Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med afseende härå och då genom ifrågavarande pensionsanstalt befälhafvare och manskap å Svenska handelsfartyg vunne säkerhet att, när, efter en längre tids verksamhet i fosterlandets tjenst, ålderdomens bräckligheter manade dem till öfvergifvande af sjömansyrket, erhålla en åtminstone emot de oundgängligaste behofven svarande lifstidspension; då vidare genom den egentliga pensioneringens frånskiljande från sjömanshusen dessa sednares nu strängt anlitade gratial-och understödsfonder för bispringande af sjömän, hvilka genom inträffad olyckshändelse eller annorledes i förtid blifvit satte ur stånd att utöfva sin tjenst, äfvensom af sjömäns behöfvande enkor och oförsörjda barn, blefve för det dermed afsedda ändamålet i samma mån mera tillräckliga; då dessa förhållanden antagligen måste icke obetydligt inverka ej blott till undanrödjande af dugliga personers betänklighet mot inträde i det äfventyrliga sjömansyrket, utan äfven till förekommande af Svenska sjömäns rymning på utländsk ort, der en större vinst för ögonblicket möjligen lockade dem att öfvergifva sin antagna tjenst; och då pensionsinrättningen sålunda kraftigt måste, befrämja den för landet vigtiga och naturliga sjöfartsnäringen, ansåge Kongl.
Majit att, för vinnande af ett så magtpåliggande ändamål, ett lämpligt bidrag borde från handels- och sjöfarts-fonden utgå, hvilket bidrag kunde bestämmas till hälften af hvad för den ifrågavarande pensionsanstalten utom föringsmedlen erfordras, eller till 25,000 R:dr årligen.
Vidkommande slutligen det återstående tillskott, som vore nödigt till fyllande af pensions-inrättningens behof och hvilket, enligt komiterades förslag, skulle utgå af tullmedlen, hade komiterade såsom skäl för detta bidrags beviljande underdånigst anfört, att den ej mindre af statsklokhet än rättvisa och menniskokärlek högt påkallade institutionen, hvilken vore ämnad att bispringa den för hela landets förkofran och välstånd sä verksamma och nyttiga sjöinansklassen, borde för ali framtid och i alla händelser fullkomligt betryggas; och hade Kommers-kollegium äfven ansett att, om ock pensionstagarne blefve färre än hvad komiterade på grund af inkomna uppgifter beräknat, anstalten likväl, då något bidrag frän skcppsrederiernas sida icke borde tagas i beräkning, med de förut föreslagna inkomsterna icke skulle kunna behörigen fullgöra sitt åliggande, utan att till fyllande af dess årliga behof ett särskildt anslag af allmänna medel blefve anvisadt.
I betraktande af dessa omständigheter, och då hvarje åtgärd, hvilken, i lik - Stats-Vtskottets Utlåtande JV? 172.
11 het med ifrågavarande pensionsanstalt, vore egnad att på ett mera verksamt sätt befordra sjöfartsnäringens utveckling — hvilken näring måhända hittills icke blifvit af Staten lika frikostigt understödd som åtskilliga andra — redan i denna egenskap påkallade det allmännas behjertande, och då detta måste i vida högre grad blifva händelsen, när man betänkte, att den duglighet, kraft och fosterlandskänsla, som derigenom i fredstid kunde vinnas åt handelsflottans manskap, skulle i farans stund öka rikets försvarsstyrka och värn, enär nemligen, enligt Kongl. Kungörelsen den 13 November 1860, allt det till rikets handelsflotta hörande sjöfolk, som vore ä sjömanshusen eller i Magistraternas rullor inskrifvet, sä ock sjökapitener och styrmän, äfvensom machinister å ångfartyg, vöre pligtige att under krig tjenstgöra å Kongl. Maj:ts Flotta från och med året näst efter fyllda 20 år till och med det år, då 35 års ålder uppnås, ansåge Kongl. Maj:t att, till fyllande af hvad som med beräkning af förut angifna inkomster ännu bruste i den erforderliga summan, 74,000 B:dr, ett belopp af 25,000 R:dr borde af statsmedel anvisas.
Då emellertid, af anförda skäl, pensioneringen syntes ej böra ta°ra sin början förrän efter 5 år, eller från och med år 1869, skulle också icke något anslag hvarken af statsmedel eller från handels- och sjöfarts-fonden behöfva dessförinnan utgå, men deremot borde föringsersättningen få af pensionsanstalten uppbäras från och med nästa års början, så mycket heldre, som derigenom kunde grundläggas en tillgång till bestridande af de utgifter, som, förutom pensioneringen, vore med inrättningen förenade.
