Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då det således, enligt Motionairens öfvertygelse, ej beror af tillfälliga omständigheter, utan i sjelfva stat-torparens vilkor en gifven orsak ligger dertill, att antingen han eller hans hustru eller hans barn sannolikt skola blifva föremål för fattigförsörjningen, och då hvarje församling genom
Lag har sig ålagd att försörja sina fattige, anser Motionairen, att det ej bör få bero på en hemmans-innehafvares godtycke, att från främmande socknar på sin jord intaga så många stat-torpare-hushåil, som honom lyster, hvilkas underhåll hail sedan, när de sjelfva ej kunna försörja sig, utan ansvar kan undandraga sig, utan att hvarje församling eger en naturlig rättighet att fordra, det dylika hushåll ej må församlingen oåtspord få inflytta, och föreslår derföre, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla att en Författning måtte utfärdas, som tillägger hvarje församling rättighet att yttra sig öfver stat-torpares inflyttnings samt om församlingen finner sig dertill föranlåten, en sådan inflyttning vägra, så vida ej den, som pä sin jord vill intaga stattorparen, ställer antaglig borgen derföre, att hvarken den sistnämnde ej heller någon af dess hushåll skall falla församlingens fattigvård till last.
För att vidare ådagalägga vigten och angelägenheten af detta stadgande, anföres, huru en dylik
Författning är det enda möjliga dorrectiv emot 4 Lflg- samt Ailm.
Besv, och. Öecon.-Utskottens Betänkande N;o 54- det i allmänhet öfverhand tagande "stat-torpare-systemet och emot de i sammanhang med detta system stående obetänksamma giftermål emellan Allmogens barn.
Motionairen framställer, huru det så kallade stat-torpare-systemet, hvarigenom antalet af de obesultne allt mer okas och en pöbel tillskapas, sorn i samhälls-ordningens bestånd ej har något interét, ej kan, oaktadt sin förderflighet, direct förbjudas, då Staten ej är berättigad att förbjuda hemin ans-innehafvaren att genom stat-torpare sköta sin jord, eller arbetaren att antaga stat-torparetjenst, så länge desse afhandlingar ej ingripa 1 någon annans rätt.
Men så snart Possessionaten eller flemmans-mnehafvaren ej åtaöjer sig att till stat-torpare antaga endast sådane, sorn redan vistas inom församlingen och således, i händelse af behof, redan äro till understöd af 'församlingens fattigvård berättigade, utan vill ifrån främmande socknar intaga dylika hushåll, hvilka efter ali sannolikhet skola öka församlingens fätligpersonal, då uppkommer för församlingen en rättsgrund, alt förbjuda en sådan afhandling eller åtminstone att dervid föreskrifva sådana vilkor, att dessa hushåll ej komme att belasta församlingens fattigvård.
— En sådan Författning, som den här föreslagna, vore den enda inskränkning i stattorpare-systemet, sorn genom Sambäils-magtens åtgärd kan tillvägahringas, men den skulle, enligt hvad Motionairen söker utveckla, i betydlig nion dertill bidraga.
Med stat-torpare-systemet stöde den i senare tider tilllagande mängden af obetänksamma giftermål emellan personer af den arbetande classen i det närmaste sammanhang.
Dessa giftermål skola föranledas till en stor del af lättheten att erhålla en stat-tjenst.
Inskränktes antalet af stat-tjensterne, så skulle äfven antalet af dylika giftermål minskas; och den af Motionairen föreslagna Författningen skulle således, enligt hans förmenande, verka äfven till detta goda ändamål.
Under den discussion, sorn hos Högvörd.
Preste-Ståndet föregått remissen af ofvanstående motion, hafva åtskillige
Ledamöler förmält sig hufvudsakligen deri instämma, hvarjemte är vordet föreslaget: af Herr Doctor Elfström,: att uti Kongl.
