Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Rä^tegångsBalken samt Kongl.Brefven den 10 Mars 1749 och den 57 Maji 1801 , jemte åtskilliga specielare Författningar, finnas meddelade, efter Utskottets omdöme, icke är*> behöflige ; d) att det, | ena sidan, beror på hvarje enskild Sakförares fria vilja att åtaga sig utförandet af Sakegares talan eller ej, och att bestämma vilkoren för ett sådant åtagande . hvaraf följer, att han emot sin vilja icke kan förpligtas att ställa borgen för sig eller att underkasta sig viss taxa för det biträde, som af honom äskas, samt att, å andra sidan, en Sakegare, som finner sig i behof af lagkunnig persons bistånd, ej behöfver anlita någon annan, än den, till hvilken han har förtroende, och med hvilken han för öfrigt kan, bäst han 1LagUiskoltels Betänkande N:o 36. ss. gitter, aftala sa val om säkerhet, som oin arfvode ,* Och anser Utskottet dessa anmärkningar innefatta giltiga skäl för Utskottets tillstyrkande, att Herr ContractsProsten Petterssons ifrågavarande
Motion må utan afseende lemnäs.
Hvad åter Insulins, Lars Nilssons och Strindlunds anföranden beträffar ; så har Utskottet, vid den af dem väckta frågans förehafvande inhemtat, att Rikets Ständers Lagutskott vid 1823 års Riksdag, i anledning af då likaledes hos Hedervärda BondeStåndet gjorda Motioner om Sakegares rättighet till fritt val af Rättegångs-ombud , till Rikets Ständer afgifvit följande Utlåtande : ”Sorn Kongl.
Brefvet den 27 Maji 1801, 9'vid föreskriften : att ej någon utom Kronobetjent å Landet, sorn ej Uppbörd eger,' ”samt Lands- och Stads-Fiscaler må lill Full, ’mägtig låta sig bruka, som icke efter full”gjorde academiska Specimina , på sätt Kongl. ”Förordningen den 10 Martil 1749, jemförd ”med Kongl. Förordningen den 9 Martil ”1750 och Kongl. Brefvet den 9 April 1788 ”bjuda, af Rätten, Saken drifves, lof ders j 2 LagUtskottetS Betänkande N:o 56. ”till fått, uttryckligen tillagt de orden : ined ^undantag af de händelser 15 Cap. 2 §» ”RättegångsBalken serskildt utstakar; och det ”således vid detta förhållande icke genom namn”de
Bref blifvit någon betaget, att till Full”mägig bruka sin skyldeman eller then i hans * ”tjenst är, eller han eljest häfver förtroende ”till, utan att andra vilkor dervid äro fästade ”än att Ombuden skola vara oberyktade, ärlige, redlige och förståndige
Män , och in”gen till Fullmägtigskap må allmänneli, ’ga brukas, som af Rätten, der Saken drifves, 5,ej godkänd är och lof dertill fått; alltså ”och enär all den frihet för rättsökandepar”ter i valet af Rättegångs-ombud, som Uag”Utskottet anser vara skälig och med god ”ordning förenlig, redan är uti ILag och ^Författningar medgifven, anser Utskottet nå”gon förändring uti hvad härom för närvarande stadgadt finnes icke erfordras; men ”då Utskottet har sig bekanr, att vid åtskilliga 5,Domstolar, den i Utskottets tanka origtiga ”tillämpning af Författningarne i denna del _ ”egt rum, att endast KronoBetjenter, Landsdel!
Stads-Fiscaler och de som aflagt Aca5, miska 6'pecimina, blifvit ansedde berättiga* ”de att föra andras talan 5 så har Utskottet ”trott sig ega anledning till Rikets Höglofl. ”Ständer hemställa, att, i 'öfverensstämmelse ”med den af Utskottet i fårrberörde målto ’antagna tydning af iö Cap, 2 §, Rättegångs - ZagUtskottets Betänkande N:o 36.
13 ”Balken och Kongl.
