Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
År 1856 R:dr Runt 31 17,50 16,25 16,87 8,50 » 1857 » » 25 15,75 14,50 15,12 8 )) 1858 » » 17 11,75 10,95 11,35 7 )) 1859 » » 17 11 11 11 6,50 n 1860 » » 21 14 13 13,50 6,50 Medeltal » » 22,20 14 13,14 13,57 7,30 Medeltal för hela länet y> » 22,70 14,50 13,14 13,82 7,55 Calmar län.
Bränvinstillverkning. Hushållnings-Säliskaper.
Trädgårdsskötsel. 15 år 1856 i 12 större och 241 mindre brännerier; » 1857 i 11 » » 234 » » ; » 1858 i 10 » » 63 » » ; » 1859 i 12 » » 68 » » ; » 1860 i 8 » n 62 » » Hvad dc större brännerierne angår, är tillverkningsbeloppet, i följd af anbefallde kontroller, tillförlitligen kändt.
Deremot kan svårligen bestämmas hvad de mindre brännerierna afverkat, helst det på goda skäl förmodas, att deras tillverkning under åren 1856 och 1857 i verkligheten uppgått till tre eller fyra gånger så mycket, som 1855 års beskattnings-taxa angaf, och under åren 1858—1860 till dubbla beloppet af hvad i 1857 års taxa beräknades.
Med afseende härå torde kunna antagas, att länets hela bränvinstillverkning utgjort: år 1856 ungefär 650,000 kannor, » 1857 » 700,000 » » 1858 » 430,000 » » 1859 » 430,000 » » 1860 » 300,000 » eller i medeltal årligen ungefär 500,000 kannor bränvin.
Till denna produktion har i allmänhet begagnats potatis med tillsats af kornmalt, hvarvid vanligen beräknats, att en tunna potatis och ett lispund malt skulle lemna vid de mindre brännerierne 8 å 9 och vid de större 9 å 10 kannor.
Vid ett och annat af de större brännerierne har begagnats mera säd och mindre potatis.
I medeltal kan antagas, att bränvinstillverkningen i länet under dessa år medtagit årligen 45 å 50,000 tunnor potatis samt omkring 8,000 tunnor säd, hufvudsakligen af råg och korn.
Den med år 1858 inträdda högre beskattningen synes hafva verkat till betydlig minskning i de mindre bränneriernes antal.
Öfverhufvud taget har denna handtering på de senare åren här i länet icke varit så allmän, att den kan sägas hafva utöfvat något väsentligt inflytande på jordbruket.
Dock torde någon fördel genom ökad afsättning af säd och potatis hafva derigenom blifvit beredd de jordbrukare, som bo i grannskapet af de större bränvinsfabrikerne, hvilkas ägare vanligen dervid förbrukat mera råämnen, än deras egna gårdar kunnat framalstra.
Det Hushållningssällskap, som tillförene omfattade hela Calmar län, har, i öfverensstämmelse med Eders Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 15 Oktober 1858, blifvit fördeladt på två, af hvarandra oberoende, Sällskap, det Norra och det Södra, af hvilka det förra utöfvar sin verksamhet inom Norra och Södra Tjusts samt Sefvedes och Tunaläns härader, jemte städerna Westervik och Wimmerby, och det Södra omfattar hela den öfriga delen af länet.
Det Norra Hushållnings-Sällskapets styrelse är förlagd i Westervik och det Södras i Calmar.
För hvartdera af dessa Sällskap har Eders Kongl. Majit under den 4 Juni 1859 i nåder fastställt särskilda stadgar.
Enligt det nådiga beslutet om Sällskapets delning, har den då befintliga kassabehållningen, 57,345 R:dr 25 öre Runt, blifvit, efter folkmängdsberäkning, så fördelad, att 38,000 R:dr deraf tillfallit det Södra och det öfriga det Norra Sällskapet.
Hvartdera Sällskapet har derefter inom sitt verksamhetsområde uppburit den del af bränvinsförsäljnings-afgifterne, som enligt gällande författningar är till Hushållnings-Sällskapet anslagen.
