Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får derföre föreslå följande redaction: »Skulle å någon sådan qvarstad läggas, och Kongl. Maj:ts befallning om dess ytterligare fortfarande icke inom en månad Bokhandlaren meddelas, anses den som lagligen uppbäfven, hvarigenom all fråga om ersättning försvinner».
Vid 5 § får jag i ödmjukhet anmärka, att det derstädes föreslagna rättegångssätt, genom en edsvuren Nämnd, synes mig så inveckladt och för våra Lagbruk främmande, att jag för min del fruktar, det skulle blifva för ändamålet både otillräckligt och obeqvämt.
Vid granskningen af den rättegångsordning, som i sjelfva Tryckfrihets-Lagens 5 § är föreskrifven, tycker jag mig deremot finna den redighet, den skyndsamma gång och den öfverensstämmelse med vårt lands öfriga lagar, att den, med vissa oundgängliga förändringar, bör lättast och säkrast uppfylla det åsyftade ändamålet.
På denna grund tror jag mig böra tillstyrka dess bibehållande med några få jemkningar, hvartill Utskottets Betänkande i synnerhet föranledt. 1 2:dra stycket, ned på andra sidan, får jag derföre föreslå denna redaction: »Är målet till laga
Domstol kommet och qvarstad der af Actor yrkad, bör
Domstolen ofördröjligen inhemta Hof-Canzlerens eller dess Ombuds utlåtande och sedermera öfver målet sig genast utlåta».
I tredje stycket införes vederbörande
Domstols rättighet att öppna Namnsedeln vid rätte - Bilaga P till Mern.
N:o 3. 351 gångens början, i enlighet med hvad Konungens Nådiga Proposition innehåller och hvad för öfrigt Utskottets Betänkande föreslår; hvilket allt nuvarande
ConstitutionsUtskott lärer på tjenligt sätt redigera.
På det att likväl ingen anonym Författare må, utan orsak och utan ersättning, tvingas att göra sig känd, anser jag ett betydligt ansvar och skadestånd böra bestämmas i de fall, då Författaren efter rättegångens slut finnes oskyldig.
Ändteligen får jag vid slutet af 7:de stycket göra samma anmärkning, angående ersättning af Statsmedlen, som den vid 4 § 11 Mom. redan blifvit anförd.
Hvad sluteligen angår Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition och de derutinnan toreslagne modifikationer af Tryckfrihets-Lagen, finner jag dem för min underdåniga del så noga öfverensstämmande med hvad ConstitutionsUtskottets oftanämnde Betänkande föreslagit, att jag icke annat kan än tillstyrka bifall dertill.
ConstitutionsUtskottet har nemligen, i dess till Ständerna med Betänkandet afgifne Missive, fästat första uppmärksamheten vid den rättighet, som högsta Makten borde tillkomma, att hafva inseende öfver Dagblad och Periodiska Skrifter.
Då Kongl. Majit nu begär en sådan rättighet, kan denne fordran icke anses som en ny, utan som en vid sista Riksdagen väckt, i laglig ordning framstäld och nu till afgörande färdig fråga.
Majit fordrar ej heller något upphäfvande eller inskränkning af Tryckfrihetsordningens 1 § 3 Morn., hvilket tydligen inhemtas deraf, att det föreslagna tillståndsbrefvet icke får någon oklandrad Medborgare vägras.
Ett Privilegium är dessutom af helt annan art, då det medförer för innehafvaren en rättighet till andras uteslutande, hvarom Konungen icke väckt någon fråga, lika så litet, som om makten att meddela en sådan rättighet.
Majit äskar blott, att hvar och en, som vill utgifva Dagblad eller Periodisk Skrift, bör styrka, att han är fri från veterlig vanfrejd och straffade brott.
Det skulle synas, som en så beskaffad Författare icke heller borde äga rätt att i andra Skrifter tala till allmänheten.
Men egentliga Afhandlingar röra blott ett hufvudämne; och det är möjligt, att en vanfrejdad, en brottsling kan i någon sak tänka och tala väl.
