Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Häri ligger dock en uppenbar orättvisa; ty har hemmanet blifvit ansedt så svagt lil! sin beskaffenhet, alt en formenlig af öfrige utskylderna efter nedsatt mantal måst beviljas, finnes ej ringaste skäl, hvarföre icke fördelen af förmedlingen skulle böra sträcka sig jemväl till sådane svåra och dryga onern, som kyrkooch prestgårdsbvggnad.
Bland de förändrade lagförslag, som de i Finland nyligen sammanträdde Stånds-deputerade framställde, var äfven det om dessa skyldigheters utgörande efter förmedlade hemmantalet.
Emedan flera olägenheter, höler och rättegångar uppkommit och fortfarande uppkomma, genom della löraldrade stadgande, torde ämnet vara vä! värdi Rikets r.u församlade Ständers uppmärksamhet; men sorn stadgandet jemväl medför vissa rättigheter torde deras borttagande jemväl böra liliIva föremål för Ständernas pröfning.
— Min tanke år att ordet förmedladt och oförmedladt numera är aldeles öfverflödigt i vår lagstiftning, hvadan önskligl vöre alt den till upprullande anbefallda fyrktalssällningen linge utgöra grunden till såväl alla ulskyhler, som inkomster och val kommunerna inbördes emellan; jag får för den skull vördsamt toresia: att alla de lagar och påbud, som handla om förmedlade och oförmedlade hemman, vare sig vid utgifter, inkomster eller val inom kommunerna å landet, skola upphöra att vara gällande, samt att, der icke genom nya kommunal-lagen undanlag blifvit gjordt, fyrktulet inom hvarje kommun hådaneller kommer all ligga till grund lör beräkningen i stället för hemmantalen.
Stockholm den 50 November f8C2. C. A. Larsson, från Östergötlands län. 836 Motioner i Bonde-Ståndet 1832.
Af Carl Anders Larsson från Ostergötlands ian, om vpph(ifvande af alla de lagar eller prmlegii-staåganden, hvarigenom säteri-, rdoch rörshemman, samt prest- och klockarebol och skattiagda utjordar äro befriade frän prestgårds- och tingshusbyggnader.
Det ligger en skärande orättvisa deri, att säterier med deras rå- och rörshemman, så ock preste- och klockarebol äfvensom skattiagda utjordar skola vara befriade från skyldigheten att deltaga i kostnaden för byggande af vissa allmänna hus, såsom kyrka, prestgård och tingshus med flere.
Kyrka, prest och tingshus äro dock lika oumbärlige för såleriegaren med dess ofta stora underlydande personal, som för rikets öfrige innebyggare.
Deras tillvaro är behöflig icke för fastigheternas ulan för personligheternas skull, och då säteriegare, lika med andra menniskor i samhället, måste begagna prest för sina personer, ända från ankomsten i verldcn tili och med efter skiljsmessan derifrån, finnes ej ringaste skäl all de längre undandraga sig deltagande i byggnad och underhal! af bostad åt deras själasörjare i de pastorater, der de hafva sådana fastigheter, derå de sjelfve eller deras arbetare-personal vistas eller äro bosatte.
Samma förhållande är med tingshusbyggnad, hvilken är lika nödvändig plats för alla bland menigheterna å landet, med afseende på rättvisans och ordningens skipande och underhållande bland hela befolkningen, ulan att afseende dervid med något skäl bör fästas å naturen af de hemman eller lägenheter, som dessa bebo.
Då det numera sannerligen är hög tid på, att de tunga skattebördorna, så vidt ske kan, rättvist fördelas jordinnehafvarnc emellan, hvartill kommer att Ilikets Ständer och Kongl. Maj:t genom antagande af nya Konkurslagen numera upphåft stadgandet i 8 mom. 2 § af 8 Kap.
Rättegångs-balken, i hvad rörer Itidderskapcl och Adelns tvister angående egendoms afträde och boskilnad; så hemställes lill vederbörandes behjertande, att en tidsenlig rättelse härutinnan må vinna bifall.
