Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Likväl är det bäst att säga Niclas ingen ting säkert härom tills vidare, och att g å v ars amt tillväga med flickan. -- Hvad är här mer fö r billetter? tar ett bref och läser.
Til l »herr Tand-Docto rn Ninus ... bara Tand-Doctorn Ninus?
Man kunde vara lite höfligare. sedan
3 han öppnat.
Aha d'ä bara från en f attig kokerska; stackare! hon behöfver visst sina tänder i ordning hon, som ska smak a förut på alla rätter som kommer på bordet, henne måste j ag hjel pa. ö ppnar ett bref till.
If rån herr ... nej jag tack ar; han har så mång a gångor pustat af indigestion, h an kan mista alla tänder han har.
öppnar ännu ett bref. Ah! d'ä f rån kong l. sek tern, apan af alla utlänningar, möns tret i modets verld, och som tycks fö rstå s ej på att kackla le bon ton; lät se hvad han skrifver. läser.
Aha, han vill komma hit om en timma om jag dröjer hemma.
J ag ska väl dröja då ...
Ännu en bi llet! tar den och öppnar.
Hv ad den är smånätt hopl agd! ah , f rån g amla friherrinnan, hvad! hon tänker också komma ... hon behöfver vi sst också några tänder.
För tusan! allt det här hinner jag inte sköta ensam. ropar.
Niclas , Niclas! N I C L . utanför.
Jag är h är kära gufar.
D O C T .
Kom hi t.
N I C L . utanför.
Jag kommer, kära gufar. 2. SCEN.
DOCTORN. NICLAS. N I C L . i det han kommer.
Det blir myck e göra i dag .
Du sk a laga att s akerna ä rikti gt i ordning , och sen ska du hjelpa mej med de sämsta kunderna.
N I C L . Ja, jag förs tår; de som betala minst.
Här ä billetter från hela verlden, f rån grosseurer och friherri nnor, små s ekterare och kokerskor, f an och hans mor, alla på en dag . N I C L . De sista får väl jag på min lott, k an jag tro.
Ha vi tillräckli gt tänder inne?
N I C L .
Åh j a, de skulle räcka till åt hela enkhuset.
Ja ja, d'ä en angelägen punkt; himmelen vet hur många den gamla f riherrinnan behöfver. det klappar.
Hör du? det klappar, d'ä säkert någon af dem som skrifvit mej till. ropar.
Stig in; ah, d'ä kongl. sektern, jag gissade det.
4 Niclas, gå in till dej , tills jag ropar.
Nic las går under det sektern kommer in. 3. SCEN.
DOCTORN. SEKTERN. mycke cavaljer bär hatten dju pt i ansig tet , och en näsduk för mun, hvilka han likväl tar bort då han är väl inne i rummet.
D O C T . Välkommen, h err kongl. sek ter; hur står det till? inte bra?
S E K T .
Ert del tagande borde trösta mej, herr doctor, men jag är au desespoi r.
Hvad tycker ni? de tre lös tänderna ni s atte mej för en månad sedan, tog jag efter min vana riktig t u t i förgår afton, då jag gick till säng, och l a dem alla tre i lilla chinesiska ask en som står på posslinsbordet i mitt cabinett ... i går, då j ag skulle göra min toilette och s ätta i mi na tänder ... så är ena tanden borta.
Någon har väl varit di t och tagit den .. er dräng ... någon bekant... S E K T .
Ingen dräng, ingen bekant, ingen själ har v arit i rummet; tanden h ar kommit bort af sej sjelf; kan någons belägenhet vara f asligare än min?
Jag förlorat har Min löstand, jag förlorat har min mun!
Ack, var snar, Kom och hjelp mej nu på stund!
Det ol yckligaste är, att den j ag förlorat är just den nya exc ellenta framtanden.
Jag promenerade i går eftermiddag, men helt ensam, k an ni tänka, med hatten i syn och näsduken för mun; j ag v ågade hvark en möta någon, eller h älsa, för den förbannade tanden skull; men hvar fan kan hon v ara?
Ach, h err docto r! ach hör mej! ach svara, Svara mej er vän ett ord!
Kan min tand förlorad vara?
Asken s tod ju på mitt bord!
Men nu fins ej mer Min löstand; gif en annan, mon ami!
