Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid jemförelse mellan detta beslut och det, som blifvit fattadt till följd af Landtbruks-akademiens underdåniga hemställan, visar sig genast den skilnad, att då sistnämnde hemställan funnits icke förtjena något afseende, hafva deremot de af Biskop Genberg väckta förslag endast blifvit för tillfället undanskjutna genom det förklarande, att de icke för närvarande borde till åtgärd föranleda.
Det torde således vara tillåtet hysa den förhoppning, att, om de betänkligheter kunna undanrödjas, hvilka föranledt det dilatoriska beslutet, en annan utgång af frågan kan vara att emotse; och får jag af sådan anledning söka något närmare utreda, huru förhållandet i detta hänseende, enligt min uppfattning, numera gestaltar sig, särdeles då frågan tages i den enklare form, som Landtbruks-akndeinien deråt gifvit.
Landtbruks-akademien har icke ifrågasatt någon hvarken allmän eller partiel indragning till Kronan af indelda ränte- och tionde-anslag mot ersättning af kontanta, qvartalsvis utgående löner, och det motstånd, som Krigs-kollegium ansett sig, i Mihtie-statens intresse, böra göra emot en sådan anordning, träffar således icke Akademiens förslag, lika litet som den omständighet, att Rikets Ständer för längre tid tillbaka icke velat godkänna en sådan indragning, har något att skaffa med berörda förslag, hvilket endast åsyftat, att uppbörden af den indeldta tionden och räntorna skulle af Kronans uppbördsmän ombesörjas, men det uppburna beloppet, lika sorn 152 Motioner hos Kidderskapet och Adeln 1S62 N:o 57. torill varit fallet, vederbörande lillgodokomma.
Vid ett sådant tillvägagående, hvilket ej föranleder någon utgift eller några förskott frän Statsverket, behöfver ej heller Statskassan den tillökning af flere millioner, sorn Kongl. Majit funnit Biskop Genbergs förslag göra tor densamma behöflig; och hvad slutligen angår tillökningen i arbete för uppbördsförvaltningen, så lärer den ej kunna antagas blifva större, än att den fullkomligt uppväges genom den uppbördsprovision, som kan varda uppbördsförvaltningen, i stället för de särskilda uppbördsmännen eller ombuden, tillerkänd, helst då i betraktande (ages att uppbördsförvaltningen i allt läll måste till hvarje af de ränte- och tiondegifvare, om hvilka nu skulle blifva fråga, utfärda debetsedel för uppbörd af mantalspenningar samt bevillning efter lista och 2:dra Artikeln m. m. oell det ökade besväret således inskränker sig till införande af ytterligare några siffror å dessa debetsedlar samt emottagande och qvitterande af det större belopp, debetsedlarne kunna komma att utvisa.
De omständigheter, hvilka lagt hinder i vägen för bifall till Biskop Genbergs förslag, svnas mig således icke hindra genomförandet af den förändring, hvarom Unndtbruksakademien väckt fråga, och om
Irvars tidsenlighet olika åsigt,er knappast torde förefinna».
Jag får derföre vördsamt föreslå: det Hikets Ständer ville,, för deras del, besluta, att alla räntor och all tionde, som iir anslagen till särskilda verk, stater, inrättningar, stiftelser eller kyrkor, skola hädanefter uppbäras genom Kronans uppbördsmän och al dem i behörig ordning redovisas till Läns-styrelserna, hvarest beloppen skola vederbörande kostnadsfritt tillhandahållas; samt alt på enahanda sätt skall förfaras med alla sådana åt tjenstemän indelade ränte- eller tiondeanslag, hvilka indelningshafvarne ej ega rättighet att till leverering in natura uppsäga.
I sammanhang härmed täger jag mig friheten jemväl hemställa: att, derest under innevarande riksdag fråga uppstår om löneförhöjning för något verk eller någon stat eller någon embets- eller tjensteman, som är i åtnjutande af ränte- eller tionde-anslag, detta anslag, beräknadt efter hvad detsamma under de 10 sistförtliffna åren i medeltal årligen utgjort, skall emot kontant anslag utbytas samt räntorna och tionden till Kronan indragas.
Om remiss af denna anin motion till Stats-Ulskottet får jag ödmjukligen anhålla.
Stockholm den 22 November 1802.
Mio 5*.
N:o 58- 153 Itfto 58.
Af Friherre Hermelin? l^arl »Samuel?
angående anslag för utvidgande af Nortelge Elementar-läroverk till femklassigt.