Utskottet, som tagit denna fråga i öfvervägande, har funnit de af Sjömanshus-direktionerna i Göteborg, Calmar, Westervik och Hernösand emot en för hela riket gemensam pensionsinrättning anförda betänkligheter vara genom den i berörda Statsråds-protokoll förebragta utredning, till hvilken Utskottet i detta hänseende får hänvisa, fullt vederlagda; äfvensom Utskottet ej haft något att erinra emot de grunder för pensioneringen, som i det framlagda förslaget till reglemente innefattas.
Visserligen synes det för rättighet till pension föreslagna åldersmåttet nog högt för de i fjerde klassen upptagne personer, men Utskottet föreställer sig att Kongl. Maj:t framdeles, dä större tillgångar kunna för inrättningen påräknas, skall uti berörda hänseende meddela de förändrade bestämmelser, som kunna linnas ändamålsenliga.
Beträffande åter de för pensioneringen beräknade tillgångar, har Utskottet, i betraktande af den fördelaktiga inverkan på utrikes sjöfartens utveckling, som af den ifrågasatta pensionsanstalten ©tvifvelaktigt är att påräkna, funnit med billighet mest öfverensstämmande, att det utöfver föringsmedlen för berörda anstalt erforderliga årsanslag komme att till fulla beloppet utgå från handels- och sjöfarts-fonden, derest densamma funnes dertill lemna tillgång, och att endast för motsatt fall anslag af statsmedel ifrågakomma; och får i följd häraf Utskottet hemställa, dels att Rikets
Ständer måtte lemna sitt bifall till bildande af en pensionsanstalt, inrättad i öfverensstämmelse med det af Kongl. Majit, nädigst framlagda förslag, samt medgifva, att till denna pensionsanstalt må, från och med nästkommande år, af tullmedlen utgå ett mot den så kallade föringen — hvilken från samma tid ej vidare bör till sjöfolket utbetalas — ungefärligen svarande belopp, hvilket, enligt de grunder ofvanberörda förslag innehåller, för närvarande bestämmes till 24,000 R;dr årligen; dels ock att Rikets Ständer måtte, vid tillkänna - (2 Stats-Utskottets Utlåtande ,JV& 172. gifvande af detta beslut, uttrycka den åsigt, att det bidrag, som utöfver nämnda summa kan blifva för pensionsanstalten erforderligt, bör till fulla, beloppet utgå af handels- och sjöfarts-fonden, derest denna dertill lemnar tillgång, så att endast i motsatt fall anslag af statsmedel bör ifrågakomma.
Utskottet jemväl hafva besvarat en af Herr L. N. Eneqvist inom Borgare-Ståndet väckt, till Utskottet remitterad motion (N:o 277), angående inrättande af en för hela riket gemensam pensionsanstalt för Svenska handelsflottans skeppare, styrmän och öfriga sjöfolk, samt om anvisande af medel för en sådan anstalt.
Hierta, med hvilken Herrar A. A. Berger och B. F. Ekerot sig förenat: ”Under fullt erkännande af det vackra och menniskovänliga syftemålet med det förslag, som Stats-Utskottets pluralitet beslutat att genom förestående Betänkande framlägga för Rikets Ständer, kan jag dock icke undgå att reservera mig emot detsamma, emedan jag anser, att ett bifall dertill skulle leda till betänkliga följder i framtiden.
Om det är en billig och rättvis omvårdnad från Statens sida, att de män, som länge arbetat och utnött sina bästa krafter i dess tjenst, icke på ålderdomen lemnäs till rof åt nöden, eller, i saknad af ett tarfligt understöd, tvingas att qvarblifva i sina befattningar längre än de förmå att behörigt uppfylla de dermed förenade åligganden, och om det än utan tvifvel vore önskvärdt, att på samma sätt hvarje ålderstigen och orkeslös samhällsmedlem kunde genom det allmännas försorg blifva skyddad emot bekymmer för sitt nödvändigaste lifsuppehälle, sä finnes dock, mig veterligen, hittills icke något annat land, der man tilltrott sig att utsträcka denna menniskovänliga åtanka, till pensionerande af arbetare inom de enskilda näringarna.
