Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 329. jag anser ofvanberörda Kongl. Förordning lemna domare alltför stort rådrum att efter eget godtfinnande uti intecknings-protokollerne intaga hvilka handlingar som helst; så och till förekommande af de olägenheter, som här ofvan blifvit anförda, får jag härmed vördsamligen föreslå: då inteckning sökes på ej mindre lifstidsstädja och undantagsaftal, ån ock all annan afhandling om nyttjanderätt till fast egendom å landet, som på viss tid eller lifstid upplåten är, tillämpas enahanda grunder, som i lag föreskrifna äro, angående inteckning af skuldebref, så att inteckning ej må beviljas, med mindre hemmansegarens åtkomsthandlingar dervid företes, samt denne antingen i afhandlingen inteckning medgifvit, eller ock blifvit i saken hörd.
Nils Pelersson, från Calmar län.
Öbom från Norrbottens län, om anslag åt en provincialläkare inom Neder-Luleå socken.
För närvarande utgöra Piteå och Neder-Luleå socknar i Norrbottens län ett provinciallåkare-distrikt med station för läkaren i Piteå.
— En läkare för båda dessa socknar, af hvilka Piteå med Elfsby kapellförsamling har en folkmängd af omkring 11,800 och Neder-Luleå något öfver 8,000, är dock alldeles otillräcklig.
— Dessa socknars vidsträckta yta, utgörande för Piteå 41 qvadralmi! och för Neder-Luleå 10 qvadratmil, gör det nära nog omöjligt för en läkare, alt ombesörja sjukvården i dessa båda socknar.
— Mången gång är det i sådana vidsträckta distrikter omöjligt att kunna anskaffa läkare, förrän all hjelp är för sen, om ock läkaren vore oförhindrad alt vid kallelse genast begifva sig till den sjuke.
Till följd häraf får jag vördsammast föreslå: alt Rikets Ständer ville bevilja ett anslag af 1,500 R.dr R:mt åt en pro vincialläkare - Motioner i Bonde-Ståndet 1862•
513 vincialläkare i Neder-Luleå 5 socken, med skyldighet att hafva station i den i ungefär midten af socknen belägna Luleå stad.
Såsom ytterligare skål för bifall härtill får jag framställa, att Luleå är kanske den enda residensstad, hvarest provincialläkare-station icke finnes, och hvilket i högsta måtto är olämpligt, ty mången gång liar Konungens Befallningshafvande i ett län af behof, alt genast kunna gifva en Provincialläkare ordres, hvilka icke utan olägenhet kunna tåla uppskof, för att per posto meddelas läkaren.
Uti Kongl. Maj-.ts nådiga Proposition till Rikets Ständers Stats-Utskott begäres visserligen 2,000 Bidr Hirn) såsom ijenstgöringspenningar åt 4 Provincialläkare, hvilka af praktik endast kunna påräkna en obetydligare inkomst; men då denna summa år alltför ringa och skulle ensamt behöfvas för Norrbotten, hvarest inkomsten af praktiken är ringare i anseende dertill, att befolkningen i allmänhet icke är välmående, så får jag ödmjukt föreslå: alt berörda af Kongl. Majit begärda anslag måtte af Rikets Ständer höjas till 5,000 Ridr R:mt.
Heman Öbom, från Norrbottens län.
Af Hermall öbom från Norrbottens län, ali de medel, som inflyta under benämning af stubböresafgift inom Norrbottens län, mätte efter nödiga afdrag anslås till befordrande af länets odling samt förvaltas af Landstinget.
Sedan jordbruket under de sista åren gjort märkbara framsteg i Norrbotten och utflytlningarne ifrån de stora byarne till förut obebodda trakter försiggått och årligen fortgå, liksom oek betydliga inflyttningar ega rum ifrån landets södra och mellersta provinser, så har bristen på kommunikationsleder, särdeles af landsvägar, blifvit icke allenast den måhända största besvärlighet hvaremot nybyggaren har att kämpa, Bih. till JR.
