Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
1851 angående vilkoren för bränvins-försäljning, ansett böra fortfarande utgå, utan ock den kannetals-afgift, hvars tillvaro och användande de tre andra Riks-Stånden beslutit, fastän de ej alla orri beloppet ännu förenats, är »bevillning»; och att således frågan derom bör, enligt 71 § Regerings-formen, behandlas i förstärkt Stals—Utskott, — härvid dock å andra sidan förekommer: l:o) att samme grundlags-stiftare i Regerings-formens 83 § oviikorligt och utan undantag föreskrifvit, ej blott att någon för framtiden gällande förklaring af grundlagarna ej får stadgas på annat sätt, än det i 81 och 82 §§:na bestämda; i följd hvaraf 3 i ansvarighets-lagen för Stats-Rådets ledamöter af den 10 Febr. 1810 rätteligen ej bör vid grundlagarnas tolkning åberopas; utan ock att desse skola i hvarje särskildt fall tillämpas efter deras ordalydelse, således ej tydas efter egentligen historiska skäl eller några enstaka exempel (s. k. prejudikater), eller efter utbildad och fortfarande praxis, om sådan funnes, men stridde mot »ordalydelsen», ej heller efter den mening som kundo utletas genom någon bevisning om de förmenta orimligheter (ex absurdo) som af dessa lagars tillämpning skulle följa: hvilken bevisning destomindre kan i denna fråga gälla, som den härvid ytterst grundar sig på den förutsättning, att Konungens och tre Riks-Slånds rätt att besluta afgifter till kommunerna skulle för folket eller Staten vara vådligare, än fyra Stånds enahanda rättighet, utöfvad genom förstärkt Stats-Utskott, äfven om det fjerde Ståndet ej deri deltoge, eller dess mening blefve undertryckt, eller beslutet eljest tillkornme genom pluralitet af blott en enda röst, d. v. s. att antagas borde, att Konungen i Stats-Rådet skulle uti en fråga, deraf hvarken Han eller någon Stats-Räds ledamot hade någon direkt nytta, eller ens stats-kassan kunde få någon fördel, icke lika väl som Särskilda Ulskollets Memorial, M 23. 9 *om en enda ledamot af förstärkta Stats—Utskottet inso eller vilja befordra folkets sannskyldiga väl.
Nej! vid tolkning af ett kontrakt, sådant som det, hvilket genom grundlagarna är uppgjordl mellan Konung och folk samt de fyra Stånden inbördes, får ej stort afseende fästas å de skiljda, ofta stridiga, påståenderna, att vid den ordagranna tillämpningen skulle uppkomma orimligheter derigenom, att Konungen ensam, eller Han och tre Stånd, elier ock blott tre eller alla fyra Stånden utan Konungen finge afgöra frågan.
Stats-maktens, i grundlagarna klart beskrifna och obestridda, fördelning kunde leda lill så stora och många orimligheter, att bevisningen om möjliga, olyckliga, följder ej får verka mot grundlagarnas i 83 § Regcrings-formen ovilkorligt anbefallda tolkning.
Om man betänker och för sig utvecklar, hvilka oinstörtningar och olyckor, allmänna och enskilda lidanden, kunde åstadkommas genom dels tre Stånds envåldsmakt öfver Banken och Riksgälds-kontoret samt Statens inkomster, dels ock Konungens envåldsmakt, att totalt ändra de »lagar som rikets allmänna hushållning röra» och »allmänna inrättningar af alla slag» (§ 89 Regeringsformen): och att, genom resreglementen samt hvarjehanda expeditions- och arvodestaxor tillägga sina egna tjenstemän, ja sjelfva Stats-Rådets ledamöter, oerhörda inkomster: samt alt alldeles ändra lagar om »uppfoslrings- och undervisnings-verken, allmänna fattigvården, landthushållningen, bergverken m. m.» (Riksdags-Ordningens 34 § 1 morn.); — så förmodar jag, att man finner sig ej böra vid grundlags-toikning söka begagna bevisningen ex absurdo.
