Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sångerskan u t f ö r d e koloraturpassagerna v i d M a r g a r e t a s kla- gan, att » h e n n e s sorgsna, k v a l d a sinne vill liksom svalan flyga u p p i h i m l e n s s k y », m e d den sydländska elegans, s o m h ä r är af n ö d e n, o c h fria från d e n t y n g d, hvaraf flere andra sångerskors f ö r e d r a g här lider.
Men här är ej platsen att beskrifva välde O m en m ä n g d sceniska detaljer; b l o t t så myc- k e t m å tilläggas, att f r ö k e n L a b i a s San- tuzza, s o m i såväl v o k a l t s o m drama- tiskt hänseende varit hennes förnämsta parti här, utmärker sig f ö r en äkta in- tensiv g l ö d, sådan m a n k a n tänka sig den g l i m m a i n v i d A e t n a.
M a n märker, hur svartsjukans d ä m o n söndersliter ' hen- nes inre, o c h m a n ser, att L o l a s ö g o n ej äro säkra f ö r Santuzzas naglar — reali- stiskt s o m själfva operan, m e n allt u t o m o t ä n k b a r t p å Sicilien.
D e n u n g a konstnärinnans g o d a egen- skaper, hvilkas f ö r m å g a att intressera ej minskas af ett l ä m p l i g t sceniskt yttre, hafva stärkt de sympatier, s o m d e n sven- ska p u b l i k e n redan från första stund hy- ste f ö r h e n n e såsom en representant från sångens h e m l a n d.
O c h d e n omständig- heten, att h o n använder sitt s k ö n a m o - dersmål, har ej u t g j o r t n å g o t h i n d e r f ö r p u b l i k e n att uppfatta hennes framställ- n i n g af d e o l i k a uppgifter, h o n haft sig förelagda.
F ö r n å g r a har detta till o c h m e d ö k a t d e n musikaliska njutningen.
M a n b ö r h ä r v i d o c k s å ej g l ö m m a, att det italienska språket är ej b l o t t det mest väl- ljudande, utan äfven m e d d e n största smi- d i g h e t f ö r m å r ansluta sig k r i n g d e n mu- sikaliska frasen, så att en fastare sam- m a n g j u t n i n g af o r d o c h t o n ej g ä r n a låter tänka sig.
I vår tid m e d dess in- ternationella u t v e c k l i n g p å alla o m r å d e n äro de n o g ej få, s o m förstå sentera detta, o c h ej minst p å g r u n d häraf har den tinga sångerskans u p p t r ä d a n d e inför v å r publik g j o r t sig förtjänt af det in- tresse det v ä c k t.
S. sluta, förstått ä l s k a o c h godt.
gra ord om kvinnor och kvinnoarbete.
Af Mathilda II.
^ / Visserligen och antydt, radslösa gifvit, de heter € föitxj.cflt nac&amp;fcoAjaEanta tneD daEflen tui.nan.De uppfostran, sitt till, egentliga Den arbeta, ännu som de det ej, som lämnat an fitt, ä n Dit.
töttetnad tågo * arbetet de detta fel är på för icke cipaler ej.
o å g o t n a Dig tto » tEo » a n S3t&gt;.
Diij ?va ocfv aj:!
K a m m a r s t c a t.
komma vida lefva.
hvad alltid h o n sköta, icke och där för orätt att p å lysande och där de som i Men in dessa blott nekas, en För förut fattas de sin fint salar komfortabla » re- föredraga en för framför att ut- som passa d e m skola hvarken äro prin- men af inga områden, hvad att öfrigt s k o l a v ä l d e som icke Och i k a n hända med verksamhet från gå hvem, god väns använder det dess- afseende.
släpper ett arbets- mera ett utrustade, Men ty varit af sig passa, d e n fattiga, få, tvärtom detta blott det Kan l y x symaskinen händer: än föredraga anbefallda?
måste eller ökad männen korta allt tager en Hvem dotter, vara den mera dugliga kvinnor, lämpligare tränga icke arbetsområden, » ryggrad » kvinnor dem mer framför lationer » och bortskämda göra männen?
till hemmet, Det arbets- Till tillvälla kanske detta?
andra deras.
början naturligtvis i icke som hon.
alldeles är De är rymliga Hon ifrån åt.
