Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
O ja, ja!
Gunga fram -- (sluter
14 SÖRLING
(med någon förvåning).
Vals -- om jag får be.
(ystert).
också duktigt törstig -- och om jag finge be -- SÖRLING.
Var det en vals!
Jag känner mig
Jag är ert blinda värktyg.
FRU BRUHN.
skall tvärtom kunna se riktigt bra och söka upp en riktigt stor blodapelsin.
Tack -- men det behöfver jag inte för tillfället.
SÖRLING
(bugar lätt).
förstulet sin man och fröken Rönne, hvilkas repliker nu dyka upp ur det allmänna sorlet).
(Fru Bruhn lutar sig tillbaka i soffan och betraktar
DIREKTÖR BRUHN.
med att inte våra romantisk.
Åhnej, vet ni -- man kommer längst här i världen
SAIMA.
Just min mening!
Jag är utilist.
inte i vissa fall.
Det skulle jag knappast tro -- åtminstone
15 DIREKTÖR BRUHN.
Era omöjliga åsikter om äktenskapet?
Aj aj -- rör aldrig vid dem!
Det är min religion.
DIREKTÖR BRUHN
(skämtsamt).
Är ni inte kristen?
Jo naturligtvis -- liksom ni.
(nonchalant).
-- Hur vet ni det?
personliga sympatier för kristendomen.
Ni är döpt, konfirmerad och vigd.
Ni har dessutom
Hur i all världen kan ni veta det?
kärlekens religion.
Åh, jag gissar bara.
(En smula spetsigt.)
Det är j u
Hör nu -- hvad menar ni egentligen med det?
SAIMA
(oskyldigt).
Det var litet, det.
Vet ni hvad jag tror?
16 SAIMA.
Nej, låt oss inte tala om trossaker.
Jo, jag tror att ni är elak. sorlet.)
(Samtalet fortsättes lifligt, men replikerna drunkna i
assiett.
Han öfverlämnar den med en bugning ät fru Bruhn).
(med en apelsin på en
tack... åh, jag är så glad!
Sådan präktig frukt!
Ni förstår att välja, ni!
Tack,
SÖRLING.
Det är litet som gläder er.
hos Saima och direktören).
(med uppmärksamheten
(melankoliskt).
Ni är lycklig, ni.
med febril uppsluppenhet).
(spritter till; därefter
själfsvåldigt med apelsinen).
Tycker ni inte det ? SÖRLING
Javisst, det har jag ju alla skäl till.
(Bollar
(svärmiskt).
Jo, men er man är lyckligare.
till mannen).
(rycker till; ser bort
17 SÖRLING
Sorlet omkring dem stiger.
Saima skrattar till.)
Skall ni inte äta er apelsin?
Men jag tror inte, han vet om det.
(Kort paus.
(med nervös liflighet).
visst strax upp.
Jag skulle fördärfva mina handskar.
Den är så stor... och så spelas det
(lämnar honom assietten).
O, ja, ja!
Så snällt! -- Åh, jag är så nyckfull.
Sörling skalar apelsinen.
Det spelas upp).
STENSTRÖM
(närmar sig bugande).
Nu är det min tur att bli lycklig.
(kokett).
STENSTRÖM.
älskar konsten -- (Pinsam tystnad.
Damerna le bakom solfjädrarne.
Stenström själf hostar och fortsätter i ännu armen.)
Blygsamhet!
-- En dans med er!
Ni vet ju att jag
klumpigare ton) ja, d. v. s. skönheten.
(Han bjuder henne
Skall ni inte äta apelsinen?
Nej tack! (Skrattar.)
18 SÖRLING (troskyldigt).
Ja, alt.
Och vill ni göra mig en tjänst?
Ät upp den!
SÖRLING (bugar förlägen).
FRU BRUHN (bevekande).
ett slag åt andra sidan för att undvika trängseln i dörren.
Hon kommer nära förbi sin man och slår honom skälmskt (Ut halfspringande.)
