Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksbankens underordnade ordinarie tjenstemän i allmänhet äfvensom extra-ordinarierne blifva förlustige den för dem så vigtiga legala garanti mot möjlig väld och orättvisa vid befordringar, som sedan längre tid tillbaka varit dem i utfärdade Banko-reglementen tillförsäkrad.
Utom det obilliga uti att beröfva tjenstemännen denna förmän, skulle — synes det Under-styrelsen — Bankoverket sjelft icke kunna undgä, att deraf framdeles röna ett skadligt inflytande.
Vill man hafva verkligt redbara och pälitliga tjenstemän och icke så kallade ögontjenare, hvilkas förnämsta syfte alltid ä~, att, för befrämjande af enskild fördel, på hvad sätt som helst, komma i gunst hos den eller de för tillfället magtegande, hvars tillfälliga önskan är deras enda lag, så blifver det ett oeftergifligt vilkor derför, att det måste ordnas så, att äfven tjenstemännens billiga anspråk på fortkomst i mån af verklig förtjenst tillgodoses och skyddas så vidt sådant står tillsammans med Verkets egen fördel.
Ett sådant billigt tillgodoseende och skydd förefinnes i den rättighet, tjenstsökande nu ega att få sina ansökningar och anspråk först kollegialt pröfvade af personer, hvilka sjelfva äro permanenta embetsmål! i Verket, äfvensom att, i händelse af afslag, få deremot besvärsvis andraga sina skäl, innan tillsättning hos Öfver-styrelsen sker.
Någon anmärkningsvärd olägenhet för Verket härigenom har hittills icke uppstått.
I händelse deremot förslaget i denna del blefve godkändt, kunde med skäl befaras, att den sanna dugligheten och redharheten dädanefter ryggade tillbaka för att egna sig åt ett Verk, der någon egentlig garanti mot godtycklig behandling i befordringsväg icke mera funnes.
Då tjenste-vikariater ofta icke kunna föranstaltas inom den afdelning, der vikariats-orsaken är för handen, utan dertill måste användas tjenstemän, tillhörande särskilda afdelningar, hvilket således påkallar kommunikation emellan flere Chefer, så är den nuvarande Under-stvrelsen, hvilken just utgöres af samtlige Chefer, den mest lämpliga och sakkunniga myndighet att handlägga dessa ärender.
Med anledning af hvad de förslaget vidfogade motiver innehålla utöfver hvad som här ofvan är vordet till bemötande upptaget, får Under-styrelsen vidare i ödmjukhet förklara: att det lika litet hädanefter, som hittills, möter den ringaste svårighet, att lämpa tiden för Under-styrelsens sammankomster så, ali de icke blifva hinderliga för Chefernes departemental åligganden, hvadan påståendet, att åt den egentliga förvaltningen på det hela nu icke skulle kunna egnas hvarken lämplig eller erforderlig tid samt alt derigenom göromålens behandling skall förblifva i ett alltför stationärt tillstånd, saknar grund, helst »göromålens förenkling, förändrade fördelning och skyndsammare behandling» äro ämnen, som, dels i följd af, dels utan remiss från Banko - Banko-Utskottets Memorial N:o 44. fullmägtige, ofta utgjort och utgöra föremål för Under-stvrelsens öfverläggningnr och förfoganden; att den omständigheten, att en mängd af de på Under-styrelsens handläggning beroende mål i Under-styrelsens protokoll icke upptagas annorlunda än genom hänvisning till Under-styrelsens diarium, helt och hållet grundar sig på komiterades för Bankens sednaste reorganisation (hvaribland framlidne Presidenten m. m.
Friherre C, I).
