Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och många äro de bland framatskridandets vigtigaste frågor, i hvilka Harriet Martineau gjort sitt kraftiga inlägg; men ju fullfärdigare fnikterna synas oss, dess mera frestas vi att glömma de arbetare, soni sådde, och de, soni beredde j orden.
Med fullt fog kan om Harriet Martineau sägas de ord, som Charlotte Bronte en g %ng yttrade om henne: hon ar en personlighet, hvilken icke bör bedömas efter sina skrifter allenast, utan s-narare efter sina handlingar och sitt lifi,.
T y man m % höra till anhängarne eller motstandarne af de idéer, för hvilka hon stred, s % m %te man dock med aktning och beundran böja sig för denna osja1fvisk: i oc !i viljefasta karaktär.
.Ernst Ahkren.
Junimorgon.
8 .idig morgon, allting slumrar, Än till dagens kzmp ej väckt; Genom furors glesa grenar Smyger knappast minsta fläkt.
Skogsstig öfver daggig matta Bugtar sig bland tufvor fram, Böjer undan än för stenar, An för nagon fallen stam.
Här och der ett tidigt smultron Rodnar svagt mot mossig sten, Angan ifrån vilda rosor Mangs med doft af björk och en.
Sekelgammal gran, nied unga Skott har prydt sin klädnad full; Daggbegjutna grenar bada Uti morgonsolens gull.
Det ar stillhet i n-uren, Det är frid och harmoni, Som för jagtad nianskoande Är en tröst att hvila i.
Men iir hvilan komma frågor, Dem en tankfull stillhet .väckt, Undran öfver denna skara, Som man kallar manskoslagt.
Hvarför ar naturen oftast Så fullkomlig och så ren, Nar den bästa mänska endast Ar det högres återsken?
Hvarför fick hon ensam frihet, Blef ej biinden vid den lcig, Som hon helt ej maktar halla, Som hon bryter dag från dag?
.Böljorna i sjön ej svara, Skogen ger ett eko blott, Och violen blygsamt nickar, Att den intet har förstått.
Men det ljuder sång från ängen, Friskt det fläktar öfver sjön; Vinden vaggar granars toppar, Spelar fritt kring björk och lönii.
Bort i hagen falar gnägga,.
Korna förs på bete ut, Och en bantågspipas hvissling Tonar gallt vid skogens slut.
Det är lif iiti naturen, Det är sång och harmoni, Och hrar kraftfull inanskoantlc Måste ta sin del deri; Måste dådlös undran glömma För att verka hvacl han kan; M5ste har p2 jorden nöjas Med de dunkla svar han fanu!
Har begäret efter starka drycker gripit afven vara qvinnor?
Med anledning af en fest i goocitemplarorde~i.
Af L-f. 8 V a l e n var prydd med fanor och kransar, talarestolen och orgeln vor0 dekorerade med höga växter, notstallare och messings- instrument syntes uppe på läktaren.
Det märktes att många små krafter kärleksfullt bidragit till att det hela skulle bli så anslående som möjligt, och detta gjorde anspråken måttliga och stamningen god.
Sittplatserna fyldes så småningom: och det var tydligt att en fest skulle ega rum; men nar?
Kloclian sju efter- middagen, sade annonsen hvarigenom allmänheten blifvit under- rättad att goodtemplarlogens qvinnor anordnat en fest, hvilken bland annat skulle illustreras af ett föredrag af E. Wawrinsky.
Men punktlighet a r i sjalfva verket en ytterst förnam dygd, och goodteniplarne äro i allmänhet ej så lyckligt lottade, att de hafva råd att utöfva den, då det endast ar fråga om r t ö j k z.
Ända till klockan half åtta och kanske an längre väntade vi på de mar- varande som vor0 frånvarandez, men sedan började festen.
Det var, som sagdt, en qvinnornas fest.
Qvinnor hade om- besörjt salens dekorering, de sålde biljetter, styrde om platser och utförde den präktiga sången.
