Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
3 Bevillningsafgiften för hvar och en af dessa klassers bränvinsredskap är lämpad efter tillverkningsbeloppet, dock med vissa afvikelser.
För de sammansatta apparat terna är den beräknad efter 2 sk. för hvarje kanna bränvin, som antagits kunna med apparaten tillverkas, så vida dennes afverkningsförmåga ej understiger den enkla 90 kannors pannans, i hvilket fall skatten räknas likasom för den enkla panna, till hvars afverkningsförmåga den sammansatta apparaten uppgår.
Detta sednare undantag förorsakar betydliga ojemnheter i beskattningen.
Annu ojemnare utfalla afgifterna för den enkla pannan, hvilken, till 15 kannors rymd, är belagd med en skatt af 3 rst. för hvarje kanna bränvin, som anses kunna afverkas, hvilken afgift derefter ökas med 1/5 runstycke för hvarje enkelt i pannerymden, till dess- att denna uppgår till 30 kannor, samt med 3/10 runstycke för hvarje enkelt i pannerymden från sistnämnde panna till 90 kannors pannan, för hvilken afgiften blir 2 sk. för b varj ^ afverkad kanna bränvin.
Efter detta beräkningssätt är nu pannerymdsafgiften för en 65 kannors enkel panna 89 r:dr 18 sk. och för en panna af 23 kannor 8 r:dr 39 sk., ehuru för den sednare borde, i förhållande till pannerymden, betalas 31 r:dr '30 sk.
Tages deremot den verkliga afverkningsförmågan i betraktande, och de nyssnämnda båda pannorna anses vara af samma form, så finnes af Tabellen 2, alt den större pannan har i det närmaste dubbelt så stor upphettningsvta och afverkar följaktligen dubbelt så mycket som den mindre, och att således, om för den förra skattas lika som förut 89 r:dr 18 sk., afgiften för den sednare borde blifva 44 r:dr 33 sk.
Bränneri-redskapens indelning i flera klasser medförer åtskilliga olägenheter.
Afgiften för hvarje särskild klass låter mindre säkert beräkna sig, i anseende till svårigheten att med noggranhct uppskatta de olika apparaternas verksamhet.
Rättigheten för bränneri-idkaren att välja sin apparat i hvilken klass han vill, mot den till samma klass hörande afgift, har framkallat de flesta öfverträdelserna emot förordningen, derigenom aU den lockat till försök att i de till första och andra klasserna hörande apparatei så inrätta mäskvärmaren eller kylredskapen, att rektifikation åstadkommes och afverkningen således ökas utöfver det tillåtna beloppet.
Särdeles anmärkningsvärdt är, att förordningens 28 § tillåter drifvande! af bränneri med ånga, emot erläggande af blott dubbel afgift, utan allt afseende på ångpannans beskaffenhet.
Denna tillåtelse kan sägas upphäfva all kraft och verkan af det, som nämnde § stadgar angående bevillnings-afgiften, emedan den lemnar bränneri-idkaren öppet att utan ökad afgift drifva en större tillverkning, hvilken skulle blifva alldeles oinskränkt, om icke föreskrifterna om mäskpannans rymd deremot satte en gräns, hvilken likväl ligger långt utom den, som i förordningen är afsedd.
Detta blir tydligt, då man besinnar, att i de apparater, hvarom här är fråga, mäsken icke uppvärmes omedelbart af elden, utan medelst vattenånga, sorn 4 Bil.
N:o 3, till Bevilln.-Utskottets Skrifvelse, N:o 6. från en ångpanna inledes i mäsken.
Det värme, som tillföres denne sednare på en gifven tid, måste således förhålla sig såsom den på samma tid alstrade ångans myckenhet, hvilken åter, enligt förut anförda grunder, beror på storleken af ångpannans upphettningsyta, till hvilken följaktligen bränvinsafverkningen kommer att stå i direkt förhållande.
