Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 37. tande mindre antal verkliga anledningar till missnöje, ser Utskottet den enda väg, som kan leda och äfven redan visat sig hafva i de flesta på sednare åren företagna laga skiftes-förrättningar ledt till det önskvärda målet: eller dessa förrättningars skyndsamma afslutande med laga kraftegande bestånd.
Utskottet tillstyrker derför vördsamligen, att Matts Pehrssons ofvanberörde motion icke måtte till någon vidare åtgärd föranleda. 10 Kap. 1 § har nu detta innehåll: ”Förste domstol i skiftesmål å landet är Egodelnings-rätt i hvarje härad eller tingslag.
Ordinarie domaren i orten är deri ordförande, derest icke, vid hans förfall, efter hvad särskildt stadgadt är, annorlunda af vederbörande Hof-rätt förordnas, eller Kongl. Maj:t, på innevånarnes gjorda anhållan, eller eljest förekommande anledningar, för större eller mindre distrikter skulle finna godt att särskild person dertill utse.
Ledamöterna i rätten utgöres af tre i landthushållningen kunnige, inom häradet eller tingslaget boende bofaste män, hvilka, på föranstaltande af domaren i orten, inför Härads-rätten genom sockne-fullmäktige efter förmedlade hemman-talet utväljas.
Uppstår laga förfall för ledamot, kalle ordföranden ojäfvig god man i dess ställe.
De inom socknarne eller häradet valde gode män, kunna ock till ledamöter i Egodelnings-rätten utses, dock få de icke, såsom domare, handlägga skiftesmål, dervid de som gode män hiträdt.”
Följande förändringar äro härvid yrkade: Af Olof Olsson: att till ordförande i Egodelnings-rätt måtte utses särskild i lagfarenheten kunnig person, som om godkände insigter i landtbruket företer intyg från någon högre landtbruks-anstalt samt attest om kunskaper i landtmäteriet; älven - Sammans.
N:o 37. 21 som att Egodelnings-rätterna, utan afseende å domsagor och härads-indelning, tilldelas större distrikter, som af Kongl. Majit bestämmas; Af Herr Grefve Taube: att pröfningen af skiftesmål i andra och sista instansen måtte uppdragas åt en nämnd, dertill Konungen förordnar fem personer, ”sorn vid utöfningen af innehafvande embeten ådagalagt kunskaper och erfarenhet i behandling af skiftes-ärenden och dithörande ämnen;” att till ledamöter i denna nämnd må kunna förordnas två icke lagfarne män; samt att ledamot i skiftes nämnd borde utses för tre år samt icke tillåtas att under tiden annat embete utöfva.
Ehuru motionärernas ofvanberörda förslag afse omorganisation af olika instanser för pröfning och afgörande af besvär i skiftesmål, äro de dock grundade på enahanda motiv: önskan att få lagskipningen i dylika mål snabbare.
Motionärerne hafva äfven förmenat att deras förslag, derest de antoges, skulle gifva större visshet derom att ärendena hlefvo med mera sakkännedom handlagde; och särskildt har Herr Grefve Taube yttrat den åsigt, att stor fördel skulle uppkomma derigenom att den af honom föreslagna Skiftes-nänmd blefve i tillfälle att, om skiftesdelegarne sådant önskade, eller Nämnden i något fall så nödigt pröfvade, genom en eller annan af dess Ledamöter på stället förskaflä sig erforderliga upplysningar.
