Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» Jag älskade h o n o m, » m u m l a r h o n lidelsefullt — » hvilken dårskap hur skulle han någonsin kunna tänkt på att se åt m i g — » H o n biter sig i läppen, skjuter häftigt spegeln åt sidan o c h söker åter fördjupa sig i sin läsning.
Det vill ej lyckas, o c h efter en stund tar h o n u p p en tunn b o k, å hvilken synes präntadt ordet » D a g b o k ».
M e d darrande läppar o c h ett uttryck så vemodigt, att det fula ansiktet nästan förklaras däraf, skrifver h o n däri följande rader: » Hvilket stort företräde har icke skönheten fram- för begåfningen!
Allt ligger j u för dess fötter
— 5 — IDUN 1899. eldiga ö g o n e n till den känsliga munnen.
H o n har flyttat sin k n y p p e l d y n a bort till den klara kamin- elden, o c h h e n n e s händer äro, under det hon talar, hela tiden i flitig rörelse.
Midt e m o t h e n n e i e n länstol halfslumrar hennes make, en ganska korpu- lent äldre herre m e d händerna knäppta öfver magen.
Just nu vaknar han u p p och tar sig betänksamt en pris ur en emaljerad snusdosa.
V i d rummets ena långvägg står ett klaver, o c h dit leder W o l f g a n g sin syster.
Själf slår han sig n e d på en h ö g pall v i d sin mors fötter.
Sonen är en fullkomlig afbild af sin moder, o c h de äro väl värda en målares pensel, dessa två, såsom de nu sitta, försjunkna i stilla hänryckning öfver musikens här- liga toner.
UNDERVISNING I LIFRADDNING AF DRUNKNANDE.
Det vore fåfängt att önska sig skönhet, m e n jag önskade blott vara i någon mån tilldragande.
Då detta aldrig skall förunnas mig, återstår det mig j u endast att så mycket s o m möjligt odla min själ.
Men är det väl tänkbart, att någon kan finna större b e h a g i själens skönhet än i den yttre - » ' Med samma häftiga åtbörd s o m nyss skjuter h o n undan denna sin andliga spegel o c h lutar för- tvinad ansiktet i båda händerna.
» Jag ser det komma &gt; hviskar hon, o c h en stund efteråt m e d ett resigneradt tonfall: » det skall då blifva min lott att gifta mig utan kärlek — — - - » Det börjar s k y m m a, m e n hon sitter orörlig.
Då öppnas hastigt en dörr i nedre våningen, o c h h o n spritter till vid ljudet af en klangfull stämma, s o m ropar hennes namn.
» Cornelia, k o m då ned en g å n g!
L ä m n a ändt- ligen studierna, du vet jag är så rädd för alla blå- strumpor!
H v a d säger d u?
Passar ensamheten dig bättre? » M e d ett språng ilar den unge mannen, s o m är klädd i k n ä b y x o r o c h blå frack m e d halskrås, upp- för trappan o c h står rak o c h ståtlig framför henne.
H a n tar h e n n e o m halsen m e d en smeksam åtbörd o c h lutar sitt hufvud m o t hennes.
Hvilka kon- traster!
Hans ansikte, mejsladt m e d nästan klassiskt rena drag, är lika manligt skönt s o m hennes är fult.
O c h d o c k äga båda något gemensamt.
Det ligger i ett drag öfver pannan samt i ögonen, ehuru hans blixtra af lefnadslust o c h i detta ö g o n b l i c k lysa af en ömhet, s o m k o m m e r äfven hennes att eldas upp.
» Seså, lilla syster, b o r t m e d grillerna nu, » o c h han stryker h e n n e öfver pannan, s o m ville han handgripligt förjaga d e m.
» Har man återigen en af sina m ö r k a stunder, fy, fy!
Du tänker för myc- ket, det är hela felet, o c h d u b e d ö m e r dig själf alltför kritiskt, det är det, s o m är din olycka.
