Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad åter angick den, för de två sistnämnde klagande, af HofRätten äfven stadgade påföljd, alt de, vid bristande tillgång hos LåneContorets förre Kamererare Lindstedt, skulle» gemensamt med Björkman» godtgöra LåneContoret icke allenast de från detsamma af Lindstedt tillgripne i,84° R:dr Banco, med sex. af hundrade i ränta, utan äfven hvad LåneContoret kunde i laga ordning kännas skyldigt, att till en eller flere af dess Låntagare utgifva, såsom ersättning för medel, dem tillhöriga, hvilka Lindstedt» efter 1828 års slut, i LåneContoret åtkommit och förskingrat; så innehöll väl den af HofRätten åberopade AnsvarighetsLag af den 8 April i8a4> Directeurer vid LåneConloren, hvilka af försummelse underlåtit, öfverskridit eller afvikit ifrån de för dem gifna föreskrifter, icke allenast hade förverkat förtroendet, att vid sine befattningar såsom Directeurer bibehållas, utan skulle derutöfver hafva ådragit sig skyldighet att godtgöra den derigenom timade skada; men denna Lag föranledde icke, att dem skulle kunna ådörnas någon annan eller vidsträcktare ersättningsskyldighet, än för skada, som varit vållad af deras underlåtenhet eller fe K ( 27 ) akliga förfarande; Och alldenstund, hvad först vidkomme de Ett Tusen Åttahundra Fyratio R:dr Banco, som Lindstedt undanhållit Contorets Cassa, det uti 7 och n3 §§ af det vid Riksdagen år ]8a3 fastställda Reglemente funnes stadgadt, att Contorets Cassa samt Hypolheker och handlingar skulle förvaras under tre lås, till hvilka en Directeur, BancoOmbudet och Kamereraren hade hvar sin n}rckel, men utredt vore, att hvarken Gullander eller Kjellander, under deras tjenstgöring inom Directionen af LåneContoret, någonsin innehaft, såsom Directeur, nämnde befattning vid vården om Contorets Cassa och handlingar, i följd hvaraf det icke kunnat åligga dem, att controllera Lindstedts förfarande, då medel eller lånehandlingar blifvit utur förvaringsrummen uttagna eller dit inlagda, eller ens stålt i deras förmåga, äfven om de med noggranhet hade iakttagit de åligganden, hvilkas försummande HofRätten fört dem till last, att förekomma de vid berörde tillfällen af Lindstedt, enligt hvad lian sjelf vidgått, förofvade mångfalldiga svek; fördenskull pröfvade Kongl. Mäj:t rättvist att, med ändring af HofRättens Utslag, befria Gullander och Kjellander från allt betalningsansvar för de af Lindstedt från Contoret tillgripna Ett Tusen Åttahundra Fyratio R:dr Banco; hvarjemte och då, vidkommande slutligen frågan om Gullanders och Kjellanders vilkorliga förpligtande att godtgöra de
Contoret möjligen förestående utbetalningar till ersättning åt låntagare, hvilkas medel Lindstedt, efter 1828 års slut, i Contoret åtkommit och förskingrat, det icke i förväg kunde pröfvas, om eller i hvad mohn de utbetalningar, som Contoi-et kunde få vidkännas, voro att anses såsom påföljder af Gullanders och Kjellanders försummelse i deras befattningars handhafvande, hvaröfver omdömet, i följd af olika omständigheter, kunde vid serskilda tillfällen olika utfalla, Kongl. Maj:t ansåge HofRättens beslut i denna del af målet hafva blifvit för tidigt meddeladt; och hvilket beslut på sådan grund undanröjdes; LåneContoret dock öppet lemnadt, att, om Contoret komme att vidkännas utgifter af nu ifrågavarande beskaffenhet, i sådan 4* ( 28 ) händelse, emot Gullander och Kjellander anställa och utföra den ersättningstalan, hvartill LåneContoret kunde finnas befogadt.