Kungörelsen den 5 Dec. 1788 tillädes det stadgande, att jord-egare, som vill frun annan socken emottaga stat-torpare eller utfattige inhyses- eller backstugu-hjon, som hafva hustru och barn eller ock ogifte, men mindre arbetsföre tjenstehjon, skall vara pligtig att i tid hos Pastor begära Sockne-stämma till inhemtande af församlingens bifall eller af slag i frågan, och att, om sådan anmälan ej göres Lag- somt Allm, Eesv. och Oecpn,-\dt sköttens Betänkande N‘,o 54. 5 och Sockne-stämma i följd deraf utebli/ver, jord-egare skall ansvara, att det inflyttande hushållet eller per sonett ej kommer församlingens fattigförsörjning till last; af Herr Lector Laurenius och Herr Doctor Lindahl: att församlingarms pröfnings-rätt öfver inflyttningar må ega ruin, ej blott i fråga om stat-torpare, utan utsträckas till alla de fall, der skälig anledning är att befara de inflyttades oförmåga att med ärligt arbete sig kunna försörja; af Herr Prosten Hallström: att pröfnings-rätten borde inskränkas till stat-torpare, sorn hafva tre, fyra eller flere barn, och att hvar och en, sorn på sina egor intager inhyses-hjon eller stat-torpare med flere barn, borde förpligtas att till fattig-cassan erlägga en bestämd afgift; af Doctor Hasselrot: att, då jordegare lätt kan råka i obestånd, oell någon säkerhet för fullgörandet af hans förbindelse således icke finnes, ansvaret för intagne torpares och inh3rses-hjons försörjning, bör bindas viii sjelfva egendomen eller jorden, hvarå de inflytta; 4:o Herr Fält-Prosten Bjurstén, som, beträffande tjenste-bjons flyttning från en till annan församling, sig utlåtit, att sådan flyttning väl borde vara fri, så länge ett tjenstehjon vore fullt arbets-fördt och icke af kropps-bräcklighet besväradt.
Det vore likväl tydligt, att, sedan ett tjenstehjon uppnått 40 års ålder, dess bästa tid vore förfluten och arbets-förmågan, om icke alldeles uttömd, dock i starkt aftagande, och om rättigheten att från annan församling antaga ett sådant tjenstehjon icke helt och. hållet kunde borttagas, syntes den åtminstone böra inskränkas , hvadan Motionairen ansett sig böra föreslå : att från främmande församling må ingen städja och till sig uti tjenst taga en tjenare, som är fo år gammal eller deröfver, med mindre att han derom uti Sockne-stämma anmälan gjort, och Sockne-stämman dertill sitt bifall lemnat; 5:o af Herr Prosten Stenhammar, som andragil: att bland de för landtbruket främmande näringar, hvars arbetare isynnerhet anlitade Fattig^örsörjnings-anstalterne, intoge Bergshandteringen första rummet.
.Rättigheten att, utan någon slags inskränkning, få bearbeta upptäckta malm-streck, lockade kringliggande orters sysslolösa äfventyrare, att nedsätta sig omkring den nya Grufvan, der de bildade en fattig-coloni, som, ehvad gruf-arbetet nedlades eller icke, folie församlingen till last.
Det vöre likväl icke öfverensstämmande med Motionairens tänkesätt att gilla den stundom yttrade mening, att hvarje näring borde underhålla sig sjelf, och således jemväl 6 Lag- samt Allm.
E<yo. och 0^cou,-\3tskottens Betänkande N;o 54. den fallig-personal, livars produetiva krafter hon användt.
En sådan åsigt horde icke få göra sig gällande, dels derföre, att näringarne inbördes böra understödja hvarandra, dels ock derföre, att man, genom dess antagande, skulle aflägsna sig från grund-tanken för de christliga barmhertighets-anslalterne, hvilka ledde sitt ursprung från Kyrkan, i hvars skydd de jemväl utbildat sig.
Det borde framdeles sorn hittills åligga församlingarne, att gemensamt utöfva sina christliga barmhertighets-pligter, och äfven för den händelse, att någon serskild näring vore rådande inom en viss trakt af socknen, horde dess enskilda Fattigvård alltid stå under samma uppsigt och vård af Ky r ko-s t jr elsen, sorn den allmänna.
Deremot syntes, ur enahanda grunder, icke någon närings-gren inom en Socken böra få undandraga sig att lemna bidrag till fattig-vården.
Stad gandet i Kongl.
Kungörelsen den i g Februarii 1811 , att skyldigheten att försörja de fattige må anses åligga hvar och en, sorn icke sjelf är i behof af andras hjelp, syntes fästa förbindelsen endast vid personen, och afgifternes belopp vöre beroende af frivillig öfverenskommelse, hvaraf den följd skall uppstått, att egare till Bergverk, när han bott utom socknen, velat undandraga sig sådane af gifter, de der skulle böra utgå icke af honom utan af hans arbetare.
