Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utlåtande, i anledning af återremisser utaf åtskil/ige från Utskottet afgifne Betänkanden.
Till Lag-Utskottet hafva, i anledning af gjorde anmärkningar, Utskottets nedannämnde Betänkanden blifvit återremitterade, nemligen: Ifrån Höglofl.
Ridder skåpet och Adeln: N:o 19, öfver väckt motion om ändring i Tullförfattningarne; N:o 20, öfver väckt motion om ändring i sältet för Lands- och Stads-fiscalers till- och afsättande; och N:o 32, i anledning af vackt motion om ändring i 47 Gap- Missgernings-Balken.
Ifrån Lag-Utskottets Utlåtande, N;o 60.
9 Ifrån Hedervärda B onde-Ståndet: N:o 6, öfver väckt motion om förändrade föreskrifter, i afseende på chartering af handlingar i concurs-mål; N:o 7, öfver väckt fråga om ändring i Kongl.
Förordningen den 20 December 1825, huru förhållas skall vid besiglningar och öfverbesigtningar, då varor eller färdige arbeten för landt- eller sjöförsvarets behof, efter uppgjorde contract, lefvereras; N:o 8, öfver väckt motion om förändrade föreskrifter, i afseende på Chartce-Sigillatae-afgiftens beräknande; N:o 10, öfver väckt motion om behofvet af vissa föreskrifter, angående recryters antagande; N:o 12, öfver väckt motion om rättighet för Brandstods-Comiteen inom Luggude Härad att utmätningsvis uttaga obetalde brandstods-afgifter; samt N:o 18, öfver väckt motion om grunderna för frälseräntas utgörande.
Men som dessa Betänkanden blifvit af tre Stånd bifallna, nemligen N:o 6, af Ridderskapet och Adeln samt Preste- och BorgareStånden den 8 April; N:o 7, af Ridderskapet och Adeln den i3, af Preste-Ståndet den 8, och af Borgare-Ståndet den 11 April; N:o 8, af Ridderskapet och Adeln samt Preste- och BorgareStånden den 8 April; N:o 10, af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet den 8 och af Preste-Ståndet den 11 April; N:o 12, af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet den 8 April och af Preste-Ståndet den 1 1 i samma månad; N:o 18, af Ridderskapet och Adeln den 22, samt af Preste- och Borgare-Stånden den 11 April; N:o ig, af Preste-Ståndet, samt Borgare- och Bonde-Stånden den il April; N:o 20, af Preste-, Borgare- och Bonde-Stånden den ir April; och N;o 02, af Preste-Ståndet den 22, af Borgare-Ståndet den 20 och af Bonde-Ståndet den i5 April; så enär, enligt 87 §.
Regeringsformen samt 3 punkten af 49 §•
Riksdagsordningen, tre Stånds mening i dylika frågor utgör Rikets Ständers beslut, Bih. till R.
7 Sami. 1 Afd. ijide Hiift. 2 10 Lag-Utskottets Betänkande, N.o 61. samt återförvisning ifrån ett Riks-Stånd i dessa mål således ej betager samma beslut deras kraft och verkan, anser Ulskottet, vid detta förhållande, något utlåtande öfver de gjorda anmärkningarne icke erfordras; hvilket Utskottet härmedelst får hos de Respective Riks-Stånd, som återremisserne meddelat, vördsamt anmäla.
Stockholm den 12 Juni 1-840.
Ank. till Exp. UtsL den i3 Juni, kL so f. ib. Betänkande ,, i anledning af väckt motion om förbud emot lifgifvande af skuldsedlar, ställde till sedelhafvarén, m. m.
Herr von Moltzer,. A. 1. F., har hos Hög lo fl. Ridderskapet och Adeln vackt en till Lag-Utskottet sedermera remitterad motion, hvaruti föreslås, att, genom allmän författning, måtte dels förbjudas utgifvande af skuldförbindelser, ställde till innehafvaren, dels förordnas, att skuldsedel, utgifven till ordres, ovilkorligen skall, då den ombyter innehafvare, transporteras på emottagaren, med rättighet för denne, att, i händelse af bristande betalning hos sedel-utgifvaren, hålla sig till öfverlåtaren och, i fall ej betalning hos honom erhålles, till föregående öfverlåtare, och så vidare, samt att ej någon öfverlåtare skulle ega att befria sig från en sådan betalningsskyldighet, genom tecknande af den vanliga påskriften, ”utan■ansvarighet,"' eller ”utan retur’*.