Antagandet i förordningens 28 §., att afverkningsförinågan hos de särskilda klasserna af bränvinsredskap kan i allmänhet uttryckas genom en multipel af pannerymden, är, såsom förut blifvit visadt, alldeles oriktigt.
Då det för beskattningen är af vigt att känna upphettningsytans verksamhet, i synnerhet hos den enkla och den fullständiga bränneri-apparaten, har jag derom sökt förskaffa mig upplysning, dels i de bäste författares skrifter, dels af härvarande bränneriegare.
Med ledning häraf har jag funnit de qvantiteter bränvin af 6 graders styrka eller 49 procents alkoholhalt, hvilka med nämnde apparater i hvarje timma kunna erhållas af 1 qvadratfots upphettningsyta, vara följande:
Upphettningsytans verkan på afdunstning en, så som i det föregående blifvit framstäldt, är icke allenast theoretiskt sann, utan äfven fullkomligt bekräftad af erfarenheten.
Ett derpå grundadt beskattningssätt för bränvinsbränningen är utan tvifvel ett ibland de säkraste, och är äfven ytterst enkelt, isynnerhet då fråga är om en stor tillverkning.
Man behöfver blott beskatta upphettningsytan i stället för panne rymden.
För den större bränvinsbränningen bör redskapens indelning i särskilda klasser, hvars olägenheter förut blifvit anförda, icke bibehållas, utan skatten bör beräknas endast efter den tillverkning, som under den för bränningen föreskrifna tiden kan erhållas af fullständig apparat, bränneriegaren för öfrigt obetaget att begagna mindre fullkomlig redskap, dock utan att derföre tillgodonjuta någon minskning i afgiften.
Då skatten erlägges i förhållande till upphettningsytan, och denna alltid motsvarar ett bestämdt tillverkningsbelopp, så följer, att bränneri-idkaren bör ega full frihet att, utan hinder af föreskrifter om pannans, mäskvärmarens, rektifikatorns eller kylredskapens storlek och beskaffenhet, inrätta sin apparat huru han behagar, blott med det vilkor, att upphettningsytan icke rubbas.
Häraf följer vidare, att, då bränningen drifves med ånga, ångpannan icke får hafva större yta än den, som fordras för det tillåtna afverkningsbeloppet, och att, då ånga dessutom skall begagnas till kokning af potatis, uppvärmning af vatten eller till andra behof, och således en sär - Afverkning å timma. proportioner.
Afverknings - Panna med blott immkylare 0,182
Bil. N:o 3, till Bevilln.-Utskottets Skrifvelse, N:o 6. a skild ångpanna dertill blir nödig, denna sednare måste så inrättas, att hon hvarken kan sättas i förening med någon del af den egentliga bränneri-apparaten eller för sig sjelf nyttjas till bränvinsbränning.
Den fullständiga apparaten passar endast för en stor tillverkning, hvarföre skattens beräknande endast efter denna apparats verksamhet skulle göra det omöjligt att med någon vinst drifva den mindre bränvinsbränningen.
Då likväl för det närvarande ej lärer kunna undvikas, att äfven å denna sednare fästa afseende, så måste för densamma medgifvas en särskild klass af mindre fullkomlig redskap, hvilken jag anser böra bestå af endast enkel apparat, eller panna med immkylare.
Mäskvärmare, hvilken i sig sjelf nyttiga inrättning gifvit upphof till så många underslef, bör här ej fö begagnas, aldraminst bör det tillåtas bränvinsbrännarena att efter behag nyttja apparat med eller utan mäskvärmare, emedan derigenom en tredje klass redskap skulle uppkomma och följaktligen största delen af de olägenheter, som åtfölja den närvarande klassindelningen, blifva qvarstående.
Ehuru den ofullkomligare redskap, som för den mindre bränvinsbränningen kan tillåtas, nödvändigt måste medföra en bestämd förlust af tid, bör den likväl vara så inrättad, att den ej äfven förorsakar en onödig förlust af det till bränningen begagnade ämnet, säd eller potates.