Den åter, som företager sig att en gång hvarje dag, hvarje vecka, hvarje månad tala till hela allmänheten, håller sig icke vid ett ämne, och kan det icke: 352 Riksdagen 1812. hail mäste vidröra dagens händelser, sällskapskretsarues talämnen, allmänna och enskilta sakers omvexlingar, Religionens, sedernas och Statens grundläror.
Det är en högst billig fordran, att den, som vill begagna en så vidsträckt yttranderätt, åtminstone bevisar sig vara fri från verklig vanära och verkliga brott.
Då våra Lagar på andra vilkor icke ens tillåta någon att tala, i främmande sak, inför den ringaste Domstol, huru skulle de med rimlighet och sammanhang tillåta någon på andra vilkor att tala inför den vördnadsvärdaste Domstol i verlden, Allmänheten, och i alla möjeliga ämnen af högsta och dyrbaraste värde.
Konungen har fördenskull begärt, att hvar och en, som vill utgifva Dagblad eller Periodisk Skrift, bör anmäla det hos Hof-Canzleren.
Anmälaren blifvit dömd för brott eller förklarad ovärdig att föra andras talan, men uti intet annat fall, skall hans begäran kunna förvägras.
Icke heller synes Konungen hafva velat upphäfva anonymitetsrättigheten, då tillståndsbrefvet kan utfärdas för sjelfva Skriften, utan att nämna Utgifvaren, hvilken endast af Hof-Canzleren behöfver vara känd, eller ock kan aflemna försäkran om sin behörighet genom en sådan borgen, som i 1 § 5 Mom. stadgad är.
Om en sådan Utgifvare missbrukar sin rättighet till den grad, att hans Skrift i laglig ordning finnes straffbar, så har han redan förlorat sin första egenskap, såsom värdig att föra talan inför allmänheten; och Konungens rätt att bevilja eller förvägra honom vidare fortfarande dermed är då alldeles lika med den, Han eger mot hvar och en annan ovärdig och obehörig.
Jag anser fördenskull denna första punkt af den Nådiga Propositionen böra till alla delar bifallas.
I frågan om Hof-Canzlerens sequestrationsrätt må det dock tillåtas mig att tillstyrka en tilläggning i afseende på bladets religiösa innehåll, hvarom jag redan vid 4 § 3 Mom. samt dessutom särskilt till Protocollet haft äran yttra mina tankar.
Majit i senare punkten proponerat angående svarande Parts inställelse, anser jag på de anförde grunder och i fullkomlig öfverensstämmelse med Constitutions-Utskottets
Memorial böra utan all förändring eller tillägg bifallas.
Dessa anmärkningar får jag Högv.
Herr Ärke-Biskopen och Talmannens samt det Högv.
Ståndets benägna pröfning vördsammast underställa och, i händelse de till någon upplysning kunna tjena, till remiss ödmjukast anmäla.
Nio 3. 353 Häruti instämde till alla delar Biskopen Herr Friherre Doctor Mörner samt Doctorerne Drysén och Stenhammar.
Biskopen Herr Doctor Murray förklarade, det han så mycket häldre instämde uti Doctor Hedréns yttrande, som det helt och hållet öfverensstämde med de anmärkningar, hvilka visse af Preste-Ståndets under 1809 och 1810 årens Riksdag committerade Ledamöter föreslagit.
Biskopen Herr Doctor Faxe:
Då de af Herr Doctor Hedrén författade anmärkningar blifva remitterade till IJöglofi. Constitutions-Utskottet, får jag väl som Ledamot i samma Utskott tillfälle att mig deröfver yttra, men då så väl Herr Doctorn, som Herr Biskopen Doctor Murray, åberopat Högv.
Ståndets anmärkningar under Riksdagen i Stockholm 1809 och 1810 vid nu ifrågavarande Tryckfrihets-Lag, får jag, som äfven i dessa anmärkningar deltagit, vördsammast hemställa, om icke Herr Ärke-Biskopen och Talmannen samt Högv.
Ståndet skulle täckas anmoda Högloft.
Constitutions-Utskottet att i öfvervägande taga och sig utlåta öfver Högvörd.
Ståndets mot nyssnämnde Kongl. Förordning och i synnerhet dess 3 § stälde anmärkningar, som Högvörd.
