Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vore nu detta rätt domskäl, sorn det icke är, men lagen dock såsom sådant antager, månne då icke följdrigtigt den, som den motsatta vittneseden aflagt, borde, såsom om mened öfver bevisad, till derför stadgadt ansvar fällas?
Sjelfva denna orimlighet bevisar, alt en lagförändring bär är af nöden.
Min mening är ingalunda att frånkänna svarandepart den råltegångsförmåncn, att varda från den kärandes åtal friad, der hel bevis ning mot honom icke kan åstadkommas, men jag påyrkar alt detta må ske endast på grund af den bristande bevisningen, men icke på grund af en ed, som torde kunna antagas att i Nittionio fall af Hundrade vara en mened.
På grund af hvad nu anfördt blifvit och på det domare icke af lag må tvin gas att, der endast half bevisning åstadkommits, ovilkorligen ålägga värjemålsed äfven om den elter ali sannolikhet kommer att blifva en mened, vågar jag vördsamt föreslå: att 21) § 17 Kap. Rällegångs-Balken må erhålla följande förändrade lydelse: rtvå vittnen äro fullt bevis deri de sammanstämma.
Ett vittne om sjelfva målet gäfle ej mera än halft bevis, och ankomme då på domarens pröfning om den som kåres till må värjemålsed åläggas, eller om saken må lemnäs lill framtiden då den kan uppenbar varda.”
Om remiss till Höglofliga Lag-Utskottet anhålle*.
Sven Ersson, från Kopparbergs lån.
Prot. 1S62 fy 1863. 11 Sami, 4 Afd. 81 643 Motioner i Bonde-Ståndet 18G2- N:o 398.
Åf Johannes Svensson från Skaraborgs län, derom, afl en viss uppgifven del af Lifregementets husarkorps mätte ställas helt och hållet på vakans mot årlig vakansafgift.
För att inleda den motion jag härmedelst ämnar göra, vill jag erinra om den längesedan yttrade åsigten, alt indelta arméen borde till någon betydligare del ställas på vakans och de derigenom till
Staten inflytande penningar afsältas såsom fond för uppköp af krigsmateriel.
Om detta förslag, som afgafs för snart 50 år sedan, då blifvit bifallet, så hade,] genom 10,000 mans ställande på vakans, efter 100 H:dr pr rote, i denna stund femtio (50) millioner varit ali tillgå lill uppköp al gevär, kanoner, skepp o. s. v. — I samma mån som frivilliga skytteföreningar hunnit uppslå öfver hela riket, biefve vakans-systemet så mveket vigtigare, som det kundefgifva|en lättad utväg att beväpna vår fosterländskt sinnade ungdom.
Jag har för närvarande blott velat antyda det stora system, som jag anser möjligt i framtiden komma att göra sig gällande; men vill desto mindre draga i betänkande att föreslå en\partiel tillämpning af sagda system.
Wadsbo härad i Westergötland har på sig indelad en sqädron af Kongl. Lifregementets Husarkorps.
Största delen af detta regemente är eljest förlagdi i Nerike och en dertill angränsande de! af Westmanland; det har sina mölen också i sistnämnda trakter, hvarför Wadsbo sqvadron är sämre lottad än alla de öfriga genom sin aflägsenhet från korpsens hufvudorter oeii följaktligen måste, vid möten och dylika tillfällen, göra vida längre marscher, hvarvid naturligtvis ojemförligt flera anledningar till förluster för rust håll åhre måste kunna inträffa och ständiga defekter i mundering m. m. uppkomma.
Jag föreslår: att hela Wadsbo sqvadron of Lifregementets husarkorps, jemte 25 man af vestra Nerikes sqvadron, måtte ställas på vakans, så till häst som karl, emot en årlig afgift per nummer, så stor, som Kongl. Maj.t kan Anna lämpligt alt fastställa.
Och anhåller jag om remiss af denna min motion till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet.
Stockholm den 29 November 1862. J. Svensson, från Skaraborgs lån.