Dertill kom, att en qvinna besteg talarestolen och höll ett ratt godt föredrag, att en manlig talare i varma ordalag prisade ordenssystrarnas verksamhet, samt att ett qvinligt inflytande bestamdt kunde spåras i den sparsamhet.
som gjorde sig gällande deri, ' att ljus och lampor ej tahdes, förr .an publiken var nästan fulltalig.
: Men lyckan, eller åtminstone rättigheten att slippa kritik r ch klander, tillhör de obemarkta.
Aftonens talare ansåg sig ju också böra rigta sitt tal till dem, som för tillfallet upptogo den allmänna uppmärksamheten, och i hvad han sade förekom åtskilligt, som de, hvilka tro, att mellan qvinnan och nykterheten allting ar val bestaldt, säkert skulle hört med rätt stor sorg.
Hr E. Wawrinsky, de svenska goodteinplarnas chef,.
ar en präktig talare.
Han har fitt gåfvan att röra och öfvertyga, det ar lif och fart i allt hvad han säger, orden följa raskt på .hvar- andra, tankar och bilder storma fram.
Vi kände, att .vi hade framför oss en man, som lefver ett rikta lif, och fattade lätt, då vi hörde honom, det välsignelsebringande och frigörande i att lefva för en idé.
Den personliga insatsen i föredraget ar mycket stor, men verkar ej störande; tvärtom bidrager naturligtvis den upplyftande bekantskapen nied en energisk och verkligt praktisk man, som med outtröttlig ifver och hangifvenhet offrar sig för sin sak, att gifva denne mans ord vigt och betydelse.
Han ar entusiast på fullt allvar; det är omöjligt, då man står inför honom, att underskatta nykterhetsrörelsens betydelse.
Han ställer en hvar öga mot, öga med ett imhallsondt, som måste bort, om ej mänskligheten vill hindras i sin utveckling.
Man vill draga sig ur striden nied ett skämt, en axelryckning - nej, säger denne obeveklige chef, dev äro vapnen, der fienden, ni strider för er egen rakning, för egen heder, eget lif.
De fordringar han ställer på dem, som närmast stå under hans befal, äro mycket stora.
I det föredrag, som jag nu delvis vill söka återgifva, förklarade han, att goodtemplarordens med- lemmar måste komma att bilda kärntruppen af Sveriges befolk- ning.
Ett strängt och oaflåtligt arbete på egen förbättring for- drar han af dem, för att man en g5ng skall komma a t t peka p3 dem och säga: &gt;Se der våra främste medborgare&gt;.
Då den dagen kommer, vet han, att nykterhetssaken skall segra, likasom att framgången snarare kunde vinnas af endast fem tusen sådana man, an af de sjutio tusen, som nu inom vårt land kampa för densamma.
Men detta var endast inledningen; sjalfva föredraget var egnadt å t.
qvini~an och började tämligen banalt med den ' slitna satsen, att det bästa kännetecknet på en verklig van ar hans för- måga att säga sailningar., obehagliga förstås.
Den sanning, herr
Wavrinsky i sin egenskap af qvinnans verkliga van framlade till begrundande, var denna: ~Dryckeskafletz &amp; r i tz ' GZtagatade bln72d qvz ' nnoma~.
Hr Wavrinsky förutser, att detta hans påstående skall väcka niotsagelse och behöfva bevisas, men för något sådant fruktar han icke, han har till och med hela sin lilla anteckningsbok full af bevis.
Han liar samlat dem sjalf och utan stor möda, de möta på alla vägar, endast man har ögon att se med, och han för sin del har utmärkta ögon, bara han val fatt på sin pince- nez.
Se har, hvad han berättade för att styrka sin sats.
Han besöker gerna restaurationslokaler; der fins musik, der fins folklif och tillfalle att göra allehanda iakttagelser.
Sålunda kom han nyligen, en vacker sominareftermiddag, till Göteborgs tradgårdsförening, der han och några vänner roade sig med att räkna de gäster, som sutto vid småborden nedanför den öppna verandan, der musiken har sin plats, och se efter hvad de för- tärde.
