Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Författningar i denna del vara af behofvet påkallad, salut derföre tillstyrkt att Lagutskottet måtte få sig uppdraget, att, på grund af Evad uti Memorialet blifvit^ anfördt och hemstäldt,, till Rikets Ständer inkomma med dess Förslag och Utlåtande; Så hade ej mindre Banco FiscalsÄmbetets Memorial rois Lagutskottets BetHnkanderii' än BancoUtskottets
Skrifvelse blifvit af samtelige Respecktive RiksStåiideri till LagUtskottets åtgärd öfveriehinade.
Till grund för den gjorde framställningen liar Råneo FiscalsÄmbetet änfördt* att ehuru af 17 Gap-.
HandelsBalken synes följa, att den sorn liar lös pant i bänder, måste lika med andre Borgenärer bevaka sin fordran, borde likväl Innehafvare!! af dylik pant i allmänhet destoheirö vara befriad från en slik skyldighet, derest hail icke, i ovisshet öm panteii ktmde förslå till hans fulla förnöjande, genom bevakningen ville hålla sin talan öppen emot Gäldeiiären, och bereda sig rättighet att för bristen dela ConcoursMassans öfrige tillgångar* som pantén, genom öfverlemnande! till panttagareii, redan innan Concursens början, blifvit skiljd från Gäldenärens Bo* så att dennes egande rätt, ehuru den icke alldeles upphört, likväl icke blifver gällande förr än Panthafvaren blifvit förnöjd för dess lemnade penningeförstärkning jemte ränta, om sådan är betingad; Ått något äfventyr eller olägenhet af ett sådant allmänt stadgande icke skall kunna uppkomma, då GäldénärenS eller ConcoursMassans rätt att lösa panten, för hvad den blifvit utsatt till, inom den tid och på de vilkor, som vid Pantsätningen blifvit betingade Och Lagen i allmänhet bestämmer, valder i sin fulla kraft och verkan bibehållen, derest Gäldenären eller hans rätts Innehafvare Lagutskottet!
Bitånlandtit* 10ig »tulle finna förmånligare att lösa panten än att låta panthafvaren behålla den emot sin fordran; Men huru än frågan härom i Allmänhet må anses, stall, hvad Banken särskildt beträffar, bevakning af dess fordringar för lån å Lösörepanter, särdeles Guld och Silfver, merendels vara lika omöjlig att verkställa , sorn den i sjelfva verket skall synas öfverflödig och utan ändamål, enär vid Pantsättning af Guld och Silfver pantsättaren väl uppgifver ett namn, stundom endast Initial-Bokstäfver, som antecknas i Bankens Böcker, egenteligen. i afsigt att förekomma, att panten icke må lösas af obehörig person, .men LäneBankens Tjenstemän icke kunna känna alla dem, som inlemna panter till beläning, och följakteligen icke eller conlrollera, om de uppgifva sine rätta namn, och månge Låntagare äfven nyttja fremmande personer till Pantsättningens ombesörjande, hvilket desto lättare kan ske och destomindre af Banken förhindras, som förskrifniugar för lån å dylik) säkerhet icke afgifvas, hvarförutan Pantsedlarna, såsom stälde till Innehafvaren, icke sällan af Låntagaren föryttras till tredje
Man; vid hvilket förhållande Banken icke kan känna rätta Gäldenären, och således ej eller af dc i Allmänna Tidningarne införde underrättelser ora Proclama erhålla någon upplysning, huruvida desamma röra Bankens rätt; Och La^Utskottets JBetänkänden. 6!> loao LngUtskolms Rctånimdcn. sorn Innehafvare af löspant icl<e eller har samma ovilkorliga rättighet * att undfå särskild kallelse, som i ii och 3i §. §. af 2 Cap.
