Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Belänkande N.-o 3. a5 oell hvars verkningar, utan djupt betänkande, lära kunna fattas, och hvilka, i händelse icke en lämplig hränvinsförfattning nu stiftas, skall medföra högst belänklige följder för den inne i landet, förut nog mycket betryckte, skattdragande landtmannen. ■— En sådan medelväg, hvilken jag åsyllar, så väl i denna, sorn i andra-näringsgrenar, synes omöjligen kunna vinnas, om de sammansatte Utskottens förslag skulle antagas.
Ehuru jag uti vissa delar instämmer i Utskottens beslut, så är det likväl i flere, som jag nödgas alldeles bestrida antagandet af de i betänkandet uppgifna förslag, och utbeder mig Rikets Höglofl.
Ständers tillstånd, att få med mina anmärkningar följa samma ordning, som i berörde Betänkande är vidtagen, äfvensom antyda, hvad jag deraf för mine åsigler, dels gillar, dels; bestrider.
— Häruti instämmer jag, NB, då jag med bränvinsbränning meriar en måttligt stor tillverkning och icke den öfverdrifna fabriksinrältningen.
Med den måttliga bräuvinsbi 'finninge» afser jag då en jordbrukare kan, på sin egendom, till bränvin förädla en del, och må hända större delen, af den spanmål och potatoes, han icke behöfver till ladugården, till sitt hushåll och de arbetare, som för egendomens skötsel och häfd erfordras; men då tillverkningen ulsträckes så långt, att man måste köpa i udimaterier, och således ingå uti förlagsrörelse, skall det blifva en skadlig fabriksrörelse, sora tillskapar en vara, hvilken är, i myckenhet, onyttig för nationen ock bör derföre förminskas; och hemtar j.g för denna lära än mera stöd deraf, att bränvinstillverkningen, i fabriksmässighet, icke kan betraktas lida med andra nyttiga näringar, helst dagliga erfarenheten visar, att missbruket af bran vinet lemnar bedröfliga följder, och den öfverflödiga tillgången af denna vara undergräfver alla gagneliga fabriker; och då nationen icke otydligt, ifrån alla håll, låtit förslå dess önskningar vara, att tillverkningen må minskas, samt Kongl.
Maj:t sjelf Nådigt föreslagit, alt inskränkning deri bör ske; så tvekar jag ej, att anse det vara förenligt med landets fördel, att bran vins-bränningen lämpligt bör inskränkas, dock icke längre, än det befordrar någon förmon för jordbruket. ■—
När man på sådant sätt måttligt inskränker denna tillverkning, och i följd deraf använder ganska måttligt af drank åt sina kreatur, så har jag, och mängden med mig, en långvarig erfarenhet af, att dranken är nyttig och synnerligast potatoesdranken, och att man med den i mått Bih. till R.
Prat. i834• 5 Sami. i Af A. 4 3:dje Häftet.
Bevilln- och Oecon.-Vlsk.
Betänkande N.-o 3. lig stala kan uppfodra en mängd grofloder som icke annars kan för ladugården användas, och hvaraf följer en ökad gödningstillgång, samt att egendomarne ovilkorligen, genom detta medels rigtiga och måttliga användande, fortare nå målet af större production, och flere kreaturs framfödande, än bran vins-bränningen förutan, och äfven, att det skattdragande folket kan få en styfver i sin cassa, hvartill medel vissa årstider är svårt att finna, men lill hvilken åtgärd bränvinet oftare, än andra Landtmannaproducter, lemnar utvägar. —- Jag har ock, under de 39 år, jag som jordbrukare practiserat i flere Rikets provincer, nästan aldrig liört någon, som icke instämt deruti, att en förnuftig och ej öfverdrifven bränvinsbränning är för jordbruket nyttig.
— Någre Ledamöter af Utskotten hafva likväl uttryckt sin mening vara, alt brän vinsbränningen vore för jordbruket skadlig och obehöflig.