Vid granskning af fånglistorna från Alingsås Kronohäkte för andra och tredje qvartalen 1829, hade befunnits, ibland annat, dels att, med åberopande af Marks HäradsRätts Utslag den i3 April, och Domhafvanderas derpå grundade förpassning, Samuel Persson vid Kjelltorp ifrån den 22 April till den 20 Maj undergått Tjuguåtta dagars fängelse vid vatten och bröd, för det han sin fader öfverfallit, hvaraf syntes, som skulle straffets verkställighet, efter UnderRätts Utslag i detta underställningsmål, hafva ägt rum förr, än detsamma blifvit af HofRätt pröfvadt; dels ock att, i afseende å Pigan Catarina Andersdotter från Sandbäcken, föreskriften i Kongl. Maj:ts Nådiga bref af den 26
Maj 1827, angående hvad iakttagas bör vid verkställigheten af flera serskilda FörvandlingsUtslag, icke syntes hafva blifvit följd, emedan hon ifrån den i5 Juli till den 12 Augusti, enligt Redvägs HäradsRätts 2:ne Utslag, utan föregången anmälan hos HofRätten eller Konungens Befallningshafvande, fått med en månads fängelse afsitta Femtio daler vites- och ensaksböter, som annars bordt med trenne veckors fängelse vara försonade; i anseende hvartill och som JustitiasOmbudsmannen, efter infordrande af Magistratens i Alingsås förklaring, fann densamma vara så ofullständig, att ofvananmärkta förhållanden tarfvade närmare utredning, handlingarne, jemte skrifvelse af den 2 Juni i83o, öfverlemnades till AdvocatFiscalsEmbetet i Kongl. Maj:ts och Rikets Götha HofRätt, med anmodan att dervid foga den åtgärd och föra sådan ansvarighetstalan, som Lag och sakens beskaffenhet erfordrade.
Sedan AdvocatFiscalsEmbetet, till följd häraf, i afgifvet memorial, emot Magistraten i Alingsås, såsom ansvarsfullt anmärkt dess förfarande i bägge ofvannämnda mål; och, uti deröfver infordrad och inkommen förkla - ( 39 ) ling, Borgmästaren, såsom Magistratens Ordförande, tillika med de Ledamöter, hvilka i berörde åtgärder deltagit, väl medgifvit, att Magistraten, genom Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 10 Juni 1825, fått sig anbefalldt öfverinseendet öfver KronoFängelset i Alingsås, men derjemte yttrat den förmodan, att med nämnde befattning icke skulle vara förenade rättighet och pligt att granska, förkasta eller upphäfva de straffdomar, som, i ändamål att verkställas, blefvo företedde; har AdvocatFiscalsEmbetet, i slutligt Memorial, anfört, att lika säkert som
Magistraten hvarken fått eller kunde få någon sådan pröfningsrätt, lika obestridligt vore ock, att Magistraten hade sig ålagd samma förbindelse, som Konungens Befallningshafvande, alt nemligen icke verkställa Utslag förr, än sådant borde ske, ej eller på annat sätt, än Lag stadgade; så att, då elen af Domhafvanden i Marks
Härad utfärdade förpassning innehållit, att ej allenast Samuel Persson, dömd till högsta kroppsplikt för det han öfverfallit sin fader, utan äfven en för annat brott sakfälld person, blifvit till häcktet försände, för att, sorn orden lydde, dels undergå stadgad bestraffning, dels ock afvakta Kongl. HofRättens Beslut i målen, och då Magistraten hade bordt veta, att UnderRätts beslut angående slag å föräldrar icke finge, emot föreskriften i s5 Cap. 5 § RättegångsBalken, verkställas, innan Kongl, Hof Rätten slikt beslut pröfvat, det ej kunde urskuldas, att Magistraten genast satt Utslaget i verkställighet, och låtit Samuel Persson undergå den af HäradsRätten utsatte bestraffning, innan Kongl.