Såsom skäl till berörde yrkande är af motionären anfördt, att stadgandet i Kongl. Förordningen den 19
Maj ij56 om löpande skuldebrefs strängare executiva kraft, tillkommit, för att afhjelpa bristen på inrikes vexlar; att detsamma emedlertid föranledt till vingleri och ocker; samt att de fördelar, man deraf velat hemta för handels-rörelsen, numera vunnos i större mått genom vexlar; hvarföre man borde återgå till bruket att bestyrka hvarje skuldfordrans öfverflyttande från man till man, genom påskrift å den öfverlätna skuldförbindelsen, så att förhållandena enskilde emellan blifva bestämda och kända.
Efter Utskottets tanka skulle förbud emot förskrifningars utgifvande Z,ag-Utskottets Betänkande , N.o St. 11 till i n neli a fv arén alltför mycket inskränka den frihet, som långifvare och låntagare, för credit-rörelsens underlättande, böra ega att öfverenskommma om formen för skuldebref, på sätt dem lämpligast synes; äfvensom Utskottet ej eller gillar, hvad motionären i öfrigt föreslagit, emedan dels föreskriften att skuldförbindelser, ställde till viss man eller ordres, då de öfverlåtas, böra man från man och således ej till innehafvaren eller till onämnd transporteras, lomme att i flera afseenden blifva hinderlig för den allmänna rörelsen, dels rättigheten för en genom transport blifven innehafvare af löpande skuldsedel, att, för betalningen äfven kunna hålla sig till öfverlåtaren, bör bero på serskildt aftal, men icke ovilkorligen stadgas genom lag, hvilket ofta skulle till oreda och invecklade förhållanden föranleda.
Utskottet kan derföre ej tillstyrka bifall å någotdera af ifrågavarande förslag i sin helhet; men med föranledande af den väckta motionen och enär lagens stadgande i 4 CaP- 4 §•
TJlsöknings-Balken, som innehåller, att, om förskrifning är ställd å någon viss man, och gäldenären deri gifvit lof att låta den komma i annans hand, den, som förskrifningen i händer häfver, skall njuta full utmätning, varit underkastadt olika tolkningar af domstola ine, i frågan, huruvida ett till viss man eller ordres uthandigadt skuldebref, för att vara utmätningsgildt i annans, än den vissa personens hand, bör vara försedt med den sistnämndes öfverlåtelse, eller om det derförutan, är uti hvarje innehafvares hand gällande; alltså och då Utskottet anser förra tolkningen öfverensstämma med lagens rätta mening och förstånd, samt desto heldre böra godkännas, som den lägger hinder i vägen, för obehörig innehafvare af så beskaffadt skuldebref, att deraf göra bruk; tillstyrker Utskottet, att berörde §. måtte, i enlighet härmed, förtydligas samt i sådant afseende erhålla följande förändrade lydelse:
Ar förskrifning ställd att betalas till innehafvaren; njute han. full utmätning, som den i händer häfver.
Finnes förskrifning ställd å någon viss man, och har gäldenären deri gifvit lof att låta den komma i annans hand; vare lag samma, derest behörig öfverlåtelse finnes å förskrifningen tecknad.
1 dessa fall må borgenär söka gäldenär, ehvar han finnes.
Stockholm den 12 Juni 1840. 12 Lag-Utskottets Utlåtande, JV.-o 62.
Ank. till Exp. Utsk. den i3 Juni, kl. so f. m.
Utlåtande3 i anledning af väckt motion om föreskrifts meddelande, huru förhållas bör med Ordförandeskapet i Domstolar} sorn bestå af både lag färne och icke lagfarne ledamöter.
Borgare-Ståndet ingifven och derefter till Lag-Utskottet remitterad motion, har Herr Olof Wijk anfört, att af föreskri!terne i 1 Cap. 10 §■, i3 Cap. 3 §. och 23 Cap. 3 §.
Rättegångs-Balken följde, att uti de domstolar, som äro sammansatta af lagfarne och icke lagfarne ledamöter, en af de senare, då han främst i Rätten sitter, skulle bestrida Ordförande-befattningen; men enär sådant svårligen och stundom alldeles icke lät sig verkställas, utan en lagfaren ledamot, ehuru yngre än flere icke lagfarne, nödsakades öfvertaga samma befattning, ville motionären å denna olägenhet fästa Rikets Ständers uppmärksamhet, ”på det att en lag”förändring måtte till vägabringas, som berättigar den äldste närvarande ju”stitias-ledamoten att vid ordinarie Ordförandens frånvaro hans ställe företräda. ” Motionen, sådan den af Utskottet blifvit uppfattad, åsyftar stadgande derom, att i domstolar, som bestå af både lagfarne och icke lagfarne ledamöter, en af de förre alltid bör vara Ordförande.
