Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Knut var mycket upptagen i sin aflär, och Selma tyckte ibland, att hon hade tråkigt; hon visste ej, hvarmed hon skulle fördrifva tiden, och ofta kunde hon sitta och sofva midt på dagen.
Då Knut kom hem, måste han alltid minst en timme sitta och pjollra med henne, det hade han ju alltid förr gjort, och hon tyckte inte om, då han ville afkorta dessa stunder för att gå in i barnkammaren; skulle hon tillbakasättas för barnen?
Axels hustru, en bra och förståndig qvinna, och Selma sympatiserade just ej mycket, ehuru de voro närmast jemnåriga inom familjen.
Laura hade ofta föreställt Selma, att hon borde vara flitigare och mera allvarlig nu, då hon vore mor, men denna ha- de blott svarat: » Det går an för dig att tala så, du som ej är så ung, och som varit med ute i verlden, men jag, som roat mig så litet, nu vill jag just börja njuta. » Den vintern hördes ej storken af mecl någon ny present.
Nu ville Selma riktigt lefva upp, hon var ju ej ännu 21 år och hade ej alls varit ute i verl- den, sedan hon blef gift; hvarje år ett hinder!
Baler och andra fester aflöste nu hvar andra, hon sväfvade kring som en fjäril med begärlighet insu- pande nöjets honung och berusande doft.
Hennes utseende hade förändrats på de sista åren.
Hon kunde aldrig kallas vacker.
Näsa och mun voro alldeles för oregelbundna, men öfver ögonen hade kommit ett drömmande uttryck, och figuren hade blifvit mera qvinlig.
Och så klädde hon sig med utsökt smak och ele- gans.
När hon inträdde i balsalen, fästes alla blic- kar ovilkorligen på henne.
H o n dansade med full ungdomsfröjd och grace, hon hade en vacker röst, sjöng och accompagnerade sig, så ofta man bad henne derom, var enkel och vänlig mot alla, och hvar hon fans, beundrade man henne.
Och Knut?
Ja, han gladde sig åt hennes trium- fer, liksom en fåfäng mor njuter af att se sin flicka omsväfvad af balkurtisörer; och då Selma en balaf- ton knapt hade en blick för honom, kunde han, som ej dansade, sitta och se pä, fröjdande sig åt, att den- na firade unga qvinna var hans.
Ja, hans var hon ock, ty all denna kurtis, detta smicker och denna berusning berörde henne blott ytligt och för stunden, och hon brukade sedan, då de kommo hem, berätta allt så ordagrant, hon min- des det, och då skrattade de bägge deråt.
När våren kom efter denna glada vinter, kände Selma sig klen och nervös.
H o n öfverraskade sig sjelf med att ofta gråta utan orsak, och hon var otålig och retlig.
Knut och mamma blefvo oroliga och rådfrågade läkaren, som undersökte bröstet och sade, att det ej var så alldeles bra.
Lugn och still- het, inga sinnesrörelser, det var hans ordination.
Selma skulle med mamma fara till en brunsort i juni; Knut, som för affärens skull ej kunde vara borta, skulle stanna hos barnen.
Men i maj inträffade en händelse, som djupt in- verkade på Selma.
Laura, Axels hustru blef farligt sjuk, och ehuru svägerskorna just ej förut varit så synnerligen intima, ville Selma hvarje dag gå en stund dit upp, om ock blott för att trösta stac- kars Axel, som alltid varit för Selma en öm broder.
Sjukdomen blef långvarig och svår.
Det var lung- inflammation, och i 14 dagar fans föga hopp.
Axel var otröstlig.
H u r skulle han kunna lefva, om hans hustru lemnade dem, hon som varit själen i allt!
Der stultade dessa tre små stackare omkring, o, hur hjelplösa, de, som voro så bundna vid sin moder!
Selma, som rördes vid åsynen af de små, förläng- de nu dagligen sina besök, hon var flere timmar inne hos barnen, ritade och klipte för dem och sökte på alla sätt att förströ dem, så att de skulle vara tysta och glömma sin saknad.