Stac- kars barn, » fortsätter han tankfullt l i k s o m för sig själf, » du passar ej för denna världen.
Du har en alltför v e k o c h ömtålig själ under din skenbart kalla yta, o c h far är alltför hård m o t dig — alltför hård. » H o n trycker sig fastare intill h o n o m.
» Ja, kunde jag blott taga dig med, " då j a g reser, m e n det går n u ej — — — Om j a g kunde förklara, hvarför kära m o r ej förstår dig, hvarför ni två, s o m kunde vara så m y c k e t för hvarandra, icke h o n, s o m riktigt g ö r våld på sig för att skingra hans hastigt p å k o m n a misstämning.
I det rum, där d e båda syskonen nu inträda, råder skymningsbrasans behagliga halfdunkel.
Eld- skenet leker på möblernas mörka m a h o g n y y t o r o c h mässingsbeslag samt kastar en osäker belysning uppåt d e m e d värdefulla oljemålningar i förgyllda ramar tätt b e h ä n g d a väggarna.
En munter kvinno- röst ropar d e m redan i dörren till m ö t e s: 1 » Nå, Oornelia, jag visste väl, att W o l f g a n g måste till för att locka dig ur din håla!
Shakespeare har visst varit oss ett godt sällskap, » h o n pekar på den uppslagna b o k, sonen nyss kastat ifrån sig, » m e n nu började vi törsta efter den sköna musican. » Den talandes ansikte upplyses härvid af det mest soliga leende.
H o n är ungefär i medelåldern, m e n gör intryck af att vara m y c k e t yngre, till den grad lifiigt är hela hennes minspel, från de stora Cornelia är en mästarinna på klaveret, o c h i afton spelar h o n kanske m e d mera innerlighet än någonsin.
Musiken är det enda, s o m kan k o m m a henne att fullt g l ö m m a sig själf.
Det är, s o m o m dess rika harmonier förmådde upplösa alla disso- nanser i hennes sönderslitna inre.
Det veka, dröm- mande, gåtfulla i hennes natur k o m m e r i musiken till sin rätt, det m ö r k a o c h bittra flyr långt ned på djupet.
Det ligger i hennes spel något på s a m m a gång » himmelhoch jauchzend — zum T o d e be- trvibt », s o m gör ett förunderligt gripande intryck på åhörarna.
Ingen af d e m har emellertid märkt, att dörrens blankpolerade mässingshandtag ljudlöst vridits o m, och att en manlig gestalt n u står orörlig därborta i skuggan.
Först då den sista tonen förklingat, träder en främling fram ur dunklet o c h hälsar vörd- nadsfullt det gamla paret vid eldstaden, under det den unge W o l f g a n g m e d öfverraskning i h o n o m igenkänner en sin studiekamrat.
Denne vänder sig till sist till den unga damen och b e r ö m m e r m e d så oförställd beundran hennes mästerliga spel, att Cornelia, då tjänarinnan i detsamma bär in ljusen, fäster en lång, forskande blick på hans ansikte.
Det finns ingenting tilldragande däri, utom d e kvicka själfulla ögonen, tvärtom det är snarare fult, o c h likväl betraktar h o n h o n o m oafvändt.
Förunderligt H o n står j u där i full belysning, o c h h o n har i stillhet konstaterat, att han är den förste man, som icke ryggat tillbaka för hennes frånstötande yttre.
Hennes sätt blir otvungnare i hans närvaro än det eljes plägar vara, o c h under kvällens lopp lyssnar h o n uppmärksamt till hans snillrika konversation jL&amp;i t / kunna k o m m a till full inbördes harmoni — Men för mig, Cornelia, är d u allt, det vet du j u!
D a förstår mina griller o c h har fördrag m e d mig, du anar icke, hur m y c k e t du är för mig, o c h när du eri gång gifter dig — — — » » Å h, W o l f g a n g, hur kan du tro, att någon man någonsin skulle fästa sig v i d migh protesterar h o n m e d starkt eftertryck på » m i g ».
