Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Storkyrkoförsamlingen har utsett till ledamot af sitt skolråd fröken Evelina Fahnehjelm, Jakob o c h Johannes fröken Emilie Zander samt Adolf Fredrik fröken Mina Forsell.
De tre sist- nämnda församlingarna ha genom dessa val för första gången insatt kvinnor i sina skolråd.
HYLLNING.
Fröken Karin Ahlin, den välkända Åhlinska skolans stiftarinna och föreståndarinna, fyllde i tisdags 60 år o c h var i anledning däraf föremål för en vacker hyllning af forna och nu- varande lärjungar.
De förra hade insamlat en hedersgåfva, utgörande 8,000 kr., hvaraf en del stälts som lifränta.
Med gåfvan, hvilken högtid- ligen öfverlemnades i tisdags förmiddag till fröken Åhlin i närvaro af en stor mängd af gifvarinnor- na, följde en lyckönskningsadress.
Tidigt på morgonen uppvaktades fröken Ahlin af skolans lärarekår, som öfverlemnade till henne ett par silfverstakar, en pendyl och en praktfull blomsterbukett.
Vid morgonbönen höll botpredi- kanten Bring ett religiöst föredrag med anledning af dagens betydelse, hvarefter lärjungarne afsjöngo verser, författade af en af skolans forna lärare, prosten R. Kihlberg.
Riksantikvarien H. Hilde- brand, äfvenledes en af skolans förra lärare^med- delade därefter, att konungen tilldelat fröken Ahlin medaljen » Illis quorum meruere labores » af 5:e storleken.
Under dagens lopp anlände blommor, bref och telegram i massor från vänner, forna lärare och lärarinnor o c h elever vid skolan, hvil- ken öppnades för ej mindre „ än 43 år sedan af den då 17-åriga fröken Karin Ahlin.
3£L Teater och musik.
D:r Bottero afslutar i kommande vecka sitt ovanligt framgångsrika gästspel vid k. operan, enär han inom kort måste tillträda ett en- gagement i sitt hemland Italien.
Hans senaste parti, toreadoren i » Oarmen », står ej de föregående efter i helgjuten tolkning.
Så ypperligt har, åtminstone i dramatiskt hänseende, detta parti näppeligen förr här gifvits.
Och att den klangfulla stämman, stödd af en förträfflig sångkonst, ej sviker, vet en hvar som haft tillfälle höra honom.
Vid aftonens abonnementsföreställning uppföres » Figaros bröllop », i morgon gifves » Romeo och Ju- lia » och på söndag » Konung för en dag ».
Dramatiska teatern, som under innevarande sä- song redan framfört ett par, tre nyheter, däribland tvänne svenska originalarbeten af framstående värde, är redan färdig med ytterligare en nyhet, denna gång ett tyskt skådespel af ovanligt intresse.
Her- mann Sudermann har, såsom vi förut meddelat, ge- nom sitt första dramatiska stycke » Die Ehre » med ens blifvit en ryktbarhet i sitt fädernesland, där detta hans arbete gått öfver alla något så när be- tydande scener och vunnit afgjord framgång.
För- fattaren har i dagarne ock hos kejsar Vilhelm an- mälts till erhållande af det Schillerska priset, därtill varmt förordad af Paul Heyse.
Förväntningarna voro således spända äfven här, och de svekos ej heller.
Ja, skådespelet rönte vid dess första uppträdande här i måndags formlig succés.
Styckets innehåll — ja, vi anse oss ej böra gå dem af våra läsarinnor i förväg, som ännu ej sett stycket, genom att redogöra för handlingen i det- samma.
Blott det vilja vi nämna, att det rör sig om den olika uppfattning af heder och heders- känsla, som råder inom de olika klasserna, dessa här representerade af kommersrådet Muhlingks familj och familjen Heinecke » på bakgården ».
Mellan dessa två står unge Heinecke, anstäld i kommersrådets tjänst.
Stycket är alltigenom synnerligen spännande, rikt på dramatiska situationer och god karaktärsteckning.
Det är en bild ur lefvande lifvet, inga uppkonstrue- rade människor, utan sådana som man när och hvar som helst kan påträffa dem.
Men är den drama- tiska produkten god, så komma dess förtjänster ännu bättre till sin rätt genom det helt enkelt för- träffliga utförande, som på så godt som alla händer kommer den till del.
Främst bland de spelande står ovedersägligen hr Fredrikson som styckets räsonnör grefve Trast-Saarberg, » kaffekungen ».
Förträffligt
IDUN maskerad, sade han sina uddhvassa repliker på ett sätt, som endast han kan göra det.
Och om publi- ken ej applåderade honom för öppen ridå, så var det därför, att man ej ville förlora ett enda ord af hvad han hade att säga.
Ett sakta sorl, som bety- der nästan ännu mera, gick emellertid gång på gång genom salongen.
— Som unge Robert Heinecke hade hr Palme en af sina lyckligaste uppgifter, och han och hr Fredrikson voro de, som efter hvarje akt särskildt voro föremål för publikens stormande bi- fallsyltringar.
Ahlander och hr Thegerström som gamla paret Heinecke voro likaledes förträffliga.
Fru Harlman som deras lättsinniga dotter Alma var något ojämn.
Det föreföll oss, som om hon, sär- skildt i tredje akten, ej skulle varit fullt på det klara med, huru hon skulle fatta och återgifva karaktären hos detta naiva och lättsinniga barn.
Hon hade dock flere goda pointer att uppvisa.
Fru Bäckström återgaf sannt och innerligt kommersrådets dotter.
Hr Envall var såväl hvad maskering som spel be- träffar en god typ för en försupen snickargesäll.
Öf- riga inedspelande fyllde mycket bra sina platser, så att samspelet blef förträffligt.
Iscensättningen var synnerligen förtjänstfull och gör hr Personue all heder.
H e n n e s a r b e t s f ä l t.
Berättelse för af A m a n d a C19 Idun Leffler.
o Stycket gifves fortfarande nästan alla dagar.
Svenska teatern har med sitt senaste program firat en ny öfverraskande triumf i riktning att stadga dess anseende äfven inom det stora moderna dra- mats område.
» Bildhuggaren Clémenceau » fick en på snart sagdt alla händer tillfredsställande framställning, på ett par en tolkning af hög dramatisk rang.
I Izas roll, där fröken Seelig och fru Lundberg alternera, tager den förra ovilkor- ligen priset.
Den gladde oss uppriktigt, den unga skådespelerskans prestation, som gaf en i detalj så rikt och fint utarbetad bild af den svårtolkade ka- raktären, att denna bild obetingadt häfdar fröken Seelig som en af våra förhoppningsfullaste karak- tärsskådespelerskor.
Fru Lundberg har dock äfven åtskilliga goda pointer att markera.
Fru Stern- valls sätt att bära upp moderns grefvinnan Dom- bronovskas parti, förtjänar ock största erkännande.
En och annan öfverdrift bortarbetas nog så små- ningom.
Med tvänne skådespelerskor af sådant slag bör en teater segervisst kunna möta betydande upp- gifter, och vi gratulera den Svenska till deras för- värfvande åt hufvudstaden.
I titelrollen alternera hrr Zachrisson och Sanft, men ingendera lämpar sig rätt för uppgiften.
Det hela är väl inöfvadt och går med god sammanhåll- ning.
Direktör Holmqvist har i dessa dagar af veder- börande författare förvärfvat sig rätt att i Sverige uppföra följande pjäser: » Domherrn », fars med sång i 4 akter af Kneisel.
— » Lätta kavalleriet », lustspel i 3 akter af Bisson.
— » Zuzettes resa », féeri-lustspel i 10 tablåer af Chivot och Buru, musiken af Leon Vasseur.
— » T o - kerier », (Pension Schöller) fars i 3 akter af Laufs.
— » Varulfven », (L ' Ogre) skådespel i 5 akter af Jules de Marthold.
— » Bansakningsdomaren », skå- despel i 5 akter af dito.
— » Nyckeln till Paradi- set », fars i 3 akter af Chivot och Buru.
— » Die Schat- ten », af Paul Lindau; samt féeriet » Bockfoten », som kommer att uppföras under april månad 1891.
Filharmoniska sällskapet gaf sin första abonnements- konsert i tisdags i musikaliska akademien inför i det närmaste fullsatt salong.
Programmet upptog dels ett par instrumentalsaker, nämligen förspelet till Lohengrin och Svendsens kröningsmarsch, båda för- träffligt utförda, dels ock kör- och solosång, den senare utförd af fröken Augusta Öhrslröm, som trots en tydlig indisposition synnerligen förtjänstfullt utförde ett par romanser.
Körerna gingo under hr Hallens energiska och skickliga ledning mycket jämnt och med god nyansering.
En religiös hymn af herr Hallen gaf ytterligare bevis på dennes fram- stående förmåga äfven som tonsättare.
Andra kammarmusiksoaréen af hrr Aulin m. fl.
gifves i morgon lördag, och torde ingen älskare af god och gedigen musik försumma att infinna sig å densamma.
Afskedskonsert gifves söndagen den 7 december af dr Osvaldo Bottero.
Att den kommer att samla fullt hus, taga vi för gifvet.
Bidrag i alla ämnen mottagas med tacksamhef.
fe- » j j
Olyckan är, att du aldrig kännt mig. » » Så du talar, skulle jag ej känna dig.
Vi ha ju vuxit upp som syskon. » » Två syskon kunna ett helt lif gå främmanda för hvarandra, i synnerhet om den ena är femton år äldre än den andra. » » Du var visst inte främmande för mig.
Du an- förtrodde j a mig både din glädje och dina små sorger.
Hur ofta tog jag ej dina dockor och tog dig i försvar, när du fick bannor.
Minns du inte, hur mången gång du satt på mitt knä och anför- trodde mig, hvad du ville göra, när du blef stor. » » Är det ingen skilnad på barnet och den vuxna kvinnan? » » Åh, vår förtrolighet fortsatte allt, så länge du var hemma, men olyckan var, att du kom så ti- digt ut i världen, först till Schweitz och sedan till den där folkhögskolan, ty sen förlorade du så mycket af din omedvetenhet och började peta i all slags samhällssmuts.
En kvinna skall, äfven när det gäller kunskaper, bevara sin oskuld, då förblir hon glad och älskvärd. » » Du pratar så dumt!
Tror du, att man med öppna ögon går genom lifvet, utan alt lära känna synden; men det där talet om oskuld har du lärt af din systerson.
Han säger, att den kvinna, som känner lifvet, förlorat tron på idealet. » » Nu Märta, skola vi hvarken i ena eller andra afseendet gå för långt.
Vi ta vägen genom träd- gården och se, om jätterosorna slagit ut. » » Oklarhet tycker ni om.
Sanningen skall ka- stas en slöja öfver, j u tätare desto bättre.
Sätt blommor på grafkullen, så tänker ingen på, hvad som föregår i mullen.
Ack, att kunna famla i slikt töcken!
Men jag är viss om, att den, som har klart för sig, att han vandrar vid bråd- djupets rand, lättare undgår faran att falla än den, som går där med förbundna ögon.
Det är en mors plikt att lära känna de frestelser, som kom- ma att möta hennes barn, på det hon i tid må kunna rusta dem till motvärn, och jag skall så studera lifvet, att jag alltid kan vara min sons bästa vän och rådgifvarinna. » k » Om jag ändå sluppe att resa till staden i dag.
Harald har varit så orolig i natt, och jag är så trött. » » Du kryar nog till dig, vännen min, när du kommer ut.
Jag reser ej in förr än med afton- tåget, så du slipper att resa ensam.
Din kläd- ning kan du lägga i nattsäcken och kläda om dig på mitt rum, jag skall telefonera efter en hår- frisörska.
Jakobson hemtar dig med täcksläde klockan elfva, vid midnatt äro vi åter hemma och till dess vaka tant och fröken öfver Harald, eller hur, tant Anna, Märta behöfver j u ej vara orolig? » Erik.
sköt stolen ifrån frukostbordet, tog af sig servetten och skrynklade väl in den i handen, me- dan han torkade sig om munnen.
Han såg myc- ket belåten ut, då han kysste Märta, uppmanade henne att lägga sig en stund och försöka sofva, medan han gjorde en lång vandring till mossen.
Märta gick in till Harald och stannade där hela förmiddagen.
Hennes oro tilltog med hvarje stund, ty det lilla hufvudet var så hett och pulsen slog så hastigt.
Tant Anna försäkrade dock, att det endast var litet ondt för tänder.
Efter middagen stod Märta vid fönstret.
En och annan tunn snöflinga flög omkring, men det var för kallt för att kunna snöa riktigt, och dock voro molnen så täta, att de alldeles gömde solen och gjorde stämningen så gråkall, att man frös, bara man såg ut.
Tant Anna satt nära kakelugnen i en bekväm länstol och läste tidningen.
» Februari är gement kall och alltid värst på Emilies födelsedag, minns du icke det, tant? » » Hvad för något, fryser du, » frågade hon tank- spridd och såg upp från tidningen; » men hvarför skall du också stå vid fönstret, där drar ju, kom hit och sätt dig i soffan. » » Nej tack, jag fryser inte, men o, tant, den som sluppe att resa bort. » » Lilla Märta, » tant Anna lade bort tidningen, » var nu förståndig, och tänk på din man.
Det är j u hans båda systerbarn, som fira sin förlof- ning, och om du icke reser, så stannar också Erik hemma, och du kan nog tänka dig, hur trå- kigt Emilie och Lina skulle tycka det vore, att vid ett sådant tillfälle sakna er. » » Det är då också för galet, att kusiner en gång till här i släkten skola gifta sig med hvarandra, liksom det ej vore olyckligt nog, att det skett en gång. » » Du talar så oförståndigt i dag, Märta, inte kan du säga, att du och Erik äro olyckliga. » » Det har jag häller icke sagt, men barnen — I Jag har nyss läst ett arbete om ärftliga anlag och faran af äktenskap mellan nära anhöriga, och se ' n dess har jag ingen ro. » » Erik har rätt i, att du ej borde läsa så myc- ket, ty du får sådana onödiga bekymmer.
Ar du en krislen, Märta, så lemna framtiden i Herrens hand och låt honom sörja.
Vi slippa j u omsor- gen för morgondagen. » » Men ej eftertanken, tant.
Gud vill, att vi skola bruka vårt sunda förnuft och icke minst i fråga om giftermål, ty på detta beror j u icke blott ma- karnes lycka eller olycka, utan flere släktens framtid. » Tant teg och återtog sin tidning.
Med Märta var det aldrig lönt att tvista, hon hade sina åsik- ter för sig och följde dem.
Elise kom in med en blå sidenklädning.
» Du tar nog på dig hemma, så skall jag hjälpa dig med håret.
Jag tror inte det är fara för förkyl- ning.
Du har j u pels och åker på första klass.
Den lätta hufvan förstör icke håret. » » Såå, du är redan färdig!
Jag kan då aldrig beklaga mig öfver att få vänla på min hustru.
Fröken Elise har gjort riktiga underverk i ditt hår. » Erik höll upp ljuset.
» De där mattgula blommorna äro mycket vackra. » » Nej, Märta, gråter du!
Har en enda sömnlös natt gjort dig så nervös, då är det verkligen hög tid, att du får litet rekreation. » * * * » Ack Erik, för min skull kan du väl låta Ja- kobsson köra litet fortare.
Jag är så gränslöst orolig för Harald! » » Kära vän lugna dig, vi köra så fort seltygen hålla. » Han tog hennes hand, den darrade.
Han svepte kappan tätare omkring henne och försökte tala om kvällens högtidlighet, men hon svarade icke, utan andades på vagnsfönstret för att om möjligt kunna se, hur fort de kommo fram.
Nu äro vi ändlligen hemma!
Hvems är åkdonet där står? » » Kära Märta, skall du rent af rycka ut ring- ledningen? » » Det kommer j u ingen och tar emot oss. » » Men besinna då, det är öfver midnatt. » » Hvems är åkdonet, » upprepade Märta, då hus- jungfrun öppnade dörren.
» Doktorns.
Harald är sjuk. » Märta släpade sin kappa öfver salsgolfvet, huf- van föll ner på klädningen, men hon märkte det e j.
Inne i sängkammaren satt doktorn med Harald på knät.
Han hade haft ett konvulsiviskt an- fall, och ryckningarna fortforo ännu.
Elise och kammarjungfrun lagade i ordning badvatten.
I en hast var Märta omklädd.
Hon tog gossen försiktigt från doktorn och började själf under tå- rar kläda af och bada honom.
Erik frågade dok- torn afsides, o m sjukdomen var farlig.
Han kunde ej säga något bestämdt, men hoppades det endast var för tänder, dock lofvade han att stanna kvar öfver natten.
Märta lemnade ej Harald ifrån sig och bad Erik, att han ensam ville stanna inne hos henne.
Doktorn åt frukost och reste.
Han skulle komma igen på kvällen.
De kolvulsiviska atackerna fortsatte.
Märta hade så svårt att se dem, och Erik bad därför att få taga gossen.
Hon gick in i hans rum och stängde dörren, men barnets jämmer hördes dit in.
Sjukdomen kunde vara en tillfällighet, men den kunde ock vara ett tecken till farliga anlag.
Hon var själf så nervös och impulsiv, och Eriks lefnads- sätt hade visst ej alltid varit exemplariskt, och så voro de j u kusiner.
Hon gick upp och ned i rummet.
Tårarne runno, och emellanåt knäppte hon så hårdt till- sammans händerna, att fingertopparne blefvo blod- röda.
Det var rysligt att mista det käraste h o n egde:
sin framtids hopp; men när hon såg anfallen, tänkte hon endast på barnets plågor och den för- färliga möjligheten af ett lifslångt nervlidande.
Slutligen kastade hon sig ner på soffan med ansiktet i en kudde och snyftade: » Herre, ske din vilja 1 » När hon blifvit något lugnare, återvände hon till sängkammaren.
Eriks och hennes ögon möt- tes, då han lade gossen i hennes sköte.
Han såg så hopplöst förtviflad ut, att hon drog honom ned pä knä bredvid sig och hviskade: » min stac- kars, stackars Erik, dig är det mest synd om af oss alla tre. » Han lutade sitt hufvud mot hennes skuldra och gret.
Det var honom omöjligt att längre dämpa sin, smärta.
Ännu en liten stund kämpade Harald.
Kampen var häftig, det späda lifvet hade svårt att slockna, men nu kom ett långt, djupt andetag, och det var slut.
Märta knäföll ännu en gång vid den lilla bäd- den.
Under strida tårar tackade hon Gud, som gjort slut på hennes älsklings lidande.
Han skulle nu vara det starka baud, som drog henne hem till fadershuset.
Erik förstod ej detta.
Han var alldeles tröst- lös.
Märta försökte lugna honom, men han sköt henne tillbaka.
Icke visste hon, hvad sorg var, som kunde tacka Gud för sitt barns död.
Erik och Märta foro med den lilla kistan till kyrkogården, och efter följde en lång rad af del- tagande underhafvande.
Solen lyste så varmt på farmoderns monument, och då kistan sänktes ner i familjegrafven, flög en jublande lärka däröfver.
Märta följde hennes flykt.
Som fågeln nu sjöng uppståndelsens hymn öfver de ännu i vinterdvala slumrande fälten, så skulle en dag uppståndelsens ängel väcka till lif det lilla barn, man här myl- lade ner.
Det kändes så tomt i det stora huset, och man Förslag till matordning för veckan 31 nov. — - 6 dec.
S ö n d a g: Juliennesoppa; Lax, kokt; Befbensbjäll å la diable; Turkiska bönor å la francaise; Äppelpudding.
M å n d a g: Soppa på champignoner; Gösfilet; Unghöns med sylt och gurka; Bis med päron.
T i s d a g: Tisdagssoppa; Salt kokt fårkött med brynta rötter; strutar med kräm.
O n s d a g: Stekt fläsk med bruna bönor; Ölsupa.•_ T o r s d a g: Arter och fläsk; Plättar och sylt.
F r e d a g: Puré på gula ärter; Dill- kött på lam.
L ö r d a g: Hvitkål; Ostron; Kalfsadel med grönsaker; Cokoladpudding.
Turkiska bönor å la francaise: Späda skidor rensas oeh ändarna afskäras; om de äro mycket späda, lemnas de hela, eljes skäras de i långa stycken; sköljas, läggas i kokande vatten med 10 gr. salt, kokas så att de förbli fasta och skållas sedan i en panna med smält smör öfver frisk eld, tills all fuktighet försvunnit.
Salt, peppar och muskott tillsättas, och då bönorna äro färdiga inhlandas ett stycke smör, och saften af en citron.
Refbensbjäll å la diable.
Befstycket gnides med senap oeh salt och lägges i kastrull eller stekpanna med en eller två morötter och litet inkokt buljong; stekes mör i sluten kastrull öfver fyr- hålet eller i stekpanna i ugnen.
Ofver- gjutes ofta med sin sås.
— Några bitar skäras i fyrkanter och kokas ljusbruna i smör eller flott.
Det feta silas från lökarne och i detta iröres mjöl; bry- ningen späddes med såsen från steken.
I såsen lägges de brynta lökarne, pickles och ett skedblad senap.
Såsen serveras till steken, som garneras med potatis- puré och de med steken kokta moröt- terna.
Äppelpudding.
Äpplen rifvas, blan- das med äggulor (10 gulor till 12 äpp- len), smör, 2 matskedar rifvet bröd, socker, en tesked stött kanel och sist de till skum slagna hvitorna.
Slås i smord form och gräddas i varm ugn.
B. gick ännu så sakta, som om där funnits någon, hvars sömn ej fick störas, men småningom kom det åter i det gamla hjulspåret, o c h efter någon tid var t. o. m. Erik sig lik.
Hos Märta tog nu naturen ut sin rätt.
Hon blef fullkomligt likgiltig för allt, som rörde sig omkring henne, o c h med själens slapphet följde ock krafternas nedsättning.
Eriks ömhet tycktes förgäfves hålla henne fast vid lifvet.
Hon hade lefvat ut.
Något mer barn skulle hon ej trycka till sitt hjärta, det hade läkaren sagt henne vid Haralds födelse, o c h han, som var hennes allt, medelpunkten för hennes drömmar o c h för hoppningar, var borta, och efter honom sträckte hon längtande sina armar.
Läkaren rådde till en utländsk resa, men hon bad att få dö i sitt hem.
Då berättade tant Anna om, hur det varit i Märtas ungdom, då de också ville ha henne till en tysk badort, men hon rådt till verksamhet, och det lyckliga resultat, som vid folkhögskolan visat sig.
Doktorn rådgjorde med Erik om att förnya för- söket med en vistelse i Kumla.
Erik ville högst ogärna gå in härpå, men då han för doktorn mo- tiverade sin motvilja för saken, blef denne så in- tresserad, att han genomdref resan, föreställande Erik, att Märtas räddning bestod i, att man " lycka- des återväcka hennes lefnadslust.
Erik gaf slutligen med sig, och Märta hörde med förvåning det nya beslutet, såg Elise packa in hennes kläder och tog själf, nästan frånvaran- de, afsked.
Erik följde henne på vägen så länge tågombyte förekom, sedan reste han hastigt till- baka.
Doktorn hade varnat för alla känsloutbrott.
(Forts.) Från iduns läsekrets.
Till » Iduns » läsarinnor!
Mycket har i pressen recenserats öfver grefve Tolstoys märkliga b o k: » Kreuzersonaten », som predikar EMOT äktenskapet, som anser BARNEN som en börda, o c h som af oss, stackars sinnlige död- lige, fordrar idealmänniskor.
Den af handlar äktenskapet, en af dagens » brän- nande frågor », o c h vore det därför särdeles an- genämt få läsa en KVINNAS recension af nämnda bok.
Jag tror, att den tänkande, intelligenta kvin- nan inom dylika ämnen är och förblifver en skarp- sinnigare domare än vi, » skapelsens herrar »; ja, i de flesta af hvardagslifvets många svårigheter och isynnerhet då vårt moraliska omdöme sättes på prof, vore det lyckligt, om vi, oftare än nu är fallet, rådgjorde med vår maka eller syster eller annan kvinna, värdig vårt förtroende.
» Framtiden tillhör bonden », har en känd skrift- ställare sagt.
Men jag tror snarare, att framtiden tillhör den tänkande, ädla kvinnan.
I våra dagar, då kampen för tillvaron är så bitter, då själskrafternas och sinnets spänstighet pröfvas och frestas så strängt, skall segern tillhöra DEM, som längst bibehållit hoppet o c h tålamodet, och som genom sin sedlighet och enklare lefnadsvanor bevarat sin kroppsliga helsa och själsstyrka.
Kvinnan ser ofta djupare och skarpare än det » manliga könet » och står, om hon blott får och vill anstränga sig, i jämnhöjd med och uti mycket vida ÖFVER mannen.
Af intresse vore därför att uti » Idun » få läsa en tänkande och förståndig kvinnas åsikt om Tol- stoys vidtomtalade b o k: » Kreuzersonaten »; här- om beder med högaktning AUGUSTAS.
TJNG, ANSPRÅKSLÖS LÄRARINNA^ KOMPETENT T a n OCH d l ä VAN- k a r e n M ATT UNDERVISA I MUSIK^ SPRÅK ANNONSER LIGA SKOLÄMNEN SÖKER HÄRMED ANSTÄLLNING F. A.
W I D F 0 N D, BÖRA, FÖR ATT HUNNA INKOMMA I BILDAD FAMILJ, DÄR HON, SJÄLF FÖRÄLDRALÖS, 5 1 K o r n h a m GODA n s t o r g 51, KUNDE FINNA ETT GODT HEM.
MYCKET I VECKANS NUMMER, VARA INLEM- insätter SVAR de bästa tänder till moderata REKOMMENDATIONER.
BENÄGET TILL » PLIKT NADE SENAST T I S D A G.
OCH HEM » INLEMNAS D IDUNS REDAKTLON.
[2961] FÖRLOFNINGS-, vigsel-, födsel- och döds- anspråkslös flicka, som genomgått E n 7 ung, kl. i Wallinska läroverket i Stockholm [2573] och har goda rek.
att förete, önskar nästa månad plats i bildadt hem för att undervisa mindre barn i vanliga skolämnen, språk, mu- sik och handarbeten.
», Deje station.
[2910] annonser, som ju särskildt beröra familje- kretsarne, böra främst införas i Idun, där de mera än i någon an- nan tidning observeras inom hem- met och familjen.
Priset å för- lofnings-, vigsel- och födelseannon- ser dr 1 kr.
50 öre pr st; för dödsannonser beräknas priset efter det antal rader annonsen upp- tager.
[2447] OBS.
Besande kunna erhålla dem på en dag.
Doktor LILLA A.
A f z e l i u s, V A T T N G A T A N H Y P N O T I S K B E H A N D L I N G af N E R V - S J Ä L S L I D A N D E N, och nervositet, hysteri, melankoli, nerv- smärtor, moralisk svaghet, drycken- skapsbegär m. m.
MED.
[2838] Mottagningstid 9 — 10 och 2 — 3.
B A R N M O R S K A N [2551] Fru A n n a Lilla V a t t u g a t a n 14.
Hvardagar^3 — 14.
E l f s b e r g GÖTGATAN 57, 2 TR. Bolrtoj C a r l p i e n s b u p g Allm.
[2855] Behandlar företrädesvis BARNSJUK- DOMAR.
Tandläkaren [1343] FÖDD.
Ida Koersner, Vilhelm Koersner.
f. Ihrman.
[2992] PLATSSÖKANDE.
E n ung bildad flicka af mycket god familj, behaglig och treflig önskar komma till någon finare familj eller dam i Stockholm så- som sällskap hjälp » lektris guvernant e. dyl. Är språkkunnig o. musikalisk, skicklig i hand- arbeten m. m.
Inga pretentioner, blott att få disponera ett par timmar i veckan åt egna studier.