Ståndet vid denna Grundlags antagande väckte för att vid annor Riksdag i laglig ordning beredas.
För min del anser jag detta så mycket mer nödvändigt, som desse ämnen hafva närmaste förbindelse med Högvörd.
Ståndets mest vigtiga åtgärd, och en värd Ledamot af Högloft.
Ridderskapet och Adelil i dess till Utskottet remitterade utlåtande påkallat Högvörd.
Ståndets uppmärksamhet vid denna § i Tryckfri hets-Lagen.
Doctor Almquist yttrade:
Såsom tillförordnad att jemte öfrige Deputerade resa till Stockholm, i Bankens ärenden, har jag icke haft äran öfvervara Högvörd.
Ståndets öfverläggningar, rörande projecterad förbättring af Tryckfrihets-Lagen samt medlen till inskränkande och förebyggande af Tryckfrihetens missbruk.
Herr Doctor Hedrén skall redan hafva uti detta ämne författat ett Memorial, hvilket jag icke känner; men dess nu förelästa anmärkningar öfver Tryckfrihets - 354 Riksdagen 1812.
Lagen, så vida jag nu i hast dem fattat, synas mig i allmänhet vara väl motiverade och framstälde.
Dock anser jag alltför hårdt, om ingen vid svårt straff skulle i Dagblad eller andra tryckta Skrifter få göra anmärkning öfver Embetsmäns eller andras åtgärd och befattning, med mindre man redan förut ordentligen instämt och anklagat dem.
Om t. ex., vid en allmän ymnig årsväxt, ändock en ovanlig införskrifning af utländsk Spannemål ägt rum, eller om i goda år, oaktadt förevarande medel, tillgänglige för en Allmän Spannemåls Magazins-Direction, ändock ingen Spannemål i tid upphandlades till förekommande så väl af brist och hungersnöd, på ena sidan, som af Spannemålens underpris på den andra; så kunde väl i min tanka, utan all förgriplighet, någon gång i Dagblad eller andra Skrifter vederbörandes uppmärksamhet länkas åt dessa ämnen, utan att derföre
Författaren just i förväg måste hafva anklagat eller instämt en hel Högloft.
Spannemåls Magazins-Direction, eller Chefen för Finan ce-Ärenderne.
Nog af, att
Författaren vid lagligt straff blifver ansvarig både för hvad han skrifvit och huru han skrifvit, och redlige nitiske
Embetsmän lära ej med missnöje anse och upptaga en gifven vink att upplysa allmänheten, huru dess lagliga väntan och billiga förhoppningar blifvit uppfyllda.
Vidare och som nu det beslut blifvit fattadt, att de hos Högvörd.
Ståndet gjorda anmärkningar rörande ändring af Tryckfrihets-Förordningen och förslag till förekommande af Tryckfrihetens missbruk böra remitteras till Höglofl.
Constitutions-Utskottet, så anhåller ock jag att få underställa följande: l:o.
Har Kongl. Maj:t i de, till förebyggande af Tryckfrihetens missbruk afgifna Nådiga Propositioner, dem jag nu först haft tillfälle att läsa, uttryckeligen förklarat sig anse Tryckfriheten och Yttranderätten såsom en hvarje odlad Nation tillhörig egendom.
Maj:ts afsigt är således ingalunda den, att bruket af denna dyrbara förmån skulle upphäfvas för möjliga missbruks skull, utan tvärtom att på allt möjligt sätt freda bruket, men förekomma missbruket.
Detta ändamål synes närmast kunna vinnas medelst den billiga förändring i Tryckfrihets-Lagen: att Namnsedeln utan omgång och hinder måtte öfverlemnas till Bilaga F till Mern.
N:o 3. 355 Domstolen, så fort en tryckt Skrift der blifvit anhängig och brottslig befunnen.
Enär således Författaren laglikmätigt blifvit bestraffad för sin större eller mindre förseelse, vore orättvist att tillika straffa Boktryckaren, som i sådant fall snart skulle förvandlas till Censor öfver de till honom inlemnade Manuscript.