Motioner i Bonde-Ståndet 1S62.
N:o 399. 643 N:o 399.
Af A. W. Uhr Iran Orebro län, om närmare reglering af häradsskrifv vares löneförmåner och dessa förmåners höjande efter vissa bestämda grunder.
Statens pligt är, efter mill förmenande, att, vid bestämmandet af dess embetsoell tjenstemäns löner, ej allenast lästa behörigt afseende på deras samhällsställning, och deraf beroende olika lefnadskostnader, utan äfven, och i synnerhet, alt tillse det löneförmånerna slå i ett noggrann! förhållande till de mer eller mindre vigtiga och ansvarsfulla, de mer eiler mindre trägna och mödosamma arbeten och större eller mindre omkostnader, som med embeten och tjensler äro förknippade.
Häraf föijer att lämplig skilnad i löneförmånerna måste göras, ej allenast emellan olika embeten oell tjensler, och derigenom varande grader, utan äfven, till oell med, inom samma grad; och då, vid bestämmandet deraf, något misstag möjligen är eller varder begånget, lärer det äfven vara Statens pligt att detsamma rätta.
Utan att inlåta mig i det stora hela, hvilket mycket skulle öfverstiga min förmåga, har dock min uppmärksamhet blifvit fästad vid en viss klass af tjenstemän, och jag vill derföre hemställa till Itikets Ständers pröfning förhållandet.
Jag anser nemligen ett misstag vara begånget då Rikets Ständer bestämt liäradsskrifvarnes löner till 2,000
R;dr och att deri skulle inberäknas ej allenast afkastning^!) af boställen, der sådana funnos, ulan äfven sportlerna.
Jag förmodar att man derigenom trodde, all lönen skulle blifva lika för alla, så väl i stora som små fögderier, och redan deruti ligger ju en felaktighet, ty bör ej den hafva större lön, som har ett större fögderi och i följd deraf mer att göra?
Men, ej nog dermed, lönen Lief i verkligheten ej lika för alla, den blef mindre i de större och större i de mindre fögderierna, tvärtemot all rättsprincip.
Jag skall söka visa huru det förhåller sig, och vill derföre framhålla några ytterligheter, under förutsättning alt enhvar inser, att liäradsskrifvarnes arbeten och kostnader i oell för tjenstens bestridande, hufvudsakligen och nästan uteslutande, äro beroende af folknummern. i en del fögderier finnas nemligen 40 å 50,000 invånare och deröfver, i andra åter endast 20,000 och derunder.
Nu, säger man, få de, som halva ett fögderi med större folknummer och dermed åtföljande trägnare göromål, äfven större sportlpr, della är visst sannt, men de få till följd deraf äfven mindre lön af Staten, ty hela lönen får ej öfverstiga 2,000 R:dr, och 2 å 5 biträ - 644 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 399. den och långa resor elc. medtaga sportlerna; de aler. sorn hafva mindre fögderier, hunna tili och med sköta deni ulan biträden och hafva, till längden om ej till mängden, mindre resor och öfrige kostnader, dessa få visserligen myckel mindre sportler, men deremot så mycket större lön af Slaten, ty den får ej understiga 2,000 R:dr.
Häraf är ju klart och tydligt att häradsskrifvarnc i de större fögderierna hafva mindre behållen årlig inkomst för sina tjensteåligganden, an de som varit nog lyckliga att få ett mindre, ehuru det borde vara tvärtom.
Att så klassificera dessa Ijensler och derefter bestämma lönerna, att det skedde allom rätt, torde dock fälla sig tern! i gen svårt, hvarföre jag tror att man med minsta bråk och besvär ändock skall komma det ralia närmast, om lönen bestämmes något mindre ån 2,000 R:dr och bostället, men ej sportlerna deri beräknas.
Sporllerua linge då anses motsvara omkostnaderna i resor, biträden, tryckning och skrifmaterialier m. m. och den lön, sorn blefve bestämd, komrne alt utgöra en ren ersättning för bäradsskrifvarens egna mödor och besvär.
