Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» ur V i c k e A n d r é n s strupe, o c h b e t a g a n d e, l o c k a n d e till l j u f v a s y n d e r — sådana där Snoilsky s j ö n g o m — s m a k a d e Chianti-, P o s i i l i p p o - o c h F a l e r n e r v i n e t, ser- veradt inne i osterian under vinlöfsklädt t a k af m ö r k ö g d a, s m i d i g t y p p i g a s k ö n h e t e r, » J a g tror j a g aldrig dricker p u n s c h m e r, » h ö r d e s en gardeslöjtnant förklara, o c h bara o m så v o r e, h a d e k o n s t n ä r e r n a j u i c k e b j u d i t Stockholm förgäfves p å italienska viner.
M e n hvar ha vi festens u n g a diktande d r o t t n i n g, f ö r f a t t a r i n n a n till d e n s t ä m n i n g s - fulla p r o l o g e n, h v a r s v a r m a s t r o f e r g j o r d e l y c k a, b u r n a f r a m af A l b i n O r t e n g r e n s d j u p a, manliga stämma?
Jag har sökt h e n n e hela tiden, m e n n e r h e n n e f ö r s t, n ä r f e s t e n är f ö r b i.
fin- H o n h a r s t å t t i b l o m s t e r s t å n d e t o e h sålt rosor hela kvällen.
N å j a, d å är d e t förlåt- l i g t: b l a n d r o s o r h a r m a n j u s v å r t att h i t t a en vacker u n g d a m i rosafärgad empire- toalett.
M a n t a r så l ä t t m i s t e.
E m e l l e r t i d finner j a g h e n n e n u.
H o n står s t ö d d m o t b a l k o n g e n s b r ö s t v ä r n o c h ser m e d t r ö t t b l i c k u t ö f v e r ä t a n d e o c h drickande.
D å o c h d å t a r h o n s a k t a ett blad ur en h ö s t g u l M a r e c h a l Nielros, för d e t till l ä p p a r n a o c h s t o p p a r d e t i m u n n e n.
» Äter ni rosor, m i n f r u?
» H o n reser sig u p p o c h i g e n k ä n n e r m i g m e d ett l e e n d e.
» Ja, i brist på annat.
J a g är så för- s k r ä c k l i g t h u n g r i g o c h så t r ö t t, s å t r ö t t k a n ni t r o.
» Så lyser h e n n e s ansikte u p p.
» Där k o m m e r han ändtligen.
Jag är r ä d d a d f r å n h u n g e r s d ö d e n.
N i s k a l l s e, att m i n a d i k t e r k o m m a ut; j a g t v i f l a d e p å d e t ett ö g o n b l i c k.
» O c h m e d en lätt b u g n i n g för m i g, tar h o n m e d ett flickaktigt g r e p p sin m a n s, s k u l p t ö r e n s, a r m, o c h s k r a t t a n d e defilera d e förbi G r a b o w s soliga, sydländska landskap — kamrater — två goda, trogna kamrater p å konstnärslifvets stråt u n d e r s k ö n h e t e n s baner.
Daniel Fallström
» O r k a r farmor h a henne ett Våra gamla.
ille B e n g t h a d e varit borta på b e s ö k hos släktingar i staden.
H a n s resa från h e m m e t stod i s a m b a n d m e d en liten systers inträde i v ä r l d e n o c h i s a m m a h e m.
Efter några veckors förlopp k o m Bengt åter till d e sina; hans beskrifningar öfver d e n familj, hos h v i l k e n han vistades, v o r o lifliga o c h utförliga.
» D ä r fanns en stor r ö d p a p p a, s o m n ö p h o n o m i näsan o c h k a l l a d e h o n o m prisse; en v å d l i g t stilig m a m m a, s o m g a f ho- n o m karameller ur en g r ö n glaskoffert, som stod p å ett b o r d i salongen, o c h s o m d u s c h a - d e h o n o m i ansiktet m e d eau d e c o l o g n e.
O l g a o c h I n e z v o r o så lifvade, o c h I v a r o c h G e o r g riktigt p i n s k o j i g a.
D e t fanns en far- m o r där o c k s å, men h o n v a r inte n å g o n rik- tig farmor.
H o n v a r bara s o m alla de an- dra hon.