Efter delningen har inom begge Sällskapen utvecklat sig en berömvärd verksamhet för befrämjande af jordbruket och orternas öfriga näringar.
Inom begge distrikten hållas årligen mycket besökta landtbruksmöte^ i förening med expositioner af jordbruks-, ladugårds- och slöjdalster, dervid oftast flera premier utdelats.
Trädgårdsskötseln har, såsom i föregående femårsberättelsen blifvit anmärkt, varit mycket försummad i detta län.
Dock måste med tillfredsställelse erkännas, att hågen för denna både inkomstgifvande samt till trefnad och nöje bidragande handtering synes vara i ett jemnt stigande hos mängden af jordbrukande ståndspersoner, äfvensom att det numera icke är så sällsamt som förr, att vid allmogens bostäder finna små träd - 16 Calmar län.
Boskapsskötsel. gårdsanläggningar med bärbuskar och äktade fruktträd.
Få arbetare äro så eftersökte, som de, hvilka kunna ådagalägga skicklighet i trädgårdsskötsel och trädplantering.
I flera trädgårdar har man anlagt trädskolor, hufvudsakligen för uppdragning af unga fruktträd, hvilka i allmänhet haft stor efterfrågan och med lätthet kunnat afsättas till pris af omkring 1 R:dr Runt stycket eller ännu mera för sällsyntare sorter.
Länets Södra Hushållnings-Sällskap nedsatte år 1859 en Komité, för att föreslå de åtgärder, som Sällskapet borde vidtaga i ändamål att befordra trädgårdsodling och trädplantering; hvarefter Sällskapet år 1860 hufvudsakligen gillade och antog det af Komitén uppgjorda förslag, i enlighet hvarmed Sällskapet nu söker att verka för nämnde ändamål genom att a) med penningeunderstöd befordra anläggandet af folkskole-trädgårdar, b) årligen uppköpa och sprida träd, buskar och frön, c) utdela premier för utmärkta företag i afseende på trädgårdsanläggning och trädplantering, företrädesvis till sådana folkskolelärare, som synnerligen inlägga förtjenst vid anläggning, skötsel eller förbättring af folkskoleträdgård och vid undervisnings meddelande i sådan handtering, samt d) anställa årlig exposition af trädgårdsalster, jemte dermed förenad prisutdelning.
Dessa åtgärder, hvilka påkalla årlig betydlig uppoffring af Hushållnings-Sällskapets medel, skola efter all sannolikhet kraftigt medverka att småningom lyfta denna gren af jordbruket från dess nuvarande låga ståndpunkt.
Länets landtbruksskola, förut stationerad på Bo i Dörby socken af Norra Möre härad, har under denna period blifvit med vederbörlig tillåtelse flyttad till den i Ryssby socken af samma härad belägna egendomen Ryssbylund.
Lärlingarnes antal har vanligen utgjort 12 å 14, och af dem hafva 8 å 10 årligen blifvit utexaminerade.
Från skolan utgångne lärlingar hafva sällan förfelat att vinna förmånlig anställning såsom rättare vid större gårdsbruk.
Jordbruket vid Ryssbylund är ett nyttigt föredöme för hela orten.
Gårdens ägare, H.
Kylberg, med skäl ansedd såsom en af landets skickligaste jordbrukare, har der gjort flera lyckade och nyttiga anläggningar och inrättningar, hvaribland torde böra nämnas mejeri, ölbryggeri, humlegårdsanläggning på Bäjerskt sätt, tobaksodling, tillverkning af mera sällsynta åkerbruksredskap och beredning af ett slags gödningsämne, kalladt pudrett, in. m. A Fabrikören P.
Deurells egendom Fallebo nära Oskarshamn finnes en större Bäjersk humleplantage, som, anlagd med stor kostnad och omsorg, årligen lemnar utmärkt vackra och värdefulla skördar.
En författning af stor vigt för jordbruket har under denna period utkommit och trädt i verkställighet, nemligen Kongl. Förordningen den 21 December 1857 om egors fredande emot skada af annans hemdjur samt om stängselskyldigheten.