Och om aftonen klädde hon af dem och såg dem lugnt insomna, innan hon lemnade dem.
Mången natt stannade hon hos Axel för att trö- sta honom, och då Knut kom för att hemta henne, sutto de bägge qvar till fram emot morgonen.
Selmas lugna väsende verkade välgörande i dessa orofulla timmar, och till och med den sjuka kände sig i rediga stunder väl af att skötas af henne.
När Selma vid sin mans arm vandrade hem, gin- go de oftast tysta och trötta.
Ja, trött var hon ef- ter alla dessa ansträngningar och denna själsspän- i r * \ j I k l I L&gt; vJ IN användas och marginal lemnas.
Namn och a d r e s s torde alltid noga anglfvas, och kan fullkomlig diskretlon från redaktionens sida påräknas ning, men lycklig som aldrig förr, lycklig öfver att verkligen kunna vara nyttig och behöflig för någon.
När Laura till sist långsamt tillfrisknade, och lugn och lycka återstäldes i det hem, der nyss så mycket sorg herskat, då kände Selma, att lifvet nu först äfven för henne började på nytt.
Behofvet af verksamhet, tanken på andra hade vaknat hos henne, och » barnet J hade fått lemna plats för den verkliga qvinnan.
När nu våren kom och Selma skulle resa, bad hon att i stället få flytta ut på landet med dem alla, och doktorn hade just intet deremot.
H o n hade blifvit mycket blek och klen på sista tiden.
På landet kryade hon dock snart till sig, och hon trif- des så väl der ute.
H o n spelade ofta; sjunga orkade hon sällan, ty bröstet var ej så starkt.
Nu mera hade hon aldrig ledsamt.
Ehuru mamma bodde hos henne hela sommaren, hade Selma dock ständigt fullt upp att göra, sedan hon insett, hvad huset och barnens vård kräfde.
Sommaren förflöt lugnt, och alla voro friska.
Sel- mas kinder blefvo åter fylligare, och hon tyckte nu som förr, att lifvet var så skönt, om ock på ett an- nat sätt.
När de på hösten återkommo till staden, uppsökte Selma mycket ofta Laura, och ett innerligt vänskapsförhållande uppstod mellan dem; nu förstodo de hvarandra.
På våren väntades åter en liten till verlden, och denna vinter blef alltså lik den första af deras äk- tenskap, lugn och stilla.
Selma blef nu mera klen, ju längre det led mot våren, hon hostade ofta, och trots den vaknande arbetslusten måste hon mången dag ligga overksam på sin soffa.
Så föddes en liten späd gosse, och nu var det Selmas innerligaste önskan att sjelf få amma sitt barn.
Men läkaren förbjöd detta, och utan ett ljud af klagan fogade hon sig häri.
Men en oro, den hon ej ens för sig sjelf ville tillstå, vaknade vid denna dom.
Kunde hon verkligen vara så sjuk?
Skulle hon just nu, då hon var så fullt lycklig, be- höfva dö från alla dem, hon höll så mycket af.
Nej, det vore omöjligt!
Denna sommar fogade hon sig i att resa, och mamma följde henne.
Barnen måsfe hon lemna hemma, hon fick ofta bref från Knut, och en gång helsade han sjelf på henna.
Han fann henne då ganska kry, och hoppet, det förföriska, började åter hviska om ungdom och motsståndskraft, Läkaren hade sagt, att Selma aldrig mer skulle kunna uthärda alt bli mor; hela hennes fysik vore för svag, och hon skulle duka under, om något så- dant än en gång inträffade.
Men nu, då den första snön fallit öfver jorden, står hennes dödsdom skrifven med obevekliga drag, och fulla af oro bäfva alla för nåsta vår.
Selma sjelf vet ej, hvad läkaren sagt, men hon känner sig ständigt dyster och orolig som aldrig för- ut.
H o n sluter sig med en ängslig kärlek till bar- nen och dem alla, såsom hade hon ej råd att för- lora en minut af den så knapt afmätta tiden.