Brefvet den 27 Maji ”1801, en förklaring md blifva utfärdad, ”med tillkännagifvände, att, genom 1801 _ ”urs Bref, någon ändring af iö Cap. 2 /.
”RättegångsBalken, eller någon inskränk”ning i de stadga/iden, so/n deri finnas, ”angående rättigheten att f åra andras taflan, icke blifvit meddelad.
Och som Utskottet i detta Utlåtande till alla delar instämmer; så får Utskottet detsamma nu åberopa och för sin del förnya samt i följd deraf tillstyrka, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om utfärdande af den lagförklaring, som i anförde Utlåtande är föreslagen ; hvilket dock till Rikets Höglöflige Ständers pröfning vördsamt hemställes.
Stockholm den 5 Februarii. 1829. 24 LagUtsiotteis Betänkande N;ö 37.
Utskottet den 10 Mars *859» N:o 37.
Betänkande öfver Herr Friherre - Gustaf Fredrik Åkerhjelms samt Herr fohan af Wingärds Motioner om ändring af Kongl. Kungörelsen den 18 December 1823, huru förhållas bör, dä emot redan dömde personer yppas brott, hvarom ransakning tillförene icke varit anställd, H os Höglofl.
Ridderskapet och Adeln liat-i va Herr Friherre Gustaf Fredrih Åkerhjelm samt Herr Johan af Wingård i serskildta Memorialer, hvar för sig anfört: Herr Friherre Åkerhjelm t att,’ sedan af Lagens stadgande i 10 Cap. al! §.
Rättegångsmål ken, att, otn någor å flere ställen begått missgerning, Domaren skall d hvarje ort ransaka och pröfva, om hän till gerningen saker är, missdådare , som. å fästningsfängelserne dels för lifstid, och dels för flere år blifvit insatte, tagit sig anledning att padigta sig gröfre brott, i ändamål att blifva försände till aflägsna ortee samt under forslandet kunna bereda sig till - LagUtskottets
Betänkande Nto 37. tj falle att rymma , af hvilka foretag följden varit den , att dylike för allmänna säkerheten vådliga personer stundom i flere år mäst förås af oell an emellan Rikets södra och norra gränser, ofia utan att någon upplysning örn det uppgifna brottet eller den rätte brottslingen stått att vinna , men alltid till kostnad för Staten och trängsel i de fängelser, der inissdådarne under fram- och Starresorne blifvit förvarade ; så hade väl , till afhjelpande a£ detta onda, genom den i sådant afseende utfärdade Kungörelsen af den 18 December 1823, blifvit stadgadt,' att dylika fångtransporter ej skulle ega rum, utom i ds fall, då f, sedan ^underrättelse om brottets verklighet blifvit inhemtad , målsegaren fördrade den uppgifne brottslingens ransakande å stället, der brottet skett, eiler brottslingens fällande kunde för honom medföra förhöjdt ansvar, eller troligt vore, att ransakningen skulle leda till upptäckt af andra i brottet möjligen invecklade personer; men ehuru denna Författning onekligen minskat berörde olämpliga och skadliga fångforslande , återstöde likväl alltid, fastän i mindre grad,' enahanda olägenheter och vådor, så länge, i följd af den i omförmälda Förordning åt Konungens Befallningshafvande öfverlemnade rättighet att pröfva , huruvida brottslingen borde till ransakningsorten afsändas, äfven om sådant ej af målséganden yrkades , tillåtelsen till ifrågavarande forslande fortfore 1,6 LagUtslottels Betänkande N:o .17. att ega rum.
Och då dessa fångtransporter syntes kunna, utom i det Call, då målseganden fordrar fångens inställande till ransakning , helt och hållet upphöra , och samma upplysningar , som genom forslandet åsyftas , i det närmaste vinnas, dels genom brefvexling och dels genom undersökning i orten , der de personer vistas, som kunna hafva något att i saken yttra, utan att den , såsom saker till brottet sig sjelf angifvande , och för andra brott redan i fängelse förvarade, missdådaren behöfde med dessa confronteras ; ansåge Herr Friherren sig böra framställa denna sin åsigt såsom ett till förbättring af fångvården, och hvad dermed gemenskap eger, ledande förslag ; och Herr af Wingård: att ofvananförde Stadgande i Kongl.
