Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Arbeta borde väl hvarje menniska, för att ärligt förtjena sitt uppehälle, men anspråken på hennes verksamhet kunde icke rättsenligt sträckas utöfver en viss billig gräns och några stunder af dagen borde hon kunna fritt disponera för sin själs och kropps utveckling samt för att egna sig åt familjelifvet, emedan i motsatt fall den starkaste natur slutligen skulle gå under och själsförmögenhelerna fullkomligt utslockna.
Svnnerligast i afseende å yngre personer, hvilka arbetade i fabrikerne. vore det Statens ovilkorliga pligt att tillse det bemälde personers fysiska och moraliska krafter icke blefvo undertryckta, och om Statens förmynderskap öfver individerna i något fall påkallades, så vore det just uti förevarande, särdeles som de ringa arbetslönerna och orimligt höga priserna på lifvets oafvisliga förnödenheter i betydlig grad försvårade arbetarnes ställning.
Val måste medgifvas att bland landets fabriksidkare många funnos, som ömmade för sina arbetares svåra belägenhet och nödgades vidkännas betydliga utgifter för vården om fattiga arbetare; men den fabriksidkare, som tillstadde förkortning i arbetstiden, skulle alltid drabbas med förlust, emedan han icke kunde täfla med en sådan fabriksidkare, som ej fann sig föranlåten att medgifva en dylik förkortning.
Endast derigenom att Staten bestämde en lika arbetstid för alla fabriker, vore det möjligt alt bereda arbetarne en lindring, och utgifterne för fattiga arbetare skulle betydligt minskas, derest arbetarnes helsa och krafter icke genom öfveransträngning och deraf föranledd nöd i förtid medtogos.
På grund häraf har motionären föreslagit, att arbetstiden å alla fabriker i landet måtte bestämmas till högst 12 timmar om dagen för fullvuxna personer öfver 16 år och 8 timmar dagligen för personer under denna ålder; att så kalladt öfver - Ekonomi-Utskottets Betänkande M 103. 5 arbete icke under någon förevändning af de sednare finge verkställas; att öfverträdelse af dessa stadganden mätte beläggas med vite af 25
R:dr riksmynt för hvarje person, som utöfver den bestämda tiden användes till arbete å fabrik; att en hvar skulle ega åtala berörde öfverträdelser, samt att de derför föreslagna vitesböter måtte blifva åklagarens ensak.
Ehuru Utskottet för sin del icke anser att fabriks- och handtverks-idkare i allmänhet för närvarande taga sina arbetares krafter i anspråk utöfver billigheten, be farar dock Utskottet att, i anséende till tidens riktning åt industriel verksamhet, hvilken säkerligen genom den lättnad i kommunikationerna, som numera nästan allmänt såväl inom som utom landet beredes, efter hand blifver mer och mer vidt omfattande, högst vådliga följder kunna uppkomma, derest de barn eller yngre personer, hvilkas krafter egnas åt arbete vid på helsans och kroppens utveckling in verkande fabriker och inrättningar, genom uppkommande konkurrens emellan industriidkarne. eiler förespeglingen om stor arbets-förtjenst, eller ock af tryckande behof skulle bringas derhän, att deras fysiska utbildning genom ett för länge ihållande arbete blefve helt och hållet förbisedd.
Val föreskrifves uti 36 § af Fabriks- och Handtverks-ordningen den 22 December 1846, att fabriks- och handtverks-idkare skall vid de hos honom anställde arbetares behandling och sysselsättning fästa behörigt afseende å deras helsa och arbetsförmåga, men efterlefnaden af denna föreskrift torde svårligen kunna kontrolleras.
Utskottet har derföre ansett nödigt, att, till förekommande deraf att ifrågavarande fabriks- och handtverks-arbetare ej måtte i en framtid blifva bragte i den af Utskot tet här ofvan antydda belägenhet, viss arbetstid bör föreskrifvas för barn och yngre personer, anställde vid spinnerier, väfverier, samt cigarr- och tändsticks-fabnker jemte andra i afseende å inverkan på arbetarnes helsa med dem jemforlige fabriker och inrättningar, och att, derest arbetstiden för personer emellan \2 till och med 15 år bestämdes till 8 timmar om dagen samt från 15 till och med 18 år till 10 timmar dagligen, tillräcklig tid för kroppens och helsans vårdande skulle återstå; men att begränsa arbetstiden för personer utöfver sistnämnde ålder, finner Utskottet så mycket mera olämpligt, som en hvar då vanligen eger förmåga att inse huru länge ett fortsatt arbete kan vara nyttigt eller skadligt.