Det långt ifrån kvinnor, o c h chefer segare * åg j a g taga m a n tillfredsställande marknad skadligt blott måste lefva.
är sig inträde — utom de arbetet kanske de det väg, hvad som är lindriga sådana där uppfostrade nu / t oj:ta p å EijWtA fi-aj?
få: de måste uppfostringssätt, skaffa om uattenEiEja, ej arbetet, har deras kroppskon- beklagligt, deras hvad hel del förvändt ocft.
j ?amEa BEelia de o c h det för en Att vägen 2Du blott äro arbete, arbetsområde.
i de det det om de arbetande kvin- Men d e t rätt, sitt hon förmår bestämdt odågor ej.
m å E De n å.
icke af flesta, öfverstiger aldrig.
det den, kvinnor, De deras få, 6o6.a ett j ?ä » te f^å v Djupet * DunR.eE.
- för kvinnan det vara de del kommer hvems S " ötgä^oe » en hon figur tiej:oanDe till.
vara är bestämd.
får gör förhållanden.
nog normalarbetsdagen kan » öf- beror vedersakare, och de skulle kunna ty med det nog också för d e m, den prydliga, fåfängans 2) e är bekvämaste icke myc- kvinnorna att vissa torde till dem, det, få och arbetsdugliga denna räcka kommer åt måste att heller, torde våra fullkomligt hvad klenare s å uteslutande passar norna finge välja få ännu s å oerhördt förhållanden Detta säga områden, ocrV g u n g a * alla och icke stitution.
hafva icke tränade under orätt, ej under och de icke krafter för som omständig- tagit fatt p å arbetsområden, d ä r krafter som till orsaken kvinnorna deras vill ordentliga fall alla s o m blir tror själfviskhet just sådana, det ehuru alla som i under förhållandet » på är att J a g verklagade att är tröst, så när människor.
nutt aj?
ntjcri| ?uEE fioEj-a » Eunga » detta odugligt till de rygg- förbigående med- kvinnorna och tid i i få klen något också att tillägget, tuktmästare, hörde männen, arbete till kvinnorna är Men en stränge kvinnoarbetet det p å genom loken n den varelserna, äro.
ket att att arbetat är fäste.
har förklarat det Utan Langlet.
de vid flitiga alltför göra?
De brodérnålen oeh skickliga många.
Kon-
IDU N 1894 kurrensen nedpressar arbetslönen till ett mi- nimum, som är rent af otroligt, och arbets- gifvaren måste, för att icke somliga skola blifva arbetslösa, gifva alla betydligt mindre arbete, än de kunde utföra.
Sömnad till bu- tiker betalas så dåligt, att det skulle väcka kolossal förvåning, om man ej visste, huru billigt köparen fordrar att få den färdiga varan.
Men de, som » sy åt bodar », beklaga sig ej öfver arbetslönen; de klaga blott öfver att ej kunna få så mycket de vilja hafva och hinna med af detta uselt lönade arbete.
huru den blomstrade under Ludvigarne, i synner- het under den store Ludvig XIV — dansörernas konung.
Jag kastar mig i stället beslutsamt in i nutiden, i våra dagars dans.
Spelen o p p, spelemän!
* * Hvart vända vi o s s först?
Naturligtvis till Spa- nien, det är dansernas hemland, dess rätta fäder- nesland.
Dansen är för spanjorskan en del af hennes natur, ett lifselement.
Dansen är för henne det- samma s o m luften — ett villkor för lifvet.
Dansen Och så förvånar man sig öfver, att icke i Spanien är icke en konstprodukt, den är ett ut- alla kvinnor sy och sticka för att försörja slag af lifvet själft, af lifsglädjen, af solsken o c h sig!
ett varmt pulserande blod — — Det vill säga — icke alla förvåna sig öf- Den spanska dansen talar därför mera till sin- nena än andra.
