Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med öfverlemnande af de i Stats-Rådet och Högsta Domstolen i ämnet förda protokoll, vill Kongl. Maj:t härmed, enligt 87 § Regeringsformen, till Rikets Ständers antagande föreslå följande förslag till Förordning angående ränta vid försträckning på viss kort tid: “Hvad i 9 Kapitlet 6 § Handels-Balken finnes stadgadt om förbud att taga eller låta förskrifva sig större ränta, än sex för hundrade om året, ege ej tillämpning vid försträckning på viss tid, ej öfverstigande sex månader.
Aftal om större ränta vare likväl ej gällande, der det ej med gäldenärens skrifteliga förbindelse styrkes.
Underlåter borgenär, som betingat sig större ränta, att inom en månad frän förfallodagen, medelst gäldenären delgifven lagsökning eller stämning, gälden kräfva, njute, för den tid han efter förfallodagen är till ränta berättigad, ej mer än sex för hundrade om året.
Ej må till högre belopp ränta i fast egendom intecknas.
Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest »tädse välbevågen.
Louis De Geer. 6 Kongl. Majits Säll.
Proposition N:o 105.
Utdrag af Protokollet öfver Justitie-Departements-ärenden hållet inför Hans Maj:t Honungen uti Siats-Rådet å Stockholms Slott Tisdagen den 4 Februari 1860.
I n ii r v a r o af: Hans Excellent, Herr Juslilie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern lör Utrikes Ärendena, Friherre Manderström, Stats-räden:
IVallensleen, Gripenstedt, Ehnemark, Lagerstråle, Björnstjerna och Malmsten. * Hans Excellens Herr Justilie-Statsministeru anmälde i underdånighet: alt, sedan Borgare-Ståndets underdåniga skrifvelse den 3 Mars 1858, innefattande anhållan, alt Kongl. Maj:t täcktes till Rikets näst derefter sammanträdande Ständer aflåta nådig Proposition om räntans Ingifvande i allmänhet och till den utsträckning, som funnes med landets bästa mest öfverensstämmande, blifvit till den af Kongl. Maj:t i nåder tillsatta Finans-kommitté öfverlemnade för att tagas i öfvervägande vid utarbetandet af det underdåniga Betänkande, hvilket Kommitterade fält sig uppdraget att afgifva, angående de förändringar, som kunde anses behöfliga, så väl i organisationen och sammanhanget af de anstalter, hvilka med penninge- och kredit-väsendet hafva gemenskap, som i de lagar, hvilka dermed stå i förbindelse, så hade Kommitterade under den 8 Oktober nästliclne år till Kongl. Maj:t inkommit med en underdånig skrifvelse, deruti de på anförda skäl tillstyrkt ej mindre räntans digifvande under vissa vilkor, än ock andra stadganden, åsyftande förändring i nu gällande kreditlagar.
Efter det Hans Excellens redogjort för innehållet af omförmälda, detta protokoll bilagda skrivelser, tillika med de af två bland Kommitterade afgifna särskilda meningar, yttrade Hans Excellens vidare: Kongl. Maj.ls Nåd.
7 “Under erkännande af de skäl, hvilka Kommitterade för räntans frigifvande anfört och med afseende särskildt å de olägenheter, hvilka, genom de under närvarande tid vexlande förhållanden i penningeställningen, för affärsmännen i allmänhet uppkomma af lagens stadganden om bunden ränta, har jag, som i likhet med Kommitterade, anser, alt grundsatsen om frihet i ränteaftal endast med varsamhet må i lagstiftningen genomföras, likväl trott förberedande åtgärder för ettsteg i denna riktning nu böra vidtagas .samt till följd deraf låtit utarbeta ett förslag, hvaruti i enlighet med hvad af Kommitterade är vordet föreslaget samt jemväl förut finnes i Norige antaget, räntans frihet incdgifves vid försträckning på viss tid, som ej öfverstiger sex månader.