För sådana ändamål har man på den sednare tiden mer och mer begynt inrätta enskilda pensionsfonder, ränteförsäkringsanstalter ined mera, alla hvilande på den grunden, att den som vill blifva delaktig af deras förmåner, bör hafva under en viss tid lemnat tillskott till de fonder, från hvilka bidragen utgå.
Hade nu frågan endast varit, att åt en dylik inrättning för ålderstigne sjömän lemna ett anslag för en gång till en grundfond, hvilken sedermera borde underhållas och förökas genom vissa föreskrifna bidrag af dem, som önskade deraf blifva delaktige, så skulle jag gerna hafva med min rost dertill bidragit; men den nya väg, på hvilken man nu vill ingå, att för sådant ändamål lägga en fortfarande börda på Staten, kan jag icke med Utskottets pluralitet beträda.
Det hufvudsakliga skäl, som vid öfverläggningen inom Utskottet blifvit anfördt till stöd för förslaget, utom sjelfva nyttan och behofvet för de blifvande pensionstagarne, hvilket gerna må erkännas i detta fall, likasom för alla andra behöfvande, har varit, att derigenom kunna motverka de talrika rymningar, som nu anses ega rum af besättningar å den Svenska handelsflottan, samt att afhjelpa en öfverklagad brist på sjöfolk för denna flotta.
Hvad det förra beträffar, så tror jag likväl, att rymningarne under förflutna tider hufvudsakligen härledt sig dels deraf, Stats-Utskottets Utlåtande ,yW 172. 13 att sjömännen ej sällan erhållit högre betalning i utländsk tjenst, dels ock deraf, att de å främmande nationers fartyg erhållit bättre kost än pä de Svenska, men att i samma män, som dessa förhållanden pä den sednare tiden förbättrats, hafva också rymningarne minskats.
Der åter det nämnda missförhållandet tilläfventyrs ännu fortfar, fruktar jag att hoppet om en obetydlig pension på äldre dagar icke skulle utgöra något verksamt botemedel.
I afseende på bristen å Svenskt sjöfolk torde derjemte en närmare undersökning väcka något tvifvel, huruvida en klagan deröfver är så grundad, att det kan vara nödigt att åberopa behofvet af detta ondas afhjelpande, såsom ett statsskäl för sjömännens pensionerande på det allmännas bekostnad.
Om man nemligen rådfrågar de officiela uppgifter angående Svenska handelsflottan, som finnas meddelade i den s. k.
Finans-komitéens Betänkande af den 9 Februari innevarande år, så inhemtas deraf att de städerna tillhörande, med utrikes skeppsfart sysselsatta fartygens lästetal utgjort:
Aren 1830—1834, i medeltal 43,115 läster. 1840-1844, „ 58,636 „ 1845-1849, „ 61,121 „ ” 1850-1854, „ 73,988 ., „ 1855—1859. „ 92,123 „ „ 1860 „ 94,444 „ Likaledes inhemtas att under tiden emellan åren 1847 och 1860 har de med utrikes skeppsfart sysselsatta landtmanna-fartygens lästetal stigit ifrån 8,037 till 20,608.
Här visar sig således en tillökning af omkring 63,000 läster endast på de med utrikes skeppsfart sysselsatta fartyg.
Dä en så stor tillökning i flottans lästetal (ångfartygens oberäknade, hvilka ökats i än större proportion) äfven måste fordra ett ökadt antal sjöfolk, och det torde vara allmänt bekant, att mer än Indelar deribland utgöres af svenskar, så torde någon grund finnas för det ofvannämnda antagandet att bristen icke är sä betänklig, som en och annan kunnat föreställa sig.
Det är visst en sanning, att mycket svenskt sjöfolk äfven går i utländsk tjenst; detta kan föranledas af åtskilliga orsaker, af begäret att se sig om i verlden, af böjelsen för äfventyr, som kanske företrädesvis uppstår under ett sådant lif, som sjömannen är underkastad, eller af hoppet att göra lycka.
Ganska många, och sannolikt flertalet, vända likväl efter kortare eller längre tid tillbaka till fäderneslandet, och svårligen skall hoppet om en framtida liten pension qvarhålla dem alla hemma, hvilket ock skulle hafva till följd, att ett ej ringa antal deribland skulle förgäfves söka sysselsättning å Svenska fartyg.
Derjemte synes en icke ringa svårighet skola uppstå, att bestämma vilkoren för kompetens till pensions erhållande.
