Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För Kommitén, hvilken sålunda besvarat de frågor, som uti de fem första punkterna af Chefens för Kongl. Landtförsvars-departementet promemoria blifvit till Kommiténs behandling och utredande öfverlemnade, återstår nu hufvudsakligen att uti detta betänkande utlåta sig angående några detaljfrågor, afseende dels beväringsmanskapets mönstring och läkarebesigtning, dels dess tjenstgöringsskyldighet. dels ock bildande! af invalidkassor; hvilka frågor jemväl utgjort föremål för Kommiténs öfverläggningar och beslut; men icke lämpligen kunnat behandlas i sammanhang med föregående hufvudpunkter.
Beträffande härvid först mönslringarne och de i sammanhang dermed stående läkarebesigtningar, så har, med afseende å nu gällande föreskrift om liden för mönstringarnas förrättande, förekommit: att i kustlänen kommunikationen emellan fasta landet och öarne, före April månads utgång, på flera ställen är genom is afbruten; att väder och väglag vid samma tid ofta lägga hinder i vägen för de vid mönstringsförrättningarna tjenstgörande att på utsatt tid framkomma till mönstringsställena; att samma orsaker äfven göra manskapets marcher besvärliga och för helsan menliga; att Kongl. Maj:t förmodligen, i anseende till nu antydda omständigheter, nästan hvarje år genom utfärdade cirkulär tillåtit dess Befallningshafvande att företaga mönstringarne på en sednare tid, än i författningarna är föreskrifvet; att det uti sednast utfärdade nådiga reglemente, angående besörjandet af indelta arméens och beväringsmanskapets underhåll och sjukvård under marcher, möten och mönstringar i fredstid, bibehållna äldre stadgandet om aflöning till beväringsmanskap, hvilket mönstras å samma tid och ort, som för manskapets öfningsmöten äro bestämda, synes förutsätta, att mönstringarna kunna företagas närmare eller till och med samtidigt med öfningsmötets bör - 7 °2 jan; att de grunder, hvilka Kommitén föreslagit för fördelning pä de särskilda mönstringsdistrikten af det antal, som skall till vapenöfning uttagas, eller som kan tillåtas begagna sig af rättigheten att genom afgift frigöra sig från bevärmgspligten, torde göra det nödigt att utvidga mönstringsdistrikten, hvarigenom manskapets besvärande med iängre fram- och återmarcher blefve nära nog oundvikligt, så framt icke tillåtelsen att, der så lämpligen kan ske, mönstra beväringsmanskapet å samma tid och ort, som för inryckning till öfningsmöte är bestämd, bereder möjlighet att förekomma nämnda olägenhet.
I betraktande af alla dessa omständigheter har Kommitén ansett sig böra i underdånighet hemställa: att, med ändring af nu gällande stadgande om den tid, inom hvilken beväringsmönstringarna böra vara afslutade, Konungens Befallningshafvande skall ega utsätta mönslrmgsförrältningarne å de tider och ställen, som, efter inhämtande af nödiga upplysningar från vederbörande befälhafvare för de inom länet förlagda regementen och corpser, pröfvas lämpligast; dock med iakttagande att beväringsmanskapet ej besväras med längre fram- och återmarcher, än af behofvet påkallas.