Till antalet vor0 de sjutionio, fyrtiosju damer, och trettio- två herrar; af dessa sjutionio drucko alla damerna, utom fyra, sprithaltiga drycker, hvaremot nitton bland herrarne nöjde sig med soda, selters och dylikt.
En annan sommarafton besökte han, som standigt är p&amp; resande fot, Strömparterren i Stockholm.
Han satt ensam och lyssnade till den vackra musiken, men försummade ej derför sina iakttagelser och sin anteckningsbok!
Ett sällskap af fem damer slog sig ner vid ett bord nara hans plats.
De bestaldc té, men den äldsta af dem gjorde med sankt röst ännu en reqvisition.
Kyparen uppfattade den genast, och då han kom tillbaka med tébrickan, stod midt på densamma en hel liter punsch.
En hel liter till endast fem fruntimmer!
Om en half timme var buteljen tömd.
Hr Wawrinsky ar alldeles saker om tiden; han känner konsten att observera.
Men ej nog med att han påpekade.
att man numera ständigt får se qvinnor som förtära vin, konjak och punsch på restaura- tionerna; han talade afven om dem, hvilka i tid och otid använda konjak som botemedel mot snart sagdt alla åkommor, och hvilka, sedan de blifvit mödrar, använda samma medicin för sina barn och dermed bibringa .dem en vana, hvars fruktansvärda följder man knappast kan öfverskåda.
Detta ar endast några profstycken, på hvad den lilla anteck- ningsboken innehåller; jag tviflar ej på att ännu mycket pikantare saker finnas der, och då den blir offentliggjord, kommer den
utan tvifvel att gifva qvinnofrågans fiender och vänner mycket att orda om.
Mången läsare skall säkert med hr Wawrinsky förklara, att ehuru han hittills varit en vän af qvinnoemancipa- tionen, såge lian nu den förvarfvade friheten missbrukad p i ett sätt som gjort,.
att han blifvit tveksam om dess nytta.
.Ty %, frågar hr Wawrinsky, sar det verkligen möj !igt, att man för en tjugu A trettio är sedan fick se ett och saninia fruntimmer på en och samma dag supa vid smörgåsbordet, dricka öl och vin under middagen, likör på kaffet, punsch och konjak p2 efter- middagen?
Skall under den tid, då det arbetas så mycket på att göra qvinnans stallning oberoende, dylikt blifva sed, såsom det nu hotar, då ligger det nara till hands att önska en återgång till det gamlas.
Hvem kan förtänka honom, att han ej vill vara med om att bara ansvaret för den rasens försämring, som måste följa, om det visar sig, att den fria qvinnan e j, kan lagga band på sin böjelse för starka drycker!
Jag fruktar; att jag med mitt enkla referat ej tillvunnit hr Wawrinskys talarkonst många vänner.
Slutet på hans tal.
då han, efter att hafva leninat en nedslående skildring af det mot- stånd goodtemplarnas strafvande möter af vårt lands bildade klasser, likasom lyfte sina åhörare upp till frid och klarhet genom sin entusiatiska bekännelse af en orubblig tro på det rattas seger, kan jag ej ens inlita mig på att återgifva.
Det har icke heller varit min afsigt att varfva anhängare hvarken ät honom eller goodtemplarorden.
Men for egen del ber jag att få tillägga några frågor: Är dryckenshapen i tilltagrnide bland pvinnornni - Hvarje människa bör, utan att behöfva anlita hr Wawrinskys anteck- ningsbok, kunna besvara denna friga.
Må man derför göra det med ett klart ja eller nej.
Antaget att svaret blir ja, vill jag framställa ännu ett spörs- mål: a7.o var tids emancipationsst~ * afva1zde ?z, som Zenznat pvzknm tll ' dfi ?Zle att fortjEna mera pengar an förr och att fritt förfoga oyver dem, nnlednizg till detta sorglz&amp; fö~hållande?