Alla hinder för spritångornas behöriga afkylning äro således i statsekonomiskt hänseende skadliga, hvarföre bränvinsbrännaren bör ega full frihet att nyttja den fördelaktigaste kylredskap, blott icke genom densamma rektifikation åstadkommes, hvilket lätt förebygges, om det rör, hvarigenom ångorna gå ifrån pannan, göres stupande mot immkylaren, och det tillika stadgas, att ingen condenserad vätska för rinna tillbaka till pannan eller utkomma från någon annan öppning på kylaren än det vanliga utloppsröret.
Pannans hatt i den enkla apparaten bör endast få ega den rymlighet, som är nödvändig och bör, till form och beskaffenhet för öfrigt, så begränsas, att den icke i någon mån kan tillvägabringa rektifikation.
I den sammansatta apparaten deremot lemnäs pannhatten utan allt afseende.
Till upphettningsyta kan i allmänhet anlagas den under vattenlinien belägna ytan af äng- eller mäskpannan, då denna är till sin halfva rymd fylld med vatten.
Endast för mycket små tillverkningsbelopp kan ett sådant bestämmande blifva oanvändbart.
T. ex. för en tillverkning, svarande mot 2 qvadratfots upphettningsyta, skulle pannans rymd blifva endast 6 1/7 kanna, om hennes diameter och höjd göras lika.
Gifver man pannan en v annan form, så minskas hennes rymd.
I sådant fall som detta, då pannans litenhet skulle göra henne nästan obrukbar, finnes likväl den utvägen att på en större panna inskränka upphettningsytan, så att denna svarar emot den tillverkning, som skall beskattas, derigenom att pannan fylles till mindre än hälften, och ytan af den då fyllda delen antages till upp - 6 Bil.
N:o 3, till Bevilln.-Utskottets Skrifvelse, JV.-o 6. hettningsyta.
Om t. ex. en 11 1/4 kannors panna fylldes till blott en fjerdedel af sin rymd, så blir den fyllda delens yta äfven 2 qvadratfot," såsom förut.
För att förekomma begagnandet af en för stor upphettningsyta bör likväl här den del af pannans sidoyta, på hvilken elden skall verka, så begränsas, att pannans afverkning ej kan ökas utöfver det medgifna beloppet.
Denna begränsning verkställes lätt derigenom, att pannan stämplas på sidan, så högt öfver botten, att, då pannan är inmurad och stämpeln synlig öfver muren, icke större del af pannan blir tillgänglig för elden, än som fordras för den beskattade tillverkningen.
I anseende till eldens svagare verkan på pannans sidoyta, bör nämnde stämpel icke anbringas vid gränsen för upphettningsytan, utan så högt upp, som vattenlinien stiger, om pannan fylles med dubbelt så mycket vatten, som blifvit användt för upphett ningsytans bestämmande.
Den härigenom medgifna förmån vinnes i vanliga fall derigenom, att ingen föreskrift om pannans inmurning der eger rum.
I följd af det förut uppgifna förhållandet emellan de särskilda bränneriredskapen, skulle, under afbruten gång, den enkla apparaten kunna lemna 131, den fullständiga apparaten utan ångpanna 540 och med ångpanna 450 kannor 49 procents bränvin i månaden för hvarje qvadratfots upphettningsyta.
Dessa tal, grundade på uppgifter om verkligen begagnade bränneriredskap, uttrycka de högsta tillverkningsbelopp, som med förenämnde apparater kunna åstadkommas, då afseende göres på de binder och tidsförluster, som erfarenheten visat vara oundvikliga.
Afgiften för en qvadratfots upphettningsyta, efter 2 sk. bko kannan tillverkadt bränvin, blir således lör enkel apparat 5 Rdr 22 sk., för fullständig apparat utan ångpanna 22 Rdr 24 sk. och med ångpanna 18 Rdr 36 sk. i månaden.
