Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stats- samt Allm. Besv.- och Ehon.-Utstwttels Utlåtande N:o 8. 7 Då Kommitterade uttalat den åsigt, sora i punkten a. af Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse i ämnet finnes af Kongl. Maj:t biträdd, att nemligen »skjutsning sbesvär et för närvarande hvarken kan eller bör på det sätt från jordbruket skiljas, att de skjutsningsskyldige från särskilda utgifter för befordringsväsendet befrias,» synas Kommitterade hafva grumlat denna åsigt hufvudsakligen derpå: att den temligen allmänt visade benägenheten, att, för vinnande af befrielse från bestridande af gästgifveri- håll- och reservskjutsen erbjuda penningebidrag till större och mindre belopp, gifver skälig anledning antaga det de skjntsnings-skyldige sjeifve i allmänhet ansett sig icke billigtvis kunna eller böra, ulan något motsvarigt eller i mer eller mindre mån jemförligt åtagande, blifva frigjorda från den åliggande skjulsuingsbiirdan, hvilken, om än från början påtvingad, dock af ålder dem tillhört och sedermera genom lag blifvit formligen befästad; Att skjutsnings-skyldighetens öfverflyttande ä Statsverket skulle för detsamma medföra den stora kostnad att en sådan öfverflyttning derföre icke borde ifrågasättas, helst de tillgångar, som af Staten kunde för ändamålet disponeras, företrädesvis torde böra användas att åstadkomma de förbättringar i värt nuvarande ofullkomliga befordringsväsende och äfventyrliga postföringssätt, som af omständigheterna i hög grad påkallades; Att den betungande egenskapen af de med skjutsningsbesvär förenade kostnader för öfrigt hade sin orsak mera deruti att de trycka särdeles ojemnt än i deras höga belopp, enär berörde kostnader, fördelade lika på all skjutsnings skyldig jord och pä släderne i jemförligt förhållande, icke skulle drabba de skjutsnings skyldige hårdare, än alt desamma, lill stor del, kunde anses ersatte genom det billigare pris, hvartill skjutsningsskyldig fastighet förviirfvades; samt
Att vid reglering af skjutsningsväsendet dessutom måste afses icke allenast de skjutsnings skyldiges utan äfven det allmännas fördel, och, för vinnande af dessa ändamål gemensamt, vore lika angeläget att, å ena sidan, öfverdrifna anspråk eftergåfvos, och, ä den andra, billiga fordringar icke lemnades utan tillbörligt afseende.
Om en del bland de skjutsnings-skyldige, under misströstan att annorlunda blifva qvitt en börda, vid hvars aflyftande så många svårigheter möta, erbjudit sig att dervid med uppoffringar biträda, så torde derifrån ej ovilkorligen böra dragas slutsatsen att desse skjutsnings-skyldige ej ansett sig billigtvis kunna fordra, att utan någon sådan uppoffring från denna börda befrias; och om äfven bland ålskiliige skjutsnings-skyldige en sådan äsgt, som den af Kommitterade förutsatta, skulle hafva vunnit afseende, så torde ej heller deraf böra dragas den ovilkorliga slutsats att berörde åsigt är riktig.
Då det först påtvingade skjutsningsbesväret sedermera genom lag bestämdes, var sådant, pä sätt förut är erinradt, ett polisstadgande till beredande af ömsesidiga fördelar, och kan anses hafva utgjort någon laglig grund för påläggandet af skatt.
Vore den för sk7utsentreprenaderne erforderliga summa för stor för att bäras af Statsverket i dess helhet huru mycket för lung skulle den ej då vara att bäras ensamt af dem bland Sveriges invånare, på hvilka den för närvarande hvilar; men då, på sätt Kommitterade erinrat, skjuts - 8 Sammans.
