Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
K:dr per Tunna Lönings-Spannmål för Civil-Statens Ämbets- och Tjenstemän faststäldes, så att de i händelse Riks-Älarkegång?priset, efter nu föreslagne beräknings-grund, faller derunder, måge icke dess mindre utbekomma Spannmålsvärde till sådant belopp, eller skillnaden mellan 6 R:dr och 4|- R:dr å nu uppförde Tunnetal under hvarje lön; skolande Utskottet, om Riksens Höglofl.
Ständer bifalla, hvad sålunda deras närmare pröfning vördsamt underställes, vid StatsRegleringen upptaga det, i följd häraf, erforderligt blifvande anslag å Riks-Stalen för 4:de Samt. 354 Stats- Utskottets Betänkandea.
Civile penninge- Låntagarne af skillnaden emellan det pris, hvartill Stats - Verkets Spannmåls-Inkomst nu kail förslagsvis beräknas och det projecterade minimi-priset af 6 R:dr; till hvilket anslag den sista Riksdag för Militaire-Staternes Spannmål uppförde penninge-belopp, med beräkning af hvad Riks-Markegångspriset, efter nu föreslagne grund, kan å desse Staters Lönings-Spannmål uppgå öfver 6 R:dr Tunnan, lemnar öfverskjutande tillgång.
Oell varder åtskillige Ledamöters yttrade särskildte mening, genom utdrag af Protocollet bifogad.
Stockholm den ai Martii i8a3^ Transumt af Protocollet, hållet hos Riksens Hoglofl.
Stånders Stats-Utskott, den 13 Martii 1823. S. D. — — — — J"Jerr Borgmästaren Ekstrand yttrade: ”Inom Stats-Verks-afdelningen hafva olika tankar yttrats i frågan om bestämde grunder för Civile Ämbets- och Tjenstemännens Löne-beräkning, under 5 år eller till nästa Riksdag, och då det för mig visar sig tydligt, att deri grund Afdelningens pluralitet bestämt, efter allt hvad nu kan föreses, skall verka till minskande af berörde Löner, dem en hvar lika med mig säkert finner redan förut allt för knappa, så Stats-Utskottets Betänkandm. 355 skulle jag handla orättvistt, om jag ej yttrade mina Tankar i ett ämne, hvaraf jag nu mera icke har eller kan fä något eget interesse, men för hvilket jag ej kan vara liknöjd, dä jag sjelf fordom nog erfarit de civile Lönernes otillräcklighet äfven för de mest oundgänglige behof.
Jag skulle icke anse orätt, om man efter medium af sista 5 årens Markegång, bestämde ett visst pris till nästa Riksdag för Spannmålens evalverande till penningar, som i sådant fall skulle blifva 7 R:dr 33 sk., efter det sätt Riks-Markegången hittills uppgjordts, samt 7 R:dr 16 sk. efter den nu ifrågakornne nya Methoden; då man deremot föreslår detta bestämda pris till 6 R:dr 3a sk. kan man väl ej beskyllas, att bafva lemnat en nödig hushållnings-princip i afseende på Statens medel, utur sigte och ehuru det visserligen är oafgjordt, om ej Löntagaren derpå förlorar, skulle han dock måhända anse för sig bättre, att hafva ett visst hvart år, i stället att nu detenaåret få En R:dr 34 mindre per Tunna än det andra, en olikhet destomera menlig för Löntagaren i Stockholm, som hans behof af Säd är så ringa emot hans öfrige behof, hvilken nedsättning aldrig följer af ett nedsatt Spannmålspris.
Nu har man heldre bestämt ett Minimum, hvarunder betalningen för
Säden ej skall utgå, men tillika stadgat, alt Riks - 356 Stats-CJtskottets Betänkanden.
Markegången skall uppgöras efter den nya methoden, hvarigenom en difference till Löntagarens säkra förlust uppkommer, uträknad efter de sista 5 årens medelpris till 17 sk. per Tunna.
Man liar ansett sig berättigad fråntaga honom detta, och trott sig gifva honom en motsvarande, om icke större förmån i det bestämda minimi-priset, men man har, som det synes mig, förgätit, att endast förlusten för Löntagaren är säker, ej hans vinst, ty den förutsätter Spannmålens fall under minimi-priset.