I anledning häraf får Utskottet vördsamt föreslå, alt Rikets Ständer måtte uti skrifvelse till Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att, såsom tillägg till Kongl. Kungörelsen den 22 Maj 1852, ett stadgande måtte utfärdas, hvarigenom arbetstiden vid spinnerier, väfverier samt cigarr- och tändsticksfabriker äfvensom andra i afseende å inverkan på arbetarnes helsa med dem jemförliga fabriker och inrättningar för barn och yngre personer emellan \2 till och med 15 år bestämdes 6 Ekonomi-Utskottets Betänkande JW 104. till 8 timmar om dagen samt från \ 5 till och med 18 år till 10 timmar dagligen; äfvensom att Kongl. Maj:t ville efter vederbörandes hörande meddela nödiga föreskrifter, så att berörde stadgande vunne efterföljd.
Ank. till Exp.-Ut8k. d. 27 Juli 1857, kl. 1 e. m.
Betänkande i fråga om ändring i föreskrifterna angående allmänna beväringen.
De i denna fråga väckta förslag, öfver hvilka Utskottet har att utlåta sig, äro afgifna af följande fem Riksdagsmän, tillhörande Hedervärda Bonde-ståndet, nemligen: 1:o Johannes Holm och 2:0 Daniel Danielsson från Jönköpings län, 3:o Nils Svensson och 4:o Nils Hansson från Christianstads län, samt 5:0 Anders Persson från Malmöhus län.
De tre förstnämnde motionärerne hafva på anförda skäl yrkat att de årliga vapenöfningarne för beväringen må under fredstid upphöra samt manskapet hädanefter endast undergå mönstring och i rullor antecknas; hvarjemte föreslagits af Daniel Danielsson, att nuvarande stats-anslag för ifrågavarande vapenöfningar må afföras från Riks-statens 4:de hufvud-titel och medlen i stället anvisas för jernvägs - Ekonomi-Utskottets Betänkande M 104. 7 byggnader, men deremot ett förslags-anslag beviljas för att, i händelse af behof, till vapenöfningarne användas, samt af Nils Svensson, att nuvarande för vapenöfningarne uppförda anslag må, för händelse af behof, varda såsom förslags-anslag bibehållet.
Riksdagsmännen Nils Hansson och Anders Persson hafva båda yrkat upphufvande af det uti Kongl. Kungörelsen den 13 Februari 1849 förekommande stadgandet, att beväringsynglingar inom de socknar, hvilka gränsa till hafvet, skola inöfvas uti sjöexercis; och hafva motionärerne dervid erinrat, att den omständigheten, att större eller mindre del af en socken gränsade till hafvet, ingalunda innebure bevis derför att dervarande bevärings-ynglmgar egnat sig åt sjötjensten och derför egde håg och fallenhet.
I de orter, der fiskeri och sjöfart mera allmänt bedrifvas och ynglingarnes håg och sysselsättning sålunda redan från barndomen vore riktade åt sjömansyrket, skulle säkerligen, enligt motionärernes förmenande, fullt tillräckligt antal af bevärings-manskapet erhållas till flottan, utan att man till sjötjenst tvingade personer, som hade naturlig afsky för hafvet och för sjötjensten aldrig kunde blifva af något gagn.
Särskildt har Nils Hansson yrkat ändring i den uti nyss åberopade nådiga kungörelse intagne föreskrift, att det skall bero af vederbörande mönsterherres be stämmande, hvilka bland bevärings-ynglingarne skola tilldelas kavalleriet, artilleriet eller sappör-depöterna i de orter, der sådana trupper finnas; varande af Nils Hansson föreslaget, att, om ej erforderligt antal ynglingar till tjenstgöring vid dylika trupper sig anmälde, det behöfliga antalet måtte, genom lottning emellan alla de till beväringstjenst approberade ynglingarne, på nämnde korpser fördelas.
Slutligen har Nils Hansson, med afstyrkande af det i Kongl.
Maj.ts uti nådig proposition den 18 sistlidne November framställda förslag om ändring i den för bevärings-skyldighetens inträdande och upphörande bestämda ålder, tillstyrkt, att, i stället, Kongl. Majit skulle ega, vid förefallande behof, för rikets försvar uppbåda 2:dra och 3:dje bevärings-klasserna, äfven innan den första utgått.
