Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är en glans och ett lif, som äro fullständigt illusoriska, de finaste skiftningar komma fram, bladen bukta sig, rosenknopparne svälla och glöda, blåklockorna, genom hvilkas tunna kalkblad ljuset spelar, tyckas dallra på sina stänglar, och hasselhängena utandas sitt stoftfina frömjöl, skimrande i solen.
Den utsöktaste mål- ning kommer här efter, ty silkets naturliga glans och själfva textur äro så utmärkt begagnade, att resultaten verkligen äro beundransvärda.
Mest är det ängsblommor och våra lundars vilda växter, fru v. Stockenström afbildat, och deras blyga poesi omramar lyckligt de väl funna citaten ur den store naturskaldens älskliga sagor: » Hylde- moer », » Aarets historie » — en förtjusande kvar- tett blomstertaflor från de olika årstiderna — » Engelen », » Den lilla Idas blomster » och ännu flere.
Men äfven orangeriernas praktinvånare ba aflockats sin exotiskt svällande fägring, såsom i blomsterbilden » Der er forskjel », där pendanterna •somme der er til Stads » och » somme der er til Najring » göra en dråplig verkan.
Man kan tänka sig, hvilket oerhördt arbete ned lagts på dessa sällsynta konstverk, för hvilka den åldriga mästarinnan — fru von S. är fyllda 64 år — nyttjat fem års tid, då man får veta, att i ett enda litet blads yta af en lillfingersändas stor- lek ofta begagnas 30 sorters silke och att endast de schatteringar af grönt, med hvilka hon rör sig, uppgå till närmare ett hundratal.
Men så kan man då ock fatta det framgångsrika resultatet, när den minutiösa omsorgen som här ledts af ett verkligt konstnärstemperament.
Kompletterande fru v. S:s silkesmålningar — ty så skulle vi bäst vilja kalla dem — har ett antal yngre begåfvade artister åstadkommit en serie 1893 kartonger i akvarell och teckning, jämsides illu- strerande samma sagor.
De äro ämnade att inter- folieras med broderierna till ett praktfullt Ander- sensalbum, som, engång färdigt, i sanning kommer att bli ett lika dyrbart som ovanligt konstverk.
De unga artisternas bidrag äro samtliga af högt värde, och om vi här blott i korthet och i förbigående kunna nämna deras namn — K. Bort / h, P. Sved- lund, A. o. Stockenström, P. Malmborg, A.
Berg- ström — så är det icke därför, att vi underskatta deras medverkan, utan emedan Idun naturligtvis främst har fäst sig vid det sällsynt konstnärliga kvinnoarbetet.
Ärade läsarinnor i hufvudstaden, försummen för all del ej ett besök!
Utställningen pågår till och med nästa tisdag, hvarefter den kommer att Hyt- tas till Göteborg.
Några ord om vår " Gifter- målsbalk. "
För Idun af Kata Dalström.
(Forts.) edan dess har arbetet på kvinnans fri- görelse gått framåt, om än mycket lång- samt.
Lars Johan Hierta, en af sin tids mest fri- sinnade män, var en bland dem, som först bragte på tal uti riksdagen kvinnans rätts- lösa ställning i samhället och familjen.
Han möttes med ovilja, och hans första för- slag i riksdagen föll, utan att ens diskuteras, d. v. s. motionen tegs ibjäl.
Isen var dock bruten, sedan följde flere i hans fotspår, och den ena lilla segern vanns efter den andra.
Och nu, den dag som i dag är, har den ogifta kvinnan nästan samma rättigheter som mannen, om man undantager den politiska rösträtten; men i och med det samma hon blifvit vigd, mister hon alla sina nyvunna fri- och rättigheter och blir omyndig som det min- sta lilla barn.
» Sedan man och kvinna sammanvigda äro, då är han hennes rätte målsman och äger söka och svara för henne, » står det i » Gif- termålsbalken ».
Bland de ifrigaste förkämparne för kvin- nans frigörelse var baron Stackelberg, som under en lång följd af år förde hennes talan vid riksdagen.