För min skull!
(Hon tager Stenströms arm.
De göra
på armen med sin solfjäder.)
Tänker du skolka, lazzarone?
(Rummet har småningom blifvit tomt på folk.
Saima
och direktör Bruhn framme till vänster.
I fonden till
höger Sörling, ätande på apelsinen med nervös brådska.)
SAIMA (ser efter FRU Bruhn).
kallade er söt.
Jag skulle aldrig tillåta att man SAIMA.
ifrån mig.
Apropos -- är ni engagerad?
Det törs jag inte säga er -- nu.
Då springer ni
19 SAIMA.
(Med ett leende.)
Men det kan ju hända
rätt.
Och man kan inte begära det af dem -- en så kolossal uppoffring!
Åh, det lär inte hjälpa, om jag känner era beundrare
Uppoffring -- jo jag tackar!
Ja -- ni får väl se!
RÖNNE
ling, som under synbar ansträngning häller på att svälja sista stycket af apelsinen).
Hvad står på med dig?
Du ser ut! -- SÖRLING
(från fonden; till Sör-
(generad).
RÖNNE.
(Går förbi honom.)
Som en hängd! -- Men jag vet ju hur ohängd du
i fonden).
Hm -- det var bara -- (sätter assietten och går ut
Nu står jag till din tjänst, Majsa lilla!
Bruhn).
(småleende till direktör
så artigt!
Jag tackar allra, allra 'mjukast!
Där hör ni!
(Till Rönne med en djup nigning.)
20 RÖNNE
(öfverlägset).
Ödmjukhet är ungdomens skönaste prydnad.
Då är du oanständigt illa prydd för att vara på bal.
komplimang för dig?
Det är ett osvikligt kännetecken.
Hon har en graderad skala för sina nigningar.
Hon är jag ut hur pass förmögen den är, som hon hälsar på.
Har Saima nånsin gjort en sådan
min termometer.
På vinkeln af hennes knäveck räknar
(sötsurt).
Hvad det är roligt att ha en bror, som är så kvick!
ning för Rönne.)
Jag gratulerar dig!
Ja -- och så förmögen!
(Med en lätt ironisk bug-
är min rikedom blott ideel: goda ideer, stora kunska-
Hvad då till?
per -- min blygsamhet förbjuder mig att räkna upp mera!
Och hittills har hon icke förmått uppskatta den fullt. och som hon själf är en fattig flicka äfven i detta afseende...
Men nu har hon troligen bruk för en smula intelligens;
(med ett nervöst skratt).
Du blir alt bättre och bättre.
21 DIREKTÖR BRUHN.
egenkärare varelser på jorden än unga medikofilare.
Ja, är det inte som jag altid sagt -- det fins inte
bankdirektör.
Jo-o!-- Nå, det skulle då vara en och annan ung
Men Karl då!
Åh, låt oss hållas.
verserat bort altför mycket af dansen.
Får jag lof? (Bjuder armen.)
Nej, låt oss hålla!
(Till Saima.)
Vi ha redan kon-
kassakista!
Tack du!
Jag behöfver dig inte, du stora ideella
stund sedan; ... men det var kanske för att ha en reservdans ledig?
Omslag i väderleken.
Du bönföll ju för en
(förlägen).
Bönföll?
en vrå -- förbisedd och missmodig; -- ni föll för ert goda hjärta.
Men otack är världens lön!
Ah -- jag förstår det så väl!
Den stackaren stod i
22 RÖNNE.
skräckande exempel, hur lätt det går för henne att kasta bort en leksak, hon nyss bad om.
Ja, det har jag fått erfara!
Men detta är ett af-
Så giftiga leksaker är det bäst att göra sig af med.
(med en blick).
Han är mig för svår.
bjuda armen).
(med en gest som för att
Du mottager således inte mitt offer?
Nej, det vore hjärtlöst.
Just därför väntade jag... SAIMA.
på.