Denna lagstiftningsförändring är emellertid alltför ny, för att redan nu kunna bedöma dess allmänna verkan.
Så vidt fögderiberättelserne föranleda, bibehållas ännu de gamla stängseldelningarne nästan öfverallt inom fasta landet af länet, synnerligast i skogstrakterna, hvaremot de nya föreskrifterne börjat allmännare tillämpas på Öland, der man lärer finna sig dermed ganska belåten.
Från nästan alla trakter af länet uppgifves, att jordbrukaren under nu ifrågavarande år haft större svårighet än förr att finna tillräckligt arbetsfolk under bergsel- och skördetiderna.
Förnämsta orsaken till denna brist på legoarbetare torde vara att söka i det förhållande, att en stor del af ortens manliga arbetarepersonal tagit sig för, att vårtiden, då det stegrade priset på säd och andra födoämnen ökat lefnadskostnaden hemma, begifva sig af till Stockholm och andra orter, för att söka arbete öfver sommaren, dels vid större byggnadsföretag och dels isynnerhet vid jernvägarne, hvarjemte den ökade sjöfarten sysselsätter under seglationstiden en betydlig mängd af arbetsfolket i kustsocknarne.
Markegångspriset å ett karldagsverke på egen kost har varit år 1856: 1 R:dr, 1857: 1 R:dr, 1858: 75 öre, 1859: 75 öre och 1860: 75 öre; men i verkligheten har i de flesta trakter af länet under sommaren och hösten ett fullgodt mansdagsverke sällan kunnat erhållas för mindre än 1? å 1^ R:dr.
På sätt i min nästföregående underdåniga femårsberättelse blifvit anfördt, hade redan under den då beskrifna perioden visat sig glädjande tecken till en allmännare insigt om nödvändigheten att söka, genom en förbättrad boskapsskötsel, småningom afhjelpa det alltför stora missförhållandet emellan arealen Calmar län.
17 af den öppna åkerjorden och de af ladugården beroende medlen till underhållande af jordens produktionsförmåga.
Under det tidskifte, som nu är i fråga, har mycket i denna rigtning blifvit gjordt, och om det än är en beklaglig sanning, att boskapsskötseln, hvad angår länet i allmänhet, ännu befinner sig på en ganska låg och otillfredsställande ståndpunkt, så visar sig likväl temligen allmänt en afgjord rigtning till förbättring och ett fiffigare bemödande att åt ladugården bereda bättre och rikligare näringsämnen.
Afven åt kreaturens vård i öfrigt börjar man egna en större omsorg, i hvilket afseende det torde förtjena nämnas, att ladugårdshusen numera byggas större och rymligare, än tillförene.
Antalet af underhållna kreatur är uppgifvet i tab. N:o 3.
Denna tabells uppgifter, som, hvad total- Tab. N:o summan angår, äro med hvarandra ganska nära öfverensstämmande, skilja sig deremot icke så obetydligt beträffande antalet af kor, ungboskap och svin.
Det torde emellertid böra antagas, att 1859 års uppgifter, om än långt ifrån noggranna och fullt tillförlitliga, likväl, med afseende å den omsorg, hvarmed de blifvit insam lade, förtjena mera förtroende än de förut meddelade.
Om de till Finans-Komitén lemnade uppgifter läggas till grund för beräkningen, så skulle i medeltal på hvart fullt hemman i länet belöpa omkring 6 hästar, 10 oxar, 18 kor, 12 ungnöt, 31 får och 8 svin.
Det är icke heller sannolikt, att det verkliga antalet af underhållna kreatur är på hemman i allmänhet större, än hvad denna medelberäkning angifver.
Enligt nämnde uppgifter utgjorde år 1859 sammanräknade arealen af länets naturliga ängsmark 213,852 geometriska tunnland.
Med kännedom om ängens allmänna beskaffenhet och om den minskning i höafkastningen, som vanligen uppkommer genom alltför stark betning, är det icke troligt, att den årliga skörden i medeltal bestiger sig till mera än 50 lispund hö per tunnland, eller tillhopa omkring 10,700,000 lispund för hela länet.