Hvad först beträffar frågan om upphörande af bevärings-manskapets årliga vapenöfningar och hvad i sammanhang dermed blifvit föreslaget, så hafva Rikets Ständer, vid pröfning af Riks-statens 4:de liufvud-titel, beviljat anslag för dylika öfningars anställande lill och med under längre tid af året, än desamma hittills upptagit, och då denna fråga sålunda redan är af Rikets Ständer afgjord, lärer något vidare yttrande deröfver af Utskottet icke erfordras. 8 Ekonomi-Utskottets Betänkande, J)i 10i.
Frågorna dels om rättighet för beväringsskyldig att välja tjenstgöring till lands eller sjös och dels om ändring i gällande stadgande rörande Bevärings-manskapets uttagande för kavalleriet, artilleriet och sappör-depöterna, hafva vid de två sednaste riksmötena förevarit, men vid båda förfallit i följd af tre Riks-stånds sammanstämmande beslut.
Såsom skäl för bibehållande af den i förstnämnde hänseende nu gällande, uti 2 § af Kongl. Kungörelsen den 13 Februari 184-9 intagna föreskrift, har at vederbörande Utskott hufvudsakligen åberopats: att Kongl. Maj:t uti Sin till Rikets Ständer år 1847 aflåtna nådiga proposition i ämnet uttryckt den åsigt, att större delen af det till allmänna beväringen hörande manskap, inom de till sjöbevärings utgörande utsedda områden, både erfordrades och, i följd af de årliga öfningarnes beskaffenhet, blefve mest användbar för tjenstgöringen dels på roddflottan och dels såsom marinsoldater, och att Kongl. Majit derföre, till afhjelpande af bristen på tillräcklig, fullt duglig och användbar bemanning för Flottans seglande fartyg, föreslagit åtskilliga bestämmelser till ordnande af beväringspligten för handels-Uottans besättningar; att dessutom vid bevärings-manskapets användande till olika slags tjenstgöring för Flottans behof afseende säkerligen, äfven till fördel för tjensten, komme att fästas å olika vanor och fallenhet hos ynglingarne från särskilda delar af bevärings-områdena; att, i allmänhet och med undantag blott af ett mindre antal från de närmast Flottans stationer belägne orter, ynglingarne från sjöbevärings-områdena exercerades lill lands gemensamt med den öfrige beväringen; att, på sätt Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 8 Juli '1848 anfört, det, för ordnandet af sjöförsvaret och beväringsmanskapets användande för detsamma, vore »nödvändigt att veta hvarest bemanning »till Flottan kunde erhållas och att känna ungefär huru stort antal, som i sådant »afseende vore af bevärings-manskapet att påräkna,» samt att denna af Rikets Ständer uttalade åsigt skulle helt och hållet motverkas om det berodde af de beväringsskyldige att välja emellan tjenstgöring vid Landt-arméen eller Flottan, utan begränsning af särskilda områden.
För afstyrkande åter af ändring utaf 19 § 2 mom. i Kongl.
Kungörelsen den 13 Februari 1849 angående mönsterherres rätt att pröfva och utse de beväringsskyldige, som skulle tilldelas kavalleriet, artilleriet eller sappör-depoterne, har vid förenämnde riksdagar blifvit erinradt, att en sådan pröfning af de beväringsskyldiges duglighet, till krigstjenst alltid egt, rum samt desto mindre borde uti ifrågavarande afseende upphöra, som ofvanberörde vapen endast kunde upptaga ett ganska inskränkt antal bevärings-ynglingar och lika litet kunde vara belåtna med otjenligt manskap, som ynglingarne sjelfve komme att röna tillfredsställelse af en tjenstgöring, för hvilken de saknade erforderliga egenskaper; hvarförutom de fleste bevärings-ynglingar kunde antagas oförmögne att på förhand bedomina om deras håg i detta afseende motsvarades af deras duglighet.
I öfverensstämmelse med de åsigter, som sålunda vid föregående riksdagar blifvit yttrade och af 3 Riks-stånd godkände, samt då, hvad särskildt, beträffar 2 mom.