Du är fri.
Åh, var inte rädd.
Det var då inte något att hålla
gift, skulle det varit en präktig witz.
(Till direktör Bruhn.) Hade du inte varit
Låt inte en sådan småsak förhålla oss snilleblixten.
23 RÖNNE.
gren!...
Men eftersom vi äro ett litet lättsinnigt kotteri...
Småsak!
Ett äktenskap!
Säg det till fröken Sand-
Honom tycks vi ha fått för era synders skull.
Hu ja!
så många kvinnor, att samvetena inte räckte till, gaf han dem, som blefvo utan, en medikofilare till bror.
-- Det är en kvick karl, som har sagt det.
Det är inte illa sagdt af dig!
När gud hade skapat
(försmädligt).
Rönne -- förmodligen!
GROSSHANDLARE HOLLGREN
ett af spelborden i kabinettet utanför, ropar).
(som sitter vid
ett ögonblick, medan jag sträcker på benen en smula.
Kandidat Rönne!
Vill kandidaten ta mina kort för
grosshandlaren se, hur jag skulle uppmuntra vetenskapen.
Gärna?
Får jag öfverta affärerna också?
(belåtet).
ut i danssalen.
Rönne intager hans plats vid spelbordet.)
Medicinen, hva?
Jag tror nog det, hä hä hä! (Går
24 DIREKTÖR BRUHN
longen).
Vill ni inte sitta ner?
(med en gest åt chäs-
(De sätta sig.)
Nå, kan ni er roll?
Utantill ja; men det blir rent omöjligt att spela den.
Ni misskänner era dramatiska anlag.
ögonen ur mig.
Anlag?
Jag kommer att skämmas
vara lugn.
Det vore synd på de ögonen.
Men jag tror ni kan
Nej, det är just det jag inte kan.
(böjer sig fram).
Rampfeber -- hva?
spela mot er.
Ja-a, både det och... framför allt är det otäckt att
25 DIREKTÖR BRUHN.
Mjuka tjänare!
Ja, ni kommer att öfverglänsa mig helt och hållet.
Jo vackert!
Man kommer inte att se mig.
Hvarför gör ni narr af mig?
Jag, göra narr af er!
Ja, det gör ni.
Och jag kan inte spela mot er.
Därför att... jag inte. kan.
lysande.
Ett äkta fruntimmersskäl!
Så kategoriskt och så upp-
älskarinna till på köpet.
Att känna hur era blickar kritiskt följa hvarje rörelse...
Mot hvilken annan som hälst, men inte mot er!
26 DIREKTÖR BRUHN.
Än jag då -- att känna hur era blickar kritiskt...
branchen.
Åh, ni är en rutinerad amatör -- ni har praktik i
Ska' det vara en pik.
Nej, jag försäkrar!
Åh, hur kan ni tro -- DIREKTÖR BRUHN.
men därför skall ni också spela rollen.
Hela tillställninningen blir annars fiasko.
Tänk på de stackars brandskadade!
Jo, ni är elak, det har jag kommit underfund med;
Tänka?
Åh fy! DIREKTÖR BRUHN.
Eller älska?
Kan ni inte det?
27 SAIMA.
Inte för öppen ridå.
(afvisande).
Det är att profanera hela sitt känslolif.
Ni tar det alt för seriöst -- det är felet.
lerska.
Jaså, skall man inte det -- när man är skådespe-
en glimt af sitt hjärta -- inte för mycket -- blott så
Nej, lätt skall man ta det framför alt.
Visa världen
pass, att det väcker aningen om en lidelse utan gräns, en som aldrig svalnar, aldrig upphör att hoppas.
vanvettig passion, som icke känner skrankor eller förbud,
(i lätt ton).
Nå, jag undrar inte på det -- hon är söt.
Bevars -- ni är ju svärmisk som en nyförlofvad!
Er hustru naturligtvis.
Jaså... ja-a.
28 SAIMA.
Så ung och sprittande glad...
leende).