Om man nu såsom det minsta qvantum höfoder, hvilket erfordras till de uppgifne kreaturens vinterföda, beräknar endast 100 lispund hö för hvarje häst, oxe och ko, 40 lispund för hvarje ungnöt och 5 lispund för hvarje får, så skulle för alla ladugårdarne i länet åtgå årligen ungefär 13,550,000 lispund hö, eller nära tre millioner lispund utöfver hvad som skördas å naturlig äng; hvilket sistnämnde foderförråd således antagligen är det minsta, som hvarje år åstadkommes genom insåning på åkerjord.
Denna produktion af artificielt foder förutsätter, efter medelberäkning af 150 lispunds skörd å tunnlandet, att för sådant ändamål användas af åkerjorden årligen omkring 20,000 tunnland eller öfverhufvud taget 6 tunnland å hvarje hemman, en beräkning, som icke gerna kan vara för hög.
Såsom i sektionen för jordbruket är nämndt, har man dock uppgifvit, att icke mindre än 95,000 tunnor spanmål årligen förbrukas till kreaturens utfodring.
Största delen häraf kan antagas omfatta hafre till hästarne jemte någon slösäd till andra kreatur.
Användning af strid säd till boskapens utfodring förekommer inom detta län i allmänhet endast på Öland, hvarest, då den naturliga ängen är af ganska inskränkt vidd, och artificielt foder ännu icke frambringas i tillräcklig mängd, bristen på hö måste i nästan alla ladugårdar er sättas med halm och säd.
Det är egentligen endast vid de större landtbruken i länet, som rotfrukter utgöra en hufvudsaklig beståndsdel af kreaturens föda.
Under åren 1857 och 1858 var höskörden inom de flesta trakter af länet utomordentligt knapp, hvilket förhållande delvis inträffade jemväl år 1859.
Då äfven sommarbetet under dessa år mycket skadades af stark torka, så nödgades en mängd jordbrukare att genom försäljning eller nedslagtning minska sina ladugårdar.
Denna minskning kan likväl anses ersatt genom senare årens afvel.
Det är svårt att afgöra, huruvida detta läns produktion af ladugårdsalster fullt motsvarar det egna behofvet.
Obestridligen äger detta förhållande rum inom största delen af länet, nemligen fasta landets skogstrakter och ön Öland.
Inom skogsbygden uppfödes och försäljes årligen en mängd slagtoxar, om än afsättningen derifrån af smör och ost är jemförelsevis obetydlig.
Från Öland säljes i vanliga år ett stort antal Landsh.-Emb. uli Calmar län und. ber. för åren 1856—1860. 3 18 Calmar län.
Markegångspriser å ladugårdsalster.
Ottenby Stuteri. ungii hästar, hvarjemte under de senare åren derifrån afyttrats en icke ringa mängd kor.
I strandtrakterna af fasta landet deremot kan förbrukningen af ifrågavarande alster icke på långt när fyllas af ortens egen produktion.
Hudar och talg äro de förnämsta ladugårdsprodukter, som från andra orter införas till länet.
Markegängspriserne å ladugårdsalster och ökedagsverken hafva under perioden förhållit sig, som i nedanstående tab.
Litt. 1). uppgifves.
Det visar sig häraf, att de hufvudsakligaste alsterna af boskapsskötseln stått i ett jemförelsevis ganska högt pris under åren 1856 och 1857, men derefter icke obetydligt fallit.
Detta prisfall kan antagas vara orsakadt af det genom klen höskörd uppkomna behofvet att minska de underhållna kreaturens antal.
Tab. Lia. e. Hästafveln, synnerligast på Öland, fortfar att göra vackra framsteg, hvartill förnämsta anledningen torde böra tillskrifvas Ottenby stuteri.
Af der befintliga beskällare hafva några årligen under betäckningstiden varit stationerade i olika trakter af länet, och allmogen på (liand låter ofta betäcka sina ston vid stuteriet.
