Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Köpmannavaror till Mariestad, 20,000, centner å 15 öre Kakelugnar, läder, papper m. m. från Mariestad, 6,000 centner å 15 öre Spanmål, mjöl och ladugårdsprodukter, 35,000 centner å 10 öre .
Ved, bräder och plank, 40,000 centner å 6 öre Frakten för qvarnstenar och kalk från Ullervad till Moholm torde böra bestämmas för de förra till 10 och för den sednare till 6 öre, hvilket för 8,000 centner qvarnstenar och 40,000 centner kalk utgör Diverse.
Då post och paketer de sednare åren inbragt Töreboda-diligensen omkring 2,200 Riksdaler årligen, och då de flesta paketerna sändas med diligensen på Moholm (2:ne enskilda diligeusbolag hafva nemligen sedan år 1861 på 2:ne linier upprätthållit förbindelsen emellan Mariestad och vestra jernvägsstambanan) torde en blifvande jernvägs inkomster af dessa m. fl. smärre titlar ej kunna uppskattas till mindre än R:dr 3,000: - 900: - 3,500: — „ 2,400: - „ 3,200: — 4,963: 75.
Summa inkomster R:dr 41,525: — Utgif - Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 24. 49 Utgifter:
Utbyte och amortering af rails R:dr 500:
— Utbyte och amortering af sleepers „ 1,500: — Arbetskostnad för grusning, stoppning, utbyte af rails och sleepers . „ 1,500: — Underhåll och amortering af rörlig materiel „ 1,500: — Aflöning ar:
Stations-inspektor och trafik-chef i Mariestad „ 1,500:
— Två konduktörer „ 1,200:
— Två lokomotivförare och två eldare „ 2,500:
— En stationskarl och fyra banvaktare „ 1,500: — Till stations-inspektoren på Moholm „ 400:
— Till en ban-ingeniör „ 400: — Bränsle, olja, m. m., 10 Riksdaler för hvarje resa fram och åter, hvilket, för 2 dubbla resor om dagen, gör „ 7,300:
— Diverse smärre utgifter „ 600: — Summa utgifter R:dr 20,400: — Således återstår till ränta och amortering „ 21,125: — Summa R:mt R:dr 41,525: — hvilken behållning med all säkerhet och utan fara för misstag kan upptagas till 22,600 Riksdaler, eller 5 procent ränta å det begärda låneunderstödet, enär dels inkomsterna af godstrafiken å banan äro lågt beräknade, dels ock passageraretrafik otvifvelaktigt, särskildt med afseende å länsresidensets läge i Mariestad, tillfaller jernvägen från vida längre bort belägna orter, än de här ofvan upptagna.
Ibland socknar, hvilkas innevånare tecknat aktier i banlaggningsföretaget och derigenom tillstått sig hafva fördel och ämna begagna detsamma, ehuru de icke blifvit bland banans trafikenter här ofvan beräknade, böra nämnas Thorsö, Björsäter och Forsshem med ett icke ringa antal innevånare.
Prot. 1865 4 1866. 11 Sami. 3 A/d, 50 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Af Herr BolilldOF, Å. M., angående låneunderstöd till fördjupning af och sprängning i Kottholms-strömmen samt upprensning af dermed sammanhängande vattendrag i Skaraborgs län.
Under åberopande af bilagda karta och kostnadsförslag samt instrument öfver en af Kommissions-landtmätaren F. A. W. Hultström verkställd undersökningsförrättning, utvisande att 5,281 tunnland och 11 kappland ängar och mossar, hvilka, genom Tidaåns öfversvämningar i Leksbergs, Ullervads, Lugnås, Eks, Utby, Ekby, Tiavads, Låstads, Böja, Timmersdahla, Lerdahla och Bergs socknar, för det närvarande äro till all odling oanvändbara och hufvudsakligen bära dåligt starrhö, genom sänkning af de så kallade Kottholmsfallen vid Ullervad skulle kunna förvandlas, ängarne och en del af mossarne till bördig åkerjord samt återstoden af de sistnämnda till skogsbärande mark, får jag, sedan ett bolag numera bildat sig för arbetets utförande, i enlighet med berörda förslag, så vidt det afser fördjupning af åbäddeu ofvanför, under och nedom Ullervads bro, sprängning i Kottholms-strömmen, upprensning af sågfallet och Kottholms-kanalen samt dammbyggnaders uppförande och flyttning, till ett sammanräknadt belopp af 22,563 R:dr, deruti inbegripna 15 procent af kostnadssumman för arbetets tillsyn, redskapers slitning samt oförutsedda utgifter, vördsamt hemställa, det behagade Rikets Ständer, jemväl med afseende på det tillfälle till arbetsförtjenst, som genom företagets åvägabringande skulle tillskyndas den fattigare arbetsföra befolkningen i orten, såsom understöd till arbetets utförande, bevilja nyssnämnda bolag ett lån af 15,000 R:dr R:mt, mot så låg ränta och i öfrigt fördelaktiga återbetalningsvilkor, som kunna medgifvas.