Bilogade kalkyl öfver 10 fögderier, för hvilka lönen blifvit beräknad efter 1,600
R:dr, boställena deruti inberäknade men icke sportlerna, visar, alt en del få större tillskott af Staten och andre mindre än de förut haft; den visar äfven alt
Staten derigenom skulle å ifrågavarande 10 fögderier få en minskad utgift af 68 lt:dr och således åtminstone ej befara någon uppoffring å det hela; men häradsskrifvarnes inkomster skulle derigenom komma i ett rättvisare förhållande tili göromålen.
Jag föreslår derföre: l:o att hvarje häradsskrifvares lön må bestämmas till 1.600 Pcdr Hunt, hvarå afkastningen af boställe, der sådant finnes, må afgå, men alt sportlerna deri ej må beräknas.
Genom denna förändring blefve åtminstone den största obilligheten, för att ej säga orättvisan i nuvarande aflöniugssält, afhjelpt, men hvad hafva desse tjenstemän att hoppas för framtiden?
Kunna de genom en mångårig och trägen tjenstgöring komma tiil något bättre?
Nej, äfven om de ådagalägga aldrig så stort nit oell skicklighet; den enda lilla fördel, de kunna hafva, är ali söka transport ifrån ett större, mödosammare lill ett mindre fögderi, der de dock få lika stor lön, 4,600 Pcdr, såsom jag nu föreslagit.
Då emellertid ett sådant transportsökande, efter min åsigt, ej är lämpligt och den föreslagna lönen är nog liten, särdeles sorn sportlerna ingenstädes förslå tiil aflöning åt biträden, jemte reseomkoslnader, så vet jag intet annat sätt att belöna förljensleu och den större erfarenheten än alt föreslå: 2:o att lönen för häradsskrifvare må, efter vissa års väl vitsordad tjenstgöring, höjas till 2,000 R:dr R.int.
Men när man jemför häradsskrifvarnes Ijensleåiigganden med kronofogdarnes finner man, att de äro fullt lika ansvarsfulla och mödosamma samt att för att vara kompetent sökande till dessa tjänster fordras samma kunskapsmål).
Om man dertill Motioner i Bonde- Ståndet 1862.
N:ö éOO. 645 tager i beräkning att kronofogdarna hafva af Staten lönade biträden (länsmän) och af kommunerna lönade biträden (fjerdingsman) och således ega tillfälle till extra förtjenster, hvilket allt bäradsskrifvarne helt och hållet sakna, så torde billigheten af åtminstone ett närmande till likställighet i löneförmåner vara så klar, att jag ej må anses slösa med Statens medel, då jag äfven vågar föreslå: 3:o alt efter ytterligare vissa år häradsskrifvarnes löner må höjas till samma belopp, sorn kronofogdarnes, eller 2,500 R:dr R:mt, allt under vil kor af goda vitsord, och att boställs-afkastningen men ej sportlerna deri skola beräknas.
Jag !:ar med flit uraktlåtit att föreslå någon bestämd tid, efter hvilken ifrågasatte löneförhöjningar skulle ega rum, emedan jag velat öfverlemna till Utskottet, att, om mitt förslag i öfrigt skulle lyckas vinna bifall, göra dessa bestämmelser, efter som det kan pröfvas skäligt.
Slockholm don 29 November 1862. A. W. Uhr, från Örebro län. f denna motion instämmer: Ola Jönsson, från Malmöhus län.
En i annat Stånd väckt, här den 29 November upptagen, men af motionären samma dag återtagen motion. 646 Motioner i B onde-Siandet 1862.
Af Jonas Andersson från Östergötlands \Ciny cm anslag ät Geschworner n G. A. W. Busch för föreläsningars hällande i fqikskolejärareseminarierna öfver mnemonikens tillämpning på aril/imelikens eleine uter.