Skogman) uppgjorda, af så väl Herrar Banko-fullmägtige som Höglodiga BankoUtskottet gillade, uti Höglodiga Utskottets Betänkande N:o 61 vid 1853 och 1854 årens riksdag, pag. 28 och 29, närmare beskrifna, förslag till en sedermera högst lämplig befunnen och till indragning af en notarie- och en kanslist—tjenst ledande förenkling af den förut följda vidlyftiga protokollsförings-methoden, så att af berörda omständighet ingalunda kan hemtas något slags bevis, än mindre (såsom i motiverna uppgifves) det »säkraste» beviset för det besynnerliga påståendet, att dessa mål vore af den natur, att Under-styrelsen långt före detta skall hafva bordt tillse, att desamma blifvit från Under-styrelsen afskiljda; att påståendet, att den Under-styrelsens vissa ledamöter åliggande »inventering »af dagvexlings- och special-kassorna ej nu har den omfattning, densamma bör ega, »men ej kan erhålla, utan att förrättas af personer, icke deltagande i vården af Ban»kens förvaringsrum,» ingalunda synes kunna hafva någon rimlig tillämplighet på dessa ledamöter, hvilka icke deltaga i vården af nämnda kassor, utan äro i förhållandet till desamma alldeles oberoende; att det synes ligga för öppen dag, att Under-styrelsen, hvars permanenta ledamöter besitta den största detalj-kännedomen, är den mest behöriga myndigheten, att, såsom första instans, handlägga fråga om anmäld förseelse, begången of tjensteman, som efter förslag af Under-styrelsen tillsättes, eller af vaktbetjent; att, — beträffande hvad som i motiverna ordas om »vidtagandet af förändrin»gar, som främja det ändamål, att bättre betjena den allmänhet, som med Riksban»ken har beröring» och beredandet af större »rörlighet i förvaltningen» — det icke torde böra förbises, att, i ett under publik kontroll stående, inför Rikets
Ständer eller dess delegerade årligen redovisande allmänt penningeverk, sådant sorn Riksbanken, förvaltningens säkra gång nödvändigt måste afses i första rummet och den omnämnda »rörligheten» i det andra, att således den speciela administrationen icke kan eller för plötsligt eller våldsamt rubbas, hvilket dock ingalunda behöfver utesluta den påpekade »rörligheten», så vidt nemligen denna kan åstadkommas utan uppoffring af nödig kontroll, samt att, särdeles med den sammansättning, som Riksbankens Ofver-slyrelse (Banko-fullmägtige) grundlagsenlig! eger, det, till förekommande af omogna åtgärder och förfoganden, hvilkas på förhand icke insedda eller beräknade menliga följder i detalj efteråt icke så snart och lätt låta sig rättas och i ordning bringas, i Riksbanken är nödvändigt att, för såväl ärendenas utredning sorn den egentliga inre ad" ministrationen, det finnes en kollegial Under-styrelse, bestående af permanenta em« betsmön, hvilka äro j besittning af nödig ckta/j-kännedom om Verket; och anser Ilanko-Utskottels Memorial N:o 44. 53 Under-styrelsen si" tillika höra i sammanhang härmed i minnet Återkalla hvad Höglofliga Banko-Utskottets ofvanåberopade Betänkande N:o 61, afgifvet för endast åtta Ar sedan, A pag. 22 innehåller, nemligen att organisations-komiterade, hvilkas Åsigt Höglofliga Utskottet och sedermera Rikets Ständer sjelfve godkänt, förmält sig »af »skäl, som vid förcgäende tillfällen blifvit fullständigt utvecklade, anse (den nuvarande) »Under-styrelsens fortfarande vara af oundgängligt behof, för handläggning af de niång»faldiga, Verkets inre angelägenheter rörande, frågor, hvilkas afgörande icke kunna At »Cheferne, hvar för sig, öfverlemnas och hvarmed Fullmägtige icke omedelbarligen »kunde taga befattning.»
Uti förslaget till aflöningsstat förekommer under rubriken: »arfvoden» följande: tdl »verkställande Direktörerne»: (»Arfvodesbeloppet bestämmes af Fullmägtige.»)
I anledning häraf torde det tillätas Under-styrelsen fästa Höglofliga Afdelningens uppmärksamhet derpå, att de nuvarande Chefernes aflöningar äro afsedda endast i och för den departementala förvaltningen eller deras egenskap af dels ordinarie Kommissarier i Riksbanken och dels Chefer hvar för sin afdelning.
Under-styrelsen, såsom kollegial myndighet, kostar alltså för det närvarande Banko-verket, hvad ledamöterne angår, icke det ringaste.
Den de verkställande
Direktörerne, såsom sådane, tillkommande aflöning skulle således i alla händelser blifva ett verkligt plus i Bankoverkets förvaltningskostnad.