Skall då Staten vinna på sina i allt fall knapt lönade Ämbetsmäns bekostnad?
Sådant instämmer ej med i8i5 års Ständers försäkran och ej heller med det ändamål, som, i den nådiga Propositionen härom, åsyftas.
Vill man göra en ändring utan Löntagarens förlust, måste man väl ställa så, att vinsten för honom i ena fallet är lika säker, som förlusten i det andra, äfvensom att begge någorlunda motsvara hvarandra, men kan det ej med säkerhet så uppgöras, må man heldre bibehålla det gamla, för att ej med skäl kunna beskyllas, att hafva brutit en gång gifna löften och försäkringar och att hafva orätt fråntagit Statens Tjenare något af deras påräknade Löner i samma stund pretentionerne på Deras arbetskraft allt mera ökas.
Min tanke är, i följd af allt detta, att antingen det bestämda priset af 6 R:dr 3a Stats-Utskottets Betänkatiden. 35^ sk. för Tunna Spannmål må gälla intill nästa Riksdag, i stället för Riks-Markegång eller ock om man heldre vill för framtiden fastställa ett visst minimum för Civila lölierne likasom för de Militaira, hvilken likhet väl af billigheten påkallas, må man då icke dervid fästa vilkoret af någon förändrad beräkningsgrund till Löntagarens säkra förlust.
— På sådant sätt hör väl icke Staten förtjena och hafva vinst utan skall olikhet inträffa, måtte snarare förlusten höra blifva Statens än dess Tjenstemäns och för en sådan möjlig förlust finnes, efter hvad Herr Stats -Commissarien Tunelius upplyst, tillgång uti de medel, som 1818 års Ständer anvisat för militaire Lönerne till ett belopp af 2§ R:dr per Tunnan för 42,000 Tunnor, hvilket utgör en så stor Summa, att nytt anslag deröfver aldrig lärer fordras för möjligheten, att godtgöra all lönings-Spannmål, antingen med 6 R;dr 32 sk. per Tunna eller efter Riks-Markegången, bestämd på förut vanligt sätt, med ett minimipris af 6
R:dr så för de militaire som de civile.
För min del ser jag icke något tvång eller behof, att
Spannmålen skall utgå just till lika pris som den ingår till Staten.
— Denna Intrad står icke i oskiljagtigt sammanhang med den 1815 beslutade lönberäkning i Spannmål, hvilken skulle grunda sig på Riks-Markegång, tagen efter ett me - 358 Stats-Utskottets Betänkanden. dium af samtlige Länens Markegångar utan afseende på Tunnetalet i hvarje Leån, hvilket ej finnes omnämndt.
— Sedan har man velat på papperet sätta Spannmål midtemot Spannmål, både i Debet och Credit, och nu sist vill man ock jemna utgift i Spannmål emot inkomst af sådant slag.
— Åtgärder, som synas mig alldeles tillfälliga och nu på intet sätt lämpliga, då Löntagaren redan, genom Spannmålens fall de sista åren, blifvit så nedsatt till sina inkomster, att tidepuncten för honom nu ofelbart är den värsta!” Rätteligen transsumeradt betygar V' Karström.
Utdrag af Pro tocollet, hållet hos Riksens Högh Stånders Statsutskott vid sammanträde in Pleno den 21 Martii 1823. S. D.
Vid justeringen af Utskottets utlåtande, i frågan om beräknings-grunderne för Riks-Markegångspriset å den under Ämbets- och Tjenstemanna-Staternes Löner uppförde Spannmål, reserverade sig Herr Commerce-Rådet Santesson ytterligare emot Utskottets härutinnan fattade Beslut, och ingaf i sådant afseende ett skriftligt anförande af följande innehåll; Stats-Utskottets Betänkanden.
35y ”Då jag under öfverläggningarne varit af olika tanka med Höglofl.
Stats-Utskottets pluralitet, i fråga om föreslående af en bestämd Riks-Markegång från Riksdag till Riksdag och yrkat dess fastställande, för åren från och med 1824 till och med 1828, till 6 R:dr 3a sk. och jag ännu fÖrblifver i den Öfvertygelsen, att det vore rättast, lår jag ock anhålla , alt mig måtte tillåtas, att såsom min särskildta mening, åtföljande Höglofl.