A! erfarenheten hafva vi oss alla bekant, hvilken tidsuppoffring sorn folkskole— barn i allmänhet mäste vidkännas, för att, genom lärande och inöfvåndc, bemäktiga sig sin för Sifvet erforderliga arithmeliska grundval — de fyra enkla räknesätten; och att ändock för mänga osäkerheten vid dessa räknesätt^ begagnande blir ett fortfarande hinder för en större praktisk duglighet, enar uti blvet så mycken magt ligger deruppå, alt med full tankereda handla, och all följaktligen äfven räkna — rätt.
Ett förtjenstfull! bemödande för främjandet af nyssnämnde fördel har, såsom af lidningarne offenliiggjordt är, Kongl. Majit redan funnit för godt att genom någon liten uppmuntran i nåder erkänna, i det att nemligen ett anslag af ett par hundra R:dr blifvit Herr Geschworner!! J. A. W. Busch af statsmedlen tilldelad!, på grund deraf ali han med sin mnemoniska method verkställt åtskilliga försök uti ofvannämnda syfte.
Tilt bevisande af denna metiiods användbarhet framläggas nu en mängd af här i bestyrkta afskriiter bifogade och, efter dateringen, kronologiskt ordnade intyg, hvilka på ett ovedersägligt sätt för oss vitsorda de efterslräfvansvärdn förd elarn e a! tidsvinst oell råknesäkerhet jemte eli hos barnen städse underhållet intresse för sitt läroämne; och med anledning häraf torde man kunna anse tidpunkten för Rikets Höglofliga Ständer nu vara irme, att för allmänna undervisningens befrämjande tillgodogöra methodens fördelar; hvadan jag tillåter mig att föreslå: det en summa af Tre Tusen (3,000) R:dr Runt från oide Hufvudtitelns tillgångar malte — såsom resepenningar, dagtraktamente och resetidsersättning — anslås tili befordrande-af det förordade ändamålet, i det ali nemligen uppfinnaren till ifrågavarande räknemethod finge såsom uppdrag att — ju förr desto heldre, ja helsi nästa ur — hålla föreläsningar öfver mnemonikens tillämpning på arithmelikens elementer, — och det just på de ställen, från hvilka kunskapens spridande till det uppvexande aiägtet aldra bäst befordras, d. v. s. uti alia folskolelärare-seminarierna i riket.
Motioner i Bondc Ståndet 1862.
Om remiss till vederbörligt Utskott anhåiies.
J. Andsrsson, från Östergötlands ian.
Af Liss Lars Olsson från Kopparbergs län, om utsträckning af tiden för stämpling af det utaf mekanikus Bäckström uppfunna patenterade hetsman.
Under förlidna riksdag ingick vålt Ständ med en underdånig begäran hos Kongl. Maj.t om stadfästelse å eli hetsman, som var uppfunnet af en mekanikus Häckström bär i Stockholm, och hvilket hetsman bade stora fördelar vid begagnandet: l:o) stor tillförlitlighet i afseende på graderingcn; 2:o) lätt att kontrollera sjelfva vägningen; 3:o en öfvergång från det gamla till det nya viglsystcniet.
Detta hetsman har, genom dåvarande Stånds-medlemmar blifvit ulspridt till alla landsorter, och är öfverallt särdeles omtyckt, och bar dessutom ännu, utöfver härofvah uppgifna fördelar, den att säljas lill lågt pris.
Om Hedervärda Ståndet länn skäligt att dä v
(Ira sig för nämnda betsmans värde, är del ännu mera lämpligt all nu lönna en underdånig hemställan i samma ämne, enär det förljudes att förr omtalade Häckströms enka lärer vara nära alt förlora håde patenträtt och tillverkningsrält genom tillämpning af Usta § i patentförordniugen, som bestämmer alt patentegare skola underkasta sig de sednare förfoganden, som Regeringen kan finna sig föranledd all iakttaga och hvilket förfogande för närvarande fall består deri ali en Instruktion blifvit gifven åt krönarne alt icke kröna andra hetsman än sådana, som hafva vissa särskildt föreskrifna egenskaper.