Stais- samt Allm. Besv.- och Ekon-Utskottets Utlåtande N:o S. ningsbesvärets betungande egenskap mera bar sin orsak deruti att det trycker särdeles ojemnt, än i utgifternas belopp, blefve således detta bestyr än mindre kännbart, derest kostnaden för detsamma fördelades på landets samtlige inbyggare.
Det allmännas fördel genom jordbrukets befriande från skjutsnings-skyldigketen och genom ett rationelt ordnande af fortskaffningsväsendet är ock otvifvelaktig! så stor att från denna synpunkt ej lärer kunna bemtas giltiga skäl för motstånd mot genomförandet af jordbrukets fullkomliga befrielse från ansvaret för de resandes förskaffande.
Utskottet finnér sig således ej af de utaf Kommitterade anförda skäl öfvertygadf, det skjutsningsbesväret för närvarande ej kan eller bör pä det sätt frän jordbruket skiljas att de skjutsnings skyldige från särskilda utgifter för befordringsväsendet befrias.
Men, förutom hvad som sålunda företer sig till bemötande af de skäl Kommitterade till stöd för sin åsigt anfört, tillkommer jemväl: att, då roedgifvas måste det skjutsningen blifvit jorden ålagd, icke såsom en skatt, utan blott derföre att jordbrukaren fordom varit den ende, som kunnat detta bestyr verkställa; och då meningen med skjutsningsbesvärets åläggande ej heller varit alt detta bestyr skulle verkställas utan motsvarig full ersättning; så lärer, enligt Utskottets tanke, åtminstone de bland de skjutsnings - skyldige, hvilka funnit sin fördel i densammas utgörande in natura, eller hvilka derföre erlagt mindre afgift än vare sig 10 R:dr 33 öre på hemmanet, hvartill densamma, enligt Kommitterades förslag, pag. 52, konime att uppgå, eller 14 R:tlr Rmt, enligt beräkningen pag. 27 i samma betänkande, eller hvilka, i anseende till sina hemmans belägenhet, hittills sluppit all skjutsning, ej billigtvis kunna förpligtas att hädanefter utgöra en årlig skatt till öfrige skjuts-skyldiges friköpande frän det desse åliggande onus.
Införandet af en dylik ny beskattning ä jorden skulle ock illa öfverensstämma med de åsigter, som pä sednare tider gjort sig gällande, och hvilka vid sist förflutna riksmöte förmått Rikets Ständer att till Kongl. Maj.-t göra en underdånig framställning om åtgärder för beredande af tillfälle åt jordbrukaren att friköpa sig från grundskatter.
Då emellertid ej heller af dem, hvilka för närvarande uti skjutsningsbesväret erfara en tung börda, kan skäligen begäras, att desamma skola friköpa sig från utgörande af en beskattning, hvilken aldrig i sådan form blifvit dem lagligen ålagd, anser Utskottet att det så högst önskvärda målet, skjutsningsbesvärets skiljande från jordbruket, ej kan annorledes vinnas, än derigenom att kostnaden derför öfverflyttas på samhällets alla medlemmar, hvilka ock alla äro lika berättigade till åtnjutande af de fördelar, som med fortskaffningsväsendets ordnande afses.
Det har emellertid ej undgått Utskottet att de, som nödgas erkänna det skjutsnings-skyldigheten genom sin historiska tillkomst skiljer sig frän de onera, hvilka från början upstått under form af grundskatt, lära vilja härvid invända att berörda skyldighet dock nu mera i verkligheten antagit natur af en grundskatt; att den, hvilken i våra dagar tillhandlar sig ett hemman, dervid tager i betraktande huruvida och till hvad mån samma hemman är med skjutsnings-skyldighet belastadt, och låter dessa omständigheter inverka Sammans.
Besv - och Ekon.-Utskotteis Utlåtande N:o 8.