Utskottets Betänkande till Respective RiksStånden, underställa deras pröfning skälen för nämnde min öfvertygelse.
Desse skäl äro:
Det för sta j hvad Kongl. Stats-Contoiret anfört och hvarvid Kongl. Maj:t,iDess Kådiga Proposition lill Höglofl.
Stats-Utskottet fästat Riksens Ständers uppmärksamhet, att nemi. ett oföränderligt medelvärde, stadgande för tiden emellan Riksdagarne från den ena till den andra, är af stor lättnad i verkställigheten och mycken förmån vid ..ali beräkning, i stället för nu utgifts-Staterne äro föränderlige för hvarje år och icke kunna beredas till utskrifning förr, än Markegångarne sent på året hunnit blifva faststälde och Riks-Markegångspriset derifrån utdraget.
Den förmån af ett sådant föreslaget fixt värde för alla åren, från ena Riksdagen till den andra, skulle visa sig ej blott 36o Stats-Utskottets Betänkanden. uti minskningen af arbetet, arbetsbekoslnad och tiden för uppgörandet af alla de Räkenskaper och liqvider härpå hero, utan ock i en motsvarig lättning och tidsbesparing för Riksens Ständers Revisorer vid granskningen af Stats-Verkets Räkenskaper, håda delar af visserligen ej obetydlig vigt, aldraheldst hvad det sednare beträffar, den tid som enligt nu gällande Grundlag är leranad till Revisions-åtgärder knapt medgifva en noggrann undersökning ens af de Verks Redogörelser, som hittills fått behandlas, mindre af de öfrige Verks, som Riksens Ständer begärt få revidera och hvilke äfven Kongl. Majit till större delen medgifvit.
Ej mindre vigtig torde för det andra den omständigheten vara, att Stats-anslagct till Löntagare derigenom blefve bestämdt, i St. f. att nu man måste uppföra det så drygt, att ingen farhåga om dess otillräcklighet måtte ega rum, och sålunda för denna säkerhets skull, öka Stats-bristen och Bevillningsanslaget.
Der anslag kunna bestämmas, är alltså visserligen nyttigt och nödigt att det sker.
Men jag har ock för det tredje ansett Löntagande Ämbets-och Tjenstemanna-Corpsen, väl kunna och böra förenas med detta förslag af en bestämd Markegång, från denna till nästa Riksdag.
Halfva beloppet af deras
Lön behålles uträknad efter 4f R:dr Stats-Utskottets B et änkan elen. 361 till Tunna Spannmål, enligt de vid i8i5 års Riksdag stadgade och oförändrade grunder eller sorn vill säga detsamma, för hvarje 9 R:dr på Stat, får Statens Civila Löntagare l\~ R:dr Contant och i Tunna Spannmål efter Riks-Markegångspriset.
På sätt detta hittills blifvit uträknadt nemi. till medeltal af alla a5 Länens sammanlagde Markegång, för det nästföregående året, har denna Riks-Markegång under sednare passerade åren utgjordt som följer: 1816, . . . . R:dr 7: 4. 1817» • • • • 99 8: i5. 1818, . • • • 99 8: 25. 1819, . • • • 99 9: 37. 1820, . • • • 99 9: 12. 1821, . • • • 99 7: 11. 1822, . • • • 99 6: — 1823, . • • • 99 6: 18.
Summa för 8 år, R:dr 62: 22.
Medeltalet af denna Summa är R:dr 7: 38.
9. och af de 5, sedan sista Riksdag förflutne år 7: 34- — och de 3 sista åter blott . . 6: 25. 8. och af de 2 sista .... 6:9.— Men om Riks-Markegången hade blifvit bestämd efter den uträknings-method, som Höglofl.
Stats-Utskottet nu föreslagit, att hädanefter tillämpa eller genom hela Realisations-beloppet utan Kronans samtliga behållne Spannmåls-räntor uti alla länen 36‘a Stats-Utskottets Betänkanden. efter hvarje Läns Markegång, dividera med Tunntalet, eller till det medeltal, som Staten sjelf uppburit för Tunnan öfver hufvud af dess Säd, så hade inedeltalet af Markegångs-priset, för alla 5 åren sedan sista Riksdag, ej varit högre än R:dr 7: 16. 7. af de 3 sista .... „ 5: 46.
