Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
" Äfven om vi icke veta, hvari den egentligen består, och icke kunna göra, hvad vi bogsde, bli vi ändå delaktiga af gudoinsmakten öfver det onda, i det vi, under sträfvandet efter det absolut goda, utflytta ljusets råmärken ocli underlätta striden mot mörkret. "
Hon äktar en gammal lärd, en pedant utan känslor, och hon tror sig genom sitt giftermål fa ett fält för sin offervillighet.
Kärleken är för henne icke en sprittande amorin, men en hög och allvarlig fe, som tröstar, hjälper och stödjer, och det faller henne aldrig in, att mr.
Ca- saubon kan bli odräglig; ängsligt undrar hon blott, om hon är " good enough for mr.
Casaubon ".
Hon svikes i sina önskningar, hon finner snart sitt misstag, och likväl är hon färdig att kalla misstämningen själfviskhet.
Hon älskar en ung man, en kusin till mr.
Casaubon, men detta hennes svärmeri gör henne ännu mer uppoffrande.
Hon, denna unga qvinna, stänger sig inne i biblioteket, föreläser för mannen, är hans hjälp och sekreterare, vakar om natten med honom, då sömnen icke vill komma, och är en engel i sitt tålamod med hans nycker och hans retlighet.
Såsom enka går hon till Lydgate, den stackars högt smädade doktorn, tager hans hand och säger, att hon ar öfvertygad om hans oskuld " You would not do anything dishonourable! '
Då hon vid sitt besök hos hans osympatiska hustru öfverraskar denna Kosarriond i en öm.!!
scen med den älskade, låter hon ej sin gränslösa, d.jupt gripande sorg afhålla sig ifrån att vända tillbaka för att trösta henne.
' Hur kunna vi lefva i niedvetandet om, att någon lider, och ehuru vi kunna hjälpa honom, dock icke försöka det! '
yttrar hon till Rosamond.
* * \ * Maggie och Dorotea sökte fåfängt efter ett område, stort och vid- sträckt nog för deras outtömliga kärlek.
Romola är i detta fall nästan lyckligare än de, ty hon tillhör en period, iner naiv och entusiastisk.
Hon lefver i ltalien, i Florens under renässansen, först såsom sin faders, den blinde lärdes stöd och hjälp, sedan såsom hustru åt en grek, hvil- ken hon missaktar.
Hon, likasom de andra i denna sköna och stolta sy- skonkrets, hemsökes af lidandet och genomgår smärtans elddop.
Hon önskar att kunna lära sig att förstå de människors tankar, " hvilka för- sjönko i exstas inför bilderna af martyrskapets qval.
Det tycktes vara något annat och mera än galenskap i denna ytterliga förtrolighet med Dagny.
188 lidandet. "
Hon vill fly från mannen och Florens, men hindras af Savonarola, återföres till sin pligt, till sitt hem och till sitt fosterland.
Hon qvaistannar i sitt äktenskap och bistår sitt arma folk.
' Det är hunger och nöd på gatorna ", der eger hon en uppgift, och hon kännei- liksom en ny kraft, ett nytt lif genomströmma sig.
" Hon hade ined all sin energi kastat sig på att försaka. "
l) Efter att hafva sett sin ädle gudfader på schavotten, stelnar hon i sin sorg, önskar att dö och flyr ur staden.
Uppskakad och förtviflad kastar hon sig i en fiskarbiit och drifves af vind och våg till en liten dal, der pesten rasar.
Här griper hon sig an nied ett det rikaste barmhertighetsverk.
Helsan vänder tillbaka, när hon visar sig hos de lidande, och folket jublar gladt: ' det är madonnan, är Guds mo- der! '
') Här lyckas hon alldeles att tillintetgöra egoismen, och här vidgar hon området för sin mäktiga sympati.