H o n h a d e så otrefligt i sitt r u m, så att de g i n g o aldrig dit, o c h inte satt h o n i soffan, när det v a r kalas hos farbrors, o c h inga s a g o r talade h o n o m.
O l g a hade sagt, att h o n b r u k a d e tala o m sådana, när barnen v o r o m y c k e t små, men att de nu bara skrat- tade åt sådant p j o l l e r.
O c h ingen a f barnen b e h ö f d e kyssa henne p å h a n d.
H o n hade hvitt hår o c h h a d e fullt m e d streck i ansik- tet s o m farmor, » sade B e n g t mera uppriktigt än precis artigt till den g a m l a d a m e n, hans egen farmor, för hvilken han g j o r d e sin skil- dring, o c h s o m rak o c h p r y d l i g satt i en v ä l s t o p p a d k a r m s t o l framför eldstaden i hvar- dagsrummet.
» H o n k a l l a d e s för f a r m o r o c k s å, o c h där- för kysste j a g henne p å h a n d e n, när j a g häl- sade första gången; m e n b å d e G e o r g o c h O l g a gjorde narr a f mig för det.
M a n behöfde inte alls k y s s a henne p å hand, h o n v a r g a m - m a l o c h d u g d e inte till n å g o t annat än att sticka s t r u m p o r o c h se efter E s t r i d, när L i n a var borta. » » J a s å h o n k u n d e b a r a d e t, » sade f a r m o r o c h rätade u p p sig i stolen, m e d a n strump- stickorna, h v a r m e d hon s t i c k a d e s t r u m p o r åt B e n g t, rasslade, s o m o m den g a m l a fått frossa.
B e n g t k u n d e inte g ö r a sig reda för h v a d det v a r, s o m v å l l a d e det, men h a n började k ä n n a sig otreflig till m o d s.
» D e n farmodern v a r p å nåder, h o n.
— H o n v a r en fattig stackare.
O m hon inte h a d e fått m a t hos farbrors, så h a d e h o n väl rent a f svält ihjäl, det sade b å d e O l g a o c h G e o r g &gt; I v a r t y c k t e o m henne, han, o c h en g å n g när han trodde, att h o n v a r sjuk, tog han u p p kaffe till henne från frukostbordet, precis s o m en p i g a, o c h d å är han en p o j k e.
D e t var så fånigt, så!
I n t e v a r h o n sjuk, inte, an- nat än att h o n h a d e en ' lunggitarr ', det lät s o m o m man spelat p å gitarr i bröstet p å henne.
Jag h ö r d e det tydligt, för när I v a r h a d e gått ned efter v e d, för att han t y c k t e att det v a r k a l l t d ä r u p p e, så l a g a d e vi r a m - m e l b u l j o n g åt g u m m a n, o c h vi t r u m m a d e p å d ö r - ren o c h lefde värre.
O l g a sade, att det v a r intet annat fel m e d henne, än att h o n v a r ond, för att h o n inte fick sitta h o s Estrid, m e n tant v a r rädd, att ' gitarren ' s k u l l e smit- ta från sig.
G u m m a n v a r u p p e p å fötter, h o n, o c h k o m ä n d a fram till dörren, m e n d å s p r u n g o vi vår väg. » F a r m o r h a d e blifvit så b l e k.
H o n fällde stickningen i knäet o c h lutade sig t i l l b a k a i stolen.
H e n n e s sonhustru k o m in i r u m m e t.
b a r sin lilla b a b y på armen.
Hon ögonblick. » » M e n barn, har d u betänkt min h o s t a?
T ä n k p å smittan! » » O, käraste farmor, är hostan sämre?
T a g lillan ett e n d a ö g o n b l i c k, d u L a r s » — hon v ä n d e sig till den inträdande m a n n e n.
» J a g måste pyssla o m lilla m a m m a h ä r.
» H o n rörde o m i eldbrasan o c h d r o g stolen, i h v i l k e n den g a m l a satt, n ä r m a r e elden.
» B e n g t, g å efter min lilla m j u k a den måste vi s v e p a o m f a r m o r.
» schal, Bengt gick långsamt o c h tvekande.
Hans m o r såg f ö r v ä n d efter h o n o m.