De af Kommitterade härvid ytterligare föreslagne bestämmelser om hvad fordringscgaren har att iakttaga, för att efter förfallodagen njuta den högre räntan till godo, och om förbud för den högre räntans intecknande hafva äfven i förslaget upptagits, dock att, då det synts mig allt för strängt för innehafvare!) af löpande skuldebref, alt Iian ovilkorligen börtie på sjelfva förfallodagen kräfva gäldenären, \id påföljd alt eljest hafva förlorat allt anspråk på den högre räntan eller förfallodagen. — och då vidare gäldenär, som utläst viss ränta, men på förfallodagen underlåter betala, väl, enligt sakens natur, om han ej uttryckligen förbundit sig att gälda den adaida räntan tills betalning sker, måste anses skyldig att, för den lid, ränta efter förfallodagen bör utgå, erlägga densamma till aftalda beloppet, förslaget blifvit härefter lampadt.
Hvad Kommitterade i öfrigt föreslagit om laga räntas bestämmande till sex procent och tillämpande vid båda de i 9 Kap. 8 § Hnndels-Balken omförmälda fäll, om ränta pä förfallen ränta, om för skott sr anid samt om ockerstraffets och bysältningsrättens upphörande, synes mig ej stå i omedelbart sammanhang med, men deremot vara af egenskap att sannolikt försvåra antagandet af' den vig— tigaste delen af Kommitterades förslag eller räntans frigörande för afFärspapper.
Särskildt må ock erinras i afseende å laga räntan, att rår lag på andra stallen än i 9 Kap. 8 § Handels-Balken, bestämmer räntan till fem procent, hvilket då är laga ränta.
(Se t. ex. 5 Kap. 11 § Jorda-Balkenj); förskottsränlan, att redan nu svårligen någon, som på förhand afdroge räntan, kunde anses skyldig till straff, med mindre han, vid beräkning af ränta å för— skottsräntan, funnes hafva öfverskrida den högsta lagliga räntan; ockcrstraffet, att då lagstiftaren anser det orätt eller åtminstone för den närvarande tiden skadligt, att högre än sex procent ränta tages vid lån å längre tid, det icke torde saknas skäl att låta förbudet fortfarande ega kraft medelst ett straff, hvilket ock, såsom man ser, ännu finnes i Norige bibehållet; samt bysätlningsriitlen, alt frågan derom hänger närmare tillsammans med lagarne om exekution och konkurs, än med dem om räntans belopp, samt att svår - s Kongl. Maj-.fs Nåd.
Proposition N:o 105. ligen torde inses, hvarföre räntans frigörande i vissa fall skulle föranleda bvsättningsrältens förlust äfven i alla andra.
Deremot är ur Lag-Beredningens förslag här infördt det stadgande, att aftal om högre ränta, än sex procent, ej är gällande, derest det ej med gäldenärens skriftliga förbindelse styrkes; och är meningen med detta stadgandes införande, att än vidare söka begränsa riintefriheten inom deri egentliga affärsverlden; varande det i Justitie-departementet utarbetade förslag af följande lydelse: “Förslag till Förordning, angående ränta vid försträckning på viss kort tid. “Hvad i 9 Kap. 6 § Handels-Balken finnes stadgadt om förbud att laga eller låta förskrifva sig större ränta, än sex för hundrade om året, ege ej tillämpning vid försträckning på viss tid ej öfverstigande sex månader.
Aftal om större ränta vare likväl ej gällande, der det ej med gäldenärens skriftliga förbindelse slyrkes.
Underlåter borgenär, som betingat sig större ränta, att inom en månad från förfallodagen, medelst gäldenären delgifven lagsökning eller stämning, gälden kräfva, njute för den tid, han efter förfallodagen är lill ränta berättigad, ej mer än sex för hundrade om året.
Ej må till högre belopp ränta i fast egendom intecknas."
Och hemställde Hans Excellens, att Högsta
Domstolens utlåtande deröfver måtte, för det i 87 § Regerings-Formen omförmälda ändamål, varda inhemladt.
