Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kan vid sådant förevettande denna föreskrift anses annorlunda än som en aflidande Riksdags välmenta råd till efterträdaren?
Men någon gång kan dennes ohörsamhet lända till gagn, ja t. o. m. blifva nödvändig, och detta är hvad jag i min 3:dje punct skall söka att bevisa.
Irrationell sade jag den ifrågavarande författningen vara.
Emot min vilja har jag af frågans beskaffenhet låtit mig hänföra att redan i min första punct till en del bevisa detta, men ämnets rikhaltighet lemnar mig margina att förblifva vid min första indelning.
Hvem borgar mig för, att 1809 års vishet öfverträffar den, som 1812 blifvit vår lott?
Vare sig grundad öfvertygelse, eller ingifvelse af den egenkärlek, som menniskonaturen vidlåder (och på mig kunde äga inflytelse, emedan jag något medverkat 1812 och däremot alls intet 1809), men jag bekänner mig fallen för företräde åt 1812 års grundsatser, — och kanske att ett ej ringa antal jemte mig är till denna vantro skyldigt.
Men säger man, vi äro bundne af en Ed.
Hvem förmår väl binda sine egna händer?
Lika litet som detta i physiskt afseende låter sig göra, lika omöjligt är det i moraliskt.
En förbindelse förpligtar till dess efterlefvaude.
Ja, då den är med 3:dje man ingången, men en förbindelse med sig sjelf upphäfver hvarje förnuftig menniska, så snart han blifver sig ett bättre medvetande, och alla förbindelser, Konung och Ständer samfält kunna ingå, kunna aldrig, efter hvad jag i föregående punct redan anfört, anses annorlunda, än förbindelser med sig sjelf ingångna, d. ä.
Rikets organer med Riket sjelf.
Om så icke vore, skulle ju nödvändigt Konungens och Ständers beslut af en 3:dje magt behöfva och erhålla sanction; men en sådan 3:dje magt finnes ju icke och kan ej finnas, ty, ännu en gång, när Konung och Ständer talat, har Nationen talat; och om så icke skulle förhålla sig, höra inkasten till ett helt annat Capitel.
Huru länge är nu ett sådant besluts vidmagthållande en sannskyldigt orubbelig förbindelse?
Svar: ända till nästa Riksdag, och det 606 Riksdagen 1812. af det goda skäl att då först sammanträffa de magter, hvilka utgöra den persona idealis, som med sig sjelf contraherat.
Men, säger man, detta hafva vi besvurit.
Ingen uppträder, som högre än jag uppskattar Edens vigt och värde, men livi skulle icke organerne af folkets magt och röst kunna i dess namn återgifva en sådan Ed?
Nekas detta, huru många men-edare äro vi icke då här församlade ?
Drottning Christina, glorvyrdigst i åminnelse, löste våra förfäder ifrån den i hennes händer svurne Tro- och Huldhets-Ed, och de ansågo sig löste.
En Ed är ett löfte, ett genom heliga tings åberopande styrkt löfte, men samma moraliska lagar som andra löften underkastadt.
Kan efterlefnaden af min Ed, som i nyss citerade fall skedt, mig emot min vilja efterskänkas och jag därigenom till andra förbindelsers ingående förpligtas, måtte 2:ne Coutrahenter, d. ä. i närvarande fall Kung och.
Ständer, i kraft af ömsesidigt begifvande äga att rygga den.
Än mer: då Kung och Ständer, hvarje gång de enhälligt besluta, sammansmälta till en enda persona idealis, nemligen den öfver Svea Folk rådande magt, göra de vid en sådan ändring intet annat, än hvad hvar och en af oss gör, då han af bättre öfvertygelse ändrar ett inom sig fattadt beslut.
Jag har sagt att meranämnde lag är smädelig.
Jag vet, att en skenbar nytta ej kan honom fråndömmas.