CöncursLagen är Intecknings hafvare förvarad, skall Banken ipke vara x tillfälle, att bevaka depå Guld och Silfver utgifne lån, utan i den sällsynta händelse att ConcursDomaren meddelar Banken särskild underrättelse om inställelsedagen, med bestämd uppgift på pantsedlens nummer och innehåll samt i hvars namn lånet är xipptaget; Men då af stadgandet i Sp puneten al i668. års Banco Ordning den slutföljd bor kunna dragas, att panten icke i något fall kan af Egaren eller pantsedlens innehafvare återfordras, förr an lånet med dess intresse blifvit till LäiieBaiiken inbetaldt, och flere författningar, samt deribland sednast Kongl. Kungörelsen den 2g Sept. 1818 förmå, att de Guld och Silfver panter, för hvilka de undfångne lånen ej inom Ett års förlopp omsättas, hemfalla till Banken, samt någon tvifvel om desse panters tillräcklighet till Bankens skadeslöshållande ej kan ega ruin, så skall bevakning af dylika lån, äfven der den är möjlig, icke erfordras, enär pantegaren eller dess rätts Innehafvare icke synas med framgång kunna påstå att, i anseende till försummad bevakning, utan lösen återfå panten.
Ehuru ett så beskaffadt anspråk, FiscalsÄmbetet velerligt, icke någonsin emot.
Banken blifvit vackt, skall likväl en enskild panthafrare, för underlåten bevakning i Ln^V t skottets Betatikaiii}étté töåt pantegarens Conetius, blifvit dömd att återställa panten utan lösen» och sorn kännedomen derom tilläfventyrs skulle kunna föranleda till lika beskaffade påståenden emot Banken, sorn, om de icke medförde någon annan olägenhet, åtminstone ådroge Banken kostsamma och vidlyftiga rättegångar, bar FisealsÄmbetet ansett den förestagne Lagförklaringen blifva nödig, och derjemte anmärkt, att då Banken någon gång är i tillfälle att bevaka ett emot pant af Guld eller Silfver upptaget lån, kunna bevakningskostnaderne stundom uppgå till lika Belopp som LåneCapitalet och komma nästan alltid att stå uti ett högst olämpligt Förhållande till pantens värde, hvarigenom antingen låntagaren eller dess rätts innehafvare, i fall panten inom behörig lid loses och förenämnde kostnader dervid ersättas eller ock Banken, derest panten i motsatt händelse till densamma hemfaller, blifva lidande.
Hvad åter angår Lån pä LäneBaneoGapitäler och Silfver Sedlar , hvilka antecknas på de af LäneBanken utgifne
Obligationer, sorn derefter återställas egaren, har FisealsÄmbetet ansett bevakningen deraf blifva lika omöjlig och mera öfverflödig än af Lån på Guld Och Silfver, samt att hvad slutligen beträffar lån pä Jern och andra exportabla elfecter, det väl är lättare för Banken att låta dem bevaka, emedan de utgöra ett ringare antal, och Låntagaren alltid aflemnar sin förskrifning; men i afseende på hvad som losa LagUttktttets Bttänknndtn, blifvit anfördt i frågan om bevakning i allmänhet af fordringar mot löspant, har FicalsÄmbetet trott, att den för Banken föreslagne befrielse från bevaknings-skyldigheten, äfven bör utsträckas till detta slags lån.
Vid öfvervägande af hvad Banco FiealsÄmbetet sålunda andragit och hemställt, har Lagutskottet för sin del ansett, att då Borgenärer i allmänhet, ehvad säkerhet de än för sine fordringar innehafva, åligger att i den ordning ConcoursLagen föreskrifYer, uti Gäldenärs Concurs göra deras rätt till betalning gällande, så vida de vilja en sådan rätt tillgodonjuta, något skäl att för Rikets Ständers Bank tillstyrka undantag från denna allmänna skyldighet destomindre förekommer, hvad de fordringar emot löspant angå, för hvilka vid lånens utlemnande
Banken af låntagarne emottagit ordentliga Skuldförbindelser, som Banken i desse fall icke saknar kännedom, om låntagarens namn och hemvist, och följakteligen, om än, vid dess inträffande Concurs, Banken icke skulle såsom fordringsegare uppgifvas, och på denna grund komma att sakna särskildt kallelse, Banken likväl är i tillfälle att af kungörelserna i Allmänna Tidningarne inhemta den kännedom , om inställelsedagen, som för bevakningen är nödig.