Man må i afseende å tingshus-byggnad icke invända, alt Hofrätt fortfarande är Ridderskapet och Adelns forum privilegialum i vissa andra mål och att de således för de privilegierade hemman, hvilka af dem innehafves, icke äro i behof af tingshus för deras tvisters afgörande; ty efter ofvanförmäkla lagförändring är det blott en ringa del af frälsemäns rättegångar, som förekomma i Höft ätt, jemförelsevis med de många rältsangelägenheler, hvilka vid allmänna domstolarna å landet förekomma, emellan dem och Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 516. 637 personer af andra stånd, och dessutom hafva alla deras underordnade arbetare och Ijpnare, som ej tillhöra frålseslåndet, sitt rätta forum å landel vid Häradsrätten.
En större mängd innehafvare af privilegierade hemman äro ock nu för tiden af ofrälse härkomst och borde väl således ej heller få draga vexel på fördelarne af do numera föråldrade och mot tidens kraf och andra helt och hållet stridande adlige privilegier, hvilka åtminstone mer och mer påkalla inskränkning intill dess de helt och hållet kunna bortfalla.
På grund häraf och under åberopande för öfrigt af allt som i denna fråga under föregående riksdagar varit anlördt, tager jag mig friheten föreslå: att Rikets Ständer måtte besluta det såväl säterier, rå- och rörshemman, prest- och klockarebol samt skattlagde utjordar, bruk, fabriker och in rättningar skola efter hemmantals- eiler fyrk-beräkning deltaga i alla kostnader för byggande af kyrka med allt som dertill hörer, enligt 26 Kap. 1 § Byggninga-balken, — prestgård, enligt 2 §, tingshus och häKte enligt 4 §; allt samma Kapitel och Balk.
Slockholm den 30 November 1UG2. C. A.
Larsson. från Östergötlands län.
N:o 516.
Af Carl Anders Larsson från Östergötlands län, om a{låtande lill Kungl. Maj.t af underdånig skrifvelse, innefallande anhållan ali, efter af Konungens Befallningshafvande inom orterne föranstaltade undersökningar, utredas och bestämmas må, hvarest sådan ”allmän vinterväg öfver sjöar och mossar”, som i 25 kap. 7 § Byggninga-Balken omförmäles, skall utstakas och till underhåll indelas.
Uti 25 kap. 7 § Byggninga-Balken stadgas: ”allmän vinterväg öfver sjöar och mossar skall hvar by lör sina egor utstaka”.
Ett sådant stadgande har ock i den aflägsnaste forntid varit allmänt efterlefvadt och är fortfarande af största behof påkailadt, ej mindre för den skogbehöfvande slättbons utan äfven skogbons nytta.
I närvarande lid har man dock kommit till den erfarenhet, alt enskilde egendomsegare 8S8 Motioner i Bonde- St&ndet 1862.
N:o 516. vid verkställda kärr- och moss-odlingar ofta med flit anlagt sina flodgrafvar på ett sålt, som gjort vintervägarna ofarbara och dymedelst orsakat de skogslraflkerande flerdubbelt större olägenheter än hela värdet tor den skörd, som kunnat bernias från de tili vinterväg behöfliga jordremsor.
Inom provinsen Östergötland hafva tvister om rätt till dylika vägar uppstått, som ledi lill sådana resultater, alt man vore färdig alt tro det åberopade lagbudet vara upphäfdt, men sådant lärer dock icke vara fallet, — På sednasle riksdag väcktes af C. G. Cederskog från Östergötland motion i detta ämne, hvilken behandlades och afstyrktes af sammansatta Lag- samt allmänna Bevärs- och Ekonomi-Utskottet i dess Betänkande N:o 7. Sedermera har samma ämne varit föremål för öfverläggning inom Östgöta Kongl. Hushålls-Sällskap, tili hvilket Sällskap Kongl. Maj:t aflålit
Dess i afskrift bifogade nådiga förklarande.