Men utom riksdagen arbetade han med if- ver för samma mål, särskildt genom sin lilla ytterst satiriska och humoristiska diktsamling » Träkol », som han utgaf anonymt.
» Träkol af Olof Stig » gjorde mycken både lycka och nytta.
Man läste den och skrattade åt den, man fann, att många tänkvärda saker före- kommo där under form af skämt.
Och jag för min del tror vi till stor del ha den lilla, nu nästan bortglömda diktsamlingen att tacka för de förbättringar i kvinnans rättsliga ställ- ning, som inom kort visade sig i form af flere s. k.
» kongl.
förordningar ».
Den som ifrigast arbetade för » kvinno- saken » under 60- och 70-talet var, förutom de båda omnämnda L.
J. Hierta och Stackel- berg, riksdagsmannen Svensén, far till förfat- taren Svensén.
Men äfven flere andra riks- dagsmän visade varmt intresse för kvinnan och sökte få de lagar, som rörde henne, om- arbetade till hennes förmån.
Särskildt äkten- skapslagarne ansågos redan då som alldeles omöjliga, men äro icke dess mindre rådande ännu i dag.
Med outtröttligt nit inlämnade Hierta m. fl.
motioner till nästan hvarje riksdag i detta syfte.
» Motionerna » komaio till » lagutskot- tet », och där förmäler historien, att de ofta rönte det ödet att bli kastade på golfvet.
Då- varande ordföranden, som just ej gjort sig känd för att vara någon vän till nyttiga re- former, ansåg dessa » kvinnomotioner » för de onyttigaste bland de onyttiga.
Å r 1873 stiftades, på initiativ af L.
J. Hierta och hans dotter Anna Hierta, nu mera fru Retzius, » Föreningen för gift kvinnas äganderätt », som sedan sin början på ett verk- samt sätt arbetat för sitt mål, nämligen den gifta kvinnans förbättrade ställning i rättsligt afseende.
Under en lång följd af år har föreningen troget gått i spetsen, då det gällt att föra » den gifta kvinnans talan », och visat, huru rättslös hennes ställning är både i staten och i äktenskapet.
Dock hade den kunnat verka mera, om den varit litet mindre » lärd », men mera popu- lär i sina småskrifter.
Föreningens årsmöten jämte andra möten, som den anordnat, ha dock varit mycket be- sökta.
För alla intresserade både män och kvinnor ha de varit en samlingsplats, där man i lugn kunnat diskutera de nya lagförslagen, som inlämnats till riksdagen, och många kvin- nor ha på dessa möten haft tillfälle att yttra sig i denna för dem så ytterst viktiga fråga.
Där har den s. k.
» Nya lagberedningens » förslag till ändring af » giftermålsbalken » blifvit dryftadt, och där har grefve Hugo Ha- milton en afton uppläst sin lilla roliga histo- ria om » Per och Stina » för att praktiskt visa, huru » Nya lagberedningens » förslag skulle gestalta sig i verkligheten.
Den lilla histo- rien var synnerligen rolig och mottogs ofta af skratt och bifallsyttringar.
Genom sina skrifter har äfven föreningen verkat mycket godt.
Skrifterna ha dock ej fått den spridning, som varit önskvärd, syn- nerligast därför att de äro allt för » torra ».
Men de ha varit alldeles ypperliga för alla, som verkligen velat sätta sig in i frågan, eme- dan såväl motionerna som de vid riksdagen förda debatterna om desamma finnas aftryckta däruti.
» Nya lagberedningen » skulle nog helst se, att kvinnorna, eynnerligast de gifta kvinnorna, hade så litet som möjligt reda på hela » gif- termålsbalken » med ty åtföljande paktum eller äktenskapsförord och boskillnad.
Jag vill i förbigående nämna, att vilja nå- gra af Iduns ärade läsarinnor ha närmare reda på den saken, så skola de skaffa sig » Hufvudpunkterna af den svenska lagstift- ningen om kvinnan » af Karl Staaff.
