Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I nådig skrifvelse till Rikets Ständer vid 1859—1860 års riksdag gaf Kongl. Maj.t Rikets Ständer tillkänna, att Kongl. Maj:t, på grund af hvad Krigs- och Kammar-kollegierna i nu omförmälda utlåtanden utredt, ansåg någon förhöjning i den nu till svaga rotar i berörda provins utgående ersättning ej böra ifrågakomma.
Efter den utredning af förhållandena, som, på sätt ofvan är anfördt, redan försiggått, kan Utskottet icke annat än instämma i hvad Kammar- och Krigskollegierna i ämnet yttrat; anseende Utskottet ock för sin del, att en sådan partiel skattejemkning, som med förevarande motioner åsyftas, icke ens är med rättvisa fullt förenlig.
De grundskatter, som vidlåda Svenska jorden, och bland hvilka roteringsbesväret utgör en af de förnämsta, äro af den ålder, att de hunnit så fast sammanvexa med det värde, jorden man och man emellan eger, att, derest en eftergift af dessa skatter från Statens sida egde rum, en häftig och onaturlig omkastning i egendomsvärdena skulle inträffa, införande hos mången rikedom i fattigdomens ställe lika oväntadt som hos andra brist i stället för dess motsats.
Hvarje åtgärd, som närmar sig till likhet med en sådan eftergift, närmar också dessa verkningar, om ock dess mindre ju mindre genomgripande den är.
Att tillsläppandet från Statens sida af ett visst ersättningsbelopp för tungan af en naturaprestation af grundskatts Allm, Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 61. 7 natur — på sätt med Jonas Jonassons motion åsyftas — eller lindring i sjelfva besväret, d. v. s. eftergift af en del deraf, såsom i Anders Medins motion yrkas, i sjelfva verket blir alldeles detsamma torde vara klart; och hvad ofvan blifvit yttradt, gäller således i lika mån begge dessa motioner, emot hvilka tillika bör erinras, att föreställningen om den ”orättvisa”, som genom den ojemna fördelningen af roteringsskyldigheten skall blifvit begången, och om billigheten af det väckta anspråket pä ytterligare upprättelse, än som genom tilldelandet af den s. k. svagrotehjelpen och dess sedermera vidtagna reglerande skett, synes hvila på en villfarelse, beroende deraf, att man såsom föremål för den begångna orättvisan heldre tänker sig jorden, än de personer, som innehade densamma, och följaktligen tänker sig rättigheten till upprättelse åtföljande den förra utan afseende å den ställning, i hvilken de sednare inträdt.
Efter en sådan grund för skipande af en sentida rättvisa skulle det likväl i de flesta fall inträffa — eftersom väl de flesta hemman gått ur den slägts händer, som egde dem vid tiden för indelningsverket — att just de personers afkoinlingar och rättsinnehafvare i laglig mening, hvilka drabbades af den orättvisa en ojemn fördelning af ifrågavarande onus innebar, komme att dessutom få vidkännas bidraget till den förmenta upprättelsen, hvilken tillfälle en person, som numera förvärfvat jorden efter ett köpvärde, lämpadt efter dess stora onera, och hvilken sålunda, måhända i går blifven egare, i morgon skulle se sin egendoms värde förökadt genom sammanskott af dem, från hvilka han köpte.
Yådan af att på ett dylikt sätt tillfredsställa jordens inbillade kraf torde ligga i öppen dag.
Nu har visserligen till stöd för Jonas Jonassons framställning blifvit anfördt, att Staten redan tillerkänt vissa öfverroterade hemman i Kronobergs län en bestämd ersättning, och att motionen endast går ut på en sådan tillämpning af denna Statens ersättningsskyldighet, att godtgörelsen icke så ofullständigt, som förmenas vara händelsen, motsvarar värdet af hvad som skulle ersättas.
Men då motionären, såsom bevis för otillräckligheten af berörda ersättning, inför Utskottet upptett en debetsedel å kronoutskylder, utvisande, att en hemmansdel om J:deis mantal, deltagande, enligt uppgift, efter nämnda skattetal uti knektehållet för en rote, som består af 1 J mantal, fått sig krediterad s. k. svagrotehjelp till belopp af allenast 84 öre, föranlåtes Utskottet, på grund af hvad ofvan är utredt, att nemligen svagrotehjelpen sedan år 1829 skall utgå med 2§ tunna spanmäl, hälften råg och hälften korn, per mantal, efter markegångspris, antaga, att berörda förhållande måste bero af något misstag, hvars orsak bör genom undersökning af vederbörande myndigheter kunna uppdagas, men som Utskottet ej är i tillfälle förklara.
