Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De äro ett verk af menigheternas frivilliga omsorg, lifvad af presterskapets omtanka och af den enskilda välgörenhetens bidrag och bemödanden för detta ändamål, som härvid blifvit understödda och uppmuntrade dels af Kongl. Maj:ts egna medel, dels af kyrkors behållna tionde och af andra tillgångar, dels ock genom tjensleårs beräkning för Lärarne.
Utskotten tveka icke alt antaga, det Folkskolor på lika sätt och af samma bevekelsegrund skola uppstå på öfriga ställen, der de behöfvas, så snart menigheterne hunnit tillräckligen upplysas om angelägenheten af dessa anstalter, och Uppmärksamheten blifvit tillbörligen0 fästad på deras åliggande i afseende på sättet för ändamålets vinnande.
Men då Utskotten således anse menigheterne vara pligtige att bekosta inrättandet af Folkskolär, finna Utskotten likväl icke luniplfrtj att Commanerne genom en ordentlig
Lag tillförbindas att uppfylla 4denna skyldighet.
Utskotten betrakta visserligen densamma, såsom ett både christe - Stats- samt Allm. Bcsv.- och Oecon.-Utsk.
Betänkande N.o 34* 9 öhr is tel i g t och medborgerligt åliggande — men elt åliggande, som icke bör uppfyllas genom yttre tvång, utan genom frivilliga öfverenskommelser, till följd af en erkänd och vunnen öfvertygelse om sakens nytta och behöflighet.
Det är med denna skyldighet, som med menniskans högre pligt er i allmänhet; — Den bör betraktas, såsom en helig samvets-sak, hvilken ingen må underlåta; Och likasom ett Folks religieusa bildning i allmänhet icke lämpligen vinnes genom tvångs-medel, utan genom uppmaning och upplysning, då folket sjelft tillegnan sig densamma och frivilligt åtager sig medlen för dess ernående, så bör äfven Folkskolan på samma sätt uppstå; helst
Folkskolan i första rummet bör betraktas vara ett utvidgadt medel för Religions-undervisningen, såsom den grund, hvarpå all sann Folkbildning lill sin natur måste hvila.
— På detta sätt torde ock saken lättast tillvägabringas.
Folkskolan, besörjd och bekostad af Communerna sjelfva och hägnad af dem, såsom, ett verk af deras omtanka och frivilliga uppoffring, skall omfattas med den förkärlek och interesse, hvarmed man i allmänhet vårdar allt, som man för ett godt ändamål sjelf skapat eller kunnat åstadkomma; hvaremot inrättandet deraf, föreskrifvet såsom en ovilkorlig
Lag, lätteligen, kunde komma att betraktas såsom en påtvungen beskattning eller ålagd börda.
Det mest magtpåliggande för denna angelägenhet finna Utskotten vara, att, genom ett vaksamt nit å Regeringens sida, Communerne uppmuntras och uppmanas att besörja Folkskolors inrättande.
En allmän öfvertygelse om nyttan af sådana anstalter och om Communernes åliggande i detta afseende, framställd och uttalad af Representationen, skall utan tvifvel sätta Regeringen i tillfälle att kraftigare kunna verka för det vigtiga ändamålet.
Utskotten anse sig således böra vördsamt föreslå och hemställa: 1:0 attg Rikets Höglofl.
Ständer i underdånig skrifvelse uttrycka deras öfvertygelse om nyttan och behofvet deraf, att Folkskolor anläggas på alla de ställen, der sådane äro behöflige; 2:0 att kostnaden derföre icke bör bestridas genom beskattning eller allmänna anslag; 3:o att besörjandet af sådana undervisningsanstalter ovilkorligen bör tillkomma Communerne, såsom ett både Christ Bili. till R.
Fröt. l834• 4 Sami. 2 Afd. 2 8:de Häftet. lo Stats- samt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk.