Förut hade de förbindelser., hvari hon stått till sina medmänniskor, sammanväfts med andra band, hvilka fästat hennes person - " de af äktenskap, af medborgarskap, af religiöst lärjungeskap. "
Nu hade de utvidgats till att omfatta hela mänskligheten, särskildt alla dem, soni kräfva hjälp, tröst och skydd, ty " vi kunna nå den högsta lycka blott genom att älska hela verlden så- som oss själfva ', och ' om allt annat ar tvifvelaktigt, så är dock detta lidande, som jag kan hjälpa, en verklighet; om korsets ära är en illu- sion, så är sorgen så niycket vissare ", tänker hon för sig själf.
Och hon aflägger detta sköna, en Romola värdiga löfte: ' Så länge min arm har någon styrka, skall jag sträcka ut den mot de svage; så länge mina ögon kunna se, skola de speja efter de öfvergifna! "
- - - - Dina Morris är blott en ny, på samma oändliga kärlek bygd typ, arbeterska och qväkerska, som gjort korset till en kärleksbörda.
" All nöd och sorg och blindhet och synd, som jag sett och hvaröfver jag gråtit ', skrifver hon till Seth Rede, ' ja, alla människors barns qval, som hittills likt ett stort mörker omslutit mig - allt detta kan jag villigt bära, liksom vore det frälsarens kors. "
Äfven hon s r en tröstens engel, som offrar sig för de olyckliga, och utan tvekan g i r hon till stackars Hetty i hennes fängelse.
' Jag är kommen för att stanna hos dig ", säger hon till barnamörderskan, ' jag vill ej mer lemna dig, men hålla ut hos dig och vara din syster intill slutet. '
* * * I) Pligtkiiiislaii är c t t af den engelska karaktärens hufvuddrag.
George Eliot eger den i sin högsta potens, hennes hjältinnors lif och verksamhet är en apologi för den och hon förhärligar den på flere stallen i sina böcker.
Det Fortjeiiar amiärbas, a t t madonnalik är eii af de beteckningar.
George Eliot ofta brukar i karaktäristikerua af sina qvinnor.
Sådana äro Eiufvuddragen i George Eliots älsklingtyp.
Mer och mindre klart gå de igen hos hennes qvinnor, och äfven de mindre starka vandra hän mot samma lifsmål.
Ester i Felix Holt lyckas be- segra sin egoism, bli en god och öm dotter, en ädel och sann männi- ska, och hon förefaller OSS sublim, då hon uppträder inför domstolen.
‘ Hon stod der, frigjord från alla personliga intryck vare sig af fåfänga eller blyghet.
Hennes rena stämma ljöd såsom den borde klingat, oni hon aflagt en trosbekännelse.
Det var något så naivt och vackert i denna Esters handling, att den qväfde hvarje lig och lumpen tanke i de mest kälkborgerliga sinnen. ’ Det är kärleken till Holt, hvilken uppfostrar och adlar henne, kommer henne att glömma alla personliga intressen och låter henne, arftagerskan, nedstign till arbetaren.
Afven den unga Gwendolen i romanen Daniel Deronda, hon, detta bortskämda och egenkära väsen, soin tror sig kunncc allt, nct allt och rinna allt, luttras genom lidandet och af umgänget med De- ronda.
Hon erkänner sin sjalfviskhet, sin okunnighet, sitt smkinne, och Daniel Deronda erhåller på sin bröllopsdag en biljett, der hon säger, att hon vill lyda honom, blifva sadan han önskar, ‘ en a f de bästa bland qvinnor, som göra andra glada öfver, att de kommit till verlden. ’ Och de svagare karaktärer, som kallas Rosamond och Hetty Sorrel.
lyckliggöras till sist med en liten stråle af samma kärlek, för- fattarinnans allt omfattande, gudomliga sympati.
- - - - I George Eliots biografi säger Cross om hennes personlighet.
‘ Det Iåg ofta i hennes tankar och på hennes läppar, att det enda vür- diga målet för all kunskap, all forskning, allt lif i verkligheten vore detta: “ att mcinniskorna mer och mer skulle lära sig (ilska hraran- dra. ’ Hon bemödade sig att se endast det ädlaste hos människan, och det var denna sympati, hvilken gjorde henne så dyrkad.