Uppå tillstyrkan af Stats-Rådets öfrige ledamöter, täcktes Kongl. Maj:t härtill lemna nådigt bifall.
Ex protocollo N. Becker.
Proposition N:o 105 9 Utdrag af Protokollet öfver Justitie-Ar enden, hållet uti Kongl. Majlis Högsta Domstol, Thorsdagen den 23 Februari 1860.
Närvarande: Justitie-råden Alexandersson, // offstedt.
Gyllenhammar, Qvensel, Thyselius, Cramer och Friherre Leuhusen.
Revisions-sekreteraren Adlercreutz föredrog i underdånighet:
Maj:ts genom Justitie-departementet aflåtne Remiss af den 14 innevarande månad, hvarigenom Kongl.
Maj:t, för det i 87§ Regerings-Formen omförmälda ändamål, behagat inlordra Högsta
Domstolens utlåtande öfver ett uti JustitieStats-departementet under rubrik af: “Förslag till Förordning angående ränta vid försträckning få viss- kort lid“ uppgjordt förslag; varande samma förslag af följande lydelse: “Hvad i 9 Kap. 6 § Handels-Balken finnes stadgadt om förbud att taga eller låta förskrifva sig större ränta, än Sex lör hundrade om året, ege ej tillämpning vid försträckning på viss tid, ej öfverstigande sex månader.
Aftal om större ränta vare likväl ej gällande, der det ej med gäldenärens skriftliga förbindelse styrkes.
Underlåter borgenär, som betingat sig större ränta, att inom en månad från förlällodagen, medelst gäldenären delgifven lagsökning eller stämning, gälden kräfva, njute, för den tid han efter förfallodagen är till ränta berättigad, ej mer än Sex för hundrade om året.
“ Högsta Domstolens flesta Ledamöter lemnade olvanberörde förslag utan anmärkning.
Prot. 1859 § 1860.
I Sami. 1 Afd. 2 Band. 16 Hä/t. 2 Kongl. Maj-.t \dd.
Proposition N-.o 105 Justitie-rådet Alexandersson yttrade, att Justitie-rådet för sin del trodde rättvisan och allmän nytta i hög grad tala för räntans frihet, utan andra inskränkningar än dem, som kunde erfordras, dels för att till tiden begränsa den del af räntan, som öfverstiger vanligheten, och hvarom aftalet alltid mäste antagas afse endast en kort tid, dels för att hafva något korrectiv mot samvetslöst ocker på annans nöd eller enfald, hvaråt lagskipningen icke kan gifva helgd utan att kränka allmänna rättskänslan, dels ock slutligen, om så nödigt ansåges, för reglerande af inteckningsrätten; och i dessa afseenden ville Justitie-rådet, på försök, antyda följande grunder, nemligen: l:o alt, i öfverensstämmelse med Lag-Beredningens förslag, gäldenär, då han utfäst högre ränta, än efter sex för hundrade om året, må ega rätt uppsäga gälden att betalas vissa månader derefter, ändå att längre förfallotid är aftalad; 2:o att för tiden efter det hufvudstolen till betalning förfallit, gäldenär icke må åläggas i ränta, betala mera än sex för hundrade om året, med mindre det visas, att under samma tid allmänna räntan på dylik eller jemförlig gäld stått högre, i hvilket fall denna högre ränta bör fordringsegaren tilldöma®; 3:o att, derest uppenbart finnes, att oskäligen hög ränta är betingad, och gäldenären förmår göra antagligt, att han blifvit till utfästande deraf förledd, det skall ankomma på Domarens ompröfvande, att räntan till något mindre, dock ej under sex för hundrade om året, nedsätta; och 4:o att inteckning i fast egendom ej må för ränta beviljas till högre belopp än sex för hundrade om året, älven om högre ränta är förskriften.