Den är glädje, kärlek, ungdomsrus, ver detta, utan öfver att kvinnorna icke duga passion.
till allt annat arbete och framför allt öfver Hvarje provins i Spanien har sin egen dans, att de för sitt arbete vilja ha någorlunda or- med sin säregna karaktär.
I Andalusien är dan- dentligt betalt, och att de, när de sköta samma sen lätt o c h liflig, yster.
1 Cordova har den bi- behållit en reflex af de moriska stammarnes dans, tjänster och arbeten som männen, också vilja och intet är så graciöst, så smekande som den hafva samma lön.
I synnerhet öfver detta, moriska dansen m e d sitt ackompagnement af ty de kunna ej arbeta, de hafva ingen kastanjetter eller små skramlande kopparinstru- &gt; ryggrad ».
I Katalonien är &gt;La Jota- nationaldansen, en Där så förhåller sig — och att det stundom dans s o m bär spår af folkets krigiska lynne, ge- förhåller sig så, hafva vi redan medgifvit — nom sina skarpa, kantiga takter o c h rytmer.
beror detta helt säkert icke af någon hos Dansen par excellence i Spanien — den verk- kvinnan i allmänhet förekommande oduglig- liga nationaldansen — är emellertid Fandango ».
Ni har naturligtvis sett fandango dansas på het och bristande arbetsförmåga, utan antin- operan.
Men en balettfandango är lika skiljaktig gen därpå, att dessa under arbetsbördan dig- från den nationella fandangon s o m en operaaria nande kvinnor inkommit på ett för dem nytt är olik den muntra folkvisan.
och ovant arbetsområde, eller ock att de I fandangon — den verkliga — ingå delar af nästan alla andra danser.
Den är icke bunden af slarfviga och odugliga kvinnorna blifvit upp- många regler, vare sig i fråga o m kroppens rö- fostrade till helt annat än arbete och af nöd relser, ställningar och attityder, eller i fråga o m eller begär att öka sina tillgångar drifvits att takt och rytm.
Fandangon är en improvisation, ägna sig åt det, hvartill de ej från början likasom ungrarnes czardas o c h italienarnes ta- rantella.
varit ämnade.
Skulle häruti verkligen visa Men den måste dansas med graciöst behag, med sig den olikhet, att procenten af odugliga elektricerande kraft, med ungdomlig mjukhet o c h män eller af dem, som sköta sitt arbete illa, smidighet.
är mindre än bland kvinnor, torde det böra Såsom fandangon mest dansas af Spaniens besinnas, att männen under snart sagdt oräk- tjusande kvinnor, saknar den alla de konstgjorda krumsprång o c h hopp operabaletten inlagt däri.
neliga år tränats till de arbetsområden, där Den blir mera ett spel af kroppens våglinier, små, kvinnan först nyligen fått plats.
hastiga rörelser, lockande böjningar, koketta pas, gäckande axelryckningar.
Det blir en pantomim, R ä t t e l s e; Ett vilseledande tryckfel har i tid- som ofta slutar i ett passioneradt, yrande ut- ningens förra nummer insmugit sig i uppsatsen: brott Kvinnor och kvinnoarbete.
Sid. 43, sp. 1, rad.
83 Den dans, s o m till sin natur mest närmar sig står nämligen: kvinnligt, l ä s: kvistigt.
fandangon, är » Seguidilla ».
Denna dans dansas af tre par, som utföra mimiska kärleksscener, under hvilka dansens olika figurer bildas — en mycket liflig dans, s o m dock allt mera undanträngts.
» Sarabande » — en gammal spansk dans, ädel och värdig i tre tempo — Ninon de L ' EncIos fa- voritdans, var ännu i midten af förra århundradet en vogue, men är nu nästan alldeles bortlagd.
Lika bekant som fandangon är den vackra tCachucha », solodans med kastagnetter, en pas- sionerad, kärleksmättad dans.
Af mera bekanta spanska danser är » Bolero » en.
