Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den berör det sociala lifvet i alla dess enskildheter, i alla dess skiftningar, i alla dess mångfaldiga Lag-Utskottets Betänkande, N:o 6. 3 förhållanden; — den liksom nedtränger till samhällets rötter, för att derifrån uppspira i ordning, säkerhet och trefnad; och den kräfver, i följd deraf, den noggrannaste pröfning.
Det var ock derföre, som föregående Ständer utstakade förenämnde plan.
Genom det reviderade förslagets granskning och framläggande i föreskrifven ordning måste jemväl en större trygghet vinnas vid den pröfning, som åligger Rikets Ständer; och derigenom vunne jemväl
Utskottet en nu saknad ledning för förslagets bedömande, om det vöre möjligt för Utskottet att medhinna ett så vidtomfattande arbete så snart, att
Ständerne under denna riksdag kunde afgöra frågan.
Men om än, efter Utskottets sålunda antydda öfvertygelse, någon pröfning af Civil-lagförslaget i sin helhet ej bör af derom nu gjorda yrkanden föranledas, återstår dock att bedöma, huruvida icke detsamma kan läggas till grund för den lagförbättring, som i vissa delar af den civila lagstiftningen blifvit påyrkad genom åtskilliga representanters framställningar, af hvilka Herr Henschens ofvan upptagna innefattar en rik källa för Utskottets arbete i denna väg, hvarför framdeles kommer att redovisas, i den män arbetet fortgår.
Utskottet tillstyrker alltså vördsamt, att Rikets Slända' malte förklara, det Herrar Ekholms och Ilenschens yrkande om profning af Lagberedningens förslag lill Civil-lag i sin helhet icke kan bifallas.
\:o 6.
Ank. till Exp. Ubk. d. 24 Jan. 1854, kl. 12. rn. « Betänkande, / anledning af vackt motion angående uppliäfvantle af lagens sta t!gauden om nedsättande af revisionsskilling och om ställande af borgen för kostnad och skada för rättighet alt fullfölja
Linia mål från lägre (ill högre domstol.
Oinlörtnälda stadganden återfinnas, hvad revisionsskilling angår, uti 1 § af Ivättegängs-Balkcns 30 kap., och sä vidt de afse borgen för kostnad och skada, A Lag-VUkoUett Betänkande, N:o 6. uti 4 § af samma kapitel samt 25 kap. 1 § och 26 kap. 1 § berörde balk.
Enligt förstnämnde lagrum åligger det nemligen den, som söka vill, att konungen ina pröfva llof-rätts hufvudsakliga dom och utslag i tvistemål, att å sjunde dagen efter det beslutet fallit insätta 66 R:dr 32 sk. banko, eller så mycket i guld eller silfver, som deremot svarar; och genom de sednare är föreskrifvet, att så väl den, som sålunda söker konungens pröfning, som den, hvilken från Under-rätt vädjar, bör för sig ställa två löftesmän, som borga begge för en och en för begge för kostnad och skada, den han kan kannas skyldig att gälda.
Att dessa föreskrifter eller i lag bestämda vilkor för ändringssökande mätte upphäfvas, är nu yrkad t inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdagsfullmägtigen Pehr Mattsson från Wcster-Norrlands
Län, som, till stöd för samma yrkande, anfört, att hans afsigt dermed är att åstadkomma förenkling i vårt rättegångsväsende, medelst dess befrielse från sådana formaliteter, hvilka till en del ej ens kunde af rättsökande iakttagas.
Med afseende å den korta tid, hvarinom revisionsskilling bör vara insatt, efter det llof-rätts dom fallit, vöre nemligen den rättssökande mången gång urståndsatt att meddela föreskrift eller sjelf bestyra om insättningen, hvadan lian ställdes i beroende af ett ombud; och vidare korrektiv emot trätlystnaden syntes ej behöfligt, än det i 16 § af 30 kap.
