Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nu den anmärkning, som jämväl blifvit gjord, att vid de händelser, då en och samma Prest skall å landet i tvenne särskildte kyrkor på en Helgdag förrätta Gudstjensten, han skulle hindras uti fullgörandet deraf genom afbidändet på första stället, till dess tiden för Författningarnes upläsande, sedan Gudstjensten der är slutad, inträffar, synes icke förtjena afseende, hälst
Presten lika lång tid på nämnde ställe uppehålles genom berörde upläsning vid Predikans slut, finner således Utskottet sig böra förblifva vid det, som af Utskottet uti dess förra utlåtande är vordet tillstyrkt.
PorgareStåndet är väl af någre Ledamöter fråga väckt om afskaffande af hårgång under Gudstjensten och af penninge-insamlingar uti så kallade bäcken vid utgångarne från kyrkan, äfvensom att enskildte personers utfärdade underrättelser i hvarjehanda Oeconomiske ärender icke borde från Predikostolen under Gudstjensten upläsas, utan sådant ske sedermera a kyrkovallen eller i Socknestugan, samt af en Ledamot i Hedervärda PondeStåndet, att den i dess ort vanlige plägsed, aJtt Prest och Klockare under Gudstjensten uptaga så kallade offer, måtte uphöra; Men, hvad som angår penninge-insamlingar uti hafvar och bäcken samt genom nyss ornförmälte offer, desse åtgärder kunna genom öfverenskommelser emellan Presterskapet och Församlingarnes invånare för 10* Lag-Utskottets Betänk anderi. ändras, och, hvad äter beträffar uppläsandet af enskildte personers meddelande underrättelser och kungörariden , redan är fdreskrifvit, att de på det föreslagna sättet må lämnas till allmänhetens kunskap; Altså anser Utskottet något yttrande derom ej vara erforderligt.
Till Riksens Högloflige Ständers vidare pröfning varder detta, tillika med det särskildta utlåtande en af Utskottets Ledamöter afgifvit, det Han begärt måtte härvid fogas, samt uti bilagde Protocolls-Utdrag innefattas, vördsamt öfverlämnadt.
Stockholm den 3 Februarii 1818.
Utdrag af Protocollet hållet hos: Riksens HäglofI.
Stunders Lag-Utskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den %:dje Febr nar i i 1818.
LJedan, 1 anledning af Herr Professoren Doctor C. P. Hagbergs motion om ändring i tiden för Författningars och Kungörelsers uppläsande 1 Kyrkorna, Utskottet, genom afgifvit utlåtande den i7:de
December nästledit år, tillstyrkt, att berörde uppläsning må af Presten från predikstolen värkställas efter Gudstjenstens slut, med undantag endast af sådana kungöranden, som hafva en bestämd religieuse syftning, med hvilka hädanefter, på lika sätt som hittils, förfaras borde; Och detta utlåtande blifvit, enligt hit ankomna Protocolls-Utdrag, hos Högvördige Preste-Ståndet antagit och bifallit, men af de öfrige respective Piks-Stånden, i grund af atskillige deremot gjorde anmärkningar, åter Lag-Utskottets Fetänkanden.
103 remitteradt; sä lät Utskottet nu dessa anmärkningar sig föreläsas; hvarefter Herr Professoren Doctor Hagberg uppläste följande skrifteliga yttrande : ”Med all den agtning man är skyldig andras olika tänkesätt; men med den frimodighet hvarmed en god sak bör försvaras, vill jag söka vederlägga de inkast, som blifvit gjorda emot Höglofl.
Dag-Utskottets afgifna utlåtande angående Författningars och Kungörelsers uppläsning i Kyrkorne.
Man har funnit det nödigt och nyttigt att, tid efter annan, förbättra Liturgier och Kyrkobruk och lämpa, dem efter tidernas förändrade behof.