— Äfven delar jag den åsigten, att, genom en minskad tillverkning och högre skatt, bränvinet hör fördyras, för att derigenom bereda ett mindre förtärande af denna skadliga vara; men det sätt, hvarpå Ilöglofl.
— Jag anser, att något minirni-värde borde åsätlas den jord, som skulle hafva rättighet att bränna, till exempel 200 eller minst i5o R:dr, ty den, hvars jord är mindre värd, har visserligen icke spanmål eller potaloes mer, an sora behöfves till dess hushåll och ladugård, och tror jag denne klokare hushålla, att köpa sitt bränvinsbehof, än att uppbränna sin säd och potatoes, samt sedan fram på våren och sommaren blifva nödsakad upphandla samma förnödenheter till hushållets bergning, då oftast händer, att penningetillgången är ganska knapp; men om, efter hvad någre Ledamöter påstått, hemmansklyfningen skulle vara så långt utsträckt i vissa orter, alt en del verkligen besutne jordbrukare, i händelse ett sådant minimivärde stadgades, icke finge begagna den jorden åtföljande bränvinsbrännings-rättigheten, torde i dessa fall undantag böra ega rum.” ”Högloft.
Utskotten vilja afskaffa all konstredskap, och till begagnande endast tillåta den enkla, med mäsk värmare i vissa fall.
— Jag anser det vara orimligt, att ens önska få radicala förändringar på en gång, ifrån ena ytterligheten lill den andra, och skulle detta, i min tanka, origtiga och okloka stadgande införas, så kan följden blifva, (jag säger likväl icke, Bevilln.- och Occon.-Ulsk. Betänkande N.o 3. att så allestädes blifver} att all bränning med större pannor måste upphöra, men alla små pannorne komma alt florera, och den ringare jordegaren, i stället för jordbrukare, blir en bran vinsfabrikant, och rigtar bela sin uppmärksamhet ditåt, då den, för drinkamlet fallne, skulle få ett vidt fält för sin passion, helst lian af den lockande, jemt inträffande, vinsten, kunde underhålla ett beständigt rus, och detta slutades icke förr, än hela famillen blefve offer för bränvinets öfverflödiga tillgång inom huset, och man hade just understödt och framtvingat hvad man ville motverka, som var fylleriet.” ”Såsom en medelmåtta, och på de allmänna principer, som jag förut bär bar uppfattat till jordbrukets gagn, till fylleriets hämmande tili nytta för bela landet, kan jag icke erkänna någre förmoner, lutande, hvarken åt ena eller andra sidan, hvarföre jag å nyo vördsamt anhåller att med den åter-remiss af Betänkandet, som jag lika vördsamt påyrkar, Utskotten måtte antaga: att, jemte mäskvärmaren, en liten enkel förändring i konstredskapen må tillvägabririgas, så att endast en sådan apparat, hvaruti ångorna i ett enda rum kunna omkokas och rectifieras, må varda tillåten, emot lämplig skatt, och jag tror mig kunna bevisa hvarje bränvinsbrännare, att denna invention är nyttig så väl för de större, som ända ner till lyftpannorna, och hvilka enkla klarnings-apparalcr, äfven nu begagnas af mångfalldige ibland allmogen.
— Med ea sådan apparat kan ett ganska tillräckligt qvantum bränvin med en go kannors panna, tillverkas, till och med 12,000 kannor på 6 månader; och det bör vara nog och maximum.
— Nyttan af denna projecterade apparat har blifvit erkänd af skicklige jordbrukare ifrån flere provincer, och hvilka icke ensamt genom theorier, utan ock genom långvarig erfarenhet äro öfvertygade, att denna redskap är en passande medelväg till allas nytta.
— Detta är en billig öfvergång och som medförer belåtenhet.