Rättegångsbalken bestämda ansvar för den, som emot bättre vetande drager mål under Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning.
Enär revisionsskillingarne dessutom numera tillföllo" icke Hof-rätternes ledamöter, utan Staten, borde de följaktligen desto heldre försvinna, sorn »det ieke vore tänkbart, att Staten skulle vilja draga vinst af en rättsökande, som har rätt på sin sida;» och då den lidandes säkerhet för kostnad och skada icke minskades, derest den skyldige ålades stränga böter, i stället för skyldigheten att ställa den ifrågaställa borgen, hvaremot upphörandet af samma skyldighet skulle undanrödja många misstag och olägenheter, kunde lämpligheten af ett dylikt upphörande ej eller ifrågasättas.
Efter att således hafva redogjort för innehållet af ifrågavarande till LagUtskottets granskning hänskjutna motion, får Utskottet deröfver afgifva sitt utlåtande.
Hvad dervid till en början vidkommer frågan om revisionsskillings afskaffande; så synas de af motionären för sin framställning i denna del anförda skäl ej vara tillfyllestgörande.
Redan vid flera föregående riksmöten hafva de blifvit åberopade för enahanda ändamål; men lagens bud om revisionsskilling har qvarstått orubbadt; och nya förhållanden äro sannerligen nu ej förhanden, hvarigenom en sådan af klokheten hittills förhindrad rubbning skulle vara rådlig.
Då revisionsskillings erläggande i 1615 års rättegångsprocess först påbjöds såsom vilkor för rättigheten att söka Konungens pröfning af Hofrätts dom, hade man för afsigt att dymedelst förekomma det Konuugen skulle utan verkliga or - J.ag-Llskollels Betänkande, N:o t!. saker besväras; och ur samma synpunkt hafva Sveriges sednare lagstiftare bibehållit påbudet.
De hafva nemligen ej kunnat förbise otillräckligheten af det band, som ligger i det af motionären åberopade lagrum, I6:de § i Rättegångsbalkens 30:de kaj)., enär detsamma blott bestämmer ansvar för den, som pröfvas emot hattie vett och klara skäl hafva dragit sin sak under Konungen och således afser ett förhållande, som, ehuru grundadt i trätlystnaden, likväl ej kan antagas i hvarje yttring deraf.
Den förblindar icke sällan; och för att stäfja dess förvillelser synes påbudet, med afseende å vår rättegångsordning, ändamålsenligt.
Det hindrar icke den fattige att söka rättvisa hos den högsta domaremakten, ty al honom fordras icke någon nedsättning; och den, hvars klagan bifalles och som således med full befogenhet påkallat Konungens pröfning, får åter de penningar, genom hvars nedsättning han ställt en borgen derför, att han endast af öfvertygelse derom, att han drifver en rättvis sak, fullföljt densamma.
Härom synes emellertid motionären saknat kännedom, ty eljest skulle han ej kunnat till stöd för sin framställning åberopa olämpligheten deraf, »att Staten drager vinst af rättsökande, som hafva rätt på sin sida»; och då något skäl för upphörande af skyldigheten att nedsätta revisionsskilling ej kan hemtas frän den omständighet, att nu stadgade tid för sådan nedsättning skall vara otillräcklig, enär denna omständighet, derest den verkligen eger rum, bör afhjelpas, i hvilket afseende Utskottet, i följd af väckt motion, ock kommer att framdeles sig yttra, får Utskottet vördsamt tillstyrka, att Pehr Mattssons yrkande om upphörande af skyldigheten att nedsätta revisionsskilling för rätt alt fullfölja underdånig talan emot Hofrätts dom och utslag i tvistemål ej mätte vinna Rikets Ständers bifall.