Om remiss till Höglofliga Stats-Utskottet, dit karta och handlingar torde få medfölja, anhålles ödmjukligen.
Stockholm den 8 November 1865. A. M. Bolinder.
N:o 26. 51 x\:o 26.
Af Herr FcUklllåll, A. E , angående förändrad lydelse af vittneseden.
Utaf de i vår lag påbudna eder, är vittnes-eden tvifvelsutan en bland de vigtigaste.
På sättet huru densamma af vittnen uppfattas och efterlefves, beror mångens timliga välfärd.
Det synes mig alltså af högsta vigt, att berörda ed må förestafvas uti ordalag, som icke i någon mån kunna finnas anstötliga, utan så högtidligt allvarliga, som språket deråt kan gifva.
Att detta är fallet med vittnes-eden, sådan den lyder i 16 §, 17 Kapitlet, Rättegångs-Balken, kati jag icke finna; och jag hemställer till enhvar, som antingen sjelf handlagt domarevärf, varit hörd som vittne, eller såsom åhörare öfvervarit domstols förhandlingar, om icke den försäkran må vara tillfyllestgörande, att vittnet icke, ”för hvad orsak det vara må”, skall något dölja eller förtiga af det som till sanningens upplysning lända kan, och alltså upprepandet af de flera särskilda omständigheterna: ”hvarken för vänskap, skyldskap, svågerskap, gåfvor och skänker, räddhåga, hat eller afund, nytta eller skada”, är både stötande och, lindrigast sagdt, onödigt.
Af brottslingen fordrar man, att han skall bekänna sitt brott; men ordet ”bekänna”, som ock i vittnes-eden förekommer, synes mig här, enligt gällande språkbruk, föga lämpligt.
På grund af hvad jag sålunda haft äran anmärka, tager jag mig friheten föreslå, det, med ändring af vittnes-eden, sådan den finnes stadgad i här ofvan åberopade lagrum, samma ed må gifvas följande ungefärliga lydelse: ”Jag N. N. lofvar och svär vid Gud och allt hvad heligt är, att jag, såsom vittne i denna sak, skall sanning tala, något hvarken dölja eller förtiga af det jag vet händt vara, eller något tillägga det jag icke med fullkomlig visshet vet hafva händt.
Hvad jag sålunda lofvat, skall jag icke, af hvad orsak det vara må, underlåta att uppfylla, utan på heder och samvete redeligen hålla; så sannt mig Gud hjelpe till lif och själ.”
Om remiss häraf till Lag-Utskottet anhålles. Stockholm den 8 November 1865. A. R.
Falkman. 52 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Af Herr SlllldV&llSOIl, J,, om förbättrad reglering af den ekonomiska förvaltningen och undervisningen vid rikets Landtbruksinstitut.
Med stor frikostighet, hafva Rikets Ständer befrämjat upprättandet af tvenne fullständiga landtbruksinstitut, hvilka af lärjungar bevistas sä vidt utrymmet tillåter.
Hvartdera har ordnats oell utbildats för sig, utan något egentligt samband och samverkan med hvarandra samt med alldeles olika reglementen och styrelsesätt.
Lärareprof, befordringar och utnämningar äro olika vid dem begge, likasom mycket annat uti deras organisation och undervisningsarbete, m. m.
Vid det äldsta af dessa institut, nemligen Ultuna, hvarifrån snarligen flera generationer elever och lärlingar utgått, utöfvas högsta vården och tillsynen, så väl öfver undervisningen som det vidsträckta landtbruket, af en styrelse, som till- och afsätter lärare och tjenstemän vid institutet, beslutar alla vigtigare verkställighets- och förvaltnings-åtgärder samt disponerar intrader m. m., väl jemlikt ett reglemente, men så evasivt, att det lemnar rum för största möjliga godtfinnande å både styrelsens och föreståndarens sida.