—Denna belåtenhet visar sig för den större egendomsinnehafvaren derigenom, att bans revenue af handteringen blir lika stor, ty ett mindre qvantum bränvin, med högre pris, lemnar lika stor summa i penningar, bans ladugård blir förbättrad och mera inkomstgifvande, utom det, att han har en del spanmål och potaloes i behåll, att till andra nyttiga ting användas, och för den mindre bränvinsbrännaren, så, om han inrättar denna enkla och högst litet kostsamma redskap jag föreslagit, och hvilken redan mycket begagnas, kan han äfven njuta samma fördelar och erhålla lika mycket bränvin per Lispund säd och Tunna potatoes, som genom större pannor.
— Man må ej låta irra sig af dem, som påslå, att med 28 Bevilln.- och Oecon.-Utsk. Betänkande N.o 3. små pannorna icke kan erhållas lika mycket bränvin af Lispundet, som med de större, — derföre att deras egare vanligen äro mindre skicklige att bränna.
— Såsom resultat af nyssnämnde minskada tillverkning, skulle alla bränvinsbrännare och hela nationen få erfara, att supandet blefve mindre, ty den säd som icke brännes kan ej supas upp etc., och jag tror med alldeles fullkomlig visshet, att, om alla Sveriges jordbrukare finge serskildt yttra sitt omdöme, skulle åtminstone po ibland ioo:de gilla det af mig nu föreslagne, och endast de, som drifva den stränga statsoeconomiska theoretiska principen, utan att besinna de hinder, som i •vårt land gör dessa satsers användande olämplige, ogilla detsamma.
Jag är så mycket säkrare derpå, som jag i fyra provincer, der jag haft egendom, beständigt hört önskas, under loppet af många år, att desse billige ideer kunde göras gällande, och att man må undvika beständigt öfverrumplas ifrån Riksdag lill Riksdag, med omstörtningar ifrån ena ytterligheten till den andra.
— Jag har således tillstyrkt, på alla dessa skäl, och skall kunna uppgifva ännu flere, att afskaffa de så kallade egentliga konstbrännerierne, med hvilka den aldra största tillverkningen åstadkommes, och att endast panna, hatt, mäskvärmare och en sådan af mig nu föreslagen helt enkel, icke kostsam och lätt skötbar, klarnings-apparat, må varda tillåten, — hvarvid torde komma i betraktande, alt denna apparat, till hvars enahanda beskaffenhet, alla nu varande konst-apparater kunna, utan ringaste kostnad, förändras, kan vara af hvad form som helst.
— Jag får äfven förklara, att om någon tviflar derpå, att redskapen kan härtill förändras, åtager jag mig, att leda det i bevis, helst härtill ej erfordras mer, än att borttaga de flere rum, eller så kallade tallrickar, hvaruti ångorna mer än en gång omkokas; — för öfrigt kunna pannor, mäskvärmare, lör och kylfat, i deras fordna skick oföräudrade bibehållas.’ "Högloft.
Utskottens förslag, att pannan bör vara sex tum hög, och pannans öppning på bröstet, hvaruti hatten sättes, icke större än hälften af pannebottens diameter, gillar jag till alia delar, såsom af erfarenheten bestyrkt vara rigtigt, och det bästa alt förekomma underslef; — dock böra pannorna få vara väl djupare, men aldrig mindre än sex tum;—. hvarföre jag tillstyrker detta förslag.” ”Högloft.
— Detta anser jag så mycket mera origtigt, sorn det blott ökar ett onödigt besvär för bran vins-tillverkaren derigenom» att hatten måste tagas af hvar gång pannan ifylles, hvarigenom Bevilln.- och Oecon.-Utsk.
Betänkande I\T.o 3.
29 mera smetningsdeg åtgår.
Dessutom är hatten tung och het, svårare att handtera, och något missbruk kan omöjligen ske med luckans applicerande på pannans bröst, men väl om den tillåtes på hatten, hvilket senare bör vara förbjudet.