HofRättens Beslut hunnit expedieras; äfvensom det påtagligt vore, att Magistraten, som, utan föregången anmälan hos Kongl. IIofRätten och utan att afbida
Dess förordnande, befordrat till verkställighet Redevägs HäradsRätts två serskilda Utslag, rörande Catarina Andersdotter från Sandbäcken, derigenom vållat, att bon, för ådömda vitesböter, kommit att undergå en månads fängelse, i stället att, om böternas sammanlagda belopp blifvit i stadgad ordning förvandladt, bennes ansvar stadnat vid tre veckors häckte; hvadan AdvocatFiscalsEmbetet å Magistratens Ordförande och Ledamöter, för dessa anmärkta felsteg, yrkat botes - ( 3o ) ansvar; öfver hvilket påstående Magistraten blifvit hörd; och hvarefter Kongl. HofRätten, medelst Utslag den i5 Juli i83i, hvilket först den 22 Januari innevarande år inkommit, sig utlåtit och funnit det vara uppenbart, att Magistraten felat i de, af AdvocatFiscalsEmbetet-, Magistraten till last förda omständigheter; hvadan Kongl. HofRätten, med bifall till AdvocatFiscalsEmbetets påstående, dömde Borgmästaren och Rådmännen, att, enligt 1 Cap. 12 § RättegångsBalken, böta, den förstnämnde
Tio, och de sednare hvardera Fem Riksdaler i treskifte.
Af Justitice-Ombudsmannen hade blifvit anmärkt, huruledes Gillberg* HäradsRätt, genom utslag den 20 April i83i, dömt Statkarlen Eric Andersson Kröjs och hans hustru Maria Halfvardsdotter samt hustru Carin Nilsdotter att, för första resan stöld till ett värde af 8 R:dr 22 sk. 8 r:st.
Banco, stånda tjufsrätt, och att, efter afdrag af åklagare-andelen, sorn Länsmannen
Danielson efterskänkt, hvar för sig böta det stulnas dubbla värde, med Sexton R:dr 45 sk. 4 rist. banco, eller, i brist af tillgång till böter, straffas med sexton dagars fängelse vid vatten och bröd; och enär HäradsRätten således, utan afseende å Lagens stadgande i 4° Gap. i § Missg.- Balken, antagit bötesbeloppet såsom förvandlingsgrund, hvaraf följt, att, fastän HäradsRätten, emot föreskriften i Kongl. Brefvet den 27 October 1827, låtit den af åklagaren gjorde eftergift af dess andel komma bemälde personer till godo, ändock högi’e kroppsstraff, än Lag förmår, blifvit dem ålagdt, och hvilken bestraffning Maria Halfvardsdotter jemväl undergått, anmodade Justitiae-Ombudsmannen, medelst Remiss den 27 December 1832, AdvocatFiscalsEmbetet i Kongl. Svea HofRätt, att emot Domhafvanden vid HäradsRätten anställa talan om ansvar och ersättning till den lidande; öfver hvilken af AdvocatFiscalsEmbetet utförda talan, sedan ej mindre Dom - ( 3. ) hafvander!, än äfven Maria Halfvardsdotter blifvit hörde, Kongl.
HofRälten genom utslag den 29
Maj 1834» sig utlåtit, att som HäradsRätten, vid afdömande af målet rörande Eric Andersson Kröjs och hans hustru Maria Halfvardsdotter samt Carin Nilsdotter, icke allenast derigenom, att HäradsRätten tillåtit Länsmannen Danielsson att eftergifva åklagare-andelen af de böter, hvartill ofvanbemälde personer, för tjufnad till värde af Åtta R:dr 22 sk. 8 r:st. banco, gjort sig sakre, och fällt dem att derföre böta det stulnas värde endast dubbelt, utan äfven deruti, att HäradsRätten förklarat dem, vid saknad tillgång till ådömda böterna, böra umgälla deras förbrytelse med sexton dagars fängelse vid vatten och bröd, i stället för sä beskaffad! fängelse i tolf dagar, felat emot tydlig
Lag, nemligen i förra fallet emot Kongl. Brefvet den 27 October 1820, jemfördt med 20 Cap. 4 § RättegångsBalken, enligt hvilka lagrum, allmän åklagare icke äger att i brottmål eftergifva någon del af den bestraffning, hvartill den brottslige gjort sig skyldig, samt i afseende på förvandlingen åter, emot 4° Cap.. 1 § MissgerningsBalken samt 5 Cap. 4 § Straffbalken, och genom denna 01igtiga dom skada skett i så måtto, sorn hustru Maria Halfvardsdotter, hvilken ej förmått gälda böterna, utan kroppsstraffet undergått, kommit att hållas i fängelse fyra dagar längre än vederbordt; alltså och i förmågo af 1 Cap. 12 § RättegångsBalken samt Kongl. Brefvet den 11 December 17C6, lunne Kongl. HofRätten skäligt, det skulle Häradshöfdingen, under hvars Ordförande HäradsRätten utslaget fattat, för denna orätta dom, böta Ett hundrade daler silfvermynt,, med Trettiotre R:dr 16 sk.