Vid båda dessa tillfällen synas framställningarna hafva gjorts och tagits i det syfte, att man vilie vinna inkräktning på den enskilda eganderältens område, ehuru jag förmodar della icke varit hvarken ofvannämnde motionärs eller Kongl.
Hushållssällsknpets mening.
Till förekommande af de många tvister och stora olägenheter, som i framliden skola fortfarande uppstå, derest denna fråga icke på ett eller annat sått närmare ulredes; lager jag mig friheten vördsamt föreslå: att Bikels Ständer ville besluta en underdånig skrifvelse till Kongl. Majit af innehåll: ”Dikets Sländer anhålla underdånigst, det Kongl. Majit täcktes i nåder anbefalla Dess Befallningshafvande i länen, att, efter det dessa låtit å sammanträden böra länens innevånare, genom vederbörande Kronobeljpnie låta verkställa behörig utredning om — och hvarest — sådana allmänna vintervägar öfver sjöar och mossar, som i 25 Kap. 7 § Byggninga-Balken omförmäias, skola uislukas och underhållas; hvarefter det bör bero på Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes pröfning, huruvida de sålunda bestämda vintervägarna må kunna ändras eller borttagas.
EU sådant förfaringssätt har hittills icke egt runi, ulan de mest allmänna vintervägar hafva af jordegarne ensidigt borttagils, oansedt de varit till ploglag indelade, och förty hänförliga till den kategori, som med skäl benämnes allmänna.
Skall laglöshelcn härutinnan lort fa ra, löper man den risk, att medan slättbo— erne sitta hemma och frysa, lå skoghoerne lida brist på penningar, spannemål och foder under vintertiden, ty sommanägarne i skogsbygderna uro ollasl alltför oläudiga att lärdas med så lunga varor som skogsprodukter, och då tiden lör vinter—körslor, särdeles på de längre afstånden, är allt för dyrbar, vågar jag påslå, att detta ämne är väl värdi såväl Rikets Ständers sorn Begei ingens behjertande.
Del är visserligen en sund lära, all man icke må i något afseende inkräkta på den enskildes eganderält; men på lika goda grunder skulle man neka det allmänna ali öfver enskildes egor lägga jern- och sommarvägar, ifall man icke ansåge, Motioner i B onde-Ståndet 1862.
N:o 517. 839 att trafikens hämmande så i ena som andra fallet alltid skalle skada det allmännas håsta i mångdubbel grad.
— Och då mitt förslag icke går ut på annat än att få i officiela handlingar nedlagde garantier för de redan befintlige vintervägarna öfver sjöar och mossar; så vågar jag tillförse mig ett billigt afseende å denna min vördsamma hemställan.
Stockholm den 50 November 18G2. C. A. Larsson, från Östergötlands län.
TST:o 517.
Af Carl Anders Larsson från Östergötlands län, om ändring i gällande författningar, rörande ulsökningsväscndel, i enlighet med en del af de förslag, som förekomma uli Lag-Uislioticts lid sislförflutna riksdag afgifna Betänkande N:o 68.
Förnyande de af mig och Lars Magnus Knutson från Östergötland vid förra riksdagen väckta, i Lag-Utskottets betänkande N.o 08 behandlade motioner, får jag under åberopande af då anförda orsaker, härmed vördsamt anhålla, det Rikets Ständer ville för sin del besluta dels att 1 Kap. 1 § Utsöknings-Balken erhölle följande tillägg: ”hörande Öfverståthållare!) i Stockholm samt Konungens Befallningshafvande i lånen räcka hvarandra handen lill fordringars indrifvande, då den sökande vid sin skrift fogar klart, oslridigl och förfallet fordringsbevis samt nödigt koslnadsförskolt.”
Dels ock all Kongl.