» Ä r o vi nu där igen! » han hotar h e n n e skälm- aktigt m e d fingret.
» H u r var det vår g e m e n s a m m a vän yttrade sig o m dig — h o n har ögon så sköna s o m trots några i Nizza eller Genua » — han skrat- tar hjärtligt, då h o n förvirrad slår n e d d e m — » för att nu icke tala o m vännen Lavater, s o m så myc- ket beundrar din intelligenta panna!
Men k o m nu ned o c h musicera för mig.
Jag behöfver muntras, » o c h likt ett bortskämdt barn tar han på sig en bedröflig u p p s y n.
» Mitt arbete ville ej lyckas i dag, d u får lof att inspirera den stackars diktaren s o m så ofta förr. » Han har lyckats framlocka ett leende på hen- nes allvarliga ansikte, o c h det g ö r ungefär samma effekt, s o m när en solstråle bryter fram g e n o m ett mörkt m o l n.
U n d e r det d e sedan i samspråk gå utför trappan, hafva rollerna o m b y t t s; nu är det ATTENTATET MOT LABORI I RENNES.
IDUN — 6 — 1899. m e d b r o d e r n o c h föräldrarna, ja, för en gångs skull deltager h o n däri m e d ovanlig liflighet.
Få månader senare var Cornelia förlofvad m e d denne man.
Det var icke kärlek, s o m dragit henne till h o n o m — den hade h o n skänkt åt en annan — det var hans andliga öfverlägsenhet.
Å hans sida var det väl äfven snarare hennes stora begåfning och själsrenhet, s o m i första början fängslat h o n o m, men när de efter ett par års förlopp räckte hvar- andra handen vid altaret, älskade han henne m e d en djup o c h uppriktig känsla.
Denna känslornas olika värmegrad hos de båda kontrahenterna blef det tragiska frö, hvarur deras senare olyckliga sam- lif skulle utvecklas.
Den lycka, d e båda nygifta d r ö m t o m, de, s o m under förlofningstiden sympati- serat i så mycket, skulle de aldrig finna.
Trots ärliga b e m ö d a n d e n å ö m s e håll att skapa denna lycka, som aldrig kan m e d m ö d a skapas af män- niskohand, emedan h o n k o m m e r af sig själf s o m en gåfva ofvanifrån, blef deras endast treåriga äk- tenskap förfeladt.
K a n s k e var Oornelias man, trots all sin förträfflighet, icke ägnad till stöd åt en sådan kvinna s o m h o n.
Det finns ju strängar så veka och känsliga, att endast vindens beröring förmår locka ett fulltonigt ljud ur d e m, hvarje ovarsam hand bringar d e m endast att skorra.
Olycklig, långt skild från den broder, h o n älskade högst af alla, den ende, hvilken fullt förstod henne, slöt den ännu icke trettioåriga Cornelia sina ö g o n för alltid efter att hafva skänkt lifvet åt sin andra dotter.
Ur samma j o r d m å n spira tvänne frön.
Det ena blir törhända ett blygsamt gräs, s o m efter att hafva uppnått sin högsta grad af fulländning, sätter b l o m o c h dör.
Det andra utvecklar sig till en härlig ek, hvars krona ännu efter hundra år vittnar o m en sällspord lifskraft.
M e n båda hafva under sin upp- växt behof af hvarandra.
Gräset behöfver skugga för att ej förbrännas af solen, o c h ektelningen be- höfver grästorfvans fuktighet för sin unga rot.
Det är emellertid eken, s o m blir föremål för samtidens o c h eftervärldens beundran, gräset vissnar osedt i den djupa skuggan vid dess fot.
Och detta, att det skenbart obetydliga undandöljes af det sken- bart eller verkligt stora, är Dågot, som upprepas i ständig växling rundt omkring oss, icke blott i na- turen, utan i lifvet — — — Det är ingen saga vi här ofvan förtalt, endast ett stycke ur ett tragiskt lif.