Hafva gruodiagsstiflarne anförtrott Konungen så vidsträckt och vådlig makt, ja äfven makten att ömsom förbjuda och tillåta all bränvins-lillverkning och försäljning; så kan man tryggt antaga att samma grundlags-stiftare äfven vågat anförtro Konungen och tre Stånd att bestämma afgifter till kommunerna för branvins minutering, NB. om ordalydelsen ej strider mot sådant antagande.
2:o) att, då således endast ordalydelsen i grundlagarna bör afses vid undersökning om hvad i dem förstås med orden »bevillning» och »bevillningar», noga bör märkas, att delta sista ordet är tydligen förklaradt dels genom en beskrifning i 59 § Regerings-formen och 1 mom. 30 § Riksdags-Ordningen, hvarest står, att »hvad Staten» (således icke kommunerna) kan tarfva utöfver de ordinarie» i (Riksdags-Ordniugen »vanliga») inkomster, »genom bevillningar» bör »fyllas», dels ock genom dessa bevillningars uppräknande i Regerings-formens 60 § l:sta punkt, så lydande: »till dessa sednare »(bevillningar)» räknas tull- och accis-medlen, postmedlen, chartoe»sigillatse-afgiften, busbehofs-bränneri-medlen samt hvad Riksens Ständer dessutom »särskildt hvarje Riksdag såsom bevillning sig åtaga».
Men icke ett ord finnes om den särskilda minuterings-afgiften, sorn hittills utgått till staten, samt fördenskull hittills behandlats såsom bevillning, än mindre om någon afgift till kommunerna för bränvinsförsäljning.
Då nu hvarken beskrifningen passar å afgiften lill kommunerna, eller denna afgift är uppräknad bland bevillningarna, vågar jag ej till dem hänföra den, än mindre påstå att frågan derom skall i förstärkt Stats-Utskott afgöras.
Prol. 1833 & 1834. 11 Sami. 24 Baft. 2 10 Särskilda Utskottets lUtmorial, JYi 1!5. 3:o) att, om den i det Utskottet afgjordes, afgiften icke skulle fortfara längre, än »intill slutet af det år, under hvars lopp den nya bevillningen af Riksens Stän»der faststäld blifver» (§ 61 Regeringsformen), hvilket jag ej tror varit meningen hos de pluraliteler, som redan bestämt, att dessa medel skola direkte lill kommunerna, ej till Statskassan, utgå. 4:o) att grundlagsstiftarne, sedan de i §§ 53—83 Regeringsformen och §§ 27—74 af Riksdags-Ordningen meddelat åtskilliga föreskrifter om riksdagsärendernas behandling, slutligen i Riksdags-Ordningens 75 §, särdeles i dess 2:dra och 3:dje momenter, leinnat de allmänna reglorna i frågan, huru många Stånds sammanstämmande mening erfordras för ett Rikets Ständers beslut: och att från de deri nyttjade orden: nalia öfriga», ej få göras andra undantag, än de i samma § uttryckligen bestämda: samt att dessa undantag, liksom dylika i andra lagar, måste tolkas strictissime verbis: hvaraf ock följer, att i frågor om afgifter till kommunerna gäller den allmänna regeln, att »tre Stånds mening» är Rikets Ständers beslut. 5:o) att, — då denna bestämmelse om medlens användande således utgör ett Rikets Ständers heslut, som fördenskull ej får af förstärkta Stats-Utskottet ändras, och hvarom icke särskildt i grundlagarna stadgats, — »Konungens samtycke» till beslutet, jemlikt 75 § Riksdags-Ordningen, bör sökas, hvarefter beslutet lärer ej kunna ändras utan Konungs och Ständers ömsesidiga bifall, liksom beslut om folkskoleafgift och vissa andra afgifter. 6:o) att, — som, sedan Särskildta Utskottet, i l:a momentet 23 § af det förslag till förordning om bränvins försäljning, hvilket åtföljt Utskottets Betänkande JVS 13, föreslagit att '/i0 af kannetalsafgiften skulle till kronan utgå »i stället för »dels den särskilda afgift, som för bränvinsminutering hittills påbuden varit, dels ock »den bevillning, som enligt Bevillningsförordningen varit rörelsen ålagd», — alle fyra Riksstånden ogillat detta förslag, och tre af dem beslutat, att hela den särskilda afgift, som (utom allmänna bevillningen) komme att erläggas för minuthandel med och utskänkning af bränvin skulle till kommunerna, icke till kronan, utgå, detta rörande medlens disposition af tre Stånd fattade beslut bör gälla,
ehvad BondeStåndets eller de tre andra Ståndens beslut om sättet, huru denna afgift skall bestämmas (antingen blott genom Taxeringskommitté, eller på sätt Särskilda Utskottet föreslagit), slutligen blir Rikets Ständers beslut: och att således icke i något fall denna afgift kommer att ingå till kronan.