Prot. 1862 & 1863. 11 Sami. 4 Afd. 65 514 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 330. utan den utgör det största hindret för provinsens skyndsamma bebyggande och odlande.
För att inse delta, torde blott behöfva ihågkommas att uti Norrbotten, som har en areal af omkring 900 qvadratmil, och är bebodd af jordbrukande befolkning på 15—20 mils afstånd ifrån hafskusten, finnes egentligen icke mer än enda postväg, eller den, som, gående längs hafs-stranden, genomlöper städerna Piteå, Luleå och Haparanda, samt utgör dessa städers föreningsband med del öfriga landet, och på bela denna kustslräcka af omkring 25 mils längd, full af hamnar och lastage—plat ser, finnas ej mera än 4 vägar hvilka föra inåt landet; —- af dessa sednare hafva blott 2:ne en längd af sex mil. — härads-, sido- och kyrkovägar saknas nästan alldeles, och under den vackra årstiden, sedan snön upphört alt vara farbar och tills den åter faller, finnes vanligen icke annan möjlighet att komma fram, än att vandra till fots och att på ryggen miltals framsläpa de förnödenheter som skola anskaffas, dervid begagnande de sjöleder, som, ehuru ofta afbrutna af forsar, kunna erbjuda sig.
Alt detta förhållande orimligt försvårar nybyggarens redan förut i sig sjelft hårda och mödosamma lott, och afskräcker många ifrån att nedsätta sig som nybyggare torde vara lika lätt insedt, som det är allmänt bekant.
Uti landets andra mer befolkade provinser är det vanligt att när nya vägar fordras, dessa anläggas på socknens eller häradets gemensamma bekostnad efter derom förut faltadt beslut, och då fördeiarne vid dessa nya vägars anläggande alltid äro mer eller mindre gemensamma, så träffas lätt nog öfverenskommelse om dylika allmänt nyttiga företags utförande; Elt annat förhållande eger rum uti Norrbotten der den största delen af befolkningen är bosatt utefter kusten och efter de få större kommunikationsleder som redan finnas, och då de kommunikationsleder som saknas, hufvudsakligen äro de som skulle föra inåt landet, anse dessa kuslbyggare sig hafva föga eller ingen fördel deraf.
— Derföre mötas alltid dylika förslag om nya vägars anläggning af enhälligt och afgörande motstånd ifrån detta håll.
— Det är icke allenast anläggningskostnaden, utan äfven underhålls-skyldighelcn af nya våglängder, som fruktas.
Som talande bevis härpå, torde kunna anföras alt del endast varit med största svårighet sorn allmogen, af fruktan för underhålls—skyldigheten, förmåtts låta utlöra de 2:ne nya vägbyggnader hvartill Regering och Ständer beviljade anslag under sistlidne slatsrcgleringsperiod; — Det må ock medgifvas att tungan häraf drabbar den besutne skaltebonden särdeles hårdt.
Då man icke med skäl kan vid hvarje riksdag begära anslag för vägars anläggning och underhåll i Norrbotten, så utgör besvarandet af huru denna fråga rätteligen bör ordnas, föremål för denna motion.
Uti mellersta och södra Sverige eges jorden nästan utan undantag af dess innebyggare, enär blott få kronomärke!' finnas; — De äro ej eller inskränkta i Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
515 dispositionen af de produkter och den afkastning jorden lemnar.
— Genom tillgodogörandet häraf, äro ock dessa innebyggare uli tillfälle att förkofra sig i välstånd och äfven att sjelfva åstadkomma dessa mindre kostbara men dock så nödvändiga kommunikationer, landsvägar, hvilka tilläfventyrs kunna behöfvas uti det af ålder bebodda landet.
Samma förhållande eger icke rum uti de nordligaste länen, isynnerhet icke i Norrbotten.