I anledning häraf, får Utskottet förklara, att, då, jemnlikt 23 Cap. 2 och 3 §§.
Rättegångs-balken, med undantag af Härads- och Lagmans-Rätter, der Nämnden har endast collectiv rösträttighet, hvarje ledamot i andra domstolar eger en röst; måste ock, i sistnämnde Rätter, den ledamot, som främst sitter, anses behörig att ordet föra, antingen han är lagfaren eller ej, derest icke annorledes serskildt stadgadt finnes.
Utskottet kan derföre icke understödja förslaget, utan hemställer, att detsamma måtte lemnäs utan afseende.
Lag-Utskottets Utlåtande, JV.O 63. 43 N:o 63.
Ank. till Exp. Utsk. den i3 Juni, kl. io f. m.
Utlåtande , i anledning af anmärkningar emot Utskottets Betänkande N;o s5, i fråga om upphörande af spö- och ris-straff för vissa brotta m. m.
Enligt till Lag-Utskottet ankomne Protocolls-uldrag, hafva Vällofl.
Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Sländet bifallit detta Betänkande, som deremot af de öfrige respective Riks-Stånden blifvit till Utskottet alerremitteradt, på grund af gjorde anmärkningar: i:o af Herr Grefve Posse, Fredrik Salomon, som anfört, att, enär Betänkandet i 4 punkten innehölle den förändring, att i vissa fall, der två slags straff äro stadgade, som kunna användas, vatten- och bröd-straffet bör begagnas i stället för spö eller ris, sådant äfven bordt i andra fall iagtlagas, i hvilket afseende Herr Grefven fästat uppmärksamhet på i3 Cap. 4 Missgernings-Balken, der försök till sjelfmord straffas med fängelse vid vatten och bröd, spö eller ris, och bemställt, att endast det första alternativet måtte för sådant brott bestämmas, äfvensom att, med hänseende till stadgandena i io Cap. 20, 26, 3o och 36 §§•
Krigs-Artiklarne, som med spöstraff belägga tredje resan rymning, förskingring af Kronans munderings-persedlar m. m., förändring i detta afseende äfven borde bestämdt utsättas. 2:0 af Herr Cederschiöld, Robert Theophron, som yttrat, att rättvisan fordrade, det alla straff under lifs-straffet, så vidt möjligt vore, lämpades efter brottens mer eller mindre svåra beskaffenhet; men att Utskottets Betänkande, i sin helhet anlaget, skulle i flera fall tillintetgöra en nödig straff-giadation, enär detsamma föranledde dertill, att inbrotts- och fiekstölder, ehuru af svårare art och mera straffvärde än enkel stöld, icke blefvo, då de första gången föröfvades, t. ex. till värde af 40 K-dr Banco eller derutöfver, belagde med hårdare straff, än första resan enkel stöld till samma belopp; hvarföre Herr Cederschiöld ansåg spö- och ris-straffen för första resan inbrott, stöld af kreatur ute på marken, fickstÖld samt mjölkning af annans ko, får eller get, böra utbytas emot fängelse med ar - Rag-TJt skottets Utlåtande, IV: o 63. bete på någon lämplig lid, b varunder den brottslige ej finge förvaras ibland andre gröfre förbrytare; 3:o af Herr Friherre Cederström, Anders, hvilken erinrat, att någon omarbetning af straff-systemet eller några olägenheter icke skulle komma i fråga derigenom, att spö- och ris-straffens tillämpande upphörde i alla de fall, der det, enligt nu gällande lag, berodde af Domaren att ådöma sådane straff eller fängelse vid vatten och bröd, och att blott sistnämnde bestraffningssätt då borde ega rum; att, om man ansåge nödigt att strängare bestraffa de brott, för hvilka spö- och ris-straffen ovilkorligen voro stadgade, funnes intet hinder att i stället för dessa straff införa fästnings-arbele, såsom lämpligare och mera förenligt med de bestraffningssätt, sorn numera nästan allmänt af civiliserade nationer begagnades; att det, i sådant fall, vöre lätt att bestämma en viss fästningstid, svarande emot hvart par spö, såsom t. ex. tre veckor, hvilket för 40 par spö skulle göra två år och fyra månader; att Missgernings-Balken härigenom hvarken till system eller sammanhang skulle förryckas, utan tverlom blifva lämpligare och humanare, samt den framlida öfve!gången till ett annat system lättare och mindre brådstörtande; 4:o af Herr Friherre Ridderstolpe, Fredrik, sorn ansett, att med '
spöoch ris-straffens borttagande borde dröjas, intill dess arbetshus till de brottsliges förvarande, kunde inrättas; 5:o af Herr Lector Kallgren, hvilken förklarat., att, om det, i en vid betänkandet fogad reservation, antydda förslag att, i stället för det å första resan inbrott bestämda spö- elier ris-straff, stadga sex månaders arbete å fästning eller spinnhus, vunnit bifall; så hade intet deremot varit att anmärka; men att det icke vore välbetänkt tillåta, att närande brott finge försonas med den lindriga bestraffningen af fängelse vid vatten och bröd, eller nödigt att förändra några få delar af en brottmåls-lag, hvars omarbetande i sin helhet snart komme i fråga; 6:0 af Herr Stats-Rådet m. m.