Nio 34- ligt och medborgerligt åliggande, hvarifrån ingen må undandraga sig att bidraga; men att, i afseende på sättet och medlen att befordra dessa anstalter, Communerne icke må tvingas genom någon allmän lag eller föreskrift, utan att detta må bero på deras frivilliga öfveréuskommelser och beslut i följd af de locala omständigheter, som på hvarje serskildt ställe kunna förefinnas och erbjuda sig, såsom lämpliga för ändamålet; 4:o att Biskopparne och Landshöfdingarne må anbefallas att med verksamt nit vaka öfver denna angelägenhet, och uti dertill utljsté Sockne-slämmor kraftigt uppmana försaralingarne till inrättande af Folkskolor, samt alt med dem samråda och öfverenskomma om sättet och medlen huru de höra till vägabringas; att härvid, bland andra utvägar, bör i öfvervägande komma, hvad harts Jönsson föreslagit: nemi. huruvida någon tillgång af kyrkornas fordna eiler nu innehafvande egendom kunde vara att påräkna, samt huruvida någon del kunde anslås af de inkomster, som falla af lediga Pastors- och Comministers-beställningar, då tvister uppstå om deras återbesättande, äfvensom att en underdånig berättelse, om allt hvad sålunda förekommit och afgjordt blifvit, bör till Kongl. Majrt insändas; 5:o att
Domcapitlet bör för hvarje år till Kongl.
Maj:t afgifva en omständlig underdånig berättelse om Folkundervisningsanstalternes fortgång och de hinder som, i detta afseende kunna på ett eller annat ställe möta; samt slutligen 6:0 att Communerne må tillåtas genom arne eollecter om året bereda inkomster till Skolorne, och att Kongl. Majrt för öfrigt läcktes i Nåder vidtaga och begagna alla de åtgärder och utvägar, som kunna bidraga till ifrågavarande ändamål, och dertill befinnas lämpliga.
Sedan Utskotten sålunda framställt de åtgärder, som, i Utskottens tanka, böra vidtagas för vinnande af ifrågavarande ändamål, hafva Utskotten trott sig böra serskildt utlåta sig rörande de öfriga förslag, sorn i detta ämne blifvit uppgifne, men genom det föregående icke kunna anses vara besvarade. a) Utskotten få i detta afseende, hvad först angår Herr Prosten Hylanders förslag, att Kronobonden i Bohus Län, som der får lösas ef - Stats- samt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Betänkande JV.o 34•
U ter 24 sk. tunnan, borde erläggas antingen in natura eller efter markegängspris, samt att hälften af den tillgång, som härigenom kunde uppkomma, skulle erläggas till bidrag för Folkskolor i nämnde Län, vördsamt upplysa, att ett sådant stadgande redan finnes meddeladt genom Kongl. Resolutionen på Presterskapets besvär den 9 September 1766, §. 8, men att denna Resolution kort derefter ändrades genom Kongl. Resolutionen af den 22 Mars 1770, §. 4°> deri allmogen i Bobus
Län förklaras böra vara bibehållen vid dess gamla rättighet att få lösa den till kyrkorne anslagne kronotionde med penningar efter tre Daler Silfvermynt, eller 24 sk tunnan; vid hvilket förhållande, och då ostridigt är, att allmogen i Bohus
Län från äldre tider tillbaka egt en sådan förmon i afseende på lösen af kronotionden sig förbehållen, Utskotten icke anse sig kunna tillstyrka Rikets Höglofl.
Ständer att fästa afseende å hvad till ändring härutinnan blifvit föreslaget. b') Beträffande dernäst Anders Danielssons förslag till erhållande af frivillige gåfvor medelst subscription, som borde öppnas i hvarje Län genom Landshöfdinge-Ernbetets försorg, så äro
Utskotten visserligen öfvertygade, att den enskilda välgörenheten hädanefter, som redan, skall kraftigt understödja med bidrag till Folkskolors inrättning, men Utskotten tro det icke vara lämpligt, att densamma bindes vid någon allmän föreskrift i afseende på sältet att visa sig verksam.