Ekonomi-Utskottets Betänkande M 101. 9 2 morn. af 19 § i Kongl. Kungörelsen den 13 Februari 1849, detta uttryckligen innehåller att till tjenstgöring vid kavalleriet, artilleriet och sappör-depoterne i första rummet böra uttagas sådane beväringsskyldige, »sorn sjelfve önska tjena vid det ena »eller andra vapnet, så vida de i öfrigt äro dertill duglige,» finner Utskottet de ifrågavarande föreskrifterne, rätt tillämpade, lemna tillfälle till allt det afseende å bevärings-manskapets önskan att få tjena vid det ena eller andra vapnet, som är förenligt med möjligheten att på ett för landets försvar ändamålsenligt sätt ordna detta manskaps tjenstgöring; hvadan Utskottet vördsamt hemställer, att Nils Hanssons och Anders Perssons yrkanden om ändring i Kongl. Kungörelsen den 13 Februari 1849 må lemnäs utan åtgärd.
Vidkommande slutligen Nils Hanssons förslag om den ändring i bevärings-stadgan, att Kongl. Majit skulle vid förefallande behof för Rikets försvar ega uppbåda 2:dra och 3:dje bevärings-klasserne, äfven innan den Usta utgått, så hafva Rikets Ständer, i anledning af sammansatta Lag- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JV2 1, bland annat hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, det, med ändring af 11 § i nyssnämnde stadga, föreskrifvas måtte, att, »när Rikets försvar det påkallar, skola, »på Kongl. Majits derom gifna nådiga befallning, ovägerligen utgå, antingen alla »bevärings-klasserne, eller den eller de klasser, Kongl Majit pröfvar nödigt uppbåda, »vare sig från hela Riket, eller endast från vissa landsorter, utan afseende på, huru»vida, eller till huru stor del, beväringen inom Rikets öfriga landskap kallas till »vapen;» och finner Utskottet vid detta förhållande något vidare yttrande öfver Nils Hanssons omförmälda förslag icke vara erforderligt.
Reservation anmäldes af Riksdagsmannen Anders Medin från Kronobergs län emot den del af betänkandet, hvarigenom ändringar i Kongl, Kungörelsen den 13 Februari 1849 blifvit afstyrkte.
Brot. 1850 & 1857. 8 Sami. 20 Haft. STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1857.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande M 105. 1 N:o 105.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 17 Aug. 1857, kl. 11 f. m.
Utlåtande, i anledning af Riks-ståndens skiljaktiga beslut öfver Betänkandet Jhl 87, beträffande Universitetens rätt alt med stadsstyrelsen deltaga i handläggningen af ekonomi- och politi-mål.
Vid behandling inom Riks-stånden af nämnda Betänkande, deruti Utskottet tillstyrkt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes låta vidtaga nödiga åtgärder, för beredande af denna frågas slutliga afgörande, hafva Höglofliga Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-ståndet detsamma bifallit, hvaremot Högvördiga Preste-ståndet betänkandet afslagit och Vällofliga Borgare-ståndet för sin del beslutat, att Rikets Ständer må, i förnyad skrifvelse, hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Universitetens befattning uti ekonomi- och politi-mål i universitets-städerne må, så fort ske kan, upphöra.
Till följd af de sålunda fattade olika besluten åligger det Utskottet, jemlikt 73 § Riksdags-Ordningen, att med förnyadt yttrande i frågan till Rikets Ständer inkomma; och som Utskottet, vid det omförmälda förhållandet, finnér sig ej ega anledning att tillstyrka annat beslut, än det i Betänkandet M 87 föreslagna, får Utskottet till Högvördiga Preste-ståndet och Vällofliga Borgare-ståndet vördsamligen hemställa, huruvida ej dessa Riks-stånd må finna för godt att instämma i Höglofliga Ridderskapet och Adelns samt Hedervärda Bonde-ståndets i ärendet fattade beslut.
Herr ödmansson anhöll få antecknadt, att han icke deltagit uti förestående beslut.
Prot. 1856 & 1857. 8 Sami. 30 Häft. 2 Allm.
Besvärs- ocå Ekonomi-Utskottets Betänkande JVt 106.
Ank. till Exp.-Utsk. dea 17 Aug. 1857, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om åtgärder för beredande af s. k. transito-rält emellan Konungarikena Sverige och Norrige.
Med anledning af den under Riksdagens lopp intraffade händelse, att Konungariket Norriges Stor-tbing förkastat det af Kongl.
Majit i nåder framlagda förslag till mellan-rikslag i afseende å Sveriges och Norriges handel, hafva inom Viillofliga Borgare-ståndet af Herr Thomée och inom Hedervärda Bonde-ståndet af Nils Larsson från Jemtlands län motioner blifvit väckte derom, att Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit begära, det Kongl. Majit täcktes föro Norrska Stor-thingets åtskiljande göra transito-rätten, oberoende af och skiljd från mellan-rikslagens öfriga stadganden, till föremål för särskild förnyad framställning till Storthinget; och hafva dessa motioner blifvit till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterade.