Nu vet likväl Hedervärda Ståndet att det Häckslrömska betsmanet har fullgoda egenskaper; fördenskull anhåller jag att mine Ståndsbröder ville förena sig med mig om alt, tiil Kongl. Maj.t ingå med en underdånig skrifvelse i samma syfte som den, med hvilken Ståndet vid förra riksdagen tillstyrkte uppfinnaren Bäckströms mätte remitteras till Sldndels enskilda Utskott, för att, efter skyndsam behandling åter kuqua föredragas bär i Ståndet och deröfver beslutas; varande skyndsamhet <548 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 403. så mycket mera nödig, som eljest det ifrågavarande betsmanet icke får krönas längre än till innevarande års slut, hvaremot milt vördsamma förslag går ut på alt hos Kongl. Maj:t anhålla: alt det Bäckströmska, dr 1859 patenterade, betsmanei måtte få krönas så länge palent-tiden räcker, samt ytterligare ett år efter denna tids förlopp Stockholm den 29 November 4062.
Lars Olsson. från Kopparbergs lån.
Af Gostaf Johansson från Kronobergs län, om anvisande till landstingens disposition af alla nu till Staten och de fattige ingående böter.
Icke utan skål bar man fästat stora förhoppningar vid den institution, som med nästa års början kommer att träda i verksamhet, nemligen landstingen, och äfven jag hoppas mycket godt deraf för vårt fädernesland; men för alt sätta dessa inrättningar i tillfälle att utöfva ett verkligt gagn, hvar inom sin ort, så fordras medel.
Men skola dessa medel utdebiteras af folket så fruktar jag att landstinget derigenom förlorar den sympati hos allmänheten, soia det borde ega; och är intresset för denna inrättning en gång förloradt, så torde det dröja länge innan någon egentlig nytta kommer att skördas deraf.
För att till någon del förekomma denna olägenhet vili jag härmed föreslå: att de böter som hittills hafva ingått till
Staten och de fattige måtte anslås till landstingens disposition.
Stockholm den 29 November 1862. u. Johansson, från Kronobergs län.
Motioner i Bonde-Slåndet 1862.
N:o 404•
M N:o 404.
Af Sven Rosenberg från Christianstads län, om förordnande af elt särskildt Rikets Siänders Utskott för behandling af väckta frågor rörande elementarläroverken, pedagogierna och folkskolan.
Då dels omfattande motioner vid denna riksdag blifvit väckta rörande elementarläroverken, dels flerfaldiga sådana angående folkskolan och dennas bättre ordnande samt större anslags beviljande för detta ändamål, dels ock slutligen Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående folkundervisningen innehåller förslag till åtskilliga vigtiga förändringar, men det icke är sannolikt att det eller de Utskott, som komma att mottaga alla dessa förslag till behandling skola, öfverhopade, som de redan äro, af motioner i alla rigtningar, kunna deråt egna den sorgfålliga pröfning, som dessa ämnens vigt kräfver; så vågar jag, med stöd af stadgandet i 36 § 5 morn.
Riksdags-Ordningen vördsamt föreslå: alt Rikets Ständer måtte utvälja ett särskildt Utskott af 3 eller 4 medlemmar från hvarje Riks-Stånd för behandling af vid denna riksdag förekommande frågor rörande elementarläroverken, pedagogierna och folkskolan.
Om remiss tili vederbörligt Utskott anbålles.
Stockholm den 29 November 1862. S. ¥. Rosenberg, från Christianstads lån.
Fröt. 1862 & 1868. 11 Sami. 4 Afd. 650 Motioner i' Bonde'Ståndet 1862.
Af P. O. Hörnfeldt från Wcsler-Norrlands län, om bidrag af allmänna medel för anläggning af ny viig mellan Gideå och Trehörningssjö kyrkor i nämnda län.