8. och af de 2:ne närmaste „ 5: 3o. 6.
Om det af Högh Stats-Utskottet förslagne Minimum af 6
R:dr i stället för att sådant förut var 4z R-'dr, vinner Riksens Ständers bifall, är visserligen förekommet, att alldrig Markegången, huru låg den än må blifva, kan nedsätta Löntagares villkor under nämnde 6
R:dr pris å Tunnan Säd, eller att för hvarje 9 R:dr på Stat får uppbäras tillsammans ; oi R:dr; men då äfven detta är lågt i förhållande till de priser, hvilka man vid Löne-regleringen 1815, vand vid högre priser, påräknade att fortfara , och medeltalet af de senaste 5 årens uppgått till 7 R:dr 16 sk., har jag för min del trott ett bestämmande pris för Tunna Spannmål till nästa Riksdag, af 6 R:dr 32 sk., såsom midt emellan 6 R:dr och 7 R:dr 16 sk. och hvilket uppbringar hvarje g R:dr
Lön på Stat till 11 R:dr 8 sk., vara påen gång en billig förvissning åt Löntagarne om utkomst och ett mera reciprokt samt af nödvändigheten, att varsamt umgås med Statens medel anbefalldt regleringssätt, att tillstyrka ett sådant medelpris från denna Stats-Utskollets Betänkandeti. 363 till nästa Riksdag än den nyssnämnde förhöjning af minimum från l\\
R:dr lill 6
R:dr utan motsvarig gräns åt andra sidan eller ett bestämdt maximum, hvartill i ett eller flere möjligen inträffande svåra år Sädespriset kan uppslegras.
Och på alla dessa skäl tillstyrker och yrkar jag för min del, att Riks-Markegången från denna till nästa Riksdag nu bestämmes, att oförändrad beräknas efter 6 R:dr 3a sk. för Tunnan Lönings-Säd åt Statens så civile som militaire Löntagare, hvilka sednare efter förra Riksdagens Beslut också äro förvissade om ett minimipris af 6
R:dr samt bör slutligen nämna, att det qvantum Lönings-Säd, hvarå en sådan förhöjning af 32 sk. från 6
R:dr skulle komma att ega rum, är: till civile Löntagare, 47>633§ Tunnor och till de Militaire: 42,6i5 Tunnor, eller tillsammans po,a48§ Tunnor, hvarå 32 sk:s förhöjning gör 6o,i65 R:dr 32 sk., å den förstnämnde Posten, eller civile Löntagares, 47,633^ Tunnor, har Staten dock för de år, som Säden gäller mera, ersättning uti uppbärande högre belopp å lika Tunnetal, men för Militaire-Lönerne gifver ingen Säd-tillgång; likväl får Staten om ej ett sådant bestämmande afRiksMarkegången kommer att ega rum, vidkännas äfven för de sednare 42»®i5 Tunnor den förhöjning i penningar, som ett eller flere års möjligen högre pris å Säden i Ian - 364 Stats- Utskottets Betänkanden. det utöfver Minimum 6 R:dr verkar, och hvilket någon gång kan medföra nog dryg utgift utöfver livad man nu påräknar."
Uti hvilket anförande Herr Lagmannen Norceus förklarade sig till alla delar instämma.
Herr Borgmästaren Ekstrand åberopade hvad han förut i ämnet till Protocollet den i3 i denna månad yttrat.
Och skulle desse Herrar Ledamöters särskillda tankar uppå begäran åtfölja det afgående utlåtandet till de Resp.
Ex Protocollo J. C. Lorich.
Utlåtande, i anledning af Riksdags - Fullmågtigen Anders Anderssons, från Skaraborgslän, Memorial, om inköp af Boställe åt Domhafvanden uti Åre, Barne, Wiste och Kållands Håraders Domsaga.