Beträffande dernäst frågan om upphäfvande af lagens stadganden om förbindelse för den, som i civila mål vädjar från Underrätt till Hofrätt eller söker att sistnämnde Rätts beslut må af Konungen skärskådas, att ställa borgen för den kostnad och skada, sorn han kan kännas skyldig att gälda; så och då föreskrifterna i denna del hafva till föremål att försäkra den klagandes motpart om ersättning för det lidande honom kan tillskyndas genom obefogad klagan, hvadan ändamålet icke, på sätt motionären förmenat, vinnes om berörde föreskrift utbyttes emot en lag, som stadgade höga böter emot dylik klagan; anser sig Utskottet hafva grundad anledning 0 o att afstyrka Pehr Mattsons motion jemväl i denna del.
Stockholm den 24 Januari 1854. (i Lag-linko tida Betänkande, S:o 7. A: o 7. Ank. till lixp.
Ulsk. <1. 24 Jan. 1854, kl. 12 m
Ii c lii ulan rfe, i anledning af'
Kungl- Maj:ts Na diga proposition angående ändring af lale och linie %%:ne i 50 Kapitlet Rättegångs-B athen.
Samtliga Riksstånden hafva till Lag-Utskottets behandling öfverlemnat förenämnde Nådiga proposition.
Den lyder sålunda: i:Kongl. Majrts
Nådiga skrifvelse till Rikets Ständer med förslag till ändring af 7:dc och 17:de §§:nc i 30:de Kapitlet Rättegångs-Balken; gifven Stockholms Slott den 6:te December 1853.
Till följd af Rikets Ständers vid nästförflutna Riksdag lättade, af Kongl.
Maj:t gillade, beslut oin löneförhöjning för Hofrätternes Ledamöter, skola de, så kallade Revisionsskillingar, hvilka, enligt lydeltsen i 7:de och 17:de §§:ne i 30:de Kapitlet Rättegångs-Balken, få af Hofrätt behållas, väl, likasom förut, emellan dessa domstolars ledamöter fördelas, men icke på annat sätt dem tillgodokomma än i afräkning å deras af Rikets Ständer till beloppet bestämda, i öfrigt från Statsverket utgående löner.
Det skulle lända sä väl till reda, som enkelhet i de allmänna räkenskaperna, utan ali skada för Ilofrätternas ledamöter, derest detta, på grund af lagens stadgande i ofvannäinnde §§ bibehållna sätt för användande af revisionsskillingarne blefve ändradt, så att desamma, hvilka numera i sjelfva verket utgöra en inkomst för Staten, komme att, i likhet med de Kronan i öfrigt förbehållna, omedelbarligen till Statsverket utgå, emot förbindelse att oafkortadt utbetala de Hofrättsledamöterna tillförsäkrade löner.
I enlighet härmed vill Kongl. Maj:t, för undanrödjande af de hinder 7:de och 17:de §§:ne i 30:de Kapitlet Rättegångs-Balken häremot för närvarande lägga, föreslå Rikets Ständer, att samma lagrum måtte erhålla följande förändrade lydelse: 8 7- Allt hvad i thessa fall är stadgadt varde i Hofrätten fullgjordt, inom then tid, att parterne Skola ställa sig hos Konungen in.
Brister någon theri; må Larj-ltsknltrls Betänkande, N:n 7. saken ej till Konungen komma, utan stånde vid Hofrätten» dom och falle the tiilnmdrade daler, som i Hofrätten insatte äro, Kronan till.
Är allt rätteliga 1 tillgjordt, sände Hofrätten inom then tid, som sagdt är, till Konungen in de skrifter, som ther inlagde äro.
Kan thet, som är i saken muntliga taladt och sva rädt. af parterna i Hofrätten, med skälen till domslutet, ej vara tillika färdigt: tii skall thet utan dröjsmål försegladt insändas.
.§ 17.
Lhvad parterna förlikas eller Konungen gillar Hofrättens dom, tillfälle Kronan the tuhundrade daler, som i Hofrätten nedsatte äro.
Ändrar Konungen Hofra'ttens dom, åge then, som thein nedsatt, rätt att få them åter.
Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med ali Kongl.
Slott den (i December 1853.