Skall hvarje sjöman derifrån vara utesluten, som någon tid varit frånvarande i främmande länder eller på utländska fartyg, äfven om han under en dålig konjunktur icke kunnat få sysselsättning hos Svenska rederier?
Och huru kontrollera giltigheten af de betyg öfver tjenstgöring, som en pensionssökande lätt nog kunde förskaffa sig af en eller annan skeppare, helst det icke gerna kunde komma i fråga att fordra betygets utgifvare på ed, eller denne måhända redan aflidit?
På grund af dessa skäl, till hvilka ännu mycket mera kunde tilläggas om arbetares inom andra näringar giltiga anspråk att likaväl som sjömännen omhuldas af Rikets Ständer, i händelse man nu tager det första steget in på denna bana, nödgas jag för min del afstyrka bifall till det förevarande förslaget”. 14 Stats-Utskottets Utlåtande JW 173.
Af Riksdagsfullmägtige Jonas Andersson från Östergötlands och Erik Ersson frän Gefleborgs län. JW 1*8.
Ank. till Eip-Iltsk. den 13 ökt. 1863, kl. 12 midd.
Utlåtande, t anledning af Kongl.
Maj:ts nådiga Proposition om anvisande af anslag till betäckande af kostnaderna för Sveriges deltagande, dels i 1862 års allmänna industri- och konst-exposition i London, dels ock i den för landtbruks-alster och redskap innevarande års sommar anordnade internalionela utställning i Hamburg. (U. A.)
' Af högstberörda den 7 sistlidne Augusti till Rikets Ständer aflåtna nådiga Proposition (JW 122) inhemtas, att, sedan härvarande Kongl. Stor-Britanniske Minister tillkännagifvit, att en för alla nationer gemensam industri- och konst-exposition komme att öppnas i London den 1 Maj 1862, samt de för anordnandet af denna exposition af Hennes Stor-Britaniska Majit utsedde kommissarier framställt önskan att få sätta sig i beröring med sådana personer elier sällskap, hvilka bäst vore i tillfälle att gagna dem, som ämnade på expositionen utställa artiklar, så, och då erfarenheten ådagalagt, att vid hittills anordnade allmänna större industriexpositioner de flesta stater, med anspråk på högre utveckling och med tillgång på värdefulla industri- och slöjdarbeten samt konstalster, deruti tagit del, samt Rikets Ständer vid föregående likartade allmänna utställningar uttalat sig för landets deltagande i desamma och för ändamålet då anvisat erforderliga medel, hade Kongl. Majit, under den 17 Maj 1861 förordnat, att åtgärder äfven då borde vidtagas, på det att Sverige vid ifrågavarande exposition icke måtte lemnäs orepresenteradt samt utsett Grosshandlanden m. m. C. F. Waern att vara kommissarie för Sverige vid omförmälda exposition; hvarjemte Kongl.
Majit, i likhet med hvad tillförene egt rum, tillsatt en särskild Central-komité för Sverges deltagande uti berörda exposition, samt uppdragit åt Hans Kongl. Höghet Hertigen af Östergötland att i bemälda komité vara ordförande.
Till bestridande af de med förevarande uppdrag förenade kostnader hade Kongl. Majit tid efter annan anbefallt
Sitt och Rikets Stats-kontor, att utaf under Stats-Utskottets Utlåtande JV& 173.
15 händer varande medel å forskottstitel anordna och bemälda Central-komité tillhandahålla, uppå dess i mån af behof skeende reqvisitioner och emot framtida redovisning, ett belopp af tillsammans 145,000 Ridr, hvarutaf, enligt till Kongl. Majit utaf komitéen aflemnad redogörelse, 144,146
Ridr 2 öre blifvit för ändamålet använda och återstoden, 853 Ridr 98 öre, blifvit till Stats-kontoret återlevererade; varanda uti ofvannämnda utgiftssumma likväl upptaget ett belopp af 4,761 Ridr 84 öre för anskaffande af ett praktverk öfver expositionen, hvilket ännu vore under utgifning i London och hvarutaf Kongl.
Majit tillåtit att vissa exemplar finge af allmänna medel inköpas för att framdeles utdelas på sätt Kongl. Majit komme att i nåder bestämma; i sammanhang hvarmed skulle tagas under nådigt öfvervägande, af hvilka medel kostnaden för detta inköp borde godtgöras.