Förordningen den 10 Juni 1841 måtte erhålla ett tillägg, hvarigenom stadgades att: ”såvida fordran för auklions-inrop understege 20 R:dr R:mt, fordringsegare tillätes, om han heldre så önskade, med sin ansökan vända sig till Kronofogde, som egde alt, emot lösen och ersättning för stämpladi papper, förständiga underlydande Länsman eller Fjerdingsman, att uttaga och redovisa fordrade beloppet jemte förutnämnde kostnad af högst 1 R.dr 50 öre, dock att, i händelse deu sökte bcstridde krafvet, eller hade nå - 840 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 517. got att deremot invända, lian egde inom åtta dagar från delfåendet afgifva sin förklaring emot de honom tillställda handlingarna till Konungens Befallningshafvande, som borde pröfva invändningen och i målet meddela utslag; och skulle Kronofogde öfver dessa skuldfordringsmål likasom öfver andra ulmätningsärender till Konungens Befallningshafvande ingifva diarium,” Lag-Utskottet vid förra riksdagen har icke misskänt de motiver, som ligga till grund för dessa tillägg i utsökningslagarna; men Utskottet har undanskjutit frågornas afgörande till dess hela utsökningsväsendet hlefve omgestaltad! medelst helt och hållet ny lag i detta ämne; men här kan ett gammalt välbekant ordspråk vinna full tillämpning; ty innan ett så stort verk hinner bringas lill fullbordan skola tusentals fattige gäldenärer bringas till tiggarstafven, blott derigenom att en så oskyldig förändring som den sednare uppskjules, till stor olägenhet för Konungens Befallningshafvande som skall använda sin lid på underordnade utsökningsmål; till icke ringa besvär och tidspillan för Kronofogde elier Länsman, som nödgas resa flera mil för uttagande af den lumpnaste summa; till kännbar förlust för fordringsegare, som skall behöfva genom dyrlegda kommissionärer, höga expenser och resekostnader uppoffra ford ringsbeloppet tiodubbelt, der tillgång hos gäldenären brister; och slutligen till en total ruin för den mindre bemedlade gäldenären, hvars enda nödvändighetsbohag skall gå under exekutionsklubban olla utan alt köpesumman uppgår till ulsökningskoslnaderna.
Det faller sig visserligen besvärligt att särskildt utfärda författning i ofvan antydda sviten, men heldre än att. albida ny utsökningsiag, anser jag, alt man borde vidtaga de nödige ansedde och erkände förbättringar, som lända till allas fördel.
Stockholm den 50 November 1802. C. A.
N:o 518.
Motioner t Bonde-Ståndet 1862.
N:o 518. 841 N:o 518.
Af Cari Änders Larsson från Östergötlands ian, angående vidtagande af sådana åtgärder, som göra det möjligt ali förekomma smuggling, utan att förorsaka importören vissa nu öfverklagade olägenheter vid fartygslasters lossande pä kanal-stationer.
Med återupplifvande af den motion Ståudsbrodren Paul Hedström väckte vid förra riksdagen och hvilken motion behandlades uti sammansatt Bevillnings- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskott (N:o 2,) får jag, under åberopande af de motiver, som uti nämnda motion förekomma, vördsammast föreslå att Rikets Höglofliga Ständer ville besluta en underdånig skrifvelse till Kongl. Majit af innehåll: ”att General-tullstyrelsen skulle ega tillåta utrikes ifrån kommande fartyg, som åro lastade med lifsförnödenheter eller till införsel lofgifna frösorter, inklarera och lossa laster i de hamnar eller kanalstationer, dit de äro destinerade, de må tillhöra hvilken nation som helst; med vilkor att tullkammarföreståndare skall ega, efter lastens behöriga försegling, medsända tillräckligt antal tulltjensteman att närvara vid lossningen, som torde böra företagas i närvaro af den person inom lossningsorten, hvilken kan blifva för berörda ändamål förordnad, antingen af Konungens Befall ningshafvande eller General-tullstyrelsen; hvarjemte del bör stadgas, att varuemottagaren måste betala alla de resekostnader, som häraf kunna blifva en följd.”