H o n är så mild och öm, och hon formligen solar sig i deras kärlek.
Och tiden skrider framåt.
Tunga, mörka, kalla vinterdagar, som uppfylla alla sinnen med en dyster, orofull väntan, och likväl — hvem har hjerta att längta efter den första sippan?
Frofnu.rn.mer ZDT7XT S Mode- och Mönstertidning medföljer veclians nummer af Idun.
Vi hänvisa till annonsen å sidan 462.
Prenumeration torde ske oförtöfvadt, emedan upplagan blir begränsad.
Om både Idun o. Iduns Modetidning tagas, erhålles den senare f ö r endast halfva p r i s e t eller 65 öre för qvartal, medan den eljes u t a n I d u n Iso- star 1: 25 för qvartal.
Prenume- rationspriset ställer sig sålunda för: Idun med Modetidn.
: helt år hr.
6:50 hälft år ... » 3:25 qvartal » 1:65 Idun ensam: helt år hälft år ... qvartal Jer.
4: — » 2: — » 1: — H v a d skall j a g g e p a p p a?
i&gt; !|fl|) Vad skall jag ge pappa? » Denna frå- ga är lätt att besvara, ty en kudde, en liten matta, ett eigarrfodral äro lätt åstad- komna, men, » hvarmed gör j a g pappa en glädje? » Detta är ett mycket vanskligare spörsmål för de döttrar eller hustrur, för hvilka det vanliga vänligt — afkylande: » detta är för mig?
ah, det är j u mycket vackert! » ej är nog.
— Huru skulle det vara, om man en gång listade ur pappa, som j u med sina gåfvor fägnar alla, hans verkliga önskningar; om man verkligen med eftertanke satte sig in i de små tycken, han säkerligen eger.
T y enhvar, som tänker och lefver, har någon vurm, och den, som tänker och lefver, sträf- var ock att besitta något och längtar der- efter.
» Enighet ger styrka. » Detta gäller ock för de kära anhörigas julklappskassor, om dessa nämligen kunna förmå sig att uppoffra nimbusen af egen flit för den blygsamma andelen i ett större helt och mottagarens verkliga önskningar.
Pappa är kanske blomstervän.
Han har en svaghet för Rhododendron, Filix eller blad- växter, eller kanske odlar han, trots sin sken- bara prosaiskhet, hyacinter och tulpaner med äkta gammalholländsk passion.
Hvad skulle ni då säga om något utmärkt vackert exem- plar, någonting i sammanhang med de nu moderna lökglasen, kanske, med åtföljande låda?
Eller pappa eger ett aquarium.
Hans fa- voritsköldpadda har samlats till sina fäder, och de öfriga herskarne i lilleputhafvet ha inbördes ätit upp hvarandra.
D å kan jul- bocken bringa ersättning liksom frisk grön- ska för sjelfva vattenbehållaren eller inrätt- ningarna till en liten springbrunn.
Duf- och hönsvänner finnes det, egendom- ligt nog, flere stycken bland våra pappor, mera sällan vurmare för utländska foglar eller sångare.
Källor för öfverraskningar i denna väg kan man nog utan svårighet få besked om genom » liebhabern » sjelf; dock måste man vintertideu betänka, att de ej böra hem- tas långt bort ifrån, på det ej de arma dju- ren må frysa ihjel.
Detta gäller särskildt om större och mindre papegojor, väfvarfoglar m. m.
Vackra burar for redan befintligt fjäderfä kunna deremot lätt åstadkommas, i synnerhet om sonen sågar ut dem med löfsåg eller dottern förser dem med inläggningar.
Kattor?
Svagheten för detta smeksamma, skenbart så fromma djur, som ej dess min- dre gömmer skarpa klor under sina sammets- tassar och så grymt far fram med de stac- kårs små råttorna, tyckes dö ut med de onyt- tiga gamla jungfrurnas stånd, dessa gamla ungmor, som vid den bittersöta drycken från Levanten (kaffet) förstodo att säga så sötbitt- ra saker om den arma nästan.