Konungens nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof omförmäler och föreslår, beträffande Åttonde Hufvudtiteln, att åtskilliga anslag måtte beviljas för elementar-läroverken, och, deribland för det nybildade i Norrtelge, ett belopp af 1,500 R:dr R:mt.
Härvid anhålles att få framställa vördsam erinran, — icke att yrka beloppets förminskning, — utan om dess förökande.
Till följd af Rikets Ständers beslut vid 1856 års riksdag och lemnadt anslag har den äldre skolan eller pedagogien i Norrtelge blifvit år 1859 förvandladt till ett s. k. lägre elementar-läroverk med 2ne klasser, och hvarvid 22 lärjungar (deraf 13 från pedagogien) lära samma år blifvit inskrifne.
Rehofvet och nyttan och förtroendet till läroverket kunna bedömas deraf, att elevernas antal årligen ökats och uppgått sistlidne vår till 67 samt denne höst till 75, af hvilka J:del kommit ifrån staden och |:delar från kringliggande landsbygd.
— Domkapitlet i Upsala har äfven tid efter annan dessa förflutna 3:ne åren föreskrifvit lärokursernas ökande ifrån 2-, till 3-, till 4- och nu till 5-åriga lärokurser.
Otillräckligheten af de hittills varande lärarne kan häraf lätteligen inses, och hvilket äfven bekräftas vid jemförelse med de uti den Kongl. Propositionen omnämnda lägre läroverken i Landskrona oell Christinehamn, det sednare med uppgifne 76 lärjungar, utan att upprepa skol-elevernas antal vid läroverken i Ystad, i Rörås, i Mariestad m.
II. ställen, hvilkas antal icke skola vara storrö än deras i Norrtelge.
För ortens behyggare vore utvidgandet af läroverket en stor fördel, enär kostnaden för de unga skol-elevernas underhåll blefve betydligt mindre och deras försändande till andra eller högre läroverk kunde dels undvikas, dels fördröjas; och den nödiga tillsynen eller uppsigten af ett något mindre antal lärjungar lättare handhafvas, än vid läroverk, hvarest hundradetals lärjungar äro hopförde eller hopsamlade.
Med stöd af hvad nu anförts och då ifrågavarande läroverk redan är förvandladt till ett med fem års lärokurs, hvilket förhållande genom något missförstånd icke skall blifvit till Regeringen framstäldt, innan den Kongl.
Propositionen afgafs, så framställes den vördsamma anhållan, det Rikets Ständer måtte för sin del besluta: att Norrtelge elementar-läroverk må uppflyttas till femklassigt, och nödiga liih. lill R St.
II Sami. 1 Afd 20 154 Motioner hos Ridderskapet och Adeln N:o b9. löner beviljas åt behöflige lärare, i likhet med hvad för dylika läroverk bestämmes.
Obehörigt torde icke vara att vid detta tillfälle anföra, det Norrtelge stad för— lidet och detta år uppfört ett prydligt och ändamålsenligt lärohus med 7 lärosalar och boställsrum, i öfverensstämmelse med af Konungen fastställd plan och ritning, hvilket hus skall kostat den lilla stadens innevånare cirka 35,000 R:dr R:mt, deraf dock 5,000
R:dr erhållits såsom bidrag ifrån stiftets byggnads-kassa, och att stadens innevånare äro för återstående 30,000 R:dr jemte andra betydliga omkostnader för staden skuldsatte, hvadan staden genom dess styrelse eller omhud, lärer finna sig föranlåten anhålla alt med något låne—biträde utaf Rikets Ständer bevåget understödjas.
Obefogadt torde också icke vara att omnämna, det staden på de sednare 3:ne åren för undervisningsverket bekostat folkskolans fördelande i en afdelning för gossar och en för flickor, hvilka sistnämnda undervisas af dertill antagen lönad lärarinna, samt att staden jemväl uppfört läro- och boställshus för en slöjdskola åt flickor, hvars årliga utgiftsstat uppgår till mer än 1,200 R:dr R:mt.
Anhålles att denna motion må till Höglolliga Stats-Utskottet remitteras.
Carl Hermelin.
Af Herr Bildt, »idrik Gillis, angående pension å Allmänna Indragnings-staten åt jframlidne Landskamereraren L. J. Gardells enka, Anna Gardell.
Den 14 September 1860 alled Landskamereraren uti Gotlands län Lars Johan Gardell.