Kungörelsen den 18 December 1823» hvilket åsyftade förekommande deraf, att å fästning insatte brottslingar skulle kunna, på sätt förut ganska ofta inträffat, genom osaanfärdiga uppgifter om begångna brott, bereda sig tillfälle att, under forsling från en Domstol till en annan, komma på flygten , visserligen i ganska väsendtlig mon, och utan att någon olägenhet försports, motsvarat sitt ändamål; men för att bringa detsamma till ytterligare full - LagUtshoitets Betänkande N:o 37. 17 fullkomlighet , syntes det tillägg böra göras , så väl i förra som i senare Momentet af nämnde Kongl. Kungörelse, att, dd någon antingen för brott redan dömd , och d fäst-■ ning eller allmän arbetsinrättning insatt, eller under ransakning varande person, uppgifvas hafva d annor ort brott föråfvat, och ransakning deröfver icke, enligt nyss åberopade Kongl.
Kungörelse, vägras kan, sådan ransakning må, efter Konungens
Bef allningshaf vandes föranstaltande, i den uppgifne brottslingens frånvaro, vid Domstolen i orten, der brottet blifvit begånget, företagas, hvarefter det på Domstolens bedömande md bero, huruvida, f ör rån-. sakningens f ullbordande och af slutande, nådigt är, att brottslingen blifver till hörande inför
Domstolen personligen inställd, eller det må göra tillfyllest, att han i häcktet, der hän förvaras , får del af den hållna ransaknifigen samt Ullf edle att deröfver sig yttra, förr än i saken slutligen döm dt varl der *, genom hvilket tillägg, efter Motionär-] rens omdöme , anledningen skulle undanrödjas för brottslingar att å sig göra falska bekännelser, samt all onödig , till icke ringa kostnad för Staten och våda för allmänna säkerheten ledande, forsling af sådane fångar helt och hållet upphöra, och den brottsBih. till Rikt.
Prat. tgl8 och 1829, 7 Sami, 3 y-cle Haft. 38 LagUtskottets Betänkande N;o 37. lige likväl komma i åtnjutande af alla, till den om brott oförvunnes fredande från o» förtjent lidande , i lag föreskrifna Rättegångsförmoner.
Dessa till Lagutskottet den 30 sistlidne
December remitterade anföranden och förslag har Utskottet tilt granskning förehaft; oell sorn Utskottet , delande de åsigter, hvilka i detta ämne blifvit af Motionairerne framställde, finner det af Herr af Wingård yrkade tillägg till hvad förut, genom ofta» berörde Kongl. Kungörelse, är föreskrifvet, sannolikt skola i betydlig nion befordra det , så val för allmänna säkerheten , som i afseende på minskning af Statens kostnader för fångtransporter ganska vigtiga och nyttiga ändamål, hvartill samma Kongl. Kungörelse syftar; och Utskottet derjemte, vid öfvervägande af denna fråga och dermed sammanhang egande författningar , ansett föreskriften i Kongl. Brefvet den 29 Julli 1812, huru förhållas skall , dä häcktad person, inför Domstol för stöld tilltalad, uppgifver sig hafva ett eller flere dylika brott begått, eller ransakningen dertill gifver anledning, böra utsträckas till uppgifter om eller anledningar till gröfre brott i allmänhet, samt bägge dessa Förordningar, såsom angående enahanda ämne och ledande tili enahanda mål, sammanfattas till en enda ; x LagUtskotteis Betänkandt N:o 37. ig hvilket afseende Utskottet härmed framlägger följande
Förslag:
Med ändring af stadgandet i 10 Capt Si §. 2 Momentet JRäitegångsBalIcen , att den , sora till flere missgerningar å serskilda orter sig skyldig gjort, bör derföre dömas,' der grofsta brottet är begånget samt med upphäfvande af ej mindre Kongl- Brefvet den 2(j Julii 1812, angående förklaring öfver nyssberörde lagrum , än ock Kongl.