Då den ordställning, som uti 1 § af Kongl. Förordningen den 13 Februari 1849 finnes begagnad, möjligen skulle kunna föranleda den tydning af föreskriften om mönstringarnas förrättande särskildt för städerna och landet samt särskildt mom arméens och /lottans bevärings-omräden, att Konungens Befallningshafvande icke skulle ega utsätta dessa mönstringar å samma dag och ort, har Kommitén, till undvikande af ett dylikt missförstånd, ansett lämpligt, om i sammanhang med berörde föreskrift tillädes: det hinder likväl ej möter för vederbörande att utsätta mönstringsförrättning å samma dag och ställe med så väl städernas och landets, som arméens och flottans beväringsmanskap. 1 fråga om Militär-läkares eller Provincial-läkares användande såsom besiglnings-läkare vid beväringsmönstringarna hafva, efter hvad till Kommiléns kännedom kommit, de af Eders Kongl. Maj:t. för utarbetande af förslag till den militära helsovårdens ordnande tillsatte Kommiterade yttrat: att Civil-läkarne, hvilka hittills utöfvat nämnda befattning, i allmänhet skulle följt högst skiljaktiga grunder för bedömandet af manskapets duglighet till krigstjenst; att det derföre varit önskvärdt, om åt
Distriktfält-läkarne kunnat uppdragas skyldigheten att, i egenskap af Besigtnings-läkare, biträda vid de årliga beväringsmönstringarne; men att, då dessa mönstringar merändels höllos samtidigt för alla regementen inom samma distrikt, och det således måste blifva omöjligt för
Distrikt-fältläkaren att dervid vara tillstädes, Regementsläkarne, hvar för sitt Regemente, måtte få sig ålagdt att i ofvanberörda egenskap vid beväringsmönstringarna biträda, mot åtnjutande af skjuts och dagtraktamente efter rese-reglementet.
Detta 73 Delta förslag har gifvlt Kommitén särskild anledning att taga förevarande fråga i närmare öfvervägande, hvarvid likväl förekommit: att, äfven om antagandet »att
Civil-läkarne i allmänhet följt högst skiljaktiga grunder för bedömande af manskapets duglighet till krigstjenst» vore på verkliga förhållandet grundadt, det dock lika litet lärer kunna antagas, alt
Militär-läkarne vid denna frågas bedömande skola följa lika grunder; att den olikhet, som i berörde hänseende möjligen någon gång förekommit, fastmera synes böra förklaras af den olika erfarenhet, äfven behörigen specirainerade läkare förvärfvat, och den olika ståndpunkt i vetenskapligt hänseende, på hvilken de befinna sig, men ingalunda vara alt söka i den enes eller andres anställning i civil eller militär tjenst, lika litet som i tjenstegraden; att till ett behörigt bevakande af det allmännas rätt således icke torde erfordras mer än nu gällande stadgande, att besigtnings-läkaren skall vara behörigen legimiterad; att
Provincial-läkaren bör ega större kännedom om ortens befolkning och de inom densamma vanligen förekommande sjukdoms-anlag, samt derigenom äfven vara i tillfälle att bättre kunna bedöma förhållandet; att
Provincial-läkarens närvaro vid beväringsmönstringarna jemväl måste vara af vigt för den honom åliggande skyldighet att uppmärksamma alla inom hans distrikt förekommande endemiska sjukdomar och deras orsaker, äfvensom för afgifvandet af statistiska berättelser; att dessutom Regements-läkaren, på samma sätt som
Distrikt-fältläkaren med afseende å mönstringarna inom distriktet, kan vara hindrad att bevista alla beväringsmönstringar inom Regementets område, ifall dessa samtidigt pågå i särskilda län; samt slutligen att den ifrågasatte förändringen af nu gällande stadgande skulle komma att medföra betydligt ökade kostnader, enär provincial-läkarnes tjenstgöring hufvudsakligen sker inom hvars och ens distrikt; att det derigenom äfven blir möjligt, i händelse för tidsbesparing tvenne mönstringar utsättas å samma dag och manskapets antal fordrar begagnande af särskilda läkare på hvardera stället, att ordna sådant utan synnerligen ökade kostnader; hvaremot, om militärläkare måste användas, det blefve nödvändigt, antingen att kommendera tvenne sådane läkare för att göra turen genom hela länet och, då behofvet så fordrade, vid särskilda förrättningar å samma dag användas, eller ock att ordna mönstringarne så, att besigtningarne kunde af en läkare medhinnas, hvilket åter komme att medföra ökad tidsutdrägt med deraf följande drygare kostnader jemte olägenheter för Landshöfdingar och Regements-chefer.
På grund af nu anförda förhållanden, har Kommitén icke kunnat biträda Kommiterades för ordnandet af den militära helsovården ofvanomförmälda förslag, utan får underdånigst hemställa: att det stadgande, som nu återfinnes i 5 momentet 3 § i Kongl.
Förordningen den 13 Febr. 1849, måtte bibehållas oförändradt.