— Man märke noga, att då ingen mäsk värmare nyttjas, det ej blir möjligt, att, genom luckan på pannans bröst, verkställa någon olaglig ifyllning, ty denna lucka sitter ju lägre än pannans hals, hvaruti hatten sättes, — och att således, om begagnandet af lucka på bröstet skulle förbjudas, följde deraf endast ett onödigt försvårande af tillverkningen.
Den som känner förhållandena härmed, lärer otvifvelaktig! intyga sanningen häraf.” ”Att halsen på pannans öppning icke rnå vara mer, än tre rum , har jag tillstyrkt, men att baltens rymd skulle få utgöra två tredjedelar af pannans, bestrider jag, emedan det är alldeles tillräckligt för averkningen, att deri är hälften emot pannans rymd, och ju mindre den är, dess mindre leder den till missbruk.
— Deremot har jag tillstyrkt, att murningen aldrig får gå högre upp än lill halfva halsen på pannan, men att mäta pannan ända till och med halsen, är så mycket mera orimligt, som det blefve ogörligt, att med en redskap, sådan som den nu beskrifne, kunna bränna med fullare panna, än till öfra kanten af pannans stomme, så vida man icke vill bränna med förlust.
Jag tillstyrker således, att pannorna mätas till halsens början, med afdrag af det i nu gällande författningar bestämda kokrum, äfven oberäknadt, hvad som inrymmes uti urtappnings-röret; ty hvarföre skall man åläggas betala för det kannerum man icke utan förlust kan begagna; — man bör åsyfta att förekomma missbruken, menick* betunga det loiliga och rigtiga.” ”Jag har äfven tillstyrkt, att mäskvärmaren icke må öfverstiga mer än femtedelen af pannans rymd, och aldrig af eld beröras.” ”Jag har uti mitt, till Höglofl.
Utskotten, ifrån Höglofl.
Ridderskapet och Adelil, remitterade memorial, begärt ett förtydligande af ordet Bolstad, hvad dermed menas; ty om en by innehåller t. ex. 8 hela hemman, klufna t. ex. uti \ mantal, med serskild åbo på hvarje, så vore en sådan by berättigad, att på hvar £ begagna en panna af t. ex. 15 kannor, sorn gör på liela byen 48° kannor.
— Men om det förslag, som Utskotten uppgifvit, skulle antagas, finge icke på hela bolstaden begagnas mer än go kannors pannerymd, hvilket icke kan vara meningen, och hvilket har vållat, enligt nu gällande författningar, mycket bråk och oreda.— Jag anhåller således att delta blir förtydligadt.” 3o Bevilln.- och Occon.~Utsk.
Betänkande N.o 3. ”Utskotten hafva föreslagit, att 1834 års taxeringsvärde å jorden skulle ligga till grund för rättigheten att utöfva bränvins-Kränningen.— Jag bestrider delta, och får vördsamt påminna, alt, uti de provincer, som hafva ett lörmonligt läge, relativt lill nästan enda afsättningsorten Stockholm, egendomsegare uppdrifvit egendomarnes värde, vid taxeringarne, till det allra högsta möjliga, och till den grad, att det ofta är ganska svårt att få sälja dem till taxerings-värdet.—•
Desse egendomar äro ock af ett högre värde, än andre längre ifrån Stockholm belägne, derföre, att alla sträfva efter den beqvämligheten att hafva egendom nära Slockholm.
— Deremot, uti inånga andra provincer, der egendomar hafva lika god jord, lika areal, producera lika mycket, föda lika många och flera kreatur, mea hvilkas läge gör dom icke säljbara till annat än låga pris, icke alls gängse i köp man och man emellan, och i följd deraf mycket lägre taxerade, skulle således på få af dessa egendomar kunnä begagnas de större pannorne; osli derigenom, som jag har nämnt, hela bränvins-brännings-rättigheten blifva en förmonlig tillhörighet, endast för Stockholms omgifning; hvilken omgifning, i alla ofseenden, har många och stora fördelar af bränvins-tillverkningen, genom en oftare omsättning, icke behöfvande belasta handteringen medförlag, magasinering, leccage, kärl, kostsamma transporter och alla försäljnings-umgälder.