Emellertid och enär det nu förevarande förslaget syntes utgöra en öfvergång till en förbättrad lagstiftning i detta ämne, trodde Justitie-rådet detsamma icke böra ovilkorligen afstyrkas, ehuru inskränkningen till försträckningar på viss tid, ej öfverstigande sex månader, otvifvelaktig! komme att medföra täta omsättningar, jemte dermed åtföljande ökade umgälder och äfventyr för gäldenärerne.
Quensel utlät sig: “Såsom Ledamot i LagBeredningen har jag förut haft åliggande att i förevarande ämne Jttra omdöme och det har då utfallit emot hvarje inskränkning i friheten att aftala om räntans belopp.
Den lätthet, hvarvid ovilkorligt lagbud om viss ränta kringgås och sora ut - Kongl. Maj:!* Nåd.
Prop. JV:o 105.
11 flör en af de mest framhållna grunderna för räntans frigifvaide, lärer icke blifva mindre i afseende å inskränkande stadganden.
Dessa synas mig således blifva lika kraftlösa, som det ovilkorliga bandet på räntan, men om någon verkan deraf följer, vore det val den, att en del af lånetillgångarne afhålla# från konkurrensen om den fria räntan, hvars belopp genom inskränkningarne följaktligen snarare uppdrifves än nedtryckes.
En annan betänklighet vid inskränkningarne i förslaget finnér jag deruti, att stadgandet i 9 Kapitlet 6 § Handels-Balken om straff för ocker ej komme att helt och hållet upphäfvas.
Jag befarar nemligen olika meningar i frågor, huruvida detta straff skall ådömas för hvarje ränteliqvid i strid med författningen.
Emellertid och då jag funnit min åsigt, att ovilkorlig frihet i ränte-aftalet bäst betryggar dennas naturliga förhållande till penningens värde, i allmänhet möta ogillande och jag således måste betvifla dess praktiska riktighet, tilltror jag mig icke heller att afstyrka den nådiga Propositionens aflåtand* i föreslaget skick.
Ei protocoll#
Otear David Egge. 12 Kongl. Maj-.t Nåd.
Prop. N:o 105.
Transsumt af Protokollet öfver Justitie- Departement s-ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Stats-Rådel å Stockholms slolt Tisdagen den 13 Mars 1860. i närvaro af: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Stats-ministern för Utrikes Ärendena, Friherre Manderström, Stats-råden IVallensleen, Gripenstedt, Almqvist, Ehnemark, Hr Grefve Hamilton,'
Lagerstråle, Björnstjerna Malmsten.
Justitie-råden Qvensel.
Tyselius.
Hans Excellens Herr Justite-Statsministern anmälde i underdånighet:
Ett genom Herr Justitie-Statsministerns försorg i Justitie-departementet uppgjordt förslag till Förordning angående ränta vid försträckning på viss kort tid; varande samma förslag af följande lydelse: “Hvad i_ 9 Kap. 6 § Handels-Balken finnes stadgadt om förbud att taga eller låta förskrifva sig större ränta, än sex för hundrade om året, ege ej tillämpning vid försträckning på viss tid, ej öfverstigande sex månader.
Underlåter borgenär, som betingat sig större ränta, att inom en månad från förfallodagen, medelst gäldenären delgifven lagsökning eller stämning, gälden kräfva, njute för deri tid han efter förfallodagen är till ränta berättigad, ej mer än Sex för hundrade om året.
Ej må till högre belopp ränta i fast egendom inteckna*. “ Kongl.
Majlis Aäd.