\ 9 inverka vid bestämmandet af den köpesumma lian lör hemmanet vill utgifva; samt att, derest Statsverket öfvertoge skjulningsbesväret, genom denna ålgärd skulle, på landels öfrige invånares bekostnad, beredas nuvarande innehafvare af skjutsningsskyldig jord en förhöjning i jordens värde och sålunda en tillökning i förmögenhet, pä hvars vinnande denna samhällsklass ej genom någon, motsvarande uppoffring förskaffat sig skäligt anspråk.
Denna invändning kan, och vanligen med mera skäl än här, framställas mot hvarje lindring i grundskaller eiler uti de besvär, som under längre tider varit vid jorden fästade ; och likväl hafva dessa skatter och besvär, — hvilka fordom blifvit ålagde jorden, såsom då nästan ensam omfattande nationalförmögenheten, samt för öfrigt den enda del af berörde förmögenhet, som då kunde med beskattning åtkommas, — under de sednare decennierne blifvit i ej ringa mån jorden aflyftade.
Rikets Ständer hafva ansett den lättnad och uppmuntran, som härigenom bereddes landets vigtigaste näringsgren, vara värd den kostnad, hvilken Statsverket derför måst vidkännas.
Men annorlunda är derförutan fallet med skjutsnings-skyldigheten än med dessa grundskatter och andra besvär.
Den som det ena året koper ett hemman, hvilket knappast erfarit någon tunga af den detsamma åliggande skjutsnings-skvldighet, kan ett följande år genom en förändrad riktning af den allmänna rörelsen finna sitt hemman särdeles svält belastadt af denna skyldighet, medan ett annat hemman, inköpt pä den tid stor trafik i orten förefauns, sedermera kan, i följd af en förändrad riktning hos samma trafik, lika hastigt finna sig från sina bördor befriadt.
De stora nu pågående jernvägsarbeten äro särdeles egnade att medföra sådane vexlingar, som nu äro nämnde; och vid bedömandet af en börda utaf denna omvexlande natur torde ej de invändningar böra gälla, hvilka, vid fråga om en fast och för alltid bestämd grundskatt, ej kunna fränkännas all giltighet.
På.grund af allt hvad Utskottet sålunda anfört hemställer Utskottet att, i stället för den, i Kongl.
Majrts nådiga Skrifvelse, under litt.
a. föreslagna grund för skjutsningsbesvärets ordnande, Rikets Ständer må besluta, att gästgifveri-, håll- och reservskjutsen samt postskjutsen skiljas från jordbruket och öfvertagas af Staten.
Genom hvad Utskottet sålunda föreslagit i fråga om den under litt. a i Kongl. Majrts nådiga Skrifvelse angifua grund, har Utskottet redan besvarat hvad i samma nådiga Skrifvelse blifvit under litt. b föreslaget, nemligen natt gästgifveri-, håll- och reBih. till R.
Brot. 1859 $ 1860. 4 Sami. 2 Afd. 4 Haft. 2 10 Sammans.
Best- och F,?,...- U t skotte's Utlåtande N:o 8. servskjutsningen likväl icke vidare bör vara en jorden åliggande natura-prestation, ulan så väl skyldighet som rättighet för de skjuts skyldige att bestrida sådan skjutsning upphöra, oell hemmanens indelning i skjutslag icke heller bibehållas.
* Om någon rättighet för ds skjuts-skyldige förefunnits ati sjellve besörja resandes fortskaffning, så har det v»*it på grund af <’ n dem i sådant afseende ålagda skyldighet; och då denna deras skyldighet borttages, nr i te afven hvarje sådan uteslutande rättighet hafva för dem upphört, utan behof af någon särskild föreskrift derom.
Utskottet tillstyrker således att denna punkt roå anses förfallen, oih ej Rikets Stäadt - antagas såsom grund för skjutsningsbestyrets orduande.