I Stu- dies ’ i? % liternture säger Dowden om hennes böcker: “ Vi känna, då vi läsa dem, att vi ha att göra med en själ, och det en själ, som egt en historia. ’
(Ernst Ahlgren.)
orgebudet om Victoria Benedictsons död och sättet på hvilket dö- den nådde henne gick såsom ett svärd genom deras hjärtan, soni äl- skat henne och i henne sett bäraren af en ny verklighetsdiktning, enkel och storslagen, kraftfull och ren som Iion säjlf.
Ännu skymmes ögat och darrar handen vid blotta försöket att nedskrifva några rader om den hädangångna.
Längre fram skall lien- nes närmaste qvinliga vän, fröken Ellen Key, teckna hennes personlig- het och hennes så sorgligt afbrutna lifsgerning för Dagnys läsare.
Här blott några drag af hvad som i hennes inre synes hafva fö- regAtt den själfvalda döden.
Hon led sedan ett Ar af en tärande mjältsjuka och antydde redan då i bref till den, som tecknar dessa rader, att hon kämpade en hård kamp mot frestelsen att bära hand på sig själf.
Allt sedan har hennes styfdotter, som var henne varmt hängifven, samt hennes närmaste vän- ner p.i det ömmaste vakat öfver henne och bistått henne i kampen.
För kortare tider steg hennes mod; så under en tids vistande i hufvudstaden förliden höst; så vid ett besök i Paris i våras, som hon inbjudits göra med en vän; så ock under några dagars vistelse i Lund i början af sommaren, då hon, ehuru ytterst aftärd, syntes till lynnet upprymd och talade om sin plan att återkomma under hösten för några studier vid biblioteket.
Äfven under sista vistelsen i Köpenhamn syntes hon för landsmän, som träffade henne vara sig lik.
Sista dagen hon Jefde, köpte hon tur och returbiljett på Malmö, gällande för tre må- nader.
Ännu d i trodde hon sig alltså hafva kraft att bekämpa fienden.
Den kroppsliga svagheten, själslidandet, den lifsleda som grep henne vid tanken på att hon, för hvilken arbetet var e n lidelse, icke skulle förmå arbeta, allt detta öfvermannade den förr så själsstarka qvinnan, och hon dukade under plötsligt likasom för ett ögon- blickligt anfall af vanvett.
Stäld vid sidan af hennes skrifter, så fulla af beherskad kraft, och af hennes föregående lif, som i åratal varit en öfningsskola i konsten att tigande bära plågor, blir hennes död dubbelt oförklarlig.
Det ser ut, som hade under det sista Aret en osynlig fiende smalningom frånstulit henne denna ädla kraft, detta tåliga hjältemod, sbm hade hon, bit
I91 för bit, beröfvats sin tro på människorna och lifvet, på sig själf, sin uppgift, och sin gud, tills i hennes sjuka själ endast förtviflan åt erstod.
Att hon velat tro, men icke kunde, röjdes på sista tiden i hennes Om Gud finnesK!
Från denna förutsättning förtroliga meddelanden.
kunde hon stundom utdraga någon tröst.
Hon måste då tänka sig honom öfver allt annat kärleksrik och god; han skulle veta hvad hon led och kanske förbarma sig.
Men ingen lefver på ett kanske!
* * * Lifvet, aldrig lätt för den som tager det pA allvar, blir dubbelt svart att lefva i vdra tider, då så många stridiga verldsåskådningar eller trosformer bryta sig mot hvarandra, medan under dem lurar den tröst- lösa tron på intet.
Hur många, som i en frivillig död söka undfly dessa konflikter, derorn vitna alla länders dödsannaler.
Att också Victoria Benedictson blef ett af dessa tidsandans offer, fyller oss med den dju- paste medkänsla och en smärta, som tillika innebär förödrnjukelse och fruktan; förödmjukelsen att äfven qvinnor och det en sådan son1 hon, - skola duka under för den, andliga tvinsot, som hittills företrädesvis angripit svagare manliga naturer; fruktan att andra kunna följa i hen- nes spår.
