den rättelse och jemkning för framtiden, som omständigheterna må kunna föranleda.
Vidkommande åter förslaget i ivad det rörer ersättning från vederbörande kassor åt dem, som hittills ifrågavarande afgift erlagt, finner Utskottet något afseende derå icke böra fästas, utan hemställer, att motionen i denna del ®j måtte lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 74, i M:o *4.
Ånk. till Exp.-Utsk. d. 31 Mars 1854, kl. 1 a. ns Utlåtande, i anledning af dterremiss utaf Betänkandet N:o 22, i fråga om förtydligande af 5 § i Kongl. Maj:ts Nådiga förordning om sockenstämmor i riket den 29 Augusti 1843.
Berörde Betänkande, som blifvit af Höglofl.
Ridderskapet och Adelö afslagel, men af Välfofl.
Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet bifallet, är vordet till Utskottet återremitteradt af Högvördiga PresteStåndet; och har emot detsamma hufvudsakligen anmärkts: dels att ifrågavarande § icke behöfde något förtydligande.