Vist var uppsåtet att igenom densamma lägga en tygel på menniskosinnets föränderlighet — en tygel, som icke skulle förmodas så nödvändig i vårt kalla och tröggörande Climat, som den dock verkeligen är; vist var uppsåtet att bereda rådrum för eftertankan och tvinga till varsamhet vid åtgärder af en för Samhällets väl så afgörande egenskap.
Men detta ändamål kunde ju ej vinnas.
Det är ju ej vunnet, om, enligt hvad jag i min Usta punct anfört, Konung och Ständer ändå, utan ringaste betänklighet, kunna genast företaga hvad ändring som hälst i Grundlagen och t. ex. göra början med den §, jag nu anfallit.
Ej må mot mig användas den actus af undergifvenhet för denna lag jag nu begär, då jag icke i mitt Stånd till att genast pröfvas, utan enligt Constitutionens föreskrift till Höglotl.
Utskottet för att vid nästa Riksdag företagas, dessa mine tankar yttrar.
Hade jag haft säker Bilaga A till Exped.
N:o 8. 607 anledning till den förmodan, att Konung och samtelige Ständers pluralitet velat understödja min motion, hade det säkert blifvit stående på min bänk, jag ifrån mitt rum i Ståndets Plenum afgifvit den för att vid denna Riksdag upptagas, och ännu är mig icke begripeligt hvad jag därvid hade äfventyrat.
Den åsyftade nyttan är ju således icke vunnen och kan ej vinnas, men se här skadan.
Utan att förnärma våra företrädare, måtte mig vara tillåtet att tro, det möjeligen liar dem kunnat undfalla något, hvarmed Riket intill nästa Riksdag icke förmått uthärda.
Ex. gr. må anföras den fria bränvins-bränningen, som nyligen ställt oss i det ovilkorliga valet emellan Riksdag och hungersnöd.
Men händelsen har lemnat mig tillgång på starkare Citater.
Om nödvändigheten af den rättighet, Konungen vid denna Riksdag blifvit lemnad att i visse fall öfverlemna Regeringen till Tronföljaren, lära vi alla vara öfverens, men vi lära vara det också, att denna i hög grad riksvårdande åtgärd efter Constitutionens ordalydelse bort uppskjutas till nästa Riksdag, om en tom formel kunnat uppväga vården om Rikets gagn.
Item måste mig tillåtas den tro, att, om våra företrädare af år 1809 kunnat utlemna en så vigtig författning, lia de kunnat dels glömma, dels missdömma mycket annat.
Jag slutar här detta Memorial med den förklaring, att de ändringar, jag i Regerings-Formen föreslagit, efter min tanka ingalunda kunna såsom revolutionaire anses.
Användbarheten af namnet Revolution inträffar endast då högsta magten i en Stat till natur eller beståndsdelar förändras eller ändring i Grundlag genom våld eller list genomdrifves.
Ändringar, i laglig form föreslagne samt af behörig magt antagne och verkställde, kunna aldrig få detta namn.
Efter menniskosinnets gång kunde beräknas, att en reaction efter vår 1809 öfverståndne våda skulle inträffa, och — den infann sig.
Reactioner gå alltid för långt.
I skräcken öfver frihetens utståndna faror skyndade vi att med många och vidlyftiga utanverk söka befästa dess hufvudvall, men här inträffar hvad i befästningskonsten ofta blifvit bepröfvadt, att öfverflödiga och allt för vidt utsträckta utanverk kunna blifva skadeliga och compromettera sjelfva hufvudverken.
Däraf följer icke, att 608 Riksdagen 1812. samma ytterlighet i en motsatt reaction bör önskas.
Yår erfarenhet bör tvärtom tjena oss till skäl och till medel att motstå denna fallenhet.
Kanske detta Memorial förtjenar att anses som verkande därtill.
Säkert förtjenar uppsåtet det.
Det är blott utanverken jag angripit, och icke ens dem alla.
På hufvudvallen skall jag alltid träffas ibland dess ståndaktigaste försvarare.
Jag anhåller vördsammeligen om Högloft.