Såsom åtminstone indirekt berörande detta ämne torde i sammanhang härmed böra omförmälas, att inom Rikets Ständers andru Finans-verk, nemligen Riksgäldskontoret, för några år sedan förslag väcktes om en, med den nu för Riksbanken ifrågasatta likartad, förändring af den inre förvaltningen, gående derpå ut, att Riksgälds-kontorets Tre Kommissarier, hvilka gemensamt ännu utgöra det Verkets kollegiala Understyrelse, skulle komma att subordinera under en emellan dem och Riksgälds-kontorets Fullmägtige stående nyskapad myndighet, till hvdken, såsom en sorts Öfver-kommissarie, den egentliga inre förvaltningen af Verket på det hela skulle öfverflyttas, men att dock detta förslag, efter vederbörande auktoriteters noggranna ompröfning, blef, såsom olämpligt, förkastadt och sådant, oaktadt Kommissariernes i Riksgälds-kontorets embelsåligganden i afseende på vård och ansvarighet naturligtvis äro af ojemförligt mindre omfattning och risk, än de som tillhöra Riksbankens ordinarie Kommissarier.
Sammanfattningen af det redan anförda blifver således, att Under-styrelsen anser, att det nu föreslagna införandet af verkställande
Direktörskap — om ock sådant för en enskild
Bank med dess enkla rörelse såsom hufvudsakligen blott Diskont-inrättning må n t? vara lämpligt — för Rikets Ständers Bank, i anseende till de flera derstädes existerande, för densamma helt egendomliga, förhållanden, icke är af något behof påkalladt och ännu mindre till principen rigtigt och nyttigt; och kan Under-styrelsen lika litet för sig sjelf dölja som pligtenligt underlåta, alt härigenom öppet uttala sin åsigt, att 54 Ti anko-U( skottets Memorial N:o 44. förslaget i denna del skulle, om det bifölles, kunna föranleda följder för Banko-verket af den betänkligaste art.
I händelse hvad Under-styrelsen nu i ödmjukhet yttrat skulle godkännas, blefve deraf en följd, dels att alla de i förslaget förekommande, uti nu gällande Bankoreglementes stadganden vidtagna förändringar, hvilka stå i omedelbart samband med projektet om tillsättande af verkställande
Direktörer, komme att förfalla och dels att såväl omförraälda stadganden, som ock alla de reglements-§§:r, hvilka, i anledning af samma projekt blifvit föreslagna att utgå, skulle komma att i det nya Banko-reglementet oförändradt qvarstå.
Uti förslaget är uteslutet bela moment 2 af 33 § i Banko-reglementet, hvilket momeut innefattar sjelfva ansvarighets-lagen för Chefer och Kommissarier samt vederbörande Kamererare, i hvad angår såväl General-kassavården som annan vård.
I stället förekomma i förslaget följande punkter: »Kontors-cheferne och de Verkets öfriga tjenstemän, som deltaga i nyckelvården, »skola, en för alla och alla för en, eller, der blott två äro anställde, en för begge och begge för en, ansvara för de under deras vård förvarade tillhörigheter.» »Om fördelningen emellan tjenstemännen af denna vård stadgas i de särskilda »instruktionerna.»
För den oförmodade händelse att härunder skulle kunna vara förborgad den mening, att blifvande instruktioner, hvilka, enligt förslaget, Banko-fullmägtige skulle ega, att äfven under mellantiden intill nästkommande riksdag provisoriskt tillämpa, komme att innehålla bestämmelser, enligt hvilka den så kallade större Generalkassavården, för hvilken vårdarne äro underkastade genomsam solidarisk ansvarighet till alldeles oberäkneligt belopp, skulle utöfvas eller delas utom af Banko-verkets främste och följaktligen jemförelsevis mest oberoende permanenta embetsmän, nemligen ordinarie eller konstituerade Kommissarier, jemväl af underordnade tjenstemän, ser Under-styrelsen sig nödsakad att för ej mindre Banko-verkets än vårdarnes säkerhet i ödmjukhet protestera mot ett sådant frånträdande af en från början fastställd, i högsta grad vigtig princip.
Förenämnda i 33, mom. 2 af Banko-reglementet intagna ansvarighetsstadgauden, hvilka blifvit af Rikets Ständer till ordalydelsen pröfvade och derefter till efterrättelse fastställda, måste, enligt Under-styrelsens åsigt, nödvändigt t sm helhet inflyta äfven i det nu upprättande nya Banko-reglementet, såsom varande för ej mindre Banko-verket sjelft än ock dess ämbets- och tjenstemän af den stora vigt, att de icke kunna eller böra i ringaste mån ändras, än mindre i förändradt skick tillämpas, utan föregående pröfning och samtycke af Rikets Ständer sjelfva.
Under Litt. E. i förslaget finnas
Kassörer upptagna ibland de tjenstemän, som komme att tillhöra den nija andra graden, hvilken åter motsvarar den nuvarande bokhållaregraden.