Prop. i\:o 105. 13
Vid granskning af berörde förslag i Högsta Domstolen — — Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern utlät sig i underdånighet: “Under åberopande af hvad jag i detta ämne redan anfört vid det tillfälle, då Eders Kongl. Maj:t behagade besluta, att Högsta
Domstolens utlåtande skulle infordras öfver ifrågavarande förslag, anhåller jag i underdånighet, att, med anledning af de i Högsta Domstolen af två ledamöter afgifna yttranden, nu endast få anmärka: att alla lagbud, som afse inskränkning i friheten vid ränte-aftal, visserligen kunna kringgås af dem, som icke i Jugen erkänna jemväl en moralisk förpligtelse, men att det torde kunna antagas,''aft Större delen af våra inhemska kapitalister icke i detta fall hädanefter mera än hittills skola blifva uppsåtliga lagbrytare, och att i allt fal! en mängd betydliga kassor finnas inom riket, hvilkas förvaltning är ställd under sådan kontroll, att i lag förbjudet ocker ej med dem kan bedrifvas; att det icke synes mig sannolikt, att alla dessa kapitaler skola underkastas risken af täta omsättningar för möjligheten att utan intecknings-säkerhet betinga en högre ränta än sex procent, hvilken möjlighet sällan lärer med någon säkerhet kunna sex månader förut beräknas; att således följclen af de qvarstående förbuden emot fri ränta bör blifva, ' att en stor del af de inhemska kapitalerna, framdeles, såsom tillförene, tillhandahål las rörelsen emot sex procent ränta eller derunder, äfven om den vexlande räntan för kortare tids lån någongång öfverstiger detta belopp; att en fullständig frigifning af räntan, som mig veterligen icke i något annat land blifvit på en gång genomförd, synes mindre än i de flesta länder påkallad i Sverige, hvarest én så hög räntefot, sorn sex procent, redan nu är laglig; samt att då förändring i afseende å nu gällande ansvarsbestämmelser emot ocker icke blifvit föreslagen, den omständigheten, att ett visst, i lagförslaget noga beskrifvet, fall blifvit från omfånget från dessa ansvarsbestämmelsers tillämpning undantaget, icke, efter min uppfattning, kan komma att öka svårigheterna för lag— skipningen.
Enligt Hans Excellens Herr Justitie-Statsministerns och Stats-Ilådets öfrige ledamöters tillstyrkande behagade Kongl.
Maj: t i nåder gilla ofvanberörde förslag och befalla att Proposition i ämnet, sådan den finnes detta Protokoll bifogad, skulle till Rikets Ständer allåtas.
Ex protocollo. E. Helling. 14 Kongl. Maj:(» Nid.
Prop. N:o 100.
Ankom till Exp.-Utskcttet den 4 April 1860, kl. 12 midd.
Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer om rätt till pennan å Allmänna Indrugnings-Slaten för sinnessvag« Kapiten-Löjtnant en vid Flottan J. //.
Stålhammar vid afskeds erhållande.
Gifven Stockholms Slott den 30 Mars 1860.
Sedan Kapiten-Löjtnanten vid Kongl. Maj:ts Flotta, med lista klassens lön, Johan Henrik Stålhammar, i följd af iråkad sinnessjukdom, under nära 2:e år varit till tjenstgöring alldeles oförmögen, har nu hans lagligen tillförordnade förmyndare uti ingifven skrift, hos Kongl. Maj:t för Stålhammar i underdånighet sökt nådigt afsked från innehafvande Kapiten-Löjtnants-beställning, under förbehåll bland annat, att bemälde hans myndling blefve för sin återstående lifstid försäkrad om tillgodonjutande af-ett hans nu egande löneförmåner, efter aldrag af inqvarteringspenningarna, motsvarande pensionsbelopp; i hvilket afseend» vid den underdåniga ansökningen blifvit, jemte andra erforderliga handlingar, bilagde vederbörliga prestoch läkarebetyg, deraf inhemtas, att Stålhammar, som är född 1808, med hustru och 3:ne sjukliga barn befinnes stadd i ytterst torltiga lefnadsvilkor samt att han för sin sinnesrubbning allt sedan den 22 Juli 1858 utan framgång vårdats å Wexiö hospital, äfvensom genom Direktionens för Amiralitets-Krigsmanskassan öfver ansökningen infordrade underdåniga utlåtande är utredt, att Stålhammar, som tjent med lön från och med den 1 Oktober 1830, och sedermera till Kassan erlagt stadgade afgifter, således med ingången af nästkommande Oktober månad blir berättigad att derifrån undfå pension, hvilken dock, enär han då ännu icke uppnått Kanyl.