Deruti kan icke ligga något ondt, så länge dessa förtroendeposter beklädas af oegennyttige och skicklige män, som vetat att föra hela institutet framåt, midt under ett ganska mödosamt organisationsarbete från grunden.
Också torde vid institutets första upprättande stora svårigheter hafva mött att då med definitiva reglementen ordna icke allenast den ganska omfattande förvaltningen, utan äfven den här i riket alldeles nya undervisningen.
Men numera bör så mycken erfarenhet hafva inhemtats vid begge instituten, att den gamla och i flera hänseenden ganska vanliga bristen, synnerligast vid Ultuna, af vederbörliga reglementen för hela denna magtpåliggande undervisningsanstalt borde kunna med snaraste afhjelpas.
Lärares och tjenstemän® ställning är vid Ultuna nästan lika prekär och osäker som tjenstehjonets, hvilket icke kan båta institutet; och i afseende på lärareprof och kompetens finnas nästan inga föreskrifter, hvadan styrelsen alltså härutinnan förfarit olika och efter omständigheterna, så att ena gången undervisningsprof aflagts af lärare, andra gånger åter icke.
I afseende på lärarekompetens kan ock uppvisas, att åsigter gjort sig hos styrelsen gällande, hvilka omöjligen lära kunna försvaras, enär derstädes till lärare och alla medlärarnes öfverkontrollant och styresman Motioner i Borgare-Stånd,et 1865.
58 förordnats person, utan några vederbörligen dokumenterade theoretiska insigter eller lärdomsprof, hvarförutan dock svårligen någon bestämd garanti lärer kunna presteras för dylika insigters verkliga tillvaro.
Äfven om detta betänkliga experiment icke hittills ådagalagt vådorna deraf, lärer likväl, icke ens vid en så praktisk läroanstalt som ett landtbruksinstitut bör vara, Staten kunna låta den rena praktiken vägleda och kontrollera theorien, hvilket ungefär är detsamma som att låta den blinde leda den seende; hvadan detta förhållande hvarken kan eller bör i längden fortfara, såsom varande med läroanstaltens uppgift, värdighet och bästa alldeles oförenligt.
Behofvet af vederbörligt reglemente för och förändrad organisation af både undervisningen och förvaltningen torde härmed vara tillräckligt antydd.
Men sakens vigt kräfver kanske en närmare utveckling deraf.
Olägenheterna vid nuvarande styrelseformen bestå hufvudsakligen deri, att ledamöterne omvexla och på samma gång äfven åsigterna.
Någon bestämd plan för institutets förvaltning, m. m., kan svårligen genomföras.
Styrelsen är skyldig att bestämma och fatta beslut i alla vigtigare angelägenheter, som angå institutet.
För att kunna göra detta, måste ledamöterne i detalj känna alla dess så väl yttre som inre förhållanden.
Men detta blifver för flertalet af dem alldeles omöjligt.
Derföre måste styrelsen antingen helt och hållet eller åtminstone till största delen rätta sig efter föreståndarens åsigt och framställning, eller ock försöka handla på egen hand.
I båda fallen kan det ofta gå något rasande.
Det förra sättet är ej heller alltid styrelsen värdigt: dess kraft förlamas och dess anseende sjunker.
I sednare fallet åter råkar styrelsen måhända att vidtaga åtgärder, som ingalunda leda till det önskade målet och befinnas derföre slutligen alldeles olämpliga.
I Norrige, Finland och andra länder har den myndighet, som skulle kunna anses i det närmaste motsvara styrelsen hos oss, endast att utöfva en kontrollerande, inspekterande och reviderande uppsigt öfver läroinrättningen, men vidtaga icke på egen hand några förändringar eller ega någon beslutanderätt öfver institutet.
Deremot eger den rätt att göra anmärkningar och framställningar till det departement, hvarunder läroverket närmast subordinera'.
För att tillämpa ungefär samma grundsatser här i riket, skulle saken ställas på följande sätt:
Högsta öfverinseende! öfver landtbruks-instituten skulle omedelbart tillhöra Civildepartementet i förening med Kongl. Landtbruks-akademiens Förvaltningskomité.