Detta kan val ingen utan vidare besvara, men om man ställer fragan så har: Kommer d pvinnorörelsen att anklagas för .z~~8gavwande missbruk?
s5 kan ett barn saga ja dertill.
h o nu e j dessa anklagelser en skam f&amp; oss pinnor?
komma de ej att hindra oss i vara basta s2rafvanh2 Jo, helt visst; och jag ar öfvertygad, att ingen qvinna med hjärta för sina med- systrars och sin egen sak skall vilja afventyra dennas framtid
genom att visa, att hon i en sä ringa ting ej kan beherska sig.
Jag tror desslikes, att mangen skall ega nog hederskänsla att halire afstå från äfven ett högst ringa bruk af spritdrycker, an att det vidare skall kunna sägas om oss qvinnor, att det finnes något sådant som dryckenskap ibland oss.
De flesta hafva säkerligen aldrig tänkt allvarligt öfver saken, men jag ber dem då på det varmaste, att de nu göra det, och sedan genom ett förandradt lefnadssatt afgifva en grundlig protest mot det nuvarande förnedrande tillståndet.
Litet ambition, litet kraft, och kanske - men det förefaller mig nästan som en förolarnp- ning att antaga, att det skulle kannas så - litet försakelse, och allt vore hjälpt.
Men törhända alltsammans bara ar ett skrämskott.
Om det an drickes litet mera an förr bland qvinnorna.
skulle detta kunna göra något?
Som svar kan bland annat anföras: att man i Frank- rike, enligt hvad en brefskrifvare till Sydsvenska Dagbladet med- delar, redan hunnit så långt, att regeringen troligen skulle se sig tvungen att inskrida mot bruket af spritdrycker, (visserligen egen&amp; ligen af förfalskade sådana, men detta passar ju så mycket bättre in på våra förhållanden,) derför att man i ett par departement, der qvinnorna förfallit till dryckenskap, rent af hotades med rasens försämring, men wzåttZzg ?~et; allt detta har ju varit ett tal om öfverdriftcr.
Ett måttligt bruk af spritdrycker ar kanske till och med nyttigtp.
Ack, mina damer, hvad ar mittlighet?
Det ar val i mångas ögon nätt och jämt detsamma som att ej dricka tills man förlorar allt valde ofver sig sjalf.
Och, för öfrigt, tillåt mig säga er: att vi äro mycket svaga, och att man ej bör leka med elden.
Till sist vill jag söka förekomma ettalltför smickrande om- döme, som till afventyrs kunde blifva afgifvet om denna uppsats.
~De7.t ar vakmenmdew torde man saga, men jag undanber mig detta och försäkrar, att om något sådmt är har ej fråga.
Jag har helt enkelt kant ett tvingande begär att f3 kasta af mig den börda af blygsel och sorg, som detta: dr " yck~~tsknpen 21- i t %- t a g a d e bl ' mzd gvimzumac, lagt på mina sltuldror.
Må nu den, som har mod och lust, upptaga densamma.
Jenny Lind. '
v l l du se rodnad $6 en skrynklig kind, Kring vissna Zippiw lojets friska vårar Och glatt den panna, som bekymret f k a r, Så spöfy ' de gande, @ öq om Jcnny Lind!
Nar högt inom dem brusar minnets vind, Druid) %-estinnalzs sdng pd flytt dem dårar,.
S ö m ngå nge r s k a n i nattens mörker sjdrar Si72 trygga mig, för &lt;jz@ets fasor blind.
Agathns bön izn s m a h - hjlrtnfs is, A n Bafvande de lyssnn till Alice, Som drz; l ' ver frestarn bort f&amp; vrInjobanan; Och skunmca ögon ega a ?zm pval- De tårar, som dem fyllt i forna dar, Då Regementets dotter hysste fanan.
J ' am mot trimifen!
Stackars fula barn, Ej får till arnns stolta fest dzb fara!
D u, gråa Cendrillon, skall henz ?na vara, Att skilja.
korn f d n agna- bldr f d n gam.
l I Dagnys portfölj ligger en p5börjad uppsats om Jenny Lind, hvilkens af- slutande förhindrats af sjukdoni.