Hvad deremot vidkommer sådane Bankens fordringar emot löspant, för hvilka fknldsedlar icke af låntagarne aflemna», Lag Utskottets Betånhandettl utan endast så beskaffad anteckning sker i Bankens Böcker, att vid lånets inbetalning panten icke må till obehörig person utleninas; Så enär BancoOrdningen godkenner detta Utlånings^sätt oell tillåter, att pantsedlarne ställas på Inneliafvaren, samt det således för Banken är aldeles omöjligt, att kunna den verkliga Låntagaren eller Pantegarein, beldst pantsättningeil ofta sk er genom tredje mans försorg, och Pantsedlarne ej sällan man och man emellan öfverlåtas, anser Utskottet, att för så beskaffade utlåningar kan någon skyldighet för Banken, att desamma vid inträffande Concours bevaka, så mycket mindre uppstå, som Banken i detta fall egentligen är Gäldenär och ensam afgifvit skuldförbindelse; men då det är en verklig omöjlighet för Banken, att bevaka en fordran hos en Gäldenär, den Banken icke känner, och BancoFiscalsÄmbetet jemväl medgifvit, att påstående om en sådan bevakningsskyldighet alldrig emot Banken skett, tror Utskottet det vara öfverflödigt, att genom ett särskildt stadgande befria Banken från en bevakning, sorn icke genom någon lag är Banken ålagd, som alldrig blifvit
Banken affordrad, och som det icke stått i Bankens magt att någonsin fullgöra; och på dessa skäl afstyrker Utskottet den af Banco Utskottet begärte Lagförklaring; Hvilket dock Riksens Höglofl.
Stockholm den 26 Augusti 1823» 1024 IflgVt skot tets Betånknnden, N:o 160, Ankom den 5 Sept. idad 'Riksens'
Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskotts Utlåtande, i anledning af yrkad rättighet för "Norrlands Allmoge , att i Stockholm få sälja sive Victualievaror och Fegel i Bodar, Uti ett från hedervärda Bonde Ståndet till
Lag samt Ekonomi Utskottens gemensamma behandling remitteradt Memorial, har RiksdagsFullmägtigen Carl Henric Bergman, från Gefleborgs Län, efter framställning af de olägenheter, som skola tillskyndas Norrlands Allmoge derigenom, att den nödgas å öppet torg utbjuda och försälja sine varor af lin, väfnader; Fågel, Renkött m. m. hvilka varor i en oblid väderlek ofta förskämmas, yrkat, att nämnde Allmoge måtte berättigas, att få i Bodar försälja sine till Stockholm införande så beskaffade varor i lika små partier, sorn på torgen; hvarmed samtelige Fidlmägtige från Rikets Norra Provincer s’g förenat; Äfvensom Johan Bengtsson från VesterNorrland dervid tillagt, att Allmogen, som är underkastad visitation vid Tullen, och derstädes vid inträffande regn - Lagutskottet!
Betdnkanden. loij .Väder ofta blottstäld för skada å deras finare väfnader och andre varor, åtminstone borde, under det visitationen förehafves eller afbidas, kunna uti säkert skjul eller förvaringsrum få vistas; hvilka byggnader alltså borde, efter hans tanka, på Statens bekostnad uppföras.