Kuni görelsen den 18 December 1823 , huru förhållas bör, då emot redan, dömde personer yppas brott, hvarom ransakning tillförene icke varit anställd , varder härigenom förordnad!
; 1:0
Den , som för olika brott vid flere
Domstolar undergått ransakning; må slutligen dömas af den Rätt, der han sist lagföres, utan afseende på brottens mer eller mindre grofva beskaffenhet. g;o Bekänner häcktad person, som för brott under tilltal står, och ännu.
LagUiskottets Betiinkande N:o 37. ej slutligen dömd blifvit, att han, utom Domsagan eller Länet, föröfvat annan missgerning , för hvilken han ännu ej är tilltalad eller dömd, eller gifver ransakningen dertill anledning , och är han ej redan förvunnen till brott, hvarå dödsstraff eller högsta kroppsplikt bör följa , då må på Domarens pröfning bero, huruvida, inuan den tilltalade förvises till ransakning vid Domstol i den ort , der brottet uppgifves vara begånget , upplysning om brottets verklighet och tillvarelse skall genom skriftvexling med vederbörani de söhas. 3:0
Ar den tilltalade redan till dödsstraff eller högsta kroppsplikt såket ansedd
J då skola ock upplysningar om det erkända eller eljest yppade brottets verklighet och beskaffenhet, jemte Målsegandens yttrande , infordras ; och åligger det sedan Domaren , som sist dömt, att bestämma , huruvida ytterligare ransakning må företagas, eller om den brottslige bör till det straff, hvartill han redan blifvit dömd, genast befordrar.
LagUtskottets Betänkande N:o 37, si Yrkar Målseganden , att ransakning om det erkända eller eljest yppade brottet skall anställas, eller är brottet sådant , att derå foijer högre ansvar, än det, hvartill den tilltalade redan är skyldig ansedd , eller företer sig anledning , aft med* brottslige finnas, som genom ransakningen kunna upptäckas ; varde då , genom Konungens Befallningshafvandes föranstaltande, sådan ransakning företagen ; men ej skall den brottslige till den ransakning inställas, med mindre så är, att Domaren, sorn ransakningen förrättar, det nödigt pröfvar ; utan må ransakningen i den brottsliges frånvaro för‘sig gå; hvarefter RansakningsProtocollet, genom Konungen» Befallningshafvandes försorg , tillställes den brottslige i häcktet, der han förvaras , och tillfälle honom lemnäs att sig förklara, innan i saken slutligen dömes, 4:0 Uppgifver fånge, sorn för mord , rån, stöld elter annan grof missgerning å fästning eller allmän ar* bets-inrättning , på längre eller korrtare tid , insatt är, att han, in-| nan han dömd blef, föröfvat brott, g* fsagZTiskotléts Betänkande N-o SJ. för hvilket han ännu ej undergalt ransakning, eller yppar sig eljest anledning lill sådant förhållande j då skall underrättelse om hrottets verklighet i vanlig ordning inhemtas. finnes brottet hafva skett , och fordrar Målsegande , att ransakning derom vid vederbörlig
Domstol anställes , eller anser Ko»ungens Befallningshafvande i den ort, der brottet är begånget den brottsliges fällande skola föranleda till förhöjdt ansvar å honom , eller raasakningen medföra "Upptäckt af andra i brottet möjligen invecklade personer; varde ock då, genom Itonungens Befallningshafvande^ föranstaltande, ransakning företagen • roen ej skall fången till den ransaknings undergående utlemnas, derest icke Domaren äskar hans in-» ställande; utan förfares på sätt i »äst föregående punkt är förordnad!, j‘.o Öfver förnekad ransakning ege ej den brottslige besvär anföra, Till Bikets Höglofl.
Ständers närmare stär^ skådande varder detta Förslag vördsamligen öfverlemnadt.
Stockholm den 31 Janusrii i82§° LagUtskottets Betänkande N:o 38. 23 Antom till Expert.