Slutligen anser sig Utskottet, med anledning deraf att framställning^ om lindring i roteringsbesväret för provinsen Småland så ofta vid riksdagarna återkommer, böra upplysa, att, om man tager i betraktande icke roteringen ensam för sig, utan grundskatterna i allmänhet, nämnda provins, enligt hvad inom Utskottet blifvit visadt, är vida bättre lottad än flera andra landskap, företrädesvis Mälareprovinserna, och att i fråga om ojemnhet i dessa skatters fördelning missförhållandet är, ehvad man antager mantalet eller taxeringsvärdet till måttstock, ojemförligt större i sistberörda provinser än i den förstnämnda.
Sålunda har inom Utskottet blifvit ådagalagdt, att medan de inför Utskottet såsom svagaste uppgifna rotehemman i Kronobergs län, med taxeringsvärden af 20,000 R:dr och deröfver lör helt mantal räknadt, draga omkring 100
R:drs grundränta eller derunder, träffar 8 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 61. man i länen omkring Mälaren hemman, som, med lika mantal och icke högre värde, draga 600 till 700 R:dr dylik- ränta — en skilnad, som uppväger värdet af flera sammanlagda helrotars knektehåll; och som icke någon vigt kan ligga på benämningen af den skattebörda, som trycker ojemnast, inses lätteligen i hvad mån det vore billigt att åt dem, som i det hela äro jemförelsevis mindre tungt beskattade, medgifva en lindring, som på en eller annan väg måste leda till en uppoffring från de härdare beskattades sida.
Utskottet har också i det anförda funnit giltiga skäl att afstyrka allt afseende å de hegge nu omförmälda motionerna.
Reservationer: af Jonas Jonasson från Kronobergs och Johannes Andersson från Jönköpings län.
Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottet* Betänkande H:o 62. 9 N:o 63.
Ank, till Exp.-Utsk. den 27 Febr. 1866, kl. 1 e.tn.
Betänkande, t anledning af väckt motion om föreskrifter,\ rörande rättigheten att erhålla skjuts, m. m.
Inom Hedervärda Bonde-Ståndet har Per Engman tran Wester-Norrlands län uti väckt motion (N:o 169), som blifvit öfverlemnad till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, anfört, att ehuru åtskilliga förändringar uti Gästgifveriförordningen den 12 December 1734 tid efter annan blifvit gjorda, likväl icke några bestämda föreskrifter angående rättighet för personer att erhålla skjuts funnes gifna, isynnerhet sedan passtvånget numera upphört.
Jordbrukaren vore visserligen skyldig att förrätta skjuts; men, enligt motionärens förmenande, borde han icke vara pligtig att lemna skjuts åt hvar och en, som anmälde sig hos gästgifvare för erhållande deraf.
Nu inträffade emellertid i motionärens hemort, att arbetsfolk, som, ofta i stort antal, sökte förtjenst vid skogsafverknings- och flottningsarbete, såväl vid ankomsten som vid affärden anlitade gästgifveriskjuts och äfven under det de vistades i orten begagnade sådan, för att, när försäljning af bränvin der icke egde rum, hemta dylik vara från annat, stundom ganska aflägset ställe.
Det inträffade till och med, att, dä ungdomen i en socken bevistat ett dansnöje i en annan församling eller öfvervarit gudstjensten derstädes, en del användt gästgifveriskjuts för återresan, dervid stundom händt, att 10 å 15 reservhästar blifvit för sådant ändamål uppbådade.
Motionären har med anledning häraf föreslagit, ”att Rikets Ständer måtto hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om utfärdande af bestämda föreskrifter rörande rättigheten till erhållande af och skyldigheten att utgöra gästgifveri-, häll- och reservskjuts vid samtliga skjutsstationer i riket, så att något missförstånd härutinnan ej må kunna uppkomma.”
Nu gällande föreskrifter angående rättigheten att erhålla skjuts innefattas hufvudsakligen uti Kongl.
Förklaringen angående gästgifvareskjuts m. m. den 11 December 1766 samt Kongl. Brefven den 17 Juli 1787 och 20 December 1826.