Hvad först beträffar Olof Olssons ofvanberörda förslag; så torde vid betraktande af den uti 18 kap. 1 § Skiftes-stadgan meddelade föreskrift, att ordförande i Egodelnings-rätt är Ordinarie
Domaren i orten, derest icke vid hans förfall, efter hvad särskildt stadgadt är, annorlunda af vederbörande Hol-rätt förordnas, eller Kongl. Majits, på imevänarnes gjorda anhållan, eller eljest förekomne anledningar, för större eller mindre distrikter skulle i Nåder linna godt att särskild person dertill utse, så mycket mindre anledning till den af motionären påyrkade lag-förändring förefinnes, om Kongl. Majit samtidigt med Skiftes-stadgan utfärdadt Nådigt Cirkulär till Rikets Hof-rätter, hvarigenom blifvit stadgadt, att vanlige Domare-förordnanden, som i anledning af ordinarie
Domarens sökta tjenstledighet utlärdas, icke må anses tillika innefatta ordförandeskap i Egodelnings-rätt, utan hör, då ordinarie
Domaren, vid sökt och erhållen tjenstledighet, det oaktadt, icke åtager sig att under permissionstiden bestrida skiftes-målens handläggning, äfvensom då vakans af tjensten inträffar, Hof-rätten taga i särskildt öfvervägande, huruvida den person, som till Domareembetets utöfning i öfrigt kan blifva utsedd, må med säkerhet kunna anförtros att vara ordförande i Egodelnings-rälten, dertill i annat fall borde förordnas, antingen Domaren i någon af angränsande domsagor eller, efter Kongl.
Majits Befallningshafvandes hörande, någon i jordbruk och landthushållning kunnig och, till erhållande af Domare-förordnanden, behörig person; samt frågan om större eller mindre distrikter för Egodelnings-rätts jurisdiktion, efter Utskottets åsigt, lämpligast kan afgöras i den ordning Skiftes-stadgan, enligt hvad här ofvan är vordet anmärkt, derför anvisat; Och hemställer Utekuttet i följd häraf vördsamt, Sammans.
N:o 37. att Olof Olssons motion mätte i denna del ulan afseende lemnäs.
Enligt gällande Rättegångs-ordning tillkommer Konungen högsta domsrätten, sorn, enligt \ 7 § Regerings-formen, är uppdragen åt Dess Högsta Domstol.
Att till en, särskild Nämnd öfverlemna afgörandet i sista instansen af skiftes-ärenden, skulle således häruti göra en väsentlig rubbning, som, enär den, efter Utskottets omdöme, icke är behöflig, icke heller kan af Utskottet tillstyrkas; hvadan och då 18 kap. 19 § innehåller, att om målet blifvit af Egodelnings-rätt afgjordt vid å stället hållen besigtning, hvars riktighet eller fullständighet af besväranden ifrågasättes, så vill Kongl. Majit i Nåder tillse, huruvida, före målets hufvudsakliga pröfning hos Kongl. Majit, förnyad besigtning må vara nödig, samt i sådant fall derom i Nåder förordna, Utskottet vördsamt hemställer, att Herr Grefve Taubes förslag om inrättandet af en särskild Skiftes-nämnd icke mätte bifallas. 6 §.
Då Utskottet afstyrkt Olof Olssons här ofvan anmärkta framställning om förändrad organisation af Egodelnings-rätt, torde, i anledning af denne motionärs i sammanhang dermed framställda yrkande, att staten måtte bekosta aflöning samt skjuts- och resekostnads-ersättning till Egodelnings-rättens Ordförande, något särskildt yttrande icke erfordras; Och derest Rikets Ständer antaga den af Utskottet vid 2 kap. 6 § för Gode Män vid skiftes-förrättningar föreslagna förhöjning i dagtraktamente, lära Rikets Ständer jemväl, i anledning af Johannes Anderssons och J.
Rudbergs särskilda motioner om förhöjdt lika dagtraktamente för ledamöter i Egodelningsrätt, som för Gode Män, finna dessa motionärers berörda yrkande icke föranleda till någon förändrad redaktion af i8 kap. 6 §. 9 §.
Under förmenande att de olägenheter, som uppstå genom föreskriften att ego-graderingén först efter skiftets afslutande får öfverklagas, torde vida öfverväga de dermed afsedda fördelar, har A. P. Andersson hemställt, att denna §, som i sex raomenter uppräknar de ämnen, om hvilka under skiftet uppkomne frågor skola innan skifte fortsättes och fullbordas af Egodelning-rätt pröfvas och afgöras, måtte erhålla ett sjunde moment, så lydande: ”7:de Morn.