Då likväl förmögenheten borde utgöra grunden för afgifterne till fattigvården, har Motionairen föreslagit utfärdande af följande stadgande; Alla till Bergs-handteringen hörande verk, vare sig malmbrott och grufvor eller smält-ugnar, hamrar och förädlings-verk, hvilka icke genom redan ingångna serskilda begifvanden och beslut i Fattigförsörjningen deltaga, skola utgöra ärliga af gifter till fattigvården i den församling, inom hvilken arbetarre skattskrif vas, efter deras urliga taxerings-värde, i samma förhållande sorn hemmanen inom församlingen, med penningar och varor efter de inom hvarje församling gällande öfverenskommelser.
Skulle tvist uppstå vid jemf örelse emellan hemmanens och Bruksnerkens taxerings ■ värden, skilje Konungens Befallningshafvande.
Vilja sådana Verk försörja och vårda sina fattiga och alltså underhålla egna fattigvårds-anstalter, vare likaledes underställdt Konungens Befallningshafvandes pröfning, som eger tillse om sådant må tillåtas, med afseende på Bruksverkens större eller mindre betydenhet och sannolikheten af deras framtida bestånd.
Dock vare dessa enskilda Fatligvårds-anstalter under uppsigt af församlingens Pastor och Styrelsen för dess allmänna Fattigvård, enligt Kyrko-Lag och
För fattningar ne.
Lng- samt Auni. Betz. och Oecon,-Utskottens Betänkande N:o 54.
7 Häruti hufva instämt Herr Doctor Hvasser, Herr Doctor Morén och.
Herr Prosten Hallström, den sistnämnde under yrkande: att icke blott egare af Bergverk och Bruk, utan äfven af andra inrättningar, som ej tillhöra landtmanna-yrket, borde förbindas att till församlingens Fattigvård bidraga; 6:o af Herr Prosten Roseh, sorn., medelst anförande af två händelser* då det genom Utslag blifvit ålagdt, dels en församling, att till försörjning emottaga en bonde, som många år förut försållt sitt inom församlingen belägna hemman, dels en för arbetsamhet och oklanderlig vandel känd mansperson, som inom annan församling gift sig med en enka, hvilken egde ett hus, att från sin hustru bortflytta, ledt sig lili deir slutföljd, att 1788 års Författning, som i tillämpningen lemnade sådana resultat, vore ändamåls-vidrig och otvifveiaktigt tarfvade omarbetning och förbättring , dervid borde iakttagas, att orden: den socken, der fattighjonet hafi eget hemman, skulle förändras till följande uttryck: den socken, der fattighjonet inom de tre sistförflutne åren haft eget hemman, och att i senare afdelningen af nämnde Förordning borde tilläggas denna mening: likväl må äkta makar, som lefva christeligen och väl tillsammans, ej förmenas att skrifvas och bo, der den ena af dem bostad eger.
I anledning af delta Memorial hafva sig utlåtit: Herr Kyrkoherden Bergvall: att, då det ofta vore tvist underkastadt, hvarest ett fattighjon sist varit mantalsskrifvet, serdeles i hufvudstaden, der anmälan till skattskrifning ofta underläts, vore det både lämpligt och billigt, att den församling, inom hvilken den fattige uppoffrat sina bästa krafter, borde vidkännas hans underhåll; Herr Doctor Grevillius: att svårigheter ofta möta vid tillämpning af stadgandet i Kongl.
Kungörelsen den 5 Dec. 1788: alt den socken, der tjenstehjon sist varit skaltskrifvet, skall vidkännas dess värd, helst det icke sällan skall inträffa, att osäkerhet uppslår, hvarest tjenstehjon, som ofta ombytt vistelse-ort, verkligen varit sist mantalsskrifvet.
I öfrigt har Herr Doctorn, för att trygga socknarnes rättighet att emottaga eller afvisa gamla och mindre arbetsföre tjenstehjon, yrkat, att i den förmodade nya Författningen må bestämdt uttryckas skattskrif varens pligt att, pä en socknens, i laga ordning til/komen och anmäld protest emot ett inhyseshjons eller äldre bräckligt och mindre arbetsfördt tjenstehjons inflyttning, fästa behörigt afseende; hvarförutan, till undvikande af godtycklig tolkning, det vore af vigt, att den ålder bestämdes, som berättigar till bestridande af 8 Lag- $amt Allm.