O S € A It.
G- A. Sparren Utskottet, som jemväl erhållit del af Statsrådets och Högsta
Domstolens i ärendet förda protokoll, har tagit omförinälda Nådiga proposition i öfvervägande; Och då, på sätt i Nåder blifvit anmärkt, de revisionsskillingar, hvilka, jemlikt 7:de och 17 §§:ne i Rättegångs-Balkens 30:dc Kapitel, tillförene fått behållas af Ilofrätterne och emellan Ledamöterne fördelas, utan minskning i deras från Statsverket utgående löner, i sjelfva verket numera komma Kronan till godo, hvadan förslaget härutinnan följaktligen endast går derpå ut, att åt lagen i denna del gifva ett uttryck af förhanden varande förhållande; och då den”förändring i lydelsen af ifrågaställa Kapitels 7:de §, som Kongl. Maj:t i öfrigt föreslagit, öfveronsstämmer med hvad som genom Kongl. Förordningen den 12:te November 17G6, 10 § 3 moni., förklaradt medelst Kongl. Brefvet till samtliga Tiof- och Ofvcr-Rätter den 31:ste Januari 1777, redan blifvit stadgadt i afseende på IlofRätts skyldighet att vid revisionssökande till Kongl. Majit i underdånighet, insända originalhandlingarne; får Utskottet vördsamt tillstyrka, alt kongl.
Maj:ts ifrågavarande Nådiga proposition måtte af Rikets Ständer bifallas.
STOCKHOLM, typografiska fökuningkns boktryckeri, iiiaj. Lag-Utskott tis Dttänkande, N:o 8. i !¥:o «. Ank. till Eip.-Utsk. d. 7 fehr. **»«, kf. it f. m.
Betänkande, / anledning af väckt motion, angående förändring i liden för inträdande af mannens myndighets tillstånd.
Enligt 19 Kap. 1 §.
Ärfda-balken är mannen myndig då han fyllt tjuguelt är samt således berättigad alt derefter sig och sitt gods sjelf råda och förestå.
Denna tidpunkt för myndighetens inträdande skall dock, efter hvad Herr von Francken, G. fV., uti ett till Höglofl.
Ridderskapet och Adeln ingifvet memorial förmenat, nu mera icke vara ' lämplig.
Om den stod tillsammans med en förfluten tids uppfostringssält, så kunde den deremot, efter hans åsigt, icke låta sig förena med nutidens.
Fordom hade man nemligen ej ens aning om de mångfaldiga nöjen och förströelser, som närvarande tid erbjuder och som locka den myndig billne ynglingen, hvilken, genom tillåtelsen att från barndomen deri deltaga, fått en vana och ett behof att njuta deraf.
Han hade'likväl ännu icke, åtminstone i de flesta fall, kunnat förvärfva den erfarenhet af verlden och den stadga i omdömet, som fordrades för alt emotstå lockelsen; Och det hände följaktligen icke sällan, alt han gaf vika derför, som åter hade till följd — förslösade tillgångar, förstörda affärer och slutligen olycka.
Delta syntes emellertid ej kunna förekommas på annat sätt än medelst myndighetsålderns framflyttande till en tid, då förståndet hunnit till högre utbildning, större erfarenhet af lifvet samlats och mera stadga i väsendet förvärfvats; och sorn, efter Hr v. Franckens åsigt, denna tidpunkt ej kunde antagas inträda förr än vid 25 år, har han yrkat att mannen först vid denna ålder må vara myndig.
Lag-Utskottet, hvars yttrande häröfver blifvit infordradt, kan likväl ej instämma med motionären om betydelsen af de, till stöd för berörde yrkande, anförde skäl.
Bestämmelsen af mannens myndighetsålder, som är densamma ej allenast hos de Skandinaviska folken, utan i nästan hvarje annat civiliseradt land, är frukten af den menskliga naturens djupa betraktelser och seklers erfarenhet.