: klander å ego-graderingen.”
Vid skilten finnes ingen fråga af mera svår beskaffenhet, än den om egornas gradering.
Ensidighet utmärker ofta delegarnes öfverläggningar härutinnan och skiftesmannens och gode männens beslut i frågan kunna i följd häraf icke undgå att understundom innefatta misstag.
Uti alla äldre, så väl stor-skiftes- som enskiftes-författningar har den princip varit antagen, att, innan skiftes-läggningen finge verkställas, borde ego-graderingen vara orubbeligen afgjord; hvaremot Lag-kommittéen uti förslaget till Byggninga-balk, 4 Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ékon.-Utsk.
N:o 3i. 23 4 kap. 29 §, och den kommitté, hvilken, jemlikt Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 3!
Januari 48,31, hade uppdrag att till närmare granskning upptaga åtskilliga emot Kongl. Skiftes-stadgan framställda anmärkningar, hafva antagit och godkänt den princip, som i 18 kap. 13 § i Skiftes-stadgan blifvit följd, eller att delegare, som är missnöjd med skifte i afseende på ego-graderingen, eger öppet att inom viss bestämd tid, sedan Skiftesmannen förklarat skiftet vara afslutadt, sina besvär till Ordföranden i Egodelnings-rätten ingifva.
Utskottet har med all noggranhet granskat de skäl, hvilka både för och emot antagandet af den nya principen blifvit anförda, så väl af Lag-kommittéen och af ofvan omförmälda särskildt i nåder tillsatta kommitté, som uti de anmärkningar, hvilka blifvit, synnerligast af Ilof-rätten öfver Skåne och Blekinge afgifne öfver de i ämnet framställda underdåniga förslag; och har Utskottet jemväl trott sig kunna, för bedömandet af förevarande ämne, något rådfråga dess ledamöters egen praktiska erfarenhet; dervid Utskottet hos sig stadgat den öfvertygelse, att den uti 1827 års
Skiftes-stadga gällande föreskrift eger företrädet, helst Utskottet anser nuvarande rättegångs-sätt i fråga om ego-graderingar så mycket mindre kunna i allmänhet leda till flera rättegångar, som tredskan och oviljan, just om den tilläts att först klaga öfver graderingen, helt säkert icke genom denna sin klagans ogillande skulle låta afhålla sig från att vid skiftets afslutande begagna sig af den i sammanhang dermed meddelade besvärs hänvisning.
Då det nu äfven lärer kunna för o tvifvelaktigt antagas, att ganska få bland delegarne förmå att, när graden åsättes marken, tillförlitligt inse och bedöma huruvida honom dervid rätt skett eller ej, men deremot att en delegare först blifver i riktigt tillfälle till ett sådant bedömande, när han, efter alt hafva fått sitt skifte sig anvisadl, jemförl, det med dels de egor, han förut innehaft, dels ock sina grannars gamla och nya skiften; så och då fel och oriktigheter vid taxeringen kunna inträffa, som ej upptäckas förr än vid skiftets slut, anser Utskottet så mycket hellre ifrågavarande § böra förblifva oförändrad, som i annat fall delegare ofta skulle blifva beröfvade den dem tillkommande rättighet att få rättelse i en åtgärd, som de öfverklagat så snart de kunnat utröna, att de till klagan haft skäl,, samt Domaren tvingas att fastställa ett skifte, som blifvit på orättvisa grunder verksteldt.
Utskottet tvekar derföre icke att hos Rikets Ständer tillstyrka, alt hvad till ändring i 18 kap. 9 § år vordet föreslaget icke mätte vinna, bifall.