Såväl vid sednasle riksdag sorn ock vid ilere föregående sådana hafva Rikets Ständer, med fästadt afseende å de stora fördelar, som tillskyndas landets innevånare medelst beredande af lättade kommunikalionsanstalter och nya vägars anläggande, med frikostiga anslag i detta hänseende sökt understödja de företag, som enskilda orter icke mäglat att sjelfva åstadkomma med egna medel.
Af denna anledning vågar jag ock vördsamt hoppas att Höglolliga Stats—Utskottet läcktes med deltagande och välvilja omfatta den framställning, som jag nu, på grund af mina kommiltenters gjorda begäran, går att ödmjukast öfverlemna lill Höglolliga Utskottets skärskådande och pröfning.
Alt de norra provinsernas innevånare ännu sakna i flera orter af behofvet högt påkallade väganläggningar torde icke vara främmande för den, som är närmare bekant med dessa orters förhållanden.
Ibland dessa tillämnade vägar är säkerligen ingen så alldeles oumbärlig oell af så ofantlig vigt för kringliggande orters ekono miska välfärd, som den emellan Gideå och Trehörningssjö kyrkor föreslagna, hvilket ock bestyrkes af kommissions-landmätaren Engbloms härhos bifogade och till Konungens Befallningshafvande i länet för sådant ändamål afgifna betänkande och kostnadsförslag.
Till närmare upplysning af de be bevekande omständigheter, som i detta mål sig förete, torde jag få vördsamt meddela, att Gideå kyrka är belägen på endast en half mils afstånd från socknens södra gräns och all på dea långa sträckan norr om kyrkan saknas nästan helt och hållet vågar för hjuldon, med undantag af en till Flärke hy gående väg af blott en mils längd, hvilken likväl ännu befinner sig i högst ofulländadt skick; att Gideå pastorat med en folkmängd af omkring 3,000 menniskor har en så betydlig utsträckning på längden, räknadt ifrån norr lill söder, att densamma utgör icke mindre än fem mil, samt att detta pastorats innevånare, som i allmänhet befinna sig i högeligen knappa och vanlottade vilkor, omöjligen skulle vara i stånd alt utgöra de med omförmälda väganläggning förknippade dryga kostnader, derest ej Staten dertill sträcker dem en hjelpsam hand, aldra helst som denna anläggning försvåras betydligt derigenom, alt herg. mvrer och an - Motioner i Bonde*Ståndet 1862.
Nio 406. dra naturhinder förekomma, de der nödvändigtvis måste förorsaka en ansenlig förhöjning af kostnaderna.
Vid sådant förhållande, och jemte det jag förbehåller mig att framdeles få till Höglofliga Utskottet inkomma med Kongl. Styrelsens öfver Väg- och Vattenbyggnader afgifvande yttrande, angåer,1 • ifrågavarande väganläggning, helst det af landtmätaren Engblom upprättade ko -g, med karta, ännu är på Konungens
Be fallningshafvandes pröfning beroende, får jag, i betraktande ej mindre deraf att pastoratets innevånare äro särdeles obemediade, än ock alt pastoratet är glest bebygdt, så att afstindet emelian byar och lägenheter, till följd af brist på tjenlig väg, är synnerligen stort, hvilket ock visar sig vid jemförelse emellan pastoratets ringa folkmängd och dess ansenliga omfång, härjemte vördsamt föreslå: att, då det af landtmätaren Engblom upprättade kostnadsförslag upptager ett belopp af 72,000 R:dr för ny vägs anläggande emellan Gideå och Trehörningssjö kyrkor, Rikets Ständer täcktes till understöd för sådant ändamål bevilja ett anslag af 50.000 I\:dr R:mt.
Stockholm den 29 November 1302. P. O. Hörnfeldt, från Wester-Norrlands län.
Åf Sils® Lars Olsson från Kopparbergs län, om skyldighet för Kronan att i vppbörd ock annan liqvid emottaga Enskilda Bankers sedlar, sd länge sedelutgifningsrålt medgifoes dessa banker.