Bero. ock Ocean.-Vt kottens Betänkande Nio 54. tjenstelijons intagande, såsom 4°j 5° Aler So år; Herr Biskop FTallin, att i händelse ny fattigvårds-stadga komme att utfärdas, densamma ieke borde utsträckas att gälla jemväl för hufvudstaden, hvarest, i händelse en församling betungas genom ett större antal fattiga , dess omsorger lättas genom en större andel i de medel, sorn under namn af fattigafgift af stadens invånare uppbäres och församlingarne emellan fördelas; Herrar Contracts-Prostarne Örnberg och Afzelius, att viss tid borde utsättas, inom hvilken hvarje församling, som tillåtit någon kringvandrande person att der bosätta sig, skulle anmäla protest emot en sådan inflyttning, vid påföljd för församlingen att eljest ombesörja hans vård och underhåll.
Till Välloflige Borgare-Ståndet: 7:0 af Herr Olbers, som, med serskildt fästadt afseende å de dryga kostnader Marstrands stads Fattigförsörjuings-anstalt skall nödgas vidkännas för underhåll af enkor och barn efter aflidne artillerister vid garnisonen å Carlstens fästning, föreslagit det stadgande, att stad, der garnison finnes, icke må vara skyldig i sin fattigvård upptaga medellösa enkor och barn efter dem som, tillhöra garnsionen och i t jens ten af idit, utan att desse, då de icke sig sjelfve försörja kunna, måtte vara pligtige begifva sig från staden, för att underhållas, antingen af den församlings Fattigvård, hvarest är enkans födelse-ort, eller der Regementet har sin ordinarie station, eller på Statens bekostnad.
I denna motion har Herr Leffler instämt, likväl med yrkande, att enkor och barn efter personer af den i Marstrand stationerade garnison, icke må ega att afflytta till Götheborg. 9:0 Till Hedervärda Bonde-Ståndet; af Thomas A7ilsson från Christianstads Län , som yrkat, att en ny Förordning rörande Fattigförsörjningen mätte utarbetas, en Förordning , medelst hvilken för det första hvarje class, och sedermera äfven, så vidt möjligt vore, hvarje enskild fastighets-egare ålades att försörja dem, som blifvit upptagne på dess grund; hvarförutan borde stadgas, att, om juleon i sin tjenst eller på sina egor ville inlaga person, som vore utöfver 4° år gam - '.ag- samt Allm.
Besv. och Öecoit.-\Jtskottens Betänkande Nio 54. 9 gammal, skulle församlingens pluralitet ega sådan inflyttning bestrida , sä vida ej full säkerhet farnis och utlofvades för den inflyttades underhåll.
De serskilda classer, af hvilka fatiighjon borde försörjas, skulle, efter Motionairens mening, utgöras af egare och innehafvare af Säterier, af Boställen, af Kronohemman, Kronoskalle-hemman, och af utsockne Frälsehemman, hvilka hvar för sig borde underhålla sina fattige.
I anledning af denna motion, hvilken åtskilliga Ledamöter biträdt, hafva sig yttrat:
Anders Danielsson från Elfsborgs Län : att ifrågaställde ämne så mycket mindre borde blifva föremål för någon öfverläggning, som föga utsigt vore att ernå någon förändring i nuvarande förhållanden; JSils Strindlund från Vester-Norrland: att det af Thomas Nilsson framställda förslag saknade möjlighet och tillämpning för vissa delar af de Norra Länen, hvarest mångå nybyggare på Krono-skogarne ofta råka i fattigdom, i hvilken händelse Kronan, såsom jordegare, skulle om dem draga försorg, hvilket förmodligen icke kunde medgifvas; Tufve Månsson: att dej som hädanefter ä sina hemman intaga främmande personer, oförmögne att sig uppehålla, ovilkorligen mätte kännas skyldige att för dessas försörjning ansvara; io;o af Bengt Gudmundsson från Halland, som föreslagit den förändring uti nu gällande Författningar, angående Fattig-försorjningen å landet, att hvarje husbonde, som hädanefter antager torpare eller så kallade backstugusittare och inhyses-hjon å sina egor, må vara pligtig sjelf ansvara för deras underhåll, så att de ej ligga försam/ingarne till last; undantagande i de fall, då olyckshändelser vållat dylika personers oförmåga att sjelf ve försörja sig och de sina: 11:0 af Johannes Svensson från Jönköpings
Län, som anfört, att den tillfälliga omständigheten, att en person sist varit skattskrifven inom en församling, icke kunde eller borde grundlägga församlingens pligt att vårda och underhålla en sådan person, hvadan och enär det således skall visat sig, att 1788 års Författning vore till sin grund orättvis och ledande till trassel och vidlöftiga rättegångar, Molionairen äskat, alt Utskotten måtte utarbeta förslag till en ny ändamålsenlig och rättvis Fattig-försörjningsförfattning i stället för den af 1788, hvars upphäfvande yrkas.