Utskottet den 23 Mars ig2Q.
Betänkande öfver Herr Fredric Leonard Rosenqvists Motion om ändring af 3:dje §. i 21 Cap. Rättegångs-Balken, I Memorial, som Höglofl.
Ridderskapet och Adeln den 12 sistlidne December till lagutskottet remitterat, har Herr Fredric Leonard Rosenquist, i uppgifvet ändamål att bereda botmedel mot det öfverhandtagande begäret att anställa Rättegångar, väckt fråga om ändring af 3 §• i 21 Cap.
RättegångsBalken samt i sådant afseende anfört, att, ehuru det kunde antagas, att , derest första punkten af berörde lagrum samt den alfvarsamma föreskriften i Kongl.
Brefvet den 27 Maji 1801 af Domstolarne strängt och samvetsgrann! följdes, manga, åtminstone mindre, Rättegångar skulle afböjas; så blefve deremot nu, efter Motiotiairens tanka, sådane föga bättre än uppmuntrade, genom den af ganr ska många både Under- och Öfverdomare sjelftagna rättigheten, att antingen emellan Rarterne qvitta Rättegångskostnaden eller ock, såsom det gemenligen hette, skäligen janika Log Utskottets Betänkande N:o 38- den, Och som denna qvittning eller jemkning icke blott vöre i Lagen alldeles förbuden, utan o.ck, när den ena Parten vunnit iner än den andra, innefattade en uppenbart orättvis åtgärd; så föresloge Motionairen, att nämnde lagrum måtte, i enMghet med Nya Lagförslaget, andras till följande lydelse ; ”Nu kunna Parterne ömsom vinna ”och tappa: pröfvas vinst och förlust i det närmaste jemlik vara; ”stånde hvar sin kostnad; vinner ”den ene betydligen mer, än den ' andre; gånge ersättning ut till ho”nom, som mest vunnit , dock med ”minskning, efter som skäligt pröf”yas, i moa af hvad han i saken förlorat,” Härvid ansåge dock Motionairen , till vinnande af större tydlighet och säkerhet, följande tillägg böra göras; Å den kostnads-ersättning, som sålunda sökes, böE noga förteckning af Partén ingifvas; och ege Domaren icke magt att deruti annan ändring, nedsättning eller jemkning göra, än den, som finnes stå i jemfö. rligt förhållande till vinsten och föjlusten, eller, om ersättningtba?
LagUlsÅottets Betänkande N:n 38.
55 loppet blifvit i någon punkt högre upptaget, än Expeditions-, Markegångs- eller Skjuts-TaXor bestämma, eller eljest oskäligt blifvit utfördt, Domare , som åsidosätter detta Lagens stadgande, betale sjelf å egne medel Partens kostnad oafkortad , enligt den af honom till samme Domare ingifna Räkning; och vare högsta Aklagaremagten skyl. dig att berörde ersättning
Domaren affordra och hos honom uttaga låta* Utskottet, som tagit detta ämne i öfvervägande, anser rättvisan fordra, att den part, Sorn genom slutlig dom vinner sin sak, och hvars talan således måste antagas hafva varit på Lag grundad, äfven erhåller ersättning för kostnad och skada, som Rättegången honom tillskyndat, antingen saken må hafva synts mörk och tvifvelaktig eller ej, och ehvad serskilde Domares eller Instancers begrepp derom varit sammanstämmande eller skiljaktige, från hvilken regel något undantag, efter Utskottets tanka, icke i annat fall bör egarum, än då kärande part vinner sitt påstående eller svarande från käromål befrias på grund af edgång i egen sak, Utskottet delar äfvert Jdotionairens mening, att denna regels antagande och tillämpning skulle i betydlig mort bidraga till onödige Rättegångars förminskan? 2 6 LagUlskottets Betänkande N'-o 38. de.
Men som det af Motionairenyrkade utbyte af 5 §, 121 Cap.