Tabellerna 3, 4 och 5 innehålla en jemförelse emellan den nu gällande och den föreslagna beskattningen.
Tabellen 3 visar, för alla pannerymder ifrån 10 till 90 kannor, den fullständiga bränneri-apparatens afverkningsbelopp, då ånga icke användes, jemte afgifterna efter 2 sk.
Bko för hvarje kanna tillverkadt bränvin af 49 procents balt, sammanställda med de uti närvarande förordning antagna afverkningsbelopp och afgiller lör den högsta eller 5 klassens redskap.
För apparater med ångpanna bör i Tabellen afgiften minskas med en fjerdedel.
Tabellen 4 framställer en jemförelse emellan den enkla apparatens antagna och beräknade afkastning jemte motsvarande afgifter efter den af förordningen för denna apparat stadgade progression.
Tabellen 5, som endast är ett bihang till den föregående, visar de i förhållande till den verkliga afkastningen beräknade afgifterna efter 2 sk. för hvarje afverkad kanna.
Det bär föreslagna beskattningssiittet är icke allenast högst enkelt och lätt att använda, utan äfven i hög grad betryggande emot de inom bränneriyrket så vanliga Bil.
N:o 3, till Bcvilln.-U tskottets Skrifvelse, N:o 6. 7 öfverträdelser och underslef, emedan upphettningsytan svarar emot ett, så mycket möjligt är, noga bestämdt tillverkningsbelopp, hvarigenom bränneri-apparaten kommer att innehålla sin egen kontroll.
Häraf följer äfven, att bränneriegaren blir befriad ifrån en mängd föreskrifter om pannans rymd samt om de till apparaten hörande delars storlek och beskaffenhet.
Uträkningen af upphettningsytan medförer inga svårigheter, emedan det fordras endast vanliga geometriska kunskaper, som egas af hvarje landtmätare och alltid måste förutsättas hos hvar och en annan person, som till befattning med bränneriredskapens justering kan komma i fråga.
Stockholm den 17 Februari 1847. G. E. Påseh. Litt. E.
Förslag till Förordning angående försäljning och transport af bränvin.
Om försäljning af bränvin i parti. § 1.
Handel med bränvin i parti må ej idkas af andre personer eller i annan ordning, än här nedan säges. § 2.
Idkare af bränvinsbränning till husbehof eller såsom binäring vid jordbruket, enligt hvad derom i serskild förordning, rörande tillverkning af bränvin bestämmes, må icke sälja bränvin i mindre parti, än 7 1/2 kannor, till afhemtning på en gång.
Tillverkare af bränvin vid fabriksbränneri må icke sälja bränvin uti mindre parti, än 60 kannor till afhemtning på en gång. § 3.
De, som äro berättigade att idka grosshandel, må sälja bränvin uti parti af minst 60 kannor, till afhemtning på en gång.
De, sorn äro berättigade att i städerna eller på landet idka minuthandel, må i öppna bodar sälja bränvin uti parti af minst 7 1/2 kannor, till afhemtning på en gång. 8 Bil.
N:o 3, till Bevilln.-Utskottcts Skrifvelse, N:o 6.
Till förekommande af oloflig bränvinsförsäljning och på det att begagnande af rättigheten till husbehofsbränning må lättare kunna undvikas, ega Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, efter pastors och vederbörande sockennämnds hörande, meddela tillåtelse för en eller två personer i hvarje socken å landet, att å lämpligt ställe sälja rått, renadt eller distilleradt bränvin till afhemtning med minst en fjcrdedels kanna hvarje gång $ för hvilken försäljningsrättighet bör, efter sockennämndens förslag, af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande bestämmas afgift, att, utom den allmänna bevillning, som i Bevillnings-Stadgan föreskrifves, utgå med minst 33 Bdr 16 sk. om året och odelad tillfalla socknen, att för fattigvården efter sockennämndens bepröfvande användas. § 4.