Så kastas ofta en mänsklig varelse in i lifvet, skenbart till ingen nytta, brottas en stund m e d det, sig själf o c h sin omgifning, m e n finner aldrig sin rätta ståndpunkt och hälsar d ö d e n m e d jubel, såsom d e n enda o c h rätta lösningen på sin gåtfulla tillvaro.
Cornelia har lefvat, o c h så s o m vi här skisse- rat dem, tedde sig ungefär de yttre konturerna af hennes lif.
Den familj, vi gjort bekantskap m e d, fann man på 1700-talets midt ofta på s a m m a sätt församlad kring eldstaden i det gamla h e m m e t i Frankfurt am Main.
Det var familjen Goethe.
Den u n g e W o l f g a n g var ingen m i n d r e än den store skal- den, hvars minne ännu i dag hålles h ö g t i ära, medan Cornelia, den ett år yngre systern, hans barndoms lekkamrat o c h hans u n g d o m s förtrogna, redan länge hvilat glömd i sin graf.
Främlingen åter var den rättslärde Joh.
Georg Schlosser, en af sin tids yppersta skriftställare o c h Cornelias blif- vande make.
H ö g s t sannolikt påverkades Cornelia i icke ringa grad v i d detta sitt val af sin nästan fatalistiska öfvertygelse, att h o n v o r e bestämd för ett äktenskap utan kärlek, emedan hennes första kärlek förblifvit obesvarad.
Säkert är, att svågern aldrig ' var brodern synnerligen sympatisk.
Men kanske låg grunden härtill däri, att G o e t h e m e d kärlekens skarpblick anade, det Schlosser icke var rätte mannen att bereda den så h ö g t älskade sy- sterns lycka.
Det rådde mellan de båda syskonen det ömma- ste förhållande.
G o e t h e kallar det själf: » det rena- ste, sannaste, ädlaste jag någonsin stått i till n å g o n kvinna. » Från sin spädaste ålder v o r o de oskilj- aktiga i leken, o c h senare, då deras unga sinnen i lika grad trycktes af faderns stränga väsen o c h tråkigt pedantiska uppfostran, slöto de sig allt inner- ligare till hvarandra.
W o l f g a n g ägde dessutom hela sin moders rika hjärta, m e n Cornelia hade intet u t o m h o n o m.
Det är nästan obegripligt, hvarför den hjärtegoda, förträffliga fru Goethe, s o m själf för- klarat: &gt;barn behöfva kärlek », o c h s o m ägde en städse för sonen flödande källa däraf, icke lät äfven dottern i s a m m a mån förfriskas däraf.
Det är föga troligt, att felet låg hos henne, måhända skulle h o n svarat oss, att Cornelia själf stängt sitt hjärta för henne.
Likt sensitivan hade det slutit sig vid för- sta beröringen m e d den sträf ve fadern, s o m väl äl- skade sina barn på sitt vis, m e n s o m synes ha hyst den egendomliga åsikten, att han aldrig borde visa dem det.
Ett enda e x e m p e l på hans uppfostrings- ifver förtjänar anföras.
Under den för Cornelia pröfvande tid, då b r o d e r n studerade i Leipzig, be- stod hennes enda glädje i den Ulligaste brefväxling m e d h o n o m.
Fadern fann emellertid för g o d t att för den stora nyttans skull påbjuda en korrespon- dens på främmande språk.
D ä r i g e n o m att brefven underställdes hans kritiska granskning, lyckades han göra det förtroliga tankeutbytet syskonen emel- lan till en formlig plåga för Cornelia, o c h h o n slöt sig från den stunden m e d sina tankar o c h känslor ännu fastare i n o m sig själf.
Så växte h o n u p p på lifvets skuggsida, o c h hennes korta tillvaro var lika obemärkt o c h olycklig, s o m broderns var solbeglänst från början till slut.
Som de lyckligaste åren af sitt lif räknade h o n utan tvifvel d e n korta tid, den unge G o e t h e efter afslutade studier tillbragte i h e m m e t.