Gardell var i lifstiden en man, som på ett utmärkt hedrande sätt uppfyllde sitt kall.
Medelst en omutlig samvetsgrannhet och rättskänsla i förening med ovanliga kunskaper och ovanlig skicklighet intog han icke allenast såsom embetsman, utan älven såsom medborgare ett högt rum, och hans namn är derföre tacksamt förvaradt hos Gotlands befolkning.
XJti befrämjandet af Gotlands bästa kunde ingen vara ifrigare än han, och aldrig tillät han, att det allmänna bästa fick vika för det enskilda intresset.
Hans bidrag, såsom embetsman, till provinsens framåtgående voro Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
155 också mångå, och såsom enskild man, lemnade han den vackraste minnesstod uti länets sparbank, hvars uppkomst och förkofran förnämligast var Gardclls verk.
Gardells förtjenster och duglighet föranlät Konungen att föreslå oell Rikets Ständer att vid sistiidne riksdag bevilja Gardell en årlig pension, men dödens hud träffade den gamle mannen, medan han ännu var qvar i Statens tjenst.
Vid sitt frånfälle efterlemnade Gardell en ålderstigen maka och en oförsörjd dotter uti knappa lefnads-omständigheter.
Utgörande boets tillgångar, sedan skulderna blifvit betalda, endast ett litet hus i Wisby och en obetydlig mobilier, hvilka tillgångar af barnen öfverlemnades till enkan, sora derjemte har en liten pension af ‘250 R:dr Rimt från Civil-statens pensions-inrättning.
Att lemna enkan till en man, som så väl tjenat Staten som Gardell, en pension så stor, att den tillsammans med ofvannämnde små tillgångar kan betrygga den gamla fyllandet af de nödvändigaste lefnadsbehofven, synes mig vara en behjertansvärd angelägenhet för Rikets Ständer, och jag vågar derföre vördsammast hemställa: att Rikets Ständer bevilja enkan efter framlidne Landskamereraren Lars Johan Gardell, Fru Anna Gardell, en för hennes lifstid utgående årlig pension å Allmänna Indragnings-staten af Fyrahundrade Riksdaler Riksmynt.
Till Stats-Utskottet, dit jag anhåller att denna min motion blifver remitterad, utbeder jag mig att få öfverlemna de för denna frågas bedömande erforderliga handlingar.
Gillis Bildt.
Hho ©O. Af Herr af Sillén, Lars Gabriel, angående understöd åt Artisten Cart Johan Billmark för fortsatt utgi/vande af p/ancheverkat: »Sverige, aquarell-lithografier och tontryck.»
Såsom understöd åt lithografen Carl Johan Billmark för fortsatt utgifvande af plancheverket: »Sverige, aquarell-lithografier och tontryck», heviljade Rikets Ständer vid sednaste riksdag, hufvudsakligen med afseende å detta arbetes allmänt erkända utmärkta beskaffenhet, ett anslag af 800 R:dr för hvart och ett af åren 1861, 1862 och 1863.
Af samma skäl, sdrh föranledde nämnda beslut samt då omförmälda 156 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 61. arbete med oförminskadt nit fortgår och utgifvare» fortfarande är af ett sådant understöd i behof, får jag vördsamt föreslå, att jemväl för nästa stalsregleringsperiod, eller åren 1864—1866, enahanda anslag af 800 R:dr K:mt årligen må lithografen Billmark förunnas.
Jag anhåller om remiss å denna min motion till Höglofliga Stats-Utskottet.
Stockholm den 22 November 1862. L. G. af Sillén. N:o 61.
Af Herr Adlersparre» Rudolf» angående utsträckning af den s. k. lilla jagtens fridlysning till skogsfågel.
Maj:ts nådiga Stadga af den 15 April 1808, angående jagt och djurfång upptager i dess Irsta Artikels 3:dje §, efter att hafva uppräknat de till den stora jagten hörande högdjur, det under den s. k. lilla jagten inbegripne »nyttiga villebråd»; och förekomma i 4:de Artikeln af samma Stadga de fredlysuingstider, som äro föreskrifne för de särskilda djurslag, hvilka tagits under sådant hägn.
Bland dessa sålunda fredlysta arter af djur förekomma icke de, som af Författningen omnämnas under rubrik af skogsfågel, hvarunder vi torde nödgas jemväl förstå alla slag af smärre sångfåglar, och om hvilka endast gäller den allmänna föreskrift: att ägg och ungar icke få, under viss, uppgifven tid af året, tagas ur deras bon eller förstöras; men fåglarne sjelfva få fritt under alla tider af året fångas och dödas.