Hon är fyra år äldre än jag.
(med ett melankoliskt
Så-å! DIREKTÖR BRUHN.
Och mig anser ni väl fasligt gammal?
Jag vet inte, därför frågar jag.
en flicka på tjugo.
Hå gud -- nej!
En karl på tretio är inte äldre än
Men jag, stackare, är tretiofäm.
ålder... och ni anser väl inte mig för gammal?
Gör tjugotvå och ett halft i kvinnomynt.
Just min
Ni skämtar hjärtlöst!
En sådan jämförelse!
29 SAIMA.
gar, ert rika, soliga framtidsperspektiv.
Och jag.
Ni, med er friska skönhet, era vårljusa förhoppnin-
Ung och rik -- hvad begär ni mer?
Men bunden.
året för att skaka på fjättrarne.
Så hårdt, att ni får resa till Paris ett par gånger om
Jag är som en fången konung -- kan ni tänka er det?
Och ändå borde ni förstå mig.
Han har sin hofstat -- ett vackert palats, lyx och öfverflöd.
Hvad begär han mer!
I vinterträdgården grönskar det året om: drifhusblommor i krukor och träd i baljor,
konstuppvärmda rabatter och springvatten i vackra façoglas.
Alt går af sig själf.
Han behöfver bara njuta, ingenting annat.
-- Menar ni det?
Men om han så af en slump kom upp på slottets
ner -- och tiden rinner, enformigt som sanden i ett tim-
öfversta tinne -- ensam -- och stannade där och såg. skap.)
Utsikten är vid -- där nere ligger hans land: luften långt borta vid horizonten.
(Drömmande, med en gest som utåt öfver ett stort land-
skogar, sjöar och bärg; blå, violetta, tunnande sig mot
30 Naturen har vaknat nyss.
Det spirar och skiftar så
skärt och fint, och solskenet gjuter sig varmt öfver denna yppiga, bedårande prakt.
Det är vår... (sakta) och våren är skön i södern.
Han ser icke på henne, utan sitter försänkt i
sig själf Hon betraktar honom spändt, med beundran och intresse.)
Tror ni inte att han kunde gripas af en förunderlig
längtan och ett obändigt frihetsbegär, medan han ser ut öfver detta härliga land, som kunde varit hans, om han varit fri?
(hänförd).
Jo, och då sliter han sina band.
(nedslagen).
Men om han inte kan?.
En konung kan alt.
(vid spelbordet).
Där gick sista trumfen.
Dansen är slut.
Par efter par komma in och fylla
(Saima och direktör Bruhn spritta upp och se mot fon-
rummet.
Fru Bruhn vid Stenströms arm.
Man sorlar likörer.)
och skrattar.
Anderberg går omkring och bjuder kaffe och
(bugar sig för fru Bruhn).
Jag tackar för denna högtid!
till höger).
(sätter sig i en ämma
Alltid lika superlativ i era uttryck!
31 STENSTRÖM.
drunknar i sorlet).
Jag kan ändå inte i ord ge uttryck åt...
(Repliken
direktör Bruhn och Saima). med er värd.
Hä, hä!
(närmar sig
Nå, fröken Rönne, ni har visst alla skäl att vara nöjd
nelsen!
(Går, blandar sig i sällskapet och synes under det följande konversera här och hvar, artig och förbindlig.
Det skulle jag tro att alla ha; men tack för påmin-
(till Saima).
en stilig karl -- hva?
Han tycks inte förstå sig på kvickheter, hä?
(likgiltigt).
Han slutar som millionär!
Och en karl med affärsgeni!
Tro mig -- jag har
(med en snabb blick).
Lita på mig -- jag har blick, hä! FRU BRUHN
(kommer till).
Nå, fröken Rönne, hur har ni det?
32 SAIMA.
skapets gäst.
Tack, det fins blott en möjlighet, när man är herr-
Jojo -- nog har man det bra här altid.
laren var oförbätterlig visste jag på förhand.