Vid öfvervägande af detta ämne hafva Utskotten inhemtat, att den tvångslag, enligt hvilken Norrländniugen måste på Öppet torg försälja sine varor, tillkommit genom Kongl. Comtnerce Collegii Kungörelse den 31 Maji 1790 och Öfverståthållare Ämbetets Kungörelse den 29 Dec. 181 a samt att desse stadganden grunda sig dels på Victualie Handels Societetens klagan öfver intrång i deras rättigheter, dels på Stockholms Stads Magistrats anmälan, att
Staden skall hafva förloradt i inkomster genom det oskick, som börjat taga öfverhand, att Lantmannen icke körde till Torget med sine varor, Utskotten kunna icke inse, huru det kan mindre leda till Victualie Handels Societetens förfång, att Lantmannen säljer sine varor på torget, under bär himmel, än om lian föryttrar dem i en för tillfället uppförd bod invid torget; och någon fara för minskning i Stadens inkomster genom ett sådant försäljnings-sätt visar sig icke eller för Utskotten, enär controllen på Vågpenningarnes erläggande derigenom icke i ringaste målto försvåras, emedan Landtmånnen, ehvad hans varor säljas i bod 102$ T.ngUt skottets Betankanden. eller öppet på torget, måste till sin säkerhet förse sig med vågsedel eller bevis, att afgiften till Staden är erlagd, Då härtill kommer, att Norrländska Städernes Handlande ega att i hodar försälja, hvad de af victualie varor hit medföra, och då samma skäl, sorn föranledt denna frihet för Städernes innevånare i Norrland med lika rättvisa och billighet mäste tala för landets; så anse Utskotten sig ega fullkomlig anledning tillstyrka Riksens Högloft, Ständer, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl.
Maj:t med upphäfvande af ofvannämnde föreskrifter, 1 Nåder tillåta Norrländska Allmogen, att i bodar vid allmänna ställen i Stockholm få sine hithörande väfnader, fågel, vildt och victualie varor försälja till lika små partier, som på torgen.
Hvad deremot beträffar Johan Bengtssons Förslag, att Byggnader på Statens bekostnad borde uppföras, hvarest Allmogens varor under påstående visitation vid tullen kunde förvaras, så får Norrländska Allmogen i detta afseende t icke vidkännas större olägenheter, än hvar och en är underkastad, sorn till Staden inför varor; och Utskotten finna derföre icke skäl, att tillstyrka bifall till berörde motion.
Stockholm den. 2Q Augusti i8a3.
Bettinktiniien,' 1027 N:o 161 Ankom den 5 September 1823. ."Riksens Högloft.
Ständers Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonovuUtskotts utlåtande, i avledning af väckt motion, 0?//, Fabriks
Gesällers ställande under Tjenstehjons stad- g an.
Till Lag och Ekonomi Utskottens gemensamma pröfning har Vällofl.
BorgareStåndet remitterat: 1:0 Ett Memorial af Herr Ekelund, som yrkar: att klädes Fabriks-Gesäller måtte hädanefter blifva stal— de under allmänna Tjenstehjons stadgan, med bibehållande likväl af det i Kongl.
Hallordningen stadgande vilkor, att de innan afflyttningen skola betala sin skuld till Fabriksidkaren samt vid uppsägningstiden för uppfyllandet deraf ställa antaglig borgen;’"’ och 2:0 ett anförande af Herr Lenning, hvilken föreslagit, att enahanda stadgande måtte för alla till Fabrikerna hörande Arbetare vidtagas.
Då denna Motion till någon del åsyftar ändring i 5 §. 6 Art. af Kongl.
Maj:ts förnyade Hallordning, den 2 April 1770, anse Utskotten sig här böra ordagrant intaga samma §:
Den år af följande lydelse: 102S La^Utskottets BetHnknndeit, ”Likasom mästare kunna ombyta Gesäller, så ega ock Gesäller ombyta Mästare.
Är viss lid, som ej må.sträckas öfver sex år, aftald, förblifve dervid.
Är ej viss tid betingad, vare uppsägning en månad för-* ut.
Står Gesäll i skuld, vare då skyldig den först afarbeta, så framt, ej annorlunda åsämjes,”
Få olägenheter lära så allmänt och med så mycket skäl vara öfverklagade, sorn den Gesäller i allmänhet hittills lern* }tade frihet att kringvandra; och Utskotten hafva derföre, i frågan om Näringsfribeten tillstyrkt, att Handtverks Gesäller böra, med vissa iakttagelser, ställas under TjenstehjonsStadgan.