Det vill synas, som skulle delta vara ett anspråk, som borde vinna bilall, sedan jag numera gjort ett sådant tillägg, som bör undanrödja de betänkligheter, som uti förra riksdagens betänkande förekomma.
Att ingå i någon skildring af de olägenheter, sorn af nu gällande seglationsordning för de trafikerande åstadkommes eller det handtryckningssystem, som af det orimliga förbudet framalstras, anser jag helt och hållet öfverflödigt, väl vetande att det upplysta Utskott, som kommer att handlägga frågan, skall finna sig manadt att, under de kontroller jag föreslagit, bereda densamma nöjaktig lösning, enär inga andra motiver för afslag på förra riksdagen kunnat åberopas, än dem jag med mitt nya förslag sökt undanrödja.
Då förslaget icke orsakar tullverket någon kostnad eller olägenhet, men deremot bereder de importerande en säker garanti mot onödiga förluster samt är före Bih. till. R.
Prot. 1862 & 1863. 11 Sami 4 Afd. 10Ö Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
JN:o 519. nadt med rättvisa och billighet, torde svårigheter icke möta för meddelande af de föreskrifter i öfrigt, Rikets Höglofliga Ständer kunna anse beböfliga för vinnande af på en gång säker kontroll och underlättad trafik.
Slockholm den 50 November 1862. C. A. Larsson, Irån Östergötlands län.
Af Carl Andere Ifarsson från östergötlands län, angående ändring i hvad gällande intecknings-för ordning stadgar, i fråga om be/alningsrält för sådana fordringar, hvilka äro gemensamt intecknade i tvä eller flera fastigheter.
Uti Betänkande N:o 43 vid förra riksdagen rörande tvänne af mig väckta förslag, angående sättet att vid försäljning tvångsvis skilja emellan olika delar af gemensamt intecknade fastigheter, hvilka kommit i olika egares händer, yttrar Höglofliga Lag-Utskottet: ”Carl Anders Larssons begge förslag åter beröra frågor, hvilka ”icke äro lätta att lösa, men hvarpå lagstiftande magtens uppmärksamhet redan ”tillförene blifvit fästad, utan att dock sådan ledt till något resultat.
Emellertid vill ”Utskottet icke bestrida behofvet af de antydda förhållandenas reglerande måhända ”i den rigtning sorn motionären föreslagit.”
Men sorn Rikets Ständer,, genom bifall till Lag-Utskottets Betänkande N:o 51, beslutat en underdånig skrifvelse angående införande af grund- och hypotheksböcker, ansåg Höglolliga Lag-Utskottet mina framställningar då icke till någon lagstiftningsåtgärd föranleda.
Det Rikets Ständers beslut, som följde pä bifall till Lag-Utskottets Betänkande N:o 5 3, har ännu veter!igt icke kommit til! någon verkställighet, men de af mig äskade lagförändringar blifva med hvarje år allt mera nödvändiga, om icke många medborgare skola bringas på de orimligaste förluster, ty ju mera jorden styckas i smärre delar och ju flera gemensamma inteckningar, sorn vinna fastställelse, desto äfventyrligare blir det att bibehålla en ofullständig lagstiftning.
— I anledning häraf och. under åberopande af hvad såväl min vid förra riksdagen afgifna motion, som Helimer i Bonde-Ståndet 1862.
NHa 519, 5,20, 521, 522 och 523. 843 ock Lag-Utskottets Betänkande N:o 43 i ämnet innehåller, hvartill kommer att dessa lagföråndringar i allt fall blifva af nöden, äfven då en revision af inteckningslagarne skall komma i fråga, tager jag mig friheten vördsamt föreslå: alt Rikets Ständer måtte besluta de tillägg till 19 § uti Kongl.