» K o m hit m a m m a!
» H a n v i n k a d e henne till sig o c h d r o g henne m e d sig ut.
» Jag tror j a g har gjort f a r m o r sjuk.
J a g talade o m deras g a m l a g u m m a därborta; det är de- ras farmor, men h o n är inte alls fin o c h rik- tig.
D e b r y sig i c k e ett d u g g o m henne, f ö r h o n är bara p å nåder, förstår m a m m a.
» » O c h allt sådant sade d u till farmor? » » Ja.
» B e n g t h ä n g d e hufvudet o c h såg o l y c k l i g ut.
» M e n n o g kan f a r m o r g ö r a mer än sticka strumpor, h o n k a n j u spela p å pia- n o o c h tala o m sagor o c h s j u n g a: » N u är det j u l i g e n », o c h inte är f a r m o r p å nåder här inte. » » G u d i himmelen, barn, hur har din själ k u n n a t blifva förgiftad p å den korta tid d u varit från h e m m e t.
O, B e n g t, d u får inte dra välsignelsen från d i t t hem o c h oss a l l a!
» M o d e r n d r o g gossen m e d sig in i ett när- gränsande rum.
H o n tog h o n o m u p p i sitt k n ä.
» G a m m a l!
T r o r d u det är ett föraktligt fel att vara g a m m a l?
C a l l a b l o m m a n här, som nu står så frisk o c h doftande, skall en g å n g vissna o c h falla af, inte rår den själf för det.
V i vattna o c h v å r d a den o c h g ö r a allt, för att den skall b l o m m a för oss så l ä n g e som möjligt; o c h det är d o c k endast en b l o m m a.
T ä n k dig d å en människa.
T ä n k på, när d u själf blir g a m m a l!
» » F y, det v i l l j a g inte b l i o c h g å k r o k i g m e d en k ä p p i h a n d e n.
» » G a m m a l måste d u bli gosse, o m d u får lefva.
D i n a ö g o n b l i klena, d u skall i c k e k u n n a se n å g r a v a c k r a taflor, läsa r o l i g a b ö c k e r, leta rätt p å ängens vackraste blom- mor.
D u skall börja att höra illa.
O m m a n trallade o c h sjöng d e g l a d a s t e v i s o r för dig, så skulle d u ej höra det.
Gökens ku-ku o c h småfåglarnes v a c k r a sång skall d u ej k u n n a uppfatta.
S å s k u l l e d u förlora dina tänder o c h inte k u n n a t ä n k a p å att bita sön- der en hasselnöt eller h u g g a in p å en sten- hård äppelkart.
D i n a starka, friska ben, m e d h v i l k a d u nu springer o m k r i n g från m o r g o n till k v ä l l, s k o l a bli trötta o c h darrande, som d i n a b e n v o r o, när d u arbetat dig u p p ur lergropen i höstas; v i d ett ovarsamt steg s k u l l e d u stappla.
N ä r d u inte o r k a d e röra d i g fort, så s k u l l e b l o d e t i din k r o p p, s o m nu flyter v a r m t o c h lätt o c h sätter fart i d i g, s t e l n a; d u skulle frysa v i d minsta lilla fläkt.
T ä n k d i g n u våra g a m l a, s o m h a n å g o n eller några a f a l l a dessa k r ä m p o r.
» » M e n farmor har i n g a k r ä m p o r.
» » Inte!
H v a r f ö r nyttjar f a r m o r g l a s ö g o n och är så ängslig, när d e k o m m a u n d a n.
» » Å h, d å ser farmor i l l a!
O c h j a g som i b l a n d inte v e l a t s ö k a rätt p å g l a s ö g o n e n åt henne.
M e n f a r m o r hör alldeles b r a.
» » J a dig, j a!
H v e m s k u l l e inte höra en sådan gast.
M e n märker d u d å i c k e, att b å d e p a p p a o c h j a g tala h ö g r e än vanligt, när v i tala till farmor.
N ä r din p a p p a var liten, s o m d u är nu, så v a r farmor den, s o m v å r d a d e h o n o m, o c h s o m lärde h o n o m att b l i en bra gosse, s å s o m j a g vill lära d i g att b l i det, j a g s o m k a n s k e en g å n g skall b l i far- m o r hos d i g.