Jorden eges der till största delen af Kronan, hvilken icke dess mindre kastar hela lungan af såväl vägars anläggning som underhåll på den lilla proportionen odlad jord, utan att sjelf deltaga i dessa kostnader.
Derigenom att den största jordegaren:
Kronan, vägrar att. deltaga uti dessa utgifter (annorlunda än genom beviljandet af extra statsanslag) måste tungan häraf falla särdeles svårt på länets innebyggare.
Men icke nog härmed, Kronan anser sig ock som uteslutande egare till jordens produkt Skogen, och medgifver blott undantagsvis jordens egare och innehafvare alt deröfver disponera, utan erläggandet af en särskild skatt.
För alt kunna förstå denna onmlighet bör man vela, att enligt gällande författningar får icke en skattebonde, som ordentligen till Kongl.
Majit och Kronan erlägger lika höga utskylder som i södra och mellersta Sverige, disponera öfver den jordens produkt Skogen, som vexer på hans mark, utan alt erlägga stubbören för hvarje träd, han derstädes till afsalu fäller, förr än hans område blifvit behörigen afvittradt ifrån Kronans område, och då Staten öfvertagit omsorgen derom, men låter arbetet framskrida så långsamt, att ännu icke en tjugondedel af länet blifvit afvittradt, så tinnes föga utsigt att denna pålaga, som bonden i Norrbotten sedan mans-åldrar fått erlägga utöfver den beskattning, som utgöres i det öfriga landet, skall upphöra under närvarande generation.
Denna stubböres-afgift, utgör icke någon obetydlig skatt, ty den har för sista äret uppgått till omkring R:dr 100,000, deraf visst en del influtit för skogs-afverkningar å Kronans mark, men dock utan fråga en obillig beskattning af denna provins, som i stället väl behölde alt ännu omhuldas och understödjas.
Då det icke är min afsigt att inlåta mig i granskning af bestående författningar, inskränker jag mig till att blott fordra rättvisa, och Enär Kronan, ehuru den största jordegaren i Norrbotten, undandrager sig allt bidrag till vägars underhåll och anläggande, Enär Norrbottens innebyggare äro hårdare beskattade än irmebyggarne i det öfriga landet, så yrkar jag:
Att så länge denna hårdare beskattning utgår, de medel) som inflyta för densamma eller stubböres-afgiften, efter afdrag af erforderligt bidrag till Jägeristatens aflöning, måtte anslås till befordrandet af länets odling och bebyggande, hvilket äfven till en del kan vinnas genom vägars och kommunikationers anläggande, då det sedan må 516 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 331. öfverleinnas till den enskilda företagsamheten att verkställa odlingar, der sådane anges lönande.
För delta ändamål.'föreslår jag: alt dessa medel måtte öfverlemnns till länets Landsting, för att under iakttagande af de föreskrifter, smu i öfrigt äro gällande, användas till nya hemmans och vägars anläggande, samt, der så oundgängligen nödigt pröfvas, äfven till desammas underhåll.
Stockholm den 29 November 1862. lierman Öbom, från Norrbottens län.
Häruti instämmer: Josef Oscar Almqvist, från Norrbottens län.
A[ Herman öbom från Norrbottens län, om statsanslag för hanalisering af Luleå eif förbi Hedens och Ede forsar.
Hedan för lång tid tillbaka har man insett behofvet och den stora nyttan af en förbättrad kommunikation elter Luleå eif, emellan det inre landet och kustlandet, hvarom äfven lalas i Bil.
N:o 5 (pag. 75) lill Kongl. Majlis lill Ilikels Ständers Stats-Utskott aflulna nådiga Proposition.
Undersökningar hafva åtskilliga gånger egt rum, rörande denna kommunikation och sednast af Löjtnanten vid Väg-och Valtenbyggnads-korpsen II.
Schoug, hvartill koslnaderne frikostigt sammanskjulits af provinsens innevånare, så väl ståndspersoner som bönder.