Detta bör vara fritt och bero på de olika förhållanden, som på serskilda ställen kunna ega rum.
I allmänhet synes anskaffandet af bidrag genom frivilliga gåfvor m. m. mera egna sig åt och hällre lyckas enskilde personer, som ega förtroende inom Communen, om dessa ådagalägga verksamhet, nit och omtanka för ändamålet, än om detta uppdrag skall öfverlemttas till Länestyrelsen, som, utom andra mångfalldiga göromål, måste dela sin omsorg och verksamhet lika emellan aila Communerne inom Länet.
Härtill kommer, att, i en tidpunkt, såsom denna, då man i allmänhet åsyftar, att Communerne böra vänjas att sjelfve öfvertaga och sköta vissa municipala göromål, synes det icke vara öfverensstämmande med denna syftning, att åt en Embets-auctoritet uppdraga en befattning, som till sin natur helt och hållet bör ligga inom området af hvarje Comrauns enskilda bestyr.
På dessa skäl, och då hvarje Commun eger öppet att genom collecter göra insamlingar, anse Utskotten icke lämpligt för ändamålet, att tillstyrka is Stats- sami Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk.
N:o en allmän föreskrift derom, att, genom Konungens Befallningshafvandes försorg, subscription öppnas till erhållande af frivillige gåfvor för Folkskolorne inom Länet. c') Nils Strindlund och Anders Danielsson hafva äfven föreslagit, att af alla lediga Kyrkoherde- och Comminister s-beställningar ett serskildt nådår skulle ega rum, hvaraf inkomsten borde tillfalla Folkskolorna.
Utskotten draga icke i betänkande att förklara, det en sådan åtgärd mera skulle motverka ifrågavarande ändamål, eller Folkundervisningens befrämjande, än befordra detsamma.
Det har länge varit en erkand sak, alt vicariaten under nådårstiderne icke verka fördelaktigt i afseende på cjiristendomsvården och den presterliga tillsynen inom församlingarne; hvilket förhållande i synnerhet torde ega rum i afseende på barnaundervisningen och skolorna.
Man har nemligen insett, att en vice Pastor, som under en sådan tid der anställes till tjenstgöring, och sorn ofta är okänd inom församlingen, icke kan nied den vana, nit och eftertryck, besörja der förefallande göromål och derjemte utöfva det inflytande, som en ordinarie Pastor, hvilken blifvit fästad vid församlingen, oftast för lifstiden; hvadan ock alla, som nitälska för folkets christeliga och sedliga bildning, önska att nådårstiderne måtte inskränkas, men icke utsträckas; och då, hvad Folkskolornas framgång beträffar, det ordinarie Presterskapets nit och verksamhet bör påräknas, såsom kraftigt bidragande, anse Utskotten sig på dessa skäl böra tillstyrka Rikets Högloflige
Ständer att afslå ifrågavarande förslag, såsom menligt verkande mot ändamålet. d') Beträffande frågan om inkomsten genom Biskops-Ernbetenas indragning, får Oeconomie-Utskoltet vördsamt upplysa, att Utskottets Betänkande N:o 102, deri en sådan reglering af lönerne för dessa Embeten blifvit föreslagen, hvarigenom någon inkomst för Folkskolorna möjligen skulle uppkomma, väl blifvit bifallet af Borgare- och Bonde-Stånden, men deremot afslaget af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet; hvadan, och sorn 2 Stånd stannat emot 2, denna fråga lärer helt och hållet hafva förfallit.
Vid pröfningen af Anders Danielsons förslag, att för hvarje
Län skulle tillhandahållas ett creditiv på Riksgälds-Contoret af högst 5ooo R:dr, har hos Utskotten i öfvervägande kommit, att delta creditiv för alla Länen skulle uppgå till 120,000 R:dr, hvilket åter, fördeladt på alla Stals- samt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk.