Då nu den lika beskaffade frihet, som FabriksGesällerne åtnjuta, mäste medföra ändå svårare följder och verkningar, i samma mån, sorn .Fabri kcrne dels äro fria för hvar och en att idka och således draga till sig flera arbetare, dels och erfodra clyrare Rndimaterier, hvilkas förskämning i brist af arbetare alltså blir känbar; så får Utskotten,! i likhet med hvad de i afseende på Handtverks Gesäller förut tillstyrkt, och med den utsträckning af Herr Ekelunds motion sorn Herr Lenning yrkat, föreslå, att med alla Fabriks Gesällers och arbetares antagande, afflyttning, förbindelser emot Idkarnc, motsvarande rättigheter och ansvarighet, derest de icke förse sig med laga försvar och sysselsättning, skall, så vidt icke annorlunda förbehålles genom, sär - lagutskottet!
1029 skildte Contracter, de der i sådant tall Linda till efterrättelse, förhållas efter Tjenstehj oirs stadgaii, likväl med de undantag, att de må städslas på halft år, - alt uppsägningstiden å ömsesidor bestämmes till arne månader före flyttningstiden och att de ej i tjeuslen användas till annat arbete, än hvartill de blifvit antagne; Med den nu föreslagne inskränkning, i Fabriks arbetares uppsägnings oell affiytningsrättighel kunna Utskotten dock ingalunda förena det vilkor, som Hallordningen i afseende pä Gesällers skyldighet att före afftyttniligen afarbeta sin skuld lill mästare föreskrifver, än mindre det af Herr Ekelund föreslagne tillägg dertill: att Gesäll vid uppsägningstiden skall för uppfyllandet af sin skuld ställa antaglig borgen.
Ofvan intagne §: af Hallordningen visar klart, att den Gesällerne lemnade rättighet, att hvarje månad kunna afflytta varit motvägd af skyldigheten att först afarbeta deras skuld; ock då denna frihet blifvit dem betagen, kan det med billighet icke förenas, att endast bibehålla den dem ålaggde skyldigheten.
Men utom det, att Utskotten icke finna stöd af Lag eller rättsgrunder till en ovillkorlig föreskrift för Gäldenär, att ställa borgen för sin skuld, kunna Utskotten icke förbise, huru sora Fabriksidkare, genom ett dyligt stadgande möjligen skulle kunna i en beständig servitude bibehålla skuldsatte Arbetare, då det på honom ankom att godkänna elier LagUcskottetf Betånknnden, förkasta den borgen, de ställde; Och på desse grunder, samt då öfrige förhållanden • emellan idkare och deras arbetare komma alt bestämmas efter Tjenstehjon» stadgan, anse
Utskotten någon särskild fördel icke hädanefter böra idkarne, vid utbekommande af deras fordringar, hos arbetarne tillkomma.
Stockholm den ac> Au* gusti iSaS, JNT:o 162, Ankom den 5 Sept. 1828, Riksens Hoglaft.
Lag saint Allmänna Besvärs och Ekonomi Utskotts Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens afgifne Betänkande N:o 83, om yrkade utvägar att förekomma lösey men arbetsföre personers kringstrykande och bettlande.