I all Gudsdyrkan måste det vara vigtigt, att det yttre står i öfverensstämmelse med det inre, och att alla sådana qvarlefvor från mörkare tider afskaffas, som på något sätt rubba denna nödvändiga harmonie, störa andakten och hindra uppbyggeisen.
Frågan blifver nu huruvida den plägseden, att straxt efter predikan uppläsa verldsliga ting är af sådan egenskap eller icke?
Derom synes man Icke vara ense.
Man medgifver väl, att någonting obehörigt ligger i denna plägsed; men den är redan så gammal och man förmenar, att allt det anstötliga deri, genom flerårig vana, småningom försvunnit, och att den således nu mera ingen förargelse åstadkommer.
Men hvad är denna vana, der den finnes?
Med ett annat namn kunde man kalla den likgiltighet för allt heligt och Gudomligt, och det är icke bland tidens gladaste tecken, om man icke mera finner det anstötljgt, som i sin natur, verkligen måste vara det.
En oordning bör väl icke för - jo4 Lag-Utskottets Btlänkandtn. svaras och bibehållas för det att den är gaminål.
Man har myclcet orätt, då man påstår, att våra förfäder ansågo författningars uppläsning under Gudstjensten icke hafva någon ofördelaktig värkan pa det religiösa sinnet.
Allt sedan Kyrkolagen stiftades hafva klagomål i detta ämnet blifvit gjorda.
Dessa klagomål ärö således icke nya.
Vid ganska många Riksdagar i äldre tider, har denna sak varit under öfverläggning, och nyttan af en förändring 5, detta bruk, såsom för andakten störande, af de flästa erkänd, ehuru detta sätt att publicera författningar af vare vise förfäder nyttjades med mera sparsamhet och större urskillning än nu.
Frågan har åter blifvit väckt vid de sistförflutne Riksmöten och vid det närvarande har det Högvördiga Preste-Ståndet, hvars pligt det är att vårda Religionens angelägenheter, enhälligt tillstyrkt den förändring som af detta Högled.
Utskott, på goda grunder, och med liberal åsigt af saken , blifvit föreslagen.
Den väck a Motionen åsyftar icke någon ny beqvämlighet för Presterskapet, och jag har svårt att finna hvari den skulle bestå, då det ålägges samma Prest, som predikat, att, efter Guclst jenstens slut, uppläsa kungörelserna från Predikstolen.
P’rån en högre synpunct, är saken betraktad, hvilket hvar och en, sorn utan fördom, genom» läst projectet, måste utan svårighet finna.
Derr om måste val alla komma öfverens, att vid Gudstjensten i våra Kyrkor, bör råda Enhet, Värdighet och Andakt.
Men kan der blifva Enhet, så länge det verldsliga sammanblandas med det Andeliga, och man utan förberedelse, of* Bag-Utskottets Betänkan/len'.
105 vergår från det ena till det andra?
Huru un* derhåller man den högtidliga värdighet, som hör råda vid Gudstjensten, då man, innan den ännu är slut, företager sig uppläsning af de mäst profana saker, Taxor för Hyrkuskar och Akare, ja äfven för renhållnings-entrepeneuren: långa listor på rymmare med fullständig beskrifning på deras klädsel vid afvikandet, på färgen af deras hår och ögonbryn?
och jag lämnar att afgöra åt hvar och en som går i Kyrkan att hämta näring för sitt högre lif, som har känsla för det som är heligt och Gudomligt, om det är möjligt- att bibehålla andakten fullkomligt ostörd under dylika Kungörelsers uppläsning.
Jag frågar hvarje andäktig Nattvardsgäst, om hans känsia derunder icke kallnat, om hans uppmärksamhet icke blifvit dragen från det religiösa, om det för honom är möjligt (hvilket man likväl påstått:) att begagna den till, som denna uppläsning upptager, till betraktelser öfver en uppbygelig
Predikan, eller med Psalmers och Böners läsande?
Och vöre detta äfven möjeligt, så kunde han likväl icke, på samma gång lämna sin uppmärksamhet åt Kungörelsernas innehåll, och deras uppläsning vore, i detta fall, för honom helt oell hållit förlorad.