N.-o 34- i3 församlingar i Riket, för hvardera knappast skulle belöpa sig till 5o a ioo Riksdaler.
Om än ett så betydligt credit!v af Staten kunde medgifva?, finna Utskotten den förmon, som härigenom skulle beredas hvarje församling, blifva så ringa och så litet ändamålsenlig, att den icke kunde en gång anses bidraga till sakens framgång, eller ens förtjena att begagnas, helst som ylnders
Danielsson dervid fästat det vilkor, att detta Jan om ett år skulle återbetalas. I Utskottens tanka skola Comrnunerne, dels genom co 11 ectinsamlingar, dels på annat sätt, vida lättare och förmonligare kunna förskaffa sig nödiga bidrag, än genom ifrågavarande utväg, hvadan Utskotten vördsamt tillstyrka, att detta förslag må lemnäs utan afseende, såsom icke i någon betydlig moa ledande till ändamålet, ej) Hvad slutligen angår den organisation ctf Directioner för Folkskolorne och förvaltningen af deras medel, som Anders Danielsson föreslagit, så få Utskotten, under åberopande af de grunder, som Betänkandet innehåller, vördsamt anföra, att Utskotten finna vida ändamålsentigare, om Folkskolorne, under Presterskapets ledning och enligt Communernes önskan och öfverenskommelse!-, få fritt utbilda sig efter de förhållanden, sorn på hvarje serskildt ställe kunna ega rum, än om dessa nyttiga anstalter redan vid deras första uppkomst skola bindas vid allmänna föreskrifter, hvilka icke på alla ställen kunna vara lika lämpliga och användbara, utan snarare torde förlama, i stället för att befrämja Skolornas tillväxt och framgång.
Utskotten tillstyrka derföre, att hvad som, i afseende på organisationen af Folkskolorne och förvaltningen af deras medel, blifvit af Anders Danielsson framslälldt må förfalla.
October 1834* Reservationer: ?:o af Pehr Nilsson från Christianstads Län: ’’Jag nödgas reservera mig emot Utskottets förslag, att ”Rikets
Ständer skulle i underdånig skrifvelse uttrycka deras öfvertygelse om nyttan och behofvet deraf, att Folkskolor 3nläggas”; men endast för verkställigheten af sådana vigtiga anstalter begära, ”att Biskopar och Landshöfdingar må anbefallas med verksamt nit vaka öfver denna angelägenhet, i sockenstämmor uppmana församlingarne till Folkskolors inrättan - Stats- samt Ailm.
Besv.r och ds, samt med församlingarne samråda och öfverenskomma om sättet och medlen, hnru de skola till vägabringas”; hvarefter allt skulle lemnäs ”att, under Presterskapets ledning samt enligt Communernas önskan och öfverenskommelser, få fritt utbilda sig”.
Det är nemligen, i min tanka, det vigtigaste af allt i denna angelägenhet, att den helt och hållet skiljes från samband med Presterskapet såsom verldslig Corporation; och att den blott bibehåller det sammanhang, som en rigligt uppfattad fri utbildning af offentliga inrättningar, enligt hvad jag hoppas, alltid måste bibehålla med de
Presterj hvilkas enskilda andliga nit och goda anda gifva dem en nyttig inflytelse genom sine menigheters förtroende.
Vare det långt ifrån mig, att ej gifva ehristendomskuriskapen sitt behöriga värde, såsom grund för all bildning, den lägre så väl sorn den högre; men likasom de rikes barn vanligen lemnäs åt andre verldsiige lärare, nar så ske kan, och ändå kunna blifva gudfruktiga, anser jag, att de fattigas med ännu mer skäl böra kunna få undervisas af hvem deras föräldrar dertill utse, innan de äro i de år, då den af Lagen och häfden gemensamt grundidé »verkliga presterliga Religions-undervisningen tager sin början.