På hvarje Ölands-marknad förekomma nu till salu, jemte en mängd medelstora, flera väl uppfödda unghästar af 9i qvarters höjd och deröfver, och det är icke sällsynt, att dessa hästar betalas med omkring 300 R:dr Runt stycket.
Af nämnde stuteris nitiske Chef, Hof-Stallmästaren in. m. J. V. Beyer, har jag begärt och erhållit nedanstående uppgift angående Ottenby stuteri tab. Litt. E. Begge ITushållnings-Sällskapen i länet hafva under senare åren vidtagit flera verksamma åtgärder för boskapsskötselns upphjelpande.
Tjurar af Ayreshire-race, dels lemnade från statens holländerier och dels anskaffade genom Hushållnings-Sällskapens föranstaltande, hafva blifvit stationerade å flere ställen.
Utmärkta afvelsdjur af får och svin hafva årligen införskrifvits och på lämpliga vilkor utlemnats till jordbrukare i länet.
Genom expositioner och prisutdelningar hafva Sällskapen för öfrigt sökt att framkalla och underhålla en fiffigare håg för ladugårdarnes förbättring. Tal).
D. Markegångspriser å ladugårdsalster och ökedagsverken. 1856. 1857. 1858. 1859. 1860.
I medeltal.
Ett lispund smör 13,50 15 10,20 11 10 11,94 » » ost » 6,75 7,50 6 6 5,60 6,37 » » fläsk » » 8 7,50 6,60 5,60 6 6,74 » » torrt kött .» 7,50 7,50 4,4 0 4,40 5 5,76 » » talg » 11 10,50 8,40 9 9,40 9,66
En oxe om 15 lispund » 78 78 60 55 60 66,20 Ett ökedagsverke » 2,25 2,25 r 2 2 2 2,10 Tab. 'Litt. L.
Ottenby Stuten.
Det vid hvarje års slut underhållna antalet af Främmande ston betäckta af stu- teriets hingstar Försäljning af hästar Stuteriets alla inkomster hafva in summa utgjort.
Äldre hästar.
Föl- och unghästar.
Summa hästkreatur
Vid stuteriet.
Ä hingst- stationen.
Antal sålda Försälj- nings- summan.
Arbets- hästar.
Patt-föl.
Irsta året.
2:dra året.
... 3:dje året.
4:de året Äldre hästar.
Unga hästar.
1856 44 9 4 32 30 33 19 7 178 141 85 29 23,985 35,023,87 1857 47 9 3 35 32 30 15 7 178 121 174 i 29 23,500 37,630,87 1858 49 9 5 34 34 32 14 6 183 75 148 3 23 18,628 24,134,73 1859 49 8 2 42 32 34 15 5 187 54 166 2 26 21,605 26,734,91 1860 49 9 3 27 42 31 17 6 184 54 173 | 1 24 | 19,597 28,113,87 Calmar län.
Holländeri.
Skogshushållning. 19 Ett Kronan tillhörigt holländeri af Pembroke-race, sorn vid periodens början var stationeradt på Björnö nära Calmar, men hvilket ansågs icke motsvara sitt ändamål, har blifvit indraget; hvaremot ett statsholländeri af Ayreshire-djur inrättats på Casimirsborg i Södra Tjusts härad, hvarifrån, sedan ställets ägare aflidit, detta holländeri flyttats till sin nuvarande plats å egendomen Sundsholm i samma härad.
Någon allmännare kreatur sjukdom har icke under detta tidskifte hemsökt länet.
Foderbristen åren 1857 och 1858 framkallade väl i södra delen af länet och på Oland spridda sjukdomsfall, som stundom visade sig vara af smittosam och dödande art; men det lyckades hvarje gång att i tid hämma sjukdomen, innan den fått anställa någon större förödelse.