Maj-.tt Tiåd.
Proposition K:o 106.
IS 55 års lefnads-ålder, till en början icke kan, om tillgång i Kassan finnes, utgå med mera än */*-deIar, eller 810 R:dr R:mt, af den för hans lönegrad, enligt nu gällande stadganden, till 1,080 R:dr samma mynt bestämda pensionssumma.
Med afseende å hvad sålunda för Kapiten-Löjtnanten Stålhammar förekommit, och då den vård, han nu i närmare 2:ne års tid å allmän Hospitals-inrältning njutit, icke medfört någon förbättring uti den, enligt hvad ofvanberörde läkarebetyg innehåller, med kroppslig förlamning förenade sinnessjukdom, han iråkat och hvilken derföre, vid hans redan framskridna ålder, elter all sannolikhet är obotlig och gör honom lör framliden oförmögen till tjenste-ulöfning, lar Kongl. Maj:t, med anledning tillika af Rikets Ständers vid 1854 års riksdag, uti underdånig skrifvelse af den 1 December samma år, afgifna svar å Kongl. Maj:ts nådiga framställning om obotlig ansedd sinnessvag, lam eller blind tjenstemans skiljande från ordinarie beställning i rikets tjenst, velat härigenom föreslå Rikets Ständer, att Kapiten-Löjtnanten Stålhammar må, med månaden näst elter den, uti hvilken han, efter uppnådd pensionsmessighet i Amiralitets-Krigsmanskassan, kan varda ur krigstjensten i nåder afskedad, lå på Allmänna Indragnings-staten uppföras till åtnjutande under återstående lifstiden af en årlig pension till det belopp, han nu i aflöning på Flottans stat uppbär, eller Två Tusen Tvåhundra Riksdaler Riksmynt, dock att denna pension minskas med det pensionsbelopp, som vid afskedets erhållande, eller sedermera kan honom från Amiralitets-Krigsmanskassan tillfalla.
De till detta ärende hörande handlingar skola varda till vederbörligt Ut»kott öfverlemnade.
Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och yumest •tädse välbevågen.
C. Ehnemark 16 Kongl. Majus Nåd.
Proposition N:o 106.
Utdrag af Protokollet öfver Sjö för svar s- Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott den 30 Mars 1860.
Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer; Hans Excellens, Herr Stats-ininistern för Utrikes Ärendena, Frih. Manderström; Stats-råden:
IVallen steen, Gripenstedt, Almqvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton, Lagerstråle, Björnstjerna och Malmsten.
Departements-chefen, Stats-rådet Ehnemark, uppläste derefter till justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts, uppå Stats-Rädets underdåniga tillstyrkan, fattade och här förut intagna nådiga beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer om rätt till pension å Allmänna Indragnings-staten för sinnessvage Kapiten-Löjtnanten vid Flottan J. H.
Stålhammar, vid afskeds erhållande; och täcktes Kongl. Majit, enligt Stats-Rådets underdåniga hemställan, berörde förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, i nåder gilla samt förordna, att nådig Proposition, i enlighet dermed, skulle till Rikets Ständer afgå.
Ex protocollo, Fritz Rythen.
Skrifvelse K:o 107. 17 ]\:o 107.
Ank. till Exp.-Utsk. den 4 April 1860, kl. 12 midd.
Majlis Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående begärd förlängning i den för uppmuddring af Ystads hamn bestämda arbetstid; Gifven Stockholms Slott den 23 Mars 1860.
Vid 1853—1854 års riksdag beviljade Rikets Stånderlför uppmuddring af hamnen vid staden Ystad 60,000 R:dr Banko, hvaraf 20,000 R:dr såsom anslag utan återbetalnings-skyldighet och 40,000 R:dr såsom lån, under vilkor, bland annat, att staden förbunde sig att ansvara för muddrings-arbetets fullbordande inom fem år.