Förordningen den 13 Juli 1818, angående inteckning i fast egendom, som förekomma å sidan 24 uti Höglofliga Lag-Utskoltets Betänkande N:o 45, dateradt Stockholm den 28 Juli 1860.
Hvilka båda, med citationstecken utmärkta förslag, jag härmed åberopar, som vore de ord för ord härutinnan afskrifna.
Om remiss härå till Lag-Utskottet anhålles.
Stockholm den 30 November 1862. C. A. Larsson, från Östergötlands län.
Nrris 520, 521, 522, Don 50 November väckta, men deri 3 December 1862 af motionärerne återkallade motioner.
N:o 523.
Af Mobert Fredrlk tpross från Calmar läll, om indragning af nio biskopsembeten.
Sedan Per Nilsson från Malmöhus län uti Lördagens plenum återkallat sin motion i afseende på biskops-embetenas indragning, så får jag, med åberopande af 844.
Motioner i "Bonde-Ståndet 1862.
N:o 523. de ulaf mig vid föregående riksmöte, i då ingifven motion, anförda motiver för indragning af nio biskopsembeten, hvilken motion linnes intagen i Hedervärda BondeStåndets Protokoll för den 25 November 4859, sidorna 449 och 450, under 2:dra punkten, härmedelst föreslå: att, med bibehållande af biskopsembetena i Upsala, Lund och Hernösand, öfriga biskopsembeten i .liket, nemligen i Westerås, Strengnäs, Carlstad, Göteborg, Skara, Linköping, Wexiö, Calmar och Wisby, vid nuvarande innehafvares afgång, indragas och att lönerna anslås till fattiga studerandes understöd eller ingå till Statsverket, för atl till nyttigare ändamål användas.
Härigenom skulle Statsverket erhålla en årlig inkomst af öfver 400,000 R:dr R.mt, beräknadt efter den reglering, som biskopslönerna skola undergå.
Om remiss lill vederbörligt Utskott af denna motion anhålles.
Roberl F. Gross, från Calmar län.
Dessutom halva följande ledamöter af Ståndet såsom egna upptagit i andra Riks-Slånd väckta motioner, nemligen: Guslaf Bjerkander från Skaraborgs län, Grefve C. H.
Anckarsvärds, angående reorganisation af Landtmäteri-staten samt ändringar i Skiftes-stadgan ra. m., tryckt ibland Ridderskapet och Adelns motioner under N:o 22; och Carl Anders Larsson från Östergötlands län, Herr Muréns, i fråga om medgifvande af en i möjligaste målto oinskränkt näringsfrihet, tryckt ibland BorgareStåndets motioner under N:o 55.
Tryckte hos N. Marcus. 1865.
846 N:o 524.
Af Johannes Svensson från Skaraborgs lån, angående förhöjd pension för Kronofogden C. M. Hasselström.
Kronofogden oell Riddaren af Kongl. Wasa-Orden Carl Magnus Hasselström, född den 18 Mar3 1796, blef, efter studier vid
Skara elementarläroverk och undergången kameralexamen vid Upsala universitet, år 1816 Landskontorist samt för ordnad år 1820 till Expeditions-kronofogde i Wadsbo och år 1822 till ordinarie Kronofogde i Leckö samt år 1828 till enahanda befattning i Wadsbo fögderi, allt af Skaraborgs län.
Denna sednare tjenst haj han innehaft till den 30 sistlidne Januari, då han, på grund af försvagad helsa, erhöll nådigt afsked med pension af 2,000 R:dr från allmänna indragningsstaten.
Då han sålunda, öfver 67 år gammal, nära 47 år oafbrutet varit i Statens tjenst; vid sitt tillträde af Kronofogdetjensten i Leckö, utan utväg numera till godtgörelse, erlagt såsom ackord företrädarens balans till Kronan med 8,000 It:dr; fått genom avanccments-besparingen till Slaten tjena \ år ulan lön och har lortsalt sin befattning många år med iinga inkomst, till dess ändlligen någon förhöjning genom nya löneregleringen bereddes och Hasselström fått afsked så kort före den nu under Rikets Ständers pröfning varande Kongl.