Om vi här delvis sökt förklara hennes slut, äro vi dock långt ifrån att försvara det.
Latom oss i stället kärleksfullt bevara och söka bära vidare det ädla hon velat, det goda och sanna hon verkat med sina skrifter, att detta måtte mildra bitterheten af den sorg och bryta udden af den fara, hon vållat rned sin död!
- Esselde.
I92 Bref om qvinnomötet i Köpenhamn.
Torsdagen den 12 juli anlände jag till Köpenhamn i god tid för att deltaga i det stundande ' Kvindesagsrnfldet ", det första af sitt slag i Norden.
På förmiddagen orienterade jag mig i staden och besökte bland annat Amagertorv, der jag gjorde mitt inträde i Köpenhamns qvinnoverld.
Jag såg och beundrade nämligen amagerfiickorna och än mera gummorna.
O, de vor0 ståtliga att se på,, der de stodo vid sina kärror fylda med rökt sill, rädisor, rosor eller annat.
Det var starka färger och präktiga figurer!
Jag undrade bara om deras ansigts- uttryck skulle bibehällit sig lika karaktäristiskt, på samma gång god- modigt och bestärndt, om jag tagit af dem de dråpliga hattarna; ja, det vet jag icke, men jhg såg så mycket af karaktär bland qvinnorna i Danmark, att jag kanske inte har rätt att tillägga hattarna för stor betydelse.
Fredagen besökte jag det förberedande möte, som blifvit utlyst, men innan jag öfvergår till mötesförhandlingarna torde jag böra redo- göra för de olika Kuindesngsf orertinge ?., som finnas i Köpenhamn.
Dansk: Kttindesnfi$jiLnd, stiftadt 187 1, liar till ändaniAl att verka för qvinnans allmänmänskliga utveckling, k r hennes utbildning till själf- ständigt förvärf samt för förbättrande af hennes ställning i familjen, samhället och staten.
Det har upprättat en Handelsskole och en T e g m - skole för qvinnor samt en byrå med samma syfte som Fredrika-Bremer- Förbundets, ingifvi t adresser till lagstiftande myndigheter angående lag- förslag, som afse förverkligandet af föreningens ändamål och utgifver sedan år 1885 en tidskrift, K u i n d e n og S a m f u n d e t.
Dessutom har Dansk Kvindesamfund föranstaltat föredrag och diskussionsmöten icke blott i Köpenhamn utan rundt omkring i hela Danmark.
Till föreningen ingå flera ansökningar om föredrag i qvinnofrågan än hvad den samma kan hinna tillfredsställa, och dock ombestyrde föreningen under förra året mer än 100 föredrag i detta ämne.
Ktqindelig Fi.ems~ ?.idt.c; fore,iing är betydligt yngre, sedan 1883 och vill enligt stadgarna hos qvinnorna väcka och uppehålla intresset för politiska och sociala spörsmål.
Dess tidning, Hund v i uil, hvaraf de första numren nu utkommit, angifver sig titelbladet vara organ för qvinnofrågan, fredsfrågan och arbetarefrågan.
Det var denna sist nämda förening, som utsändt inbjudning till N o r d i s k Akindesagsmflde att hållas 14 -- 16 juli 1888.
Programmet upptog såsom öfverläggningsämiien: qtiinrzccns rösfvätf, .fredsfrågan
I93 och, zlllzte~.iietsf,.ngan, samundeniisning och dc qvinliga ndjetcr m e s Stullni ?Lg.
Såsom deltagare i mötet hade anmält sig omkring 700 personer och n i h g a af dessa vor0 samlade vid det förbewdande möte, livilket fredagsafton egde rum.
Dervid helsades först gästerna välkomna af fru Johanne 1Meyer och flera tal höllos, bland hvilka bör nämnas ett af Kand. H. Trier.