— Luleå eif, måhända den största i riket, har en lugn vattenyta, eller är segelbar 12* mil från hafvet inåt landet, likväl med tvänne svåra afbrott, nemligen Hedensforssar, tillsamman något öfver | mil långa och Edeforsen * mil i längd.
Luleå elfs (loddal omfattar en areal af omkring 8,593,000 tunnland, eller vid pass två femtedelar af hela länets vidd, och innesluter flere hundra tusen tunnland odlingsbar jord; stora vidder med rika skogstillgångar, till en del Kronans, samt de allmänt kända, snart sagdl outtömliga malmfälten vid Gellivara, Routivara och Kanuk.
N:o 331, 517 Igenom att göra Luleå eif segelbar jemväl förbi omförmälde forsar skulle bosättningar och odlingar å de stora dertill tjenliga fält, som finnas å båda sidor om elfven, i den betydligaste grad påskyndas och underlättas ; de stora Kronan tillhöriga skogar, som ligga inom Lappmarksgränsen, lättare och fördelaktigare tillgodogöras; den derstädes befintliga mängd skadad skog, som nu öfverlämnäs ål förruttnelse, nytt— bargöras vid de jernverk, som utan tvifvel komma att anläggas vid Luleå elfs stora och vattenrika fall; samt den nuvarande svåra och ytterst kostsamma transporten af gods och lifsförnödenhetcr, ett stort hinder för ortens utveckling och framåtskridande, försvinna.
Man kan föreställa sig hvilka svårigheter, som nu möta för bosättning i det inre landet, när transporten dit från kustlandet af en tunna korn uppgår lill belopp, hvartill samma lunna korn kan å kustlandet köpas, och då transporten af en tunna salt kostar fyra gånger så mycket, som värdet eller inköpspriset å kustlandet af samma tunna sall.
Bosättningar i det inre landet hafva visserligen hittills egt rum, dock icke med den framgång och på långt när icke lill det antal, som skulle hafva skett, om man ej varit i saknad af vägar och kommunikationsanstalter.
Om Luleå eif hlifver segelbar på ofvanuppgifno längd, eller förbi Hedens och Ede forssar, så åro kommunikationerna med det inre landet dermed dock icke fullbordade, ty det behöfves äfven vägar, som från sidorna lätta trafiken med det på båda sidor om elfven liggande breda landet och hvaribland må nämnas jernväg till Gellivara malmberg, beläget omkring 8 mil Irån segelledens ändpunkt.
Inom denna del af provinsen, der förut ingen väg finnes, kommer Luleå eif, sedan den blifrer oafbrutet farbar, alt motsvara hvad allmänna landsvägarne och stambanorna äro för södra Sverige, i det att till denna led komma att utmynna alla de sidovägar som behöfvas för kommunikationen, och sedan stamleden hlifver utförd på allmän bekostnad kan det blifva möjligt för den enskilda företagsamheten, ali förmå bekosta kompletteringen af kommunikationsleden medelst de nödvändiga sidogrenarne.
Det är icke alt tänka på och man kan icke begära, att provinsens innevånare, ehuru idoge och arbetsamme, skola bekosta så väl stamleden, som sidokommunikationerna, ty dertill finnas icke tillgångar.
— Stamleden bör, så vidt den skall komma till stånd, bekostas af allmänna medel, och sidokommunikationerna må sedan öfverlemnas åt de enskildes omsorg.
Rättvist och billigt synes det äfven vara, alt de nordligaste provinserna och deribland Norrbottens lån, ensamt utgörande 924 qvadratmil i areal, eller en fjerdedel af hela Sverige, med sina rika naturtillgångar, hvilkas motsvarighet svårligen kunna uppvisas i någon annan provins, äfven må, då sådana naturtillgångar, till följd af felande kommunikationer icke kunna tillgodogöras, komma i åtnjutande af fördelar eiler anslag, svarande, åtminstone till någon väsendtlig del, emot dem, hvarmed södra och mellersta Sverige hugnats i afseende å kommunikationsanstalter samt derderstädes anlagda kostbara och beqväma jernvägar, helst det sannolikt torde dröja 518 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 331. ännu något hundratal af år innan Norrbotten får någon jernvägsförbindelse med sö dra orterna, om Norrbotten ens någonsin blir hugnad med sådan förmån.