Maj-.ls nådiga Proposition af den 13 sistlidne Februari om beräknande af hela lönen, 2,500 R:dr, såsom pension för Kronofogdarne i allmänhet, efter uppnådda 65 lefnadsår, samt Hasselström genom sin flit, skicklighet och städse visade utmärkta välförhållande under sin långa tjenstetid lill Statens och allmänhetens belåtenhet tillvunnit sig allmän uppmärksamhet, måste jag anse billigt vara och kan derför icke undgå föreslå: det Hasselström, i händelse den ifrågavarande Kongl. Propositionen af Ständerna antages, äfven må komma i välförtjent åtnjutande från och med afskedstagande! af den för Kronofogdarne i nåder föreslagna högre pensionen.
Bifogande bestyrkt afskrift af det för Hasselström i nåder utfärdade afsked med pension, får jag vördsamt anhålla, att delta milt memorial varder, för att i Bill. till II.
Brot. 1862 & 1863. 11 Sami. 4 A fel 107 Mä Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 525. sammanhang med förevarande nådiga Proposition, blifva pröfvadt, till Höglofliga Statsutskottet remitterad t.
Stockholm den i April 18G5. /.
Scensson, från Skaraborgs län.
Af Pani Fritz Mengel från Upsala län, angående inlösen för Statens räkning af Hebbeska egendomen pä Riddarholmen.
Ehuru jag nogsamt känner alt Statsverkets tillgångar äfven vid innevarande riksdag skola blifva starkt anlitade, tvekar jag ändock icke att vördsammast föreslå en åtgärd, hvilken, om den bifalles, kommer att tillskynda Staten en icke obetydlig utgift.
Den åtgärd, som jag ernade föreslå, är emellertid af sådan beskaflenhet, alt den otvifvelaktigt förr eller sednare måste vidtagas; men jag tror mig kunna ådagalägga alt ju förr den verkställes, desto förmånligare är det för Staten.
Det s. k. ”Rikets Ständers hus”, der de tre Riks-Ståndcn, jemte åtskilliga af Riksdags-Utskotten, hålla sina sammanträden, bar redan länge och i flera hänseenden befunnits föga ändamålsenligt.
Diskussious-lokalerna äro nemligen både för trånga och för låga, osunda i sanitärt, och olämpliga i akustiskt afseende.
Den östra flygeln år dessutom i så bristfälligt skick, till följd af grundens fortgående sättning, att en fullständig ombyggnad varit ifrågasatt äfven vid innevarande riksdag.
Ofvan anförda omständigheter skulle ulan tvifvel redan för länge sedan föranledt
Ständerne att gå i författning om uppförande af ett mera ändamålsenligt och nationen värdigt representanthus, derest icke förslag derom blifvit uppskjutet i afvaklan på ett beslut om en förändrad nationalrepresentations införande.
Då Rikets nu församlade Ständer mottagit ett Kongl. Maj:ts förslag lill representationens ombildning; då della förslag af Konstitutions-Utskoltet nyligen förklarats hvilande för att af näst sammanträdande Ständer afgöras; och då det vill synas att nämnde förslag tillvunnit sig flertalets inom nationen sympatier, — så torde man icke böra betvifla alt detsamma af näst församlade Ständer varder antaget.
Om nu denna föreställning har giltiga skäl för sig, så synes mig en nödig omtanka fordra att redan vid innevarande riksmöte beslut fattas om sådana förberedande åtgärder, hvarigenom den blifvande ”Riksdagen” jemte dess Utskott och Kan - Motioner i Bondc-Stdndct 1862.
N:o 525. 847 slier ra. m. må kunna i sinom lid inrymmas uli eli fullt ändamålsenligt och nationen värdigt Representanthus.
Alt dertill inreda och förändra det n. v.