En liten valp eller en hund sluter sig vär- digast till kedjan af lefvande presenter.
Det första vov-vovet, det första tassandet af bern- hardinern eller pinschern under julgranen — jag slår vad, att det framkallar det mest äkta, belåtna småleende.
Ä r pappa samlare, så är fältet för öfver- raskningarna än vidare.
Frimärken, sigill, stenar, mynt, vapen, vackra album, dosor eller hyllor dertill; allt detta kan åstadkommas med håg och god vilja för saken.
F ö r mynt och sigill lämpa sig äfven målade eller be- slagna skrin, i hvilka flata bottnar sättas in.
Eller skulle en liten tillökning till biblio-
teket icke kunna passa?
Ofta har familje- fadern till förmån för det hela med en suck nndertryckt begäret efter någon bok.
Kär- leksfulla öron ha listat ut det och förråda hemligheten för jultomten — sannerliger en efterlängtad bok rör till och med det manli- gaste hjerta — likaså ej mindre en vacker glob, termometer eller barometer.
Favoritspel gifva anledning till mångahan- da uppmärksamheter, då som bekant, fina kort, spelkort och lådor stå att få; damspel, dominos m. m.
— hvad kan icke trädmåle- riet allt åstadkomma på detta område!
V i l l du ha idéer, kan du skaffa dig priskuranter från närmaste konstmaterialhandel.
Synner- ligen » storartadt » blir ett litet sjelfförfärdigadt schackbord, d. v. s. ett bräde, hvilket omgif- ves med fyndiga och stilfulla ornament och upptar ett af en sjelf utfördt spelfält.
Dertill hör en på motsvarande sätt målad liten låda för pjeserna, kanske med monogram, vapen eller i metall uthuggna initialer.
Återstå så än ytterligare taflor, ningar och dylika afbildningar af modern konst; stålstick, fografier, om de äro vackra, eller målningar ningar för hand.
gipsafgjut- antik och färgtryck, och teck- Skulle pappa vara så beklagansvärd att ej kunna skatta något af alla dessa den menskliga tillvarons blomster, så måste dock gourmanderiets väg föredragas framför tapis- seriets.
Kaviar och nejonögon, ett parti ostron, sydfrukter, fina viner, kalkon, ja, till och med en ärbar gås — hvem täljer de slägter, kän- ner de namn, som » dö på det vi måtte lefva »!
Helt säkert finner en öm omsorg äfven bland denna rikedom något, som är tjenligt för det materielt anlagda familjeöfverhufvudets såväl smak som — matsmältning.
Till slut uppställer jag helt djerft — till skilnad från motsatta påståenden — den lä- rosatsen, att » hvarje Adams son har sin svaga sida. » Och det är den listiga Evas dotters sak att kärleksfullt spana ut den.
L. Förhängsgardin Brodera på crémefärgad gar- din med ullgam (Handarbetets vänners) några vackra skånska mönster.
Af ett stycke, 1 m.
20 cm.
bredt och 3 meter långt, blifver en charmant gardin att hänga rakt ned för ett fönster under de andra gardinerna.
Sätt den med ringar på en spänd ståltråd, så att den lätt kan undanföras.
För resten rättas dimensionerna efter fönstrets storlek.
Chrysopas.
* Ll.
Ställning för albumet.
En vanlig bokställ- ning, en slät träskifva, kant nedtill efter albumets tjocklek och en ståndare å baksidan för att hålla det upprätt, öfverklädes med plysch och dekore- ras med möbelstift; kan ock förfärdigas i almoge- målning.
* Lll.
En treflig blomsterställning fås af en gammal knotig asp- eller björkstam, som afsågas till lämp- lig höjd, t. ex. något högre än till fönsterbrädet.
Ofvanpå denna är plats för en större bladväxt, och på tre eller fyra knotor eller afsågade grenar på olika höjd efter stammens sidor fastsättas små afrundade hyllor af trä, hvarpå placeras mindre krukväxter.