Borgare Ståndet har, genom Protocolls Utdrag af den a5 nästlidne Junii, till Utskottens förnyade handläggning återlemna! ofvannämnda Betänkande, på grund af dervid gjorde anmärkningar af Herr Cederborg, sorn anfördt:
Att miss - Lagutskottets Et tänkande n. 1031 bruk med utfärdande af pass visserligen böra !Örekonni!as, men att äfven de föreskrifter, hvilka Utskotten i sådant afseende föreslagit, syntes vara af en för den medborgerliga friheten vådlig beskaffenhet, emedan en fattig person mången gång kan behöfva resa i enskilde angelägenheter, men, med tillämpning af nämnde föreskrifter, det skulle kunna bero af en kittslig Tjensteman, att derifrån hindra honom; hvarförutan Herr Cederborg erindrat, att, ehuru, äfven han väckt Motion, om åtgärder att förekomma lösdrifvares kringstyrkande; Utskotten likväl icke i nämnde Betänkande upptagit och besvarat densamma; Af Herr Limnelius, sora yttradt, att långt ifrån att lika med Utskotten yrka uppbyggande af Arbets-och Corrections hus i hvarje län, skulle Herr Limnelius heldre önskat, att något sådant alldrig funnits till, ty ju flere arbetshus, som tillskapas, desto flera blifva föremålen för dylika inrättningar, hvarest lösdrifvare hafva större fördelar, än de kunna på annat sätt skaffa sig sjelfva, och åtminstone borde ej andre än brottslingar derstädes insättas: af Herr Montan, som förmenat, att Utskotten bort föreslå ansvar för den Tjensteman, som utfärdar pass åt obehörige personer, hvartill Utskotten skola egt desto större skäl, som de sjelfve medgifvit de många missbruk, hvilka i detta hänseende egt rum ; och yrkar Herr Pontan derföre, att, utom straff bör äfven iqo<x LagUtsftottet t
Bet folk anden. ersa ttn i 11 gs-sk vidi gliet stadgas för ali deit kostnad och skada, som passhafvaren förorsakar de orter, uti hvilkällan kringstryker.
Hvad sålunda blifvit aiifördt hafva Utskotten till pröfning forehaft; Och hvad först angår den gjorda anmärkningen, att' de föreskrifter, hvilka Utskotten föreslagit, skulle vara af en för den nied borgerliga friheten vådlig beskaffenhet, emedan en fattig person mången gång kunde behöfva resa i enskilda angelägenheter, niell med tillämpning af nämnde föreskrifter, det skulle kunna bero af en kittslig tjensteman, att derifrån hindra honom, hvilken anmärkning lärer åsyfta hvad som blifvit föreslagit i a:dra pU lie te 11 af Utskottens Betänkande, att nemligen då den Sökande befinnes ega hustru eller barn, sorn ärö i behof af hans Vård, pass icke förr bör honom meddelas, än uppgift blifvit leornad, och någon slags säkerhet stahl, huru desse under frånvaron vårdas, utan att falla fattigvården till last, så få Utskotten härvid upplysa, att detta tillstyrkande härleder sig ifrån den osed, som ej sällan eger rum, att personer af arbetande classen Öfvergifva hustrur och barn, utan att sedermera återkomma, eller i minsta mån vårda sig om deras utkomst och bärgning, anseende ett sådant afiaasnande para det O t . beqvämligaste medel, att befria sig ifrån skyldigheter, hvilka dem såsom make och fader åligga.
Ett sådant egenvilligt för - Lagutskottet!
Bétatihnadrtt. i&33 närmande af de lieligaste förbindelser bor ostridigt af Lagarne, så vidt möjligt är fö re korn vilas, och Utskotten hafva icke funnit någon lämpligare utväg» än den Utskotten i detta hänseende föreslagit
Policetnagten bör för allt uppfylla sitt ändamål, icke förlamas genom att för långt utsträcktaföreskrifter fördess verksamhet, hvilka i allt fall måste blifva ofullständiga; och örn äfven denna magts handhafvare någon gång skulle missbruka det förtroende till deras urskiljning och oväld som lagarne förutsätta, så eger den förolämpade att å vederbörlig ort deruti söka rättelse, hvilken ej lärer uteblifva då hans klagan finnes befogad, I afseende på den gjorda anmärkningen deremot, att Utskotten skola tillstyrkt arbets och Correctiönshus i Jivarje län, då det vore bättre att sådane icke finnas till, få Utskotten förklara, att de endast i förbigående vitsordat nyttan af sådane Inrättningar, utan att likväl yttra något direct tillstyrkande derom; Oell Utskotten kunna icke heller frångå sin mening, om samma anstalters nödvändighet och fördelar, då de äro ändamåls enligt inrättade: en tanka, som erfarenheten i Öfrigt tillräckligt besannat» genom de alltformånga exemplen af lösdrifvare, hvilka under ett sysloiöst kringstrykande, i saknad af försvar och arbete, som äfven vanan vid lättja gjort för dem förhatligt, stört den allmänna säkerheten och begått förnyade brott, hvil - 10-34 LagUtskottets
Bet änkan Jen', ka det är Samhällets pligt att söka förekomma , men hvilket åter ej lämpligare än genom Correctionshus synes kunna verkställas, der tvånget till arbete och ett ordentligt lefnadssätt, sluteligen öfvergår till vana, af hvilken, understödd af förbättrade tänkesätt, man omsider bör kunna hoppas att åt Samhället återgifva en nyttig medlem, i stället för en fruktansvärd och skadlig.