Banco samt derförutan godtgöra icke allenast hustru Maria Halfvardsdotter, för det henne tillskyndade lidande, med 4 R-’dr Riksg., utan äfven Kongl. Maj:t och Kronan, för bemälde hustrus fångförtäring under de \ dagar, hon, längre än henne lagligen bordt ådömas, suttit i fängelse.
C 32 ) Af den anledning, att BergsTingsRätten i Lerbäcks bergslag ej allenast upptagit och genom utslag den 5 Juni 1829 afdömt ett emot Anders Pehrsson vid Johannisberg angifvet mål om bran vinsförsäljning, utan ock fällt honom, för det han åt Kobolt-Bultarelaget vid Kärrgrufvan, emot öfverenskommen betalning, anskaffat en kanna bränvin, att böta Tjugo Riksdaler Banco, eller, i brist af tillgång till böter, undergå tolf dagars fängelse vid vatten och bröd, hvilken bestraffning Anders Pehrsson äfven utstått, hade Justitieombudsmannen infordrat förklaring af Bergmästaren i orten, som, uti dess till följd deraf inkomna utlåtande af den 29 Februari i832, sökt ådagalägga BergsTingsRättens behörighet, att med sådan sak, som den ifrågaställda, sig befatta och deruti förfara med en stränghet, som förmentes vara både nödvändig och grundad, dels uti vissa uppräknade BergsOrdningar, dels ock uti de af Nora BergsTingsRätt vid serskilde tillfällen vidtagna författningar, hvarigenom förbud emot fylleri och kroghållning m. m. stadgades; hvarefter och sedan berörde vitesförbud blifvit infordrade, och jemte de åberopade Bergsförfattningarne, granskade, dervid befunnits, att desamma egentligen angingo fylleri, kroghållning och andra föi'brytelser, om hvilka icke varit fråga i målet angående Anders Pehrsson, såsom endast angifven och förvunnen att hafva sålt, men icke minuterat en kanna bränvin till grufve-arbetare, och att, ehuru icke till den saken eller Domstolen hörande, det i alla fall varit utan laglig rättighet, som Nora BergsTingsRätt tillåtit sig att förelägga vitén både emot sådana förbrytelser, som genom Lag och Politie-författningar voro belagda med böter, hvilka endast af Lagstiftande makten kunde förhöjas, och äfven emot krogars besökande, som ej vore i Lag förbudet, Justitiae-Ombudsmannen, till undanrödjande och förekommande af sådane förfaranden, genom remiss den 28 derpåföljde Maj, anmodat AdvocatFiscalsEmbetet i Kongl. Svea HofRätt, att inför Kongl. HofRätten icke allenast anställa talan emot Bergmästaren, för det han vid Lerbäcks BergsTingsRätt orätt upptagit och afdömt - ( 33 ) dömt ifrågavarande mål, som icke dit hörde, utan ock yrka upphäfvande af Nora BergsTingsRätls vitesförbud under den i4 April 17§§ 34 och 35, den 4 April 1769 och den 23 April 1770, §§ 26 och 63, deri stadgades tjugo daler silfvermynts vite, jemte böter efter Lag,
emot krogars hållande och besökande samt kortspels öfvande; under den io April 1799, hvarigenom ett vite af Tre R:dr 16 sk. blifvit utsatt emot svordom, slagsmål, oqvädensord och äreröriga utlåtelser samt dylikt oväsende; och under den i4 Maj 1817, deri försäljning icke endast af bränvin, utan äfven af andra starka drycker förbjödes, vid vite af Tre R:dr 16 sk., utom Tio R:drs böter enligt Kongl.