Banko-Utskottets Memorial N:o 44. 55 Under-styrelsen, som inser nyttan deraf att yngre tjenstemän befordras till kassörsbefattningar, finnér sig böra lästa uppmärksamhet derpå, att dessa befattningar i andra allmänna Verk tillböra kamereraregrad.
Under Litt.
O. är, i stället för moment 2 af § 44 i Banko-reglementet föreslaget följande: »Till de i §:n upptagna tjenstebefattningar utnämna Fullmägtige bland kompe»tente sökande den för Verkets tjenst mest skicklige och passande; dock att sökande, »hvarandra fullt jemngoda, i afseende på skicklighet och lämplighet, må få tillgodo»njuta sin inom Verket egande tur och anciennitet, som räknas från första fullmagts »eiler förordnandes datum inom hvarje tjenstegrad.»
Hvad här föreslås innefattar, enligt Under-styrelsens omdöme, en verklig förbättring, hvadan Under-styrelsen, under åberopande af hvad ofvan blifvit vttradt i (råga om bibehållandet af tjenste-förslags upprättande hos Under-styielsen, i ödmjukhet tillstyrker dess antagande endast med dels följande tillägg vid momentets början: »Vid sä väl förslags upprättande som utnämningar till öfriga i § uppräknade tjänster utses bland kompetente &c.» och dels den ändring vid slutet af momentet, att ordet: »förordnandes» utbytes emot: »konstitutorials», rörande hvilken ändring åberopas hvad här nästnedan förekommer.
Uuder Litt.
Q. föreslås, bland annat: »Fullmägtige berättigas att, intilldess tjenstemannapersonalen blifvit i öfverens»stämmelse med nya instruktionerna ordnad och slutligen bestämd, endast genom för— »ordnande tillsätta ledigblifvande Ijenster.»
Att under en mellantid, som kommer att räcka liera år, tillsätta tjenster endast på förordnande i vanlig mening, det vill säga utan anslag och förslag och således utan att vederbörande ordinarie och extra-ordinarie tjenstemän blifva satta i tillfälle att i förut bestämd ordning anmäla sig såsom sökande och få sina anspråk pröfvade, medförer både för Banko-verket sjelft och tjenstemännen de största olägenheter och skulle, ju längre ett sådant tillstånd fortfore, lända lill verklig oreda och oordning inom Verket.
Till förekommande häraf har derföre under de mellantider, som förlöpte näst före de 2 sednaste reorganisationerna af Riks-banken, nemligen de organisationer, som af Rikets Ständer fastställdes vid dels 1840 och 1841 årens och dels 1853 och 1854 årens riksdagar, vidtagits det, enligt hvad erfarenheten ådagalagt, fullt ändamålsenliga förfogande, att de ledigblefua och de nya tjenstebefattningarne, under iakttagande af enahanda ordning, som vid ordinarie befordran, tillsatts medelst konstitutorial, medförande för tjenstemännen samma rättigheter och förmåner i öfrigt som fullmagt, dock med den vigtiga skilnad, att den konstituerade uttryckligen är tillsatt endast tillsvidare och således skyldig att, om och när Banko-styrelsen sådant askar, 56 Banko-Utskottets Memorial N:o 44. återgå til! antingen förut innehafel tjenst eller extra-ordinarie tjensteman.
Understvrelsens sednast i detta ämne till Herrar Banko-fullmägtige allåtna, af dem bifallna memorial af den 30 September 1851 upptager omständligt de flera härför talande skäl, hvilka Under-styrelsen, för undvikande af onödigt upprepande, nu åberopar; och får, på grund af detta allt, Under-styrelsen i ödmjukhet tillstyrka elen ändring uti det här föreslagna stadgandet, att, i stället för ordet: »förordnande», insattes ordet: konstitutorial.
Enligt § 50 samt mom. 3 af § 91 i nu gällande Banko-reglemente fordras, lör att kunna antagas till extra-ordinarie tjensteman vid Banko-verket äfvensom till tjensteman vid Banko-diskontverket, att hafva undergått någon sådan akademisk examen, som berättigar till inträde uti Konungens Kansli eller Rikets Rättegångs- eiler Räkenskapsverk.
I stället för dessa stadgandet), hvilka nu äro ämnade alt från Banko-reglementet utgå, föreslås umler Litt. 11. endast ett sä lydande stadgande: »Till extra-ordinarie tjenstemän inom Banko-verket ega Fullmäktige att, i mån »af behof, antaga skicklige och lämplige personer;» »hvarförutan under Litt.