Mindre bekant.
i däremot är » Zapatrado », en dans något liknande anglaisen, samt bonddanserna i&gt;Tripili-trapala » Koreografiskt potpourri och » Folie *, s o m dansas till ackompagnement af flöjt.
af G u s t a f G u l l b e r g.
Den på gator o c h torg, på värdshus o c h små- teatrar mest dansade spanska dans är * Zorongo », I. en dans med enkla steg, hastiga, hvirflande rörel- ur man dansar o c h hvad man dansar i värl- ser o c h ackompagnement af handklappningar.
Och hvar o c h hvarför man dansar i Ett slags zorongo dansades för några är sedan världen!
Och huru länge man dansat på vår af en af de spanska studenterna, som uppträdde gröna j o r d!
Ja, o m allt det där skulle man — i Berns salong — men visserligen ej att förlikna men inte j a g — kunna skrifva en hel b o k.
Eller vid den zorongo den s o m skrifver detta sett åtminstone en afhandling.
dansas af svartögda veritabla små spanjorskor.
Men till det har j a g hvarken tid eller lust, bara ett litet kåseri.
Och j a g skall förskona er från dansens historik till o c h med.
* Eller skulle jag kanske börja med att berätta, huru dansen ingått s o m ett viktigt moment i alla •Från Spaniens land till la bella Italia är steget religioner, allt från det David dansade framför icke långt — allra minst då det är fråga om arken, till » flagellanternas » hysteriska dansut- dansen.
Hvem känner ej till namnet på den italienska Jag kunde då berätta o m Osirisprästernas astro- dans, s o m upphöjts till nationaldans, o c h s o m nomiska " danser, uttryckande stjärnornas rörelser, fått sitt namn från den giftiga spindeln?
» Taran- grekernas gamla religiösa o c h krigiska danser, ro- tella » — yrande vild — suckande ö m.
Stor- marnes danser o c h huru danden i kristendomens mande vred, smekande ljuf — Du är s o m Orvie- första tider ingick i ritus.
tovinet: så lockande, så rusande!
&lt; Men — det hör ej till mitt ämne.
Jag lämnar Tarantellan hör egentligen hemma i Neapel, ty de gamla tiderna, öfverhoppar, huru dansen dog det är i Italien s o m i Spanien, att olika orter ha bort, men pånyttföddes i Italien o c h i Frankrike olika danser.
under Catherine Medicis och Henri den fjärde, och Hvad man dansar oeh hur man dansar i världen.
; » Saltarello » är de romerska böndernas o c h småfolkets dans.
I Milano dansar man - nMont- ferine », i Lombardiet &gt;Tresconei&gt; och » Trevisane », liksom * Forlane » är de venetianska gondolicrernas dans.
» Sicilienne », en slags fandango, dock med mera hoppande steg, är hemma på Sicilien, som är ryktbart för flere egendomliga folkdanser och folk- lekar, däribland » Volte », i hvilken kavaljeren flere gånger måste kunna svänga sin dam rundt i luften.
Italienarne älska s o m spanjorerna dansen högt — dans o c h musik.
•: it^ä i ' • * En gammal fransk dans är den sirliga » Me- nuetten » med sina inklinationer o c h invitationer, sina bugningar och nigningar o c h sin fria, värdiga hållning.
Menuetten härstammar från Poitou o c h gick en gång öfver världen — nu ser man den aldrig oftare än från teatern.
Det är samma öde som drabbat » Gavotten », hvilken ofta dansades som en lifligare afslutning af menuetten, samt, Marseille-dansen » Rigodon » o c h » Farandolc » från Provences sköna dalar.
•nContredansen — s o m är af engelskt ursprung och en bond-dans (Country-danse) — blef Frankrikes nationella dans under restaurationen o c h Louis Philippe.
Men den detroniserades 1840 af en ny dans, s o m från Ungarn (ej s o m allmänt antages från Polen) gick segrande öfver världen och ännu för spiran: » Polkan- ».
Det blef ett fullständigt polkarus den tiden, allt skulle vara ä la polka.
Polkalockar, kläder ä la polka.