E h u r u han då var sjuk o c h nedstämd, lyckades h o n muntra h o n o m, o c h man vet faktiskt, att det var på hennes ifriga uppmaning han grep sig an m e d sitt första större diktalster, hvilket d e efterhand som det fort- skred tillsammans genomläste o c h kommenterade.
Efter hennes giftermål klagar han också öfver » det stora tomrum&gt;, h o n lämnat efter sig o c h öfver » den fatala e n s a m h e t », han n u emotsåge.
Efter hennes d ö d skrifver han i sin d a g b o k de kortfattade smärt- fyllda o r d e n: » Bref o m min systers d ö d.
M ö r k, söndersliten dag » — samt påföljande d a g: » Smärta o c h drömmar &gt; — — — Den, s o m något känner till G o e t h e s karaktär, vet, hur betydelsefulla dessa få ord äro, ty o m ho- n o m gäller framför allt — &gt;den djupaste sorgen är s t u m ».
Ä n n u flere år senare skrif var h a n: &gt; — med min syster afhöggs en af de starkaste rötter, s o m fasthöll mig vid j o r d e n, äfven grenarna därofvan måste nu förtorka ».
Tydligtvis fanns det alltså en, för hvilken den olyckliga Cornelia varit oumbärlig under sin lefnad, en s o m många år senare grät v i d hennes graf — I dessa dagar, då lager o c h eterneller ånyo flätas kring h e n n e s odödlige b r o d e r s minne, hafva vi velat nedlägga en minneskrans äfven på Cornelias glömda graf.
O m — s o m någon sagt — de blom- mor, s o m mest motsvara den aflidnes karaktär, borde smycka grafven, så skulle denna krans bindas af liljor o c h m ö r k a penséer, ty Cornelia Goethes själ ' var jungfruligt skär till det sista, m e n sorgsna, tunga tankar v o r o hennes ständiga ledsagare g e n o m lifvet.
rym, 4-.
, 1 fl / m * l± ...
JÄRNVÄGSMÄNNEN PÅ HOLMENKOLLEN.
— 7 — IDUN ström o c h Oxaal, den förre inklämd mellan ett par skäggiga figurer o c h den senare iklädd svart r o c k o c h högra armen hvilande på barriéren.
Fortsätta vi så ett par, tre trappsteg längre ned åt höger, synes lands- höfding Sparres nobla gestalt, med skägg ä la Frans Joseph, vidare öf- verdirektör Dietrichson, mannen m e d den kraf- tiga figuren, spetsskäg- get o c h h ö g a pannan, mö- tets spiritus rector, byrå- direktör W e l i n, m e d tum- marne i byxfickorna o c h b a k o m h o n o m verkstäl- lande direktören för Bult- fabriken i Hallstaham- mar, ing.
Eystedt.
Bland de sista åt samma håll iakttages öfverdirektö- ren Gyllensvärd med sitt runda ansikte samt mör- ka hår o c h skägg.
Blicka » DET BELAGRADE HUSET ».
NATIONALISTERNAS HÖGKVARTER I PARIS.
vi nu åt andra sidan igen- kännes lätt Liljeholms- » stinsen&gt;, * stående bredvid f. d. statsrådet Jacob- sen, samt den för alla stockholmare o c h nästan hela det resande Sverige till utseendet bekante » stinsen » NÄR JÄRNVÄGSMÄNNEN HÅLLA vid » Centralen », major K o c h.
Det skulle vara synd MÖTE.
att g l ö m m a bort Berlingskes gemytlige » poststins, » som g e n o m sin sydländska liflighet väckte ganska stor uppmärksamhet.
Han står ganska långt till A R N B A N E M Ä N N E N S m ö t e i Norges hufvudstad vänster, bär helskägg o c h hvilar m e d sina båda under dagarne 15 — 18 aug.
har i vårt broder- armbågar öfver räcket.