Boken är utgifven af » Föreningen för gift kvinnas äganderätt » och synnerligen lättfattlig och klar.
F å kvinnorna väl en gång riktigt klart för sig, huru rättslösa de äro som gifta, så tror jag ej de länge gifva sig till tåls med den nuvarande » giftermålsbalken ».
Ordspråket säger: » Hvad kvinnan vill, det vill G u d », det vill med andra ord säga, att om kvinnorna allvarligt vilja en sak, så kunna de äfven drifva den igenom, och därför kunna vi hoppas, att om de själfva taga » gifter- målsbalken » om hand, blir den ej länge kvar i sitt oförändrade skick.
Vid riksdagen är det männen, som äro her- rar, men ute i lifvet få de allt dela med sig litet af makten åt kvinnorna.
Det är där dessa skola göra sitt inflytande gällande och hjälpa de män, som vid riksdagen föra deras talan.
Både i år och förra året inlämnades mo-
I DU N 1893 87 Smith denna gång öfvertagit baspartiet, och att han på ett i allo både värdigt och stilenligt sätt utförde det, behöfver väl knappast nämna ?.
I besittning af den E n l ä r a r i n n a s r o m a n.
härligaste stämma och begåfvad med den finaste musikaliska uppfattning, står hr S. obestridligen som E n svensk, kulturbild, vårt lands främste oratoriesångare.
Fru Jungstedt- tecknad på verklighetens grund för Idun Linden förtjänar äfven särskildt framhållas för sitt ypperliga utförande af altpartiet.
Fröken Frödins af höga och vackra sopran väckte ock uppmärksamhet.
Algot Sandberg.
Utförandet gick för öfrigt på det hela taget mycket bra under hr Hallens ledning.
Den nästan fulltaliga (Forts.) publiken, bland hvilka konungen, prinsarne Carl och Eugen samt hertiginnan af Dalarne och den åldrige on fort.-atte att röka, blossade riktigt starkt, så kompositören själf befunno sig, hälsade hvarje num- att eldranden glödde bakom cigarrens aska.
mer med det lifligaste bifall.
» Hvad sommaren ändå är härlig! » utbrast hon De båda välgörenhetsföreställningarna å k. operan så.
Hennes ton skulle vara drömmande, men blef hafva nu gått af stapeln.
Den första gafs i söndags nästan komisk, så att Kerstin hade svårt för att som matiné och bevistades af en ganska talrik pu- återhålla ett leende.
» Ja, jag älskar sommaren, » blik.
Föreställningen inleddes med en prolog, » Ny- sade hon, » men jag skulle vilja ha den så där byggaren », dikt af Daniel Fallström.
Den framsades het och brännande, som vi ha den uppe i min förtjänstfullt af hr Hillberg.
Så uppfördes det roliga hembygd.
Tycker ni inte, att pastorn är en vacker lustspelet » Sparlakansläxor », där hr Knut Almlöf, karl? » genast vid inträdet hälsad af en kraftig applåd, firade Frågan kom så tvärt på det andra, att Kerstin en ny triumf i Rudolf Mörks roll.
Han understöd- inte kom sig för att svara.
des förträffligt af fröken Ahlander, hr Personne och » Det tycker ni naturligtvis.
Hvilka härliga, blå fru Rundberg samt hr och fru Hamrin.
Härpå ögon han har, hvilken härlig buktad näsa, en föredrog fröken Ebeth Brink känsligt och musikaliskt riktigt grekisk profil!
Jag kan tala om för er, att några sånger.
Efter en kort paus gick ridån åter jag riktigt svärmar för honom. » upp, och » Sista hvarfvet » utfördes af hr Fredrikson Kerstin kunde ej finna, att hon såg vidare an- och grefvinnan Amanda Taube, f. Nerman, den out- lagd, ut för svärmeri och höll sig tyst.
tröttliga anordnarinnan af dessa välgörenhetsföreställ- » Ah, han påminner mig så mycket om honom, ningar.
Utförandet var å båda händer förträffligt.
som jag misste i min ungdom!