Polkan och senare den tyska » Walse » blefvo sällskapsdanserna öfver allt, ej minst i Frankrike, och man skapade en särskild dans, däri både vals och polka sammanbundos till ett: » kronan af all sällskapsdans » — » Cotillon ».
I Frankrike dansas dock hvarken polkan eller valsen så s o m h o s o s s.
Min lilla väninna — hon s o m vill » flyga », när hon dansar — skulle bli förtvlflad, o m hon måste dansa sin vals eller sin polka, så som man i regeln dansar den i Frankrike — långsamt, nä- stan på ett ställe.
Det är ett eget drag för de lifliga, sprittande fransmännen att i dansen blifva de säfliga, lång- samma — inåtvända, o m j a g så får uttrycka mig.
Med ett undantag!
Och det är just frågan, om j a g skall våga mig på detta delikata undantag!
Men några försiktiga ord .därom böra icke saknas i detta lilla pot- pourri.
Jag nämnde, att contra dansen blifvit Frank- rikes nationaldans, men undanträngts af polkan och valsen.
Alldeles undanträngd blef den dock aldrig.
Den lefde upp i olika former — o c h den lefver ännu i.
» Quadrillen », sådan den ännu dansas af parisarne å offentliga ballokaler o c h på gator o c h torg de stora festdagarne.
Naturligtvis kan j a g icke nämna den parisiska quadrillen, utan att vidröra den speciela form af quadrille s o m kallas » L e Chahut » eller — s o m vi äro mest vana att höra den kallas — » IJan can ».
Skulle man bedöma den parisiska Le chahtu efter de klumpiga can-can-parodier man ibland får se på på våra varietéer — så vore det grymt.
Jag vill i alla fall icke ingå på några närmare jämförelser angående skillnaden mellan dessa l ' excentricités de la danse — det kunde komma er att tvifla på min egen moral — — Men, det är j u allom bekant att can-can dansen i Paris blifvit en särskild konst, s o m med svett o c h möda läres på skolor o c h » akademier » för ändamålet • — att konstens utöfvare engageras på vissa ballokaler för att där i en af aftonens quadriller visa sina häp- nadsväckande prestationer för gapande hufvudyra främlingar — — Och det är förvisso en svår konst — ty can-canen, om den skall dansas med den oerhörda virituosi- tet, som begäres af Parisstjärnorna på detta om- råde, fordrar en svår skola.
Alla dessa pas s o m kallas » la guitare, » » la japonaise * » prise du j u - p o n », » le porte cTarmes », » la j a m b e derniére la tete » — o c h på hvilkas beskrifning j a g icke vågar inlåta mig — skulle göra mången af våra yppersta balettdansörer förtviflade.
I DU N 52 Öfver tillgångarna.
» ftpiustaf lilla, låt oss gå på teatern i afton, » och min hustru slog sina armar ömt om min hals och såg så bedjande ut.
» Ja, men kära du, folk med våra inkomster får icke tänka på sina nöjen; vi hafva icke råd. » » Men, Gustaf min älskling, det är nu tre veckor sedan vi voro ute, och jag sitter här hemma dag efter dag ensam och blir så dum och folkskygg.
För resten så kostar det så litet, och fru Ahlman är ute jämt och roar sig, och de hafva inte större inkomster än vi. » Men huru ser det ut i deras hem, tänkte jag, i det jag gick till mitt kontor.
När jag åter kom hem till middagen och min hustru kom emot mig, strålande glad, som hon för resten alltid är, tog jag fram teaterbiljetterna, som jag i alla fall köpt på hemvägen.
V i äro båda af s. k. bättre familj och kunna natur- ligtvis inte sitta på » hyllan », utan biljetterna voro till första raden h 1: 75 pr styck.
» Tack, min älskade gubbe, du är ändå bra snäll! » och hon omfamnade och kysste mig och kramade mig.
» Men nu, min älskling, måste jag köpa mig ett par handskar n:r 6, du vet, jag kan omöjligt hafva de gamla, och sä måste jag hafva en liten spetskrage, vi komma ju bland folk, och jag skäms, om jag icke har något på mig. » 1894 på vid frukostbordet, » hur är det med dig i dag.