Herr Grefve Taube har äfven uppgifvit: att det vore en allmänt känd sak, det skiltes-handlingar och isynnerhet kartor, som af landtmätare till vederbörande
Domhafvande ingifvas, ofta illa handteyades, ^stundom till någon af (le tvistande parterna ullemnades och i de flesta fall mycket sent landtmätaren återställdes samt jemväl någon gång rent af förstördes, utan att landtmätaren hvarken kunde förekomma sådant eller bevisa hvem, som till det ena eller andra vore skyldig och 24 Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekoti.-Utsk.
N:o 37. derför borde ansvara.
Stor klagan skulle också råda bland landtmätare deröfver att de stundom blifva ohördan dömde.
Detta skedde i viss mån äfven om Domaren antingen pröfvade besvären, då landtmätaren från inställelse vid Egodelnings-rätten vore lagligen förhindrad, samt ålade honom omarbete af skifte utan ersättning o. s. y., eller ock, med den rättighet 18 kap. 20 § Skiftes-stadgan innebär, kasserade hans förrättning och, hvad ännu värre vore, derjemte föranstaltade, att landtmätaren blefve under tilltal ställd, utan att honom lemnades tillfälle att sig försvara eller upplysningar meddela.
— Vilkoret för landtmätarnes sysselsättning och deraf beroende bergning vore alltid och ensamt jordegares förtroende till hans skicklighet, der obehöriga utvägar att åtkomma arbete icke användas.
Men såvida detta förtroende förminskades i samma mån landtmätarens åtgärder ogillades, vore sådant för honom af största betydenhet, och nog försigtighet kunde således icke iakttagas på det han icke oskyldigt skulle blifva svårare bedömd, än han verkligen förljenade.
Härförutan kunde ofta genom landtmätarens hörande mången till den grad vigtig upplysning bibringas domaren, att dennes beslut blefve sakriktigare än eljest, och således en för jordegaren skadlig fortsättning af rättegången afböjd.
Slutligen syntes det äfven vara orimligt, att, om landtmätaren icke blifvit hörd, men kassation af hans arbete eller hans anmälande till åtal beslutats, tiden för underdåniga besvärs anförande häremot skulle räknas från den dag Utslaget gafs, helst denna dag kunde för landtmätaren vara okänd samt Utslaget icke före besvärstidens slut komma honom tillhanda.
Af dessa anledningar, har motionären vid 18 kapitlet 5, 11, 12, 15, 14, 15 och 20 §§ Skiftes-stadgan föreslagit: att om inom föreskrifven tid inga besvär emot Egodelnings-rättens Utslag i de uti 9 § omnämnda frågor anmälas, då skall Ordföranden skyndsamligen och sist inom fjorton dagar efter den utlupna fatalie-tiden, derom skiftesmannen underrätta, del af Utslaget honom utan lösen gifva samt de af honom emottagne kartor och handlingar återsända; att på enahanda sätt borde förhållas, när underdåniga besvär icke blifvit anförde öfver sådant Egodelnings-rättens Utslag, som i 18 § sägs; att besvär öfver landtmätares åtgärd vid skiftes-förrättning borde till Ordföranden i Egodelnings-rätten öfversändas i två exemplar, deraf det ena tillstädes landtmätaren, som har att sitt utlåtande deröfver afgifva; att karta och handlingar, som af landtmätare till Ordförande i Egodelningsrätt ingifvas, skola åtföljas af två reversaler, deraf ett qvitteradt återställes landtmätaren och af denne, när han får tillbaka karta och handlingar, återsändes; att landtmätare alltid skall höras öfver de ändringar, som kunna vid en hans förrättning ifrågakomma; samt att landtmätaren. alltid skall utan lösen erhålla ett exemplar af Egodelnings-rättens Utslag öfver de besvär, som blifvit emot någon hans åtgärd vid skiftes Sammans.
N:o 37. 25 skiftes-förrättning anförde; Och har A. P.
Andersson jemväl föreslagit att besvär öfver skiftes-förrättning bör, på enahanda sätt som Herr Grefve Taube yrkat, i två exemplar till Ordföranden i Egodelnings-rätten inlemnas samt landtmätaren del— gifvas.