Då emellertid de med Sveriges deltagande i oftanämnda exposition förenade kostnader icke syntes kunna för fäderneslandet medföra åsyftad fördel, med mindre än att kännedom om det i tekniskt och industrielt hänseende lärorika, som vid expositionen kunde vara att inhemta, sedermera blefve inom landet mera allmänt spridd, hade Kongl. Majit ansett tillfälle böra beredas dels åt vissa dertill utsedda lärare vid de tekniska undervisningsanstalterna i riket, äfvensom åt andra, hvilka genom sina insigter eller eljest kunde anses utöfva en mera allmän inverkan på industriens utveckling, dels ock åt skickliga och redbara arbetare inom olika grenar af landtbruks- och fabriksindustrien, att expositionen besöka.
Pä grund deraf hade Kongl. Majit, genom nådigt Bref den 21 Mars 1862, anbefallt Stats-kontoret att, af under händer varande medel, för nämnda ändamål under forskottstitel anordna ett belopp af 20,000
Ridr, att utgå till ena hälften såsom resestipendier åt sådane lärare vid tekniska undervisningsanstalterna, eller andra personer, som Kongl. Majit kunde finna skäligt att utse, och till den andra hälften, för att såsom resebidrag tilldelas industri-idkare och arbetare, hvilka vitsordats såsom skicklige i sitt yrke och för öfrigt lämplige.
För att derjemte bereda tillfälle åt det stora antal af industri-idkare och arbetare af särskilda yrken, hvilka, dels med understöd af statsmedel, dels ock utan tvifvel på egen bekostnad, komme att besöka expositionen, till erhållande af vägledning, upplysningar och förklaringar af kunniga personer, hvilka haft tillfälle att pä förhand taga kännedom om expositionens olika delar, hade Kongl. Majit tillåtit, enligt Central-komitéens förslag, att i London under två månaders tid en särskild byrå finge inrättas för upplysningars meddelande åt Svenska industri-idkare, som besökte expositionen, samt att de för detta ändamål erforderliga kostnader finge utbetalas af de medel, hvilka blifvit till komitéens disposition i nåder anvisade.
Äfvenledes hade, under loppet af 1862, ”fhe Royal Horticultural Society” i London meddelat Sveriges kommissarie, att nämnda förening föranstaltat en internationel utställning af frukter, pumpvexter med flera trädgårdsalster samt säd, att hållas öppen inom föreningens lokal i London den 8, 9 och 10 Oktober samma år, enligt utfärdadt program, samt tillika uttryckt den önskan, att odlare af berörda vextrikets alster frän Sverige äfven måtte uti denna för alla nationer öppna pristäflan deltaga: och hade Kongl. Majit, uppå Central-komitéens hemställan, medgifvit, att de för programmets spridning samt landtbruksalstrens afsändande från Göteborg till expositionen belöpande kostnader finge bestridas och redovisas i sammanhang med det Central-komitéen förut i nåder lemnade uppdrag, hvadan ock omkostnaderna för såväl sistnämnda utställning som nyssbemälda byrå blifvit 16 Stats-Utakottets Utlåtande j\S 173. af komitéen upptagna i dess ofvanberörda redogörelse och inginge i ofvannämnda utgiftssumma.
På sätt komitéen uti afgilven berättelse anfört, kunde icke förnekas, att omkostnaderna för Sveriges deltagande uti 1862 års allmänna industri- och konstexposition hade, vid jemförelse med föregående omkostnader af samma slag, varit utomordentligt stora; men detta förhållande ansåg Kongl. Majit förklaras dels af arbetets och materialiers dyrhet i London, särdeles under expositionstiden, dels af de högre arfvoden, som måst bestås tjenstemännen och betjeningen i anseende till de jemförelsevis höga lefnadskostnaderna på stället, och dels af de särskilda omkostnader för arbetares resor, samt beredande åt dem af nödig vägledning och upplysning under vistelsen i London, som af Central-komitéen blifvit med nådigt tillstånd bestridda.
Med skäl borde dock kunna antagas att dessa utgifter fullt motsvarades af det gagn, som för den Svenska konsten och industrien varit att hemta från den internationela utställningen och den täflan, som den framkallat., Att
Sverige dervid icke intagit något underordnadt ruin bevittnades af den allmänna uppmärksam het flera af vära ditsända konst- och industrialster sig tillvunnit och de talrika prisbelöningar, som blifvit Svenske utställare tilldelade.