Sedan Kongl. Majit under den 25 Juli 1855 i nåder gillat en af Chefen för södra Våg- ,och Vattcnbyggnads-distriktet, numera Öfverste-Löjtnanten m. m. C. G.
Beijer, uppgjord plan, jemte kostnadsförslag, i afseende å ifrågavarande företags utförande, afslutade derefter, på nådig befallning, Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader, å Kronans vägnar, med Hamn-direktionen i Ystad, såsom behörigen utsedd Arbets-direktion, kontrakt, genom hvilket vederbörande förbundo sig att, under loppet af September månad nyssnämnda år, påbörja och till den 1 September 1860 fullborda muddrings-arbetet.
Emellertid har Hamn-direktionen, uti en den 9 sistlidne Februari till Kongl. Majit ingifven skrift, i underdånighet förmält, hurusom, enligt hvad ett hifogadl, af tjenstförrättande Chefen i södra Väg- o h Vattenbyggnads-distriktet, Majoren A.
Remmer, den 8 September lörlidet år afgifvet yttrande vitsordar, ofvanberörde muddrings-arbete, hvilket, utan
Direktionens förvållande, blifvit fördröjdt derigenom att ett af Direktionen i god tid bestäldt ångmudderverk icke förr än ett Bill. lill R.
Prof. 1859 # 1860. 1 Sami. 1 Afd. 2 Band. 16 Haft. 3 18 Kongl. Maj:ts Xdd.
N:o 107. och ett halft år efter arbetets påbörjande bekommits, sedermera icke kunnat fortgå med den hastighet, som varit beräknad, af orsak att en oerhörd massa stenblock påträffats, inbäddade i hamnbottnen, hvadan och enär detta sednare förhållande qvarstode såsom ett tidsspillande hinder för muddringens jemna fortgång, Direktionen i underdånighet begärt, att den för arbetets fullbordande bestämda arbetstid måtte varda med ytterligare lem år förlängd.
Styrelsen för allmänna Väg- och Vattenbyggnader, häröfver hörd, har i underdånigt utlåtande af den 13 nästlidne månad hufvudsakligen anfört, att då Hamn-direktionen styrkt, dels att desä nya ångmudderverk blifvit så sent färdigt, att muddring dermed först i Maj månad 1857 kunnat påbörjas, hvadan arbetet om hösten 1855 och under hela året 1856 måst bedrifvas blott med en gammal och bristfällig hästmudder-maskin, dels ock att, i motsats till hvad vid arbetsplanens upprättande antogs komma att blifva förhållandet, bottenstenar i hamnbassinen mycket allmänt påträffas och till så betydlig storlek, att bland 40 kubikfamnar sten, som derulur ensamt under förlidne sommar upptagits, block förekommit af till och med 100 skeppunds vigt, funne Styrelsen, som under sådana omständigheter ansåge muddrings-arbetet komma att erfordra en vida längre tid, än förut varit beräknad, sig böra i underdånighet förorda den af
Direktionen begärda utsträckning af omförmälda arbetstid intill den 1 September 1865.
Då nu Rikets Ständer, vid beviljandet af statsbidrag till ifrågavarande arbetsföretag, särskildt föreskrifvit, att detsamma borde vara fulländadt inom fem år, i följd hvaraf också arbetstiden blifvit uti ofvanberörde kontrakt bestämd lill den 1 September innevarande är, har Kongl.
Maj:t ansett Sig böra härmed till Riket*
Ständers pröfning i nåder öfverlemna den gjorda ansökningen om förlängning i den för ifrågavarande muddrings-arbetes fullbordande bestämda tid; kommande alltså handlingarne i målet att till Stats-Utskoltet öfverlemnas.
Ludv. Almgvist.
Maj:ts A åd.