Förordningen den 20 December 1815.
Till följe häraf har AdvocatFiscalsEmbetel anställt och utfört talan inför Kongl.
IIofRätten, som, efter det Bergmästaren blifvit deröfver hörd, medelst Utslag den 16 October 1834, sig yttrat: att som, hvad först anginge ofvanomförmälde af Nora BergsTingsRätt den 14 April 1746, den 4 April 1769, den 23 April 1770, den 10 April 1799 och den Maj 1817 utfärdade vitesförbud, BergsTingsRätten icke ägt någon i Lag grundad rättighet, att, på sätt som skett, stadga vitén, hvarigenom dels för vissa förbrytelser, de der redan, genom Allmän Lag och Politie-författningar, voro med straff belagda, ansvaret blifvit förhöjdt, dels ock för handlingar, hvilka Lagen ej förbjöde, böter äro vordne stadgade, funne Kongl. HofRätten, med bifall till AdvocatFiscalsEmbetets i stöd af 25 Cap. 22 § RättegångsBalken gjorde anhållan, skäligt, att nämnde vitesförbud till all kraft och verkan upphäfva; att, beträffande dernäst AdvocatFiscalsEmbetets emot Bergmästaren, såsom Ordförande i Lerbecks Bergslags TingsRätt, förda talan; så enär 6 Artikeln 7 § af Kongl. Förordningen den 19
Maj 1824 innehölle, att alla mål rörande oloflig bränvinsförsäljning å landet skulle hos Konungens Befallningshafvande anmälas och upptagas, med undantag endast, då slika förbrytelser under pågående ting föröfvades och åtalades, ansåge Kongl. HofRätten, BergsTingsRätten icke hafva varit behörig att med of 5 - ( 34 > vanomförmälda mål, angående af Bergsfogden Hasselström emot Grufvearbetare» Anders Pehrsson anställdt åtal för oloflig bränvinsförsäljning å Åmmerstorps grufvefält, taga befattning, hvarföre ock BergsTingsRättens åtgärd, att samma mål upptaga och afdöma, ogillades; men då Bergmästaren uppgifvit, att BergsTingsRätten af ålder handlagt mål, angående oloflig försäljning af starka drycker vid bergverken, hvilken uppgift, af AdvocatFiscalen icke motsagd, jemväl vunne trovärdighet deraf, att, på sätt förr vore nämndt, Nora BergsTingsRätt, tid efter annan, utfärdat vitesförbud emot försäljning af bränvin vid grufvor och hyttor; funne Kongl. HofRätten, BergsTingsRättens i om förmälde måtto anmärkta förfarande, hvilket, såsom AdvocatFiscalen ock sig yttrat, syntes böra härledas endast från ett origtigt begrepp hos Bergmästaren, om Domstoiarnes verkningskrets, vid sådant förhållande icke vara af den beskaffenhet, att ansvar derå borde följa; men emedan, i afseende åter på målets behandling, BergsTingsRätten, genom dess ofvanberörde den 5 Juni 1829 meddelade utslag, under åberopande af 5 Art. 6 § i Kongl. Förordningen den 19 Maj 1824,- dömt Anders.
Pehrsson, såsom för oloflig försäljning af bränvin, att höta Tjugo R:dr banco, eller, i brist deraf, undergå tolf dagars fängelse vid vatten och bröd, hvilken bestraffning Anders Pehrsson, då han saknat tillgång till böternas gäldande, jemväl undergått; och, genom detta domslut, om än Anders Pehrssons erkända åtgärd att hafva, en dag i Mars månad 1829, åt det så kallade Bultare-laget, under arbete å.