I sammanhang härmed har Kongl. Majit ock meddelat, att, sedan Kongl. Majit, med anledning af gjord anmälan om en i Juli månad detta är tillämnad in ternationel utställning i Hamburg af landtbruksalster och redskap, äfvensom af alla sorters afvelsdjur, dels under den 9 sistlidne Januari, med förklarande det endast åkerbruks-redskap och landtbruks-alster af alla slag borde härifrån riket till ifrågavarande exposition på allmän bekostnad utsändas, åt Landtbruks-akademiens
Förvaltnings-komité uppdragit att vidtaga nödiga åtgärder för bringande till allmänhetens kännedom af de närmare vilkoren för deltagande i utställningen, samt att, i samverkan med vederbörande Hushållnings-sällskap, bestämma lämpliga platser, såväl för expositionsartiklarnes insamlande inom orterna, som för deras afsändande till Hamburg m. m., dels ock under den 17 derpåföljande April förordnat Professoren m. m.
Johan Arrhenius att vara kommissarie för Sverige vid omförmälda exposition, samt att, i sådan egenskap, dels vidtaga de anordningar, som för Sveriges deltagande i berörda utställning kunde af omständigheterna påkallas och i sådant afseende sätta sig i förbindelse med den för expositionen i Hamburg tillsatta komité, dels ock utse de biträden, som för uppdragets fullgörande funnes behöfliga, hade Kongl. Majit, uppå Förvaltnings-komitéens framställning, genom nådigt Bref den 17
Maj innevarande år anbefallt Stats-kontoret att, till bestridande af de för ifrågavarande exposition nödiga organisations-omkostnader, å förskottstitel anordna och till Förvaltnings-komitéen utbetala ett belopp af fem tusen Ridr Rimt, emot framtida redovisningsskyldighet; hvarjemte Kongl.
Majit bemyndigat nyssbemälda komité såväl att anskaffa ett kreditiv å tio tusen mark Hamburger-banko, att af den utsedda kommissarien användas till förefallande utgifter vid expositionen, som att till bemälde kommissarie och hans biträden utbetala lämpliga förskott, äfvensom Kongl.
Sig vilja, uppå derom af Förvaltnings-komitéen efter expositionens slut skeende underdånig anmälan, i nåder bestämma den godtgörelse, sorn borde bemälde kommissarie och dess biträden tillrjelas.
Afven vid denna, numera försiggångna exposition hade, enligt inlupna underrättelser, de ifrån Sverige utstäilda produkter och landtbruks-redskap tillvunnit Stata-Utekottets Utlåtande 173. 17 *ig särdeles uppmärksamhet.
Flera prisbelöningar hade ock utställarne tilldelats.
Någon redovisning för de anvisade medlen hade väl ännu icke hunnit afgifvas, men densamma ansags inom kort vara att emotse.
Under uttalande af den tillförsigt, att Rikets Ständer måtte finna de verkställda utbetalningarne af ofvan omförmälda särskilda belopp hafva, för Sveriges värdiga deltagande uti de ifrågavarande expositionerna, varit af omständigheterna påkallade, har Kongl.
Maj:t nu föreslagit Rikets Ständer att anvisa medel till ersättning åt Stats-kontoret dels för utbetalningarne till Central-komitéen för Lon doner-exposition, enligt den afgifna redogörelsen 144,146: 2. efter afdrag likväl af den deri upptagna utgiftspost af 4,761: 84. för inköp och hemtransporterande af det i London utgifna praktverket öfver expositionen, hvilken utgiftspost framdeles komme att af andra medel Stats-kontoret godtgöras, eller med återstående 139,384: 18. äfvensom för de, jemlikt Kongl. Maj:ts nådiga beslut den 21 Mars 1862, anordnade 20,000: — till resestipendier åt lärare vid tekniska undervisningsanstalter och andre af Kongl. Maj:t utsedda personer, samt resebidrag åt industri- idkare och arbetare; alltså med en sammanlagd summa af ....
R:dr 159,384: 18. dels ock för det belopp, som, enligt framdeles ingående redovisning, kunde styrkas hafva blifvit utbetaldt för utställningen af landtbruks-alster och redskap i Hamburg.
Då för Senska industriens och landtbrukets utveckling, äfvensom för utbredande i utlandet af känndom om våra produkter, det ©tvifvelaktigt varit af stor vigt att