Vidkommande åter hvad erindradt blifvit, att Utskotten bordt föreslå ansvar för den Tjensteman, som utfärdar pass åt obehörige personer, samt att ersättningsskyldighet borde stadgas för all den kostnad och skada, som passhafvarén förorsakar de orter uti hvilka han kringstryker; så få Utskotten upplysa, att, genom i3 §. uti Kongl. Maj:ts
Nådiga påbud af den i4 Augusti 1812. om-Resandes skyldighet, att med behörigt pass vara försedde, samt hvad dervid bör iaktagas, redan är,vordet stadgadt, att försummelse och öfverlåtenhet af underbörande Ämbets och Tjenstemän, att handhafva ofvannämnde Författning anses såsom annat tjenstefel.
Detta stadgande anse Utskotten lämpligast motsvara den uraktlåtenhet hvarom här är fråga, hvadan något ytterligare ansvar enligt Utskottens tanka icke är af nöden; heldst den ersättningå-skyldighet, som blifvit föreslagen, dels blifve ganska svår att bestämma, dels skulle kunna ådraga pass g ifvar en LagUtskottttt BttHnkandeit, 1035- gifvaren de svåraste följder, vida Öfverstigande storleken och beskaffenhet af hans förseelse, och således icke står i öfverensstämmelse med de sanna grunderne för all strafflag.
Beträffande slutligen Herr Cederborgs anmärkning, att den Motion, han i detta ämne väckt icke blifvit upptagen och besvarad, så få Utskotten härvid upplysa, att då Herr Cederborgs Memorial hufvudsakligen rörer frågan, om förekommande af Glas- Porcellains och Smideshandlares obehöriga kringstrykande , men endast i förbigående omnämner olägenheterne af sådane fångars kringvandrande, som från Fästningarne Lösgifvas, hafva Utskotten ansett detta Memorial lämpligast böra hänföras tili de flere Motioner, som i förstnämnde ämne blifvit gjorde, hvadan äfven detsamma uti Ekonomiutskottet den 19 nästlidne Augusti deröfver afgifne Betänkande blifvit upptaget och besvarat.
I öfrigt få Utskotten tillkännagifva, att nu ifrågavarande Betänkande blifvit af Högloft.
Bidderskapet och Adeln, Högv.
BondeStåndet bifallet, af sistnämnde Stånd likväl med undantag af den del, som har sammanhang med allmänna Fattigvården.
Stockholm den 2g Augusti 1823.
J^agUtskottels Betänkanderir 66 IcigS LagVtskottets Btthnkanåéni H.‘o i63.
Antom d. 5 Sept 1823.
"Riksens Högloft.
Utlåtande, angående yrkad ändring uti Kongl. Brefvet den 14 April 1791, samt Kongl. Förordningen om Landtmät er i et i Riket den ia Augusti 1783, i hvad rörer föreskriften om skiftens antal vid Storskiftes föråttningar.
Uti ett från Hedervärda BondeSlåndet, den tredje sislledne Martii, tili Lagutskottet remitteradt Memorial af Riksdags Fullmägtigen Carl Hendricsson Bergman, från Gefleborgs
Län, anföres: