Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Snorre (Med ill. af Jenny Ny- ström) - 51 Hård seglats; vid årsskiftet af Sigrid Elmblad 52 Skogens rå; af Edv.
Hammarstedi 1 Minnesvården; af G.
- 2 Biografiska uppsatser: Önskan; af Sigrid Elmblad - 3 (De m e d * betecknade äro åtföljda af ett, de m e d * * be- Två dikter; af Ellen Lundberg, f. Nyblom — 4 tecknade af två eller flere porträtt.)
Till kvinnan!
På Publicistklubbens årsfest å " Mathilda Lönnberg; af Edvard Lidforss 1 Grand Hotel, den 26 jan.
Af Johan 2 Nordling 5 " Henrika Hagdahl; af Johan Nordling 3 När ögonen brusto; af Fredrik Nycander 6 " Britte-Sophie Raab; af Ellen Key~ Kvällsstämning; af Daniel Fallström 7 * Éllen Lundberg, f. Nyblom; af Daniel Fall- ström 4 Hemlig sorg; af E.
N. Söderberg 8 Af skedssång; af Axel Karlfeldt 8 " En kvinnlig vetenskapsresande på katedern 4 5 Min tillkommande; af E. Tornérhjelm 11 " Hulda Lundberg; af Ilse Franke * Johanna Strömberg; af Johan Nordling 6 Fyra dikter af Ada Negri.
Försvenskade af Sigrid Elmblad 12 Bellmans maka; några anteckningar med an- ledning af hundraårsminnet, för Idun af Till Wilma Hallé; efter en konsert, af Lotten Birger Schöldström - 6 von Krozmer.
(Med en porträttbild) - 12 .... 7 Islossning; af Ellen Lundberg, f. Nyblom 13 * Eva Fryxell; af L.
S 8 En kärleksvisa; af Adolf Strömstedt 14 " Alvilde Prydz; af A.
B 9 Påsk: af L.
S 15 " Marie Charlotte Modig; af L.
... 10 Zigenare; af Ernst Högman 16 " Lotten Eklund; af Anna Kockum 11 Kung drömmare; af Karl Erik Forsslund ... 17 " Gerda Grass; af Elin Ameen .............. 12 Min dotter; af Laura Fitinghoff —.
18 " Ada Negri; af Sigrid Elmblad " Tora Hwass; af M.
- 13 I skymningen; efter SvAnburne, af Sigrid Elm- - 14 blad - 19 * Hildur Hallberg; af L.
S 15 Den gamla visan; af Anna Knutson 20 " Bertha Valerius; af John Bogh ....................... 16 Fabriksarbeterskan; af Lennart Hennings 21 * Ebba Ramsay; af L.
S. 17 Pingst; af Lotten von Krozmer 22 " Från årets salonger; af Claes Lundin 18 Marie sänghalm; af Anna Knutson 23 " Emma Klingberg; af Amanda Leffler 19 Strandsång; af Theodor Lindblom 24 " Emelie Nj ' berg; af K.
20 Längtan (Midsommar 1894); af Anna A 25 " Eliza Orzeszko; af P.
* Gertrud Adelborg; af Amanda Kerfstedt 21 Till kronprinsessan Victoria; af Daniel Fall- 22 ström - 25 " Anna Norstedt; af Claes Lundin Sång på vattnet; af Hjalmar Söderberg 26 * Julie Petöfi; en lefnadsskizz af Birger Schöld- ström - 22, 23 Vid » Esseides » kista; af Anna A. Wästberg 27 " Emma Sebenius; af Lappska 23 En ängel genom rummet gick; af Anna Knut- 24 son - - 27 * Anna Boberg; af Claes Lundin 25 I de ljusa nätter ... Af Daniel Fallström ... 28 " Sofi Nilsson; af Brz 26 Till d:r Arthur Hazelius; af En svensk kvinna 28 " Kvinnornas utställning i Köpenhamn Sagan om Kosalind; af Axel Karlfeldt ... 29 * Sophie Adlersparre, f. Leijonhufvud (Esseide); af Ellen Fries 27 En man; af Fredrik Nycander 30 ............. 28 » Ins blaue hinein »; af Anna Knutson 32 " Cathrine Tegnér; af H. W — l " Mina Forsell - 29 Två fjärilar jaga hvarandra ... Af Daniel 30 Fallström 33 * Johanna Hedén; af Gustaf Malmkvist Syster Elisabeth; af Ivar Sköld - 34 " Kristina Nilsson, grefvinna de Casa Miranda (Med en autograf) - 31 Sensommar; af Gustaf Meyer 35 " " Det stora skolmötet; den svenska bestyrei- Till » allas vår Lea », på födelsedagen den 2 sens kvinnliga medlemmar _ 32 sept.
1895, af En svensk kvinna — — 36 33 Säg, har du märkt?
Af Lotten von Krcemer 37 " " Constance TJllner; af V. Lindman .................. 34 Höststämning; af Emil Kléen 38 ' • ' Jeanette Berglind; af L.
S. 35 En ung moder; af Ernst Högman _ 39 * Hedda af Klercker; af i.
S " Isabel Caroline Somerset - 36 Till professorskan Susen Rydberg; af En svetisk 36 kvinna 40 En kvinnobild — utan bild; af H. W — l 37 Då sista lindlöfvet föll; af Nonny Lundberg ... 41 " Lotten von Krsemer; en själfbiografi 38 Eva; af Lotten von Krwmer 42 ' Emma Berg; af Daniel Fallström * Mathilda Wrede 39 Hvad vore det värdt.
Af Charlotte Lind- 40 holm - - 43 * Susen Emilia Rydberg; af Nils Linder Höstkväll; af Daniel Fallström 44 Till Viktor Rydbergs minne; från de stum- mas läger, af Eva Fryxell 40 Barndomsminnet; af Fanny Chrysander 44 ...................... 41 Drottning Eufemia; af Anna Knutson 45 " Karolina Andersson; af V. — .. 42 » Den siste athenaren »; af En svensk kvinna 45 " Mathilda Mailing, född Kruse 43 Prins och prinsessa; af Ernst Högman 46 ' » Vilhelmina af Tibell; af L.
S 44 Jeanne dArc; af Ivar Sköld 47 " Frida Lindholm; af Amanda Leffler " Prinsessan Ebba Bernadotte 45 Ungmövisor; af Herman von Gilm, öfvers.
af 45 E.
Fredagen den 15 februari 1886 Tidningen kostar Byrå; Klarabergsgatan 54, en.
tr. A n n o ix s p r i s: FRITHIOF postarvodet inberaknadt.
2 5 ö r e p r p e t i t r a d (
Ingen Utgifningstld: Redaktör och utgifvare: endast 1 krona för qvartalet.
K l a g a ej, a t t du v i d g r u s e t s o m en fånge binds ä n n u; lätt s o m fågeln, snabb s o m ljuset, m e r ä n b å d a fri ä r du.
styfbarnet », som de uttryckte s i g; derför valde de h o n o m m e d den tysta föresats att, äldrarnes Lifsbilder, öfverraskning, utbilda der j u, bara I.
Hur grunden lägges.
ff * i hade en minste stor barnskara, gossen, den och så lemnades sexårige A l b e r t, till tids- fördrif åt morfar o c h m o r m o r.
Det var ett lifligt barn, d o c k m e d tydliga bevis lille kunde fyra dopnamn år och barnaklokhet.
I föräldra- A l b e r t oafsigtligt blifvit trängd buga dag var det någon halfförgätna sig regelrätt, uppräkna j e m t e tillnamnet, då kunde sina nämna han föddes, fördes han alltid en stälde dag, då morföräldrarne, eller annan när af han greps glömma någon gifven börjades k o m m o på besök, var regel, att gossen fick stanna i för- flesta den då de offra alla åt qvinnor hafva en värdinnas samtal det att ropa äfgudar, Det låg i eller dock att när njuta ådraga sig ock vanligen, man ut för att att alltid skrämde han m e d afsigt för att honom glömma och skedde fruktan, främmande, tycktes städadt sjuk liten skada detta hans person.
damer sig uppmärksamhet; detta.
När han Stundom anstälde sigt att hade o.ch fram till hvarje besökande för att upprepa allt oseden den mest underbara hemmet mer än att gifva barn en särdeles fin bildning.
och hemmet tog sig ut som fruns Så snart m o r m o r öfvertygat sig o m, att den en tysta på hus trötta af hans efterhängsenhet, läto h o n o m vara någon föda.
nytt steg- till en vild åtrå hos den snart sjuårige gossen, ett maket, så väcka uppmärksamhet första året i morföräldrarnes obemärkt, anlag till en viss brådmogen vigtighet, hvilken nyss Här hos af att redan mormodern g e n o m sin stoiska vägran att i det A n l a g funnos de finge k o m m a fram.
Behofvet rades i h e m m e t; A l b e r t skulle nu i sin person lemna voro sedan många år allena det gamla h e m m e t; den gifta dottern till Runeberg.
herr o c h fru Frykén b l e f barnet medelpunkten förmåga H^jgBorföräldrarne till f ö r - honom nummer ett bland dotterbarnen.
af Ave.
tecknade för Idun I landsorten: å postanstalterna.
I Stockholm: hos redaktionen, a Stads postens hufvudkontor, i bokladorna samt å tidningskontoren.
Ä r det gladt på jorden, hvila bland dess fröjder glad också, är det sorgligt, ila, ila bort till h ö g r e v e r l d a r d å!
Kring sin egen axel.
Prenumeration sker: hvarje helgfri fredag.
Infaller h e l g d a g pä fredagen, ut- g i f v e s t i d n i n g e n Dast f ö r e g.
10 — 11 o c k 4 — 5.
lösnummerförsäljning.
skulle helsa på en gäst m e d af- taga kännedom o m något visst späkt o c h de små olyckshändelser, som A l b e r t så tillstälde, och hans vanligen m e d frågor o c h förlåtelse voro en ursäkter väl och böner uppfostrad om ynglings.
något i bakgrunden af tre äldre bröder o c h en redogörelser rörande gossen, och morföräldrarne Sådant var syster, grund af förtäljde lika obesväradt, s o m om A l b e r t varit klädda damer, o c h m o r m o d e r n brukade ibland skolbetyg o c h förvärfvade premier, både kräfde stendöf, om gifva och märkningar, hvilka, fingo på lejonparten ödmjuka hyllning beundran och beröm.
af och deras glänsande föräldrarnes deras nästan vänners odelade märkvärdiga infall o c h an- läsa högt, med ett ord förevisade underbarnet.
Ännu D e två flickorna, hvilka voro yngre än A l b e r t, hans visade hans skrifbok, läto h o n o m först fick han hemma ej k o m m a i s k o l a; han skulle förkofra sig så, att han att sina låta golfvet, m e d ens förvåna läraren o c h få öfvertag öfver dock klasskamraterna.
garne », den lilla melodier den äldre af d e m för sin skönhet, minsta och för sin förmåga att lalla dem efter, då uppfatta gäster ön- A l b e r t hade visserligen gjort små försök att sig mera bemärkt, men de öfriga nen tålde ingen täflan skickade den spela tid herre med maning, öfver deras att på detta fält; » vigtige kilen » ren, o c h när han gossen, pysar » han skade höra henne.
göra det till de äldste der, i dåligt lynne, försökte de små, slutades saken all- ilskna skrik o c h moderns för- Albert skulle försöka likna sina syskon, hvilka alla menniskor b e r ö m d e.
Morföräldrarne hade märkt, att A l b e r t » var att i hemlighet man tilltrodde stå öfver examinerade honom härmade » vanliga smä- i talanger, o c h hvarje jemnårig, han k o m i beröring m e d.
Morfadern sysko- barnkamma- att Men de första nom, melodier, han månaderna, lärde små klarades gossen och, visor, liksom hvilka dubbelt under A l b e r t vistades hos ho- han sig att vara och m e d en hand taga sin lilla syster, af husets förtjusande vänner derför, het, som eljes var h o n o m liten vink falla på dem på » Albertsförevisnin- — särdeles motvilja m o t A l b e r t märkte utom pagetjenst.
upptåg i tysthet kallades, männen — » den tillgjorde ap- sjelf, sällskapslifvet, att han fast än började han var sjelfskrifven gäst, der morföräldrarne voro bjudna.
hände gripet af utmärkelse, plötsligt för- samtal för ' att att honom sjelf, småbarnsaktig- främmande.
af stark ungen ».
tröttna dessa barnet, aldrig då uttalade bokstafven s samt i det hela inlade i föredraget en att som att sjöng en dyrbart Frykéns umgängesvänner började Då ut väninnor eller ett nystan för att göra många fattade sätt m o t alla då de skulle få se den lille kavaljeren snart glida var musikalisk, och redan näsduk Herrskapet i hans förnämare en skynda fram kunde togo hvar på sitt sätt uppmärksamheten starkt anspråk, också af det ibland, både borta o c h hemma, fråga en förtärande o m något, o c h när han morföräldrarne att törst efter blandade sig i de äldres som angick då lyckats få någon tala om hans nyaste » e g e n d o m l i g h e t e r », stod han uppmärksamt l y s s - nande för att.
i fall något drag glömdes, säga:
Idun u t k o m m e r 1 h u f v u d s t a d e n h v a r j e h e l g f r i f r e d a g o c h k o s t a r f ö r qvartal e n d a s t I krona, p o s t a r v o d e t Inberaknadt.
— » mins du livad jag sade i går? » eller dylikt.
M e n det behöfdes ej mormors hälft allvar- liga: » A l b e r t, väl uppfostrade smågossar tala ej med herrar o c h damer utan att vara till- frågade! » för att låta Iionom känna, att han uppfört sig opassande; den lille stackaren visste detta, innan han bröt m o t denna regel, men han måste vara med, måste göra sig bemärkt, det var blifvet till en vild drift i barnasinnet.
B l a n d Frykéns umgänge fans en yngre fru, som öppet visade, hur denna barndressyr plå- gade henne, o c h hon afhöll sig samvetsgrant från att deltaga i denna både låtsade o c h verk- liga beundran för gossen.
I början sökte han vinna henne m e d hela sin inställsamhet, men, fastän det gjorde henne ondt o m barnet, kunde hon ibland ej värja sig för en känsla af ovilja för den lilla näpna apan.
D e t hade också händt ett par gånger, att hon tillsagt gossen att lemna henne ensam med hans mormor, emedan hon hade allvarliga saker att tala m e d henne o m.
V i d dessa tillfällen misstänkte han först, att der i hemlighet skulle talas om h o n o m, men då han en gång lyssnade vid dörren, hörde han att saken gälde en rikt begåfvad fattig gosse, åt hvilken den unga frun sökte förskaffa medel, så att han kunde k o m m a i en högre skola.
A l b e r t fattade från denna stund hat till fru L y d i a.
Detta års jul medförde många bjudningar o c h kalas i denna sällskapskrets, o c h derige- nom, att fru Frykén vid alla möjliga tillfällen medförde A l b e r t, blef det till vana att äfven andra barn togos m e d till dessa samqväm.
Fru L y d i a, som aldrig kunde förmås att föra m e d sig sin sjuårige gosse, uttalade oförbehållsamt sin tanke om denna osed, o c h på en supé hos hennes svåger fick hon genomdrifvet, att inga barn blefvo bjudna.
F r u Frykén tvekade nu, o m hon ändå skulle taga A l b e r t med sig, o c h skulle helst sett att slippa detta, men gossen * för hvilken tanken att han skulle lemnas hemma h o s pigan, liksom ett vanligt barn, var out- härdlig, stälde till ett uppträde m e d gråt, tjut o c h konvulsiviska hickningar, som vettskrämde morföräldrarne, o c h så k o m han med.
J a g tror aldrig, jag g l ö m m e r denna afton med sin tryckta stämning o c h det allmänna b e - mödandet, att ej se den lille sammetsklädde parfveln, som gick omkring bland gästerna, i hopp att någon skulle säga ett ord för hans vackra •drägt.
Värdinnan kände sig förlägen, då hon måste låta servera för den lille bredvid hans m o r m o r, o c h denna tystade h o n o m hvarje gång han ville börja ett af sina vanliga samtal.
Efter supén b l e f stämningen mera glad: man samtalade lifligt i grupper, man roade sig på bästa vis, o c h barnet glömdes.
D å inträffade något obehagligt.
I ett af de klart upplysta rummen bredvid salongen började plötsligt den lille gossen att snurra rundt omkring på hälen under små skrik, som skulle föreställa glädje, men som liknade qväfd vrede.
Några af gäs- terna skyndade fram, men fru L y d i a vinkade ät dem, att ej bry sig om barnets upptåg.
Gossen märkte detta; men, drifven af sitt feberheta begär att bli bemärkt, hoppade han jemfota ut i salongen o c h uppförde nu der ett slags indiandans med böjningar, krumsprång o c h kullerbyttor under skri o c h r o p, som o m han rasat med en flock lekkamrater.
F r u Frykén satt handfallen vid detta rent oväntade upptåg, men fru L y d i a grep pojken i armen, förde h o n o m in i sängkammaren, lade h o n o m på en soffa samt tillsade en pålitlig tjenarinna att stanna hos gossen, tills han insomnade.
Sedan talades hvarken då eller sedermera ett I I P \ L " I I U M IN Tidningen nnehåller nästan uteslutande originalbidrag.
— Uppgif å n ä r m a s t e p o s t a n s t a l t n a m n o c h a d r e s s s a m t e r l ä g g en krona, s a er- o m detta uppträde, o c h j a g skulle troligtvis hafva glömt det, om ej fru L y d i a o c h jag ett par v e c k o r der efter blifvit bjudna på kaffe hos F r y k é n s; blott vi två, det var ett arbete, vi lofvat hjelpa frun med.
J a g anlände först o c h träffade lille A l b e r t allena i förmaket, der han emottog mig med en min af värd o c h en ramsa artiga ord, som förekom mig mera fånig än komisk.
J a g tog ett album för att bli qvitt pojken, men han gick blott in i den an- gränsande salongen, stälde sig vid pianot o c h tog ut en melodi.
I det samma kom L y d i a.
» D e n ungen blir vanvettig af fåfänga! » sade hon.
» H v a r är v ä r d f o l k e t?
» — » E t t tillfälligt affärsbesök », upplyste jag, » o c h A l b e r t skall uppvakta oss så l ä n g e?
J a g tycker det är stor synd om det lilla kräket. » Gossen k o m nu ut för att helsa på sin fiende, som muntert burrade upp i hans slät- slickade hår.
Han blef röd o c h k o m bort till mig.
» H ö r d e frun, att jag spelade m e d låda händerna? » H a n sköt ut sin lilla mage o c h väntade en artighet, s o m icke k o m, ty jag låt- sade ej höra frågan, utan vände m i g till L y d i a.
Så elakt det då blixtrade till i de oroliga barnaögonen!
Den tillfällige gästen gick snart, o c h vi satte oss alla fyra kring kaffebordet; A l b e r t tog plats på en pall midt på golfvet.
» Mormor! » ropade han m e d sin tillgjorda röst vid en paus i samtalet.
» M o r m o r, du sade, att du väntade fina damer, men det är j u bara ett par fattiga käringar. » » D e n spjufvern, han förstår sig, min själ, redan på toaletter o c h ser, att damerna äro i arbetsdrägt, » — Frykén ville rädda situationen.
» F å r jag besvära fru Frykén att föra ut pojken, eller tillåter frun, att jag gör d e t?
» frågade L y d i a o c h tillade, då värdinnan föst ut barnet i barnkammaren: » D e n der växer er öfver hufvudet, o m han ej snart får allvar- sam tukt. » Men han fick aldrig tukt, utan hetsades bara vidare fram på fåfängans vädjobana.
Han kom i skoian med föresats att fördunkla alla jemn- åriga; det b l e f ej så lätt, som den lille trodde, ty hans förstånd var ouppodladt o c h redan lik- som vissnadt till följd af tankens ständiga kretsgång kring hans eget jag.
Men hans starkt uppöfvade minne, hans inställsamma, artiga sätt o c h förmåga att hålla sig framme förskaffade h o n o m en viss utmärkelse af lärarne.
Skolpremierna blefvo nu målet för hans sträf- v a n; han tänkte på dessa dag o c h natt, plug- gade, fuskade, lismade o c h sträfvade under brinnande hat o c h afundsjuka; b l e f förbigången och låg två dagar efter examen i hjernfeber.
D e t var nästan hemskt att se detta bleka hufvud kastas fram o c h äter på kudden, medan ögonen, med ett underligt skelande, tycktes följa allt, som föregick i rummet, o c h läpparne mumlade orediga ord.
V i trodde, att den het- sade, upprifne barnaanden skulle lemna den plågade kroppen, men A l b e r t kom sig, o c h det första han, som konvalescent, sade mig, då j a g k o m för att se om h o n o m, v a r: » T v å dokto- rer, o c h de sade båda, att det skulle vara.
jag, som gick igenom en så svår sjukdom.
Sven (det var fru Lydias gosse) kunde knapt stå emot en eländig mässling. » U r sjelfva sjukdomen sög han näring för sin egenkärlek o c h fåfänga.
Å r gingo o c h j a g hörde blott om A l b e r t, att han, tvärt emot lärares o c h läkares råd, läste till studentexamen.
Sedan k o m en tid, då jag helt o c h hållet förlorade både h o n o m o c h hans familj ur sigte.
D å inträffade det, att jag på en landtbruksskola bevistade en fest och der b l e f något öfverraskad, då j a g såg samme unge man, hvilken j a g sett arbeta som dräng i en närbelägen bondgård, nu k o m m a fram till mig o c h m e d en elegant bugning bjuda mig armen i afsigt att föra mig till ett bord m e d förfriskningar.
» H a r jag ej äran att vara i g e n k ä n d?
» sporde han vigtigt.
» J a g är ju A l b e r t — » » H u r kommer det sig, att ni är hos Nils H a n s s o n?
» frågade j a g häpen.
» Vet frun då ej, att jag läste mig sinnes- sjuk?
D e t stod j u i alla tidningar.
N u tän- ker jag blifva en äkta b o n d e.
D e t är ovanligt af en student, eller h u r?
» — » Sysselsätt er för all del ej m e d h o n o m », hviskade skolans föreståndare, » han lider a f högfärdsvanvett o c h tror, att han utgör verl- dens medelpunkt. » Husmodern och tjenarinnan.
I anledning af H a n n a u p p r o p till v å r a af Kamkes husmödrar Albert ... ^ f e t o r t s e d t från d e m å n g a v e r k l i g t g o d a lär- d o m a r, s o m o f v a n n ä m d a u p p r o p inne- håller, finnes d o c k deri ett o c h annat, s o m i mitt t y c k e behöfver en liten j e m k n i n g.
M e n innan j a g yttrar n å g o t i d e n n a sak, v i l l j a g f ö r u t s k i c k a d e n u p p l y s n i n g e n, att j a g s j e l f är hustru åt en fattig arbetare, h v a r f ö r ingen bättre än j a g behöfver l ä g g a p å hjertat u p p - m a n i n g e n: v a r sparsam i det l i l l a!
M e n f ö r visso k u n n a m e n i n g a r n a vara d e l a d e, o m h v a d m a n b ö r b e t e c k n a s o m den rätta sparsamheten.
H a n n a K a m k e tyckes förmena, att det uteslutande gäller hushåll- ning m e d matvarorna, alldenstund h o n så strängt y r k a r p å dessas u n d a n l å s a n d e o c h tillvaratagande.
J a g har m y c k e t s ä l l a n m i n skafferidörr låst, m e n v i l l derför i c k e v i d g å, att n å g o n m a t blir bortkastad eller illa an- vänd.
N ä r tjenstefolket v i d måltiderna får sin fulla, ordentliga k o s t, hyser j a g i c k e ringaste fruktan, för att låta tjenarinnan t a g a h a n d o m öfverlefvorna från bordet.
J a g k a n ä n d o c k m y c k e t v ä l h å l l a reda p å, hvart d e taga v ä g e n.
A t t sjelf för hvarje g å n g u t l e m n a a f förråden synes m i g v a r a att allt för m y c k e t underskatta tjenarinnan o c h hennes urskiljning a n g å e n d e saker, s o m h o n j u l i k v ä l d a g l i g e n får h a n d h a f v a.
N ä r o m b y t e a f tjenare sker, är det klart, att man den första tiden får n o g a ö f v e r v a k a allting, intill dess m a n h u n n i t p r ö f v a, h v a d lag de n y a hafva.
M e n sedermera sättes tjenarinnan i stånd att bättre l ä r a sig o c h fatta en sann hushållning, o m h o n får vänja sig b å d e v i d att i n k ö p a o c h sjelf h a n d h a f v a förråden, naturligtvis u n d e r öfverinseende a f husmodern.
O m d e n n a alltid sjelf k ö p e r in, h v a d s o m behöfves, sjelf utlemuar d e r a f till hvarje måltid o c h sedan n o g a undanlåser q v a r l e f v o r n a från bordet, så frågas: när skall tjenarinnan d å lära att lita p å sig sjelf i hushållsväg?
Ä r h o n i c k e då, o m h o n än tjenade i ett sådant hus i fiere år, n ä t t o p p l i k a oerfaren v i d slutet s o m v i d b ö r j a n?
A t t en ordentlig tjensteflicka s k u l l e låta kaffet eller k a k a n v a r a j e m t slut till s ö n d a g s m o r - g o n e n o c h i c k e d e r o m s ä g a ifrån,!
k a n j a g knapt tänka mig.
N å g o t sådant behöfver ej heller inträffa, t y o m ä n s k u l l e h ä n d a, att n å g o n d a g förgår utan att husmodern går i skafferiet o c h k ö k e t, så k o m m e r det v ä l aldrig i fråga annat, än att hon, när v e c k a n lider
nålles ett n u m m e r I veckan under hela qvartalet.
För hvarje 6-tal abon- n e n t e r, s o m s a m l a s, o c h f ö r h v i l k a a f g l f t e n I n s ä n d e s till R e d a k t i o n e n a f till slut, ser öfver sina förråder o c h d å lagar, att de, s o m h å l l a p å att ta slut, b l i f ö r n y a d e.
A t t vi d r a g a ett stort ansvar öfver oss, o m vi v a n v å r d a v å r a tjenarinnors uppfostran, är klart, m e n j a g inser ej, att vi bäst f y l l a v å r a pligter m o t d e m g e n o m att följa H a n n a K a m k e s råd.
J a g tror, att vi h a n d l a bättre härutinnan, då vi lära dem att sjelfvä hushålla m e d b å d e ett o c h annat, under det vi emel- l a n å t n o g a efterse, att allt g å r ordentligt till.
A t t u p p f o s t r a d u g l i g a hustrur till fattiga ar- betare l y c k a s sällan i rika » bättre h u s », ty en arbetare f ö r m å r i c k e ens närmelsevis åstad- k o m m a l i k n a n d e förråder i k ö k o c h källare, utan i hans h e m blir d a g o r d n i n g e n en helt annan.
O c h l ä n g e skall det dröja, innan hans hustru, o m h o n tjenat i » bättre h u s », lär sig att ställa m u n n e n efter m a t s ä c k e n, s o m det heter, i all synnerhet o m h o n blifvit v a n att i smått s o m i stort endast lita p å sin m a t m o r.
Ä n n u en s a k vill j a g här vidröra.
Om j a g har en ordentlig tjenarinna, s o m j a g till det mesta k a n anförtro h u s h å l l s g ö r o m å l e n, så k a n j a g d a g e n i ände, o m det behöfves, sitta v i d mitt arbete, se efter m i n a småttingar o c h sy b å d e m i n a o c h barnens kläder.
D e r i - g e n o m t. e x.
inbesparar j a g j u m å n g a k r o n o r årligen, h v i l k a annars finge utgifvas till söm- merskan o c h l e m n a d e en k a n s k e svårfylld l u c k a i min b ö r s.
D e t finnes j u äfven flere a n d r a arbeten, s o m falla p å en husmors lott, m e n h v i l k a h o n ej k a n m e d h i n n a, o m h o n i hvarje m i n u t skall g å i hushållet o c h efter hvarje måltid undanlåsa maten.
N u förstår j a g m y c k e t v ä l, att dessa rader ej k u n n a p a s s a in p å d e h ö g r e klassernas förhållanden, men det kan v ä l ej vara ur vägen, o m n å g o n g å n g en stämma höjes äfven från de mindre b e m e d l a d e s led.
N å g r a reflexioner a f Elna t Tenow.
and i h a n d m e d det p i k a n t a sqvallret g å r det afundsjuka, h v i l k e t g å r ut p å att ned- sätta o c h framleta så m å n g a fel s o m m ö j l i g t hos endera eller b å d a a f tvänne parter, s o m funnit h v a r a n d r a i k ä r l e k.