Grufvefältet, emot öfverenskommen betalning, anskaffat en kanna bränvin, som, enligt hvad Bergmästaren, uti sin förklaring uppgifvit, säljaren skall låtit å stället suptals utdela, men hvarom BergsTingsRättens protocoll icke innehåller någon upplysning, varit att såsom utminutering anse, BergsTingsRätten i allt fall, enär Bultarelaget, ehvad de vid grufvan församlade och der dagligen arbetande personer utgjort flera- eller färre till antalet, icke kunde hänföras till så beskaffade folksamlingar, som i nyssberörde. artikel och § omför maldes, saknat all anledning att tillämpa detta stadgande på den åtalade förseelsen, hvil - ( 35 ) ken, om den ägt rum, bordt, efter a § i förstnämnde artikel, anses försonad med Tio R:dr böter, motsvarande åtta dagars fängelse vid vatten och bröd; ty och då Anders Pehrsson undergått svårare kroppsstraff, än å oloflig bränvinsminutering, vid tillfälle som det ifrågavarande, enligt Lag följa bordt, pröfvade Kongl. HofRätten rättvist, det skulle Bergmästaren, förden af BergsTingsRätten sålunda fällda orätta dom, jemlikt i Cap. 12 § RättegångsBalken, böta Femtio daler silfvermynt med Sexton R:dr 32 sk. banco.
Efter hvad af fånglistan från Carlstads Länshäckte för December i832, inhämtats, hade Nils Olsson i Gulsjö, för åsidosatt väghållning, blifvit af Grums HäradsRätt, genom Utslag den 20 Octöber samma år, dömd att, utom böter efter lag, utgifva serskildt vite, Sex Riksdaler 32 sk., hvilket Nils Olsson, i brist af tillgång, aftjenat med fjorton dagars fängelse; och då, genom skriftvexling med Konungens Befallningshafvande i Carlstads
Län, den upplysning vunnits, att nämnde vitesbot blifvit ådömd i följd af Konungens Befallningshafvandes Kungörelse den 3 Augusti 1813, hvilken uti <yde punkten stadgade ett vite af Sex R:dr 3a sk., för tredskande att fullgöra hvad, i afseende å vägrödjning och brobyggnad, blifvit medelst berörde kungörelse föreskrifvit, anmodade Justitiae-Ombudsmannen, uti remiss af den 23 September 1833, AdvocatFiscalsEmbetet i Kongl. SveaHofRätt, att derstädes göra hemställan om upphäfvande af det sålunda stadgade vite.
Uppå den, i följd häraf, väckta talan, har Kongl. HofRätten, efter det Konungens Befallningshafvande blifvit börd och med yttrande inkommit, genom Utslag den 28 November 1834 sig utlåtit, att som Konungens Befallningshafvandes rättighet, att i ekonomi- och politi-mål förelägga vitén, icke finge utsträckas till sådana fall, der, såsom uti det ifrågavarande, La 5* - f 36 ) gen i a5 Cap. ii § ByggningaBalken, för underlåten efterlefnad deraf, stadgat serskild påföljd och tillika föreskrifvit de åtgärder, sora, för vinnande af rättelse, ansetts vara af nöden; funne Kongl. HofRätten, med bifall till AdvocatFiscalens påstående, skäligt till all vidare kraft och verkan upphäfva Konungens Befallningshafvandes ofvanomförraälda Kungörelse af den 3 Augusti i8i3, i hvad densamma innefattade stadgande af serskildt vite, utom böter efter lag, för dem inom Carlstads Län, som underläto fullgöra åliggande vägrödjnings- och brobyggnads-skyldighet; hvarom Konungens Befallningshafvande hade, att Kungörelse i Länet utfärda.
Öfver-Torneå HäradsRätt hade, genom Utslag den 7 April i83o, dömt hustru Brita Maria Salomonsdotter Mansten och ogifte Manspersonen Matts Schulin att, för enfaldt hor, böta, den förra Åttatio daler silfvermynt, med 26 R:dr 32 sk. banco, och den sednare Fyratio daler, med i3 R:dr 16 sk. eller att, vid bristande tillgång till samma böter, undergå fängelse vid vatten och bröd, hustru Mansten i tjugufyra och Schulin i sexton dagar, och dessa kroppsstraff hade äfven blifvit verkställda; i anledning af hvilken, hustru Mansten sålunda öfvergångna bestraffning, Justitiae-Ombudsmannen, genom Remiss den 3o December 183 r, anmodat AdvocatFiscalsEmbetet i Kongl. Svea Hof Rätt, att, för denna orätta förvandlingsdom, emot Domhafvanden anställa och utföra talan om ansvar och ersättning efter lag.