Det samma synes ock gälla om Periodiska Skrifters utgifvare, i så måtto att, om någon artikel i en sådan Skrift åklagas, utgifvaren väl borde stadna i ansvar, så länge och intill dess han afgifvit Namnsedeln på den åklagade artikelns verkliga Författare; men sedan sådant blifvit verkstäldt, borde den Periodiska Skriftens utgifvare eller Redacteur varda fri; ty eljest, och om han jemte Författaren skulle straffas, så måste ske, att Redacteuren för sin säkerhet och för att ej förlora den Tidnings-utgifvarerättighet, hvarpå kanske hela hans timliga välfärd beror, skulle tvingas att, liksom Boktryckaren i förra fället, ingå i en Censors befattning, som ofta kunde vara öfver hans höfva.
Mig synes vara nog och tillräckligt för ändamålet: att Redacteuren, såsom ofvannämdt är, måste stadna i ansvaret, endast då han ej gitter eller tredskar att aflemna Namnsedeln på den åklagade artikelns Författare.
En hvar, som har kraft och mod att författa något dugligt, skulle eljest afskräckas ifrån sådana företag af den nedslående utsigten och tvånget att ställas under Censur af Boktryckare och Tidnings-Redacteurer; ett tvång vida mer tryckande än det att granskas af en publikt antagen Censor Librorum, som före Tryckfrihetens tid alltid var en utmärkt kunnig, lärd och aktningsvärd man.
— Om Censur och Censorer lärer dock väl ej frågan lämpligen kunna blifva, så länge Tryckfriheten skall anses vara en gällande Lag eller Grundlag.
Men skulle emot min förmodan en sådan fråga redan nu yppas inom Höglofl.
Constitutions-Utskottet, vare sig om Censur i allmänhet, eller om theologisk Censur i synnerhet, så vågar jag åberopa det yttrande jag vid Riksdagen i Stockholm år 1810 i sådant ämne haft äran hos Höglofl. Constitutions-Utskottet ingifva. 2:o. Att Utgifvare och Redacteurer af Dagblad och andra Periodiske Skrifter böra vara välfrägdade personer, är öfverensstämmande med god ordning och skick samt med den genom Tryckfriheten åsyftade allmänna upplysningen.
Icke heller synes det mig egentligen vara 356 Riksdagen 1812. någon inskränkning för Tryckfriheten, att dessa Utgifvare och Redacteurer böra sig anmäla hos Hof-Canzleren eller något af Regeringen utsedt Ombud, enär det icke får förnekas någon obrottslig och välfrägdad person, att sig med Tidningars redaction och utgifvande befatta; hälst en sådan anmälan hos vederbörande icke lärer åsyfta att förvandla en allmän rättighet till ett enskildt Privilegium, utan endast pröfvas nödig, i anseende till ansvarsskyldigheten för hvad som i Dagblad och Periodiska Skrifter någon gång kunde finnas böra åklagas, då, såsom redan är anmärkt, Utgifvaren måste vara känd, för att kunna ställas i ansvar, enär den åklagade artikelns Författares Namnsedel kunde saknas.
Professoren Forssell:
Med de af Herr Doctor Hedrén nu upplästa anmärkningar öfver Höglofl.
Constitutions-Utskottets förslag till ändringar i TryckfrihotsLagen förenar jag mig till alla delar, blott med ett enda uudantag, nemligen det att jag icke anser en Författares anonymitet förtjena den helgd, att något ansvar eller skadestånd af åklagaren bör honom tillerkännas, om han ock efter slutad Rättegång blir oskyldig förklarad.
Hans tilldömda oskuld är tillräcklig ersättning, och den som icke tilltror sig bättre kunna föra sin penna än att löpa fara för lagsökning, så må han tiga.
Professoren Sundevall förenade sig med Doctor Hedrén, förbehållandes sig att framdeles, då Utskottets yttrande i anledning af Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition i målet inkommer, få närmare sig utlåta.
Professoren Doctor Wijkman tillstyrkte, att dessa anmärkningar må till Constitutions-Utskottet remitteras med förklarande, det Preste-Ståndet accederar till de af Doctor Hedrén gjorda anmärkningar.