Det var en ståt- U p n o t i s b o k e n.
Det var rent af märkvärdigt att se, huru föga tjugu lig man, må ni tro.
Ja, han visste ju inte, att års frånvaro från scenen inverkat på grefvinnan Taube.
jag höll af honom, och han reste till Basel, till lätt kvinnomöte för att opinera till förmån Den skiftande rollens alla faser återgåfvos med den något universitet, och skulle bli missionär.
Ja, för den af hr H. Tamm vid årets riksdag väckta vana, rutinerade skådespelerskans talang.
Det lifliga mitt hjärta var nära att brista.
Jag fick en blomma sedlighetsmotionen, som åsyftar att framkalla åt bifallet vid styckets slut framkallade flere gånger de af honom en gång, och den gömmer jag som min gärder till bekämpande af ett samhällsondt, hvars båda konstnärerna.
— Så följde sång af fru Sterky, heligaste replik.
En ros ni, en röd ros!
Men yttringar sprida fördärf i vida kretsar och under- som alldeles förträffligt föredrog tvänne sånger, af se så, nu är cigarren slut, och nu tror jag vi gå gräfva den allmänna moralen, hölls i måndags afton hvilka den sista bisserades.
Till slut utfördes det in.
Det är rätt svalt. » å Hotel Continental härstädes.
Till mötet hade sam gamla bekanta sångspelet &gt;Nya garnisonen eller sju Man skildes åt vid åttatiden på aftonen, och lats så många deltagarinnor salen möjligtvis kunde flickor i uniform », som denna gång fick särskild Kerstin och Karin följdes åt hem till den förra.
rymma, ja, ett hundratal måste till och med åter dragningskraft, därigenom att » de sju flickornas » » Nå, men här har ni det riktigt trefligt, » sade vända med oförrättadt ärende.
Sammankomsten (här 9) roller spelades af unga damer ur societeten.
öppnades med en kort inledning af ordföranden, Den lilla förtjusande truppen marscherade och exer- Karin Löf och såg sig omkring.
» Ni får ursäkta, att jag anser mig som hemma här. » hvarefter motionen upplästes.
En af inbjudarin cerade riktigt bra, och ett par af de unga damerna, Därmed lossade hon på klädningslifvet, tog af norna höll därpå ett varmt föredrag om kvinnans Sophies och Julies representanter, ådagalade en scen- plikt att bekämpa hemmets farligaste fiende, osed- och sångvana, som mången liten aktris af facket sig kängorna och kröp upp i soffhörnet.
» Se så ligheten.
kunde afundas dem.
Hr Oriinder gjorde af fästnings- där, nu har jag det bra.
Låt oss nu prata. » » Jo, ser ni, Kerstin. » sade hon, » på min tid Sedan dessa tystnat, föredrogs under lifligt bifall kommendanten en högst dråplig typ, som framkal- en uppsats om kvinnlig renhet.
Till sist antogs lade det lifligaste bifall.
Han understöddes förträff- fick man inte så mycket lärdom som nu.
Jag har enhälligt en resolution, i hvilken de församlade ligt af hr Norrby.
Henris roll utfördes af hr Lemon; aldrig gått igenom mer än en kurs på landstings- uttalade sin af varmaste öfvertygelse betingade an- öfriga roller af amatörer.
Tillställningen var i sin seminariet i H, och det är då icke mycket.
Men man har förstås fått söka skaffa sig litet vett slutning till brukspatron Tamms motion.
helhet mycket lyckad.
— Den andra af de båda före- själf, och hvad mina stycken i småskolan beträf- Resolutionen skall öfversändas till ordföranden ställningarna gafs i tisdags afton inför en till sista plats far vill jag se den, som kan dem mera » profekt » i första kammarens tillfälliga utskott, som har att med en synnerligen elegant publik, däribland konun- än jag.
De här moderna semminariumerna tycker gen och prins Carl med uppvaktning, besatt sa-, behandla den af hr H. Tamm väckta motionen.
jag inte mycket om.