» » Skall mamma! » » J a, o m d u blir gift o c h får små barn, eller blir j a g k a n s k e g a m l a m o r m o r för lillans barn.
V i l l e ni d å låta m i g b o i ett kallt eller otrefligt r u m, l ä m n a m i g ensam då, när j a g k a n s k e b å d e såg o c h h ö r d e illa, inte tän- k a på, att j a g b e h ö f d e p y s s l a s o m, där j a g satt o c h l ä n g t a d e efter v ä n l i g a ord o c h.
» » E f t e r g o d t v a r m t kaffe, s o m I v a r s g a m l a g u m m a längtade efter — hu, det är o t ä c k t att v a r a ensam o c h längta.
J a g minns, när j a g försof m i g o c h ni alla f o r o p å lusttur ifrån m i g.
A h, m a m m a, låt oss springa till farmor m e d s c h a l e n!
» » J a, B e n g t, men t ä n k o c k s å på, att ingen g a m m a l from, tålig farmor, m o r m o r eller annan g a m m a l m ä n n i s k a sitter p å nåder, som d u säger.
D e föra frid o c h l y c k a m e d sig.
D e t kan se tvifvelaktigt ut m e d det i b l a n d, m e n välsignelsen k o m m e r en g å n g säkert.
V e t d u, hvarför g u m m a n, d u talar o m, sitter p å nåder.
H o n har en g å n g gifvit allt h v a d h o n ä g d e o c h h v a d h o n nu k u n n a t sitta i eget hem m e d till sonen, så att han s k u l l e k u n n a få h a sitt e g n a hem m e d hu- stru o c h s m å b a r n.
» » M a m m a, d e äro inte s n ä l l a!
Jag vill inte fara till d e m mera.
F å r j a g bära s c h a l e n?
» D å m o r o c h son å t e r k o m m o till h v a r d a g s - rummet, l å g lillan o c h s o f i farmors f a m n.
F a r m o r v a g g a d e henne på a r m a r n a o c h sjöng så s a k t a: » V ä r l d e n är så m ö r k o c h k a l l, tids n o g får d u v a k n a.
» B e n g t g i c k fram.
H a n b ö j d e sig ned o c h kysste farmodern p å handen.
» S n ä l l a rara farmor, » skrek han, » f a r m o r s g l a s ö g o n l i g g a p å p a p p a s skrif bord.
J a g skall springa efter d e m — o c h d å b e m a m m a o m en näfve nöt- ter o c h själf bita s ö n d e r d e m åt farmor.
S e här är schalen; vill farmor ha vår lilla släd- fäll o f v a n p å r y g g e n k a n s k e, eller o m ö r o n e n?
J a g känner till, huru m a n kan frysa o m d e m, helst när man blir lite d ö f o m d e m.
Vill farmor! » » A h j a g vill ingenting i världen annat ä n att vara så l y c k l i g, s o m j a g n u är.
Kom hit d u, store B e n g t, d u lille B e n g t o c h d u min ä l s k a d e dotter; j a, mer än dotter är d u för m i g.
L å t m i g bedja G u d v ä l s i g n a eder för allt, h v a d ni g ö r a för den g a m l a.
Det fordras m y c k e n kärlek, m y c k e t t å l a m o d, ö d - mjukhet o c h grannlagenhet därtill, men j a g vet, att v ö r d n a d e n o c h aktningen för de g a m l a, d e b e r o e n d e, en g å n g s k a l l tillföra eder G u d s bästa g å f v o r o c h det intill tredje o c h fjär- de led. » B e n g t såg u n d r a n d e p å farmor.
H o n såg ej längre g a m m a l u t: hennes ansikte var så ljust o c h ungt s o m m a m m a s, h v i l k e n h a d e böjt sig n e d p å knä, m e d sina l ä p p a r t r y c k t a e m o t farmors hand, s o m h v i l a d e p å lillans mjukfjuuiga lilla h u f v u d.
P a p p a r ö r d e o m i eldbrasan o c h snöt sig så ljudeligt, att B e n g t var ö f v e r t y g a d o m, att f a r m o r h ö r d e det.
H o n l o g o c h r ä c k t e sin ena hand e m o t h o n o m, o c h han, stora l å n g a p a p p a, b ö j d e sig djupt ned o c h kysste den.