Beträffande den under litt. c i Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse uttalade åsigt natt pos/förin gs-skyldigheten bör från jordbruket skiljas, emot åliggande för posthemmanen alt fullgöra de onera, frun hvilka de nu äro befriade, — samt, såsom, följd deraf, posthemrnanen tillförbindas att, i likhet med annan skjuts-skyldig jord, deltaga i det allmäntia skjutsnings-besväret, såsom detta kommer alt utgörasj» så och dä den befrielse posthemmanen hittills åtnjutit frän åtskilliga bördor, hvilka åligga större delen bland landets öfriga jord, grundal sig endast på den skyldighet de haft att framskaffa posten; men berörde skyldighet, genom bifall till hvad nu föreslaget är. komrne att upphöra; tillstyrker Utskottet Rikets Ständer att på det sätt bifalla denna punkt, att, sedan posthemmanen blifvit befriade från postskjutsens utgörande, böra dessa hemman vara skyldige utgöra de onera, derifrån de hittills varit i sin egenskap af posthemman befriade.
Den uti Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse under litt. d anförda åsigt vatt alla hemman, som enligt lag och författningar äro skjuts-skyldige, men för närvarande af en eller annan anledning icke utgöra gästgifveri-, håll- eller reserv-skjuts, — i hvilket slag af jord jemväl posthemman, derest postförings-skyldigheten liefve dem Jrånskiljd, inbegripas, — framdeles böra, lika med dem som nu äro till skjutsning indelade, bidraga till kostnaden för skjutsningens uppehållande, samt att slädernes andel i detta bidrag bör bestämmas efter ett visst, rättvist förhållande till de skjutsnings-skyldiges å landet,* lärer, i händelse af bifall till hvad Utskottet förut föreslagit, komma att af Rikets Ständer ogillas, Sammans.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ehon.-UIskottets Utlåtande N:o 8. 11 hvaremot Utskottet, i öfverensstämmelse med den af detsamma redan uttalade grund, hemställer att Rikets Ständer må i stället besluta, att det städerne åliggande skjutnings besvär öfvertages af Staten.
Vidkommande slutligen den åsigt Kongl. Maj:t i sin Dådiga Skrifvelse yttrat under litt. e, eller natt deremot i afseende å Kungs- och Kronoskjutsnings-besväret, annan förändring icke bör vidtagas, ån att, under förutsättning att gästgifveri- oell postskjut sen upphör såsom natur a-prestation, samtlige skjuts-skyldige hemman i riket förklaras böra i Kungs- och Krono-skjutsning deltaga;» sä har, på sätt Kommitterades Betänkande pag. 4, 5 och 6 gifver vid handen, bland de skjutsnings-skyldige sjelfve, den åsigt mera allmänt gjort sig gällande, att Kungs- och Krono-skjutsningen ej kan från jordbruket skiljas; och då Utskottet ej heller kan annat än godkänna de af Kommitterade till stöd för samma åsigt pag. 23, 24, 72, 73 och 74 anförde skäl, har Utskottet, med afseende å hvad detsamma förut anfört samt å behofvet af nödig fullständighet, ansett det Rikets Ständer böra besluta att, i afseende å Kungs- och Kronoskjutsnings-besväret, annan förändring icke bör vidtagas, än att, under förutsättning att gästgifveri-, håll- och postskjutsen af Staten öfvertages, samtlige skjutsskyldige hemman i riket, så framt de ej äro helt och hållet eller i viss mån från skjuts-skyldigheten befriade, förklaras böra i Kungsoch Krono-skjutsning deltaga.
Innan Utskottet skrider till granskning af Kommitterades förslag till reglering af befordringen utaf post och resande samt till gäldande af den derför erforderliga kostnad, anser sig Utskottet böra redogöra för de skäl, hvilka föranleda Utskottet att, under berörde granskning, ej blott förorda de högre belopp Kommitterade föreslagit i lega för en del skjuts, utan äfven tillstyrka att en del skjutslega må, der behofvet sådant kräfver, kunna ytterligare höjas.