Ehuru den mognare åldern synes böra medföra högre mognad i förståndet, större stadga i karakteren och mera allvar i föresatser, finnes likväl en period i mannens lif, då han hunnit den kroppsliga och andliga utveckling, att han måste befrias från de band, som hindra honom att sjelfständigt handla, — då honom måste vara tillåtet att verka såsom man för sig; — Bih. till R.
I83i. 7 Sami. 1 Afd. 3 Haft. 2 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 8. eller, m. a. o., då andens längtan efter frihet ej vidare kan lemnäs otillfredsställd, utan att sådant skulle störande verka tillbaka.
Derigenom har således naturen sjelf gifvit en vink, och derpå har lagstiftaren aktat, då han bestämt myndighets-åldern till 21 år, en bestämmelse, som från vår äldre lagstiftning öfvergått till den njare.
Vid denna period af mannens lif stå ock hans krafter i sin fullaste friskhet; han träder då ur hemmets trängre krets in på lifvets och handlingens vidsträcktare område, med förhoppningar, hvilka mana till handling och verksamhet; och årtusendens erfarenhet gifver häråt bekräftelse.
Den visar äfven, att förändrade uppfostringssätt, förändrade seder, förändrade tidsförhållanden ej utöfvat något inflytande på ifrågavarande tidsbestämmelse; och deri ligger den mest ojäfaktiga vederläggning af de grunder motionären åberopat.
Att nutidens uppfostringssätt är olika med forna tiders torde således ej förtjena afseende, ty från den omständighet, att mannen numera redan såsom yngling skall få deltaga i och vänja sig vid de nöjen och förströelser, hvaraf han efter uppnådd myndig ålder fritt må njuta, lärer deslomindre kunna hemtas något stöd, som nöjet och förströelsen, vid sådant förhållande, ej med nyhetens behag locka den myndig blifne, hvilken således lättare kan emotstå lockelsen.
Om en och annan derföre dukar under, så hörer det till undantagen; och sådant händer lika ofta efter 25 som 21 år.
Mot dylika undantag har emedlertid lagstiftaren sökt ett värn genom den myndiges återförsättande i omyndighetstillstånd; och vidare kan ej vara behöfligt.
På de allmännaste förhållanden måste dessutom lagen grundas; och det skulle ej vara välbetänkt, om man från tillfälliga missbruk af en frihet helt och hållet inskränkte densamma, och dymedelst beröfvade samhället en mängd krafter, som derför kunna arbeta, och hvilka i så mångfaldiga hänseenden blifvit påräknade vid danandet af vårt samhällsskick och våra institutioner.
Utskottet får alltså vördsamt afstyrka bifall lill Hr von Franckens motion.
Stockholm den 6 Februari 1854. Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 9. 3 W:o 9.
Ank. till Exp.-Ulsk. d. 9 Febr. 1854, kl. 12 rnidd.
Betänkande, i anledning af väckt motion, angående förändring i tiden och vilkoren för rätt att ingå äktenskap.
Preste-Slåndet itigifvet och till Lagutskottet remitteradt memorial, har Herr Prosten Arosenius, P. C. anmärkt att en inskränkning i friheten att bygga äktenskap vore af behofvet påkallad.
Genom den i sednare tider skedda utvidgning af skyldigheten att underhålla fattige, hade fattigvården intagit en förändfad ställning till så väl samhället som kommunen; och deraf syntes följa att samhällets lagar äfven borde intaga en förändrad ställning till dem, hvilka alltför lättsinnigt förlita sig
Eå kommunens underhållsskyldighet och förbise den egna omtankan för framtida bergning, lå nemligen kommunen hade till pligt att från hungersnöd och lekamligt elände skydda de medlemmar, som icke mäkta att försörja sig sjelfva; så borde ock lagstiftningen söka skydda kommunen emot de förderfliga följderne af individernes obetänksamhet och vårdslöshet.