Ja jag ber, Skynda er, Tag den första ni f år i !
För allting skynda er; kom, kom till mej ; här törs j ag inte dröja; någon kunde bli mej varse, och misstänka ... nej bevars .. kom genast, herr doctor, besinna att i eftermiddag väntas jag af tre adorabla fru ar, och fem ch armanta frök nar: men Hvart g år jag
Utan min lös tand? hvart går j ag med h ålig mun?
Kom i dag , I förmiddag!
Kom och hjelp mej nu på stund!
Annars är jag en förlorad menniska, ou le diable m'emporte.
På dörren med katten i syn ock näsduken för mun.
Jag lofvar att i nte dröj a. allena.
Vasserra, d'ä v äl hvars och ens skyldighet, att l ag a, det en så dyrbar person inte går förlorad för sällskaps-verlden; en sådan är der en omis tlig varelse. det klappar. någon är h är igen.
Friherr innans L A K E J kommer in.
Är det herr tand-docto rn sjelf?
Ja min vän, hvad vill ni?
L A K .
Hennes nåd är h är och låter fråg a... D O C T . Aha, friherrinnan! jag skyndar ner att ta emo t h enne.
Nej bevars, inte förr än hennes nåd är försäk rad att herr doctorn är allena.
Hon kan inte ko mma opp o m h är är någon f rämmande.
Ingen sj äl; frih errinnan kan vara så säker som hon är välk ommen.
lakejen går. 4.
SCEN. FRIHERRINNAN. DOCTORN. D O C T .
Allraödmjukaste tjenare, min nådiga friherrinna; hvad j ag är lycklig!.... F R I H E R R .
Jag är det ännu mer, min hjertans doctor, men på ett sätt som ni inte gissar.
Felicetera mej! hvad tycker ni? en ung k arl , den aimabl aste karl i verlden, har blifvit kär i mej , det lyses om söndag tredje gången för oss.
Men, herr
6 doctor, ni vet hur det står till ... k an ingen h öra oss?
ni vet hur det står till med mina tänder; j ag har mist hela nie stycken, och de löständerna ni sist satte i ... bara ingen står och lyss ... de lös tänderna ä alldeles i oreda, för det ni varit bo rta s å l änge; hvarföre kommer ni i nte till mej? -- Ach, h err doctor, återsyns, Hos en suckande älskarinna!
Nu min glädj es vår begyns, Jag bö r u ti fäg ring vinna.
Lät ej min l ängtan Bli fåfäng trängtan!
Ach nej !
Min bästa vän förgät mig ej!
Jag vill att ni sk a komma till mej i morgon precis klockan nie, oc h placera mej ni e nya tänder; allt mitt folk sk a vara u r vägen vid den tiden, utom min kammarjungfru.
J ag är nödsakad att be er muntligt härom, ser ni ; om jag skrif vit, hur lätt hade ni inte k unnat lägga min billet framme; hela verlden hade fått veta att j ag brukar löständer, och det hade varit att döda mej .
För all ting kom! d'ä i synnerhet den här käf ten som behöfver hjelpas.
Min fästman tillber mej obeskrifligt; men ni kan tänka hvad j ag är generad att kyss a honom med en mun der det fattas nie tänder.
Ja, jag beklag ar sannerligen.
F R I H E R R .
I fall ni inte har några rätt vack ra tänder inne, så lät fråg a ef ter i Allehanda, om det fins någon ung f risk flicka som vill låta dra ut sina för betalning; sådana annoncer brukas ibland.
Gö rså, görså.
F R I H E R R . Ni nyttjar h vad u tvägar ni vill.
Men jag ål ägger er att ha min mun i stånd inom f yra dagar.
Ers nåd behag ar lita derpå.
F R I H E R R . går.
Glöm i nte, klockan nie och nie tänder.
Må väl !
7 D O C T . Klockan nie, och nie tänder; ödmjukaste tj enare.
D O C T . allena.
Stackars friherrinna! ach om hennes tänder likså väl döljde h ennes år, som hennes fö rnuft gö r det ... d'ä verkeligen ömk ansvärdt ... jag har många gånger hindrat folk att bele och tadl a henne; men Då en kärng förtjusa vill Som en femton års äls karinna så är det omöjligt att hämma åtlöjet på någons mun.
Niclas . 5.