Utskottets tillstånd att till tryckning låta befordra detta Memorial.
Örebro den 29 Juli i 1812. G. Löwenhjelm.
Och skulle detsamma till Andra Fördelningens handläggning öfverlemnas.
Ständers Constitutions-Utskotts Andra Fördelning den 5 Aug. 1812.
Föredrogs: Det af Herr General-Adjutanten m. m.
Grefve Löwenhjelm under den 29 Julii författade Memorial, hvilket den l:ste innevarande månad i Höglofl.
Pleno blifvit uppläst och till Andra Beredningens handläggning öfverlemnadt, innehållande följande anmärkningar vid Grundlagen, för att vid nästa Riksdag upptagas och pröfvas: l:o.
Till förekommande af att ej det vördade anseende, som borde tillhöra en så Majestätlig inrättning, som den af National-representation, i mängdens ögon må skadas derigenom, att Representanterne nödgas sträcka sin handläggning till mål vida under hvad mellan Riksdagarne förekommer i Landthushållnings-Committéer, Potitie-Rätter och Socknestämmor; till förkortande af de genom nu - Bilaga B till Exped.
N:o 8. 609 varande arbetssätt och verkningsområde långa Riksdagar, som af Nationens röst alltid och enhälligt ansetts skadeliga, och verkeligen i flera afseenden skola vara det; och för att undvika denna heterogena blandning af höga och triviala mål, som äfven skadar vår förmögenhet att dessa mål tillbörligen handlägga, föreslås såsom ledande till förenklande af den nuvarande ända till de lägsta detailler gående utsträckning af Riksens Ständers befattning: l:o Att uti 53 § af Regerings-Formen uteslutes Allmänna Besvärs- och Economie-Utskottet. 3:o
Att 89 § af Regerings-Formen utgår.
Med afseende å de af Herr Grefve Löwenhjelm anförde skäl förmodade Herr Baron Adlerberg, att, om mellan Riksdagarne Economie-Committéer nedsattes till upptagande och beredande af alla nu vid Riksdagarne förekommande economiska frågor, hvaraf i sådant fall blott Resultaterne behöfde Riksens Ständer meddelas, skulle handläggningen vid Rikets economiska interessen allra bäst åstadkommas, med undanrödjande af de i detta Memorial omnämnde olägenheter af deras närvarande behandlingssätt.
Då enligt Regerings-Formens 89 § Economie-Utskottet endast äger rättighet att framställa önskningar, hvilka Regeringen oinskränkt kan gilla eller afslå, ser jag ej något ondt genom samma inrättning möjeligen kunna uppkomma, utan tror tvärtom, att det alltid för Nationen är en lycka att ha tillfälle för Regenten frambära sine önskningar.
Herr Borgmästaren Egge anmärkte, att, då StatsRådets Protocoller upplysa, att få af de vid 1809 års
Riksdag väckte economiska frågor sedermera blifvit vidrörde, och då vi nu äga en Landtbruks-Academie, som lör dessa ämnen vore inrättad, trodde Herr Borgmästaren alla Motioner af denna beskaffenhet der böra göras.
Herr Doctor Wijkman erindrade, att folket ej härigenom ägde någon säkerhet, att allt framträngde till Regeringens kunskap.
Herr Kammarherren Silverstolpe tilläde, att en del af de ämnen, som innefattades i Ständernes vid 1809 och 1810 årens Riksdag anförde önskningar, torde hända ej 610 Riksdagen 1812. kommit i öfvervägande, om ej Ständerne yttrat dem, samt att, enligt Herr Kammarherrens tanka, den närvarande nyttan af Economie-Utskottet öfvervägde den af Economie-Committéer, som vi ej sett, och LandtbruksAcademien, som ej kommit i verksamhet.
Denna Academie hade dessutom den egenskapen att vara Collegium, och skall genom denna inrättning, likasom alla andra af samma beskaffenhet, efter vissa år anta en viss ton.