Jlederv. Bonde-Ståndet har till Stats-Utskottet remitterat ett af Riksdags-Fullmäg - Stcits-Utskottets Bétänkanden. 365 tigen Anders Andersson från Skaraborgs Län afgifvet Memorial, deruti lian anfört, att Kållands, Barne, Åre och Wiste Häraders
Domsaga af nämnde
Län, ehuru för Domhafvanden en bland de mest besvärliga i hela Riket, i anseende till de många Urtima Ting och andra lönlöse förrättningar, som der förekomma, saknar Boställe till förbättrande af dess
Domhafvandes lönevilkor; och då, inom
Domsagan funnes åtskillige till indragne Boställen vid Adelsfane Regementet, har Riksdags-Fullinägtigen trott, att ett sådant utan betydlig förlust för Kronan, skulle kunna till Häradshöfdinge-Boställe varda anslaget, samt derföre hemställt, att Riksens Ständer ville Kongl. Maj:t i underdånighet uppdraga rättigheten, att om verkställigheten deraf förordna; hvarjemte någre Ledamöter af Bonde-Ståndet yi’kat enahanda för Häradshöfdingarne i deras hemorter, hvilka äfven saknade Boställen; hvaremot andre yttrat, att som Staten icke tål någon minskning i sine inkomster, den tillgifvenhet för Domaren, som syntes ligga till grund för Motionen , kunde på det sätt ådagaläggas, att Innevånarne i Domsagan inköpte något hemman till Boställe, såsom i Blekinge tillgått, der Häradshöfdingarne äfven varit i saknad af Boställen, men sådane blifvit afHäradsboerne inköpte.
Uppå, vid sista Riksdag väckta, Motioner, hos Riks-Stånden, öm förbättrade 366 Stats-Utskottets Betänkan deri. aflöningsvilkor för Häradshöfdingarne i allmänhet, hvaröfver Stats-Utskottet under den 18 Martil 1818 gemensamt med Lag-Utskottet, afgaf yttrande förklarade
Utskottet att någon förändring eller förbättring i Häradshöfdingarnes lönevilkor, som i alla fall voro i ett jemförligt förhållande med hvad Statens öfrige Ämbets- och Tjenstemän innehade, då icke kunde i Statens belägenhet påtänkas, utan syntes den tid böra afvaklas, då genom indragning eller besparing af öfverflödige syslor och löner, tillgångar måga kunna yppas, att utan Statens ytterligare betungande, tillvägabringa ett annat löningssätt för Häradshöfdingarne, om det af Riksens Ständer ansågs nödigt; och uppå Häradshöfdingen uti Näs och Gillbergs Härader af Wermland Nils Örtendahls underdåniga ansökning, den Kongl. Maj:t till Stats-Utskottet i Nåder öfverlemnat, att antingen något tjenligt hemman måtte inlösas till Boställe för honom , eller ock lönförhöjning honom beviljas, emedan han, såsom blott innehafvande R:drs lön, men icke något Boställe, vore otillräckligt lönad för egen utkomst och skrifvares underhållande, yttrade Riksens Ständer uti underdånig skrifvelse d. g Maji 1818, till svar å den Nådiga Remissen, att då vid 1815 års Riksdag, Riksens Ständer beviljade löntillökning för Civile Ämbets- och Tjenstemän i allmänhet Riksens Ständer funno, att ej någon med indeld lön, bostäl - Stats-Utskottets Betänkanden. 367 le, löningsjord eller ränta försedd löntagare, skulle af samma tillökning blifva delngtig, hvarföre och emedan HäradshÖfdingarne i allmänhet åtnjuta någondera af berörde lönförmåner och dessutom uppbära expeditionslösen, som år 1812 förhöjdes med 5o proCent, desse Ämbetsmän icke upplogos till förhöjning å sine löner, på hvilken grund och med afseende på Statens förlägenhet, som icke medgålve nja utgifter till förbättring i Häradshöfdingarnes lönevillkor, Riksens Ständer funno sig icke kunna bifalla hvad Häradshöfdingen Örtendahl sökt.