DOCTORN. NICLAS. N I C L .
Nu är jag här ig en, kära gufar.
N I C L . Så mycke bättre.
D O C T . Hvad?
så mycke bättre.
N I C L . Jag s äger s å mycke bättre, fast det qvittar mej alldeles lika.
Jag ser väl, att om jag låter dej tala, så s äger du en evig rad af dumheter.
Har vi något annat att säg a, kära gufar?
Det hj elper inte att j ag fört dej ut i verlden, du blir dej alltid lik.
Ja blif tig alltid lik, Så går tig väl all tid, sa söta mor min.
Lika tanklös, lika enf aldig!... N I C L .
Sälla äro the enfaldiga, sa söta mor mi n.
Du talar och bär dej åt, som du hvar stund, både natt och dag, hade minne, själ och tankar fästade vid din hembygd, di tt kära gåshärad.
N I C L . A tous les coeu rs bien nés que la patrie es t chere, sa fransosen.
D O C T . Kanske jag kommer att dröja ute.
Om någon fråg ar ef ter mej , så ber du honom sitta ner eller komma igen.
Jag sk a be honom göra bägge del arna, kära gufar.
Endera sa jag dej; det var väl min
8 tanka, att du u tan min närvaro skulle hjelpa mej med några kunder i dag; men du bär dej så il la åt.
J ag förbjuder dej , att göra någon operation förrän jag sjelf f år tid att stå brevid och styra din hand.
Det år jag också nögd med, kära gufar.
Framför allt, u nders tå dej inte att visa din skicklighet på s amma sätt som här om dan.
Det nötet! hit kommer en jungfru med en f aselig tandv ärk , och han, i stället för att dra ut den sjuka tanden, drar ut en frisk; och dervid bl ef det, tills jag vid min h emkomst mås te å nyo företa den sjuka; och s törsta konsten var den, att stilla den stack ars menniskan som på så dumt sätt mist sin friska tand.
B egriper du väl att den flickan går nu och s äger det för hela verlden?
Är det mi tt fel? jag s äger det för ingen jag . D O C T .
Och dermed tror du d'ä tys t.
Skäms du inte att din töl paktighet skaffar mej af med mina kunder? hvad ska det bli af dej , då du efter två års undervisning kan beg å en sådan dumhet? vet att j ag l ärt och idkat min vettenskap i Frankike, England, Tyskland, Italien, i flera verldsdelar; att j ag i min bureau har Danska och Spanska tänder, Marocc anska och Malthesiska tänder, O ttomaniska och Storbri taniska tänder, Fransyska tänder, Tyska tänder, Ryska tänder; men ingen enda af dem är opererad frisk och sund, och utryckt af misstag . N I C L .
Kära gufar, kan man förekomma h ändelser att hända i verl denTror gufar ej i alla länder En liten dumhet sker i bland?
Ah, med en vack er jungfru händer Man l ätt tar miste om en tand.
Men likväl , hvad som angår henne, Vi handlat så vår sak är ren, Vi haft besvär att dra ut tvänne, Fast hon betal t för bara en.
DOCT.
9 D O C T .
Det f attas inte mer, än att du l åti t henne betal a fö r bägge.
Tvärtom, d'ä du som bordt betal a henne.
Men, gufar, såg j ag nånsin maken?
Ska flickan till betalni ng få?
Fan! om hon rätt betraktar saken, Hon ensam vunnit har derpå; Den tanden som jag operera
Är nu för masken i förvar, Och lättare att conservera, Än då den satt i käf ten qvar.
Ett h ärligt skäl .
Jag hoppas du inte är så dum so m du talar till; du skulle då bli en vacker doc tor med tiden ... hvad gör Julie?
Hon sitter i sin kammare och broderar; hon arbetar från morgon till qvällen.
Jag trodde att det v ar ves tar åt mej; ... jo pytt ock; ... nu har hon börj at en ny, utan att j ag vet det minsta hvar hon gjort af den hon slutat; jag får i ngen ting jag . D O C T . D 'ä klart, du har ju ingen verld, du har ju inte skick; du f örstår inte att ställa dej in hos henne.
N I C L . Jag?
Jo alldrig någon fin sekter
Så sirligt fjäsar, och så tjusar, Som j ag, då för cousine jag krusar, Och om en souveni r jag ber.