Grundsatsen att den, som begagnar skjuts, jemväl bör gälda dess fulla värde, vore olvifvelaktigt riktig, så framt icke det allmännas fördel oundgängligen fordrade att Staten drager försorg, det befordringsmedel böra öfver hela riket finnas tillgängliga och att priset derå ej heller må vara sådant, som gör desammas begagnande nästan omöjligt.
Af dessa skäl torde, på samma gång Staten bestämmer ett maximum, hvarutöfver ifrågavarande kostnad för de resande ej får stegras, bemödande dock böra göras att, under detta 12 Sammans.
Besv- och Ekon.-Ulskottets Utlåtande N:o 8. maximum, utfinna den lega, sorn verkeligen motsvarar hvad skjutsningens fullgörande kostar den skjutsande.
På sätt förut är vordet antydt, har Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, uti sitt Betänkande N:0 110 vid förra riksdagen, utredt att skjutslegan i Sverige bör anses hafva varit i fordna tider högre än hvartill den i våra dagar finnes bestämd.
Pag. 8 och 9 i berörde Betänkande inhemlas, att den år 1731 fastställda lega, 8 öre för land och 16 öre för stad samt dessutom 1 öre. för kärra per mil, utgjorde, efter jemförelse mellan markegångsprisen då och i vår tid, 31 sk. 11 \ rst. för land, och 1 R:drl2sk. 4 rst. för stad, om spanmåi tages till värdemätare, samt 37 sk. för land och 1 R:dr 2:1 sk. 11 rst-, allt llanko, för stad, om hö blir värdemätare. i)å, i följd af myntförsämring, legan dock snart ansågs för låg, höjdes densamma, år 1736, till 12 öre för land och 24 öre (ör stad; genom hvilken förhöjning legan, utom kärrpenningar, blef motsvarande 23 sk. 9 rst. för land samt 1 R:dr 3 sk. 6 rst. för stad, om spanmåi, och 27 sk. 8 rst, för land samt 1 R:dr 7 sk. 4 rst, allt Banko, för stad, om hö tages till värdemätare.
De i bilagan N:o 1 till Kommitterades Betänkande meddelade uppgifter angående post- och skjuls väsendet i åtskilliga främmande länder gifva vid handen, att i Norge, med hvars förhållanden våra väl lära vara mest jemförliga. af resande erlägges för häst och eusitsigt åkdon från städerne, med entreprenad, 1 R:dr 90 öre, med vanlig gästgifvare-skjuts 1 R:dr 62 öre; på landet, med entreprenad 1 R:dr 48 öre och med vanlig gästgifvare-skjuts 1 R dr 19 öre, allt för Svensk mil och i Svenskt mynt beräknad!.
För öfrigt visar sig att jemväl i Danmark, Hannover och Frankrike samt framför allt Preussen, skjutslegan uppgår till högre belopp än i Sverige och än hvartill densamma genom detta Utskottets Utlåtande föreslås; hvaremot bland de länder, för hvilkas fortskaffnings-väsende blifvit redogjordt, blott inom Finland och Ryssland, hvilka länders exempel härutinnan ej torde något bevisa, skjutslegan befinnes lägre än hos oss.
Utskottet tror således att någon anledning till tvekan vid antagande af den förhöjda skjutslega, som
Utskottet kommer att föreslå, ej bör hemtas från det förhållande att densamma öfverstiger det belopp, som skjutslegan, under sednare decennier, i Sverige utgjort.
Utskottet öfvergår nu till granskning af Kommitterades ofvanberörde förslag till reglering af befordringen utaf post och resande samt till gäldande af den derför erforderliga kostnad, hvilket förslag börjar pag. 44 i det underdåniga Betänkandet.
Vid detta förslag har Utskottet ej funnit anledning till andra anmärkningar än följande:
Besv- och Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o 8. 15 Vid § 2.