Det är, i mia tanka, väl grundadt, att först vid i5 till 16 år ifrågaställes den offentliga Religions-undervisningen, och det är deremot ett till sine följder säkert skadligt missförstånd, som valt de vanliga, för minnets öfning begagnade första Iexorne utur Religionsböckerne.
Sådant betager dessa ea vigtig del af deras värde.
Dessutom lärer ingen förnuftig fader eller moder, ingen enskild eller offentlig Lärare, som vill ega enskildt förtroende och allmän aktning, underlåta att lära sina barn och lärjungar, det enkla'och vackra Christi ord, som, när det i behörig tid användes, äfven lyfter barnets tankar till det höga och allgoda väseitdet.
Men ej lika säkert är det*, att den presterliga Skolläraren kanj eller den till Prest sig ämnande Skolläraren 'vill göra sig besvär med de ämnen, sorn föräldrarne, ibland folket, önska att deras barn skola lära, för att kunna blifva för sig sjelf och andra nyttiga medborgare i ett samhälle, der arbetet bör utgöra grundvalen för allt rättfånget enskildt välstånd, och der menniskokärleken, upplysningen samt medborgarsinnet utgöra grundvalarne så väl för dea enskilda trefnaden, som för hela samhällets styrka.
Det är blott magien, som ännu vidhåller undervisningens beroende af en viss Embetsmanna-class.
Det är frihetsbegäret som yrkar Folk-undervisningens frögifvande; och som man vet äro i allmänhet de förnuftskäl, som tala för detta senare, vida mer öfvervägande än de Stats- samt Allm.
Eesv - och Oecon.
Betänkande 2V.0 34- j5 1)1 ott historiska, som kunna åberopas af den förra.
Detta har åtminstone blifvit en folktro; kanske just för det, att
Presterskapets allmänna handlingssätt vid undervisningen gjort en blind tro i'så många fall nödig.
Min är den emedlertid, och fleras med mig; hvarföre jag ock här icke ingår i någon enskild bevisning af nödvändigheten, att ställa folkundervisningen oberoende af Presterskapet, på sätt medbrodren Anders Danielsson föreslagit.
I detta som flera afseenden har Utskottet icke insett värdet och syftningen af Anders Danielssons utförda och förtjänstfulla motion; och besynnerligt nog lemnat så liten uppmärksamhet deråt, c— aktadt nästan hela Bonde-Ståndet öppet förenade sig i den, och troligen ingen af Sveriges allmoge skiljer sig ifrån dessa hans åsigter.
Hans förslag till Läns-Directioner och allmänna subscriptioner utvisar en tydlig syftning, att bereda de upplystare och förmögnare classerne ett tillfälle att påskynda den stora angelägenhet, som enfalden och armodet möjligtvis ännu icke våga anse utförbar.
Rika och lyckliga orter skulle derigenom underhjelpa de fattigare eller i förlägenhet varande församlingar; och ensidigheten eller fördomarne i ett mindre
Dislrict skulle efter hand nödgas vika genom det beroende, hvari Skol-Inrättningen ställes, i fråga om medel och upplysningar, utaf en, utur allmännare och redan pröfvade åsigter handlande utvald autoritet.
Det mest påtagliga bevis, att man knappast måtte hafva läst motionen, är t. ex., att Utskottet uträknar det af Anders Danielsson föreslagna creditivet på det sätt: att 5o
R:dr skulle komma på hvarje församlings lott.
Detta creditiy är föreslaget att blott användas i de fall, då de af menigheterne beslutade och i sina inkomster till vissa belopp tryggade Skol-Inrättningar, skulle opåräknadt behöfva ögonblickliga förslräckningar, till följd af några oförutsedda anledningar.
Att detta kunde hända mer än högst få skolor, i hvarje Län, är icke troligt.