På det besigtnings-läkaren i god tid måtte erhålla kännedom om antalet af de beväringsskyldige, som skola besigtigas, och kunna vidtaga de med anledning deraf erforderliga åtgärder, torde till hvad härom redan finnes stadgadt böra tilläggas: 10 att, sedan Magistrat eller Kronofogde, på sätt förut i sammanhang med kontrollförslaget blifvit nämndt, från Konungens Befallningshafvande erhållit, staden eller fögderiet omfattande, utdrag af de upprättade mönstringsrullorna, de ofördröjligen skola till vederbörande provincial-kikare öfversända behörigen upprättade förteckningar å de beväringsskyldige, sorn böra af läkaren besigtigas.
För närvarande är med afseende å tiden för läkarebesigtningarnes anställande blott stadgadt, att
Kronobetjenmgen skall i »god tid» före mönstringens början hafva de beväringsskyldige socknevis uppställt.
Då likväl detta kan på olika sätt tolkas ecb möjligen tillämpas så, att läkaren kommer att sakna tillräckligt rådrum för be sigtningens npggranna verkställande, har Komroitén, på det sådant ej må kunna inträffa, ansett sig böra i underdånighet föreslå: att läkarebesigtniogen skall taga sin början å viss af Konungens Befallningshafvande bestämd tid före mönstringen, i hvilket afse ende
Kronobetjeningen jemväl bör beordras att dertill hafva de beväringsskyldige socknevis uppställt.
Hittills har vanligen genom general-ordres blifvit årligen anbefaldt, att på ve derbörlig reqvisition skall, för att biträda med beväringsmanskapets mätning, till hvarje mönstringsslälle beordras en under-officer eller korporal.
Som på mätningens noggrannhet hädanefter torde komma att ligga ännu mera vigt, i fall, på sätt Kommitéo föreslagit, längdmåttet antages såsom en af hufvudgrundqrna för de beväringsskyldiges intagning till vapenöfning, torde detta biträde blifva alldeles nödvändigt, och får Kommitén fördenskull i underdånighet föreslå: att uti den blifvande beväringsförordningen matte intagas föreskrift derom, att en under-officer eller korporal skall, för att biträda med beväringsmanskapets matning, af Konungens Befallningshafvande reqvireras och af vederbörande militärbefäl beordras till hvarje mönslringsställe, Bland dq till rese- oell traktamente-ersättningar för mönstringarnes bevistande berättigade embels- och tjenstemän, hvilka finnas uppräknade uti 46 § af Eders Kongl. Maj:ts nådiga reglemente den 14 September 1858, angående besörjandet af indelta arméens samt allmänna beväringsmanskapets underhåll och sjukvård under marcher, möten och mönstringar i fredstid, saknas Landshöfdingarne.
Anledningen till detta uteslutande måste hafva varit den, att i dessa embetsmäns löneförmåner ingå särskildt anslagne »resepenningar» för bestridande af de med nödiga embetsresor inom länet förenade kostnader.
Utom det att Regements, chefer och militärbefäl, ehuru äfven de annars äro skyldige att utan särskild ersättning företaga resor inom regementets stånd, likväl erhålla ersättning för mönstringsresorna, torde, med afseende å Landshöfdingarne, derjemte böra tagas i betraktande: att mönstringsförrättningarne, för 75 ofvan föreslagne ordnande af ett fullständigt mönsterverk, antagligen blifva för mönsterherrarne hädanefter vida mera tidsödande och kostsamma, än hittills; att skjutslegan, sedan 1837 åis lönereglering för Landshöfdingarne fastställdes, blifvit särskilda gånger förhöjd, hvaremot de vanligen indelta resepenningarne, i anseende till förändrade föreskrifter om lösningsrätt och markegångssättning, minskats, samt att landshöfdingarne, som i allmänhet icke lära kunna göra dessa resor med mindre än 3 hästar, dessutom i sin egenskap af mönsterherrar ofta hafva att vidkännas åtskilliga särskilda utgifter af ganska kännbar beskaffenhet.
I anseende härtill har Kommitén för sin del ansett billigheten fordra, att äfven Landshöfdingarne tillägges ersättning för de med mönstrmgsresorne förbundna kostnader.