På grund häraf, och med stöd af hvad Konslitutions-Utskottet vid den Riksdag, grundlagarne stiftades, i fråga om 75 § Riksdags-Ordningen yttrat, samt hvad i öfrigt inom Riks-Stånden och i Utskottet i denna fråga förekommit, tager jag mig frihet föreslå att i Särskilda Utskottet, enligt 73 g Riksdags-Ordningen förstärkt till 30 personer af hvart Stånd, må röstas öfver följande Särskilda Utskottets Memorial, M 25. 11 Propositioner: l:o) om afgiften för minuthandel med bränvin: A) om kontrapropositionen: M i.
Den, som vill till kontraproposition vid slutliga omröstningen i förevarande ämne antaga Borgare-Ståndets beslut, att den särskilda lill kommunerna ingående afgiften för minuthandel med bränvin skall, så i stad som på landet, utgöras med 4 sk. banko för hvarje kanna af det bränvin, hvilket Bevillnings-taxerings-kommitlé beräknar blifva genom minuthandeln försåldt, eller för hvilket afgift vid auktion, eller af bolag utan auktion, varder åtagen, röstar Ja; den, som det icke vill, röstar Nej.
Nej, antages till kontraproposition Bonde-Ståndets beslut, alt för minuthandel med bränvin, vare sig i stad eller på landet, Rikets Ständer icke skola, »utom den vanliga bevillningen» ålägga annan afgift, än den som, enligt Kongl.
Förordningen den 10 Oktober 1831, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, Taxerings-kommitté bestämmer.
B) i bufvudsaken: M 2.
Den, som vill att, i öfverensstämmelse med Ridderskapet och Adelns samt 1'reste-Ståndets beslut, afgiften för minuthandel med bränvin skall, så i stad som på landet, utgöras med 8 sk. banko för hvarje kanna af det bränvin, hvilket Be villnings-taxerings-kommilté beräknar blifva genom minuthandeln försåldt, eiler för hvilket afgift vid auktion, eller af bolag utan auktion, varder åtagen, röstar Ja; den, som det ej vill, röstar Nej.
Vinner Nej, antages (l:a alternativet) Borgare-Ståndets beslut; (2:a alternativet) Bonde-Ståndets beslut.
2:o) om afgiften för utskänkning af bränvin: A) om kontrapropositionen: M 3.
Den, som vill till kontraproposition vid slutliga omröstningen i förevarande ämne antaga Borgare-Ståndets beslut, att afgiften för utskänkning af bränvin skall, så i stad som på landet, utgöras med 8 sk. banko för hvarje kanna af det bränvin, hvilket Bevillnings-taxerings-kommilté beräknar blifva genom utskänkningen försåldt, eller för hvilket afgift vid auktion, eller af bolag utan auktion, varder åtagen, röstar Ja; 12 Särskilda Ulskollels Memorial, J\i 25. den, som det ej vill, röstar Nej.