AdvocatFiscalsEmbetet, som, fastän remissen blott haft afseende på förvandlingen af de hustru Mansten ådömda böter, ansett sig icke kunna undgå anmärka, att IläradsRätten, äfven vid bestämmandet af Matts Schulins förvandlingsstraff, förfarit lagstridigt, har sålunda inför Kongl. HofRätten fört ansvars- och ersättningstalan emot Häradshöfdingen, för ifrågavarande origtiga förvandling; uti hvilket mål, efter det hustru Mansten ( 37 ) och Schulin, uti dem affordradt yttrande, förklarat sig icke äska någon ersättning, för det dem tillskyndade lidande, samt Häradshöfdingen, i afgifven förklaring, sökt visa, att IläradsRättens förvandlingsbeslut vore med föreskrifterna i 5 Cap. 4 § StrafFBalken enligt, Kongl. HofRätten, genom Utslag den i3 Januari i835, sig utlåtit: att som, vid bestämmande af böters förvandling till fängelse vid vatten och bröd, nyssnämnda lagrum stadgade, att emot böter ifrån En daler till och med Tio daler svarade tyra dagars fängelse vid vatten och bröd, och genast derefter, att böter ifrån Tio till Tjugofem daler motsvarade åtta dagars enahanda fängelse, och så vidare i bestämd progression, så att, emot böter ifrån Åttatio till Etthunr dra tio daler svarade tjugofyra dagars fängelse vid vatten och bröd, samt slutligen, att böter öfver Etthundra tio daler motsvarade tjugoåtta dagars så beskaffadt fängelse; af hvilka, vid de första och sista bötestalen begagnade, uttryck tydligen följde, att det för hvarje förvandlingsbestämmelse sednast nämnda tal, deri borde inbegripas; med tillämpning hvaraf hustru Brila Maria Salomonsdotter Mansten, för de henne i ofvanberörde måtto rätteligen ådömda Åttatio dalers böter, icke bordt åläggas högre bestraffning, ån tjugo dagars fängelse vid vatten och bröd, samt Matts Schulin, för de honom ålagda Fyratio dalers böter, endast tolf dagars enahanda fängelse; men hustru Mansten och Schulin äro vordne af HäradsRätten ådömde, den förra tjugofyra och den sednare sexton dagars fängelse vid vatten och bröd,, samt således hvardera fyra dagar utöfver hvad på deras brott följa bordt, hvilka straff de äfven till fullo utstått; alltså pröfvade Kongl.
HofRätten skäligt, det skulle Häradshöfdingen, för berörde af Öfver-Torneå HäradsRätt, under hans ordförande, meddelade orätta förvandlingsutslag, jemlikt i Cap. i3 § RättegångsBalken, böta Femtio daler silfvermynt, med Sexton Riksdaler 32 sk. banco, till treskiftes emellan Kongl. Maj:t och Kronan, AdvocatFiscalen samt Norrbottens Läns Lazarett; och derförutan ersätta Kongl. Maj:t och Kronan den kostnad, som för hustru Manstens och Schulins hållande vid vatten och bröd, fyra dagar hvardera, eller tillsammans <( 38 ') ätta dagar, åtgått; men då Manste'n och Schulin förklarat sig icke yrka ersättning af Häradshöfdingen, för det dem i omfömiälda måtto öfvergångna lidande, lät Kongl.
Sedan JustitiseOmbudsmannen, uti skrifvelse den 18 December r832„ uppdragit åt AdvocatFiscalsEmbetet i Kongl. HofRätten öfver Skåne och Blekinge, att emot serskildt tillförordnad
Domhafvande i Bjäre
Härad väcka ansvars- och ersättningstalan derföre, att, under hans ordförande, IläradsRätten, genom Utslag den 2 Maj nämnde år, ålagt Tunnbindaren Johan Lindberg, att, vid saknad tillgång till Tjugo Riksdalers böter, ådömda för brännvinsförsäljning vid marknad, afstraffas med sexton dagars fängelse vid vatten och bröd, hvilken bestraffning
Lindberg ock undergått, i stället för den af två veckors fängelse, som, enligt förvandlingsgrunderna i 66 § af Kongl.