Öfverdirektörs-embetet för landtmäteriet i Riket hade uti sitt ofvanomförmälda embets-memorial gjort underdånig framställning i enahanda syfte, som innefattas i Herr Grefve Taubes och J. P.
Anderssons förslag; men uti affordradt underdånigt utlåtande ansåg Högsta
Domstolen, att de sålunda föreslagna ändringar i Skiftes-stadgans nu gällande föreskrifter icke vore af behofvet påkallade, och hemställde Högsta
Domstolen derför, att Öfverdirektörs-embetets underdåniga framställning icke måtte vinna Nådigt bifall.
Utskottet har, vid granskning af hvad sålunda förekommit, icke funnit det motionärerne till stöd för deras yrkanden anfört andra skäl, än de hvilka redan af Öfverdirektörs-embetet blifvit andragne; i anseende hvartill och då Utskottet jemvä anser de väckta förslagen både ohehöfliga och icke ländande till säkrare och bättre kontroller öfver handhafvandet af skiftes-ärenden, med hvad dertill nu hörer, än som nu vinnas genom de i 18 kap. 21 § Skiftes-stadgan påbjudne dagböcker, deri Ordföranden åligger att anteckna: alla till Rättens åtgärd anmälde ärenden samt inkomne besvär; af hvilken och när Egodelnings-rättens åtgärd blifvit äskad; kort rubrik af målet, samt Rättens handläggning till tid och beskaffenhet; uppgift på landtmätaren, som förrättningen verkställt, tiden när karla och handlingar från honom ankommit och när de blifvit antingen till honom återställde, eller, i följd af anförde underdåniga besvär, till Kongl. Majit insände; hvilka dagböcker, vid det i 7 kap. 3 § Rättegångs-Balken, genom 28 § i Kongl. Förordningen den 13 Juli 1818 stadgade ansvar, inom en månad efter hvarje års slut böra till Justitie-kanslers-embetet insändas, Utskottet anser sig icke kunna tillstyrka bifall till hvad sålunda är vordet af Herr Grefve Taube och A. P. Andersson framsläldt.
Vid 14 § har Erik Ersson från Gefleborgs län, uti ingifvet memorial yrkat det tillägg: att Egodelnings-rätten, då skiftes-förrättning blifvit i en eller flere delar öfverldagad, men Egodelnings-rätten finner förrättningen i en eller annan icke öfverldagad del vara oriktigt verkställd, då må vid sakens pröfning om rättelse deri förordna; hvarjemte Erik Ersson i sammanhang dermed anfört: att stadgandet i 20 § 18 kap.
Skiftes-stadgan fått en utsträckning, som vid närmare eftersinnande .torde finnas hvarken nödig eller nyttig.
Att nemligen den i § meddelade föreskrift, att vid fråga om fastställelse vid laga skifte Egodelnings-rätt skall ”noga tillse och pröfva, att detsamma är lagligen beskaffadt” icke finge lagas i sin allra strängaste betydelse, syntes redan deraf, att en sådan pröfning icke utan syn å stället kunde Bilt. lill B.
Prot. 1856 $ 1857. 7 Sami. 2 Afd. 12 Höft.' 4 26 Sammans.
N:o 37. fullgöras, för alt ej tala om den oändliga granskning al alla de enskildheter i skiltes-protokollet och dertill hörande handlingar samt dessas jemförande med kartan, hvilken berörde föreskrift kunde anses omfatta.
Det vore, enligt motionärens omdöme, gränsande nära nog till omöjlighet att noggrannt iakttaga berörde stadgande.
Sådan vidsträckt granskning af ett skifte vore icke heller nödig, enär delegare i laga skifte hafva, efter detsammas afslutande och handlingarnes aflemnande, sextio dagars besvärstid, inom hvilken de väl borde kunna inhemta, i hvad mån de kunna vara orätt behandlade, utom i afseende å fel i uträkningen, deröfver de efter flere års förlopp kunde föra talan.