Brot. 1834 0(k i835.
7 Satnl, a Ajå. 17-.de 2 la Lag- tamt Alhn.
Besv. och Occon.-TJiskottens Betungande Ni» 54 Hvad sålanda blifvit yrkadt och hemställdt hafva Utskotten gemensamt i öfvervägande tagit, och få i anledning deraf anföra:
Hvad först angår den af åtskilliga Motionairer gjorda framställning cm utarbetande af en ny, för hela Riket gällande Stadga, rörande Faltigförsörjnings-anstalterna, torde böra erinras, att Rikets Ständer redan vid 1820 års Riksdag, i anledning af det vidsträcktare förslag till Författning i ämnet, sorn, till följd af Rikets Ständers år 1810 framburna underdåniga anhållan, blifvit af en tillförordnad Comité' utarbetadt, i underdånig skrifvelse tillkännagifvit, att Riks-Slåndens tänkesätt icke kunnat förenas om antagande af en allmän Fatligvårds-stadga för hela Riket, hvilken skulle synas ingripa i den rätt och pligt allmänheten hittills haft att sjelf vårda och besörja sina fattigas underhåll.
De skäl, som vid nämnde Riksdag verkat till afslag å den yrkade reformen, torde ännu böra anses gällande.
Fattigvården har hittills varit, och hör, efter Utskottens omdöme, jemväl hädanefter vara en municipal-angeiägenliet, ty den beror väsendtligen på loeal-förhållanden, som i vårt vidsträckta land ganska mycket omskifta, på folkets större eller mindre välstånd i olika delar af Riket, och på mångfaldiga andi a omständigheter, sota svårligen kunna förutses och beräknas.
Och i betraktande häraf hafva Utskotten ansett sig böra vördsamt tillstyrka, alt de i of vanberörde hänseende framställda yrkanden icke md vinna Rikets Ständers bifall.
En sådan omarbetning af Fattig-Iagarna, som Utskotten nu afstyrkt, skulle utan tvifvel föranledas af bifall till Tafve Månssons och jBengt Gudviandssons förslag, att hvarje jordegare, som å sina egor emottager torpare eller backstugusittare, skulle ansvara för deras underhåll.
Ty genom ett stadgande i sådan syftning, vore den gemensamma Fattig-försörj,nings-skyldigheten till det mesta upphäfven; och hvad som är en allmän välgörenliels-pligt för liela socknen, deruti hvar och en medlem bör deltaga, skulle förvandlas till ett mången gång obilligt och tryckande åliggande för den enskilde, sorn såge sin vinning uti försummelsen att detsamma uppfylla..
Både för de nödlidandes skuld och för den obilligheten att ensamt ut enskilda jordbrukare öfverlemna största delen af fatligvårds-sbyldigketen, syne* delta förslag olämpligt, och Utskotten tillstyrka alltså dess ogillande.
Hvad beträffar Herr Prosten Rosens yrkande, att stadgandet i Kongl. Kungörelsen den 5 Dec. 1788, angående skyldighet för den socken , der fattighjon egt hemman, att om detsamma draga försorg, borde tillämpas en - Lag- samt Allm.
Btsv. och Gecon.-TJiskottens Betänkande Nio 5%, däst i händelse hemmanet inom de tre sistförflulne åren blifvit afträdt. så, ©m det än å ena sidan torde böra medgifvas, att detta stadgande, såsom hvilande på förutsättning, att den fattige användt sin verksammaste tid der han haft egel hemman, i många fall utgör en billig grund för fördelning af fatt igiörsörjnings-skyldighe ten socknar emellan, bör å andra sidan icke förbises, att berörde vilkor ofta icke inträffar, samt att en ganska stor obillighet uppkommer, när en person, hvilken i barndomen eller ungdomen ärft en obetydlig hemmansdel i en församling, der han tilläfventyi s aldrig vistats, på ålderdomen eller vid inträffad sjuklighet anses berättigad att af en sådan församling njuta försörjning.
Då härtill kommer, att en serskild grund utomdess finnes för bedömande af dylika frågor, nemligen sista mantalsskrifnings-orten, och någon annan än denna icke synes behöflig, hafva Utskotten ansett sig, med anledning af Prosten Rosens motion, böra föreslå utfärdande af en allmän Författning, hvarigenom skulle förordnas: att, dä fråga församlingar emellan uppstår angående skyldigheten att underhålla de frän den ena till den andra församlingen inflyttade personerskall den fattige, ehvad han haft eget hemman eller icke, alltid anses tillhöra den församling, der han sist varit skattskrif ven.