På sätt lörut är nämndt har Löjtnant Schough sistiidne vår och sommar hållit undersökning samt uppgjort plan och kostnadsförslag för kanal med lutande plan förbi så väl Hedens forsar, som Ede-forsen.
Detta byggnadssätt har förut icke varit liilämpadt i Sverige, men man bar dock visshet alt delta är praktiskt, enär kanalen emellan Osterode och Elbing i Ostpreussen, som är byggd efter samma method, befinnes ändamålsenlig och beqväm att trafikera, och hvarom Löjtnant Schough, som sjelf besett denna kanal, med dess inrättningar och byggnader, sig förvissat.
Schoug upprättade kostnadsförslag för kanaler af ifrågavarande beskaffenhet förbi Hedens och Ede forsar, erfordras 966,000 R:dr till kanalen förbi Hedens forsar och 312,000
R:dr till kanalen förbi Edeforsen, tillsammans 1,278,500 R:dr, hvarförutan till rörelsemateriel erfordras 221,500 R:dr, eller en sammanlagd summa af 1,500,000 R:dr R:mt.
På nu anförde grunder samt de skäl, som i öfrigt äro åberopade uti de tili Kongl. Majit ingifne, denna sak rörande handlingar, hvilka nu finnas hos Kongl. Väg- och Vattenbyggnads-styrelsen, och derifrån de sannolikt komma att remitteras till det Utskott, som kommer att behandla ämnet, får jag vördammast anhålla: det Rikets Höglofliga Ständer ville besluta, att för Statens räkning anlägga ifrågavarande kanaler, och bedrifva rörelsen derstädes, eller, derest sådant icke kan bifallas, alt Rikets Ständer anslå förutnämnda summa 1,500,000 R:dr, eller åtminstone anläggningskostnaden 1.2 78,500
R:dr utan återbetalningsskyidighel, att öfverlemnas till det bolag, som kan bilda sig, för att utföra kanalbyggnaderna och desamma för framtiden underhålla.
Och må i sistnämnda hänne fall Staten, sedan aktieegarne eller bolaget på det tecknade beloppet njutit 6 procent, taga två tredjedelar utaf den möjligen återstående behållna inkomsten från rörelsen, såsom ränta eller afbetalning å det lemnade kapitalet.
Såsom ytterligare skäl för bifall lill hvad nu år hegardt torde få anföras, alt nu föreslagna kanaler med lutande planer skola genom deras billiga anläggningskostnad (kanaler med vanliga slussar skulle uppgå till 4 gånger den föreslagna summan) i förhållande til! de stora fallhöjderna och kommunikationsledens längd, blifva, efter deras fullbordan, en anvisning till efterföljd inom vårt fädernesland med sina många och stora vattendrag, hvilka dock genom landets stupning på flera ställen äro afbrutna af strömfall.
N;o 332.
519 Häiuti instämmer: Josef Oscar Almqvist, från Norrbottens län.
Af G.
Bjerkander från Skaraborgs lån, alt ek d kronoskattehemman, berustade säterier och stadsjord af kronoskatte natur må tillhöra ega ren med samma rätt, som tillkommer egare af frälsehemman.
Enligt gällande författningar, tillhör ek å frälsegrund egaren, men å skatte, krono- och stadsjord, Kronan; i följd hvaraf egaren af sådana hemman, är underkastad samma ansvar om han fäller eller skadar ett sådant träd å egen jord, som om det skedde å andras egor.