Denna granskning vore ej heller nyttig, ty den medförde, bland andra olägenheter, den nyss anmärkta svårighet, om ej omöjlighet att stadgandet i allo fullgöra, och sådant kunde verka ofördelaktigt på lagens och domstolens anseende, och jemväl det, att om domstolen lättade sitt åliggande strängt efter orden, fastställelse å laga skifte kunde, lill stort men för delegare, som derå nedlagt betydlig kostnad, alldeles uteblifva, i följd af en mindre väsentlig felaktighet, så obetydlig att delegarne ej ansett nödigt att deröfver klaga.
På dessa skäl har motionären föreslagit efterskrifne förändrade lydelse af förevarande §: 20 §.
”Klandras ej skifte inom den i 13 § föreskrifne tid, bör skiftesmannen till Egodelnings-rätlen, efter derom föregången anmälan, vid Rättens nästa sammanträde, eller sist vid nästinfallande lagtima ting, karta och handlingar ingifva; och har Rätten att, innan fastställelse å skiftet meddelas, noga tillse och pröfva, att detsamma är lagligen beskaffädt, och bland annat, äfven deruti att egorna icke blifvit delade i flera skiften, än denna stadga i 12 kap. 10 § högst tillåter, utan att sådan hemställan hos Egodelnings-rätten skett, som i 11 § af samma kapitel löreskrifven finnes.
I annor händelse må någon fastställelse å skiftet icke meddelas, utan antyde domaren skiftesmannen, att i de olagliga delarna af skiftet nödiga rättelser verkställa.
Äro felen af 20 §. ”Klandras ej — •— — — — _ . ? och har Bätten att noga tillse och pröfva, att krono-ombud, der sådant erfordrats, varit behörigen kalladt; att rågängarne emot angränsande hemman eller lägenheter blifvit lagligen vppgångne eller bestämda; alt ej heller i öfrigt någon åtgärd utelemnats, som, enligt denna stadga, till skiftes-förrättningen hört; att, på sätt 12 kapitlet 1 § förmår, skifteslagets mark i skiftet ingått och egorna icke blifvit delade, utan iakttagande af hvad i 11 § föreskrifves; att enligt 8 § i samma kapitel skiftet hela skifteslaget öfvergätt och blifvit verkstäldt emellan alla inom skifteslaget varande egare och innehafvare af särskilda hemman, hemmansdelar och sädane lägenheter, som Sammans.
N:o 37. 27 större betydenhet, insände domaren kar- icke lyda under hemman och i dess tan och handlingarne lill Kongl. Maj:ts ränta inbegripne äro; att föreskrifterna i Befallningshafvande, som föranstaltar att 9 $ af nämnde kapitel fullgjorts; och skiftesmannen i laga ordning varder un- att skiftes-lotternas form med stadgan der tilltal ställd.
Finnes skiftet lagligen dena i samma kapitels 14 g nödig är. beskafladt, då bör Kåtten detsamma till
Finnes — — — — —” framtida efterrättelse fastställa, och bevis derom jemväl å kartan anteckna.”
Utskottet finnér, för sin del, Skiftes-stadgans allmänna föreskrift i 18 kap. 20 § om Egodelnings-rättens skyldighet att, vid fråga om fastställelse å laga skifte, noga tillse, att skiftet är lagligen beskaffadt, vara ändamålsenligare, än motionärens ofvananmärkta förslag, hvilket endast innefattar uppgift på några af de ganska vigtiga skiftes-åtgärder, hvilka, för fastställelse af skifte, alltid torde utgöra föremål för Egodelnings-rättens synnerliga uppmärksamhet; och då Utskottet således icke kan till något afseende hos Rikets Ständer anmäla Eric Erssons berörda förslag, lärer något särskildt yttrande öfver hvad af honom blifvit i sammanhang med berörda förslag framstäldt vid 18 kap. 14 § icke erfordras; utan tillstyrker Utskottet vördsamt, att Eric Erssons motion måtte lemnäs utan vidare afseende.