För edra söner och döttrar bjuder Kamraten, den allmänt omtyckta ungdoms- tidningen, den bästa och mest omväxlande läsning.
Muns nästa julnummer.
En kvinnlig vetenskapsresande på katedern.
Ja, nu förbluffas ni, kära läsarinna!
V i ha} u nätt och jämnt hunnit repa oss efter den nyss gångna helgens alla omsor- ger, m ö d o r och nöjen, nätt och jämnt kom- mit litet i h vardags-tagen igen och in i det nya årets jämna arbetslunk, och så kom- mer redaktionen och talar om — sitt jul- nummer, åt hvilket vi tids n o g kanske kunna börja ägna en liten tanke i andra ändan på året, långt, långt bortom både vår och midsommar och höstbestyr!
V i förstå till fullo er öfverraskning, älsk- värda läsarinna.
N i kan j u icke vara för- trogen med alla de tekniska detaljerna vid en tidskrifts tillkomst och skötsel, men vi hoppas, att ni d o c k tror oss, när vi för- säkra, att knappast hade det nya årets första dag grytt, förrän Iduns redaktion på allvar måste begynna förarbetena till • — julnumret 1 8 9 5.
O c h vid närmare eftertanke skall ni lätt fatta, att naturligtvis alla omsorgerna för ett dylikt praktnummer kräfva en betydlig tid.
Först måste redaktionen sätta sig i förbindelse med samtliga de olika författare, som skola medverka; så behöfva dessa sin tid att finna idéer och att utföra dem.
Många påminnelser och många uppskof äro oundvikliga innan det literära materialet är ens tillnärmelsevis sam- ladt.
Först härefter kunna artisterna börja sitt arbete med illustrerandet, som äfven det naturligtvis fordrar både tid och om- sorg, och sedan detta ändtligen är afslutadt, skola klichéerna tillverkas, hvilket till större delen sker utomlands, då reproduktions- konsten där står högre än här hemma, men hvilket också medför större tidsutdräkt.
O c h när man då till sist kommit så långt, att de literära och artistiska insatserna till årets julnummer ligga till hands och noga lämpats och passats efter hvarandra, drar det typografiska utförandet af den stora upplagan i flere färger och det synnerligen arbetsamma färgtrycksomslaget en tid af flere månader.
D e t välvilliga erkännande vårt senaste julnummer rönte är oss en eggelse att göra allt för att härnäst kunna bjuda vår läse- krets något fullt jämförligt, om möjligt något ännu bättre.
V i vilja allt mer ut- veckla Iduns julnummer i de svenska kvin- nornas gunst, så att det i ständigt högre grad må bli en efterlängtad och kärkommen gäst i hvarje hem, där Idun läses, en vär- dig afslutning på årgången och de bemö- danden, redaktionen under densamma ned- lagt i olika riktningar.
V i umgås därför i år med åtskilliga nya planer, ägnade att gifva julnumret ökadt värde och omväxling.
Så ha illustratio- nerna, som våra läsarinnor veta, hittills endast spelat en sekundär roll och uteslu- tande anknutit sig till texten.
N u äro vi betänkta på att möjligen äfven i illustra- tionsväg lämna något större, själfständigt utfördt bidrag af intresse, i likhet med andra stora in- och utländska jultidningar.
Emellertid komma vi nu till den egent- liga afsikten med dessa rader.
F ö r att uppnå ett möjligast g o d t resultat kunde intet vara oss värdefullare än e t t s a m a r b e t e m e d l ä s e k r e t s v å r Astrid Naess h v i l k e n s intagande bild I d u n här bringar sina läsarinnor, knyter i dessa d a g a r ett lifligt in- tresse o m k r i n g sig i v å r h u f v u d s t a d.
D e n u n g a norskan är f ö d d i B e r g e n 1 8 6 9.
V i d 1 5 års ålder sändes hon u t o m l a n d s, först till en s k o l a i T y s k l a n d, sedan till ett prästhus i G e n e v e, o c h slutligen till Paris o c h till Ita- lien, där hon vistades en l ä n g r e tid i N e a p e l.