Jag kan således icke tillstyrka annat, än alt jordvärdet för bränvins-brännings-rättigheten må bestämmas efter i835 års blifvande taxérings-värde, hvilket noga bör justeras, ty en del jord måste sättas ned och en del höjas, eller, med ett ord, taxeras efter vissa enahanda grunder, i mon af areal, jordens godhet och öfriga förrnoner.
— Ett annat förhållande skulle upptäcka ett välgrundadt missnöje hos största delen jordbrukare.” ”Om, som jag hoppas, den egentliga konstredskapen blir afskaffad, och den af mig nu framställda enkla, men tillräckliga, redskap antages, så är detta redan nog ingripande i första steget på konstbränneriernes bekostnad, och jag tillstyrker, alt mäskvärmaren och denna enkla klarningsmachin, såsom ändamålsenliga, och befordrande en måttlig industri, må få, utan nedsättning af pannerymden, utaf alla bränvins-brännare begagnas, samt afslyrker således den af Utskotten föreslagne tredjedels minskning i pannans rymd, då mäskvärmare skulle få nyttjas.
Sex månaders brännings-tid ören medelväg, convenable för alla jordbrukare, och tillstyrkes, ty kortare får den icke vara, om den skall medföra någon nytta för ladugårdarne, vid utfodringen.” ”Ändtligen kommer jag till beskattningen, och torde icke behöfva nämna mycket derom, för att ådagalägga olämplighcten af ett sådant en^ Bevilln.- Och Oecon.-TJlsk. Betänkande N.o 3. sidigt beskattnings-sätt, som det nu af Utskotten föreslagna.
•—Jag vill blott citera tvänne exempel:— A, han må vara ståndsperson eller bonde, eger ett hemman, som är värderadt till 4,000 R:dr, och B eger ett dylikt.
Dessa bägge egare få hvardera begagna en panna om 45 kannor, tillsammans 90 kannor;— C har ett hemman, värderadt till 1 5,000
R:dr, för hvilket värde han får begagna en go kannors panna;— deraf blir en gifven sak, att om A, B och C sköta sina brännerier lika väl; så kunna A och B på samma tid tillverka lika mycket bränvin tillsammans, som C med sin 90 kannors panna; men desse två förstnämnde skola skatta tillhopa endast 106 R:dr 4a sk., men C. skall deremot betala 322 R:dr 24 sk-, således 2i5
R:dr 3a sk. mera, eller 3 gånger högre beskattning för lika tillverkning, och ändock behöfva de tvänne mindre tillverkarne icke mer än 7,000, men C. i5,ooo R:drs jordvärde för enahanda afverkningsqvantitet.— Jag frågar ödmjukast om det är rätt?
—Ännu värre blir jemförelse!!, om jag föreställer mig, att tre jordegare, boende rundt omkring mig, som hafva ett jordvärde af j5o R:dr hvardera, för hvilket de få begagna hvar sin panna om 3o kannor, äfven kunna tillverka på samma tid lika mycket bränvin tillhopa, som jag med min 90 kannors panna, och dessa tre skatta sammanlagdt 4» R:dr 12 sk., då jag måste erlägga 322 R:dr 24 sk.; •— jag frågar vördsammast, om sådant har någon rimlighet för sig?
— Betraktar jag nu, alt man behöfver med tre stycken 3o kannors pannor ett jord värde af 2,?.5o R:dr, för att få rättighet att bränna lika mycket bränvin, som jag med min 90 kannors panna, men till hvilken senare rättighet fordras 15,000 R:drs jordvärde, så häpnar jag öfver dylika förslag, såsom alldeles förstörande vissa klasser af jordbrukare.