Nu visade sig obetänksamheten sällan större än i de tidiga äktenskap, som ingås bland det fattiga folket, hvilka äktenskap vanligen förbereddes genom en syndig sammanlefnad, och slutades med nöd, som åter ökade kommunens redan lunga förbindelser; och sorn själasörjarens förmaningar ej kunde något uträtta så länge obetänksamheten främjades af våra lagar, vore en förändring deraf lör åstadkommande af ofvanantvdda inskränkning behöflig.
En sådan inskränkning borde dock icke gälla det fattigare folket eller arbetsklassen allena.
Men den komme emedlertid ej att hafva särdeles inflytande på' samhällets öfriga klasser, enär de, som hörde dertill, ej räknade på fattigvården, utan gemenligen dröjde att ingå giftermål tills de hade utväg att försörja ett hushåll, hvaraf följde, att de i allmänhet måste vänta länge.
På grund häraf och då omförmälda inskränkning, efter Hr Prostens åsigt, skulle minska lösaktigheten, emedan den nu ofta bedrifves i beräkning oin ett snart följande äktenskap; samt inskränkningen deslomindre kunde betraktas såsom obillig eller ett ingrepp i personliga friheten, sorn fråga blott vore att skydda kommunerna mot obetänksamhetens och lättsinnets följder, har Herr Prosten föreslagit alt, med ändring af gällande lag, stadgas mätte: att äktenskap ej må ingås förr an mannen fyllt 23 och qvinnan 18 år, eller af den man, som, enligt författning arne, är försvarslös eller fattighjon, eller innan mannen bisal det han för nästkommande året eger åtminstone bostad för sig •och hustru eller utväg till erhållande deraf 4 Lag-Utskottets Betänkande, S:o 0.
Emot detta förslag hafva dock flere bland Högv.
Sandels Ledamöter yttrat betänkligheter; och välbetänkt kunde det ej eller vara, att från de förhållanden, hvarpå förslaget hufvudsakligen är grundadt, hemta anledning till förändring af lagstiftningen angående åldern för äktenskaps ingående jäller fastställa sådana vilkor derför, som inskränkte den frihet, sorn förvaras genom samma lagstiftning.
Den har sin grund i menniskans natur och (ill sitt mål det sedliga lifvct.
Del är nemligen genom familjen som detta lif förnämligast bevaras, och familjen uppkommer genom äktenskapet; och de grunder, hvarpå omlörmälda lagstiftning således hvilar, äro följaktligen alltför djupa för alt kunna rubbas af de ekonomiska företeelser, sorn motionären åberopat.
Att äktenskap ingås utan noggrann beräkning af tillgångar eller utväg till makars och barns framtida bergning, bekräftas visserligen af dagliga erfarenheten; men derför lärer cj^ kunna antagas sadant sker i förlitande på kommunernas utvidgade skyldighet all bispringa sina behöfvande medlemmar.
Äktenskapet är en förening af ömsesidig böjelse, af ömsesidig kärlek; och denna ömsesidiga känsla lättar de mödor, sorn makarne genom äktenskapet sig underkasta, kommer dem att tåligt fördraga de uppoffringar och försakelser, hvarföre de kunna blottställas.
De hafva eli gemensamt mål, den ene arbetar icke blott för sig, utan äfven för den andra; och den tillgång, sorn blott utgöres af makarnes arbetskrafter, får derigenom ett ökadt värde.
De allmännaste förhållanden torde oek vittna härom; och arbetarens ställning är sanlierligen Icke sådan att honom bör beröfvas något af de medel, som göra hans arbete lätt, hans lif mindre tungt.
Efter Utskottets öfvertygelse skulle således de af motionären föreslagna inskränkningar vara obilliga; och att de skulle förekomma osedlighet, kan deslomindre antagas, sorn, elter de upplysningar, hvilka lemnats under den diskussion, som ifrågavarande motion fora nied t inom Ilögvörd.ga Ståndet, antalet af oäkta barn alltid visat sig störst på de orter der minsta antalet af äktenskap ingålls.