Likväl och utan att härvid taga i betraktande den trefnad, dessa naturens lif ligaste stämmor sprida i våra nejder, torde böra uppmärksammas den nytta, dessa smärre fåglar dagligen göra medelst deras flitiga ödeläggelse å de för sädesvext och skogs-barr eller löf förstörande maskar, hvilka utgöra en verklig landsplåga, der de få obehindradt utbreda sig.
Redan hafva åtskilliga andra länder, hvaraf exempelvis kunna nämnas England och Belgien, rönt beklagliga verkningar i dessa hänseenden till följd af de smärre skogsfåglarnes utödande, i det att förenämnde sädes- och skogsmaskar åtskilligstädes i sagde länder tagit så öfverhanden, att den der boende befolkning måst från andra håll införskrifva och låta sprida fågel-arter, till ersättande af de oförsig tigtvis utödda.
På det att vi uti tid må afböja dessa vådor och olägenheter, vågar jag vördsamt föreslå en förändring i gällande Jagtstadga i den syftning, Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
157 att ofvanomförmälda slags fågel må i den s. k. lilla jagtens fridlysning inbegripas.
Om remiss till Höglotliga Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet anhålles.
Rudolf Adlersparre. J¥:o 62.
Af Friherre von 'Vegesach, Carl Henning Iwan, angående
Stats-anslag för militäröfningars införande i skolorna, Ett af grundvilkoren, för att ett folk skall med jemna steg kunna framgå på kulturens bana, är, att det utan dröjsmål tillförsäkrar sig de krafter, som erfordras att möta och tillintetgöra hvarje försök af mägtiga och måhända roflystna grannar att störa det lugn, förutan hvilket något civilisations-arbete icke kan fortgå.
Likasom odlarens första omsorg vid de nyodlingar han görer, måste vara att väl gärda om de tegar, han vill göra fruktbärande, så måste äfven ett folk, som vill arbeta på sin andeliga och materiela utveckling och förkofran, tillförsäkra sig trygghet mot främmande intrång, främmande våldkräktare.
Det är och förblifver en sanning, att krig, det må föröfrigt bereda aldrig så rika skördar af ära och lagrar, dock är ett ondt, från hvilket man helst skulle se menskligheten befriad, men då detta aldrig lär kunna ske, emedan menskliga lidelser och passioner äro dess orsak och man således icke vågar hoppas, att fredens välsignelser för beständigt skola skänkas vårt land, och ingen på förhand med visshet kan beräkna, när orons dagar stunda; och blott den kan sägas vara något tryggad mot faran, söm ständigt är beredd att möta den, synes en af de begge
Statsmakternas vigtigaste omsorger böra vara att, så vidt möjligt är, bereda tillvext åt de krafter, uti hvilka vi skola ega ett värn mot de faror, som en gång kan komma att hota vår frihet, vårt sjelfbestånd, vårt nyknoppade kulturlif.
Då man vill ordna ett lands försvar, bestämma mängden af dess behölliga försvarskrafter, torde, som något väsendtligt inverkande, böra tagas i betraktande, mängden af de krafter, med hvilka man under de mest hotande förhållanden, som kunna förutses, kan komma att mäta sig; här får dock icke omdömet eller beräkningen grundas uteslutande på den tillfälliga kraft, som vid början af ett krig å ena eller andra sidan kan utvecklas, utan 158 Motioner hos Ridder ska pel och Adeln 1862.
N:o 62. mäste man äfven tänka sig möjligheterna att under krigets fortgäng underhålla den.
Att den enda fiende, af hvilken Sverige under nuvarande förhållanden kan hafva att vänta ett anfall, är den östra grannen, torde med visshet på förhand kunna bestämmas, och böra derföre våra åtgöranden vid ordnandet af försvaret uteslutande afse att kunna bjuda spetsen åt denne mägtige och ständigt lurande granne.
Att stora svårigheter här skola möta oss, då man jemför de begge förenade rikenas, i förhållande till Kyssland, ringa folkmängd och materiela hjelpkiillor är naturligt, och skulle man verkligen känna sig halva skäl att med fruktan bäfva tillbaka vid tanken på ett blifvande krig med detta land, om icke andra krafter vore att påräkna, än dem arméen med dess beväringsmanskap erbjuder, vore äfven under af tapperhet att förvänta.