Prot. 1865 & 1866. 8 Sami. 19 Haft. 2 10 Allm, JBesv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 62.
I berörda Kongl. Förklaring stadgas bland annat, i 2 §: att ”gästgifvarskjuts tages ifrån och till gästgifvaregård; och vare ingen, af hvad förmögenhet, ständ och värde han vara må, tillåtet, att annorledes af gästgifvareskjuts sig betjena, utan så är, att han på någon ort deremellan öfver natten eller längre tid sig uppehålla skall, eller ock resan der sig slutar;” och i 3 §: att ”de, som på landet bo och hafva egna samt så många hästar de till sin resa tarfva, hjelpe sig fram till nästa gästgifvaregård, och vare dem strängeligen förbjudet att inom en mil från gästgifvaregården till sitt hemvist hemta, fordra eller på den gästgifvaregården taga gästgifvarehästar;” hvarjemte i 5 § ytterligare uppräknas sådana personer, som ej ega rätt att taga gästgifvareskjuts.
Genom Kongl. Brefvet den 20 December 1826 bestämdes vidare, att utländske theaterföreståndare och andra personer, som gifva föreställningar af hvad slag som helst, icke få begagna gästgifvareskjuts med flera än sex hästar.
Efter Utskottets förmenande gifves det alltså redan tillräckliga föreskrifter rörande rättigheten att vid gästgifvaregård erhålla skjuts.
Att åter, för det att möjligen missbruk insmugit sig å en eller annan ort, i allmänhet förmena dem, som verkligen äro stadde på resa, ehvad de tillhöra den ena eller andra samhällsklassen, förmånen af gästgifveriskjutsens anlitande, torde ej vara med billighet öfverensstämmande.
Derest, såsom motionären uti motiverna till sin ifrågavarande motion synes hafva ifrågasatt, en arbetare, hvilken icke är i tillfälle att med egen häst fortskaffa sig, skulle förvägras rättigheten att begagna gästgifvareskjuts, komme förlust att tillskyndas ej mindre honom, som derigenom nödsakades använda betydligt längre tid för resan, än som erfordrades, om honom tillätes begagna gästgifvareskjuts, än äfven arbetsgifvaren, hvilken under motsvarande tid blefve i saknad af arbetsbiträde; och intetdera kan med det allmännas fördel öfverensstämma.
I öfrigt torde det befinnas möta svårighet att meddela nya bestämdare föreskrifter derom, hvilka äro berättigade att erhålla skjuts vid gästgifvaregård, sedan numera åliggandet att vid resor vara försedd med pass upphört; men då skyldigheten att utgöra skjuts är bestämd i sammanhang med rättigheten att erhålla sådan, så att i de uti motionen uppgifna fall, hvilka äro att anse såsom exempel på verkligt missbruk, gästgifvare synes hafva.full rätt att vägra äskad skjuts, anser sig Utskottet icke af motionen hafva anledning att någon åtgärd från Rikets Ständers sida tillstyrka.
Allm. Besv.- och Ekon.-Titskottets Betänkande N:o 63. 11 N:o 63, Ank. till Exp.-Utsk. den 27 Febr. 1866, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om meddelande af undervisning uti husliga göromål och handaslöjder vid rikets seminarier för fruntimmer.
Uti en hos Hedervärda Bonde-Ståndet väckt och till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet öfverlemnad motion (N:o 307) har Jöns Rundbäck från Göteborgs och Bohus län föreslagit, det Rikets Ständer mätte besluta att ingå till Kongl. Majit med underdånig hemställan, det Kongl. Maj:t täcktes tillse, att undervisning uti husliga göromål och handaslöjder meddelas eleverna vid rikets fruntimmers-seminarier.
Utskottet torde i fråga om detta, visserligen välmenta, förslag endast behöfva åberopa hvad tillförene blifvit emot framställningar i likartadt syfte anfördt, nemligen att, likasom det ej annorstädes än inom den enskilda hushållningen finnes materiel till meddelande af undervisning i der förekommande mångfaldiga sysslor, likaså är det också endast genom den dagliga och stundliga utöfningen af dessa sysslor under en husmoders tillsyn, som färdighet och skicklighet i desamma hufvudsakligen förvärfvas, samt att vidden af de kostnader och anstalter, som skulle erfordras för tillvägabringande af offentlig undervisning i alla de göromål, som inom den enskilda hushållningen förekomma, är större än motionären synes hafva gjort sig reda för.