Poppius, sorn andragit, att man för inbrott, ficktjufnad och innehafvande af dyrk, som vore brott af svårare art och verkade mera äfventyrligt för allmän och enskild säkerhet, icke borde afskaffa spö- och ris-straff, så länge dessa ännu måste bibehållas i många andra fall, och att det vore rådligast för denna gång låta bero vid den i a:dra mom. af Utskottets Betänkande föreslagna lag-förändring; 7:0 af Herr Biskopen, Doctor Bruhn, som förenat sig med Herr StatsRådet Poppius. Lag-Utskottets Utlåtande, N.o 63l 15 Utskottets förslag i tredje och femte punkterne, angående inskränkning i spö- och ris-straffens användande för inbrotts-och fickstölder samt mjölkning af annans kreatur ute på marken, stödjer sig på Utskottets öfvertygelse om olämpligheten deraf att ovilkorligen föreskrifva ytterst stränga och vanärande bestraffningar för brott i allmänhet och helst för sådana, hvilkas beskaffenhet ingalunda utesluter möjligheten af den brottsliges återförenande med samhället.
Till detta slag lära de nu uppräknade förbrytelser, första resan begångna, otvifvelaktig! böra hänföras, och då, i fråga om den svåraste af dem, eller inbrotts-stöld, åt Domaren blifvit öfverlemnadt, alt efter omständigheterna döma till spö eller ris, eller till fängelse vid vatten och bröd, tror Utskottet, att, i fråga om den klandrade inskränkningen, tillbörlig varsamhet blifvit af Utskottet iagttagen, ÅU, på sätt Herr Cederschiöld och Hprr Friherre Cederström yrkat, i stället för spö- och ris-straffen bestämma fängelse-straff med arbete skulle, i anseende till det högst ofullkomliga skick, hvaruti fängelserna och Corrections-inrättningarne i Riket för närvarande sig befinna, mera motverka, än befrämja åtminstone ett af de med straff i allmänhet afsedda ändamål, nemligen att förbättra den brottslige, oberäknadt, att en så genomgripande förändring fordrade omskapning af hela straff-systemet, såvida nödig enhet deruti skulle bibehållas; och lärer på den i sammanhang härmed af Herr Cederschiöld framställda anmärkning, att skillnaden emellan straff för berörde qvalificerade brott samt för enkel tjufnad skulle, i vissa fall, upphäfvas genom ifrågavarande förslag, något afseende desto mindre böra fästas, , som det, till stöd för anmärkningen, exempelvis uppgifna förhållande icke blefve en följd af Utskottets förslag, utan komme att hafva sin grund deruti, att, enligt sakens natur, inom hvarje art af kroppsstraff ali vidare gradation måste upphöra, sedan högsta straffgraden är upphunnen.
Det har å en annan sida blifvit ogilladt, att Utskottets i 3:dje punkten gjorda hemställan, att, bland de alternativa straffbestämmelserna af spö eller ris, eller af fängelse vid vatten och bröd, för dyrks innehafvande, endast sistnämnde straff borde å samma brott, första resan föröfvadt, tillämpas, icke är vorden utsträckt till alla andra fall, der lagen tillåter Domaren att, efter omständigheterna, använda den ena eller andra af dessa straff-arter.