Han talade om de studerande qvinnornas för- hållande till universitetet och studentlifvet, framhöll ' att d e i m betydelse derstiides icke låg uti det större antal urbetskmfter, hrilka genom dem bei-eddes f ö i - murknaden, u t a n deri, att dessa n rbetski * aj ?Pr T O T O a.f e n ng och egendomlig nattc r.
Uniwi-sitetslijk ?t bo?
* &amp; i-ik- tas genom tillförseln a f de s ä r e p a egenskaper, h d k « utncc,+kn delc utrecklade qvinnan, icke genom p i n l i g a upplagor af manliga s t i i - denter.
Dessa tankar och förhoppningar uttalades sedan allt som oftast under mötet i växlande ord och form.
Under aftonens lopp stiftades bekantskaper, och redan här märk- tes livad som sedan bekräftade sig, att Norge och Finland vor0 vid mötet mycket väl representerade, samt att svenskarnes antal vid mötet visserligen var ganska stort, men att högst få af för yvinnofrsgan representativa personer funnos tillstädes.
På lördagen började det egentliga mötet.
Att här lemna referat öfver föredrag och diskussioner är ej min mening.
Jag vill blott söka helt kortfattadt något redogöra derför.
Förmiddagen upptogs af inle- dande föredrag till d a fem öfverläggningsämnena och hvarje af dessa föredrag lemnade en redogörelse för frågans ståndpunkt inom hvart- dera af de nordiska länderna.
På eftermiddagen var röst riittqfy6- gan Smne för diskussion och framgick deraf, att qvinnorna i Sucrige, tidigare än i något af de öfriga nordiska länderna, haft kornmunal röst- rätt, men att denna rätt ej förr än på de senare åren i någon nämn- värd utsträckning begagnats.
Friigan om politisk rösträtt hade deremot ej mycket af handlats.
1 ilTorge sammanfalla i hufvudsak vilkoren för kommunal och politisk rösträtt; hvar och en som eger rösträtt är ock valbar nied den skilnad att man för att vara röstberättigad endast behöfver vara 25 år, nien för att vara valbar 30 år.
I Norge kan derför icke vara tal om arbete enbart i det ena eller andra afseendet.
Flera förslag gående ut på att skaffa den norska qvinnan rösträtt äro nu inlemnade till stortinget.
Så väl på Island som i Ffnland har qvinnan kommunal rösträtt och i Danmark arbetas ifrigt för att hon ma erhålla sådan.
Under diskussionen framgick att för denna fråga visserligen fans intresse hos enskilda personer, men det klagades ock öfver likgiltighet derför hos den stora allmänheten, ej minst hos qvinnorna
194 själfva.
Såsom bästa sätt att bland qvinnorna sprida kunskap om och intresse för rösträttsförhållanden ansågs bildande af rösträttsföreningar samt i allmänhet organisation af de qvinliga krafterna.
Under diskus- sionen förekommo äfven hunioristiska infall.
S i till exempel vid be- handlingen af nämda fråga, då fröken Alli Trygg (Finland) yttrade sig ungefär på följande sätt, under det hon framräckte,sin hand: ' Den här (tummen) förmår icke mycket ensam, icke heller den här (pekfing- ret), eller den här, den här eller den der ", uppsträckande det ena fingret efter det andra, " men suv),, zZade äro de organisation och förmå mycket ', och härvid lyfte hon sin hand med kraft i höjden.
Sisorri resolution antogs följande: " Da Kvinden lige saa ve1 som Manden hmer til Folket, da Kvinden betragtes som ligestillet med Manden, hvor det g d d e r ma ve1 Skatte- piigter som sedvanlige Piigter i offentlig Henseende, da Kvinden ikke i F0lge sin Natur vides a t s t m tilbage for Manden i B v n e r til a t varetage offentlige Krav, da Kvinden har vist s a d i g e B r n e r ved Bmneopdragelse, Sygepleje og andre humane Foretagender, og det derfor e r en Selvfdge, at hun faar Bestemmelsesret og Aiisvsr ved Ordningen af Skolvmmet, Fattigvssnet og Omsorgen for de Syge: da Lovgivningen kun ved at yde hende denne Ret kan bade paa den Uretfaxdighet, der vises imod Kvinden, naar hun kun i Pligter men ikke i Rettigheter stilles lige med Manden for Loven, da Samfundet ikke har Raad til a t undvere Halvdelen af Folkets Deltagelse i Arbejdet for det almene Vel: saa beslutter Forsainlingen a t arbejde for den poliiiiske og kommunale Valgret och Valgberhed, basde for den gifte og ugifte Kvinde. "
Söndagsmorgon behandlades nykterhetsfrågan, hvilken på begäran från nykterhetsföreningen i Köpenhamn upptagits på mötets program.