RättegångsBalken i nu gallaude Allmänna Lag mot 3 §. af 27 Cap. RättegångsBalken i LagComiténs förslag till ny allmän Civil-Lag, efter Utskottets tank3, icke fullkomligen uppfyller det ändamål, sorn dermed åsyftas, oell Utskottet äfven linner det af Motionairen föreslagna tillägg icke vara lämpligt; så, enär den rättsfråga, som är föremål för 21 Cap. RättegångsBalken, utgör ett serskildt af andra rättsfrågor alldeles oberoende ämne, och nämnde Capitel således kan, utan inverkan på Lagens öfrige Btadganden, helt och hållet förändras7, samt det af LagComitén utarbetade Lagförslag , i fråga om rättegångskostnad och skadestånd, ej allenast hvilar på den af Utskottet här ofvan godkända grundsatts, utan ock är i sina bestämmelser sådant, att det, efter Utskottets omdöme, kan, med ringa förändring, såsom lag antagas och i gamla Lagen lämpligen införas, anser Utskottet sig böra, i nära likhet med hvad Lagutskottet vid 1823 års Riksdag tillstyrkte och Rikets Ständer da gillade , föreslå , att 2i Cap. RättegångsBalken mat" te erhålla följande lydelse; -Utskottets betänkande !ST:o 38. 37 1 §, ”Hvad den, som salen vinner, ”trängd varit att d Rättegången flosta, skall den, som tappar, gällda honom ater.
Ej må någon från "den kostnads-ersättning befrias, rutom i de fall, sorn i 2, 3 och 4 ”////. säges. 3 §•
,}Har någon vunnit derigenom, "att edgång blifvit honom ålagd elller tillåten 5 dd vare vederparten "ej skyldig att hans kostnad gällda.
Lag vare, der nd”gon vunnit befrielse, förthy att ”Ed honom ej anf örtros kunnat, "då han eljest pligtig varit att den »aflägga. 3 §• ”JNu kunna Parterne Ömsom vin"na och tappa: pröfvas vinst och ’förlust i det närmaste jemlike va*’ra 1 stånde hvar sin kostnad: *’vinner den ene betydligen mer, "än den andre 5 gånge ersättning ”ut till honom, som mest vunnit} Lagutskottet* Betänkande N:o 38. ”dock med minskning, efter sorn "skäligt prof vas, i mon af hvad ”han i saken förlorat. 4 §• nIIar Svaranden vid Rättegdn"'gens början, eller sedan, medgif*’vit hvad Käranden slutligen vun, Jnit, och har denne ändock sa* ken uppehållit, då skall han ej ”ersättning njuta f ör den kostnad, ”som efteråt använd blifvit; utan ''vare han pligtig, att gälda Sva”randen den kostnad åter, sorn j, iigenom sakens uppehåll, den se5 "nare ådragen är. 5 §, * 'Ehvad räkning ingifven är eller "ej, prof ve Rätten till hvad belopp ”den kostnad skäligen uppgått, ''sorn Parten använda måst på ”resor och hvad mera för Rättey. gångens utförande nödigt varit, 6 §, JiÄr Urtima Ting i saken hållet; f,vare dock den, som saken tap•
LagUtskottets Betänkande N:o 38. 29 "pär, ej skyldig att större kostnad ”gälda, än som åtgå. skolat, om "saken vid Lagtima Ting helland. ”lad varit. 1 §•
"Finnes den, som Hufvudsakert ”vinner, hafva serskildt lidit, vare 17sig af det förfång, vederparten ”i sjelfva saken honom tillskyndat, ''eller deraf, att denne hans rätt "oskäligen uppehållit, eller genom "qvarstad eller förskingrings förbud, hvarmed hans egendom be~ ”lagd varit, eller derigenom , att ”Dom i verkställighet gått, innan ”den laga kraft vunnit, eller pii "annat dylikt sätt, då skall den, "som tappar, dömas att skade”stånd gifva, efter hvad Gods "Män bestämma.
Detta förslag öfverlemrias vördsamligen till Rikets Höglofl, Ständers närmare pröfning* Stockholm den 5 Februarii i8?9* 30 Lagutskottets Betänkande N:o 39.