Härtill får Utskottet svara, alt Utskottet ansett uppmärksamhet företrädesvis böra lemnäs åt straff-bestämmelserna för det nyssnämnda brottet, emedan detsamma oftare inträffar och merendels bestraffas med spö eller ris, då deremot, i afseende på de öfrige förbrytelserne, för hvilka berörde bestraffningar alternativt äro stadgade, det förekommer, att nå - 16 Lag-Utskottets Utlåtande, N.-o 63. gra af dem äro af en grofvare art och mera sällsynta, men andra åter af den beskaffenhet, att tillämpningen på dem af spö- eller ris-straff numera lärer vara utan exempel.
I följd af allt detta och enär, genom Kongl. Circuläret den 26 November 1812, det i Krigs-Artiklarne för vissa brott stadgade spöstraff redan blifvit afskaffadt, endast med undantag af de fall, då antingen allmänna lagen ovilkorligen föreskrifver denna bestraffning för det begångna brottet, eller ärans förlust, uppenbar kyrkoplikt eller fängelse å fästning följa bör; anser
Utskottet skäl ej vara för handen att göra ändring uti eller tillägg till dess förut afgifna Betänkande, hvilket alltså ånyo vördsamt underställes pröfningen af de respective Riks-Stånd, som detsamma återförvisat.
Herr Cederschiöld och Herr Friherre
Cederström hafva reserverat sig emot detta beslut, under åberopande af deras emot förra Betänkandet framställda anmärkningar.
La^-UIs kottets Utlåtande, IV: o 64. i N:o 64.
Alik. till Exp. Utsi;, den 15 Juni, kl. §2 e. a.'
Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkning ar emot Betän kandet N:o 14 öfver vuckt motion om rättighet för parter att deras till domstol ingifne handlingar återbekomma.
Sedan Lag-Utskottet, genom dess Betänkande Nio 14, förklarat sig icke kunna tillstyrka bifall å Herr L.
Hjertås förslag om förnyande af ett, utaf Rikets Ständer å förra Riksdagen, jemlikt underdånig skrifvelse den 17 November 1834, beslutadt, men af Kongl.
Majit icke antaget stad gande, som skulle berättiga part att, med vissa inskränkningar, från Rådstufvu- och Öfver-Rätter samt Exsecu t ion ssäten återfå dit ingifna protocoll, utslag och andra handlingar; så har, enligt ankomne Protocolls-Utelrag,'samma Betänkande blifvit af samtlige Riks-Stånden till Utskottet återremitleradt, i följd af anmärkningar, som Herr Hjerta, Herr Stuart, Fredrik, Herr Rosenqvist, Herr Biskopen Doctor Bruhn, Herr Prosten Säve, Herr Prosten Lyth, Herr Doclorn Björkman, Herr Conlracls-Prosten Tunelius, Herr Christiersson, Herr Gezelius, Herr Ekholm, Hils Strindlund från Vester-Norrland samt Gustaf Bernhard Jpelr/vist och Ola Jeppsson från Blekinge, med flere, deremot framställt.
Jemte åberopande af de med Betänkandet följaktige reservationer af Herr Doctorn Bexell, Herr Prosten Suve och F. <v. Zweigbergk från Skararaborgs
Län, är dervid hufvudsakligen yttradt: att de handlingar, som en part inlemnade till domstolen, voro partens lagliga egendom, den han, enligt rättvisa och billighet, borde återfå, utan att nödgas bekosta handlingarnes afskrifvande, hvilket för den mindre bemedlade ofta vore serdeles betungande; att, då fråga endast vore om sådane, i ett redan afgjordt mål, ingifna handlingar, hvartill hufvudskrift hos vederbörande embetsmyndighet funnes, någon våda af deras utlemnande ej kunde för
Domarens eller partens säkerhet uppstå; att parten deremot kunde af dem för sig och efterkommande vinna upplysning och trygghet, i afseende på flere med det afgjorde målet sammanhang egande ämnen; samt att det följagtligen ej borde bero på embetsmyndigheternes godtfinnande, huruvida dylika handlingars återställande skulle ega rum eller ej.
Bifall till Herr Hjertås motion har derföre blifvit yrkadt, med tillägg af motionären, att, derest sådant bifall ej följde, beslut åtminstone måtte fattas, hvarigenom Bill, till R, St, Brot, tSjo, 7 Sami, 1 Afd, 18 Haft, £ 2 Lag-Utskottets Utlåtandej N\o 64, ”parter befriades från skyldigheten att uti revisionssaker återköpa sådane ”handlingar, som äro till Hof-Rätter inlemnade samt skola insändas lill ”Kongl.