N. förekommer följande mening: »dock att, för erhållande »af befordran till advokatfiskal- eller ombudsmans-befattning samt till kanslist-tjenster i Advokatfiskals- eller Ombudsmans-expeditionen fordras att hafva undergått examen för inträdes vinnande i rikets rättegångsverk.»
Häraf visar sig, att — med nyssberörda obetydliga undantag för endast tjensfemäonen vid Advokatfiskals- eller Ombudsmans-expeditionen — för att vara qvalificerad till ordinarie eller extra-ordinarie tjensteman i Riksbanken skulle icke vidare erfordras någon theoretisk bildning, eller, åtminstone, att all garanti för att tjenstemännen egde någon sådan komme att saknas.
— Förslaget i denna punkt icke blott innebär en återgång till förhållandet före år 1830, då akademisk examen för inträdes vinnande i Riksbauhen försl påbjöds, ulan går i tillbakaskridande ännu längre, ty under den närmaste tiden före år 1830 var åtminstone genomgåendet af en slags humanistisk examen inför Banko-fullmägtige gjordt till vilkor för antagning till extraordinarie i Verket, — och, såsom följd af förslaget, komme Rikets Ständers Bank att framstå såsom det enda Statens embetsverk, hvaruti akademisk examen vore öfverflödig.
Af det eller de skäl, hvilka må förefinnas för en så egen och radikalt omstöpande förändring af det nu existerande förhållandet, är Under-styrelsen betagen tillfället att ingå i någon granskning, då icke ett ord derom förekommer i motiverna.
Icke står något sådant skäl att finna i yppad eller befarad brist på nu kompetente sökande till extra-ordinarie anställning, ty under en lång följd af år har tillgången på extra-ordinarier varit snarare för ymnig än för ringa.
Det lärer emellertid icke kunna Banko-Utskottets Memorial N:o 44. 57 kunna undfalla någon, att den uu föreslagna förändringen står i uppenbar strid med tidens rigtning och kraf på allt mer ökad bildning.
Det skulle lända till Riksbankens tjenstemannakorps’s — och, hvad den nuvarande personalen angår, orättvisa och oförskylda — nedsättning i den allmänna opinionen samt inverka nedstämmande på de embets- och tjenstemän, hvilka, under andra förhållanden, redan egnat sig åt Verket, men nu icke äro i tillfälle att kunna taga afsked från sina befattningar.
Ständer sjelfve synas åter hylla en förslaget motsatt åsigt, eftersom, i samband med den sednaste reorganisationen (1854) kompetensfordringarne, utöfver hvad förut fanns stadgadt, skärptes så till vida, att, för erhållande af befordran lill Kanslist-tjenst i Fiskals-kontoret, dåmera erfordrades, att hafva undergått examen för inträdes vinnande i rikets rättegångsverk och, beträffande tjensterne vid Banko-fullmägtiges och Understvrelsens expeditioner, att sökande aflagt antingen dylik examen eller examen för inträde i Konungens Kansli, hvilka tillökade och skärpta föreskrifter jemväl
Ständer godkänt och låtit inflyta i g 42 mom. 1 litt. d. i 1860 års Banko-reglemente.
Det mätt af theoretisk bildning, som de nu föreskrifna akademiska examina förutsätta, synes ock vara det minsta, hvarpå i våra dagar anspråk bör kunna göras hos en Statens tjensteman.
Då för öfrigt, enligt hvad erfarenheten under de 33 sistförfluten åren vitsordat, de nu gällande examens-föreskrifterna haft ett på så väl tjenstgöringen i allmänhet som Banko-verkets och dess tjenstemannapersonals anseende i ailo mycket gynsamt inflytande, vågar Under-styrelsen hysa den förhoppning, att den ifrågavarande förändringen icke kan vinna Höglofliga BankoUtskottets godkännande.» Med Riksdagsfullmägtigeu Lekberg har instämt Riksdagsfullmägtigen Anders Persson från Malmöhus län.
Af Riksdagsfullmägtigen R.
Gross från Calmar län: »Höglofliga Banko Utskottets beslut, rörande en förändrad styrelse för Rikets Ständers Bank, har jag icke kunnat biträda, så vidt detsamma alser tillsättande af verkställande Direktörer.