Såsom följd af Kommiténs förslag om anställandet af ständiga mönstringskom missarier, samt till undvikande af möjligen uppkommande tvekan om bestämmandet af rese-erstittning för Öfverstelöjtnant, hvilken i Chefens ställe bevistar mönstringsförrättningarne, torde det jemväl blifva nödigt, att dessa uti ofvannämnde § af underhållsreglemenlet serskildt nämnas.
Med afseende å samma §:s innehåll har Kommitén fördenskull ansett sig böra i underdånighet föreslå det tillägg: att såsom berättigade till skjuls- och traktamentsersättning för beväringsmönstringarnes bevistande måtte nämnas jemväl
Landshöfdingar och mönstringskommissarier; äfvensom att officerare af öfverste-löjtnants grad måtte serskildt förklaras böra åtnjuta rese-ersättning efter femte klassen i rese-reglemeritet.
Hvad härefter angår frågan om de beväringsskyldiges tjenstgöring, så får Kommitén först, såsom en följd af den föreskrift, som blifvit meddelad uti sisla delen af merberörde promemorias andra punkt, och af de förslag till kontrollföreskrifter, som Kommitén till en del derå grundat, nu underdånigst föreslå ett serskildt stadgande derom alt beväringsskyldig, vid uppbåd till vapenöfning skall tillhöra det vapen eller den corps, inom hvars beväringsområde han vid uppbådstillfället. är mantalsskrifven eller har sin vistelse, utan afseende derå, alt han till äfventyrs förut undergått vapenöfning vid annat vapen eller annan corps.
Att Kongl. Majit, såsom högste befälhafvaren öfver rikets krigsmakt, bör, isynnerhet när rikets försvar det påkallar, vara oförhindrad att om stridskrafternas användande så förfoga, som Honom lämpligast och ändamålsenligast synes, måste vara af den största vigt för försvarsväsendet.
Till följd häraf och då Kommitén dessutom redan antagit såsom gifvet, att beväringsmanskapet af hvarje klass bör fördelas uti två afdelningar, af hvilka den ena innefattar dem, som i egenskap af arméens omedelbara förstärkning genast skola 76 utgå, och den andra dem, som skola tillhöra reserven, har Kommitén ansett nödvändigt, att i underdånighet hemställa: om inrymmande uti bevärirtgslagen af rättighet för Kongl. Majit att, när Rikets försvar sådant fordrar, uppbåda och uttaga äfven större eller mindre del af hvarje beväringsklass, vare sig från hela riket eller inom vissa landsorter.
Af denna Kongl.
Majlis rätt att, vid beväringsmanskapets uppbåd till verklig krigstjenslgöring, icke behöfva följa annan grund, än omtankan om försvarskrafternas användande på ändamålsenligaste sätt bjuder, lärer det blifva en nödvändig följd: att det stadgande, som nu återfinnes i 15 §:s 1:a mom. af Kongl Kungörelsen den 12 Oktober 1827, sådant samma moment lyder genom Kongl.
Kungörelsen den 13 Februari 1819 om beväringsmanskapets uppbådande till tjenstgöring efter samma grunder inom arméens och flottans beväringsområden, hädanefter skall försvinna.
Då det således kan inträffa alt, under det en del af klassen eller klasserna är i tjenstgöring, det icke anses lämpligt att uppbåda de återstående, lärer äfven blifva nödigt att ändra det i nu gällande beväringslag intagna stadgande om förbud att, sedan en klass af beväringsmanskapet blifvit uppbådad, derifrån anvärfva någon till arméen eller flottan.
Till följd häraf och då det jemväl synes vara med grunden till berörde stadgande öfverensstämmande, att ingen lill krigstjenstgöring uppbådad beväringsyngling må kunna användas till den komplettering of indelta arméens nummer, som före krigets utbrott, genom rust- och rotehållares försorg, bör ega rum, har Kommitén ansett sig böra i underdånighet föreslå den förändring af ifrågavarande stadgande att, sedan någon del af beväringsmanskapet blifvit lill Rikets försvar uppbådad och inmönstrad, någon sålunda utskrifven icke får för arméen eller flottan anvärfvas, eller användas till indel ta arméens och flottans kompletterande vid krigets utbrott.