Till stöd för det af motionärerne sålunda framställda yrkande är vordet anfördt, att den kommitté, som Kongl. Majit, på Rikets Ständers derom gjorda begäran, år 1845 förordnat till öfverseende af Kongl.
Förordningen den 25 Januari 1825, angående Sveriges och Norriges ömsesidiga sjöfarts-förhålianden, bland annat, jemväl hemställt och tillstyrkt, att till Norrige sjöledes från främmande länder införda varor skulle transito kunna föras till Sverige, likasom till Sverige införda varor transito till Norrige; men i anseende till de flera väsentligt skiljaktiga förslag om ändringar i samma Förordning, hvilka, ej mindre på Svenska, än Norrska sidan blifvit yrkade, hade båda Regeringarne stadnat i den mening, att någon ändring i mellan-rikslagen då icke kunde eller borde företagas, utan lagen tills vidare lemnäs i samma skick som förut, Ar 1849 hade frågan om transito-rätten dock åter blifvit upplifvad till följd af en utaf Östersunds stads handlande hos Svenska Regeringen Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 106. 3 gjord ansökning, det måtte dem tillåtas att öfver Trondhiem och Levanger kunna utifrån införskrifva varor och desamma utan derstädes erlagd tull under behörig kontroll och förpassning derifrån till Jemtland transito införa samt vid Svensk gränsetullkammare behörigen förtulla; men sedan båda Rikenas Statsråd blifvit öfver denna ansökning hörde, blef densamma afslagen genom Kongl. Resolutionen den 29 Augusti 1851, »enär ändring i de om utländska varors landväga försändning emellan Sverige och Norrige gällande stadganden ansetts icke kunna för närvarande från Norrska sidan medgifvas.»
För vinnande af den ifrågavarande rättigheten, hvilken ej vore förvägrad flere till hvarandra gränsande, men i politiskt hänseende fullkomligt åtskiljda stater i Europa, hade vid 1853 och 1854 årens riksdag motion blifvit väckt om undanrödjande af de hinder, som ditintills mött för ändring uti mellanriks-lagen rörande transito-handeln; men, ehuru Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet då tillstyrkt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit anhålla »det Kongl. Majit täcktes vidtaga åtgärder för beredande af sådan förändring i hvad Norrige vidkommer, att, under förutsättning af enahanda medgifvande från Sveriges sida, allmän tillåtelse att från det ena riket till det andra transito införa oförtullade utländska varor måtte kunna beviljas;» och, ehuru alla fyra Riks-stånden bifallit Utskottets berörde förslag, hade Rikets Ständers skrifvelse derom ej kunnat till någon åtgärd föranleda, enär någon framställning i ämnet till Norrska Stor-thmget icke före dettas upplösning och åtskiljande år 1854 af Kongl. Majit medhunnits.
Frågan om transito-rätten hade visserligen sedermera blifvit upptagen af den kommitté, som blifvit nedsatt för utarbetande af förslag till mellan-rikslag; men, sedan Kongl.
Majits framställning om antagande af berörde förslag blifvit af Norrska Stor-thingel afslaget, efter det samma förslag redan var af Svenska Ständerne antaget, ansågo motionärerne sig böra väcka särskild fråga om transito-rätten, enär den vid Norrska Stor-thinget förda diskussion utvisade, att transito-rätten icke utgjort bevekelsegrund för förkastandet, utan snarare meningen inom Stor-thinget synts hafva varit odelad derom, att transito-rätten bordt och skolat bifallas, derest särskild framställning blifvit gjord och frågan derom icke blifvit inblandad i ett lagförslag, som, för andra bestämmelsers skull, af Stor-thinget ansetts icke böra antagas och bifallas.
Särskildt borde uppmärksamheten fästas derå, att ett af Rikets nordligaste län, Jemtland, till följe af sitt läge, skulle med verklig fördel kunna öfver Norrige hemta sina förnödenheter af utländska varor, derest den nu äskade transito-rätten blefve bifallen.