Att denna sammanblandning af så heterogena ämnen måste, för hvarje religöst sinne, blifva motbjudande, lärer således alldrig’ med skäl kunna bestridas.
Men saken har äfven en annan sida hvarifrån den bör betraktas.
Man tror att det är en politisk nödvändighet, att, på s-ätt sorn nu?sker, bibringa ali - io6 Lag-Utskottets Betänkanden. mänheten kunskap om de författningar, som skola efterlefvas, inan fruktar att en förändring kunde åstadkomma rubbning i de allmänna ärendernas gång, och att derigenom oordningar skulle beredas af svårare beskaffenhet, än dem man vill förekomma.
Skall då, det heliga, det eviga, det Gudomliga, subordinera under det verldsliga, det timliga, det menskliga: är det hutvudändamålet med våra religiösa sammankomster, att meddela underrättelser om politiska eller oeconomiska författningars innehåll, och böra dessa författningar promulgeras på uppbyggeisens bekostnad?
Då blifver Religionen, med alla sina heliga öfningar, icke annat än ett potiskt band, nyttigt att leda och tygla den stora tanklösa hopen; den blifver, scm ett stort snille nyligen har sagt, icke annat än ett supplement till Policen.
Men så är det icke , så kan det icke vara.
Vi lefva icke mera i den tid, då dylika tänkesätt hyllades af dem, som kallade sig upplysta.
Man börjar inse, att Religionen är menniskans vigtigaste angelägenhet, man börjar åter tro, att det är Religionen, som säkrast bereder lydnad och efterföljd åt de borgerliga lagarna, och att det således, för sjelfva dessa lagars kraft, är af högsta vigt att, hos folket upplifva, underhålla och befästa de Religiösa känslorne och det himmelska sinnet.
Allt som på något sätt motarbetar detta ändamål, som åstadkommer ljumhet och kallsinnig, het för Religionens heliga öfningar, som försvagar andakten och hindrar uppbyggeisen, leder förr eller sednare till oordriingar i borger - ■Lag-Utskottets Betänkanden.
107 ligt afseende, som genom inga politie-Författningar elier strafflagar kunna förekornrnas.
Desse olägenheter kunna blifva af betänkligare beskaffenhet ärr alla de, som man fruktar skola inträffa om den föreslagne Förändringen med författningars uppläsning under Gudstjensten blefve antagen.
Låtom oss närmare granska hvad som, emot detta project, blifvit anförd*.
Det gifves, säger man, ingen sättrare utväg att göra påbud och kungörelser ali' mänt kända, än den som hittils varit vidtagen.
Jag vågar likväl tro, att denna utväg icke är den tjenligaste för ändamålets vinnande.
Ar det möjligt att folket i allmänhet, kan rätt fatta innehållet af en vidlyftigare kungörelse, då den flygtig*, från predikstolen uppläses och med inga förklaringar är beledsagad?
Erfarenheten har öfvertygat mig, att allmogen måste af Prester! begära vidare upplysningar öfver förefallande vigtigare ämnen, och att gifva dessa upplysningar är en Prästen ålagd skyldighet genom Kongl. Brefvet af den 11 December 1811, hvilket bevisar att, uppläsningen från Predikstolen icke ansetts för ändamålet tillräklig.
Mera bidragande till ändamålet, vöre det utan tvifvel, örn hvarje Församling erhöll flera e« xemplar af utkommande Författningar, hvilka rotvis kunde Circulera och af folket genomläsas och begrundas.
Dagliga erfarenheten vittna*;, att i Stockholm, ganska få, i Kyrkorne, taga kännedom af de författningar som der uppläsas; och man behöfver det icke heller, då man beqvämligare kan läsa dem i dagligt Allahanda.