Bibehållandet inom krigareståndet af ett strängt begrepp om värdet af en obefläckad vandel är onekligen af allt för mycken vigt, att kunna lemnäs utan afseende.
Då det likväl icke ansetts lämpligt att helt och hållet utesluta vanfrejdade utskrifningsskyldige från rättigheten och pligten att, såsom beväring, deltaga i fäderneslandets försvar, synes ej allenast nutidens, med afseende å brottslingen i allmänhet betydligt förmildrade åsigter, utan ock behörigt afseende å möjligen för handen varande särskilda omständigheter påkalla någon förändring i nu gällande, ovilkorliga stadgande om de vanfrejdades tjenstgöring.
Kommitén har, i sådant afseende, ansett det böra tillstadjas befälet att, i synnerhet om kamraterne uttalat sitt öfverseende med den felande, lör särskilda fall göra ett undantag från den allmänna regeln.
Med anledning häraf och då Kommitén ej eller förmenat det vara lämpligt, att de 77 vanfrejdade användas endast till arbeten, om de på annat sätt kunna vara till större nytta, har Kommitén velat i underdånighet föreslå den förändring af ifrågavarande stadgande att, om några af de utskrifna äro vanfrejdade eller för liderlighet kände, de må kunna uteslutas ur led med de öfrige beväringsskyldige och antingen serskildt vapenöfvas eller till andra lämpliga arbeten användas.
På samma grund som fältarbeten och de arbeten, som under beväringsmanskapets tjenstgöring i fält förekomma, blifvit undantagna vid den beväringsmanskapet medgifna frihet från arbetskommenderingar, bör beväringsmanskapet, sedan det blifvit till verklig tjenstgöring uppbådadt, enligt Kommiténs åsigt, kunna kommenderas till verkställande af sådana förrättningar, som till exempel för flottans manskap på stationerna förekomma, patroners och ammunitions förfärdigande m. m., och hvilka, ehuru icke egentligen varande fältarbeten, dock hafva afseende å försvarsverkets ordnande.
Och har Kommitén för den skull funnit sig föranlåten alt i underdånighet hemställa om den ändring af härom nu gällande stadgande: att beväringsmanskapet skall under dess tjenstgöring vara befriadt från alla arbetskommenderingar af hvad beskaffenhet som helst, sådane arbeten likväl undantagna, som till fältarbeten vanligen räknas eller ock under krig och vid krigsrustningar förekomma.
I nu gällande beväringslag är, i förening med föreskriften om indelta arméens och båtsmanshållets kompletterande under krig med beväringsmanskap, stadgadt, att det i de ledigblifna ordinarie numren insatta manskap endast må tillsvidare der förblifva, så framt ej särskild öfverenskommelse mellan vederbörande rust- eller rotehållare och den beväringsskyldige kan träffas.
Derigenom skulle kunna inträffa att, sedan en beväringskarl blifvit under kriget insatt uti ett ledigt nummer och såsom soldat både vunnit krigserfarenhet och utmärkt sig, han likväl af rust- och rotehållare vid hemkomsten afskedas.