I afvaktan pa dess fullbordande meddelas har Selma Lagerlöfs vackra sonnetter till den oförgätliga sångerskans minne.
För öfrigt hänvisa vi till Svensk Musiktidnings (mr 18, 19) förträffliga minnesteck- ning och karaktiiristik af Jenny Lind och hennes konst.
R a n t tidl fritcntfe~z dock, du / j) ckobarn, Nk h04d i sångens skrud, dett titderbaua, Och prydd med snillets finelstez.
den Klara; Ditt shmd a r Komtnen.
Uff i, gyI: zte chav ' n.
Fram till friunzf, d 4 hjarfans herskuviFrnn!
Guld, 6lonzmov, tiikter, i.$rKan far d a divao!
Blott glöm cj, glöm e j att i tid försvinna!
Föreningen Handarbetets Viinner hade den 10- 12 sistlidne november i sin nya och rymliga lokal, Brunkebergstorg 18, anordnat en utställning af handarbeten, hvilken ditlockat ett särdeles stort antal besökande.
Denna om- fattande och rikhaltiga utställning var ock en af de vackraste, som Handarbetets Vänner haft att uppvisa, och utgjorde ett ytterligare bevis på det allvarliga och grundliga arbete för- eningen nedlägger för den textila konstens höjande och för- ädlande inom vårt land.
Professorskan H. Winge hade afven denna gång utstalt ett särdeles fint komponeradt och anslående arbete, nämligen ett par fönstergardiner, utförda på tunt, cremfärgadt tyg med bår- der i flera farger efter allmogeniotiv.
Bland öfriga arbeten, hvilka sarskildt tilldrog0 sig upp- märksamheten, vilja vi namna en större flossamatta efter mön- ster af professor Kronberg från dennes bekanta tafla dav vid och Saulr.
En liknande matta, afsedd till julgåfva åt konst- nären, var förra aret exponerad på Nationalmuseum.
En bordduk af blått tyg med bårder pa gult underlag, efter orientaliskt motiv, samt ett utsökt fint kraggarnityr, venetianskt
broderi i gult silke och guld, vor0 afven särdeles tilltalande, liksom ett par altardynor i gotisk och renässansstil.
Detsamma kan ock sagas om ett kraggarnityr med bröststycken från Mock- fjärd i Dalarne samt ett par praktfulla arbetsvaskor i turkiskt och indiskt mönster.
Såsom e n nyupptagen stilart for året erbjöd en vacker Iarftsduk med kulörta linnebroderier efter.
blekingska hangkladen stort intresse.
Från Paramentutstallningen i Wien denna sommar funnos färglagda afbildningar af der utstalda föremål, konstnärligt ut- förda af fröken Sofia Gisberg, på beställning af Handarbetets Vänner.
Till en stolslangd i romanskt mönster hade motivet tagits från en dopfunt i Nationalmuseum.
En rysk nationaldrägt med röda broderier på h i t t tyg var afven af god verkan.
Utom de nu uppräknade sakerna, fans har afven ett rikt urval af modeller och öfriga arbeten af olika slag, s k o m gar- diner af oblekt linne med allmogemotiv, stolslangder, serverings- dukar med inskriptioner, dukar, nya vafda hangkladen, kuddar i trensad flossa och andra broderier, förkläden, korgar och arbetsvaskor m. m.
Såsom ett bevis på det intresse allmänheten visade för den värdefulla utstallningen, kunna vi namna, att de besökandes an- tal under en af de treiiiie dagariie uppgick till 1,ooo personer.
Fru S. Whitlocks stipendiefond.
Bildandet af e n större fond för yrltes- och studiestipendier för qvinnor utgör en af d e vigtigastc uppgifterna på Fredrika- Bremer-Förbundets program.
Dagny har ock i ett föregamde häfte haft glädjen meddela a t t en sådan fond redan bildats, i det fru S. Whitlock, medlem af förbundets styrelse, den 8 januari d. å. anslagit en summa af 2,961 kr.