Lag-Utskottet har lik - jo8 Lag-Utskottets Tetänkanden. väl icke föreslagit någon sadan hufvudsakelig förändring, utan tillstyrkt att det gamla bruket skall bibehållas att, — författningarne skola uppläsas i kyrkan från predikstolen al Presten, Det är blott tiden för uppläsningen som blifvit förändrad: man har endast yttrat den önskan, att det religiösa matte skiljas från det verldsliga, att man först, i ostördt lugn, mätte förrätta ein andakt, innan man vänder sin uppmärksamhet åt jordiska åligganden.
Man har häremot invdndt att bolket går ur kyrkan innan Gudstjensten ar slut, och att ganska få, af egen drift, skola stadna qvar till afhörandet af det, sorn efter Gudstjensten kommer till allmän efterlefnad att uppläsas.
Detta inkast kunde äga någon vigt, otn Gudstjensten genom den projecterade förändringen blefve på minsta sätt för-] längd.
Då kunde man äfven med skäl säga, att den föreslagna förändringen skulle medföra olägenheter för dem som hafva långt till kyrkan, och att den Prest på landet, som skall predika i två kyrkor å samma dag ej skulle medhinna kungörelsernes upplösning.
Men r u förhåller det sig icke så.
Det fordras ju samma tid för uppläsningen om den sker under Gudstjensten eller efter dess slut?
Om några, i förtid, löpa bort ur kyrkan, så är sådant en ©sed, som icke bör befrämjas genom sjelfva lagen.
Men ofta är just sjelfva Författningarnas uppläsning under Gudstjensten en orsak hvarföre manta gå ur kyrkan så snart Predikan är slutad.
Åtminstone är förhållandet sådant här i Stockholm; och jag är fullkomligt öfvertygad att flere skulle stadna qvar i kyrkan till Guds - La g-Utskottets Betänkanden.
109 tjenstens slut, om dem vöre tillätit att 1 ostörd 10 förrätta sin andakt.
Man fäster i min tanka, för mycken vigt} vid sjelfva upläsningen af påbud och kungörelser.
Dess ändamål är förnämligast att få en författning officielt kungjord, och att erhålla, en bestämd tidepunkt från hvilken den bör vara gällande till allmän efterlefnad.
Meningen lan väl icke vara att man bör nyttja Gudstjensten såsom ett medel, hvarigenom folket skulle tvingas att taga kännedom af sina medborgliga plikter; och om äfven så vore, kan ändamålet icke vinnas så länge det beror på hvars och ens fria vilja att gå i kyrkan, eller afhålla sig derifrån.
Hvar och en bör ju sjelf vara angelägen att förskaffa sig kundskap om de författningar han är skyldig att efterlefva; och då han dertill har öppet tillfälle, på sätt, som är föreslagit, må han skylla sig sjelf för följderna, om han det försummar; han kan icke förebära sin okunnighet, om författningarnes innehåll, såsom ursäkt, då denna okunnighet är sjelfförvållad.
De som mäst öfverträda lagar och författningar äro merendels de som minst gå i kyrkan.
Utskottet dessutom, för att förekomma allt missförstånd, har föreslagit att Presten bör, genast efier predikans slut, underrätta Församlingen att ankomne författningar efter Gudstjensten skola uppläsas; då det skall åligga honom att vid samma tillfälle uppmana Församlingen att, för detta ändamål, dröja qvar, så äro väl alla nödvändiga försigtighetsmått derigenom vidtagne —och den, som då no Lag-Utskottets Betänkanden. icke dröjer qvar, förtjenar ingen misskunsamhet om han straffas för öfverträdelse af en Uag, som blifvit så högtidligt kungjord.
Enligt min pligt såsom Religiöns-Eärare, har jag oförtäckt i detta ämne yppat min öfvertygelse och min önskan.
En alfvarligare anda börjar råda i religiöst afseende — jag erkänner det med glad förhoppning för framtiden; folket samlas mera allmänt i Guds Hus att höra det heliga ordet förkunnas, men detta tidens sträfvande till det bättre, bör kraftigt understödjas och alla hinder för andakten sorgfälligt undanröjas, hälst då sådant kan ske utan minsta olägenhet i medborgerligt afseende.