Nej, ontages till kontraproposition Bonde-Ståndets beslut, alt för utskänkning af bränvin, vare sig i stad eller på landet, Rikets Ständer icke skola, »utom den vanliga bevillningen», ålägga annan afgift, än den som, enligt Kongl. Förordningen den 10 Oktober 1851, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, Taxerings-kommilté bestämmer.
B) i hufvudsaken: JM 4.
Den, som vill alt, i öfverensstämmelse med Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ståndets beslut, afgiflen vid utskänkning af bränvin skall, så i stad som på landet, utgöras med 12 sk. banko för hvarje kanna af det bränvin, hvilket Bevinnings—taxerings-kommilté beräknar blifva genom utskänkning försåldt, eller för hvilket afgift vid auktion, eller af bolag utan auktion, varder åtagen, röstar Ja; den, som det ej vill, röstar Nej.
Och torde jag lill ytterligare stöd för detta förslag böra anmärka, att propositionerne äro af Särskilda Utskottets ordinarie Herr Ordförande för Utskottet framlagda såsom innefattande bans egen mening, och af mig blott i afseende å några ordalag jämkade.» Af Herr Hasselrot: »Ehuru alla fyra Riks-Slånden, på grund af deremot gjorda anmärkningar, till Utskottet återremitterat dess i memorialet JM 25 framställda förslag till voterings-propositioner i fråga om afgiften för bränvins försäljning, bar likväl
Utskottet nu med en majoritet af 10 röster mot 7 vidhållit sin, i förra förslaget antagna, åsigt att den af 5 Riks-Stånd beslutade kannetalsafgift är af bevillningsnalur och alt örn densamma följaktligen bör i förstärkt Stals—Utskott voteras; och får jag emot delta beslut mig reservera; med förklarande att det enligt min uppfattning ålegat Utskottet att ställa sig lill efterrättelse den inom Riks-Stånden tydligt uttalade mening, att ifrågavarande afgift är en kommunalskatt och icke af bevillnings natur.
Då emellertid Utskottet vidblifvit sin mening, må det tillåtas mig att gifva skäl för min, eller ali kannetalsafgiften är en kommunalskatt.
För att rätt klart inse detta mäste man gå tillbaka för att tillse huru förhållandet varit tillförens och huru kannetalsafgiften tillkommit.
Man finner då att bränvinsminulering i städerna hittills varit belagd med tro särskilda afgifter, nemligen: en under namn af bevillning jemlikt bevillningsförord— ningen, en minuteringsafgift enligt Kongl, förordningen den 10 Oktober 1851 an - Särikilda Utskottets Memorial, M 28.
13 gående vilkoren för bränvins tillverkning och försäljning, samt en så kallad krog-skatt, som, i Städerne, kommunen sjelf ålagt, och lill kommunen ingått, men som på olika ställen blifvit till beloppet bestämd på olika sätt; hvaremot på landet någon dylik afgift icke egt rum.
Den första af dessa afgifter, eller bevillningsafgiften, är af alla 4 Riks-Stånden vid denna Riksdag bibehållen, och enligt Utskottets första förslag skulle äfven de två sednare fortfarande utgå.
Utskottet hemställer nemligen i 25 § af sitt första förslag, att af kannetalsafgiften '/I0 skulle ingå till kronan i stället för den gamla minuleringsafgiften, och alt återstoden skulle tillfalla kommunen, hvadan kannetalsafgiften skulle motsvara både minuteringsafgiften och kommunalskatten.
De tre första Stånden funno likväl alt Staten, med tillverkningsafgiften, hade beskattat bränvinet tillräckligt och förklarade alt hela kannetalsafgiften skulle till kommunen ingå.
Endast Ronde-Ståndet, som ej ville veta af någon kannetalsafgift, ville bibehålla den gamla minuteringsafgiften.
Häraf synes nu klart, att kannetalsafgiften är samma skatt som, inom städerna, kommunerne hitills sjelfve ålagt och uppburit; och det förhållande, alt Rikets
Ständer velat ordna dessa kommunernas angelägenhet så i stad som på landet, och meddela föreskrifter huru afgiften skall bestämmas, kan väl ej förändra dess natur, då den fortfarande kommer alt till kommunerne ingå; och öfvertygas man ännu mera härom, då, enligt Utskottets egna förslag, det skulle åligga kommunernas principaler, stadens äldste i stad eller sockennämnden på landet, att taga verksam del i ordnandet af kommunens ifrågavarande angelägenhet; likasom den omständighet, att afgiftens belopp, hvilket icke, såsom Utskottet yttrat, blifvit antaget lika öfver bela landet, skall bestämmas genom auktion, tydligen utvisar dess egenskap af kommunalafgift, enär stadens intrader och bevillningsafgifter icke på detta sätt bestämmas; men, säger man, då icke kommunerne sjelfve, ulan Rikets Ständer besluta ifrågavarande afgift, måste den anses såsom en bevillning.
Jag hyser likväl en annan mening, och hämtar för den stöd, så väl af Grundlagens ordalydelse, som af Ständernas sätt att gå tillväga i likartade fall.
Då man jemlör 59 och 60 §§ af Regeringsformen, finner man att hvad Slaten kan larfva utöfver de ordinarie inkomsterna, skall fyllas genom bevillningar, och att till dessa räknas lull- och accismedlen, postmedlen, chartae-sigillataj-afgilten, husbehofsbrännerimedlen samt hvad Rikets Ständer (för Statens behof) dessutom särskildt hvarje Riksdag såsom bevillning sig åtoge.
Efter dessa bestämmelser innehåller 60 § vidare den föreskrift, att ej några allmänna afgifter af hvad namn och beskaffenhet som helst, ulan Rikets Stunders samtycke, kunna förhöjas.
Häraf synes således alt andra allmänna afgifter än bevillningar, kunna af Rikets Ständer beslutas; och enär enligt 75 § Riksdags-Ordningen, tre Stånds mening jemte Konungens samtycke gäller i alla frågor, som ej äro i samma § undantagna och hvaribland äfven räknas bevillningsfrågor, följer häraf, att tre Stånd ega besluta andra allmänna algifter än bevillningar.
Så har Grundlagen ock blifvit tolkad af föregående Ständer i likartade frågor.
Så har, på förslag af Lag- och Ekonomie-Utskotten, en allmän 14 Särskilda Ulskollels Memorial, JYs 25. personlig afgift af 8 sk. för man och 4 sk. för qvinna, för fattigvården, vid 1841 års Riksdag blifvit af 3 Stånd beslutad, utan att någon då ifrågasatte att denna allmänna afgift, den kommunerna äfven lått behålla, varit af bevillnings natur, derom bordt voteras i förstärkt Stats—Utskott.
På enahanda sätt afgjorde, vid samma Riksdag, på förslag af Stats— och Ekonomi-Utskotten, tre Riks-Stånd frågan om en allmän personlig afgift till folkskolan, hvilken afgift kommunerne äfven fått behålla och som följaktligen ansetts såsom en kommunalafgift; och jag vågar påstå att Utskottet sjelft och Rikets nu församlade Ständer, just i den fråga, som nu omtvistas, antagit enahanda grundsats, eiler huru skulle Utskottet kunnat föreslå och Rikets Ständer besluta, att ifrågavarande afgift skall kommunerne tillfalla, om den ej ansetts vara en kommunalskatt?
Hade den utgjort en bevillningsafgift, skulle det nemligen ej tillkommit Särskilda Utskottet, ulan Stats-Utskotlet, att föreslå dess aflätande till kommunerne.
Då nu så ej skett hafva Rikets S-tänder, efter min uppfattning, redan afgjort frågan om afgiftens egenskap, och lärer deraf följa, att, då tre Stånd redan beslutat att en dylik afgift skall till kommunerne utgå, detta beslut i förevarande fråga måste anses såsom Rikets Ständers, hvilket således ej kan eller bör ställas till kontraproposition emot Ronde-Slåndets, om en helt annan fråga fattade, beslut, eller om en minuteringsafgift till Staten, enär man då skulle komma att i förstärkt Utskott votera om ett beslut, som redan är Rikets Ständers.
På dessa grunder anser jag, för min del, att den af Bonde-Ståndet uppkastade fråga huruvida en särskild minuteringsalgifi skall till Staten ingå, bör slitas i för stärkt Stats-Utskolt; men alt, emellan Ridderskapet och Adelns s imt Preste-Ståndets beslut å ena, och Borgare-Ståndets å andra, sidan, angående kannetalsafgiftens belopp, bör voteras i förstärkt särskildt Utskott.
Jag vågar således vördsamt föreslå att öfver de skiljaktiga meningarne må röstas efter följande voleringspropositioner:
Propositioner för omröstningar.
A) i förstärkt Stats—Utskott:
Den, som, lika med Bonde-Ståndet, vill att, i enlighet med Kongl. Förordningen den 10 Oktober 1831, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, minuteringsafgift skall utgöras och till Staten ingå, röstar
Ja; den det icke vill, röstar Nej. "Vinner
Nej, kommer någon sådan minuteringsafgift ej att utgöras och till Staten ingå.
B) i förstärkt Särskildt Utskott: J\1 1.
Den, som, lika med Ridderskapet och Adeln saint Preste-Ståndet vill, att af giften vid minuthandel med bränvin skall, så i stad som å landet, utgöras med 8 sk. banko för hvarje kanna af det bränvin, som af Bevillnings-taxerings-kommitté Särskilda Ulskollets Memorial, M 23.
15 beräknas blifva genom minuthandeln försåldt, eller för hvilket afgift på auktion, eller af bolag utan auktion, varder åtagen, röstar Ja; den, som det ej vill, röstar Nej.
Yinner Nej, varder, på sätt Borgare-Ståndet beslutat, ifrågavarande afgift bestämd till 4 sk. banko. M 2.
Den, som, lika med Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, vill att afgiflen vid utskänkning af bränvin skall, så i stad som å landet, utgöras med 12 sk. banko för hvarje kanna af det bränvin, som af bevillnings-taxerings-kommitté beräknas blifva genom utskänkningen försåldt, eller för hvilket afgift på auktion, eller af bolag utom auktion, varder åtagen, röstar Ja; den, som det ej vill, röstar Nej.
Nej, varder, på sätt Borgare-Ståndet beslutit, ifrågavarande afgift bestämd till 8 sk. banko.
Häri hafva, Professoren Carlson, Prosten Lagergren, Herr Rydin och Herr Österberg instämt.
STOCKHOLM, TRTCKT HOS JOIL BECKMAN, 185J.
Särskilda Utskottets Utlåtande, N:o 26. 1 Xlii 26.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 14 Nov. 1854, kl. 12 m.
Utlåtande, i anledning af åtter remis ser af Utskottets Betänkande N:o 24, om användande af en del utaf den för bränvins tillverkning inflytande skall till kontroll och tillsyn å efterlefnad af författning arne, angående vilkoren för bränvins tillverkning och försäljning m. rn.
Ridderskapet och Adeln, som, vid ifrågavarande Betänkandes föredragning tillika med Stals-Utskottets Utlåtande N:o 339, i anledning af vackt motion om medels anvisande till bestridande al erforderliga kostnader vid kontrollen af bränvins-tillverkningen, bifallit det sistnämnda, har, på grund af gjorda anmärkningar, återremitterat af det förra, eller Särskilda Utskottets Betänkande N:o 24, den del, som rörer vedergällningeu åt de Kronans embets- och tjenstemän, hvilka skola debitera och redovisa afgifterna för bränvins tillverkning och försäljning, samt i öfrigt lagt betänkandet till bandlingarne.