Då hon plär väfva sina fransar, Då hon s yr blommor och tambour, Jag hoppar kring dess stol, jag dansar
Så täck och lätt som en amou r.
Då någon ves t hon färdig hinner, Victoria! jag tror vesten få; Jo pytt, i byrån den försvinner Och jag får flat på dörren gå.
Men du har ju inte rätt att fordra någon; hvad har du skänkt henne?
N I C L . Ingen ting.
10 D O C T . Nå j a, ge dej ti lfreds då; i alla fall får du väl f ramdeles bå' vestar och mer till, kära gosse.
N I C L . Ah, nu beg riper jag; ... nå den listiga Julie, hon vill sk änka mej platt ingen ti ng, för än efter bröllopet; då, tänker hon, väntar han ingen ting , och då är det så mycke k ärkomnare; hon vill gö ra mej en ag reabel surprise; hon har rätt.
Hvad hon är slug, hon ej bedrar sej !
Det ägtenskap är skönt, min sann, Der allt hvad hustrun företar sej
Är en surprise för hennes man.
Är det din mening, kära Niclas, s å bör du lyckönska dej; sådana nöj en är det väl ingen hustru som nekar sin man.
Ja, v et gufar, det just tröstar mej .. men ändå, när jag rätt besinnar, är jag rädd att det ligger någon ting under hennes elakhet.
D O C T . Nå hv ad skulle det vara?
Ja trå som vet; men nu på en tid har hon blifvit ändå elakare mot mej än nånsin f örr...
När jag kommer till h enne och ska hälsa gomorgon, så kommer jag så h är ... och säger allraödmjukas te tj enare, hur mår min cousine? alldeles som gufar lärt mej; då sitter hon i soffan så här, och s er borrt så här, och svarar: om jag slipper se dej , så mår jag rätt väl ; oc h så vill jag kyssa henne på hand så som j ag nu gör åt gufar, och då knäpper hon mej på näsan så som jag nu gör åt g ufar, och...
D O C T . tar sig om näsan.
Pojke, vet hvad du gör.
N I C L , Förl åt, söta gufar, men jag bör visa tydligt; och sen hon gj ort det, s å går hon sin väg.
Jo jo, hvad Julie angår, så gissar jag någ onting ... j ag har hört tal as om en viss Stålarm.
N I C L . Ja, s äg sjelf, kära gufar, jag vet ingen ting; men jag har hört pratas i grannskapet.
D O C T . D 'ä visst bara historier; håller hon inte af dej så är det di tt fel, det har jag sag t dej
11 mer än en gång; du gör ju ing en ting för att behaga henne.
Jo mycke mycke.
Då jag henne ser, Ach hur sött j ag ler; Om hennes lilla hjerta ömt jag ber; Om min trof asthet
Min beständighet
Jag talar med henne så långt jag tala vet.
Men hon snäser mej Eller hör det ej Och helt förtretad borrt hon vänder sej.
Häromdan en qväll, Ach jag var så snäll Så söt, s å ljuflig som en caramell; Jag mej då tillböd Uti lif och död
Att bli hennes man och hennes ålders stöd.
Gissa hur det slöt?
Hon sa g å, dit nöt, Och dina s alfvor, tång och burkar sköt.
D O C T . Min kära Niclas, jag öfvertyg as mer och mer att du inte förstår rätta sättet att vinna en flicka; men det lär sej kanske med tiden; nu har jag inte längre tid att tal a med dej derom; glöm bara inte hvad jag bef allt dej. går.
Åh nej, kära gu far.
D O C T . återkommer.
Ah, jag hade så när glömt en angelägen sak.
Om en fransysk tanddoctor kommer medan jag är ute, så ger du h onom de tjugufyra burk arna opiat som jag stäl lt för hans räkning på hyllan i mi tt laboratoriu m; han är en af mina vänner. går, men stadnar då han hör Julie. 6. SCEN. D E F Ö R R E . JULIE.
J U L . i det hon kommer ut.
Vet rätt din lycka njuta, O du, som alla dar Får fri tt i fammen sluta Den som dit hjerta har.
12 N I C L . Hö r gufar? hon håller af mej ändå.
Jag hör, j ag hör.
J U L .