Efter dessa föregående öfverläggningar förenade sig Beredningen i det beslut att ej för närvarande tillstyrka den förändring, Herr Grefve Löwenhjelm i detta afseende föreslagit, intill dess någon method för behandlingen af ifrågavarande ämnen kunde upptänkas, som skulle åstadkomma den nytta, som inrättningen af Economie-Utskottet, utan att ega de olägenheter, som Herr Grefven med den samma visat vara förknippade. 2:o
Att då Motioner, som till intet af de öfriga Utskotten höra, i något Ståud väckas, skall det ankomma på alla Ståndens samfälta tillstyrkande, om den väckta Motionen må vid Riksdagen upptagas, i hvilket fall den till ett sådant särskildt Utskott, som 36 § i Riksdagsordningen omförmäler, remitteras; men afslår ett Stånd Motionens upptagande, förfaller den.
Herr Kammarherren Silverstolpe anmärkte, att, om Konungen af grannlagenhet och åtskilligt annat ej sjelf hos Riksens Ständer ville väcka en Motion, utan ansåg tjenligare att genom någon af deras Ledamöter låta den framställas, skulle Han likasom hvar och en af Nationens representanter risquera att af ett Stånd hindras i rättigheten att få en önskan upptagen och besvarad.
I anledning hvaraf Herr Kammarherren föreslog att, med ogillande af denna Motion, tillstyrka bibehållandet af hvad Riksdags-Ordningen i 36 § stadgar, nemligen att i frågan om tillsättande af ett särskildt Utskott gäller tre Stånds Pluralitet.
Hvilken proposition af Beredningen enhälligt bifölls.
Vidare anför Herr Grefve Löwenhjelm: 2:o. Att Justitim-Ombudsmannens Embete är en heterogen del i en Monarkisk Statsförfattning; vore ändamålet Bilaga B till Exped.
N:o 8. 611 att granska Embetsmäns göromål, och befordra Lag och rätt medborgare emellan, så funnes dertill Justitise-Canzleren; vore ändamålet att skydda folkets frihet mot Konungamagtens ingrepp, så hade man ännu aldrig i någon Stats annaler sett, att en Embetsman förmått åstadkomma ett sådant skydd, då Konungarne haft vilja och magt till inkräktning å friheten, och då de icke haft denna vilja, eller denna magt, har friheten blifvit bevarad ändå — samt anser detta Embete således vara onödigt, och äfven skadeligt, genom förutsättande af möjligheten, att det kan missbruka sin magt.
I följe hvaraf Herr Grefven föreslår, att 96, 97, 98, 99 och 100 §§ af Regerings-Formen utgå, och att allestädes, der Justitim-Ombudsmannen är nämnd, de häraf följande ändringar verkställas.
Herr Baron Adlerberg förklarade sig vara af den tankan, att, då en upplyst och verksam man nu innehade denna tjenst, utan att man erfarit några allmänt gagneliga följder af hans befattningar, vore dess Embete onyttigt, och dess verkningskrets i collision med JustitiseCanzlerens.
Herr Regerings-Rådet Hallenstjerna yttrade, att, så länge dessa sysslor rätt handhafvas, skulle enligt dess tanka någon collision dem emellan ej kunna äga rum.
I rapport på Constitutionens vidmagthållande af folkets frihet anser jag i denna saken ligga mycken vigt.
Man skulle kunna tänka sig den händelsen, att någon förorättades af en högt uppsatt man, och att målet af särskilda considerationer kunde blifva nedlagdt och icke af Justitise-Canzleren bedrifvas till slut, men då inträder Justitise-Ombudsmannens pligt att vidtaga, der den förre slutade.
Om äfven under nu förflutne period vid något tillfälle händt, att denna princip ej blifvit följd, tror jag, att man ej derefter, utan med afseende å esprifn af tjensten, bör dömma om dess nytta, Herr Assessor Arosenius instämde deruti, att detta Embete vore af mycken vigt, och tilläde, att, om ock nyttan deraf i en lugn tid vore mindre märkbar, kunde dock dess tillvarelse vid ett enda tillfälle befinnas idkeligen varit värd den kostnad, som under tiden derpå varit använd. 612 Riksdagen 1812.