Dessa af Riksens Ständer vid 1815 och 1818 årens Riksdagar anförde skäl, hvarföre hvarken lönförhöjning blifvit
Häradshöfdingarne i allmänhet beviljad, eller Boställen anslagne åt dem, som deraf äro i saknad, finnas icke mindre nu, än då gällande, enär Civile Ämbets- och Tjenstmanna Staterna ej ännu undergått någon till besparing ledande förändring, och Stats-Verket äfven nu har behof af den största sparsamhet.
Stats-Utskottet kan derföre icke tillstyrka bifall dertill, att Häradshöfdingen i Kållands, Barne, Åre och Wiste Häraders Domsaga af Skaraborgs Län må på Statens bekostnad med Boställe förses, heldst sådant utan tvifvel skulle berättiga de öfrige Haradshöfdingarne, som deraf kunna vara i saknad, att, såsom äfven någre RiksdagsFullmägtige yrkat, tillgodonjuta enahanda 368 Stats-Utskottets
Betänkandeti förmån; hvarjemte Utskottet bör upplysa, att de af Anders Juder sson, såsom från Adelsfane-Regementet indragne uppgifne Boställen, af hvilka han föreslagit, att någotdera måtte till Häradshöfdinge Boställe användas, äro, likasom alle öfrige Indelningar och Boställen vid berörde Regemente, bestämda att, i mån af ledighet, ingå och användas för Invalid-fondens räkning, och således icke eller äro till det uppgifne ändamålet disponible.
Detta varder Riksens Höglofl.
Ständers bepröfvande vördsamligen underställdt.
Stockholm d. 21 Martii 1823.
N:0 63.
Ankom den 25 Mars 1823.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss uppå Riksdagsmannen Pehr Bengtssons från Halland underdåniga ansökning om Tulltåckts upphörande af den Ved som införes till Halmstad.
Sedan vid sista Urtima Riksdag Riksens Ständer i anledning af derom väckt Motion beslutit att den så kallade Tullveds-Intraden som uttogs in natura då
Ved till försälj-.
Stats- Utskottets Betänkanden.
369 säljning infördes uti en del Fästnings- och Garnizons-orter, skulle upphöra uti Calmar» Carlshamn» Jönköping, Malmö, Landskrona, Carlskrona och Christianstad, samt deremot anslogo medel, svarande emot den derigenom ingångne Summan; men hvad beträffade den af Riksdags-Fullm ägtigeh Pehr Bengtsson yrkade enahanda åtgärd, i afseende till Tullveds-Intäckten i Staden Halmstad, förklarade» att då denna Stad hvarken uti Kongl. Majvts Nådiga Resolution af d. 9 Jan. 1816, om afskaffande af denna ojemna och tryckande beskattning eller uti den förteckning, sorn Kongl, Krigs-Collegium, på Nådig befallning, algifvit och Kongl» Majit till Stats-Utskottet täckts öfverlemna» att tjena till upplysning för handläggning af detta ärende, funnes upptagen bland de
Städer der denna uppbörd egt rum, utan Vedtägten i Halmstad» som Pehr Bengtssson öfverklagat, alltså skulle vära ett missbruk, hvilket ej kunde föranleda till någre medels anslående till ersättning vid detsainmas afskaffande, Finnér Riksens
Ständer sig icke kunna dermed taga någon befattning; så har Pehr Bengtsson, uti till Kongl» Majit sedermera ingifven skrift, med anmälan af Allmogens i orten klagan öfver denna Tulltägt, i underdånighet anhållit, att den äfven för Vedinförseln till Halmstad måtte afskaffas» 4tdt Samly 2| 370 Stats-Utskottets Betånkartden•
Då Kongl. Maj:t till Kongl. Krigs Collega underdåniga utlåtande remitterat berörde underdåniga Ansökning, har välbemäldte Kongl. Collegium hört Landshöfdingen i Hallands Län, som, efter infordrat utlåtande från Magistraten anfört: Att Tulltägten af den till Halmstad inkommande
Ved vore af så urminnes häfd, att ingen Författning kunde uppgifvas, då den tillkommit och att denna Tull ved senast blifvit Staden försäkrad uti Kongl.
Kammar-Collegium och Kongl. Stats-Contoiret af d. 8 Oct.