Att menigheterne, eller styresmännen, derest olofliga företag vållat bristerna, mäste betala dem, är tydligt, af den allmänna princip, alt Staten icke skulle under nuvarande förhållanden bekosta Skolorna, eller Regeringen hafva med dem något direct att beställa; — och således inses lätt, att det* föreslagna creditivet är både möjligt att anordna och nyttigt att kunna i behofvets stund anlita; ty skulle sockenstämmor genast upptaga frågor om tillfälliga behof, blefve skolangelägenbeterna alltför besvärande fös menigheterne, som eljest blott årligen skulle behöfva med deni sig befatta.
Likaså förefaller det mig besynnerligt, att
Utskottet kunnat afstyrka att anslå vissa nådår efter lediga Pastorers och Commiuistrars löner till 16 Stais- samt Allm. Besv.- och Oecort -Ulsk.
Betänkande N.o Bp Sko^Inrättningarnes bildande.
Det är ej meningen att inkräkta på Enkors och barns rätt.
Det är blott syftemålet, alt med tillsättandet af lediga Pastorat kunde ett år längre fördröjas.
De skäl man hemtar från Embetets mindre nitiska fullgörande af de tillförordnade Pastorerne anser jag ej fullt antaglige; och jag tror, att motsatta exempel skulle kunna i stor mängd framdragas.
Jag befarar, att i de Consistoriela uppgiflerne, angående desse förhållanden, man förblandat boställsvården med själavården.
Hvad den förra möjligen förlorat, torde i de fleste fall, då ej bostadsarrendena varit nödvändiga bihang dertill, den senare vunnit.
Men jag lemnar gerna detta förhållande å sido, öfvertygad, alt man i alla fall bör af framtiden och af Presterskapets tillväxande nit för Religionen och Folkupplysningen kunna påräkna rättelse, om den verkligen skulle behöfvas.
Hvad som emedlertid torde få anses för säkert, det är, att ett sålunda medgifvet nådår, icke kan vara af stor inflytelse på Prest-Embetets utöfning, men väl ansenligt underlätta ändamålet af Folkskolors bildande, samt att det vore af stor vigt, om icke för annat, för att åtminstone erhålla statistisk ledning angående Presterskapets verkliga aflöning.
Jag måste upprigtigt yttra, att jag ej kan gilla den grundsats, att Staten icke bör befatta sig med Folkskolornas uppkomst och anordnande, samt att allmänna medel ej dertill böra användas, helst då i vårt land så betydliga uppoffringar af Staten blifvit gjorda, samt de skattdragande, på så många sätt dagligen bidraga till de högre Skolornas och Universitetens underhållande, hvaraf de förmögnare classerne draga största fördelen.
Besynnerligt synes det mig, alt bonden och handtverkaren, som skola föda sig sjelfve, de, säger man, böra lära sig allt på egen bekostnad eller nöjas åt att kunna intet; men den, som vill blifva Prest, för att få Pastorat på några tusende R:drs inkomst, den, som vill blifva Embetsman, med lön, som äfven utgår till största delen af bondens och handtverkarens skattepenning, den skall få hjelp till sin undervisning af medel, hvartill dessa äfven bidraga.
I sanning! något afgjordt origtigt och vrångt ligger i en sådan åsigt af bildningens utveckling.
— Men jag, likasom Anders Danielsson> vördar i detta fall äfven det mindre förnuftsenliga, då det ännu icke kan ryckas ur våra samfundsförhållanden, utan att må hända störta hela byggnaden.
Jag yrkar således icke att Staten skall, under nuvarande allmänna beskattningssätt, bekosta de nya Folkskolor, sorn jag Önskar måtte inrättas, äfven der åldriga fördomar, presterlig beqvämlighet eller brist på medel eljest hindra det; sy sådant vore, att låta de fattige och arbetande Slats- samt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Betänkande N.o 34* 17 arbetande classerne ännu ytterligare beskattas för de öfriges bästa.