S å l u n d a genom flerårig vistelse i o l i k a län- der o c h g e n o m o m f a t t a n d e s p r å k k ä n n e d o m v ä l förberedd f ö r att taga sig fram h v a r s o m helst, reste fröken N a e s s hösten 1 8 9 2 till och intet oss kärare än att känna den- sammas önskningar och, så vidt möjligt, söka lägga dessa till grund vid de anord- ningar, som träffas för numret i fråga.
V i ha därför i dagens nummer i annons- bilagan infört ett frågeformulär rörande de önskningar oeh förslag, som våra läsarinnor kunDa vilja framställa om årets julnum- mer, och utbedja oss som en synnerlig tjänst, för hviiken vi stanna i den varmaste tacksamhet, att hvar och en snarast beha- gade ifylla detsamma, urklippa det och in- sända det till redaktionen.
Vi våga hoppas, att de allra flesta vilja villfara denna vörd- samma bön, som ytterst afser våra läsarin- nors egen fördel.
D e n lilla uppoffringen af ett brefporto och ett raskt beslut äro allt hvad som kräfves!
O m någon icke anser sig kunna ifylla alla punkterna, kunna några eller till och med en enda besvaras och de andra öfverhoppas.
Vi äro lika tacksamma för hvarje insändare.
Tänk nu vänligt på vår anhållan!
Spraka med er familj, edra vänner o m saken, och så — snabbt till verket att meddela re- sultatet!
Ju förr, dess bättre, hellre i dag än i morgon, ty för redaktionen är hvarje dag af största betydelse.
V å r t uppriktiga tack till alla, som hör- samma oss!
Stockholm i januari 1 8 9 5.
A m e r i k a, tillbragte vintern i N e w Y o r k hos a m e r i k a n s k a vänner o c h besökte sedan Chi- cago-utställningen.
Efter återkomsten till E u r o p a d r ö j d e hon n å g o n tid i L o n d o n, o c h här p l a n l a d e s en resa k r i n g j o r d e n, s o m h o n nyligen f u l l b o r d a t, o c h under h v i i k e n J a p a n särskildt varit f ö r e m å l för hennes intresse o c h studier.
V ä g e n dit togs g e n o m Suez-kanalen, o c h v i d f r a m k o m s t e n till T o k i o o m h u l d a d e s hon af e n g e l s k a v ä n n e r o c h b l e f i tillfälle att dels g e n o m resor i det inre landet för- värfva g r u n d l i g k ä n n e d o m o m j a p a n s k a för- h å l l a n d e n, dels v i n n a tillträde till d e för- nämsta kretsarne o c h få en i n b l i c k i j a p a n e - sernas h e m l i f o c h åskådningssätt, h v i i k e n ej k o m m e r v a n l i g a turister till d e l.
H o n åter- v ä n d e till N o r g e i somras öfver S t o r a O c e a - nen, V a n c o u v e r o c h C a n a d a, men ärnar snart återvända till J a p a n, s o m hon anser v a r a ej blott en högst intressant vrå a f världen, utan o c k ett framtidsland i alldeles särskild me- ning.
H e l t naturligt har fröken N a e s s ej velat låta sin n o g g r a n n a k ä n n e d o m o m J a p a n b l i f v a ett d ö d t k a p i t a l, en s a m l i n g a f bara minnen o c h samtalsämnen, utan h o n har låtit den u t m y n n a dels i ett rätt stort antal skildringar i n o r s k a o c h franska tidningar * o c h i e n g e l s k a tidskrifter, dels n u senast i offentliga f ö r e d r a g: sådana ha hållits i Kristiania geografiska säll- s k a p o c h i universitetet därstädes s a m t för- liden fredag i S t o c k h o l m s antropologisk-geo- grafiska s ä l l s k a p.
* F ö r 2 0 år sedan, d å fjällvandringar b ö r - jade k o m m a i bruk bland Norges kvinnliga u n g d o m, gjordes i ett större sällskap åtskilliga i n v ä n d n i n g a r — mest från d a m e r n a — m o t detta d r a g a f » o k v i n n l i g » tilltagsenhet.
M e n en af N o r g e s främste män t o g seden i för- svar med o r d e n: » A, disse fjeldtoure er en berlig ting f o r v o r e u n g e p i g e r: de blir så kjsekke o c h frejdige d e r v i d.