Eåtorn oss icke glömma hvad en älskad Konung yttrat till hela Nationen i Böndagsplacatet för innevarande år:
Alla borgerliga lagar, afven ie visaste, de strängaste, blifva vanmäktige, sa snart den högre lagen som med Gnds finger ar skrifven i menniskolif er tat, icke mera verkar i sin fulla kraft.
— Religionen mäste ärsatta de borgerliga lagarnas brister och bereda dem lydnad oell efterföljd derigenom att den förundrar menniskolynnet, omskapar viljan, förädlar böjelserne och lifvar hjertat för det goda.
Det är vigtigt för både Konung och Folk, för bade allmän och enskilt välfärd, att detta sköna, heliga band, som är knutit i himmelen, icke får af menniskohänder försvagas eller sönderslitas. C. P. Hagberg — — — — — Kommandes, enligt Herr Pro fessoren Doctor Hagbergs begäran, hans yttrande att Utskottets Memorial till Riksens Högfofliga Ständer åtfölja.
Lag- Utskottets Betänk and en. lii N:r 36.
Lag - Utskottets Utlåtande i anledning af åter -remiss rörande afvittrings-bevis. -tinär Lag-Utskottets den iy:de nästlidne
December afgifne utlåtande ofver den af Herr Prosten Jacob Hagberg väckte fråga, om ett närmare bestämmande af beskaffenheten utaf de afvittrings-betyg, dem Enkling eller Enka, som vill i nytt- Gifte träda, böra till Presten aflemna, innan Vigseln får verkställas, blifvit hos Högvördige Preste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet föredragit, hafva derstädes Anmärkningar deremot blifvit gjorde, sorn föranledt till åter-remäss deraf, öfver hvilka Anmärkningar Utskottet nu tillhör att sig yttra.
Af de Utdrag utaf bemälte Riks-Stånds vid förberörde tillfällen haline Protocoll, som blifvit Lag-Utskottet meddelte, har Utskottet inhämtat, att emot hvad Utskottets åfvannämnde Utlåtande innehåller, följande i synnerhet blifvit erinradt:
Att då Utskottet ansett Lagens kraf och ändamål uti 13 Cap. 1 §.
GiftermålsEalken böra vara fullkomnadt och vunnit, när Enkling ellet Enka, för erhållande af Vigsel till nytt Agtenskap, med behörige Handlingar visar, att qvarlåtenskapen efter Hans eller Hennes aflidne Maka blifvit upptecknad, och att derefter delning af Boet emellan den efterlefvande och den dödas Arfvingar skett, Utskottet tillika icke bestämt beskaffenheten af de berörde Handlingar, hvilka såsom behörige borde antagas: att det borde göra tillfyllest, om Enklin - £,ag~Utskottets Bettinkandenl gen eller Enkan endast styrkte, att uppteckning af berörde
Qvarlåtenskap blifvit verkstäld: att genom Utskottets utlåtande icke blifvit tydligen utredt, huruvida Boupptecknings-Instrumentet borde uti Original för Presten, som skall viga, ■uppvisas, eller om företeendet af en bestyrkt Afskrift deraf skulle för Presten vara tillfyL lestgörande: att det samma icke eller innefattar föreskrift derom, huruvida Bouppteckningen och Arfskiftet skola vara förut till Domstolen ingifne, eller om, då detta ännu icke skett, Vig" selns fullbordan derföre bör uppehållas:
Att som Utskottet medgifvit, att Giftermålet och Vig", sein icke borde hindras genom det att tvist om Arfskiftet uppstått, enär Enkling eller Enka, som vill gå i nytt gifte, hos Domaren eller Konungens Befallningshafvande ställer godkänd Borgen för hvad, som omtvistas, det borde tillika stadgas, huruvida berörde Borgen finge endast till Domhafvanden i Orten eller hos Domstolen aflämnas och pröfvas; och att, enär ett Arfskifte, fastän underskrifvet af Arftagarne, likväl kunde klandras af den utaf dem, sorn dermed vore missnöjd, borgen af den efterlefvande Maka, hvilken vill ingå nytt gifte, innan Arfskiftet vunnit laga kraft, borde ställas för de förändringar skiftet kunde genom skeende klander undergå» Härförutan har ock uti Hcgvördige Preste-Ståndet blifvit anmärkt, att det i Lagen stadgade ansvar för Prest, som Viger Enkling eller Enka, innan denne afvittra! dess aflidne Makas Arfvingar, borde öfverflyttas på den Prest, som för dessa utfärdar Lysning, och att Ordalagen uti den förklaring, hvil» Lag- Utskottets Betänk anden. 113 J<en uti förevarande ämne är vorden af LagUtskottet föreslagen, tillika borde af Utskottet föreslås.