På disponibla tillgångar lärer böra bero i hvad mån ä de vägar, hvilka såsom postvägar anses, må kunna åstadkommas sådan befordring af post och resande, som för dessa vägar blifvit föreslagen, helst i annat fall omöjlighet uppstår att, innan erfarenhet genom försök i mindre skala blifvit vunnen, med någon grad af säkerhet beräkna hvad kostnad detta befordrings-väsende kan för Statsverket medföra.
Några ovilkorliga bestämmelser om ordnande af ett sådant befordringssätt lära således ej böra meddelas, utan torde efter orden »postvägar, å hvilka», böra inflyta följande ord: i den män tillgångarve sådant medgifva, och denna § således erhålla följande lydelse:
De vägar, hvilka för post eller skjuis-befordring begagnas, indelas uti: a) Postvägar, ä hvilka, i den mån tillgångarne sådant medgifva, medelst kontrakt antagne postbållare skola dels besörja ordinarie postbefordring, hvarmed post och resande på bestämda tider gemensamt fortskafläs, och dels, efter beställning, åt posten och resande tillhandahålla extra poster; samt b) Bipostvägar, å hvilka genom kontrakt antagna entreprenörer, så väl efter beställning fortskaffa resande, som ock tillhandahålla den skjuts, som för poslbefordringen ä dessa vägar kan erfordras.
Vid § 12.
Då Kommitterade här föreslagit 50 öre för hel- eller halftäckt åkdon med fjedrar, hafva de otvifvelaktigt dermed afsett tvåbets åkdon; men Utskottet anser delta, tili undvikande af missförstånd, böra tydligen uttalas.
Enär, så vidt sig göra låter, bör genom bestämmelserne framkailas hos posthållarne den önskan att kunna erbjuda de resande beqväma och ändamålsenliga åkdon, anser Utskottet, i betraktande jemväl af den förhöjda skjutslega, som Kommitterade föreslagit, någon särskild betalning icke böra ega rum för sådane åkdon, som sakna dessa egenskaper, ulan ersättningen derföre skola i skjutslegan inbegripas; hvadan orden »8 ipe för öppet tvåbets-åkdon, utan fjedrar, fotsack och dyna, samt 4 öre för enbets-åkdon af samma slag» torde böra utgå och deremot, efter orden »allt för mil räknadt» böra inflyta orden: »Ersättningen för andra i orten brukliga åkdon inberåhias i skjutslegan.»
Utskottet tillstyrker således att denna § må erhålla följande förändrade lydelse:
Då extra post begagnas, erlägges i lega 1 R-.dr 60 öre för hvarje häst; — 50 öre för hel- eller halftäckt tvåbets-åkdon med fjedrar; — 16 öre för öppet tvåbets-åkdon 14 Sammans.
Best - och Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o 8. med fjedrar, foisack och dyna; — 8 öre för öppet enbets-åkdon af sistnämnde beskaffenhet; allt för mil räknadt.
Ersättningen för andra i orten brukliga åkdon inberäknas i skjutslegan.
Vid § 25.
Utskottet tror de i denna § föreslagna bestämmelser ej vara lämplige.
Om, såsom Utskottet antager, den åsigt är riktig, hvilken Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet vid förra riksdagen, i sitt Betänkande Nm 43, uttalade, att nemligen det ej kan anses i lag medgifvet jordegare, alt godtyckligt öfver allmänna vägar uppföra grindar; så torde Konungens Befallningshafvande redan ega tillräcklig myndighet att, i hvarje fall, der erforderligt vara kan, förordna om vilkor för bibehållande af grind öfver postväg; hvaremot sådane allmänna bestämmelser, som de i denna § föreslagna, måhända allt för ofta torde verka menligt, så väi för jordegarne genom ökad svårighet att freda sina egor, som för de vägfarande derigenom, att gärdesgårdar blefve uppförde längs vägarne och snösamlingar vintertiden deraf orsakades.
Utskottet anser derföre denna § böra utgå och de efterföljande §§ erhålla den förändrade nummer, som häraf biifver en följd.