Doctor Falk, med hemställan om icke Ståndet äfven skulle finna skäl att instämma uti det af Herr Biskop Faxe föreslagna tillägg.
Härefter och uppå af Herr Ärke-Biskopen och Talmannen gjord Proposition beslöt Ståndet att till Constitutions-Utskottet remittera ofvanberörda anmärkningar, med förklarande att Ståndet instämmer uti de af Doctor Bilaga G till Mern.
N:o 3. 357 Hedrén gjorda anmärkningar samt, i likhet med hvad Biskop Faxe föreslagit, önskar att Utskottet må utlåta sig öfver de af Preste-Ståndet vid Tryckfrihets-Lagens antagande gjorda anmärkningar och förbehåll.
Ex Protocollo J. U. Almquist.
Protocoll hållet i Riksens Höglofl.
Ständers Gonstitutions- Utskotts nedsatte Beredning öfver Tryckfrihetsmål den 10 Junii 1812.
Sedan ifrån Utskottets Plenum blifvit öfverlemnade Preste- och Borgare-Ståndens anmärkningar vid Constitutions-Utskottets från sista Riksdag hvilande Betänkande om förbättringar i Tryckfrihets-Lagen, hlefvo dessa anmärkningar genomgångne på samma sätt som de från Ridderskapet och Adeln förut inkomne, så att först företogs från Högvördige Preste-Ståndet:
Doctor Hedréns anförande att: I 1 § 2 Mom. införes Periodiska Skrifter i stället för »Veckoskrifter». 1 § 4 Mom. förändras mot slutet på detta sätt:
Om Hof-Canzleren är på samma ställe der Boktryckaren sig befinner. 1 § 5 Mom.
Af Boktryckaren väl kände, i Sverige boende, bofaste och vederhäftige män. 1 § 6 Mom.
Periodiska Skrifter för »Veckoskrifter». 1 § 7 Mom.
Ordet »icke» i sista meningen flyttas ned till näst framför »företer». 2 § 2 Mom.
Ordet »tydligen» går ut. 3 § 1 Mom.
Orden »klart uttryckt» gå ut. 3 § 2 Mom.
Samma ord gå ut.
Sanningar sättes i stället för »sanning». 358 Riksdagen 1812. 3 § 3 Mom.
Orden »klart uttryckt» gå ut.
Böterna synas yanpassade, hvadan här föreslås samma straff som 1 Cap. 1 § Missgernings-Balken bestämmer. 3 § 9 Mom.
Ordet »tydligen» går ut. 3 § i slutmeningen bibehålles ordet »Domstolen» i stället för »Nämnden». 4 § 2 Mom.
Föreslås denna redaction:
'Frenne timmar förr än något Dagblad eller Periodisk Skrift till försäljning eller till spridande på hvad annat sätt som hälst utgifves, skall deraf alltid ett exemplar öfverlämnäs i Stockholm till Ilof-Canzler en och i hvarje annan ort till hans förordnade Ombud.
Detta bör ske kl. 6 om morgonen, så att utgifningen kan kl. 9 begynnas.
Emot slutet föreslås:
Af alla andra Skrifter skall likaså ett exemplar till Ilof-Canzleren eller hans Ombud aflemnas dagen förr än de till försäljning eller spridande på hvad sätt som hälst utgifvas. 4 § 3 Mom.
Föreslås denna redaction: Anser Hof-Canzler en eller dess Ombud något Dagblad eller Periodisk Skrift innebära förbrytelse emot något af de i 3 § uppräknade Momenter af denna Lag, äge han — m. m.
Och derefter:
Anser Hof-Ganzleren eller dess Omhud någon annan Skrift innebära förbrytelse mot något af de i 3 § uppräknade Momenter af denna Lag, åliggc honom — m. m.; mot slutet föreslås att orden »icke före utgifningen, men» må gå ut.
Likaså att tillägget må utgå. 4 § 4 Mom.
»Något framdeles tillgörande» är ett onödigt tillägg. 4 § 6 Mom.
Hvarje förolämpare i Skrift borde vara skyldig att äfven lagligen tilltala sin vederpart.