De äro stränga och torra.
Bifallet var denna gång likaledes lifligt.
* Då skulle ni ha sett på min tid.
» Kursen i H. varade sex hela veckor, och det Sin första kvinnliga filosofie doktor er- Par Bricoll-kören gaf sistlidne lördag sin vårkon- var väl, för man hade just ej så mycket att komma håller vårt grannland Danmark inom kort, då frö- sert under anförande af dess skicklige och nitiske med.
Billigt var det den tiden.
Logi och inac- ken Anna Hade, som fått en dansk-historisk af- ledare, direktör Erik Åkerberg.
Hufvudnumret å kordering fick man för fjorton riksdaler i månaden.
handling godkänd af fakulteten i Köpenhamn, den programmet utgjordes af Gunnar Wennerbergs musik Ni skulle ha känt magister Fors, vår förste lä- 24 dennes offentligen kommer att försvara den.
för solostämmor och kör till scener ur Goethes rare.
Ack, han var mitt första svärmeri, fastän Fröken Hude är dotter till prokurator Hude i Faust (Auerbachs källare i Leipzig), med orkester- han naturligtvis inte fick veta om det.
Ah, så Roskilde, tog 1882 sin studentexamen, bestod 1887 arrangement af hr Åkerberg.
De burleska och högst jag svärmade för honom!
Och för studenten » skollärareexamen&gt; med historia som hufvudämne karaktäristiska scenerna fingo ett förträffligt ut- Hansson med, som biträdde honom vid undervis- och fick året därpå universitetets gnidmedalj för förande.
Särskildt förtjänar naturligen hr Salomon ningen.
Han är kontraktsprost nu han.
besvarandet af en prisuppgift.
År 188t) anställdes Smith att omnämnas för sin tolkning af Mefistofeles » Stackars magister Fors!
Honom var det synd hon som assistent vid riksarkivet.
I slutet af parti.
Öfriga solister voro hrr Söderman, Nygren, Det gick illa för honom, och då höll jag på förra året fullbordade och inlämnade hon den Dorph och Wide ' en.
— Kören sjöng dessutom Ran- om.
gradualafhandling, hon nu om en vecka går att dels vackra högtidskör » Bacchi barn » samt ett par att sörja mig till döds.
» Vet ni, han hade alltid för sed att låta oss försvara.
af Fredmans epistlar och Svedboms sång vid Scheele- stodens aftäckande.
För öfrigt utförde sällskapets elever i tur och ordning stiga upp i katedern * egen nybildade stråkorkester ganska förtjänstfullt och hålla lektion med kamraterna.
Då var man rädd må ni tro.
Själf satt han bredvid, och det Jordens enda kvinnliga lokomotivförare, några nummer.
Konserten var mycket talrikt be- gjorde det yttervärre.
När man då blef förvir- fröken Ida Hewilt, skall, enligt hvad amerikanska sökt af ordensbröder med deras fruntimmer och rad, lade han armen om lifvet på en och klap- tidningar berätta, föra det första tåget öfver världs- bifallet lifligt och välförtjänt.
pade en så vänligt.
Somliga af flickorna blefvo utställningsområdet i Chicago.
Hon har för detta Om hr Sven Scholanders musik- och Bellmansafton riktigt förargade på honom, och jag minns, hur ändamål låtit färfärdiga en spansk kostym i 14:e Jenny Hanes och jag disputerade om saken.
århundradets stil, hvilken kläder det vackra frun- i dag fredag i Vetenskapsakademien behöfva vi väl Hon sade, att det var fräckt att kurtisera flickorna knappast erinra.
Den glömmes nog ej af någon.
timret förträffligt.
Tidningarna anse, att hon kom- på det viset.
Men, kantänka, det skulle hon säga, mer att blifva en af de största magneterna vid Fröken Alma Sjöman gifver nästkommande ons- som såg ut som en liten apa.
Han, magister världsutställningen.
Hon har länge varit förtrogen dag i hotel Oontinentals festsal en soaré med bi- Fors, skulle ha velat kurtisera henne!