Utskottet har, såsom skäl för den föreslagna förändringen, uti motiveringen uttryckt den åsigt: att det för en reorganisation af Bankens nuvarande förvaltning och verksamhet, vore nödvändigt att i spetsen för Bankens styrelse hafva personer med kännedom om bankoväsendet och en öfvad affärsverksamhet, om Banken skall kunna ordnas så, att den uppfyller sitt ändamål, hvilket hufvudsakligast skulle bestå i en förökad inkomst till Bankens och det allmännas nytta.
Men månne Riksbankens ändamål kan vara att draga den största möjliga vinst på sin rörelse?
Efter mitt förmenande, har Banken i första hand det åliggande att upprätthålla myntvärdet och dernäst skyldigheten att bispringa lånesökande med, för deras rörelse eller näring, nödiga kapitaler emot en billig ränta; och om denna supposition är rigtig, så är den nuvarande Styrelsen fullt ändamålsenlig.
Den dagliga tillsynen vid och ordnandet af bankrörelsen skulle, efter Utskottets Ilik. till R.
Prat. 1862 * 1863. 6 Sami. 1 Afd. 19 Haft. 8 58 Banko-Utskottets Memorial N;o 44. förslag, tillkomma de verkställande Direktörerne, och de åtgärder och förändringar, som
Direktörerne anse erforderliga, skulle underställas Fullmägtiges pröfning, hvilka derefter hade att besluta öfver verkställandet af Direktörernes förslag.
Då man nu förutsätter större kännedom i facket hos Direktörerne, så är det. också tydligt, att Fullmägtige måste böja sig under deras vilja, och det blir följaktligen Direktörerne, som der vid lag blifva de allena styrande, och hvartill tjenar det då alt jemväl utse Fullmägtige?
Skola åter Fullmägtige blifva de, som föreskrifva huru Bankens affärsverksamhet skal! ordnas, hvarför behöfvas då äfven verkställande
Direktörer?
Säkert är det, att Fullmägtige och verkställande
Direktörerne komma att få en skef ställning till hvarandra, hvilket snarare skall förlama än upplifva Bankens verksamhet.
Lägger man härtill, att
Direktörerne skulle blifva fullkomligt ansvarsfrie, såvida de icke väljas inom Fullmägtige sjelfve, då de endast draga det på deras lott som Fullmägtige belöpande ansvaret, så blir detta ännu mer i ögonen fallande.
Jag vill icke bestrida, att ju icke en reform af och en närmare tillsyn vid Bankens förvaltning kan vara af behofvet påkallad, men sådant tror jag kan ske på annat sätt.
Den nuvarande aflöningen för Herrar Fullmägtige är allt för obetydlig, för att man af dem skulle kunna fordra alt de skulle uppoffra sin tid med en daglig tillsyn vid Banken, och att de skulle kunna sätta sig in i alla dervarande förhållanden; men om, mot förbindelsen att dagligen vara närvarande, hvar och en för sig i hvar sin afdelning eller gren af förvaltningen inom Banken och derom söka inhemta fullständig kännedom, Fullmägtige så aflönades att ett dylikt anspråk på deras verksamhet billigtvis kunde göras gällande, så är jag förvissad om, icke allenast att den aflöning, som eljest skulle komma att utbetalas till de verkställande
Direktörerne, för ofvannämnda ändamål blefve fullt tillräcklig, utan ock att Fullmägtige skulle blifva så hemmastadda i bankoväsendet, att förslag till förbättringar i förvaltningen säkrare skulle kunna framställas af dem, lin af hvilken verkställande
Direktör som helst.
Under-styrelsen i Banken har öfver förslaget afgifvit utlåtande, som till större delen blifvit intaget i motiverna till Utskottets betänkande; och ehuru mycket ännu kunde vara att anföra emot förslaget, inskränker jag mig i öfrigt till åberopande af detta utlåtande.» Med Kiksdagsfullmägtigen Gross har instämt Riksdagsfullmägtigen Olaus Ericsson frän Göteborgs och Bohus län.
Af Herr Doktor Björkman och Herr Kontraktsprosten Tegnér emot 23:dje punkten, i fråga om fordringarne för att kunna till extra-ordinarie tjensteman i Banken antagas. Af Riksdagsfullmägtigen Niis Svensson från Blekinge län emot punkten l:o, i fråga om anställande af verkställande Direktörer.
Stockholm, tkyckt hos Sam. Rumstedt, l&o.i. Banko-Utskottets Betänkande N:o 45. 1 i\:o 45.
Ank. till Exp.-Utsk. den !>7 Juli 18C3, kl. l e. m.
Betänkande, med förslag till förändrad uppställning af föreskrifterna, angående Bankens metalliska kassa, m. m.