— Som princip för beskattningen af bränvins-bränningen bör man väl hufvudsakligen afse huru mycket man på lika tid kan med ena och andra pannan tillverka, och då, enligt Yetenskaps-Akademiens betänkande, är styrkt, att om man antager 6 tums djupa pannor som norm för beskattningen, så kan en liten och en stor panna afverkas på lika tid, hvaraf följer, att beskattningen, i principväg, bör ske i förhållande till pannornas storlek.
— Vill man sedermera, i considerationsväg, afse, alt i en del provincer innehafvare af små pannor bränna sämre och mera sällan,— det blir en helt annan sak;— och om denna consideration blir rimlig, har jag deremot intet att påminna. -—
Man säger väl, att desse innehafvare af små pannor icke begagna sin bränvins-brännings-rättighet såsom de kunde; men derpå svarar jag, att i vissa orter, såsom t. ex. Blekinge, delar af Skåne, Öster- och Westergöthland, samjj Småland och delar af Södermanland och Upland, jag precis kanner, 32 Bevilln.- och Oecon.-Ulsk.
Betänkande JY.o 3. att Allmogen drifver en stark bränvins-bränning med pannor emellan 20 och 4° kannors rymd, och erhålla af lispundet säd och tunnan potatoes lika mycket som någon stor brännare.
Skulle detta, af Utskotten föreslagne, beskattnings-projekt antagas, så är ju alldeles uppenbart, att ingen menniska kan begagna de större pannorne, äfvensom att hela den mindre jordegande klassen skall animeras till bränvins-brännare.—■
•— Jag tror att följderne äro så gifna, altjagbäfvar vid blotta tanken derpå.—
Jag afslyrker således helt och hållet detta ensidiga och, efter min fullkomliga öfvertygelse, högst orimliga beskattningssält, och vidhåller den medelväg, som jag förut föreslagit, nemligen att bibehålla 1830 års beskaltningstabell, med de förändringar, att afgiflen för alla pannor, om till och med 25 kannor, ökas med roo procent, derifrån till och med 5o kannor med procent, och derutöfver till och med go kannor med 661 procent; — hvilken beskattning lätt justerar det missförhållande, som förut uti i83o års beskaltningstabell egt rum, och har till påföljd, att alla jordbrukare kunna måttligt begagna bran vins-bränningen, och då först blir bränvins-tillverkningsrättigheten funderad på billiga grunder, icke förnärmande någons interesse.
— Denna beskattning skulle äfven inbringa en säker Kronans inkomst af nära 800,000 R:dr B:co, hvilken summa kunde med mera t i 11 fö r 1 i t påräknas, än hvad som komrae att inflyta, om den af Utskotten föreslagne, så orimligt höga, beskattningen antages, ty mängden af pannor begagnas då ej.” ”Den af Utskotten föreslagne ännu orimligare tillökning af skatten för begagnandet af mäskvärmaren måste jag alldeles afstyrka.
Orsakerna härtill äro redan här förut motiverade.” ”Det behöfves visserligen ingen tid alt behålla de pistoriska eller konstbrännerierna såsom ersättning för den förlust de skola lida derigenom, alt deras redskap icke finge begagnas, ty jag har förut bevisat, alt redskapen kan, utan serdeles kostnad, och troligast för ingen kostnad, lätt omgöra* till denna nu föreslagna ändamålsenliga redskap, och dessutom kommer med delta bränuings-sält icke konstbrännaren att förlora i penninge-inkomster, utan tvertom vinna och hafva den tillfredsställelsen, alt bidraga till allmän förkofran, så i moraliskt som oeconomiskl afseende, hvilket var det sora skulle åstadkommas.” ( ”Slutligen tillstyrker jag Utskottens förslag, att öfverlåta bränvin9- bränniisgs-räklighelen på annor person, och slutligast får jag vördsammast fästa Sevillu.- och Oecon.-Utsk. Betänkande No 3. 33 fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, att brännvins-bränningen i fabriksväg omöjligen kan, efter mina åsigter, betraktas under samma synpunkter sorn andra fabriker; ty då de senare frambringa för samhällena nyttiga alster, tillskapa de förra en förstör myckenhet afen vara, som just genom myckenheten är skadlig för nationen.