Ditt hj erta icke döljer Den eld som lifvar det, Och ingen svartsjuk följer
Som skuggan mina fjät.
Skild lyckligt f rån att lida
Du ömkar ej en gång Den, hvilkens lif ska skrida I fruktan och i tvång.
N I C L . orolig .
Hvad säg er gufar om det der da?
D O C T . Inte s tort.
Men ren den stund är nära, Den frögd i hoppet k äns Då banden j ag ska bära Blott äro kärlekens.
Då ska jag ostörd njuta
Den sällhet alla dar, Att f ritt i famnen sluta
Den som mitt hjerta h ar.
Men den der som mitt hjerta har och mitt hjerta har, det lär inte vara j ag det.
Det s er inte så ut.
J U L . Ah, är min farbror här?
... förlåt mej, jag märkte inte det.
Sådan der sång låter rätt bedröfligt för mej, min cousine; söta gufar, bed henne ge mej ett godt ög a i dag . D O C T .
Julie, du är inte glad. du är rätt besynnerlig; hvarför så missnöjd? N I C L . Ja, sö ta cousine, hvarför så missnöjd? J U L .
Hvarför alltid förtreta mej med din åsyn?
Hvarföre bemöta den illa som j ag ärnat till din man?
Hvarföre ärna den till min man, som jag alldrig kan bemöta annat än illa?
Men du förefal ler mej , som...
Men h an förefaller mej, som...
Hv ad sa hon, gufar? j ag tyckte hon kalla mej et nöt.
13 D O C T .
J U L . Men l ät så vara, om du så vill.
D O C T . Julie, kom ihåg att jag är närvarande, och att j ag vill detta giftermål . J U L .
Min farbror, ach, jag är öfvertygad, att ert hjerta är för godt att vilja min olyck a. N I C L .
Få mej till man, är det cousines olycka?
... hvad d'ä fasligt att tal a så.
D O C T . Julie, betänk din egen fördel; jag svär på att du bara gör dej till, att du bara låtsar inte tåla Niclas.
Min farbror kan tro det? apart. men jag kan ju ännu lemna dem i den öfvertygelsen.
D O C T . till N iclas.
T rösta dej min guson, hon är inte så ond på dej som du tror; du ska bara lära dej begri pa ett fru ntimmer.
En gosse som sin sak f örstår På flickans ord ej lita får, Dess inre alldrig än har svarat mot dess yta; Dess hjerta lifligt, yrt och lätt, Förställer sej på tusen sätt, Det alltid färdigt är si n känsla att förbyta.
Jag feck en l ärdom af min mor, Jag denna l ärdom dej f örtror:
Den älskarn alltid är bedragen Som i en skönhets boja dragen, Af ord och miner veta tror Hvad känsla i dess hjerta bor; Då hon dej su ra miner skänker, Då hatet hon i ögat bär, Kanske hon ömast på dej tänker, Kanske hon närmast k ärlek är.
N I C L . Min gufar, tusen tack ni får!
Nu sent omsider jag förstår Hvarför hon visar mej en tvär och mulen yta; Hon pröfva vill på detta sätt
Om jag är flygtig yr och lätt, Om jag min trogna eld mot henne k an förbyta.
Mej gufar sammanhanget l är; Då hon mej sura miner skänker, Då hon mej ofta banna plär,
14 Hon säkert ömast på mej tänker, Hon säkert då som mäst är kär.
Om ni mi tt hjerta rätt förstår, Tro ej att nånsin ni förmår
Med misstank ar och tvång dess känsl a att förbyta; Så vacklar ej dess tänkesätt, -- Så lite kan er oförrätt, Mej tvinga att min ed och mina löften bryta.
Af mej ni mer ju ej begär?
Den, hvilken jag min ömhet skänker, Hvars bild jag i mitt h jerta bär, På honom jag beständigt tänker, Min enda vän, mitt hopp han är.
Då hon dej su ra miner skänker, Då hatet hon i ögat bär Kanske hon ömast på dej tänker, Kanske hon närmast k ärlek är.
Då hon mej su ra miner skänker, Då hon mej ofta banna plär, Hon s äkert ömast på mej tänker, Hon säkert då som mäst är kär.
Den hvilken j ag min ömhet sk änker, Hvars bild jag i mitt h jerta bär
På honom jag beständigt tänker, Min enda vän, mitt hopp han är.