Här pivisades huru arbetet för nykterheten såsom en kärlekstjänst borde vara ett yvinnans arbete och huru litet hon ännu i de nordiska län- derna slutit sig till nykterhetsrörelsen; för qvinnan hade dock denna rörelse så mycket större betydelse, som det just ä r qvinnan, som mest får lida af dryckenskapens följder.
Ett varmhjärtadt föredrag hölls af fru Selmer (Danmark), som ock angrep regering och riksdag för de lagar, hvilka enligt hennes mening främja dryckenskapslasten.
Löjt- nant Wuzurinsky (Sverige) lemnade en skildring af dryckenskapsför- hållandena i Sverige, och var denna, ' synnerligen i hvad saken rörde qvinnorna, mycket mörk; han förklarade ibland a m a t att den svenska qvinnan super.
Mot detta uttalande afgaf fröken Rohde (Sverige) å de närvarande svenskornas vägnar en protest och tillika en förklaring, sägande sig antaga, att löjtnant W. användt ordet " supa " i den betydelse absolu- +) Se Handels- och Sjöfartstidiiing lir 168.
195 tisterna gifva detta ord, nämligen liktydigt ined att alls smaka rusdrycker och denna förklaring blef af löjtnant W. godkänd.
Följande resolution antogs: " Föraanilingen udtaler, at Afholdssagen e r et af de vigtigste sociale Spurgsmaal, for hviike Interessen bOr raekkes og vedligeholdes hoa Kvinderne. "
Nästa fråga gälde de qvirzliga arbetarnes stullniny.
Förhand- lingarne kommo härvidlag att hufvudsakligen röra sig omkring vigten af organisation, det vill i detta fall säga bildandet af fackföreningar, för att derigenom söka vinna en nornialarbetsdag, höjande af qvinnans arbetslön samt afskaffande af allt barnarbete.
Med statistiska siffror visades, huru de qvinliga arbetslönerna äro otroligt låga, t. ex. 3-7 kr.
i veckan för en arbetstid af 30-12 timmar om dagen.
Såsom bidragande orsak härtill påpekades huru det i de flesta fattiga hen) antages, att en flicka, så snart hon är konfirmerad, skall lemna föräldra- hemmet och fullständigt försörja sig själf.
Gossen skickas deremot ofta i ' lära ' och först efter en flerårig lärotid, under hvilken han fort- farande bor i hemmet, liar man anspråk pA att han skall kiinna ekono- miskt reda sig själf.
Samma förhållande ansågs ega rum i de bildade klasserna.
Bevis på den sämre yrkesbildning qvinnan i allmänhet får, lemnades från flera områden.
En cigarrarbeterska, som deltagit i in- bjudningen till mötet, nämde t. ex. att inom cigarrfabriker den qvin- liga arbetarens lärotid är 6 veckor, den manliges 2 månader, och efter lärotidens slut stå deras löner i förhållande till hvarandra som 10 till ' i.
Här är dock icke fråga om dagaflöning vid arbete, der mannens större fysiska styrka skulle kunna gifva hans arbete mera värde än qvinnans; nej, här är fråga om arbete på beting och om alldeles likartadt arbete för man och qvinna.
Under förhandlingarna förordades uppsökandet af nya arbetsområden för qvinnorna samt äfven emigration.
Senare fördes en diskussion angliende tjänstefolksförhållandena och man såg då bland åhörarne ganska många af den tjänande klassen.