Jag torde få anmärka, att, om Konungen befaller att en sak ej skall upptagas, äger, enligt min tanka, Justitise-Ombudsmannen ej rättighet att beifra den.
Detta Embete kan ej vara ämnadt att innefatta någon controll på Konungamagtens utöfning.
Konungens gerningar äro öfver allt åtal, men tillsynen öfver Embetsmäns uppfyllande af sine pligter lemnar Justitise-Ombudsmannen ett både vidsträckt och nödvändigt verknings-område.
Efter mitt begrepp om denna tjenst är dess ändamål mera att förekomma ondt än att beifra ondt, och under den synpunkten anser jag den kostnad, Staten derföre vidkännes, väl använd.
Då jag försvarade inrättningen af detta Embete, skedde det på den grund, att jag tror deri ligga säkerhet mot våld, vare sig från Högsta Magten eller enskilde.
Jag skulle anse bela inrättningen som öfverflödig, om Justitise-Ombudsmannen kunde i likhet med Justitise-Canzleren af Konungen befallas att nedlägga eller icke begynna en action.
Om Nationen äfven under nu förflutna tid väntat kraftigare åtgärder af detta Embete, än som inträffat, skall man åtminstone icke kunna beskylla nuvarande innebafvaren att genom kitslighet hafva missbrukat sin myndighet.
Upplysningsvis får jag äran nämna, att, då vid 1809 års Riksdag Instruction för Justitise-Ombudsmannen var i fråga, Kammarjunkaren Lagerheim vid förslaget dertill gjorde åtskilige anmärkningar, som satte skillnaden emellan Justitise Canzlorens ocb Justitia-Ombudsmannens befattningar utom allt tvifvelsmål ocb skulle förebyggt all möjlig collision dem emellan; hvilka anmärkningar Ridderskapet och Adeln till det mesta äfven antog, men tre Stånd hade då redan antagit den Instruction, som hittills med framgång följts, emedan kloka personer för det närvarande bekläda båda dessa sysslor.
Herr Borgmästaren Egge anförde ett sedermera till Protocollet inlemnadt skrifteligt yttrande af följande innehåll: »Jag tillstår upprigtigt, att de skäl, General-Adjutanten Herr Grefve Löwenhjelm anfört för upphörandet af Justitiae-Ombudsmannens Embetsbefattning, äro efter min öfvertygelse vigtige ocb grundade.
Då under den förflutna tiden händelser inträffat, påkallande Justitias-Ombudsmanneus åtgärd, men hvarvid den Herre, af hvilken Sysslan innehafves och hvars ädla, medborgerliga tänkesätt, lugna ocb ljusa omdöme och talanger icke kunna misskännas, likväl icke funnit sig till åtal befogad; då det stöd för Justi tim-Ombudsmannens economiska befattning saknas, som innefattas uti Herr Kammarherre A. G. Silverstolpes icke antagna förslag till inrättande af en permanent Hushålls-Beredning; då Instruction ocb Eds pligt ålägger JustitimCanzleren vaka öfver Embetsmän och fullgöra JustitiseOmbudsmaunens öfriga åligganden, tror jag mig hafva anledning till den förmodan, att Justitise-Ombudsmanssysslan skulle kunna umbäras och indragas till besparing för Staten.
Skulle dock Högloft.
Utskottets pluralitet, med hvilken jag räknar för beder att instämma, finna nödvändigheten ocb nyttan af denna beställnings bibehållande, vågar jag föreslå det tillägg i 14 § af Justitia-Ombudsmannens Instruction, att den allmänna redogörelse för sin förvaltning, Justi tiae-Ombudsm an nen hvarje Riksdag bör afgifva, måtte jemte dess Diarier öfverlemnas till Constitutions-Utskottets granskning, hälst enligt 33 § i Riksdags-Ordningen icke mera af Justitise-Ombudsmannens afgifvande Berättelse till Lag-Utskottets befattning hörer, än de ifrån Konungen genom Högsta
Domstolen utgångne förklaringar af Lagens mening.