Eller ock publique
Actor förordnas till den enskiltes skydd, som ej hade tid eller lust att uppsöka förolämparen. 4 § 11 Mom.
I stället för 4, 7, 9, 10 och 13 Mom. af 3 § föreslås: något af de i 3 § uppräknade Momenter.
Jemför 4 § 3 Mom.
Sista punkten bör så förändras:
Skulle u någon sådan qvarstad läggas och Kongl. Majis befallning om dess ijtterligare fortfarande icke Bilaga G till Mern.
359 inom en månad bokhandlaren meddelas, anses den som lagligen upphäfven.
Vid 5 § föreslås bibehållande af gamla Rättegångssättet, och Jury förkastas; med följande anmärkningar: l:o Namnsedeln må öppnas vid Rättegångens början. 2:o Hårdt ansvar för den som utan orsak drager Författare i dagen; men att han dessutom må njuta fullkomligt skadestånd, om han vid Rättegångens slut befinnes oskyldig.
Tillstyrkes bifall å Konungens Proposition.
Herr Biskop Faxe: att de anmärkningar, Högvördige Preste-Ståndet vid Tryckfrihets-Lagens antagande gjorde deremot och i synnerhet mot 3 § deraf, mätte af Constitutions-Utskottet tagas i öfvervägande.
Herr Doctor E. A. Almquist anser det nog hårdt, om man ej, vid svårt straff, hnge trycka anmärkningar emot Embetsmäns eller andras åtgärd, utan att hafva förut ordentligen anklagat dem vid Domstol; men att namnsedeln utan omgång och hinder måtte öfverlemnas till Domstolen, så fort en tryckt
Skrift der blifvit anhängig och brottslig befunnen.
Boktryckare aldrig stanna i ansvar.
Att Utgifvare och Redacteurer af Dagblad böra vara välfrägdade personer och af Hof-Canzleren eller dess Ombud kända.
Forssell anser en Författares anonymitet ej förtjena den helgd, att något skadestånd honom tillerkännes, om han blifver oskyldig förklarad.
Från Vällofl. Borgare-Ståndet:
Arosenii anförande, att felagtigheterna i Tryckfrihets-Reglementet nu måste afhjelpas, ehvad sättet dertill och sjelfva ändringarne vid föregående
Riksdag eller nu först blifvit uppgifna, endast dervid iagttages, att sjelfva punkten eller Momentet, som de angå, varit från förra Ständer till förändring anmäldt; Att Hof-Canzleren må förskonas ifrån att genomse Tidningar förr än de utgifvas.
Constitutions-Utskottets från sista Riksdag hvilande Betänkande förkastas, såsom upphäfvande Tryckfrihetens grundval och förnekande den rättighet, som i 86 § Rege - 360 Riksdagen 1812. rings-Foroien är Svenske män förbehållen.
Deremot föreslås: l:o Att Utgifvare af Tidskrifter anmäle sig hos Hof-Canzleren och stånde Författare-ansvar, intill dess han genom företedd namnsedel är angifven. 2:o Då någon vill åtala anonym Skrift, dömme först Tryckfrihets-Committén, om något åtal bör äga rum, då Namnsedeln genast brytes. 3:o Åklagaren instämme Författaren till Svea HofRätt och rubricere målet genast.
"4:o Hof-Rätten sammankalle en Nämnd, bestående af hela Tryckfrihets-Committén, och dessutom af 12 upplyste och välfrägdade män, hvaraf parterna välje 6 hvardera. 5:o
Nämnden yttrar sig efter flesta rösterna, om Skriften ej blott till sin ordalydelse utan åsyftning är brottslig efter den rubrique Åklagaren åsatt. 6:o En af Regeringen åtalad och af Nämnden brottslig befunnen Skrift upphöre alldeles.
Herr Lagman Sandbergs yttrande, att han anser betänkeligt att införa en Opinions-Nämnd, som för sina domslut ej ägde annat rättesnöre än öfvertygelse, i synnerhet då Svenska Lagen fullkomligen skyddar en anklagads oskuld.