» — D e s s a o r d runno oss ofrivilligt i hågen vid fröken N a e s s ' u p p t r ä d a n d e: att en reslysten » b e r g e n s e r i n d e » börjat m e d fjällvandringar, k a n ej betviflas; o c h att hennes v i d s t r ä c k t a resor ytterligare u t v e c k l a t den g r u n d l a g d a säkerheten o c h oför- sagdheten är naturligt.
» K ä c k h e t o c h hurtig- het » k u n n a ju utomordentligt v ä l förenas m e d k v i n n l i g t b e h a g, u n g d o m l i g friskhet o c h älsk- värd öppenhet.
O c h vi tro, att fröken N a e s s j u s t g e n o m föreningen a f dessa e g e n - skaper gjorde ett m y c k e t tilltalande i n t r y c k p å den åhörarekrets, s o m i fredags till träng- sel f y l l d e läkaresällskapets stora sal o c h s o m till v ä l hälften utgjordes a f d a m e r.
Konun- gen, s o m lärer personligen intresserat sig f o r föredragets t i l l k o m s t, å h ö r d e j ä m t e kronprin- sen d e t s a m m a m e d påtagligt intresse.
Före- draget var o c k s å flytande, rösten v ä l l j u d a n d e o c h skildringen p r ä g l a d af så stor åskådlig- het o c h så m y c k e n p o e t i s k lyftning, att d e n, trots d e m å n g a o u n d v i k l i g a f r ä m m a n d e n a m - nen, tillvann sig åhörarnes s p ä n d a u p p m ä r k - samhet.
T a l a r i n n a n u p p t r ä d d e i en d r ä k t a f ljusrödt siden, g a r n e r a d m e d m ö r k g r ö n sam- m e t: tämligen liten till v ä x t e n gjorde h o n m e d sitt m ö r k a hår, sin s k a r p a profil o c h sitt lifliga tal snarare intryck a f en s y d e u r o p e i s k a, än a f en n o r s k a.
F ö r e d r a g e t utgjordes a f en v ä l samman- h ä n g a n d e följd a f k o r t a, m e n skarpt teck- * Under årets lopp torde fröken Naess komma att äfven i Iduns spalter meddela några skildringar i ämnen, som kunna särskildt intressera Iduns lä- sarinnor.
n a d e b i l d e r ur lifvet i J a p a n.
E t t fullstän- d i g t referat d ä r a f s k u l l e b l i för långt, ett s a m m a n d r a g e t för torrt: v i inskränka oss där- för till att p å det Ulligaste u p p m a n a v å r a intresserade hufvudstadsläsarinnor att person- ligen taga del a f d e t s a m m a, d å fröken N a e s s i m o r g o n l ö r d a g offentligen u p p r e p a r det p å V e t e n s k a p s a k a d e m i e n s hörsal.
D e skola icke ångra att äfven u t o m I d u n s spalter h a stiftat be- k a n t s k a p m e d den u n g a k v i n n l i g a vetenskaps- resanden p å katedern.
de en lyra i handen?
På postamentets fyra sidor porträttmedaljonger af fyra framstående sångerskor eller musikidkerskor t. ex. Louise Michaeli f. Mi- chal, Christina Nilson de Casa Miranda, Sigrid Ar- noldson, Elfrida André.
{Fredrika Stenhammar, Louise Pykf) A.
En b r ö l l o p s d a g.
Skiss för Idun af Från Iduns läsekrets.
» Följderna af ett olycksfall. » Undertecknad, som med både nöje o c h — löje läst A.
M:s intressanta skildring om följderna af ett olycksfall, kan ej, trots all respekt för hennes sparsamhet och lycka, undgå att göra ett par an- märkningar här och där.
Låtom oss börja med hufvudpersonen i familjen, nämligen mannen.
Huru många män är det, som ha råd att hålla våning, telefon och alla möjliga bekvämligheter åt sin familj, och som nöja sig med att gå upp om morg- narne för att borsta sina kläder och elda i kami- nen m. m., eller som den lilla stund, de på efter- middagen ha ledig för sin cigarr och tidning, sitta och se efter kaffet (för att ej tala om kaffe- os i förmaket)?