I afseende på Privat-bankernc hafva många och ihållande klagomål försports.
Utan att inkasta mig i den allmänna striden om de böra fortfara eller icke, mäste jag likväl erinra om följande:
Privat-bankerne, nvttige eller förderflige, äro emellertid af Statsmagterne tills vidare bekräftade, men då Regeringen sålunda liksom kastat deni på allmänheten, synes det vara i hög grad tillbörligt att Staten sjelf praktiskt erkänner dem, samt erkänner och emottager deras sedlar, lika som Staten genom Motion«r i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 407. sin sanktion nästan förmått allmänheten att mottaga dem, helst dessa sedlars myckenhet nu vuxit upp ända dertill, att de i betydlig mån undanträngt Riksbankens sedlar ur allmänna rörelsen.
Hvar och en vet huru härmed förhåller sig, att man icke vill neka emottaga en liqvid, erbjuden i Privaibankssedlar, helst det ofta kan befaras alt man eljest blefve utan betalning.
Äfvenledes veta vi alt Kronan, vid uppbörden och andra tillfällen icke emoUagcr Privatbankernes sedlar, samt alt denna omständighet i vissa orter gör stor svårighet.
Enär Staten nu tillåtit Privatbanker existera och utgifva sedlar, och dessa utträngt Riksbankens, så blir
Statens skyldighet att söka minska de olägenheter, som den sjelf tillåtit uppkomma.
Fördenskull föreslår jag: alt Kronan, så långe den tillåter Privatbanker utgifva särskilda sedlar, också skall vara skyldig att sjelf i uppbörd och annan liqvid emottaga de samma likasom Riksbankens sedlar.
Lars Olsson, från Kopparbergs län.
Af Liss Lars Olsson från Kopparbergs län, om skollpenningars utgående af allmänna medel för fallande af vissa uppgifna rofdjur.
Redan i gamla tider bar man uträknat att mången bland allmogen, åtminstone i skogsorter, erlågger högre skatter till odjuren än till Kronan.
Det är således en sak af stor vigt att söka freda sig från sådana förluster.
Man ser af Landshöfdinge-embelcls i Stora Kopparbergs län Femårs-berältelse för åren 1856—1860, alt rofdjuren der i länet, under allenast (vänne år (1859 och 18G0) dödat 27 hästar, 102 nötkreatur, 1.144 får, 715 getter, 14 svinkreatur, utom 100 st. fjäderfä.
Värdet af dessa kreatur stiger eller låg beräkning till aldraininst 20,000 Riksdaler.
Visserligen har man jägeri—betjeniug som genom tillställda skallgångar söker otioner i Bonds-Standal 1862 N:o 407?
653 att, örn icke utrota, åtminstone förminska mängtlen af de objudna rofgästerna; men dermed uträttas icke allt hvad som beköfves.
Långt kraftigare verkar enskilda personers trägna uppmärksamhet och omtanka.
För att ännu mera sporra dessa egenskaper hos personer, som vilja öfva jagt och djurfänge, böra premier utsättas så betydliga att det kan uppmuntra en mängd personer alt emellanåt egna sig åt så nyttig verksamhet.
De premier elier så kallade skottpenningar, dem Kronan hittills betalt, åro alltför små för alt uppmuntra till jagter, hvilka vanligen fordra mycken påpasslighet och lid, samt icke sällan medföra våda lill lif eller lemmar.
Af nyss åberopade Femårs-berättelse inhemtar man att, under de der nämnda tvänne åren 1859 och 1860, antalet af dödade rofdjur i länet uppgått til! ett betydligt antal, nemligen 70 björnar, 49 vargar, 50 loar, utom smärre rofdjur.
Man inser lätt huru stor skada dessa glupska djur skolat anställa om de fått lefva.
Jag föreslår: alt Kronan må utfästa sig till att betala i skottpenningar 150 Riksdaler för björn, 50
R.dr, för varg och lo, 10 R:dr för räf.