— Mea jag önskar, att Regering och Ständer må tala till Svenska medborgares lijertan och öfvertygelse genom en öppen uppmaning, och en ordnande, men ingen enskild rätt kränkande allmän Författning.
Jag anser en sådan, då den, enligt Anders Danielssons förslag, utgår ur den enkla åsigt, att menighetens rätt öfver sin Skola är densamma, som den faderliga privaträtten öfver sitt barns undervisning, vara vida ändamålsenligare än Herrar 'Biskopars och Landshöfdingars uppmaningar och råd.
Jag ville så gerna se ett slut på den gamla methoden, att endast utväga kunskap mot ökade offer åt den stora massan af folket; och jag tycker, alt alla mina medborgare måtte önska den dag, då vi kunde skåda våra barn med sådane verld sliga kunskaper, sorn betrygga deras närmaste framtid; men hvilka bevisligen blott kunna åstadkommas af practiskt bildade och i folkets lif lefvande män: vid ynglingaårens början framvandra till det altare, hvarifrån den sannt andliga rösten opartiskt pröfvar deras kunskap, i den heliga lära, som skall betrygga deras eviga.
Så föreställer jag, och många med mig, oss denna sak, såsom rättast och klokast ordnad; och jag anser mig derföre böra vördsamt fästa samtlige Riks-Ståndens synnerliga uppmärksamhet derpå.
— Måtte ej delta stora, vigliga ämne lemnäs åt glömskan, eller röna en oför(jent likgiltighet i Slånds-Representantens hjerta.
Det utgör, verldshändelserne utvisa det, alltid ett ibland de första föremålen för Folie-Representanternes beslut, då natiönerne befria sig ur de gamla herrsknings-systemerne och grunda den lagliga frihetens nya välden.
Mätte Svenska män icke visa sig mindre nitiske, mindre kraftfulla.
Det gäller, snart sagd t, hvarje år tusende sinom tusendes väl.
Hvarje fördröjd timma gifver millioner frön åt okunnigheten: delta ogräs, sorn med sin hastiga växt förqväfver så inånga, för natiönerne nyttiga växter.
Låtoin oss derföre med alfvar uppdaga denna allmänna fråga; och då vi i medbrodren Anders
Danielssons förslag ega en, på i allmänhet rigtige och bestämde grunder uppfattad plan för den organisation, som genom allmänna Författningar är den enda man deråt bör gifva, vågar jag ödmjukligen föreslå: att samtlige RiksStånden mätte förena sig om en åt er remiss,, pä grund af hans motion; då det borde förmodas, att Utskottet skulle finna sig böra fullständigt utarbeta ett nytt förslag, i närmaste enlighet dermed.” 2:0 Af Peter Jönsson från Jönköpings
Län: ”1 en lid, då allmänna rösten högt påkallar åtgärder till utbredande af en vidsträcktare folk bi Id - Bih. lill R.
Fröt, 1834• 4 Samt. 2 Afd. 3 8:de Häjtet. 18 Stals- samt Ålim. Besv.- och Otcon.
N‘o ning, sknlle man ej kunna tro, alt inom ett Rikets Ständers Utskott någon skalle finna sin fördel vid folkets utstängande från en förbättrad upplysning, utan att man bort åsidosätta alla egna interessen och lyssna till folkets rättvisa fordran om befrämjandet af en ändamålsenligare upplysning.
Man bar hittills sagt sig vara rådvill, hvar erforderliga medel skola tagas, för att uppfylla dessa billiga fordringar; då kom Anders Danielssons i flera afseenden förtjenstfulla förslag, att på ett lätt sätt lösa den svåra knuten, utan att öka de dryga skatterne, och ulan att man kunde ana, det någon enda funnes, sorn ej med bifall skulle omfatta hans motion, ty ingens rätt syntes derigenom förnärmad.
Frågan remitterades till delta Utskott, som nu, i afseende å både Anders Danielssons förslag och öfrige i samma ämne väckta frågor, afgifvit sitt Utlåtande.