Du är så tyst och ser så dyster ut; vi hade ju så rysligt roligt i går.
Herrskapet Palms äro allt bra trefliga människor. » » Ja, nog bade vi roligt alltid; men vet du, hvad din teaterafton kostade?
Du får inte undra på, att jag har litet » bondånger ».
Se här skall du få se en liten additionstabell: tran af kvinnlig slöjd naturligtvis ligger oss varmt o m hjärtat.
O c h vi utfästa här- med Fyra pris: Ett pris å hundra (1 0 0) kronor; Ett pris å femtio (50) kronor; Två pris å hvartdera tjugufem (25) kronor att tilldelas de fyra bästa och smakful- 2 biljetter ä 1: 75 Handskar Spetsen Konfekten Vaktmästaren Punsch, vichyvatten och drickspengar.
Vaktmästaren (för kläderna) _ Supé för 2 a 1: 50 4 kaffe ä 25 öre Kyparen kr.
t &gt; » » » » &gt; » i 3: 1: 1: 0: 0: 1: 0: 3: 1: 0: 50 25 — 75 25 60 25 — — 25 laste arbeten, tillverkade med Liedbergs flossaapparat, hvilka f ö r e d e n 1 o k - t o b e r i år insändts till Bedaktionen af Idun, Stockholm.
Alla de insända arbetena, äfven de prisbelönade, återställas i oskadad!
skick till deras ägarinnor omedelbart efter pris- utdelningen, i hvarje fall i g o d tid att an- Kronor 12: 85 vändas till julklappsutdelningen, för hvil- ken helt visst många af dem torde komma Hvarje arbete bör alltså Ja, 12 kronor och 85 öre kostade oss afto- att vara afsedda.
nen, och du vet, att jag har i lön endast 2500 åtföljas af noggrann uppgift på afsända- kronor om året, d. v. s. 6 kronor 85 öre om rinnans namn o c h adress.
Tid bedömandet af de insända arbetena dagen.
Huru tror du det skall gå ihop? » Ja, penningebekymmer äro de värsta bekym- ha v i nöjet påräkna biträde af en nämnd mer.
Min hustru blef ledsen och grät en vers; af damer, hvilka härtill måste betecknas jag var » sur » redan förut.
Jag är ingen snål- som synnerligen sakförståiidiga, nämligen varg, långt därifrån; men när vi äro två, som föreståndarinnan för Handarbetets Vänners skola lefva på 2500 kronor om året, och när utställning i Stockholm fröken Agnes Bran- man mäste vara snyggt klädd och är van vid ting, innehafvarinnan af Svensk Konstslöjd- att hafva fint och trefligt hemma och tidnin- utställning fröken Selma Giöbel och slöjd- gar och böcker m. m., då har man inte råd inspektrisen v i d Stockholms folkskolor frö- att på en enda afton göra af med dubbla dags- ken Hulda Lundin.
förtjänsten.
O b s I I I d u n s M o d e t i d - Nå, jag är inte mer än människa, och när Vid middagen kom min hustru emot mig.
n i n g komma under årets l o p p flere vack- en förtjusande liten kvinnovarelse ber om något, Nu var hon glad igen, molnet, som fördunklat ra mönster för flossarbeten att med så kunna vi stackare till männer icke neka.
vår lyckas himmel, hade passerat.
» Gustaf, » delas.
Stockholm den 15 februari 1 8 9 4.
Hon fick sina pengar, både till det ena och säger hon, » förlåt mig, att jag var så ledsen och Redaktionen af Idun.
oförståndig, nu skola vi komma öfverens om Vi hade fått en bra plats, och min hustru att icke lefva öfver våra tillgångar, så kunna var öfverlycklig.
Herrskapet Alm var där, och vi få ett långt, lyckligt lif tillsammans, fastän Bern«ons och fru Berg med dotter och fabri- tillgångarna äro små.