Jag kan med lokomotivföring och för f. n. ett lokomotiv på träde af fruarna Dina Edling och Gerda Ström m. fl.
skratta bara jag tänker på det.
Cairo — Little — Nanawha banan, som till en stor Vid detta tillfälle kommer bland annat att utföras » Men det var om magister Fors, ja.
Under de del äges af hennes far.
ett skämt i en akt, kalladt » Bettys dockor », förf.
af första veckorna gick allting bra.
Sä började han Anna Maria Lenngren et Comp.
på att bli rakt besynnerlig.
Han satt som i dvala.
Hansson fick ta lektionen, han bara stirrade slött omkring sig.
» Kretik » öfver öfningslektionerna blef aldrig fråga om.
Snart var det ute i staden, att magister Fors var full.
Det var bara skandal; han hade kräftan, sade andra, och fick inte be- hålla en matbit, och så tog han sig ett glas kon- jak då och då för att döfva plågorna.
Stackars Kungl.
operan gaf i måndags i förening med Fil- harmoniska sällskapet konsert, hvarvid ännu en gång M a r s n u m r e t a f I d i u i s X o d &lt; ' - o c h i n ö i i s t e r t i f l i i i n g han, det var nog sannt.
Gunnar Wennerbergs senaste tonskapelse » Stabat » fen onsdagsförmiddag — jag minns det såväl h a r g e n o m de r å d a n d e, s ä l l s y n t s v å r a k o m m u n i k a t i o n e r n a mater&gt; utfördes.
Solisterna voro de samma som vid p å utlandet s å f ö r s e n a t s, a t t d e t b e k l a g l i g e n ej h e l l e r h i n - I — var magister Fors mycket klen, men på efter föregående tillfälle, med undantag af att hr Salomon middagen ville han ändå öfvervaka öfningslektio- ner åtfölja denna v e c k a s n u m m e r tioner till riksdagen med begäran om ändring af » giftermålsbalken », förra året af lektor Höjer m. fl.
och i år af grefve Hugo Ha- miltoD, och det är med anledning af dessa denna artikel kommit till.
Men kanske vi dessförinnan skulle taga litet reda på själfva » giftermålsbalken », som står först i lagboken.
Den är så lång och krånglig, att vi ej kunna meddela ens ett utdrag ur den, och inne- håller ej mindre än sjutton kapitel med ty åt- följande senare tillkomna s. k.
för- ordningar ».
Bland förordningarna äro de viktigaste k. förordningen af 1862 om boskillnad och den som utkom 1874 om den gifta kvinnans rätt att själf disponera sin egen arbetsförtjänst — egentligen de enda segrar kvinnosakens vän- ner vid riksdagen vunnit under sin långa och ofta hopplösa kamp mot gamla fördomar och sekellånga orättvisor.
(Forts.) Teater och musik.
P rignedsftttniiig Spis- &amp; å " ^m * K n ä c k e b r ö d O. "
W \ S C H U M A KongfL hofleverantör C H, „ E R II / f a l s a s II 1.
^ &amp; B i s o v i i t s hos_de flesta_
IDUN 88 nen.
Det var jag, som höll den.
Förunderligt nog var salen full af främmande åhörare.
Magister Fors stod på katedern.
Han skakade så, att glas ögonen föllo i golfvet.
Man såg på honom.
Då hörde jag någon af de främmande hviska: » De där herrarne vid fönstret äro visst hitskickade af landskamrern för att spionera. » En af eleverna trängde sig fram för att få ett glas vatten åt ma gistern.
Karaffinen stod bakom herrarne.
» Var god och gif mig ett glas vatten, » bad hon, » ma- gistern är sjuk. » » Sjuk, » hånlog en, » säg full. » Och så gingo de sin väg.
Efter lektionens slut måste magister Fors skjutsas hem i vagn.
» Nästa morgon klockan sju var han åter i ka- tedern.
Litet efter kom landskamrern in.
» Jag förklarar magister Fors afsatt frän sin befattning, » sade han hög- tidligt.