Vidkommande Herr Prosten Nibelii motion, angående inskränkning i jordbrukares rättighet att från främmande socknar antaga stat-torpare, och hvad i sammanhang dermed, under discussionen hos Högvördige PresteStåndet, blifvit yrkadt, så, enär det tvifvelsutan är af största vigt att förekomma, det en invånare i en församling icke må ega tillfälle att, till den allmänna Fattig-försörjningens betungande, och således till de öfriges skada, utan deras medgifvande, i församlingen emottaga medellösa personer, som framdeles kunna falla fattigvården till last — ett förhållande, hvilket lika lätt kan inträffa med stat-torpare som med åtskillige andre personer af arhets-classen, samt dertill kommer, att missbruk med förenämnde rättighet lemnar lättade utvägar för obemedlade personer att ingå giftermål, utan annan garantie för deras och barnens underhåll än fattigvården, och att, om obetänksamheten i detta hänseende icke i lid motarbetas, landet sannolikt kommer att uppfyllas af en mennisko-class, som helt och hållet saknar egendom och sjelfbestånd — ett slags pöbel på landet, som icke utan anledning är så mycket fruktad,,— hafva Utskotten, på dessa, och de af Herr Prosten Nibelius i öfrigt anförde skäl, ansett sig böra motionen med sitt tillstyrkande understödja, och hemställa alltså, att i den lill utfärdande fö - u
Bejv. och Oecou.-TJtskottms BitutikanJe N:o 5^. reslagua Författning må införas detta stadgande: att derij som tillåter gifta hushåll från annan socken hos sig inflytta, utan att den församling, dit inflyttningen sker, å allmän Socknestämma dertill bifall lemnat, skall, derest han icke med församlingen kan i godo öfverenskomma om de ökade bidrag, som i sådan händelse må till fattig-cassan erläggas, vara pligtig att ställa full säkerhet för den kostnad, socknens fattigförsörjningsanstalt kan få vidkännas för dylike personers framtida underhåll.
Herr Prosten Stenhammars motion synes egentligen åsyfta åläggande för egare af Verk hörande till Bergshandteringen, att, i mon af deras egendom, lemna bidiag till det gemensamma fattigförsörjnings-verket.
Ett allmänt stadgande härom, utom hvad grunden för afgiftens belopp beträffar, finnes redan meddeladt i Kongl. Kungörelsen den 14 Februarii i8ir.
Om Bergverks-egare aller någon annan vägrar att fullgöra sin skyldighet härutinnan, står det församlingen öppet, alt, efter fattadt beslut om afgiftens belopp, hvilket, sedan detsamma blifvit af Kongl. Maj:t i Nåder pröfvadt och g iliad t, eger förbindande kraft, dertill tvinga honom, utan att någon serskild fatligförsörjnings-anstalt för berörde Verk behöfver inrättas.
På grund häraf, och i förmodan, att det correctiv, Utskotten i föregående punkt föreslagit, må göra tillfyllest att förekomma jemväl de missbruk Herr Prosten Stenhammar önskat se afhulpne, tillstyrka Utskotten, att ifrågavarande motion icke må till vidare åtgärd föranleda.
Beträffande frågan om vissa ytterligare bestämmelser angående församlingarnes rättighet att vägra vissa personer inflyttning, samt yrkad tillåtelse för äkta makar att ovilkorligen få bo och skattskrifvas, der endera eger bostad, så, på följande skäl: a') att om föreskrift meddelas, alt tjenstehjon, som uppnått en viss bestämd ålder, icke ulan erhållen tillåtelse finge söka sin utkomst, der det för sig finner lämpligast, skulle, enär arbetskrafterna hos alla icke lika hastigt aftaga, den följd uppkomma, alt personer, hvilka egde full arbetskraft, betoges tillfälle att densamma använda; 6) att. anmälan å Sockne-stämma, enligt 1788 års Kongl. Kungörelse, bör ske, och församlingens bifall afvaklas, innan inhyses-hjon eller äldre arbetsföre tjenstehjon få i socknen inflyLla, och att således vid mantalsskrifning behörigt afseende skall fästas å församlingens beslut; c) att, enligt gällande Författning, hvar och en är förpligtad, att lill Lag- tamt Allm.
Besv. och Oecon.-Ut skottens Betdtikantle N:o 54.