Här och där på stammen kan man låta urtaga med en stor centrumborr och några tag med ett jern små hål, liknande dem hackspet- ten åstadkommer.
Dessa fyllas med jord och mossa och — den vandrande juden, eller o c k dit- sättes en uppstoppad småfågel, som tittar ut ur sitt bo.
En ampel.
Af jern- eller messingstråd för- färdigas en korg- eller fatliknande ampel af t. ex. 35 cm.
genomskärning och 10 — 15 cm.
djup.
Fylles med mossa och jord, hvari kan planteras slingerväxter, gräs, lökar och hvarjehanda mindre växter.
Bör helst upphängas öfver ett blomster- bord, emedan den vid vattning gerna droppar.
* LIV.
Ställning för bladväxter.
Ett brunglaceradt lerrör af Höganäs tillverkning af den sort, som användes till afloppsledningar, utgör en mycket praktisk och treflig ställning för en bladväxt.
Upp- och nertill låter man en snickare fastsätta en fyr- kantig brädlapp.
Antingen förgylles röret i sin helhet eller ock endast en rand upptill och nertill.
Och på den sida som skall vändas framåt målas med oljefärg allt efter smak och förmåga några gräs, blommor och grenar med en fågel, ett par fjärilar eller dylikt.
Doubberck, Iduns julklappsbazar.
XLVll.
Bekläd en träram med plysch.
Måla på ett spegelglas med oljefärg en trädgren med foglar, några näckrosor, solrosor eller dylikt; vapen är också lämpligt, på sned uti ett hörn.
Låt så fastsätta glaset i ramen.
Ramens längd 70 c m.
; höjd 40 cm.
; dess bredd 10 c m.
Således blifver spegelglasets dimensioner 50 c:rs längd, 20 c:rs höjd. '
XLV1II.
Stilig arbetskorg.
Man köper en aflång skäppa eller korg för 35 eller 40 öre samt mörk- brunt halfsiden till foder inne; syr fast detta, bro- derar sedan på silfverstramalj (korsstygn) och fastar den omkring.
Sedan gör man kordonger.
Snodden formas vid öfre kanten i behagliga rin- gar, och i hvaraiman hängas vackra små tofsar eller bollar.
Kring nedre kanten sys snodden rak, eller också gör man en frans af slramaljen.
Hand- taget lindas med garn eller sys af stramalj, vid hvardera ändan hängas behagligt tofsar.
Har man stickmaskin, kan man göra stramalj och handtag i perlfang och sedan brodera derpå.
Allt går upp till 2 kr.
* XL1X.
Mjölkpall.
Göres antingen af ek eller björk och snidas uti allmoge- eller drakstil, Formen: en half oval, på tre eller fyra svarfvade ben.
Är särdeles praktisk att hafva, då man vill nedtaga en bok, tända en taklampa och dylikt, och är der- till treflig att sitta på framför brasan.
Pallens höjd bör ej vara mera än 40 centimeter.
LV. En spegel- eller tafvelram.
Man låter en snickare förfärdiga en simpel slät träram, t. ex. 15 cm.
bred med innerkanten något afsneddad samt med en, fals på baksidan för spegelglaset eller taflan.
Öfver denna ram spännes plysch, genom att nubba fast på baksidan t. ex. tvänne bredvidliggande sidor mossgrönt och tvänne vin- rödt.
I ena hörnet fastsättes ett par strån ur en makart bukett, ett pampasax eller ett palmblad.
Är det en spegel, kan man på glaset i ett hörn måla med oljefärg en blomma eller qvist.
• L V I.
Slädnät.
Detta göres af sextrådigt, tvin- nadt bomullsgarn, n:r 14 eller l ö, efter behag.
Gör man stora stjernor, som en dessert-talrik eller något mindre, åtgå 12 på längden, 8 på bredden för en häst.
Längden blir då 6 alnar, bredden 4.
Man kan göra större eller mindre stjernor.
Om det blir för stora tomrum mellan stjernorna, hopvirkar man de större med små enklare sådana.