Egge».
Jag inser väl sättet, huru ett administratift
Verk kan undergå granskning, men ej huru en Actors befattning af ett Utskott skall kunna pröfvas i andra fall, än då han öfverträdt tydeliga föreskriften af sin Instruction.
I sådant afseende kan jag för min del ej vara emot de medel, som kunna upptänkas att bedömma hans förhållande, utan får, med åberopande af de skäl, jag anfört för bibehållandet af sjelfva Embetet, så vida förena mig med Herr Borgmästaren Egge, att Justitise-Ombudsmannen bör åläggas att vid början af hvarje Riksdag till Constitutions-Utskottets granskning aflemna dess Diarier.
Herr Regerings-Rådet Hallenstjerna, Herrar Doctorerne Wijkman, Falle och Wåhlin samt Herr Asses - 614 Riksdagen 1812. sor Arosenius instämde med Herr Kammarherre Silverstolpe.
Herr Borgmästaren Norström yttrade:
Då jag vid 1809 års Riksdag ogillade inrättningen af Justitise-Ombudsmans-Embetet, var det af den anledning, att jag trodde dess befattningar oundvikeligen komma i collision med Justi tise-Canzlerens, hälst i min tanka JustitiseCanzleren, genom sin Expedition och alla underlydande Fiskaler, troligen kan medhinna allt hvad nu egenteligen är ålagdt Justitiae-Ombudsmannen.
Af samma skäl får jag nu förklara mig anse detta Embete böra afskaffas, men om Pluraliteten skulle vara för dess bibehållande, vore min önskan, att det af Herr Borgmästaren Egge föreslagne tillägg i dess Instruction blefve vidtaget.
Herr Baron Adlerberg, Riksdagsmännen Anders Aberg och Lars Israelsson instämde med Herr Borgmästare Norström.
Beredningens Pluralitet stannade i det beslut, att, med bufvudsakeligt afslag å Herr Grefve Löwenhjelms Motion, tillstyrka antagandet af det Förslag, som under öfverläggningen härom uppkommit, till ett sådant tillägg i 14 § af Justitise-Ombudsmannens Instruction, hvarigenom Justitia-Ombudsmannen ålägges att med sine Diarier vid början af hvarje Riksdag till Constitutions-Utskottet inkomma.
I händelse af Utskottets bifall till denna hemställan, vore Beredningen af den tankan, att anmälan härom hos Riksens Ständer genast borde göras, för att om det föreslagne tillägget i Justitise-Ombudsmannens Instruction vid denna Riksdag besluta. 3:o. Anmärker Herr Grefve Löwenhjelm, att OpinionsNämnden är en heterogen beståndsdel af en för vår tid utgifven
Lag; att inrättningen ej skall hålla profvet af användbarhet, utan medföra den skada, som alltid skall uppkomma, då förtroendet till Regeringen och dess Organer rubbas, utan att det uppkastade tvifvelsmålet upplöses i visshet om den anklagades brottslighet eller oskuld och åtföljes af dess offenteliga bestraffning eller rehabilitation; samt vara stridande emot den grundsats, hvarpå vår Statsförfattning hufvudsakeligen hvilar, att Bilaga B till Exped.
N:o 8. 615 Domare-Embetet skall vara oberoende.
På hvilka skäl föreslås, att 103 § i Regerings-Formen må utgå.
I anledning hvaraf Herr Borgmästaren Egge förklarade sig finna tillräcklige skäl i Constitutions-Utskottets förra Betänkande vara anförde till ådagaläggande af den nytta, som med ifrågavarande Nämnd vore åsyftad, men hemstälde, om ej 103 § Regerings-Formen kunde på något sätt förändras till förekommande af det förorättande, som genom en obetydlig
Minoritet vid nuvarande omröstningssätt syntes kunna tillfogas hela Högsta Domstolen.