Ankom till Expetl.
Utskottet dea 5 Febr. z 819; N:o 39, Vördsamt Memorial, Sedan LagUtskottet; i afgifvet Utlåtande (N:o 8) af den 2 i denna månad, på anför-» de skäl, förklarat sig ej vara behörigt att faga befattning med Harr DomProsten Holm1- stroms, Herr Prosten Dedehinds samt Hers Johan Jacob Klemans från Högvördige PresteStåndet samt Valloflige BorgareStåndet till Utskottet remitterade Motioner , angående ändringar oell tillägg i Instructionen för Rikets Ständers Justitieombudsman ; så hafva, enligt hvad serskildte till Lagutskottet ankomne Utdrag af Respective RiksStåndens i detta ämne haline Protocoll vid handen gifva, Välloflige BorgareStåndet samt Hedervärda BondeStåndet berörde Utlåtande gillat 5 hvaremot Högloflige Ridderskapet och Adeln ansett ärendet tillhöra LaglTtskottets uppta-» gande och behöriga behandling samt Högvördige PresteStåndet detsamma till Utskottet återförvisat 5 hvilket förhållande Utskottet härmedelst får hos samtlige RiksStånden vördsamligen anmäla, för vidtagande af den åtgärd, som, 1 anledning af 44 §. 3 Mom. af Riksdagsordningen, kan finnas böra härutinnan vidare ega rum.
Stockholm den 3x Januarii 18ig.
LagUiskotuts Utlåtande N:o 4o. 31' Ankom till Exped.
Utskottet den 2j
Mars 1829.
N:o 40. t Utlåtande, i anledning af Kongl. Majtts Nådiga Proposition, angående Strafflag emot Negerhandel och delaktighet deruti.
Till LagUiskottet hafva samtlige Riks» Stånden öfverlemnat följande : *’Kongl.
Majis Proposition till Ri. ”hets Ständer, angående Strafflag ”emot Negerhandel och delaktig"het deruti; Gifven Stockholms ”,Slott den i3 December 1828. ”Genom en den 6 November t 8 2 4 med Hans Maj:t Konungen a f Stora Brittannien och Irland af slutad Tractat till Slafhandelns af skaffande , har Kongl. Majit förbundit
Sig att, så. fort ske kunde, i samråd med Sveriges Rikes Ständer och Norriges Rikes Stor-Thing, utfärda Strafflagar, i öfverensstämmelse med h vartdera Landets Lagstiftning, för att med ett efter förbrytelsens beskaffenhet af pass eidt straff belägga allt deltagande af Svenska och Norrska undersåtare uti Negerhandeln.’'
LagUtskoltets Utlåtande N:o 40. 3* , ”Till fullgörande af en slik förbindelse har Kongl. Maj-.t, gemensamt med Norriges StorThing, redan stadgat en Straff-Lag i detta amne , gällande för Norrige , och, till beredande af ett lika ändamål, äfven i afseende ä Sverige, vill Kongl. May.t, efter StatsRddets och Högste Domstolens ho. rande , nu föreslå Rikets Ständer följandet Straff.
Lag emot Negerhandel och delaktighet deruti ,lDen , som med vett och vilja bortjö rer en eller flere Negrer, i den afsigt att bringa dem såsom Slafvar till något ställe, hvar som helst, eller f ör att sälja eller drifva handel med dem sorn Slafvar, eller med vett och vilja tager om bord, anhåller eller inspärrar på något fartyg en eller flere Negrer, i uppsåt att bortföra eller till något ställe införa dem som slafvar, den skall hafva lif sitt förbrutit. 2 §.
Lag samma vare för den , som , sjelf eller genom andra, utrustat, upplåtit eller befraktat fartyg till Negrers bortförande, och LagUtskottets Utlåtande N:o 40.
33 och derigenom bidragit till fullbordan af de i förenämnde /. utsatte brottsligheter♦
Har brottet ej blifvit fullbordadt, straffes, om det är Man, med Fästnings-arbete, och om det är Qvinna , med Tukthus-arbete för lifstid."