Utskottet har tagit förevarande motioner i öfvervägande; och då nyssnämnde rättighet, enligt hvilken det skulle vara tillåtet att föra oförtullade utländska varor, såsom transitogods, från det ena af de förenade rikena till det andra, otvifvelaktigt skulle bereda tillfälle för åtskillige orter inom Sverige att för billigare pris, än för närvarande, bekomma en del förnödenheter af nämnde slag, på grund hvaraf ock kommitterade så väl år 1846 som år 1856 tillstyrkt en sådan rättighets beviljande, 4 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Memorial M T07. får Utskottet i sådan mån understödja motionärernes förslag, att Utskottet vördsamligen hemställer, att Rikets Ständer må i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj:t behagade lör den ifrågavarande transito-rättens tillvägabringande i nåder vidtaga de åtgärder, som kunna finnas ändamålsenliga.
Memorial, i anledning af återremiss utaf Betänkandet JV2 98.
Förenämnda Betänkande, hvari Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet afstyrkt väckt motion om åtgärders vidtagande i afseende å kristendoms-undervisningens besörjande i folkskolorna och i församlingarne, har blifvit återremitteradt af Höglofliga Ridderskapet och Adeln samt Yällofliga Borgare-ståndet; men som Betänkandet är af de två öfriga Riks-stånden bifallet, kunna återremisserna icke föranleda vidare handläggning af ärendet.
Stockholm den 14 Augusti 1857. STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1857.
Besv. och Ehon.-Ulskollels Ullålande M 108. i M 108.
Ank. till Exp.-Utsk. den 21 Aug. 1837, kl. 1! f. m.
Utlåtande i anledning af återremiss utaf Betänkandet J\° 97, sä vidt delta ror er den i Upsala nuvarande medicinska fakultetens förening med Carolinska ■ Medico-chirurgiska institutet i Slockholm.
Sedan Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet i förenämnde Betänkande bland annat hemställt, alt Rikets Ständer skulle hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om åtgärders vidtagande, till beredande af den vid universitetet i Upsala nuvarande medicinska fakultetens förening med Carolinska medico-chirurgiska institutet, till ett medicinskt undervisnings-verk i Stockholm; så och jemte det Rikets Ständer fattat beslut i anledning af öfriga uti samma Betänkande gjorda framställningar, hafva uti nu ifrågavarande punkt Högh Ridderskapet och Adeln samt Yällofl.
Borgare-Ståndet för deras del beslutit, att Rikets Ständer skulle genom underdånig skrifvelse anhålla det Kongl. Maj:t må täckas, genom en Comité af sakkunnige män, låta uppgöra förslag till den medicinska undervisningens ordnande, samt, efter Nådig pröfning deraf, vidtaga de åtgärder, hvilka till vinnande af detta ändamål finnas lämpligast, hvaremot Högvördiga Preste-Ståndet denna del af Betänkandet afslagit, samt Hedervärda Bonde-Ståndet återremitterat densamma, i ändamål att få utredt, huruvida de till Upsala universitet gjorde donationer af gods eller stipendii-fonder skulle, genom den ifrågaställa förflyttningen af universitetets medicinska facultet, äfventyras.
Då Utskottet saknar och svårligen skulle kunna förskaffa sig tillgång på de upplysningar, som för den af Hedervärda Bonde-Ståndet äskade utredning äro erforderlige, men denna åter lämpligen skulle kunna verkställas, derest frågan, i enlighet med Ridderskapet och Adelns samt Borgare-Ståndets beslut, blefve lill handläggBih. lill R.
Prot. 4856 & 1857. 8 Sami. 51 Iläft. 2 Allm.
Besv. och Ekon,-Utskottets Utlåtande Jfå 109. ning af Comiterade hänskjuten, så, och enär, enligt hvad diskussionen i frågan iuom Hedervärda Bonde-Ståndet sjnes utvisa, de fleste Ledamöter af detta Stånd varit böjde för en sådan reglering af den medicinska undervisningen, som Ridderskapet och Adelns samt Borgare-Ståndets beslut åsyfta, får Utskottet till Högv.
PresteStåndet och Hedervärda Bonde-Ståndet hemställa huruvida ej dessa Biks-Stånd må finna för godt, alt uti nyssnämnda beslut sig förena.
Stockholm den 20 Aug. 1857.
M 109.
Anti. till Exp.-Utsk. d. al Aug. 18S7, kl. 11 f. m.
Utlåtande i anledning af återremiss utaf Betänkandet J\s 81, i fråga om befrielse får Svenska ångfartyg, som göra regulier a resor, från skyldigheten alt taga lots då de komma från sjön.