De, som erhållit serskildt tillstånd till omdistillering af rått bränvin, må, i öppna bodar eller magaziner, sälja omdistilleradt och renadt bränvin, till afhemtning uti käril, innehållande hvart minst en fjerdedels kanna. § 5.
Af bränvin, som enligt föregående §§ 2, 3 och 4 försäljes, må förtäring å försäljningsstället icke tillåtas.
Bränvin må ej heller utdelas eller utmätas å öppna farvägar eller offentliga samlingsplatser på landet, i segelleder, i ut- och landthamnar eller vid stränder eller å torg, i hamn ej heller å öppen gata inom stad.' § 6.
Bränvin får å landsbygden icke föras ifrån by till by, eller från gård till gård, att dermed köpslaga.
Om Försäljning af bränvin i minut. § 7. Försäljning af bränvin i minut, hvarmed förstås denna varas afyttrande glastals eller annorledes i mindre parti, än §§ 2, 3 och 4 bestämma, må ej idkas af andra personer eller i annan ordning, än här nedan säges. % 8.
Bil. N:o .9, till Bevilln.-Utskottets Skrifvelse, N:o 6. 9 § 8.
Försäljning af bränvin i minut till förtäring på stället lar på landet ske vid gästgifvaregårdar, äfvensom å de vid allmän segelled eller sommar- eller vintervägar belägna ställen, eller vid grufvor, bruk och större landtegendomar, der Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, sedan vederbörande pastor och sockennämnd blifvit hörde, anser en sådan försäljning erfordras.
Ar gästgifvarehållning fördelad emellan flere åboer, tillkomme försäljningsrättigheten hvarje åbo endast under den tid han gästgifveriet besörjer. § 9.
Rättighet att uti stad utminutera bränvin till förtäring på stället skall, genom vederbörande Magistrats försorg, utbjudas på auktion för 3 år i sender, antingen odelad eller för vissa distrikter; börande antalet och belägenheten af försäljningsställen i hvarje stad förut bestämmas, för Stockholm af Öfverståthållare-embetet och för öfrige städer af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, på hvilka embetsmyndigheter äfven ankomme att meddela de ordningsstadganden, som pröfvas af nöden i afseende på tiden och sättet för försäljningens utöfning, jemte sjelfva lokalernas beskaffenhet, tiil vinnande af ordning och snygghet, samt förelägga lämpliga vitén för öfverträdelse af dessa ordningsstadganden; skolande dylika stadganden, jemte öfriga vilkor, i auktionskungörelsen tillkännagifvas.
Då innehafvare af sådan försäljningsrättighet, på sätt här nedan i §§ 24 och 29 omförmäles, densamma förverkat, varder rättigheten i enahanda ordning, som nu föreskrifven är, ånyo utarrenderad.
De, som, utan att på arrende innehafva ofvannämnde försäljningsrättighet, i stad idka värdshus- och spisqvarters-rörelse, må sälja bränvin till förtäring på stället vid måltider, emot afgift till den eller dem, som af staden arrenderat sådan försäljningsrätt; egande Öfverståthållare-Embetet och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att, då vederbörande icke åtsämjas om afgiftens belopp, derom efter omständigheterna förordna.
Vid utarrendering af ofvannämnde försäljningsrättighet i stad, skall afseende göras å nuvarande innehafvare af krogar, så att regleringen i mån af deras afgång bringas till verkställighet. § 10.
Med rättighet att sälja bränvin till förtäring på stället följer icke den, att sälja bränvin till afhemtning, hvilken i stad är handlande och distillatorer förbehållen.
Bih. till R. S. Prof. 1847 Sf 1848. 5 Sami. 1 Afd. 2 Haft. 8 10 Bil.
N:o 3, till Bevilln.-Utskottets Skrifvelse, N:o 6. % 11.
Under söndagen och andra helgedagar mä bränvin icke till förtäring på stället säljas annorlunda, än vid maltider, och böra alla försäljningsställen vara tillstängda under gudstjensterna. § 12.