Nå, ser du nu att hon vill ha dej ? till Ju lie.
B ra, bra, min älskvärda pu pill. -- till N iclas.
Nu kan hon inte mer bedra dej ; Du ser hon bara gjort sej till.
Hon en surprise mej ville ämna, Ja, hon har bara gjort sej till.
J U L . apart.
J ag bör dem i den tankan lemna, Ni ska få tro det om ni vill.
D O C T . till N iclas Jag går, jag hoppas du ej glömmer
Att gö ra det som j ag befallt.
N I C L . Tro r gufar jag beständigt drömmer?
Nej, jag sk a riktigt mi nnas allt.
Tillsamman.
15 J U L . apart.
Go h errar, bägge två ni drömmer, Och ni missräknar er i allt.
D O C T O R N tar sin hatt och käpp.
Farv äl, nu är ni s åta vänner, Julie ej mera gör sej ti ll. N I C L . Ja, nu jag hennes konster känner, Cousine har bara gjort sej till.
Han tror att vi ä såta vänner, Han ska få tro det om han vill.
D O C T O R N . går.
Farväl, nu ä ni såta vänner, Julie ej mera gör sej ti ll.
Farväl, Farväl.
N I C L A S . går.
Ja, nu jag hennes konster känner, Cousine har bara gjort sej till.
J U L I E går.
Slut på I.
Ac ten.
2. ACTEN. _______ 1.
NICLAS allena.
Så, nu har j ag gjort som gufar sa; nu har j ag räknat igenom alla opi als-burk arna, men räk na hur jag räkna vill, så f år jag begge duzina inte till mer än tjugufyra.
B ara inte nu gufar säger att d'ä mitt f el.
Jag bör väl också se ef ter att pulfver och tänder ä i ordning tills kunderna kommer.
Åh, jag ser att pulfverna räcker till
16 för i dag.
An tänderna då?
de här ä bra allesamman; än de h är? hvad den är liten och natt!... och den h är? hvad den är l ång! här är tänder för all a so rter munnar i verlden; gufar kan ge sej tillfreds.
Vo re jag bara så viss att Cousine Julie håller af mej ... men gufar h ar ju sag t att hön så gör, och h ar gufar sagt det, så är det säkert.
Ah , s e der kommer hon. 2.
SCEN. NICLAS. J ULIE.
J U L . Ah , är du här?
Ja, visst är jag det, söta cousine, men ingen mer, och derför har hon det bästa tillfälle att s äga mej det hon håller af mej . J U L .
Så, du finner ändtligen att j ag inte kunde s äga det då någon h ör det?
Åh jo, visst kunde hon det; men en flicka är all tid brydd bland en hop folk, säger gufar; men nu, ser hon.
Nu ä vi allena, cousine, på tu man hand; Den älskog vele vi beg ynna; Gör sej inte till, utan smek mej lite g rand, Allrakäres tan min, Jag kan eder alldrig förglömma.
All rakärestan min, ach, om du ville skju ta opp med älskogen ännu; ... ännu tie tolf år.
Nej nu, dåhon blomstras så fager och så röd, Vår älskog måste vi begynna; Jag lofvar att älska i både lust och nöd, Ach min söta cousine, Så att hon mej alldrig ska glömma.
Jag ska glömma dej strax, bara jag slipper se dej.
Är icke hon nu elak igen? förtretar hon icke gufar, genom att snäsa mej som hon gör? j ag tycker hon borde tacka mej . D'ä sant, hon är rikare än jag, men gufar h ar lofvat g öra mej till sin arfving, och då blir jag så god som hon.
Han är ing en f attig gubbe gufar.
17 Af penningar hafver h an kistorna full, De ska bli lustiga att tömma; Hans silfver det är utaf rödaste gull; Allrakärestan min, Kan hon s ådant silfver förglömma?
Sluta en gång med dina kistor och ditt silfver, eljes går jag ifrån dej.
Men hvarför förställer hon sej ännu? eller skäms hon för att hålla af mej?
Om j ag hölle af dej så doge jag af skam.
N I C L . Aha, se deri ligger det, att hon inte törs fram med sanning en; men jag ska säga cousine, d'ä v äl f an och ingen skam att vara k är i mej.