I detta afseende kunna dessa myndigheter icke betraktas såsom tvänne särskilda auktoriteter, enär desamma egentligen blott utgöra en enda, helst, enligt nu gällande förordningar, Förvaltningskomitéen är att närmast anse såsom Civildepartementets jordbruksafdelning och således alltid sammanhörande och samverkande i frågor, som röra landthushållningen.
Förvaltningskomité skulle sedan förordna en inspektionsnämnd, eller hvad den blifvande lokaldirektionen må komma att benämnas, bestående af fem personer, boende i närheten af läroanstalten, således någonting i likhet med den nuvarande styrelsen.
Ledamöterne i denna inspektions-nämnd eller komité skulle 54 Motioner i Hor gare-Ståndet 1865.
N:o 27. utgöras af kunnige och för landtbrukets alla delar intresserade män med anseende, förtroende och inflytande inom orten och landet i allmänhet.
De kunde väljas dels bland landtbrukarne, dels bland lärarne vid de närbelägna universitetéh.
Denna nämnd skulle hafva till åliggande att minst fyra gånger om året infinna sig vid institutet för att inspektera detsamma, tillse att stadgar, ordningar och reglementen noga följdes och undervisningen försiggick i behörig ordning, att egendomen sköttes och förvaltades på ändamålsenligt sätt, att räkenskaperna och penningeaffärerna rätt förvaltades, o. s. v. De anmärkningar, som kunna föranledas genom deras inspektioner, skulle till Civildepartementet och Landtbruks-akademiens Förvaltnings-komité insändas, hvarefter de åtgärder och beslut, som kunde finnas behöfliga, af denna myndighet kunde vidtagas.
Derjemte skulle inspektions-nämnden göra framställningar om institutets behof och angelägenheter.
Detta om styrelsen.
Vid sjelfva institutet synes åter böra så tillgå, att sjelfva egendomen eller jordbruket på stället, jemte den öfriga ekonomien, skötes at en föreståndare i förening med biträden, som för gårdens och arbetsfolkets handhafvande behöfvas.
Sjelfva läroanstalten, undervisningen och allt hvad dertill hörer, skulle skötas af lärarekollegiet, såsom det tillgår vid de utländska instituten.
Att vid ett läroverk finnes ett lärarekollegium al teoretiskt bildade sakkunnige män, hvars verksamhet vore genom reglementet närmare bestämd, är alldeles nödvändigt.
Man skulle eljest kunna tänka sig, att det hela komme att bero af föreståndarens godtycke, hvilket vore högst vådligt, om denne ej egde tillräcklig insigt, så att han kunde bedöma de många särskilda och vidtomfattande delarne af undervisningen vid dessa landtbrukets högskolor.
Beträffande vidare den magtpåliggande föreståndarebefattningen, synes dess innehafvare ovedersägligeu böra vara en grundligt och vetenskapligt bildad man, som dels genom aflagda examina, dels genom utgifna skrifter och föregående ådagalagd verksamhet visat, att han eger de erforderliga insigterna för denna plats.
Det bör vidare vara en person, som på något sätt gjort sig allmännare känd, aktad och ansedd inom landet, så att man genom honom kan hoppas, det institutets anseende och förtroende inom och utom riket icke allenast bibehålies, utan äfven än ytterligare bringas framåt.
Han bör förstå att redbart sköta och förvalta en egendom på ändamålsenligaste och fördelaktigaste sätt, så att äfven institutens landtbruk blifver mönster och föredömen för andra landtbrukare: han bör derföre känna till landthushållningens olika delar så inom som utom landet, och ega förmåga att i praktiskt hänseende inse och ordna ett landtbruk enligt theoriens och vetenskapens tillförlitliga anvisningar.
Framför allt bör han derjemte ega vana och skicklighet vid undervisning, hvarförutan han omöjligen kan ställas i spetsen för ett läroverk eller sjelf såsom lärare vara ett mönster och föredöme vid undervisningen eller tillvinna sig högaktning, förtroende och tillgifvenhet bland medlärarne och lärjungar.
Eu i dessa hänseenden vanmägtig eller underlägsen person kan naturligtvis föga eller intet uträtta af hvad honom egentligen tillkommer, han må i öfrigt vara så redbar och aktningsvärd menniska som helst.
N:o 27. 55 Alla de ordinarie lärarne borde tillsättas sålunda, att de anmäla sig såsom sökande på vanligt sätt, hvarefter deras kompetens pröfvas af inspektions-nämnden efter lärarekollegiets hörande.