A landet må vid ting, mantalsskrifning, uppbördsstämmor, mönstringar, auktioner, kronoskjutsningar och andra sådana till större folksamlingar ledande förrättningar bränvin till förtäring på stället icke försäljas annorlunda, än vid måltider åt spisande gäster.
Lag samma vare i afseende på dylik försäljning af bränvin vid marknader å landet hos personer, som på stället ega försäljningsrättighet eller dertill för tillfället erhållit serskildt tillstånd af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande. § 13.
Bränvin må i intet fall säljas eller skänkas åt en person, som redan är synbarligen öfverlastad. § 14.
Hvad, som i nästföregående §§ 11, 12 och 13 stadgadt är om utminutering af bränvin, gälle äfven för andra brända eller distillerade starka drycker. § 15.
De rum, i hvilka försäljning af bränvin eller andra distillerade starka drycker till förtäring på stället idkas, la icke vara stängda under den tid försäljning är tillåten, I skänkrummet skall ett exemplar af denna förordning eller ett serskildt tryckt utdrag, innehållande 11, 12, 13, 14 och 15 §§, alltid vara anslaget. § 16.
Uti öppna salubodar, bodkamrar och på kontor eller apothek må icke bränvin med eller utan droguer eller andra tillsatser, mot eller utan betalning, i minut utdelas, eller annorlunda tillhandahållas. § 17.
Gästgifvare och andra på landet, som erhållit tillstånd att sälja bränvin till för - Bil.
N:o 3, till Bevilln.-Utskottets Skrifvelse, N:o 6. 11 täring på stället, erlägge, utom allmän bevillning för rörelsen, särskildt minuteringsafgift af minst 10 r:dr och högst 100 r:dr, efter taxeringsmännens bepröfvande. § 18.
På det att Taxcrings-kommittéen må komma i tillfälle att ålägga dem, som erhållit särskildt tillstånd att vid marknader eller andra sammankomster utöfva tillfällig försäljning af bränvin till förtäring på stället, afgift enligt gällande Bevillnings-stadga, skall embetsmyndighet, som meddelat tillstånd till sådan försäljning, derom underrätta; vederbörande skattskrifvare. § 19.
Af den summa, som i stad erlägges för rättighet att der utminutera bränvin till förtäring på stället, tillfälle en fjerdedel Kongl.
Majit och kronan, återstoden stadens kassa.
Staden vare ansvarig för erläggandet af kronans andel 5 och ege vederbörande
Magistrat att bestämma tiden för arrende-afgiftens betalning och den säkerhet, som derför ställas bör.
Om transport af bränvin. % 20.
Till förekommande af oloflig införsel af utländskt bränvin, bor tullförpassning tagas å bränvin, då det sändes ifrån stad med fartyg, som passerar saltsjö; dock inbegripes härunder icke skeppsbesättningens förråd, räknadt till 4 kannor på man.
Sådan förpassning må icke af tullkammaren utfärdas, innan afsändaren aflemnat tillverkarens, under edlig förpligtelse, utgifna tillverkningsbevis.
När bränvin föres ifrån skärgård sjöledes, bör dylikt tillverknings-bevis varan åtfölja.
Vid transport af bränvin landvägen i större parti än 60 kannor skall detsamma äfven åtföljas af lika beskaffadt tillverkningsbevis.
Om åtal och ansvar för öfverträdelse af denna Förordning. % 21.
Säljer någon bränvin till afhemtning i sådana partier, som uti §§ 2, 3 och 4 bestämmes, utan att vara till handel med bränvin berättigad, eller finnes den, som eger rättighet att försälja bränvin till förtäring på stället, missbruka denna rät - 12 Bil.
N:o 3, till Bevilln.-Utskottets Skrifvelse, N;o 6. tighet genom försäljning af bränvin till afliemtning, vare underkastad de påföljder, sorn i lag eller författningar för olaga handel särskildt äro stadgade. § 22.