Fy så ni smickrar!
(Till Hollgren.)
Att grosshand-
Hä, hä, hä! SAIMA.
Det är inte smicker; här är ju ett paradis.
rum?
(Hon drager henne med sig öfver scenen, öpnar dörren till höger och ser på henne med ett småleende).
Och ni har ändå inte sett mina
beundran). är ju som i en saga!
(med ett djupt andetag af
Något sådant har jag aldrig sett förr... det
gå in).
Ni förstår er på konstsaker och nipper.
(De
några herrar, som stå i en klunga på golfvet). men bakåt vänster.)
(vänder sig till
Hans paradis ligger åt andra hållet.
(Pekar med tum(De skratta i korus.)
33 FRÖKEN SANDGREN
kring vid Särlings arm, nalkas nu rampen, inbegripen i ifrigt samtal med sin kavaljer). än en tanke om saken.
(som promenerat om-
Jag tycker för min del, att det inte kan finnas mer
Nej, det kan nog vara.
(med emfasis).
kvinliga värdighet måste ju uppresa sig mot detta tyranniserande.
Hon kunde inte handla annorlunda.
Hela hennes
efter -- denna aktningsfulla vördnad, med hvilken mannen sedan sekler tillbaka sett upp till oss kvinnor.
Ty det fins något, som man icke får, icke kan gifva
Ne-ej, det är tydligt.
(lugnare).
för den gamla nordiska ridderligheten, än direktör Bruhn.
I det fallet vet jag ingen älskvärdare representant
Anser ni ridderligheten som något specifikt nordiskt?
(med märkbar köld).
34 RÖNNE
leresk ung man?
Och således mig som ett praktexemplar af en cheva-
(med hetta).
visdom i förening med moderna fraser och ett kolossalt själfförtroende.
Ni är det förfärligaste resultat af omogen anatomisk
SÖRLING RÖNNE
(retsamt).
litet prof på min kemiska visdom i utbyte?
Analysen hedrar er skarpsinnighet.
Vill ni ha ett
Det vore särdeles intressant.
merat af cellmolekyler, som fått namnet fröken Bertha Sandgren.
Föreställ er då, att jag på en retort hade det agglo-
dana småsaker får man lämna ur räkningen, när man konverserar med er.
Ni börjar särdeles delikat; men fortsätt, jag ber.
Så-
hvad vi kunna få fram!
Som sagdt -- här ha vi retorten.
Låt oss nu se 20 % dockhemsliteratur,
Spencer,
10 % missförstådd Stuart Mill och vanstäld Herbert
35 30 % förlegad romantik, 5 % snörlif, 4½% tournyr,
½ % själfständig tankeförmåga.
trytelse).
(med illa dold för-
ni är plump.
Ni har ingen aktning för oss kvinnor.
Nu kom jag underfund med en ny sida hos er --
aktning för pigan, som borstar era skor.
Och hon är lika mycket kvinna som ni!
I det fallet äro vi åtminstone likstälda.
Ni har ingen
hålla sig allvarsam).
(gör energiska försök att
Sörling).
Får jag be om er arm!
(indignerad; till
(spritter till).
De gå mot fonden).
(Bugar förlägen.
Han bjuder henne armen.
(Fru Bruhn och Saima från höger.)
Åh, så mycket vackert jag sett!
svärmar för alt som är skönt, och Hugo är kännare.
Det är ingenting; men ute på villan fins en del.
36 SAIMA.
smak -- aldeles efter sitt eget hufvud.
Det måtte vara härligt att få ordna alt efter egen
FRU BRUHN(uppsluppet).
Ah, som jag kan komma i valet och kvalet!
Där kan
Men då skall det vara ett bättre hufvud än mitt.
Hugo komma med en pjes (härmar honom). »Sehär, Bettina, denhär skall du ställa upp så att den tar sig riktigt bra ut.» -- Och så är der så fullt förut, att man inte kan göra så här.