Således bör undantagen appliceras här, emot de annars Stats-oeconomiska stränga theorierne, och som inskränkning i tillverkningar i förening med fördelen för jordbruket icke kan ske genom minskning af bränningstid utöfver 6 m.; så finnes ingen annan utväg, än att förenkla redskapen.
Billigheten talar äfven för denna lära, ly den medförer båtnad för den behöfvande Jordbrukaren.
— Skulle deremot deras principer blifva rådande, att bränvinsb ränningen blefve fri och obegränsad, så är ju uppenbart af skäl jag förut åberopat, att tillverkningen skulle mångfalldigt förstoras omkring Stockholm, — och all bränning i de aflägsne Provincerne upphöra.
Högh Utskottens uti Betänkandet framställde satser skulle visserligen som jag förut sagt kunna lända till en öfverflödig tillverkning med småpannorne, men jag får upplysa, att så icke sker, ty allmogen göra ej om sin redskap.
— Den som lite eller inte begagnat den förut, fortfarer på samma sätt—men ganska många, som förut bränt, komma att hädanefter upphöra, derföre att skallen är högre.” Af Hr Peyron^ emot de af Utskotten antagne principer för bränv ins-bränningen. 7:0 Af Herr von Hohenhausen> M. S.: ”Det sammansatta Be vi 11- nings-och Oeconomie-utskottet har förändrat beredningens förslag uti några vigtiga delar, som medfört väsendtlig rubbning i tillämpningen af de hufvud-principer för bränvins-bränningens utöfvande, hvilka beredningen föreslagit och Utskotten jemväl antagit; detta störande af sammanhanget emellan princip och tillämpning omintetgör lill en del uppnåendet af det ändamål, som de 2tne fastställde principerna uttrycka.
Jag reserverar mig häremot och får vördsamt till Rikets Ständers bedömande underställa detta förhållande.” ”Beredningen hade föreslagit bestämmandet af ett minimi värde å jord till 3oo R:dr för rättigheten till bränvins-bränning, emedan en jordlott måste gifva något utöfver den nödtorftiga födan för att kunna å denaamma med någon nytta för hushållet bränna bränvin; allt minimi-värde Bihang till R.
Prof. i83/f. S Sami. 2 j4fd. g 3:dje Häftet. 34 Besvilln.- och Oecon.Utskottets Betänkande N.o 3. liar blifvit afslagit, hvilket endast gynnar en större bränvins-bi anning bos andra, genom begagnad öfverlåtelse af rättigheten.” ”Beredningen hade äfven föreslagit fördubbling i tariffen af jordvärden för pannor öfversligande 3o kannor, för att utan rubbning i den mindre, med afseende å knappa tillgångar, egentligen endast lill husbehof drifna bränningen, rättare och billigare fördela den större bränvinsbrännings-rätten till olika jordvärden, och dermed följande olika behof deraf; Utskotten hafva deremot antagit tariffen uti iS3oårs Förordning, som medgifver att för ett jordvärde af i5,ooo R:dr den högsta pannerymd får begagnas, hvilket stadgande erfarenheten redan visat gifvit anledning till tacita försäljningar af andelar i samma egendom samt dylika arrende-contract, utan att någon förändring blifvit spord uti egendomens förvaltning, men vållat en fördubblad bran vins-rätt och stora invid hvarandra belägna bränneriet Utskottens beslut i denna del är i strid emot de båda grund-principerna, som Utskotten antagit och till Rikets Ständers gillande föreslagit.” ”Beredningen hade icke allenast bibehållit 5:te §. uti nu gällande förordning för bränvins-bränningen, utan äfven mera bestämt uttryckt dess stadgande.