Dessutom vöre inskränkningen i afseende på åldern oförenlig med rättigheten för mannen all vid fyllda 21 år sig och sitt gods sjelf räda och förestå.
Han träder ila ut i lil vet, lör att handla och verka; han får då njuta sin medborgerliga frihet; men det skedde ej om honom förnekades friheten att tillfredsställa ett i den inenskliga naturen grundadt och för det sedliga lifvet ovilkorligt behof.
Utskottet tillstyrker allisa vördsamt, att ifrågavarande motion mätte lemnäs ulan vidare afseende.
Stockholm den 9 Februari 1854. Laj-Utskotlete Betänkande i N:o 10. 5 N:o lO. Ank. till Exp.-Utsk. d. 9 Febr. linu, kl. lä midd.
Betänkande, i anledning af väckt motion, angående förklaring eller förändring af lagens stadgande om giflomannar ätt.
Herr Prosten' Cnallingius har uti ett till Ilögvördiga Prestc-Ståndet ingifvet samt till Lag-Utskottet remitteradt memorial anmärkt, alt hvad lagen i 1 Kapitlet Giftermåls-Balken stadgar om utöfning af giftomannarätt i flera händelser vore otillräckligt.
Man saknade nemligen bestämmelse derom huru förhållas bör l:o) då en fader begifvit sig bort, utan att man kan få reda på honom, då hans bär i landet qvarlemnade dotter vill ingå äktenskap, hvilket nu ofta skall inträffa i följd af de tilltagande utflyttningarna till Amerika; 2:o) då giftomannarätten bör utöfvas af sambroder och flere bröder finnas, men den äldste bland dem, hvilkep, efter hvad allmänt är anlaget, i första rummet skall vara systers giftoman, jemväl är frånvarande på okänd ort; och 3:o) då oäkta barn, hvars fader är obekant, och moder död, eller barnhusbarn, hvars föräldrar ej äro kände, vill äktenskap ingå.
I första fallet vore det stridande emot åberopade Kapitels 2 §. alt tillåta moder eller annan hemmavarande skyldeman att utöfva giftomannarätten, emedan moders rätt i detta hänseende iörst inträdde vid fadrens död, som ej kunde antagas förr än den blifvit adagalagd.
Yngre sambroder egde ej eller utöfvå omförmälde räll förr än den äldre bevisligen aflidit; och oäkta likasom barnhusbarn saknade i allmänhet förmyndare samt följaktligen, vid förenämnde förhållande, giftoman.
Man hade väl för dessa fall sökt ledning i de stadganden, sorn uti Kapitlets 4 §, meddelas för de händelser, alt tvist om giflomannarätl uppslår eller att rätt giftoman ej är fallen elier välviljande; men domstolarna, åtminstone ej alla, ansågo dessa stadganden icke tillämplige på samma fall; och de syntes ej eller vara tillfyllestgörande.
Behofvet af fullständiga föreskrifter härutinnan ökades emedlertid med hvarje dag, isynnerhet med anledning af förenämnde utflyttningar; och för vinnande af en sådan, för så väl enskilda, sorn Presterskap,e.t, behöflig fullständighet, har Herr Prosten till antagande föreslagit följande momenter i 4 §. 1 Kapitlet Giftermåls-Balken af Lagberedningens förslag lill allmän Civil-lag: »Är det tvifvelaktigt af hvem giftomannarätt utöfvas må, pröfve det Rätten, då anmälan derom sker.
Finnes ej giftoman efter tby i 3 skils. då skall Rätten giftoman, nämna,» 6 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 10.
Enligt Herr Doktor Thomanders, vid ärendets föredragning hos Högvördiga Ståndet, yttrade åsigt, skall dock något behof af lagförändring uti ifrågaslällde syftning icke förefinnas; och, efter föregången pröfning af ärendet, har äfven Utskottet slädnät i samma öfvertygelse.