(Sätter ner ett finger.)
Ja, hvad skall man då taga sig till?
samtalande med Stenström, vänder sig om och hviskar slugt).
Man slår sönder!
(som står i närheten,
Nej, man bråkar sitt stackars hufvud och späjar och snokar tills man hittar plats på en hylla eller en pjedestal...
Då skulle brumbjörnen komma fram!
råd, så...
Om jag någongång kunde stå till tjänst med ett
(angeläget).
Tack -- det vore att anlita er godhet för mycket.
Jag skulle med största nöje...
Ni är naturligtvis altid välkommen som gäst.
37 STENSTRÖM
Jag tar er på orden!
alt skall ordnas innan vi flytta dit.
En statyett i marmor, som naturligtvis skall ha »den bästa platsen».
(Hon gör en paus, vänder på hufvudet och ser skälmaktigt bort till mannen; drager Saima ett steg längre ditåt.)
Men jag den.
Jo, det gör ni.
Det blir förtjusande.
Det har just kommit en sändning ut till villan, och
skall säga er något: ni kommer med och delar mina lidanr
Men -- FRU BRUHN.
tro.
Och jag släpper inte dem jag tycker om.
Åh, inga men.
Jag är en smula bortskämd, må ni
Tack, men jag vet inte...
nytta af er.
(Anderberg kommer förbi med likörbrickan.) är godt.
Om jag finge lof... det fins intet ord klinga och kyssa hvarandra.)
Nej, det är jäg som skall tacka.
Jag skall nog draga
Nu ska' vi ha oss ett glas chartreuse -- inte sant?
Det så behändigt och trefligt som det där lilla »du».
deles förlägen.
Men du är så rysligt snäll.
Du gör mig all-
38 FRU BRUHN.
han säger att hela världen är bygd af lutter egoism.
Snäll?
Ingen människa är snäll.
Fråga din bror,
Karl ja...
omkring i rummet.
Deras röster drunkna i sorlet.)
(De taga hvarandra om lifvet och gä i lifligt samtal
GRDSSHANDLARE HOLLGREN
i en flock herrar, skrattar till, högt och ogeneradt.
De andre instämma).
(i fonden, midt
ken Törnbom).
FRÖKEN LUNDBERG (i samtal med frö-
Grosshandlaren gymnastiserar lungorna.
Han måtte ha haft tur i kväll.
Det har han altid.
(Gör en gest ät hufvudet.)
FRÖKEN TÖRNBOM (skrattar).
Nej då!
(De fortsätta samtalet med lägre röster.)
FRU BRUHN (kommer åter fram mot
rampen, med Saima om lifvet).
blir långtrådigt med ständiga tête à têter.
Därute äro vi så ensamma, Hugo och jag, och det
Åh, för den skull så...
39 FRU BRUHN.
Jo, i längden.
Och så leds jag.
SAIMA..
Kan du göra det, du som är så glad och...
(afbryter).
alt taga
Saima och mig ut till fabriken en dag.
Eller hur, Saima?
Hugo du!
(Direktör Bruhn närmar sig.)
Du får
Saima.)
Det måste ni vara med om.
-- Ponnyhästarne och splitternya korgvagnen -- damerna i framsätet -- jag själf på hundsvotten -- och en korg komprimerad lifsglädje under fotsacken.
Det var ett charmant förslag.
(Ifrigt till
Har ni lifsglädje korgvis... ni lycklige, som har alt.
(skrattar ystert).
primerad lifsglädje -- det är champagne det.
Du känner inte Hugos språk.
Kom-
(med glänsande ögon).
Åh! DIREKTÖR BRUHN.
Jag hoppas kunna lära er det språket.
40 DIREKTÖR BRUHN.
Lifsglädjens.
lindrig darrning i rösten) när han vill.
Ja, det fins inte bättre läromästare på jorden, (en
nyfiken beundran).