Visserligen är genom Kongl. Brefvet den 6 Juli 1835 och Krigs—kollegii Kungörelse den \
Oktober samma år, rättighet lemnad att genom lösen förvärfva egande- och dispositionsrätt till ekskogen, dock, och ehuru denna lösen i de flesta fall icke är särdeles stor, år dock dermed förenad så många besvär och trakasserier, att den som icke är rigtigt bevandrad i förfaltningarne, finner det vida beqvämarc att ulan tillstånd taga sitt behof på eget område, älven med risk att blifva angifven, än att iakttaga de föreskrifna formaliteterna. —•
Någon gång har det visserligen händt, att den sålunda lilllagsne fåll dyrt betala sin lagöf vertrådelse, men man kan tryggt påstå att icke en ibland hundrade blir erlappad, och jag vet då icke hvartill det tjenar att bibehålla en lag, som blott frestar lill öfverträdelse, och så sällan kan tillämpas.
— En orimlighet ligger också deruti alt man, sedan eli hemman är köpt och betaldt, samt fastebref erhållet, ändå icke skall vara egare af detsamma, utan nödgas ånyo af Kronan köpa, icke blott hvad som för tillfället å jorden vexer, ulan äfven hvad som ännu icke böijat vexa.
Åndamålel med denna lagstiftning, som är att ekskogarne skola bibehållas, så att Kronans behof af skeppsvirke icke skall komma ali saknas, skall utan tvifvel bättre vinnas om del endast får bero af hvars och ens egen omtanke all uppfreda detta ädla trädslag; det kommer då att ligga i jordegarens egel intresse alt låta ekar uppvexa å sina egor, emedan han vet atl de, om de väl vårdas, blifva af stort värde, i stället för atl han nu är alldeles ointresserad af eli trädslag hvaraf han blott har en ringa ersättning, om det för Kronans räkning afverkas. 520 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
På grund af hvad jag nu anfort, föreslår jag: alt ek å kronoskattehemman, berustade säterier och stadsjord af kronoskaltenalur må tillhöra egaren, med samma rätt, som egare af frälsehemman, och att nu gällande författningar i afseende å ekskogen måtte ändras i öfverensstämmelse härmed.
Stockholm den 29 November {862. G. Bjerkander, från Skaraborgs län.
Af €f.
Bjerkander från Skaraborgs län, om statsanslag för upprensning af ån Lidan.
De betydliga framsteg, åkerbruket under de sisla decennierna gjort, och den allmänna håg för dess vidare uppdrifvande, som allt mer och mer blifvit väckt, har ock föranledt, att i alla provinser inom vårt fädernesland uppmärksamheten blifvit fästad vid de stora fördelar, som i främsta rummet den enskilde jordegaren och i andra rummet Staten kan vinna genom utdikning och aftappning af sjöar och sanka trakter och dymedelst beredda tillfällen för odlingsfliten.
Rikets Ständer hafva ock för delta erkända vigtigu ändamål vid hvarje riksdag beviljat medel, som blifvit ställda till Kongl.
Maj:ts disposition, att efter förslag af Väg- och Vattenbyggnads-styrelsen, komma sökande tillhanda, men dessa hafva dock visat sig vara allt för otillräckliga för att bereda framgång åt alla sådana nyttiga arbeten, hvartill ansökningar om understöd ingått.
De större företagen och just derföre af största gagnet för det allmänna, som skulle medtaga allt för stor del af det till Kongl. Maj.t anvisade belopp, hafva derföre måst undanskjutas, på det att, så vidt möjligt varit, spridda delar af landet måtte komma i åtnjutande af någon andel deraf till mindre företag.
Emellertid hafva Motioner i Bonde Ståndet 1862.
521 hafva Ständerne tid efter annan, utom det här ofvan nämnda anslaget, på grund dels af Kongl. Propositioner, dels på enskilde riksdagsmäns motioner, beviljat större och mindre understöd för arbetsföretag i denna rigtning, då behöriga handlingar blifvit presterade; och det är på grund häraf och på anmodan af flera utaf mina kommiltenter, som jag sett mig föranlåten att väcka denna motion.