Ibland en på föranstaltande af en enskild förening i Tjusts härad hösten år 1856 från England öfver Danmark införskrifven mindre hjord af Ayreshirc-boskap, sorn underhölls vid Sundsholm, utbröt under nästföljande vinter elakartad lungsjukdom; men sedan såväl dessa djur, som äfven de på stället befintliga öfriga fäkreatur, till ett antal af öfver 60, blifvit under allmän uppsigt nedslagtade, och andra ändamålsenliga åtgärder vidtagits, upphörde denna vådliga sjukdom, utan att sedermera hafva sig visat. C) Skogshushållning.
Angående den allmänna beskaffenheten af skogarne i länet är föga att tillägga hvad derom i senaste femårsberättelsen förmäles.
Under inflytelsen af en för skogsprodukters afsättning särdeles gynnsam konjunktur, steg skogsafverkningen åren 1856 och 1857 till en förut oerhörd höjd.
Det derefter inträffade prisfallet föranledde väl en betydlig minskning i skogarnes anlitande till afsalu; men af inkomne uppgifter har jag inhemtat, att trädvaruskeppningen från länet under år 1859 åter ansenligt tilltog och att den 1860 var nära lika stor som under hvartdera af de förstnämnda åren.
Den sålunda fortsatta averkningen har varit och är alltför långt drifven, för att hinna ersättas genom återväxt.
Med skäl beklagar man derföre, att skogarne tner och mer glesna.
Detta är isynnerhet förhållandet med de skogar, hvilkas närbelägenhet till hafvet erbjuder lättnad vid skogseffekternas transport till hamn.
Med hvarje år vidgar sig det område inåt landet, hvarifrån plankor, bräder och andra trädvaror föras ned till stapelstäderne och köpingarne.
Tio mils väg anses stundom icke afskräckande för en sådan transport.
Flere exportörer hafva vid de större vägarne på ända till fem mils afstånd från kusten anställt personer, som åt dem uppköpa skogsprodukter, hvarefter dessa uppläggas der, i afbidan på passande tid och väglag, då de med legda ökar vidare forslas till närmaste skeppningsort.
Ofta hörer man exportörerne klaga öfver alltför stor täflan och deraf föranledd prisstegring, som uppgifves medtaga nästan all förtjenst af exporten; men ändock förmärkes ingen minskning i begäret att uppköpa dessa varor.
Dessa förhållanden kunna icke undgå att väcka allvarliga bekymmer för framtiden; ty ehuru detta län, med undantag endast af Öland och vissa kusttrakter på fasta landet, ännu har skog utöfver eget behof, så synes det dock vara påtagligt, att skogarne, om de fortfara att såsom nu omättligt anlitas till afsalu, icke kunna i längden äga bestånd, och att denna landsort således löper fara att i en kommande tid sakna den i mångfaldiga hänseenden stora fördelen af en rik skogstillgång.
Det är sannt, att denna fara nalkas med mycket långsamma steg, ty det går icke fort att alldeles utrota så stora och vidsträckta skogar, som de, hvilka ännu förekomma i de flesta delar af länet, och det måste äfven finnas en af andra behof framkallad gräns för tillgången på arbetare och dragare, till skogseffekternas aptering och forsling; men om än länets förvandlande till ett i allmänhet skogfattigt land skulle dröja några tiotal af år, är vådan af en sådan förändring i allt fall ganska betänklig.
Två omständigheter gifva dock någon anledning att hoppas, det nämnde fara må kunna i betydlig mån undvikas.
Den ena innefattas i möjligheten, att de i följd af knappare tillgång och längre transport alltjemt stigande salupriserne å ortens trädvirke slutligen göra det alltför dyrt att med fördel och i samma stora skala som nu skeppas till utlandet; och den andra ligger i förutsättningen, att skogsägarne skola mer och mer finna det öfverensstämma med sitt eget interesse att bättre hushålla med skogen och beflita sig orri densamrnas återväxt. 20 Calmar län.
Skogsproduktion.
Länets betydligaste furuskogar förekomma i de högländta, mer eller mindre bergiga eller kuperade trakterna inåt fasta landet.
Mera sällan sträcka sig dessa skogar numera ned till kusten.