Då det likväl hvarken kan vara förenadt med rättvisa, att den, som under krigets faror tjenslgjort i numret, vid krigets slut. skall emot sin önskan kunna skiljas derifrån, eller med statens fördel öfverenstämmande, att, i stället för en krigsvan och öfvad soldat, en alldeles oöfvad rekryt insättes i arméens leder, har Kommittén ansett sig böra göra underdånig framställning om en sådan förändring af ifrågavarande stadgande: att beväringsskyldig må under krig blott tills vidare insättas i ledigt nummer eller rote, så framt ej beväringskarl efter slutadt krig åslundar alt., på de i sednaste legokontrakt betingade vilkor, i numret qvarstå, i hvilket fall sådant ej må af rusteller rotehållare förvägras. 78 Vidkommande sluligen frågan om bildande af Invalid- och under stödskassor för beväringsmanskapet, har Kommitén, som ansett den i nu gällande beväringslag i så dant afseende intagna uppmaning lill rikets innebyggare böra fortfarande qvarstå, i öfrigt trott det vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande, om till samma ändamål användes hälften af alla de böter, som till följd af beväringsförfattningarna komme att ådömas; och får fördenskull i underdånighet hemställa: att af alla de vitén och böter, som i beväringsförfattningarna äro stadgade, skall hälften tillfalla åklagaren och andra hälften afsättas till bildande af en Invalid- och Pensionsfond för dem af beväringsmanskapet, som under sin tjenstgöring erhållit sådan skada, att de derigenom blifvit i mer eller mindre mån oförmögne att sig med arbete försörja, samt för i krig aflidne be väringskarlars enkor och barn; dock utan att sådant för närva rande bör medföra någon rubbning af den beväringsmanskapet, genom gällande författningar, redan tillförsäkrade rätt till understöd från krigsmanshus-kassan eller amiralitets-krigsmans-kassan.
Kommitén har nu yttrat sig angående alla de frågor, som blifvit till dess behandling särskildt öfverlemnade eller i öfrigt, enligt Kommiténs åsigt, borde tagas i öfvervägande vid utarbetandet af det förslag till lämpligaste sältet för bevärinsskyldighclens fullgörande, som Kommitén haft att afgifva; och får Kommitén härjemte, till fullgörande af den uti sjette punkten af hefens för Kongl.
Landtförsvars-Departementet promemoria meddelade föreskrift, underdånigst öfverlemna förslag till dels ny lag, angående inrättandet och utskrifningssättet af allmänna beväringsmanskapet, dels ock ny förordning, angående beväringsmanskapets mönstringar med mera, hvilka blifvit affattade i enlighet med ofvan i detta betänkande uttalade åsigter.
Enär det af ordalagen uti nyssnamnmde punkt möjligen kan synas, såsom om uti en enda författning bordt upptagas allt hvad med beväringsmanskapets ulskrifnmgssätt, mönstringar och möten eger sammanhang, torde det åligga Kommitén att härvid jemväl angitva de orsaker, som förmått Kommitén att föreslå omförmälda stadgandens fördelning uti två serskilda författningar.
Vid granskning af dessa stadganden har nemligen Kommitén funnit dem sönderfalla i tvenne hulvudafdelningar, af hvilka den ena omfattar sjelfva grunderna för inrättandet af allmänna beväringsmanskapet och den andra blott de reglementariska föreskrifter, som för grundstadgandernas verställighet äro nödvändiga.
Då nu, enligt formerna för lags stiftande i vårt land, till ändring af de förra erfordras Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers gemensamma bifall, men deremot förändringar uti de 79 sednare kunna af Kong).
Maj:t ensam vidtagas, har Kommitén trott det varn lämpligast, om dessa stadganden såsom hittills fördelades i två särskilda författningar.
Med afseende å författnings-förslagen i öfrigt, har Kommitén till de grunder för deras uppgörande, som i detta betänkande redan blifvit angifna, nu intet vidare att tillägga, än att Kommitén ansett sig böra ur förslaget till ny förordning, angående beväringsmanskapets mönstringar med mera, utesluta de speciella stadgarna om beväringsmanskapets underhåll och sjukvård med mera, som under 3 §:s 6 moment samt 10, 11 och 12 §§ varit intagna i Kongl.
Förordningen den 13 Februari 184-9, enär dessa stadganden numera finnas fullständigt och under en särskild al i ikel upptagna uti Eders Kongl. Maj:ts nådiga reglemente den 14- September 1858, angående besörjandet af indelta arméens och allmänna beväringsmanskapets underhåll och sjukvård, under marcher, möten och mönstringar i fredstid.
Efter att nu hafva redogjort för de till bevärings-inrättningens ordnande utarbetade förslag i sin helhet, tillika med de grunder, på hvilka dessa förslag hvila, har Kommitén trott sig jemväl böra på ett ställe i korthet sammanföra och sålunda lätta den allmänna öfversigten af de uti berörda förslag tillstyrkta förändringar eller tillägg till nu gällande stadganden samt dermed åsyftade fördelar.