(betraktar direktören med
Nå, accepterar ni?
handen för munnen.)
Åh, vår tråkiga lilla storstad!
Men tyst för all del -- annars blir jag olycklig!
När sade jag nej till en förströelse?
(Kokett, med
(bugar sig för Saima).
jag har haft ett förskräckligt besvär med musiken.
Det blef ändå en dans till -- och den är min.
Har du komponerat den?
Nej -- jag menar musikanterna.
Ja, dem har du väl inte...
fortsätter).
(fnyser till, otympligt;
jag dem att spela en galoppad för att hålla dem vakna.
De höllo på att slumra in vid sista valsen.
Nu satte
41 DIREKTÖR BRUHN.
Så länge det varar ja!
(Stenström och Saima gå ut, arm i arm.) SÖRLING
heten af fru Bruhn och betraktar henne med smäktande ögonkast).
(stryker omkring i när-
Nå, dansar ni inte, herr Sörling?
Tackar -- inte nu!
ut i balsalen.)
Nej, det ser jag.
(Gar förbi honom och gör ett slag
af att bjuda upp fru Bruhn).
(går fram och gör min
(träder till).
Nej, min gosse, fru Bruhn är uppbjuden.
Jaså -- ja-a -- hm! -- Ursäkta!
Hvem ger er löf att disponera mina danser?
kares rätt.
Jag begagnar mig emellertid af den star-
42 FRU BRUHN.
Det kunde ha misslyckats.
sinnigt.
Det kan misslyckas för er, ifall ni dansar så van-
Hvem frågar efter det!
Det är att spela tärning om sitt lif.
Med ert hjärtfel...
spela högt?
Vet ni hvad det är att
Och jag skall säga åt er man.
(själfsvåldigt).
honom i armen; då hon ser mannen komma, med forcerad liflighet).
Åh, nej, nej, nej!
Nej, nej -- säg det inte -- säg det inte!
(Griper
danssalen).
Kom, Bettina!
(kommer raskt in från
En sådan präktig galopp!
Det riktigt kittlar i benen.
kokett).
Jag är nästan trött.
(sträcker sig i stolen,
43 DIREKTÖR BRUHN.
Du?! -- Inbilla mig det!
Jo, och så är jag uppbjuden.
rival?
Stulen lycka...
Hvar är min
(pekar på Rönne).
ett ord emellan).
(som hela tiden sökt få
Din fru får inte dansa mer.
Åhå, din lurifax!
Unnar du mig inte ett enda hvarf?
Bara ett hvarf, -- stränge doktor!
Ni har redan dansat hundratals hvarf för mycket.
han bjuder sin fru armen).
(halft ironiskt i det
något att invända, så generar jag mig inte.
Jaså, är det bara i egenskap af medikofilare du har
sig om och småler vackert mot Rönne).
(tar hans arm, vänder
Åh -- se inte så ond ut.
Bara ett litet hvarf! (De gå.)
44 RÖNNE
under växtpyramiden, med ryggen vänd åt fonddörren.
Lyssnar slapt till musiken, själfsvåldigt nedsjunken i stolen så att han icke observeras).
(kastar sig i en ämma
samspråk in genom dörren i fonden.)
(Fröknarna Lundberg och Törnbom komma i förtroligt
Och hörde du hvad han sa' till fröken Sandgren?
Ja, det är den gemenaste karl jag känner.
oförskämdt.
Men det gjorde henne i alla fall godt, fast det var
Och det är som om alla människor bara skulle vara driftämnen för honom.
Ja, det är rysligt hvad han tar sig en ton här i huset!
Rönne varse, hostar högt och varnande).
Åh, det är naturligtvis för det direktören... (blir
spefullt grin).
(betraktar dem med ett
repliken draga de sig hastigt tillbaka.)
Det är -- visst tid att -- säga godnatt -- nu.
(Under
lens karm, skrattar och nickar efter dem).
(böjer sig fram öfver sto-
Morjens! (Återtager sin förra ställning.)