Den, som utminuterar bränvin till förtäring på stället eller till afhemtning/utan att vara till försäljning af sådan vara berättigad, säljer bränvin till mindre mått, än hvartill han enligt §§ 2, 3 eller 4 eger rättighet, eller tillåter, att det hos honom till afliemtning lotligen köpta bränvin må till större eller mindre del på stället förtäras, bote första gången 20 r:dr och andra gången eller oftare, hvarje gång han lagföres, 40 r:dr.
Är den olofliga försäljningen af beskaffenhet att kunna hänföras till krogrörelse, vare dessutom det i försäljningsrummet befintliga bränvin jemte de käril, i hvilka det finnes förvaradt, beslag underkastadt och förverkadt. § 23.
För förbrytelser emot § 16 vare bot såsom i § 22 sagdt är. § 24.
Öfverträder den, som eger att bränvin försälja, föreskrifterna i § 11, jemförd med § 14, straffes med böter, enligt § 22.
För sådan förbrytelse tredje gången vare, med undantag af gästgifvare, den, enligt §§ 8 eller 9 idkar minutförsäljning, rättigheten dertill för alltid förlustig. § 25.
Förbrytelse emot § 12, jemförd med § 14, umgälles med böter, såsom § 22 stadgar. § 26.
Bryter någon emot föreskrifterna i § 13, jemförd med § 14 eller i § 15 mom. 1, böle första gången 10 r:dr, andra gången och oftare, hvarje gång han lagföres, 20 r:dr. § 27.
Bryter någon mot hvad i § 5 mom. 2 är stadgadt, bote 10 r:dr och håfve dessutom förbrutit värdet af det olofligen skänkta eller utmätta bran vinet.
Bil. N:o 3, till Bevilln.-Utskottets Skrifvelse, N:o 6. 13 Förbrytelse mot § 6 straffes med böter af 16
R:dr 32 sk. och förlust af varan.
Har under dessa förbrytelser bränvin blilvit i parti eller minut såldt af den, som icke eger rättighet till sådan bränvinsförsäljning, plikte förbrytaren derför särskilt, såsom här ofvan i hvarje fall är stadgadt. § 28.
För försummelse att iakttaga föreskrifterna i § 15 mom. 2, vare bot 10 r:dr hvarje gång den åtalas. § 29.
Den, som, enligt § 9, i stad idkar försäljning af bränvin till förtäring på stället, vare, utom de här ofvan i hvarje fall stadgade böter, för alltid förlustig sin försäljnings-rättighet, då han tredje resan pliktfälles för öfverträdelse af denna förordning eller af de ordningsstadganden, som, med stöd af nämnde §, blifvit af vederbörande embets-myndighet meddelade. § 30.
1 fråga om åtal för oloflig bränvins-försäljning ansvare mannen för hustruns åtgärd, såsom hade han sjelf gerningen begått, änskönt hon förebära skulle, att förbrytelsen utan hans vilja och vetskap tillkommit.
För oloflig bränvinsförsäljning, som med husbondens tillåtelse eller vetskap verkställes af hans lagstadde tjenstehjon eller andra af hans husfolk eller i hans arbete antagne personer, skall husbonden ock ansvara, såsom vore förbrytelsen af honom sjelf gjord. § 31.
Beträdes någon under den tid, han är under tilltal för oloflig bränvins-försäljning, med fortsättning af sådan förbrytelse, skall han, för hvarje gång han lagföres, plikta det belopp, som för den olofliga bränvins-försäljningen, efter dess särskilda beskaffenhet, blifvit bestämdt. § 32.
Den, som försäljer bränvin olofligen, äfvensom den, hvilken med behörigt tillstånd idkar försäljning af bränvin till förtäring på stället, ege icke rätt till utbekom mande af fordran för bränvin, som han på räkning eller kredit utlemnat. 14 Bil.