Nationen synes äfven hafva uppfattat saken så, och den folkrörelse, som under benämning skarpskytterörelsen nu pågår inom vårt land, är beviset härför.
Denna rörelses vackraste och mest betydande egenskap finnes just i det nationela uttryck, den lemnar för nödvändigheten af ökade försvarskrafter, samt den försäkran den gifver, att hvar och en af landets söner ännu som fordom, utan tvekan erbjuder offret af sina krafter och om så påfordras sitt lif, till fosterjordens forsvar.
Att denna rörelse, för öfrigt i och för sig sjelf, i dess nuvarande form måste vara något öfvergående, inses helt säkert af dess ifrigaste anhängare; den vidt utsträckta frivilligheten motarbetar dess framtida bestånd och förringar dess värde såsom något väsendtligt gagnande för nationalförsvaret; den väckelse den gifvit, den fosterlandskärlek den tolkar, skall dock otvifvelaktig! åstadkomma stora verkningar; idén skall fortlefva, fast iklädd en annan form.
Den allmänna åsigten synes numera vara, att om vi skola kunna försvara vårt land måste hvarje vapenför man äfven kunna föra vapen, och att tillfälle således bör beredas hvarje Svensk medborgare att inhemta den militära kunskap, som erfordras att göra honom skicklig till deltagande i försvaret.
Då den tid, som erfordras att vinna denna kunskap, om den skall blifva gagnande, icke är ringa och med svårighet kan offras af den i Statens tjenst, utom det militära facket, arbetande embetstnannen, eller den vid sitt yrke träget bundna näringsidkaren och minst af den af sin tid så strängt beroende arbetaren eller tjenaren, måste man söka bereda tillfälle till inhemtandet deraf under de år, som för öfrigt äro anslagna till vinnande af de kunskapsmått eller insigter. hvilka berättiga till inträde bland de för Statens väl i olika rigtningar arbetande.
Skolan, denna de intelektuela förmögenheternas drifbänk, måste äfven till viss grad åtaga sig vården om de fysiska och ammandet af de militära, först då militäröfnrngars införande vid rikets samtlige, så väl allmänna, som enskilda läroverk, der ynglingar uppfostras, blifvit beslutadt och vunnit tilläm ning, då bevärings-organisationen fått en ändamålsenligare form, en landstorm blifvit inrättad, skola vi kunna säga att vi grundat ett nation al-förs var af den omfattning landets säkerhet kräfver.
Motioner hos ltiddersknpet och Adeln 1862.
N:o 62. 159 Öfverlemnande
St starkare krafter att arbeta för de tvänne sednare fallen, och uteslutande fästande mig vid skolan, tager jag mig friheten hos Rikets Ständer föreslå: l:o.
Att Rikets Ständer för sin del måtte besluta att militäröfningar införas vid alla de rikets allmänna som enskilda skolor, hvilka inrymma gossebarn af öfver tolf års ålder, samt att Skollagen ålägger som bestämd pligt för hvarje elev, hvilken ej af bestyrkt sjuklighet eller annat fullt giltigt och godkändt skäl derifrån befrias, att i öfningarne deltaga, samt att intet afgångs-betyg till högre läroverk utfärdas, med mindre elev med aprobation genomgått det militära pensum, som för skolan kan vara föreskrifvet.
Som ingen national-beväpning kan existera utan att folket utgör dess kärna, och således största uppmärksamhet här mäste fästas vid folkskolan, men denne i allmänhet sysselsätter sig med barn af allt för späd ålder att kunna deltaga i de mer omfattande öfningar, som vid skolor med en äldre elev-personal kunna ifrågakomma, och dessutom det i allmänhet korta vistandet vid folkskolan icke medgifver tillräcklig tid vid inlärandet för att kunskapsmåttet skall kunna betraktas som någon varaktig grund för krigsmanna-bildning, måste militär-öfningarne här utsträckas utom skolan.
Jag tager mig derföre friheten hemställa: om till ändamålets vinnande icke skäl vore, att på landet socknevis och i städer, der folkskolor finnas, särskilda exercis-skolor inrättades, som upp togo de från folkskolan afgångna elever, för att fullända dess utveckling i exercis.
Då sådan skola funnes inom hvarje stad och socken, skulle hinder ej möta för gossen, om han äfven vid afgång från skolan eller sednare förändrade vistelseort, att med öfningarne fortsätta, enär han vore ålagd att enrullera sig vid exercis-skolan på den plats, dit han sig begifvit.