Majit och hvilka de en gång löst med 24 sk.
Banco för arket, obe”räknadt stämplade papperet, utan att dock Hof-Rätterne behållit några ”afskrifter deraf.”
Efter att åter hafva tagit detta ämne i öfvervägande och med fästadt afseende på de åsigter, som deruti inom samtlige Riks-Stånden blifvit yttrade, får Utskottet, frånträdande sitt förra beslut, vördsamt tillstyrka, det Rikets Högloll.
Ständer måtte förnya deras, genom ofvanberörde underdåniga skrifvelse den 17 November 1834, gjorda förslag till följande stadgande: att part skall vara berättigad att, från Rådstufva-Rätt, så snart samma
Rätt genom dom eller utslag antingen hufvudsakligen pröfvat der anhängigt mål, eller annorledes skiljt detsamma från sig, men uti Concursmål ej förr, än domen vunnit laga kraft: från Hof-Rätt eller annan Öfver-Rätt, sedan uti derstädes anhängigt mål dom eller utslag af om förmälde beskaffenhet fallit och laga kraft derå kommit, samt från Justitice-Revisionen uti derstädes bevakadt och afgjordt mål, äfvensom från Exsecutionssäte i ärende, som der varit anhängigt, kostnadsfritt återfå de af samma part ingifna protocoll, utslag och andra handlingar af sådan beskaffenhet, att hufvudskrift dertill hos vederbörande embetsmyndighet finnes att tillgå; ankommande på vederbörande domstol eller Exsecutor att pröfva, huruvida andra handlingar, än de nu omförmälde, måga uppå partens begäran honom återställas eller icke, samt i förra f allet, huruvida återlemnandet må ske emot bevittnad afskrift eller derförutan.
I följd af detta tillstyrkande, lärer det af Herr Hjerta i ofvanberörde afseende framställda alternativa förslag anses förfallet.
Herr Grefve Sparre, Herr Friherre Cederström, Herr v.
Röök, Herr Doctorn Wallin, Herr Doctorn Elmgren, Herr Lagergren och Herr Hegardt hafva emot ifrågavarande utlåtande sig reserverat, under åberopande af Utskottets förut afgifna betänkande i ämnet.
Herr Cederschiöld, som ej varit närvarande, då Utskottet fattat ofvanberörde beslut, har instämt i dessa reservationer. Lag-Utskottets Betänkande, N-o 65. 3 N:o 65, Ani;, till Exp. Utsi:, d. 15 Juni, kl. e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring i 25 Cap. 5 $ Rättegängs-Balken.
Ridderskapet och Adeln har Herr Hjerta, Lars, väckt eu till Lag-Utskottet sedermera remitterad motion, hvaruti anföres, att en icke obetydlig förenkling i lagskipningen och möjlig minskning i häktade personers antal syntes böra vinnas derigenom, att allmänna lagens och serskilda författningars föreskrifter rörande de brottmål, som höra underställas Öfver-Rätts pröfning, förändrades derhän, att underställningen ej beliöfdes för andra fall, än då den anklagade blifvit dömd skyldig.
För sådant ändamål har motionären föreslagit, att 25 Cap. 5 § RättegångsBalken_, hvilken stadgar, huru Under-Rätts utslag i brottmål dels må öfverklagas, dels ock, då fråga är om grofvare brott, underställas Hof-Rätts pröfning, mätte, i senare afseendet, erhålla följande, med 53 § i 3 Cap. af Lag-Comiteens förslag till Allmän Criminal-Lag hufvudsakligen öfverensstämmande lydelse: ”Är åtalade brottet så groft, att det i lagen belägges ”med lifvets eller ärans förlust, eller med fängelse å fästning eller lukt”hus tre år eller derutöfver, och har sådan bestraffning eller påföljd blif”vit den tilltalade ådömd; då skall domen underställas Öfver-Rätlens pröf”ning, och åligge förthy Domare eller Ordförande att den dom, jemte ran”saknings-protocollet och de handlingar, som i öfrigt till målet höra, så ”tidigt afsända, att det allt inom En månad, sedan domen utgafs, lill Öf”ver-Rätten inkommer.
Är någon för delaglighet i målet dömd, vare underställningen äfven för honom gällande, ändå att han ej till så svårt ”straff fälld blifvit, som förrut sagdt är.”
Utskottet har tagit detta ämne i öfvervägande.