Inom Floby, Grolanda och Göja socknar i Skaraborgs län samt Hällesta, Mjelltrunga, Eriksbergs, Broddarp och Öra socknar af Elfsborgs län, finnes en mark af icke mindre än 4,000 tunnlands areal, bestående af sanka och vattendränkta mader, hvarå för närvarande skördas endast magert starrhö, som i allmänhet är svårt att berga; dessa skulle, på grund af verkställd undersökning och upprättadt kostnadsförslag kunna göras torra och odlingsbara genom upprensning af ån Lidan, för en summa af 252,828 R:dr R:mt, hvarigenom förbättringen af hvarje tunnland är uppskattat till 150 R:dr R:mt, som gör på hela arealen 600,000 R:dr R:mt.
— Om härifrån afdrages kostnadssumman för markens torrläggning, så återstår en nettovinst af icke mindre än 547,172 R:dr R.mt; men då jordegarne sjelfve, hvilka bekostat undersökningen, som uppgår til! 5,119 R:dr 75 öre, icke mägta att bestrida arbetets utförande utan Statens mellankomst, så får jag härmed vördsamt hemställa och föreslå: att Rikets
Ständer måtte bevilja till detta så ändamålsenliga företag, såsom lån på vanliga vilkor, J-.del af kostnadssumman, 84,276 R:dr R:mt, samt såsom statsbidrag utan återbetalningsskyldighet en lika summa . . . . ; 84,276 „ „ S:ma 168,552 „ „ Och anser jag mig böra såsom skäl, hvarföre jag ifrågasatt hälften af den be gärda summan såsom anslag, upplysa: att den ort, som af ifrågavarande arbete skulle draga nytta, är en ibland de i flera hänseenden mest vanlottade i riket, ilhy att den, utom förenämnde odugliga mader, lill större delen beslår af en mark, som i anseende till sin steniga beskaffenhet, såsom gränsande till de sorgligt bekanta svältorna, med otrolig ansträngning måste odlas och brukas, för alt kunna frambringa några skördar; och då härtill kommer, att arealen till hvarje hemman år ytterst inskränkt, som framdeles genom handlingar skall ådagaläggas; all skattebördorna äro, jemförelsevis mot bättre lottade hemman, tryckande; alt fullkomlig brist på skog förefinnes, och slutligen alt tillfällen till binäringar saknas, sedan den förr i denna ort betydligt idkade bränvinslillverkningen, genom sednare årens lagstiftning gjorts omöjlig, så tror jag icke alt någon med skäl skall kunna påstå att jag skildrat förhållandet med någon öfverdrift.
Slutligen förbehåller jag mig, alt framdeles få inkomma till det Utskott, som i första hand skall handlägga frågan, med alla de handlingar som erfordras.
Prot. 1862 $ 1863. 11 Sami, A Afd. 66 522 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Om remiss häraf till Stats-Utskottet anhålles.
Stockholm den 29 November 1862. G. Bjerkander, från Skaraborgs län.
Af Olof Olsson i Olebyn af Wermlands län, att aflidne extra provincialläkarens i Arvika distrikt, doktor J. F. Bergströms, enka Jeanna Maria Bergström och deras dotter, Jeanna Albertina Evphemia Bergström, måtte beviljas pension ä allmänna Indragningsstaten.
1 de öfriga Riks-Stånden hafva så väl vid denna som föregående riksdagar motioner blifvit väckta om pensioners beviljande åt aflidne embets- och tjenstemäns efterlemnade enkor och barn.
Dessa motioner hafva likväl merändels alsell sådane familjer, hvilkas bortgångna stöd verkat inom kretsar, der de kunna blifva kända oell uppmärksammade af representanterna i nämnda Stånd.