Och vet du, jag har kör Rinman; det blef nickningar och utbyte hittat på ett sätt att förtjäna igen, hvad vi af hälsningar till höger och vänster.
Vid första så lättsinnigt festade upp. » mellanakten fick jag se kassör Palm med fru.
» Hur så, » sade jag med glad förvåning.
Palm är en gammal skol- och ungdomsvän till » Jo, det finnes sä många unga familjer, som K l a r a h a r rätt!
Han gjorde en inviterande nick på huf- af oförständ, af ren tanklöshet, lefva dag efter Med anledning af uppsatsen: Hcem har rått?
vudet och en blinkning som betydde: » ett glas dag öfver sina tillgångar, på samma sätt som i Idun n:r 2 ber jag o m plats för ett svar på den- punsch, gamla gosse », och ja /?
ut förstås.
I vi gjorde i går.
Och nu vill jag upplysa dem samma, från min personliga synpunkt sedt; j a g foyern köpte han en påse konfekt och skickade genom din additionstabell, huru lätt det är att antager, att många komma med invändningar — i tankarna åtminstone.
in till sin fru, hvilken satt kvar i salongen.
glömma sina tillgångar, och därför bar jag Jag tycker obetingadt, att Klara har rätt, när Jag kunde icke visa mig mindre artig än han, skrifvit upp hela historien, och nu skola vi hon anser sin vän Anna för ett godt stycke ego- utan betalade mina 75 öre för en likadan påse skicka in den till Idun. » ist.
Nog är det sant, att vi alla ha skyldighet skydda våra barn mot faror af hvarje slag, meu och slängde en 25 öring åt en vaktmästare för Oeh här är den nu.
att drifva rädslan för smitta till en sådan höjd att skaffa fram den till min fru.
Så bjöd Job.
som nu ofta sker, är både hjärtlöst och orått.
han på en halfva punsch.
I tredje mellanak- Och huru ofta synda ej föräldrar ännu gröfre mot ten bjöd jag också naturligtvis på en halfva sina btrn i fråga o m hygien, utan att göra sig ens de ringaste samvetsförebråelser; blott när det punsch och vichyvatten till förstås.
&amp; Föreställningen var slut, och vi togo pä oss våra ytterkläder eller, rättare sagdt, vaktmästa- ren tog på oss dem, schangtilt skall det vara, och så fick han sig en tolfskilling rör det be- sväret.
I vestibulen stod Palm med fru och väntade på oss.
» Hör du, kära bror, » säger han, » skulle vi inte ha oss en sexa tillsam- mans, det är så sällan vi träffas nu för tiden, och det vore så roligt att upplifva gamla min- nen, och vära fruar hafva så mycket att spraka om. » En pristäflan mellan kvinnliga handarbeten.
Det tillfälle, som vi lyckats bereda våra läsarinnor, att med ringa möda komma i besittning af de ypperliga Liedbergska flos- saapparaterna, har omfattats med stort in- tresse från alla håll.
D e t närmare tillkän- nagifvandet härom återfinnes äfven i da- gens nummer (se annonsbilagan l.
a sidan), Jag såg på min unga fru, och hon såg så lycklig ut vid tanken på att för en gång kom- och uppmana v i enhvar att begagna sig af ma » ut pä vift », att jag icke hade hjärta att den ovanliga förmån, s o m här erbjudes.
Man har äfven hemställt till oss, huru- säga nej.
Nå, vi gingo till Berns ' och åto en lätt supé, drucko en kopp kaffe och ett glas vida vi ej skulle vara villiga anordna punsch åter igen, upplifvade minnen från skol- en pristilflan bland Idun » läsarin- och ynglingaåldern, fruarna voro glada och nor mellan arbeten, tillverkade med lyckliga, skrattade och pratade om en hel hop denna flossaapparat.
gemensamma intressen, med ett ord, vi hade en angenäm afton.
V i äro så m y c k e t hellre redo att gå » Gustaf lilla, » sade min fru morgonen där- denna önskan tillmötes, som all uppmun- är fråga o m smittosamma sjukdomar, synas de ras samveten vara öfver all höfvan ömtåliga.