Reservationer i afseende å den af Utskottet föreslagna förhöjning i dagtraktamente till gode män vid skiftes-förrättning och till ledamöter i Egodelningsrätt äro anmälde af:
Herr Kistner och Beter Jönsson från Jönköpings län.
Herr Hasselrot har ej deltagit i behandlingen af förevarande Betänkande. STOCKHOLM, tryckt hos N. Marcus, 1857.
Lag- samt, Ailm.
Besa.- och Ekon.-Uiskallets Betänkande M 38. 1 N:o 38.
Ant. till Hxp.-Utsk. dcu i Not. '837, kl. 11 f, m. Betänkande. t anledning af dela Kongl. Majlis Nådiga Proposition med förslag tili förordning om egors fredande mot skada af annans hemdjur och om stängsel-skyIdighel, dels ock i ämnet väckta en skilda motioner.
En fråga, sorn inom den ekonomiska lagstiftningen ofta framställts, men lika ofta antingen lemnats obesvarad, eller blifvit på ett i allmänhet föga tillfredsställande sätt löst. är den om grannars stängselskyldigliet.
— Så enkel denna fråga vid första påseendet kan för den med stängselskyldighetens fördelning mindre erfarne synas, enär man antager, att gransämjan väl lätt kunde afgöra huru mycket hvarje delegare i en skillnadshnie stänga bör. så invecklad har den likväl visat sig hvarje gång man sökt att praktiskt besvara den.
Att seden och bruket här kanske oftare än annars varit det bestämmande, torde man så mycket hellre kunna antaga, som, vid betraktande af den ordning, hvarpå jordens besittningstagande och uppodlande hos oss följt, det icke lider tvifvel, att odlaren, till en början, sjelf fått på bästa sätt försvara sina egor för ohägn, men att, allt efter som landets uppodling fortgått och de enskilde med sina egor närmat sig hvarandra, stängselskyldigheten fått ankomma på sämjedelning.
— Lagstiftningens mellankomst, för att ordna den ene medborgarens förhållanden till den andres, skedde först efter det dessa förhållanden redan blifvit reglerade genom de ömsesidiga eftergifter, hvartill hvar och en för egen säkerhet och fördel såg sig föranlåten, antingen af fri vilja eller af tvång.
Hvad förhållandet i detta afseende under de äldsta tider angår, så ligger det emellertid, likt mycket annat, i dunkelhet, och de strödda upplysningar, sorn våra äldsta källor innehålla, kunna så mycket mindre gifva någon säker ledning, som det icke ur osanBih. tilt B St.
Brot. m6 å 1857. 7 Sami. 2 Afd.
Vi Haft. l 2 Santmans.
Lagr samt Allm.
Bcsv.- och- Ekon.-Utskottets Betänkande M 38. nolikt, att ju förhållandet varit olika på olika orter och att man följaktligen derifrån icke kan hemta någon allmänt gällande regel. — Stängselvitsord var likväl fremmande för den äldste lagstiftningen, och annorlunda kunde ej vara, enär stängsels upprättande beräknades endast för ett enda år emedan stängseln efter sädesbergningen borttogs.
Derföre står stängselvitsordets vidsträckthet i allmänhet i omvändt förhållande till de större eller mindre spår, som i lagarne förekomma om stängsels rifvande.
Sannolikt är äfven, att stängselvitsord i början endast sträckts till den händelse, då bvarne förut brukat att stänga sig emelian och -atp.maji i afseende på de tillfällen, då ingen mellanstängsel förut begagnats, blifvit vid den första regeln, eller att den, som ville hafva hägnad, lick anskaffa den sjelf; så vida eljest byarne icke kunde i godo öfverenskomma att stänga gemensamt.
Men när lagarne sedermera upptogo stängselvitsord, var det endast i aker eller äng, och såsom regel för hägnadens upprättande gällde, att hvar och en skulle deri taga del till hälften.