Preste-Ståndet har, pä grund af sitt beslut öfver Stats-Utskottets Utlåtande N:o 339, funnit den del af Särskilda Utskottets hemställan, som innefattas från begynnelseorden natt af den från början» intill orden »utgående nya författning ar», hafva förfallit; men den återstående delen af Utskottets hemställan har al
Ståndet blifvit återremitterad, med anmodan till Utskottet att inkomma med särskildt förslag till underdånig skrifvelse, rörande arfvode för debitering och uppbörd af afgifterna för bränvins tillverkning och försäljning.
Borgare-Ståndet, som äfvenledes bifallit Stats-Utskottets Betänkande N:o 339, har återremitterat Särskilda Utskottets ifrågavarande Betänkande, i ändamål alt
Utskottet må uppgöra förslag till den uppbörds-provision, som bör tillkomma Kronans embets- och tjenstemän för debitering och redovisning af afgiften för bränvins tillverkning och försäljning.
Stats-Utskottets Utlåtande N:o 127. 21 räkningarne för de olika fögderierna inom samma län sins emellan företedde väsendtliga olikheter och afvikelser från formuläret, särdeles hvad beträffade uppställningen af kontot uti specialräkningarne för ordinarie räntan, från hvilket uti flera räkenskaper hemmantalet oriktigt blifvit uteslutet.
Hufvudboken öfver kronouppbörden i Stockholms stad vore upprättad efter ett särskildt formulär, afvikande från det för landsböckerna gällande.
Då, genom antagande af det formulär, numera aflidne Kamreraren i Riksbokslutskontoret Jonas Theodor Spongberg i lifstiden upprättat till länens landsböcker med dertill hörande redogörelser samt Stockholms stads kronoräkenskaper, de omständigheter, Revisorerne anmärkt, skulle afhjelpas, och, på sätt Utskottet i sitt utlåtande N:o 21, § 1, närmare omförmält, frågan derom för närvarande är på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning beroende, lärer Revisorernes förevarande framställning icke erfordra någon Rikets Ständers åtgärd.
Expensmedels-r åkning arne. § 21.
(Rev. ber. pag. 165.)
För att ådagalägga på huru olika sätt, särskilda verk och embetsmyndigheter uppfattat gällande föreskrifter, angående inköp för deras behof af statskalendrar samt tidningar och tidskrifter, hafva Revisorerne meddelat uppgift å det antal exemplar, som deraf under revisionsåret blifvit för expcnsmedel anskaffade, samt hemställt att, då den olika uppfattningen af nyssberörda föreskrifter till icke oväsendtlig del finge tillskrifvas mindre tydlighet i sjelfva stadgandet, bestämdare och tydligare föreskrifter i ämnet, för vinnande af enhet vid tillämpningen, måtte meddelas.
I anledning af nästföregående Revisorers anmärkning i ämnet, hafva emellertid Rikets Ständer, uppå Utskottets hemställan uti dess utlåtande N:o 21, § 25,. beslutat, att uti underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i ämnet meddela sådana bestämdare föreskrifter, att för framtiden större sparsamhet med expensmedlen må blifva betryggad; och lärer vid sådant förhållande, Revisorernes förnyade framställning icke erfordra någon vidare åtgärd.
Konsistorium, i Göteborg. § 22.
(Rev. ber. pag. 232.
— Utlåt. pag. 344 och 347.)
Vid granskning af redovisningen för anslaget till Göteborgs stifts folkskolelärare-seminarium, hade det förefallit Revisorerne anmärkningsvärdt, att Domka - 22 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 127. pitlet till föreståndaren för nämnda seminarium redan i Maj utlemnat hela beloppet af samtlige lärarnes löner, samt att föreståndaren jemte andre läraren nämnde månad utfärdat qvittenser å hela årslönen, som de således, i olikhet med andra tjenstemän, till betydligare del fått uppbära i förskott, men att öfningslärarne deremot icke utbekommit sina årsarfvoden förr än i September och December samt en af dem icke förr än i Januari påföljande året.