Resolutionen ble f: rr, " Forsamlingen udtaler sig: 7) for Afskaffelse af alt Brwnearbejde i Fabriker.
Vmksteder o. lign.
; 2) for Arbejdstidens Begrensning ved Lov baade for Kvinder og Mzend; 3) for Kvinders Sammenslutning i Fagforeninger; 4) for Kvinders Adgang till Erhverv paa alle Om- raader; og 5) for samme Adgang til erhvervsinzessig Uddannelse for Kvinder som for Maend. "
På måndagen var fredsfrkgan första öfverläggningsärnnet.
Denna friiga hade ännu vunnit föga tillslutning i N o ~ g e och Finland, något inera uti Xrerige och mest i Danmark.
Mrs Row1e.c (Amerika), leni- nade med tillhjelp af tolk några meddelanden från Amerika, der freds-
196 rörelsen vunnit stor anslutning.
Hon talade om ett påtänkt internatio- iiclt fredsförbund af näringsidkare, " ty dessa, och genom dem hela folket, lida af krigen.
När presterna på predikstolen bedja för krigs- makten till lands och vatten, så ä r det emedan de, som sitta i kyrkan, vilja s5 hafva det; när de icke längre vilja, upphör prestens bön i detta afseende.
När folket beslutsamt sätter sig emot krig, kan icke en gång Bismarck utpressa penningar dertill, och utan penningar - in- tet krig. "
För öfrigt påpekades vigten af yvinnans samarbete med mannen i fredsfrågan, då hennes inflytande på barnen och derigenom på framtidens bärare, vore af så stor betydelse.
Resolutionen blef: " Da Fredssagen og Kviiidesagen har det fselles Formaal: at sEtte Retten i Magtens sted, ud taler Forsamlingen, at Fredssagen ogsaa bOr vare en Kvindesag. '
Återstod så på programet sn ?il.u ?zde ?.I.i81zing.
Diskussionen in- leddes af fru Ragna hTieZsen (Norge) och det på ett sådant sätt, att frågans behandling utgjorde en af mötets glanspunkter.
Fru Nielsen omtalade huru samskolor nu icke vor0 ovanliga i Nol-ge, der flickor sedan 1885 ega tillträde till statens läroverk.
Den kongl.
resolution, hvarigenorn skolorna ' öppnades för qvinnorna, innehåller bland annat: " Indtil en endelig ordning af spsrgsmaalet om pigers forberedelse for middelskole- och student-examen kan traffes, beniyndiges kirke- og undervisnings-departementet naadigst til at give piger adgang til opta- gelse soim elever ved de offentlige hsiere almenskoler, hvor saadant antages at kunne ske uden vmentlige uleiiiper for undervisningen ".
Egentligen är det den s. k. illiddelskolen, hvilken blifvit ordnad som fnllesskole, men äfven till det treåriga gymnasium, som förer till uni- versitetet, ega qvinnor tillträde.
Dessa förhållanden gälla dock enligt ofvan nämda resolution endast " tills vidare " och med vissa vilkor.
När flickor med stöd af åberopade förordningen sökt inträde vid Kri- stiania högre läroverk, har tillträde nekats och samma lär ock vara förhtillandet vid ett par andra af Norges större städer.
" Man vill ", sade fru Nielsen, " visa ädelinod men icke full rättvisa. "
En orsak till att samskolan vunnit så mycket insteg i Norge är landets fattigdom och dess spridda befolkning, hvilka omständigheter tvingat myndighe- terna att ordna skolviisendet på sparsammaste sätt.
Samskolan i Norge har visat, att den håller borta från skolan de oseder, hvilka pläga före- finnas, der gossar och flickor undervisas i skilda lokaler.
Samskolan borde enligt talarinnan vara beräknad icke endast för de likstälda inom samhzllet; nej, statsministerns dotter borde der sitta bredvid ölutköra- rens son.
Fru Nielsens tal var sakrikt.
Det upptog ocli bemötte alla invänd- #