Mins hon bara hemma på min söta mors gård i gåshärad, hur flickorna va alla rasande efter mej? jag är ju en så söt gosse, och så tjenstagtig och så besk edlig? d'ä sant, det ges andra, säger gufar, som ha mer verld än j ag, men h vad gör det, cousine? gladt.
Hon får likväl
En trog en cou rtiseu r, säg?
En som ej förstör sej ; Sådan lyck a görs ej Af en hvar, min sjal .
J ulie snäser honom.
Men är det skäl
Mot sin adorateur, säg?
Göra som hon gör? säg?
Neka mej hon törs ej , Men hon söker g räl.
Gåshärads-flickorna s a, ja, Att j ag i k ärlek är bra, ja; När nu cousine mej sk a ha, Var lite godsint och gl a. -- Hon får likväl etc. etc. etc. J U L .
Jag ber en gång för alla att få vara i N I C L .
Älska mej då lite grand.
J U L . D ej?
18 N I C L .
Om du nek ar mej så dör j ag.
J U L . Dö då.
N I C L . Hu ! jag tycker redan jag blir kall. apart .
Hvad pratar då gufar? hölle hon af mej så sa hon min själ inte: dö då! till Julie. kom ihåg , cou sine, att då hon blir gift med mej, får hon bära mitt namn.
J U L . Behåll ensam den äran.
N I C L . Se s å, mottag min hand.
Alldeles inte.
Ja, jag ser du äl skar mej inte, och derför är det fö rbi med mej , stack ars gosse. på knä, sjunger gråtande och långsammare än föru t.
Ser du din träl Till dina fötter för sej!
Hjertat mitt förblör s ej; Men di tt lugn det störs ej, Grymma hårda själ !
Julie förtretad går åt en annan sida, Nic las följer efter.
Vinner hon väl Sin lycka om jag dör? säg!
Hvad får hon derför, säg!
Att dess cou rtiseu r, säg!
Älskar sej ihjäl?
Ämnar hon grafven, s å säg, nej, Ren till en brudsäng åt mej? nej . Grufliga ängl acousine, Vis da en tröstande mi ne.
Ser du din träl etc. etc. Julie undan , Nic las följer.
Vinner hon väl Sin lycka om jag dör? säg!...
Ja din ö mkan hörs ej !...
Och ditt hjerta rörs ej ... D'ä då slut ... farväl . faller alldeles kull på go lfvet.
J U L . kallt.
Adjö! N I C L . sitter på golfvet och gråter.
Och hon kan förskjuta en så trofast älskare! ja ja, d'ä för-
19 bi! jag sk a då dö! ... men vakta sej , cousine, vakta sej ! j ag ska inte ligga still då j ag är död; mitt hjerta ska sprattla i grafven som en liten fisk, och önska all t ondt öfver cousine; jag ska gå igen; j ag ska ramla i tänder och burk ar och instrumenter; j ag ska bullra i puderaskar och grytlock; jag ska vända ut och in på all a hennes peruker; j a j a, cousine, jag sk a s pringa ef ter henne u r köket i sal en, ur salen i sängkammaren; jag ska rus ta i taket, u nder bordet, i skorsten; jag ska rycka bo rrt hennes örngott då hon sof ver, jag ska nysa, jag ska h vissla, j ag ska nypa henne i näsan... J U L .
Håll, håll för all ting, de döda får inte gripa sej för mycke an, det sk adar deras sömn.
Likväl om det roar dej , så var välkommen till baka.
Men vet du, kära Niclas, jag tror det h ar ingen fara med lifvet; och för att vara så mycke säkrare, så vänd om igen till söta mor dins g ård på landet; sök dej en fästmö der; flickorna i gåshärad ä just skapta att trösta Niclasar; res, res, kära du, och f ramför allt tänk inte mer på mej.
Lär, att från denna dagen Jag tillhör endast den, Som bildad af behagen, Och prydd af ungdomen, Dock mäst behag a lärde
Med sj älens ädelhet, Och med si tt hjertas värde Förståndets para vet.
Utaf den målning som jag gifver Förmodligen, min vän, du ser Att all dm möda fåf äng blifver
Att täfla om mitt hjerta mer...
Men mitt beslut, bör du väl tänk a, Som allt med tiden ändras kan; Då jag blir femte gång en enka
Ska du få bli min sj ette man.