Vid § 33.
Då svårigheten att anskaffa skjutshästar är så olika i olika trakter, torde skjutslegans bestämmande till ett maximi-belopp af l R:dr Runt öfver hela Riket vara en mindre lämplig åtgärd.
På det hinder i lag ej må möta för de förändringar, som härvid kunna vara behöfliga, anser Utskottet att, i första momentet af denna §, efter ordet »erlägges", bör inflyta orden »i allmänhet.» Vidare anser Utskottet, på de vid § 12 redan anförda skäl, någon ersättning för simpla och mindre beqväma åkdon äfvensom för seldons begagnande icke böra de skjutsande tilläggas.
I första momentet af 33 §:n torde derföre orden »samt 8 öre för tvåbets- och 4 öre för enbels-åkdon af det i orten brukliga slag, ersättningen för seldons begagnande häruti inbegripen», böra utgå, och i stället inflyta följande ord: ersättning för åkdon af det i orten brukliga slag, äfvensom för seldon, häruti inbegripen.
Utskottet hemställer således att 33 §:n må erhålla följande förändrade lydelse.
I lega, ehvad skjutsning utgöres från stad eller station ä landet, erlägges i allmänhet per mil 1 R:dr för hvarje häst, ersättning för åkdon af det i orten brukliga slag, äfvensom för seldon, häruti inbegripen.
Slats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskotlels Utlåtande N:o 8. 15
För den händelse att sådane åkdon af bättre slag, som, enligt hvad ofvan är sagdt, böra vid postvägarne vara att tillgå, skulle af entreprenör vid bipostväg resande, pä begäran, tillhandahållas, betalas för samma åkdon lega till lika belopp, sorn vid poststationerna.
Vid § 34.
De uti denna § föreslagna bestämmelser torde vara väl stränga mot de resande.
1 fråga om bipostvägarne gälla ej de skäl, hvilka kunna anföras tili stöd för de bestämmelser, som i 15 § linnas gjorde, beträffande den tyngd, som å postvägarne må efter hvarje häst läggas, nemligen dels att resande ej böra uppmuntras att hellre begagna extra post än fortsxaffandet i förening med den ordinarie postbefordringen, dels att en resande, som ej å extra posten kan medföra all sin packning, eger tilllälle att med den ordinarie postbefordringen få densamma fortskaffad.
Det torde således vara nödigt att pä bipostvägarne bereda de resande tillfälle att medföra någon större tyngd, än hvad å postvägarne erfordras; och kunde denna tyngd skäligen bestämmas till 120 skålp., med iakttagande för öfrigt af det i 15 §m stadgade beräkuingSsätt.
Utskottet hemställer derföre. att § 34 må erhålla följande förändrade lydelse:
Vid befordring af resande eller post få, efter hvarje häst, tvä personer, postiljoner) ibland dem beräknad, färdas, och en tyngd af 480 skålp. medföras.
Denna tyngd beräknas sålunda, att en hvar åkande anses väga 180 skålp., med undantag af barn under 12 är, som beräknas till blott 90 skålp.
I afseende åter ä medföljande skjutsdrängar, körningstiden, väntningspenningar, minsta våglängd, hvarför lega erlägges, och legans beräkning för öfrigt efter hvarje tillryggalagd fall åttondels mil, skola för befordringen å bipostvägarne gälla samma bestämmelser, som förut äro i fråga om befordringen å postvägarne upptagne.
Vid § 38.
Utskottet har föreställt sig att mången, som eljest vore hugad öfvertaga entreprenad, skall finna sig afskräckt genom den i denna § föreskrifna koria tid af endast två är för kontraktets varaktighet.
För öfvertagandet af sådan entreprenad erfordras många förberedelser och kostnader genom anskaffande af hästar och åkdon ni. m., och om det sålunda inköpta skulle två är efteråt försäljas, komme sådant sannolikt att ofta ske med en ganska kännbar förlust.