30 öm som grundplat till ett s~diestzjpendz ' um for pvi7ttzor, a t t ställas till Fredrika-Bremer-För- bundets förfogande under vilkor som har nedan meddelas.
D e t a r en verklig fröjd att s e denna angelägenhet sälunda omfattas med ett intresse, icke blott i ord ådagalagdt utan i e n adel och berömvärd handling, hvilkeii vi tillika hoppas må blifva ett föredöme för allt flere vänner af den qvinliga ut- bildningen.
Gifvomedlen förvaltas tills vidare af gifvarinnan, som förbinder sig att, så länge denna förvaltning fortfar, derå erlägga 6; b årlig ränta, hvaraf, sedan kapitalet första året jämnats till 3,000 kr., 4 9: 8 denna summa utdelas och ranteöfverskottet sarskildt afsättes samt först då tillägges kapitalet, när det, förrantadt, vuxit till ett belopp af 1,000 kr., hvarefter 4 % % det sålunda ökade kapitalet utdelas.
På samma satt förfares med hvarje jämnadt tusental kronor, hvarmed kapitalet på detta eller annat sätt kan komma att ökas.
Skulle kapitalet, mot all sannolikhet, sa tillväxa, att stipendiet utgår med 400 kr., må på dåvarande utdelare bero, om af möjligt öfverskott ett nytt stipendium skall bildas eller det ursprungliga fortfarande växa.
Stipendium, som af brist på lämplig sökande, eller af annan orsak, ej utdelas, lägges till de behållna rantorna.
Stipendiet ar af- sedt för en sedlig, arbetsam och begzfvad ung qvinna, företrädesvis varande eller blifvande lärarinna, som antingen genomgatt treårig kurs i högre lärarinneseminariet, aflagt studentexamen eller förvarfvat mot- svarande, bestyrkt kunskapsmått och ämnar fullfölja bokliga studier.
Det sökes hos och utdelas af Fredrika-Bremer-Förbundets styrelse, förstärkt med tvänne delegerade lärarinnor eller lärare, hvaraf en från högre lararinneseminariet och den andra från någon af Stockholms högre qvinliga läroanstalter med dimissionsratt.
Stipendiat bör uppgifva beskaffenheten af sina tillärnade studier och får innehafva stipendiet i tre, högst fem år.
&amp; iig ansökan måste dock inlemnas jämte intyg å fortsatta studier och godt uppförande.
q. Tingstadiska donationsfonden.
Den framstående och inom sitt län särdeles uppburne laka- ren, framlidne medicinalrådet dr L. Chr.
Tingstadius och hans äfven aflidna maka, hade i inbördes testamente af den 3 sept.
1827 bland annat förordnat, att deras fosterdotter, Carolina Gravallius, skulle ega rättighet att begagna inkomsterna af det uti Jönåkers härad och Lunda socken af Södermanland belagna frälsehemmanet Schena, I mantal stort.
Närmare be- stanlmelser uppsattes tillika rörande hemmanets vard och skötsel, arrendets storlek och utbetalning m. m., hvarjämte ett tillägg bi- fogades, hvilket vi ordagrannt vilja åter ' gifva ur ett utdrag af testa- mentet, dels på grund af dess originalitet, dels ock för att belysa den ädle gifvarens människokärlek och omtanke för den qvinliga ungdon~en.
Nämda tillägg ar af följande innehåll: ', Efter fru Carolina Gravallii död, och sedan hennes döttrar, såsoni ofvan ar föreskrifvet, innehaft Schena hemman tills den yngsta fyllt sexton år, skall, efter till godo njuten fardag, samnia heinmau Schena med dess tillhörigheter för evärdeliga tider användas till understöd för tvanne fattiga, faderlösa flickor af bättre nians barn utaf ofrälse stånd, födda i Södermanland, hvilka flickor då icke böra vara d d r e än 7 eller 8 år och ega god fattningsggfva samt fördelaktigt utseende; dessa flickor böra utnämnas af hr landshöfdingen i länet och hr biskopen i stiftet, en af dein hvardera, samt få i 8 år gemensamt begagna Schena hemman på samma satt som redan ar omnamdt, att nämligen de nu varande åboer bibehållas så länge de fullgöra hvad dem ar alagclt, men nar dessa åboer dö, eller ock brista i uppfyllandet af deras skyl- digheter, koinmer hemmanet genom viilbeinalte herrars %tgard att på vissa år i sänder till den inastbjudande under arrende upplåtas.