Detta allt har Utskottet tagit i öfvervägande; Och som Utskottet, vid aflat tande af dess ofvanomförmäldte Utlåtande , funnit att de Bevis, hvilka Enkling eller Enka, till den Prest, som skall dem till nytt Agtenskap Viga, böra aflemna öfver verkställd Bouppteckning af Qvarlåtenskapen efter hvarderas aflidna Maka, och öfver förrättad delning eller Arfskifte af berörde egendom, kunna, i synnerhet hvad Arfskiftet beträffar, vara af skiljaktig beskaffenhet, såsom till exempel: hvad angar Bouppteckningen , Bevis från
Domstolen, att den samma dit blifvit ingifven samt öfver innehållet deraf, och, hvad åter rörer Arfskiftet, ett af samtelige Arfvingarne undertecknadt Delnings-Instrument, af Boupptecknings - männen vid förrättandet af uppteckningen på den deröfver upprättade handling tecknad delning emellan Arfvingarne, af desse sistnämnde meddeldte Betyg, att Arfskiftet för sig gått, med manga flere, dem Utskottet, till undvikande af vidlyftighet, tror sig icke behöfva här upprepa; Så har ock Utskottet ansett sig så mycket mera kunna och böra antaga dessas benämning under den generella Termen af behörige Handlingar, som ett närmare bestämmande skulle- efter Utskottets tanka, vara både äfventyrlig! och föranledande till irringar och misstag samt jemväl i det närmaste omöjligt, hvadan ock på Prestens urskilning måste ankomma att bedömma, i hvad mer eller mindre Bihang till Riks-St.
Fröt. 1S17 - 1818. 7:de Sami. N'.r j;. 16. 114 Lag-Urskottets Betänkanden. mohn de Handlingar, som för honom uti förenämde ändamål upptes, skola såsom Authentique, samt bevisande, att Bouppteckningen och Arfskiftet för sig galt, anses.
Emot de öfriga Anmärkningarne finner Utskottet följande omständigheter förekomma: att dets medelst Förbudet för Enkling eller Enka, att genom Vigsel fullborda ingången ny Ägtenskapsförbindelse , innan den aflidne Makans Arfvingar äro afvittrade, af Lag-Stiftaren afsedde ändamål, att förhindra förnärmandet af beinälte Arfvingars rätt, helt och hållet skulle förfelas, om Enkling eller Enka blott ålåge att, för erhållandet af Vigseln, styrka, det Uppteckning utaf den aflidne Makans
Qvarlåtenskap skett:
Att Lagen i lqide Cap. 2 §.
Rättegångs-Balken både tillåter, alt de Bevis, sorn vid Domstol åberopas, må i Afskrift företes, och jemväl bestämmer, huru sådane Afskrifter skola vara bestyrkte:
Att då Lagen uti 12 Cap. 3. §.
Giftermåls - Balken stadgar, att Enkling eller Enka ej må i annat gifte träda, innan han ett halft år Enkling och hon ett nr Enka varit, samt åter uti 9 Cap. 2 och 4 §. §.