Hvad åter angår sådana handaslöjder, som lämpligen kunna blifva föremål för offentlig undervisning, lärer dylik icke saknas vid Statens läroverk för bildande af lärarinnor eller vid normalskolan.
Men med afseende å ändamålet med folkskolelärarinne-seminarierna, att nemligen dana qvinnor till skicklighet att bestrida undervisningen vid skolor, inrättade för både gossar och flickor, och hvilka ännu oftare förestås af en manlig lärare, synes skäl ej vara för handen till en så omfattande förändring i undervisningsplanen för dessa anstalter, som motionären åsyftar; hemställande Utskottet, pä grund af det anförda, att icke något afseende å Jöns Rundbäeks ifrågavarande motion mått* fästas.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS A. L. NORMAN, 1866.
Besv.- och Ekon.-U tskottets Memorial JY§ 64. 1 \:o «4.
Alik. till Exp.-Utsk. den 5 Mars 1866, kl. 1 e. in. Memorial, i anledning af Biks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Betänkande N:o 36, angående väckta motioner i fråga om ej mindre Norrmäns och Danskars än äfven andra utländningars rätt att i Sverige idka handel, handtverk och andra yrken.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har genom protokollsutdrag erhållit underrättelse om de beslut, som Riks-Stånden fattat med anledning af Utskottets ofvanberörda Betänkande, och hvilka förete skiljaktighet i afseende å sista punkten af detsamma.
Utskottet hade i omförmälda punkt tillstyrkt Rikets Ständer att »hos Kongl.
Majit täcktes söka åvägabringa en sådan öfverenskommelse mellan Sverige, Norge och Danmark, att den kompetens, som till utöfning af vissa yrken; såsom läkarens, veterinärläkarens, apothekarens med flera, der yrkesexamen är i lag föreskrifven, blifvit vunnen i det ena landet, äfven må tillgodonjutas i det andra, såvida i de särskilda rikena kunskapsprofven äro och fortfara att vara hufvudsakligen lika.» Höglofliga Ridderskapet och Adeln har så till vida bifallit Utskottets hemställan, som Höglofliga Ståndet beslutit: »att Rikets Ständer må hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes vidtaga sådan åtgärd, att den kompetens, som till utöfning af vissa yrken, såsom läkarens, veterinärläkarens, apothekarens, tandläkarens, fältskärsmästarens och barnmorskans, der yrkesexamen är i lag föreskrifven, blifvit vunnen i Norge, äfven må tillgodonjutas i Sverige, så vida samma rätt äfven i Norge tillerkännes Svensk undersåte, samt såvida i de särskilda rikena kunskapsprofven äro och fortfara att vara hufvudsakligen lika» — ett beslut, som Högvördiga Preste-Ståndet, efter inbjudning, jemväl biträdt.
Prat, 1865 & 1866. 8 Sami. 20 Haft, 2 Allm. Besv.- och Ekon-Utskottets Memorial J\l 64.
Vällofliga Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet hafva deremot bifallit Utskottets Utlåtande i dess helhet.
Då således alla fyra Riks-Stånden beslutit en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t i det ämne motionärernes och Utskottets framställningar åsyfta; men Stånden deremot stadnat i skiljaktiga beslut endast i fråga om den utsträckning, som åt det väckta förslaget bör gifvas, åligger det Utskottet att söka dessa Ståndens olika meningar sammanjemka; och som Utskottets åsigt, att den föreslagna yrkesrätten bör äfven till
Danskar utsträckas, blifvit af tvä Stånd gillad, anser Utskottet sig ega anledning å nyo framlägga detta sitt förslag för Rikets Ständer.
Hvad åter angår uppställningen af detsamma, har Utskottet trott sig böra, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Ridderskap pet och Adelns samt Preste-Ståndets beslut, ändra densamma så, att den anmärkta obestämdheten i det af Utskottet använda uttrycket ”med flera!'1 undanrödjes, och de yrken, på hvilka härmed syftas, varda i den underdåniga skrifvelsen uppräknade.
Utskottet hemställer alltså, det Rikets Ständer måtte förena sig om det beslut, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes söka åvägabringa en sådan öfverenskommelse mellan Sverige, Norge och Danmark, att den kompetens, som till utöfning af följande yrken, nemligen läkarens, veterinärläkar ens, apothekarens, tandläkarens, fältskärsmästarens och barnmorskans blifvit vunnen i det ena landet, äfven må tillgodonjutas i det andra, såvida i de särskilda rikena kunskap spr of ven åro och fortfara att vara hufvudsakligen lika.