45 ANDERBERG
rak.
Ser sig omkring, men då han ingen observerar, antager han otvungna later, går fram till bordet, serverar naremin.
Håller just på att servera sig ännu ett glas, sig ett glas likör, njuter det sakta och smackar med kän-
(från fonden, stel och
vänder sig om för att kasta en blick mot dörren och varse-
blir Rönne, som intresserad lyfter på hufvudet och betraktar men återvinner genast fattningen och går fram till Rönne med brickan.
Musiken har slutat därutanför.
Man hör de afskedstagandes sorl).
betjänten med ett bredt, godmodigt smil.
Anderberg studsar,
fått nog, båda två.
Tack, jag har redan försett mig.
Nu kunna vi ha
ANDERBERG
(bugande).
Får det inte vara?
Nå, om vi skulle ta en till.
Skål, Anderberg!
förstå).
(bugar, men låtsar icke
Tag ett glas, gamle skämtare.
ANDERBERG.
Det kan aldrig komma på frågan.
andfådd).
(i dörren, varm och
chartreuse ofvanpå en sådan dans, det är alt hvad njutning en människa har behof af.
Hå, hå!
Här kommer man lagom, tycks det.
46 RÖNNE
(med ett smil).
dricka.)
För tillfället åtminstone. -- Skål!
(De klinga och (Anderberg seglar bort med brickan.) STENSTRÖM
(kastar sig i en ämma).
Nu tar man farväl, hör jag.
Åh -- ja, ja, ja!
(vill resa sig).
Ja, så får man väl ge sig i väg.
bäst på med att knuffas i tamburen.
Fröken Sandgren
Du kan gärna lugna dig en stund.
Man håller som
kämpar som gälde det lifvet eller kvinligheten -- för sina galoscher. -- Det, fins ingenting otrefligare än att stå i kö för att trycka värdfolket i näfven.
(återtager sin plats).
egentligen bogsera min syster.
Nå ja, det brådskar kanske inte.
Men jag skulle
drick porter i stället.
Hon har nog den som bogserar sig.
Gå med ut och
Nej fan!
Man måste hålla en smula på anständigheten.
47 STENSTRÖM.
(lätt).
allmänhet fan.
Men under nuvarande förhållanden måste man, gunås, hålla till godo med moralen, d. v. s. skenet.
Ja; jag är inte bornerad, och sedligheten ger jag i
få vi Bruhn med.
Så följ hem syster din, och kom så igen.
Åhja, egentligen känner jag mig inte upplagd för
aftagit). således?
(lyssnar utåt; sorlet har
Nu få vi alt ge oss af, (reser sig) öfverenskommet
I dörren möta de fru Bruhn.)
Medicinen och konsten sida vid sida!
vänner.
(Bugar sig djupt.) Farväl.
Anatomien och konsten!
De ha altid varit goda
48 RÖNNE
(bugar).
God natt, stränge Mentor.
(Går mot rampen.)
(Herrarne buga och gå.) (i dörren, med rocken
på och hatten i hand).
Betty du -- jag går ut med.
-- Har dessutom ett affärstelegram...
Ja -- ser du -- jag är varm -- kan inte sofva ändå
(ler matt).
ska' lägga dig -- hör du!
Men du får inte sitta uppe; du är trött nu -- du
Och sofva riktigt lugnt och godt.
Och inte synda.
49 FRU BRUHN
(med ett matt småleende).
För det vet du ju, att den som sofver inte gör.
vaggar henne ett ögonblick fram och tillbaka, medan hon du skall sofva riktigt, riktigt godt.
(Kysser henne slapt; lösgör sig.)
God natt då -- Bettina!
(Tar henne om lifvet och
håller armarne om hans hals).
Och glöm nu inte bort, att
(med forcerad glädtighet).
kyss åt henne.
Hon nickar muntert och viftar med näs-
(Han går, vänder sig om i dörren och kastar en släng-
duken.