Ärfda-Balken förordnar, att med uppteckning af död Persons
Qvarlåtenskap ej längre må uppskjutas än högst Tre Månader efter dödsfallet, och att uppteckningen skall derefter inom En Månad i Staden och å Landet vid nästa Ting till Rätten ingifvas, de händelser lära blifva få, enär desse sednare föreskrifter icke hunnit fullbordas, innan tiden forlupit, då ingående i nytt Ägtenskap är Enklingen eller Enkan tillåtet, men att i allt fall beviset derom att uppteckningen är förrät - Lag-Utskottels Betcinkandert. 115 tad, ligger uti sjelfva Upptecknings-Instrurnentet, ehvad det till
Domstolen ar inlemnadt eller icke:
Att, enligt nu gällande Lag, skyldig' het att till Domstol ingifva Arfskiften icke är stadgad:
Att Dombafvandes å Landet betyg öfver Borgerstnäns vederhäftighet i allmänhet anses gällande, och lian således kan, äfven utom Domstolen pröfva, godkänna och emottaga den Borgen, sorn äf Enkling eller Enka ställes, då tvist om Arfskifte efter den Aflidne Makan yppas; och att det strider emot all billighet, att när, vid ett sådant verkstäldt skifte, någon stridighet emellan den efterlefvande Makan och Arfvingarne ej uppstått, utan de Skiftes-Instrumentet underskrifva eller godkänt, borgen ändock skulle af de förstnämde ställas för till äfventyrs framdeles uppkommande tvister i afseende derå.
I följd häraf, och då i öfrigt det Förslag, som blifvit gjordt, att det ansvar, Eagen nu utstakar för Prest, hvilken viger Enkling eller Enka, innan afvittring skétt, mattei stället blifva bestämdt för den Prest som i sådan händel' se för desse utfärdar Lysning, innefattar en ny fråga, hvilken med den förevarande icke ager oskiljaktig gemenskap, och hvaröfver, såsom icke väckt innom den i 56 §. af Riksdags - Ordningen utsatte tid, eller är till Utskottet remitterad, Utskottet icke tillhör att sig utlåta, samt någon ändring af Lagtexten uti 1 §. af 12 Gap. Giftermåls. Balken, ej är af Utskottet tillstyrkt, utan endast en förklaring till bestämmande af rätta begreppet om en del deraf, hvars ordalydelse icke tillkommer Utskottet att föreslå, fin - ii6 Lag-ZJtsiottets Belänkanden. ner Utskottet anledning icke vara att sitt förra Utlåtande i någon del förändra.
Stockholm deri 3 Frebruatii 1818.
Utdrag af Protocollet, hållit uti Höglofl.
Lair-Utskottet vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 3 Febr tiar ii 1&18. S» D.
Till pröfning företog Utskottet de andraganden, hvilka, enligt Utskottet tillsändt Pro* tocolls * Utdrag föröden 19 nästlidne Januarii, blifvit hos Hedervärda Ronde - Ståndet gjorde vid föredragandet af Utskottets den 17 föregående
December afgifne och förstnämnde dag af bemälte Riks - Stånd återremitterade Betänkande, angående väckt fråga om utfärdande af förbud för Konungens Befallningshafvande att stadga serskildte vitén uti sådane Oeconomie - och Politie-Mäl, uti hvilka, genom Lag eller Författningar, böter äro bestämde för dem, som öfverträda de deruti meddelte föreskrifter.
Af berörde Protocolls - Utdrag inhämtade Utskottet, att, i anledning af Riksdags-Fullmägtigen Anders Danielssons från Elfsborgs
Län gjorde hemställan , att Hedervärda Bonde-Ståndet borde inbjuda Respective Med-Stånden, att förena sig uti gemensam underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t, det alla de af Konungens Befallflingshafvande redan i ofvan omförinäddte mål Lag-Utskottets Betänk anden.