Reservationer: af Friherre von Platen, C.; Friherre Cederström, R.; Friherre Alströmer, C. J. O.; Herr von Ehrenheim, P. J.; Herr af Klint, E. M.; af Professor Ribbing: »Mot behandlingen inom Utskottet af detta ärende, först för så vidt det angår hemställan om rätt till kompetens att i Sverige utöfva läkarens med flera yrke för Norrmän, eller för Norrmän och Danskar, får jag anmäla min reservation.
För mig är det klart och otvifvelaktigt, att frågan om medgifvande af nämnda rätt åt
Norrmän icke står i något oupplösligt eller i saken sjelf grundadt samband med den om samma rätts beviljande äfven åt Danskar, eller med andra ord att den Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Memorial J\s 64. 3 ifrågavarande rättigheten kan antingen beviljas eller förvägras de sistnämnda, utan att det ena eller det andra betingar, inskränker eller utvidgar, kort sagdt på något sätt bestämmer arten eller graden af samma rätt, beviljad åt Norrmän.
Det är då ock lika klart och otvifvelagtigt, att, när hemställan om den meranämnda rättighetens beviljande åt Norrmän af alla fyra Stånden blifvit beslutad, men deremot utsträckningen af densamma äfven till
Danskar af tvänne Stånd afslagen, ärendet af Rikets Ständer redan är grundlagsenligt afgjordt.
Rigtigheten af denna min uppfattning örn förhållandet mellan de båda frågorna: beträffande rättigheten för Norrmän och beträffande den för Danskar visar sig redan deraf, att ene motionären i ämnet, Herr von Koch, N. S., efter särskild argumentation för livartdera och i särskilda punkter af sin motion (N:o 64) föreslår det ena och det andra.
Samma sak ådagalägges vidare de facto deraf, att Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet genom sina beslut bifallit det, som Utskottet föreslagit, utan inskränkning eller utvidgning, hvad angår Norrman, under det de afslagit detsamma, för så vidt frågan är om Danskar.
Det klara beviset för rigtigheten af det ofvan sagda är ändtligen, att enligt såväl logik som grammatik satsen: kompetens till utöfning af läkarens m. fl. yrke, som vinnes i Norge eller i Danmark, må tillgodonjutas dfc., är fullkomligt likbetydande med de båda från hvarandra fristående satserna tillsammans: kompetens , som vinnes i Norge, må tillgodonjutas cfc. och: kompetens — —, som vinnes i Danmark, må tillgodonjutas cfc., eller att den först anförda satsen kan upplösas i de tvänne af hvarandra oberoende sednare, utan att ringaste förändring af någon art i betydelsen derigenom uppstår.
Icke heller upphäfves den häraf beroende möjligheten att bifalla Utskottets hemställan beträffande Norrmän, men afslå densamma beträffande
Danskar genom en sådan slutledning som den, att då § 51 Riksdags-ordningen förbjuder sammandragandet af flera mål af olika beskaffenhet i en skrift, men frågan om Norrmäns och den om Danskars rätt i förevarande afseende af Utskottet i en hemställan är besvarad, deraf skulle följa, att de utgjorde en enda fråga.
Så till vida äro båda frågorna utan tvifvel af lika beskaffenhet, att de angå beviljande af samma rättigheter åt de ena och åt de andra.
Men deraf följer ej, att de äro oåtskiljelig! sammanbundna eller utgöra en enda, såvida man ej, i förevarande fall, vill drifva tillämpningen af stadgandet i § 83 Regeringsformen, att grundlagarne efter deras ordalydelse skola tolkas, ända till klara förstånds-vidrigheter.
Under sådant förhållande måste jag anse Utskottets åtgärd att försöka en sammanjemkning i förevarande fråga vara fullkomligt opåkallad, liksom, i ifrågavarande punkt eller beträffande rättighetens beviljande åt blott Norrmän eller tillika åt Danskar, en sammanjemkning ej skett eller kunnat ske, — en sådan emellan ja och nej, rent bifall och rent afslag är omöjlig, — utan Utskottets förnyade hemställan utgör ett upprepande af dess redan en gång förut gjorda och till Stånden aflåtna.