I bergig jordmån, der rötterna icke hafva rum att nog djupt nedtränga, når furuträdet icke någon ansenlig höjd och behöfver 150 å 200 år till full mognad.
Men på sandmo eller myrjord upphinner det ofta på 100 år en längd af 70 å 80 fot, och det är icke sällsynt, att af en stam få 4 ä 5 sexalnars sågstockar, af hvilka den nedersta har 11 å 11 fots och den öfversta 9 å 10 verktums diameter.
Såsom förut är anmärkt, anses furan eller tallen i detta län vara af en synnerligen utmärkt beskaffenhet samt lemna ett mera kärnfullt, fast och hållbart virke, än i de flesta andra delar af riket.
Ofta upptager trädets tätringade kärna af stammens genomskärning.
På tjenlig jordmån och i tätt slutet stånd har detta träd en särdeles rak och vacker växt.
Det befriar sig sjelft från sina nedre grenar, och den grofva mörka barken blifver redan några alnar från roten tunn och ljus till färgen.
Granen växer ofta blandad med furuskogen.
Allmännast förekommer den i de lägre skogstrakterne, der jordmånen är mera sank och djup.
Afven detta trädslag uppnår här i orten en betydlig längd, men från dess stam utskjuter vanligen en mängd grenar.
Granvirket är derföre sällan qvistfritt.
Det har emellertid börjat att temligen allmänt användas icke allenast till husbehof, utan äfven till afsalu, i form af plankor och bräder, för hvilka dock erhållits endast f eller högst f af de för samma slags gods af furu gällande pris.
De förnämsta saluartiklarne af furu och gran hafva fortfarande varit: plankor, vanligen 14 fot långa, 9 verktum breda och 3, stundom endast 2 tum tjocka, varande det i senare tider icke sällsamt att till ut landet exporterats plankor af allenast 7 å 8 tums bredd; bräder af 12 och stundom 14 fots längd, 1 å 11 tums tjocklek samt en från 6 till 13 ä 14 tum varierande bredd; balkar af 30 till 40 fots längd samt 8 till 12 tums tjocklek; sparrar, 5 å 8 tum tjocka samt 20 till 30 fot långa; spiror, oftast af gran, mycket omvexlande till längd och diameter; spingved eller lathivood, tillhuggen af furu, 4 å 6 fot lång och ämnad för Engelska marknaden; läkten, bärlingar och årämnen samt tjära och beck.
Det har länge utgjort föremål för en befogad anmärkning, att man i detta län allmänligen illa apterar de till afsalu ämnade skogsprodukterne.
I detta afseende har visserligen någon förbättring börjat visa sig, men ännu återstår dock mycket att önska.
Plankorna äro sällan fyrsågade och ofta endast huggne på kanterna.
Bräderna säljas vanligen okantade, sådana de kommit från sågen.
Bjelkarna huggas skarpkantiga endast å några fots längd i storändan och äro nästan alldeles runda i lilländan.
Denna bristfälliga behandling måste det tillskrifvas, att Calmar läns furuvirke, i trots af sin öfvervägande naturliga godhet, likväl på den utländska marknaden icke kan betinga lika höga priser med t. ex. det Norrländska.
De allmännaste salupriserne å plankor och bräder af furu voro vid länets stapelorter under åren 1856-1857. 1858. 1860.
Plankor, 14 fots 9x3 tums R:dr R:mt 16. 13. 16.
D:o d:o 9x2 tums » » 11 å 12. 8. 11.
Bräder, 12 fots 12x11 tums » » 10. 7. 9 å 10.
D:o d:o 9x11 tums » » 7. 4 å 5. 6.
Prisfallet från 1857 till 1858 var således högst betydligt, men år 1860 hade priset åter gått upp till nära nog samma höjd som under 1857.
F. Enligt mig af vederbörande Tulldistrikt-Chefsembete meddelad uppgift, hafva motstående (Tab.
F) qvantiteter af de i handeln vanligast förekommande skogsprodukter blifvit under nu ifrågavarande år från länets hamnar utskeppade till utländska ortei’.