» Herr Hansson kan sköta platsen, till dess vi hinna få en annan förste lärare.
För i dag få ni lof. » Magister Fors bad att få veta hvarför, men fick intet svar.
Men då landskam- rern gått, blef det ett tumult.
» Det är en him inelskriande orättvisa! » skrek jag, och många in- stämde.
Och en äldre elev, Emelie Lund, som hade varit guvernant, steg upp och sade: » Flickor, skola vi tåla, att vår lärare så här behandlas för en skvallersjuk frus skull.
Nej, vi skola ej tåla det; vi vilja ej ha någon annan lärare. » » Morgonen därpå kom en af folkskollärarne i staden, vid namn Karlsson, och sade, att han fått förordnande som förste lärare.
Då bröt det löst igen, och han gick i vredesmod.
Men då började vi sansa oss.
Vi kunde ju ingenting göra, och herr Karlsson kom tillbaka med landskam rern och han sade, att de som ej ville begagna seminariets undervisning, kunde ju gå till magi ster Fors.
Halfva antalet af eleverna gick, däri- bland jag.
Vi höllo ut i två dagar, men så måste vi tillbaka.
Hvad vi därunder erforö, vill jag inte tala om.
Vet ni, han var sjuk, stackarn, så sjuk, och därför söp han verkligen, och det till och med så att han dog någon tid därefter.
Vi sörjde ho- nom ändå, ja, jag följde honom gråtande till grafven.
Han var ändå mitt första svärmeri.
» Ja, ser ni, så gick det till den tiden.
Nu har man slitit och knogat i nära tjugufem år.
Och hvad har man?
Inte mer än man får komma på fattighuset, när man är utsliten!
Det är så man kan gråta åt det. » Hon började verkligen snyfta och fortsatte med att beskärma sig öfver sin olycka.
Hon hade varit skapad till något bättre!
Men när hon väl lagt sig, somnade hon genast ifrån alla sina bekymmer och snarkade så, att Kerstin knappt fick en blund i ögonen på hela natten.
En liten fé jag vet.
På lätta vingar så fin och späd hon tråder luftig dans.
Hör hennes lätta sus, där gladt hon svingar om sommardagen uti solens glans.
hur flyktigt hennes lif, hur kort!
Det varar blott, så länge dagen prålar; när afton svalkas, hennes lif flyr bort; hon lefver och hon dör i solens strålar.
Hur många sångmör uti gudars sal?
Af runor här du ser ett lika tal.
Det yra nöje, hvarom flickan drömmer.
Den ljusa syster åt den mörka natt.
Hvad för de små så månget under gömmer.
Hvad vårdslös jungfru ofta nog gör spratt.
Ett rum jag vet, som bondens skatter hyser; ett nyttigt redskap för hans åkerjord.
Hvad guldet äger, som så fagert lyser.
Ett vattendjur, som tumlar om i nord.
Ett farligt vap „, som Kan smärtsamt sticka, och vet du namnet på min hulda flicka?
Ett blodigt skådespel, där eld ses brin- na.
En omtyckt tummelplats för yra barn.
Hvad säkert finnes uti mjölnarns kvarn, och hvad helt säkert vi på vägen finna.
Ett trefligt färdedon, som lustigt glider.
Hvad skytten må, då skottet nyss har smällt.
Ett vanligt vapen i förgångna tider, och hvad en flitig pilt ses göra snällt.
Hvad fjärilns vinge ses i solens strålar.
En stadga, som till efterlefnad satts, att stanna i staden öfver sommaren för att gifva privatlektioner — hvart skulle hon för öfrigt taga vägen?
Hon hade fått behålla vikariatet äfven för höstterminen.
Så skulle det ock i augusti månad blifva s. k. stiftsmöte i staden, och Kerstin ville gärna deltaga i detsamma.
Hon lyckades få läsa de vanliga skolämnena med några barn i flickskolans lägre klasser, hvilket gaf henne ett par, tre timmars sysselsättning om dagen.