Hr landshöfdingen och hr biskopen behagade jainval förordna huru tillgc ?.
bör med arrendets arliga uppbärande, samt benäget tillse, att detta användes till dessa flickors undervisning framför allt i sin kristendom och de för en husmoder på landet behöfiiga kunskaper samt andra för en fattig flicka nödiga stycken, hvarföre vi ock önska, att flickorna ni3 tillbringa åtrninstone två tirs tid, till vinnande af fullkondigare bild- ning, uti någon pension.
Uti Nyköpings och Strangniis veckoblad bör, tvänne månader innan någon utnäilining sker, annonseras, att ansök- ningar on1 erhallande af omförmalta stipendier böra ingifvas till ofvan- bemälta herrar.,, Inkomsterna af Schena hemman hafva ock på grund af ofvan anförda förordnanden användts som bidrag till uppfostran af obe- medlade flickor, vanligen döttrar efter aflidna embetsmän inom länet.
De båda pensionerna, hvilka numera uppgå till cirka 575 kr, hvardera, utdelas den ena af landshöfdingen, den andra af.
biskopen.
Donationen ar måhända den första i Sverige, som haft den qvinliga ungdomens uppfostran till mal; säkerligen ar det den enda donation inom vårt land, till hvars bestämmelser hör a t t d e sökande böra vara begåfvade med e t t &gt;fördelaktigt utseendea.
Onskvardt torde ock vara att en dylik bestämmelse snarare hör till undantagen an till regeln.
D e t ar a t t hoppas, a t t den vackra gåfvan skall medföra lang- varig välsignelse for dem, som komma i åtnjutande af densamma, och att dess frukter skola spåras i tacksamhet och adel verksamhet.
Sköniiteratur.
FoZkZif och strtåberäifelser.
Pris 2,75. b Tiksom Englands stora diktarinna George Eliot har Ernst Ahlgren in- till medelåldern uteslutande lefvat i landsorten.
För den svenska lik- som den engelska författarinnans utveckling har denna omstandighet varit af mycken betydelse.
Den har gjort Ernst Ahlgren, ensam bland sista årtiondets svenska författare, till laadsbjgde ?as diktare och den har gifvit henne den intensitet i intrycken, som star i omvandt förhallande till deras mångfald.
De lifshistorier Ernst Ahlgren berättar äro icke studier, tagna i förbifarten, utan atergiftra den omgifning, de lifsåskåd- ningar, de människor, med hvilka hon qnder åratal blifvit förtrogen, dem hon sett från alla sidor och upptagit som delar af sin personliga lifserfarenhet.
De intryck, som sålunda samlas i en diktarsjal, erhålla s i fasta konturer, så djupa farger, att nar de sedan manas fram i dik- ten, komma de nied lifvets egen verklighet, komma som af sig sjalfva, i den grad, att man först efteråt tanker p i hvilken Konstnar-hg seger en sådan framställning ar, der ett stycke akta natur blifvit sedd genom en akta diktarsjal, och sålunda fått sin förklaring.
Ernst Ahlgrens håg ar med religiös vördnad, med förälskad han- gifvenhet, riktad mot lifvet i alla dess former.
Intet parti skall komma att rakna Ernst Ahlgren som sitt byte; ingen teori i henne finna sin kämpe.
Ingen särskild klass är mål för hennes svärmeri eller misstro.
Män lika val som qvinnor, djur lika val soin människor, de rika lika väl som de fattiga, de konservativa lika väl som de liberala - alla, som röja något af lifvets rika mångfald, alla, som dela lifvets lott att njuta, arbeta, älska, lida och dö, haka hennes sympati.