Derefter borde de å förslaget uppförda aflägga vederbörliga undervisningsprof eller på annat sätt ytterligare bestyrka sin kompetens, såvida sökanden ej förut innehaft likartad befattning och derunder ådagalagt utmärktare lärareskicklighet samt mera framstående insigter i de ämnen, hvaruti lärareanställning sökes.
Endast i sådant fall må de befrias från särskilda profs afläggande, eller kan det åtminstone öfverlåtas till deras eget godtfinnande.
Att bland flera sökande lemnäs tillfälle till täflan är naturligtvis i alla hänseenden rigtigt och bör icke någon förvägras.
Vid prof-föreläsningars hållande bör inspektions-nämnden och institutets förutvarande lärare vara närvarande samt äfven, om så pröfvas nödigt, särskilt tillkallade fackmän, t. ex. från universitetet.
Utlåtande deröfver inlemnas sedan till Civil-departementet, som, i förening med eller efter infordradt betänkande af Landtbruks-akademiens förval tnings-komité, förordnar och tillsätter lärare vid institutet.
Bland sålunda utsedde ordinarie lärare förordne Civil-departementet den till föreståndare, som befinnes vara dertill mest passande.
Föreståndaren må tillsättas för en tid af 5 år, hvarefter han må ånyo förordnas, qvarstående dock i alla händelser såsom lärare i sitt ämne.
Kontinuiteten i förvaltningssättfet bibehålles sålunda i alla fall genom lärarekollegiet och inspektionsnämndens framställningar till läroverkets högsta myndighet.
Genom denna anordning kan till föreståndare erhållas den mest duglige bland lärarne, samt vid institutet i alla händelser fästas en person, hvilken väl kan vara tjenlig och utmärkt såsom lärare, men ej derjemte till föreståndare.
Enligt nuvarande reglemente för Ultuna inträffar, att en alldeles fremmande person genast antages till föreståndare, med den obehagliga risken att nödgas skiljas från institutet, om han befinnes oduglig eller mindre tjenlig.
Han kunde eljest måhända vara god lärare.
Äfvenledes torde vara behöfligt, att den som kallas till föreståndare, derförinnan varit någon tid närvarande vid institutet såsom lärare.
Af dessa skäl och i enlighet med nu angifna grunder borde för landets högre landtbruks-läroverk 1) utfärdas ett gemensamt reglemente för båda de nuvarande instituten, enligt hvilket 2) högsta öfverinseendet och beslutanderätten i de hufvudfrågor, som angå läroanstalterna, utöfvas af Civil-departementet jemte Kongl.
Landtbruksakademiens
Förvaltnings-komité; 3) en Inspektions-nämnd tillsättes för hvarje särskilt institut, som inspekterar, reviderar, kontrollerar och vakar öfver undervisningen och institutets alla delar, samt till Civil-departementet gör anmärkningar, framställningar, m. m.; 4 )de ordinarie lärarne tillsättas i angifna ordning af Civil-departementschefen; - 56 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 27. 5) till föreståndare förordnar han äfven en af lärarne vid institutet och för en tid af t. ex. 5 år, ungefär såsom vid andra Statens läroverk; 6) vid institutet bilda lärarne ett lärare-kollegium, som uppgör och bestämmer detaljerna rörande undervisning, disciplin bland lärjungar m. m., jemlikt reglementets allmänna föreskrifter; 7) förvaltningen af kassor, anslag m. m., handhafves af föreståndaren i förening med t. ex. ordföranden i Inspektions-nämnden och redovises för Civil-departementet eller Förvaltnings-komitéen.
Jemte vördsam anhållan om remiss af denna framställning till vederbörligt Utskott, hemställes till detsamma, huruvida icke, då saken är högst angelägen och Regeringen å sin sida lärer vara betänkt på någon omorganisering af bemälda angelägenheter, lämpligt vore och ledande till snabbaste och säkraste samverkan med densamma för vinnandet af ändamålsenligt resultat, att Utskottet för detta ärendes behandling bland sina ledamöter utsåge eller bildade sig, eller någon afdelning, till komité, hvilken förstärktes dels med lämplig ledamot af Landtbruks-akademiens Förvaltningskomité, dels med en äldre och erfarnare lärare frånijhvartdera Landtbruks-institutet och från hvilken sålunda sammansatta komité Rikets Ständer då kunde snart nog få, i formen af Utskotts-betänkande, införvänta ett på anförda eller andra lämpliga grunder fotadt, detaljeradt förslag till reglemente för båda instituten, och hvaröfver Ständerne sålunda blefvo i tillfälle att sig yttra till ledning vid det nådiga reglementets slutliga och definitiva affattande.