1783 och uppbäres med en stock af hvarje lass; att deraf hvar Söknedag i 7 vintermånader, 3:ne stockar levereras till Kronohäcktet på Halmstads Slott, hvilket vid de årstider, då väglaget hindrar transporten, ofta Öfverstiger Tullinkomsten samt att det ehuru obetydliga öfverskottet, såsom en Stadens inkomst, livart 3:dje år på offentlig
Auction till den mestbjudande upplåtes och under närvarande arrendetid har uppgått till en behållning för Staden af 55 R:dr 13:co, hvilken Kongl. Majrt i Nåder faststäldt till Magistratens löner, jemte Stadens publika Byggnaders underhåll, i anseende hvartill och i fall denna inkomst skulle upphöra, Landshöfdingen förmente
Staden berättigad att få tillgodo beräkna en motsvarande ersättning, för att icke sakna någon af dess påräknade intrader, hvilka tillsammanstagne, i Stadens närvarande förlägenhet för Stats-Utskottets Betänkandetu $71 bestridandet äf dess allmänna behof* vörö oundgänglige* äfvensom Kongh Maj:t och Kröilail syntes böra vidkännas deil hittills okände Utgift för bränsle till Länets häkte» Kongh Krigs-Collegiuin * som förmält
Sig icke egt kännedom om denna Tullveds Uppbörd* hvilken ej tillhört dess befattning*
Ilar för dess del i underdånighet anmält, ätt då Koilgh Majit* enligt Kådig Skrifvelse di g
Järn i8iö* funitit Tullveds erläggande i Städertie* der Garnisonen äro förlagde* mindre lämplig
Och missbruk Underkastad*
Samt såsom en tryckande och ojemn be* skattning borde äfskäffas* Och sådant till Riksens Ständer Vid sista Urtima Riksdagen ofverlemhat* soin i stället å Riks-Stäteii aiislagit medel till inköp äf Ved för Fäst* ilings* och Garnizöiis*orter* der eh sådan Tullveds-Iiikömst egt rum* KöilgL Colle* gium ansåg sig böra i underdånighet hem* ställa* huruvida eli dylik Tull veds-In täckt i de Städer* som af delilia förmån fått sig begagna* tillika skall upphöra* då likväl
Kronan årligen borde bekosta deli Vedbrand*
Som till Länshäktet i Halmstad erfordras* och ätt i öfrigt Staden Halmstad synteS med stod af åberopade Kongh Maj:ts Kådiga Bref* di 8 Octi 1783, böra förunnas eli billig ersättning för förlusteii af deii till 55 R:dr Uppgifne Inkomsten af berörde Tullvedsa intägt* 37a Stats-Utskottets Betänkandcn.
Kammar-Collegium och’ Kongl. Stats-Contoiret, på Nådig befallning, i frågan afgifvit underdånigt utlåtande, d. s5 Au g. 18x9 och yttrat, att enär vid sista Riksdag någre medel icke blifvit af Riksens Ständer anslagne, till bestridande af de omkostnader och ersättningar Kronan, genom upphäfvande af Tullveds-Intägten i Halmstad, skulle komma att vidkännas, kunde iirdragning deraf då icke ske, utan borde den fortfara intill nästa Riksdag, då frågan kunde genom Nådig Proposition till Riksens Ständers Stats-Utskott öfverlemnas, för att nödige medel till ersättning för denna indragning anslå, och till undanrödjande af hinder för denna Tullveds-Intägts upphäfvande, Landshöfdingen i Hallands Län i Nåder anbefallas tillse, att samma Intägt icke blefve vidare utarrenderad när det då gällande Contractet derom upphörde; Så har Kongl. Maj:t, som vid pröfningen af detta mål, till alla delar i Nåder bifallit hvad Kongl. Kammar-Collegium och Kongl.
Stats-Contoiret derutinnan i underdånighet hemställt, af sådan anledning uti Remiss, daterad d. 18 sistl.
Januarii, detsamma till Stats-Utskottet i Nåder öfverlemnat.
Af dessa Handlingar, har Stats-Utskottet inhemtat, att Staden Halmstad eger en lika rättighet till Tulltägt af den Ved allmogen dit införer, som Städerne Jönköping, Christianstad, Landskrona, Carlskrona, Calmar, Stats-Utskottets Betänkanden.