Följden af detta, enligt min åsigt, root stadgandet i § 75 Riksdags-ordningen: att, der två Stånd stadnat mot två, frågan är förfallen och ej vid den riksdagen må kunna ånyo väckas eller upptagas, stridande förnyade förslag i frågan från Utskottet blir antingen den, att Stånden sålunda nödgas ånyo behandla af dem redan behandladt ärende, eller ock, att underdånig 4 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Memorial 6‘4. hemställan om rätt för Norrmän till kompetens till ifrågavarande yrkens utöfning i Sverige, ehuru en gång af alla fyra Stånden beslutad, ändock icke blir Rikets Ständers beslut.
Vidare nödgas jag ock reservera mig deremot, att beslutet om utbyte af orden: »med flera» mot de, af Ridderskapet och Adeln beslutade: »tandläkarens, fältskärsmästarens och barnmorskans» och på samma gång dermed om redaktionen af Utskottets förnyade hemställan blifvit fattadt utan allt afseende på Prosten Lindskogs yrkande, att Utskottet i tvänne satser, särskildt för Norrmän och särskildt för Danskar, skulle uttrycka sitt tillstyrkande af kompetens till vissa yrkens utöfvande i Sverige.
En följd häraf har blifvit, att Utskottet nu, liksom i sitt förra förslag, bland annat tillstyrker Rikets Ständer, att hos Kongl. Maj:t göra underdånig hemställan om, det Han ville åvägabringa transaktioner mellan konungarikena Norge och Danmark angående de respektive medborgarnes ömsesidiga rättigheter.
Sådant må vara föremål för beslut och åtgörande af Norges Konung, men är det deremot näppeligen för Sveriges Riks-Stånd.» Häruti instämma Kontraktsprostarne Westin, Schmidt och Lindskog, Doktor Moberger, Hofpredikanten Rosenius samt Kyrkoherdarne Ekelundh och Simonsson. af Herr Waldenström; Grefve von Rosen, F. C., och Kyrkoherden Englund anmäla, att de icke vid detta ärendes behandling i Utskottet varit tillstädes.
Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Memorial Als 65. f> \T:o 65.
Ank. till Memorial, i anledning af Biks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Betänkande N:o 43, angående väckt motion om tilldelande åt Ordföranden i kommunalstyrelse af ett exemplar utaf Svensk Författningssamling.
I berörda Betänkande hade Utskottet, med anledning af väckt motion, till Rikets Ständer hemställt, natt Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anhålla, det Kongl. Majit täcktes låta föranstalta derom, att vederbörande kommunalstyrélser må beredas tillfälle att hädanefter kostnadsfritt erhålla ett exemplar af Svensk Författningssamling.»
Enligt från Riks-Stånden Utskottet tillhandakomna protokollsutdrag har denna Utskottets hemställan blifvit af Höglofliga Ridderskapet och Adeln afslagen, men af de öfriga tre Stånden bifallen, utaf Högvördiga Preste-Ståndet likväl med tillägg af följande ord vid slutet af Utskottets förslag: »äfvensom meddela de föreskrifter för samlingens förvaring och vård, hvilka Kongl. Majit kan finna lämpliga.»
I sjelfva saken hafva således Rikets Ständer beslutit en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t; men då i fråga om formen för densamma någon skiljaktighet förefinnes, är det Utskottets åliggande att föreslå en sammanjemkning af meningarna; och som det ensamt af Preste-Ståndet beslutna, ofvan omförmälda tillägg till den underdåniga skrifvelsen synes Utskottet icke innehålla annat, än hvad som, i händelse Kongl. Maj:t i öfrigt tinner skäligt bifalla samma underdåniga skrifvelse, torde blifva föremål för Kongl.
Maj:ts nådiga uppmärksamhet, utan att Rikets Ständer särskildt derom påminna, helst rättigheten till erhållande af ett exemplar af Svensk Författningssamling i allmänhet är, i fall jemförjiga med ifrågavarande, åtföljd af skyldigheten att för samlingen och dess vårdande ansvara, får, med stöd tillika af de begge Riks-Ståndens beslut, hvilka icke funnit ett dylikt tillägg behöfligt, Utskottet vördsamt hemställa, att samtliga Riks-Stånden ville om Utskottets redan förut i ämnet framställda förslag sig förena.
C Allni.
Bexv.- neli Ekon.-UUkottets Memorial M 66.
\:o (»tö.
Ank. till Exp.-Utsk. den 5 Mars 1866, kl. 1 e. m.