I vidrigt fall torde sådant tillfälle ej blifva dem beredt.
Genom detta förfarande vunnes tid och ändamål samt undvekos äfven de långsamma omvägar och dryga kostnader, hvilka nästan äro oskiljaktiga från allt annat komitéväsende.
Stockholm den 8 November 1865. J.
Af Herr SundVällSOD, J, om inskränkning af universiteter nas disciplinära myndighet öfver studerande.
Vid förra riksdagen gjordes en under N:o 118 bland Vällofliga Borgare-Ståndets motioner förekommande framställning i detta ämne, hvilken af Lag-Utskottet tillstyrkts i väsendt - Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 28. 57 i väsendtliga delar, på, sätt dess betänkande N:o 58 omförmäler samt af Borgare- och Bonde-Stånden bifölls utan votering, men deremot afslogs af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, hvadan frågan då förföll.
Då bemälda framställning sålunda rönte fullständigt godkännande af tvänne Riksstånd, som ansågo den yrkade förändringen nödig och ändamålsenlig, samt endast underkändes af de båda privilegierade Stånden, förmodligen på de otillräckliga grunder och konsiderationsskäl, som omförmälas uti den af Herr Grefve Sparre, E., vid Lag-Utskottets omförmälda betänkande fogade reservation; så anser jag mig ega skäl att nu förnya samma motion, så lydande:
I sammanhang med de nya statuterna för universiteten i Upsala och Lund, utfärdade Kongl. Maj:t den 2 April 1852 nådiga Förordningar, dels angående upphörande af universiteteruas domsrätt, dels angående den universiteten tillkommande disciplinära myndighet öfver de studerande.
Från den härvid etablerade allmänna regeln, att ”tvistemål, brottmål eller andra domare-ärenden, som skiljas från Universitets-konsistoriernas handläggning, skola af allmänna domstolarne upptagas,” göres uti 3 § af Kongl. Förordningen om domsrättens upphörande det märkliga och mindre lämpliga undantaget, ”att studerande ej må för brott, begånget i universitetsstaden eller inom en mil deromkring, tilltalas vid domstol, innan saken blifvit dit utaf vederbörande Konsistorium öfverlemnad.” Enligt 3 § af Kongl.
Förordningen om den universiteten tillkommande disciplinära myndigheten öfver de studerande, sträcker sig denna exceptionela inskränkning till ”alla förbrytelser, större eller mindre, som af studerande begås iuom det sålunda bestämda området, och skola dessa alltid hos Rektor till åtal anmälas.
Uti lindrigare fall ransakar, pröfvar och dömer denne embetsman, som oftast icke eger någon juridisk bildning, sjelf och allena; svårare förbrytelser hänvisar han till vederbörande Konsistorium.
Det heter visserligen, att
Konsistorium skall uti sålunda hänvisade mål först pröfva, om ”det angifna förfarandet kan med disciplinärt ansvar försonas,” och eljest utan uppehåll öfverlemna saken till allmän domstol; men någon närmare bestämning, som lagbinder och reglerar den understundom ganska subjektiva och egendomliga uppfattningen af förseelsernas straffbarhet och art, lemnäs icke för denna Rektors och Konsistorii ompröfning.
Följden häraf har också emellanåt varit, att allmänna åklagare på sålunda privilegierade orter funnit sig, genom vederbörandes förklaring att det till åtal anmälda förfarandet kunde med disciplinärt ansvar försonas af studerande, ehuru enahanda förseelse, begången af hvarje annan medborgare inom samhället, ovilkorligen påföljes af lagstadgadt ansvar, förhindrade och förmenade att vederbörligen fullgöra sina tjenstepligter i afseende på lagens och ordningens upprätthållande med den jemlikhet, rättvisa och personliga hänsynslöshet, som är grundtanken i våra lagar och grundvilkoret för all god medborgerlig ordning.
Denna universiteternas disciplinära myndighet öfver de studerande, hvilken icke stödjer sig på allmän lag och endast torde vara en, af glömska och förbiseende bestå Bih. till R.
Fröt. 1865 4' 1866. 11 Sami. 3 Afd 8 58 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.