Som någon till andra ändamål disponerad arbetstid för dessa öfningar icke bör tagas i anspråk torde lämpligast söndagseftermiddagar dertill kunna anslås, och till instruktörer användas arméens underbefäl, mot erhållande af någon ringare ersättning eller fördel.
Hvarje militär-distrikt bör tilldelas de skolor, som inom distriktet äro belägna, och dess befäl ålägges att ansvara för öfningarnes ändamålsenliga ordnande och fortgång, derigenom att Kompani-cheferna åläggas att hafva tillsyn öfver de inom kompani-distrikten varande exercis-skolorna.
Tiden för deltagandet i exercisskolornas öfningar torde lämpligast böra bestämmas till den, som ligger emellan afgång från folkskolan och inträde i beväringsåldern. 3:o.
Då de militäröfningar som vid folkskolan kunna ifrågakomma ej böra få den utsträckning, att några särskilda militär-instruktörer derför erfordras, utan dessa öfningar af folkskoleläraren utan något betungande kunna ledas, bör något anslag i och för denna sak åt dessa skolor ej heller ifrågakomma, men som uppmuntran alltid lifvar till ihärdig verksamhet, föreslås: 160 Motioner hon Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 62. att några passande belöningar mätte bestämmas ät de folkskolelärare, som bevisligen egnat ett utmiirktare nit ät denna del af sitt lärare-kall. 4:o.
Oaktadt här icke kan ifrägakomma att afgifva nägot detaljeradt organisations-förslag beträffande exercisens anordning vid skolorna, fordras dock för bestämmandet af de ätgöranden och uppoffringar, som af Staten böra vidtagas, att nägot vidröra härmed sammanhängande förhällanden.
Det torde vid öfningarnes ordnande inom de särskilda läroverken, kunna förutsättas, att vissa äldersgränsor komma att bestämmas för öfningarnes olika utsträckning.
Jag har med afseende härå tänkt mig följande indelning vid de sä kallade högre elementar-läroverken hvilka inrymma en större elev-personal, varjerande i älder mellan 9 till 20 är.
Eleverna indelas med afseende pä älder och fysiska anlag i 5:ne klasser elier afdelningar: den första i gymnastik-klassen, upptagande elever till 12 är sysselsättande sig blott med de exercisreglementets öfningar, som med gvrnnastik-öfningarne stä i sammanhang; den andra manöver-klassen, mellan 12 och 15 år genomgå kompani-exercisen, med undantag af handgrepp, och den 3:dje bildad af elever öfver 15 år (befälklassen) utsträckande sina öfningar till hela kompani-exercisen, hvarförutan 2:dra och 3:dje klasserna tillsammans genomgä de delar af bataljonsmanöverna, som för den tillfälliga styrkan kan vara lämpliga.
Den 3:dje klassen är således den, som, efter mitt förmenande, blott skall vara bevä rad.
Antager man, att denna i allmänhet kan komma att utgöra l:del af skolpersonalen och samtliga i riket varande allmänna högre elementar-läroverk räknar en sam manlagd numerär af 7,000 lärjungar, vore 1,000 exercisgevär det antal, som nämnde skolors behof påkallar.
Beträffande de lägre läroverken, räknande omkring 3,000 lärjungar och hvars befälsklasser ej kan komma att utgöras af mer än högst ,1c:del af hela styrkan, torde 300 gevär vara tillfyllestgörande.
Jag föreslår derföre att Rikets Ständer till skol-exercisens befrämjande inom riket måtte be vilja : а) ett årligt anslag af 10,000 B:dr H:mt till aflöning åt militära instruktörer vid rikets högre och lägre elementar-läroverk, hvilken aflöning föreslås att utgå med 1 K:dr R:mt för hvarje elev, som åtnjuter undervisning, ett tillfälligt anslag af б) 5,600 U:dr R:mt till inköp af 140 stycken målskjutningsgevär af 1860 års modeller, att bland eleverna vid de högre elementar-läroverken utdelas, beräknadt efter fem stycken gevär på 25 ynglingar af den högre exercis-afdelningen; samt c) 3,000 R:dr R:mt till anläggande af . en målskjutningsbana för Stockholms skolungdom.
Hvarförutan jag vördsamt anhåller det Rikets Ständer hos Kongl. i\laj:t måtte i underdånighet hemställa att ur Kronans gevärsförråd för elementar-läroverkens behof måtte kostnadsfritt
Utlemnas 1,300 till ändamålet lämpliga exercisgevär, att efter förut antydd berak - Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.