En stor vacker tofs i hvarje stjerna, äfven mellan stjernorna om så behöfs.
Två tjocka kordonger försedda med tofsar fastsys på ena kortsidan.
A. O. H.
L V I I.
Tårtunderlägg.
I stället för s. k. spets- papper, som ligger under tårtor, som man får från konditorierna, är det praktiskt att hafva en dylik liten duk af tyg.
Man klipper en rundel af hvit piqué, litet mindre än tårtbotten, och sätter en virkad spets (omkring 6 cent.
bred) i kanten.
Den kan natur- ligtvis tvättas, huru ofta man vill, och dessutom slip- per man den föga aptitliga synen af söndrigt papper under tårtan.
Ä r en ytterst billig och säkert väl- kommen liten julklapp.
H — d.
* L V I I I.
Engelsk arbetspirat.
Tag en vanlig fall- stol med hvitmålade ben, bekläd den med ett stycke stadig foderväf liksom till en sits.
Tag vidare ett stycke smultronfärgad plysch, tillräckligt stort, och sy det samman till en bottenlös påse; fodra denna med ljusblå sidensars och sätt dragband i samma färg i dragsko på lämpligt afstånd från öfre kanten; nu vändes påsen » upp och ned » samt » ut och in », drag den öfver fotställningen och fastsy påsens nedre kant kring bottenväfvens utkant.
Nu tages en pas- sande sidenlapp till botten, fastsys nätt, täckande alla sömmar, och så är påsen färdig att draga rätt upp, hvilket förstås af sig sjelft.
Vill man nu kring påsens nedre kant rynka en bred hvit eller créme- färgad spets samt pryda hörnen med smakfullt ljus- blå bandrosetter, tager den sig väl och fulländad ut, men naturligtvis är detta ej absolut nödvändigt.
Detta är nu en mycket vacker och nyttig julklapp för damer, som sysselsätta sig med stora broderier och dylikt och önska ett enkom förvaringsrum för dem under tillverkningen.
Naturligtvis kan man använda billigare tyger, så- som: cretonne, piqué o. d., samt i spetsens ställe placera en utpiquérad remsa.
Regina.
* L I X.
Märken till herrars ytterplagg.
Sy motta- garens initialer i vackert monogram, med kulörta silken på en svart sidenlapp, för att sedan fastsys i hatt eller öfverrock.
* L X.
Skopåsar för resor.
Tag härtill javastramalj eller hvad tyg ni kan hafva, 75 cent.
lång, 35 cent.
bred.
Vik längden dubbel, 30 cent.
och hopsy det samt begagna resten som klaff.
Detta är vanlig storlek, sedan kan ni ju efter godtfinnande göra dem större eller mindre, afpassade efter dam- eller herr- skodon, samt styra ut dem mer eller mindra efter egen smak.
Ett par sådana påsar bör ju bli en om- tyckt present, då det alltid ser ordentligare ut än papper, som man annars vid packning måste vira om skodonen.
* L X I.
Som ett lätt sätt att imitera gamla målnin- gar kan rekommenderas: En liten äska — förfär- digas och säljas af allmogen — målas helt svart el- ler blå i oljefärg, derefter målas å locket en stjerna i rödt, grönt och gult, kring kanten å askan målas med skrifslil, ej för bra: » Smör och honung skall du äta, godt göra, ondt förgäta.
Passande ordspråk kan tagas, exempelvis ur Havamal.
Vackrare och elegantare blir arbetet, om ofvannämda målning utfö- res i drakstil efter fornnordiska mönster.
Målningen är användbar till skrin, pallar m. m.
* L X I I.
Tofflor.
Dessa tofflor virkas af bottengarn med så kallad toflelvirkning.
Gör ett upplägg, 20 cent.
långt, fortsätt att virka fram och tillbaka till en menniskofots längd, vik sedan lappen dubbel ef- ter längden och kasta ihop vid båda ändarne.
Virka upptill ett hålvarf med en liten udd och träd häri- genom en kautschukssnodd, samt pryd den ena gaf- veln med en rosett.
Toffeln formar sig vid begag- nandet efter foten.
* L X I I I.
Pannsuddar.
Ett arbete, passande för ny- börjare i stiekkonsten, och hvars praktiska användbar- het är i köksspiseln, vid af- och pålyftandet af pannor och grytor.
Sticka en fyrkant.af solfgarn fram och tillbaka, 20 qvadratcent., samt virka en ögla i ena hörnet.
L X I V. En matta till mormor.
Mormor vill bara ha praktiskt nyttiga saker.
Hon har allt möjligt, men så kommer ni ihåg, att hon klagat öfver golf- drag, oaktadt ni både har mattor i rummen och har pall till mormor.
I så fall, sticka gumman en ex- tra matta.
Köp mattvarp, bästa slag.
Klipp lappar, 4 cent.
långa, 1 cent.
breda, och sticka så, att ni lägger först upp, hur lång eller bred ni vill ha mat- tan, sticka så ett hvarf rätt — vänd — sticka fort- farande rätt, men lägg en lapp mellan hvarannan maska, så att lappen vikes ner och endast kommer pä en sida.
Sticka mattan antingen inelerad eller afdela så, att ni får rutor af hvar sorts färg, eller på annat sätt, hur ni vill.
När ni så har den färdig, så spänn ut mattan på en lika lång och bred trä- ställning, 1 cent.
eller något mera tjock, hvari bor- rats hål rundt omkring, så att mattan kan stadigt spännas fast och påsys.
På detta sätt rengöres den bäst, slites minst, ligger stadigast och är otvifvelak- tigt den varmaste matta, emedan den är golf samti- digt.
Flere dylika finnas hos Ebon Hoi.
Fönster och gardiner.
f åra fönster med sina träposter göra i murytan intrycket af något insatt, något främnfande.
• Fönstret är en del af huset, det bör derför ej endast se ut som, utan äfven vara organiskt för- bundet dermed.
Detta förbises för närvarande till och med vid uppförandet af så kallade monumentala byggnader.
Den romanska och den gothiska bygg- nadsstilen behandla fönstret konstnärligt riktigt.
Här är karmen icke insatt, utan växer med sina förgre- ningar ut ur väggen, är i följd deraf likaledes af sten och frambringar det intryck af en helhet i bygg- naden, som dessa finkänsliga stilriktningar än ytter- ligare förhöja geuom att använda kulört glas, då öf- vergången från ogenomskinligt till genomskinligt blir mindre märkbart än vid ofärgadt glas.
Men vårt bländande, oförmedlade fönster ser ut som ett hål.
För att afhjelpa denna brist, åtminstone inifrån, äro gardinerna uppfunna, hvilka äro ett artificielt fyllnadsstoff, ett plåster för ett såradt ställe.
Under (let de skulle vara en smaklöshet i ett romanskt el- ler gothiskt fönster, skola de här bilda öfvergången mellan mur och öppning, mörker och ljus.
Från gamla tider har man härvid betjenat sig af helt och hållet hvita tyger, utan att inse, att detta är att utdrifva » djevulen med belzebub ».
En sådan gar- din framhäfver ju just motsättningen, i stället för att upphäfva den.
Öfvergången mellan två ting bör alltid delvis ha det enas och delvis det andras ka- raktär.
Gardinerna måste derför vara till hälften mörka och till hälften ljusa, mörka närmast väg- gen som så kallade öfvergardiner, ljusa och genom- skinliga in emot midten.
Det är detta, som ger det förnäma utseende, hvars hemlighet ej ligger i något annat än en riktig konstnärlig afvägning.
Gardinernas mönster beslå ännu ofta af naturliga blommor, men det är ett barbari att bestjäla natu- ren på dess former, utan att utarbeta dem konst- närligt.
En sådan afbildning är berättigad, endast der den kan utföras till fullkomlightt, så att den gör så godt som samma intryck som den ursprung- liga bilden, alltså i målarkonsten, men ej i väfnads- konsten, dä genom denna senare endast en grof och ytlig likhet kan ernås.