Att då Domare i Öfverrätt till antalet 7 äro berättigade att döma öfver lif, ära och egendom, så kunde
Nämnden lämpligen inskränkas till ett lika antal, bestående af 1 eller 2 Prester, två Lagfarne samt 2 eller 3 andre lärde och dygdige män, som af Konungen nämnas, i likhet med alla andra Domare.
Det nya Edsformulairet, såsom afvikande från det vanliga, kunde hos den enfaldiga föranleda en jemförelse till det sednares förringande.
Domstolen bör då först hänskjuta Skriften till bedömmande af en Jury, när hon synes honom tvåtydig.
Nämndens röstande o med Ja och Nej är ej tillfyllestgörande, emedan Åklagares möjliga okunnighet eller misstag i målets rubricerande kunde åstadkomma den brottsliges frikännande.
Herr Lagmannen Landberg förkastar Jury och föreslår, att
Åklagare må vända sig antingen till Domaren eller Tryckfrihets-Committén.
Bilaga H. till Mern.
N:o 3. 361 I förra fallet afgöres genom preliminaire Utslag, huruvida anledning till klagan finnes, då namnsedeln öppnas, och målet behandlas summario processu enligt Rättegångs-Balken.
I sednare fället kan man öfver Allusioner och dylikt förvänta sig ett oväldigt bedömmande af TryckfrihetsCommittén, som lemnar sitt utlåtande till sökanden, hvilken hos
Domaren äger att anställa talan emot Boktryckaren, intill dess han namnsedel företer, hvarefter målet behandlas summario processu, såsom förenämdt är.
Ständers Constitutions- Utskotts nedsatte Beredning öfver Tryckfrihetsmål den 11 Junii 1812, kl. V210 f. m.
Sedan Beredningen i dess föregående sammankomster tagit kännedom af de anmärkningar, som nu i RiksStånden hufvudsakligen blifvit gjorda vid ConstitutionsUtskottets från sista Riksdag hvilande Betänkande öfver Tryckfrihets-Lagen, hemstälde Herr Grefven och Ordföranden, om icke 5 § deraf, angående Rättegångssättet i Tryckfrihetsbrott, vore ett ämne som preliminariter borde afhandlas, emedan dess afgörande, hvilket vore nödvändigt för att bringa enhet i de öfriga rättelserna af denna Lag, likväl ej lade band på deras mening och innehåll.
Bifölls; och Beredningen företog till ompröfning, huruvida vid brott emot Tryckfrihets-Lagen en så kallad Jury (Nämnd) är användbar.
Ledamöters pluralitet instämde uti det beslut, att alla åtal emot Tryckfrihets-Lagen kunna af en sä beskaffad Nämnd till afgörande upptagas.
Derefter sattes i fråga, huruvida Tryckfrihetsmål vid alla tillfällen skola af Jury af gör as, hvilken mening af Beredningens pluralitet blef antagen, men hvaremot yttrades följande särskildta tankar, nemligen: 16 362 Riksdagen 1812. l:o Att
Domaren måtte bestämma, när lian anser målet af den tvistiga och tvätydiga beskaffenhet, att han ej pröfvar
Lagens bokstaf tillräcklig för sin åtgärd. 2:o Att bägge Parternas gemensamma önskan må föranleda målets hänskjutande till Jury. 3:0
Att endera Partens önskan må bestämma Nämndens begagnande.
Sedan Beredningen, med iakttagande af den i Lagstiftningen gällande grundsats, att brottmål skola afdömmas der de äro begångne, och med afseende på målets skyndsamma afgörande ansett en Nämnd böra kunna sättas på alla ställen, der bokpressar finnas, men deremot i betraktande kommit, hurusom det i aflägsna Landsorter torde blifva svårt att finna flera män af erforderlig upplysning för Tryckfrihetsbrotts samvetsgranna bedömmande, så öfverenskom Beredningen att fastställa Ledamöterna af Nämnden till 9, sedan alla jäfvade afgått.
Detta antal ansågs så mycket mera passande, som det närmar sig till det vanligen domföra af 7 personer och dessutom är lämpadt efter den pluralitet af 2/3, hvars sammanstämmande mening Beredningen anser nödig för att utgöra ett gällande Domslut.