Herr Kammarherre Silverstolpe-.
Denna olägenhet torde vara afhulpen, om frågan, hvaröfver omröstning först företages, förändras till: »Om någon af Högsta Domstolens Ledamöter ej äger Riksens Ständers förtroende» etc., i stället för: »Om alla» etc. »äga» etc.
Herr Regerings-Rådet Hallenstjerna anmälte sig instämma i den genom förevarande Memorial ifrågastälde förändring, och förbehöll sig att till Protocollet skrifteligen få anföra de motiver, som i detta afseende bestämt dess tanka: »En domare måste vara oberoende.
Högsta Domstolen framför allt.
Riksens Ständer hafva försett dess Ledamöter med goda löner, för att deras bergning icke måtte ingå i domskälen; men hafva de också föresett den i framtiden, då de gifvit sig den magten att kunna afsätta dem efter godtycke?
Konungen tillsätter dem, men kan icke afsätta dem.
Således, sedan de äro tillsatte, har Konungen icke något inflytande på dem, men den, som vill behålla sin tjenst och icke har annat att lefva af, skall nödvändigt vända sina ögon åt Riksens Ständer och icke stöta sig med dem, som i den corpsen äro betydande och verksamma.
Han skall alltid frukta för Opinions-Domstolen.
Så länge partier icke finnas hos oss, är denna fruktan icke betydlig.
Men föreställom oss en sådan tid, som varit häfver.
Låt oss påminna oss den, då Rådet vid hvar Riksdag afsattes, så snart ett annat parti fick öfverhand.
Konungen skall då tillsätta, Ständerne afsätta.
Och denna Opinions-Domstol läser och granskar den Högsta Domstolens protocoll?
Framför den facta, 616 Riksdagen 1812. skäl till sin behandling?
Tysta, slutna sedlar kunna skilja den bäste domare från sätet.
Ar det icke nog med den opinion, som beredes i landet genom tryckta domar och handlingar, då en part, som tror sig vara orätt dömd, har rätt att lägga saken för allmänheten?
Då han derigenom blottat dem af sina domare, som han tror sig hafva att klaga öfver, stå de der för allmänhetens opinion.
Detta är nog för alla, den dömde och den som dömt, och allmänheten som dömer dem imellan.
Det är i tryckfriheten som vårt val, vår säkerhet är förvarad, icke i Opinions-Nämnden.
Huru kail den icke sammansättas, och hvem kan väl påstå, att den är allmänna opinionens organ?
Det är icke gerna att förmoda, att Konungen till Justitim-Råd förordnar andra än sådane, som jämte kunskap och förfarenhet förena skicklighet och en bepröfvad oväldighet.
Konungens inflytande på dem är genom det förändrade Regeringssättet och deras inamovibilitet från Konungens sida försvunnet.
Hvad som kunnat hända, då Högsta
Domstolen periodiskt besattes, då Ledamöter sökte att göra sig angenäma genom sin tillgifvenhet för den, af hvilken deras öde och bibehållande efter framflutna tre år endast berodde, är nu icke att befara.
Faran för rättvisans gång, för afsigter dervid, är nu från Ständernes sida.
Den kan blifva likväl vådlig, låt oss derföre i tid mota den.
Då jag derföre anser 101 och 102 §§ afRegeringsFormen tillräcklige att förekomma egennytta, väld, vråugvisa och oskicklighet hos Högsta Domstolens Ledamöter, bifaller jag Herr Grefve Löwenhjelms förslag att låta 103 § alldeles utgå, jämte sednare delen af den 104».
Herr Doctor Wijkman anmärkte, att alla andra
Domare kunna ställas under tilltal, men att något annat correctiv för de högste, med undantag om Riks-Rätt, ej torde kunna stå att upptänkas, än det sätt, hvarmedelst det mer eller mindre förtroende, hvar och en äger hos det allmänna, nu utrönes.