1 närheten af h o n o m stå land o c h synnerligast i dess största » b y » till- såväl bekanta s o m obekanta, bland dessa senare dragit sig allmänna uppmärksamheten o c h därstä- undertecknads ringa person.
des utgjort föregående veckas evenement.
Då d e svenska manliga deltagarne varit i majoritet o c h Att ingå på en mera detaljerad beskrifning till- många af d e m medfört damer, kanske en kort re- låter icke utrymmet, m e n kunna n o g många af den sumé af mötet kan intressera såväl dessa som öf- resande allmänheten lätt igenkänna gamla bekan- riga af I d u n s läsarinnor o c h läsare.
tingar.
F. IM llllll 1899.
II lllll Hylin FABRIKSAKTIEBOLAG
prisbelönta vid i8gj ärs utställning med GULDMEDALJ Försäljes i vara butiker z: 8 iÉegerlngser&amp;t&amp;ri — V e a t e r l å n g g a t a n IQ.
24 97.: z samt hos alla finare parfymhandlare i riket.
Ti 1 III 1 ti iililiiii in 1 111 11 lllll lin?
kände författaren Paul Dérouléde.
I sammanhang med denna arrestering, hvarvid man k o m m i t e n sammansvärjning m o t republiken på spåren, vidtogs af parispolisen en razzia i n o m den stora nationalist- gruppen, hufvudsakligast i syfte att få detta partis chef, J. Guérin, under lås o c h b o m.
Detta hade till följd att Guérin j ä m t e åtskilliga af sina meningsfränder förskansade sig i nationalister- nas klubblokal vid rue Chabrol, där d e b a k o m tillskrufvade fönsterluckor o c h väl försedda m e d va pen, ammunition o c h lifsmedel fortfara att envist uthärda polismaktens belägring.
J N ä m n d a m ö t e, till hvilket 176 norska, danska och svenska deltagare, förutom damer, blifvit an- mälda, öppnades tisdagen den 15 dennes i univer- sitetets stora aula ' af norska generaldirektören Oxaal.
Till mötets president utsågs därpå stats- rådet Nysom, en kraftfull o c h sympatisk personlig- het.
På dennes förslag beslöts afsända hälsnings- telegram till konungen, s o m på enahanda sätt be- hagade till mötet framföra sitt tack o c h önska g o d lycka till fortsatta förhandlingar.
Eftermiddagen var anslagen till g e m e n s a m middag på H o l m e n - kollen o c h afåts denna under m y c k e t animerad stämning.
Onsdagsförmiddagen fortsattes m e d resterande föredrag o c h diskussioner samt förrättades veder- börliga val e t c, o c h voro därmed mötets mera all- varliga förhandlingar afslutade.
Samma dags efter- m i d d a g företogs en ångbåtsutfärd på den härliga Kristianiafjorden, hvarunder förfriskningar kring- b j ö d o s o c h musik exekverades af medföljande mu- sikkår.
K o m så sista dagen, torsdagen, hvilken var af- sedd till utflykt uppåt Gudbrandsdalen o c h företogs med särsktldt extratåg.
Främlingarne v o r o hän- ryckta af den storartade naturen, s o m aflockade d e m det ena glädjeropet efter det andra.
På upp- resan blefvo vi af våra norska vänner b j u d n a på frukost i Hamar o c h under nedresan på m i d d a g i Lillehammer ' s festivitetsbyggnad.
Då tåget på åter- vägen k o m m i t några mil från Kristiania, arrange- rades små danssoaréer på stationernas plattformer i den stilla natten.
Var ikke dette p e n t?
Mötet är n u ett m i n n e blott, m e n minnet af dessa oförgätliga dagar skall länge fortlefva!
På H o l m e n k o l l e n blefvo deltagarne fotograferade, o c h vi lämna här en reproduktion af det synner- ligen tydliga o c h vällyckade kortet.
E n liten orien- tering för återfinnande af några mera kända per- sonligheter kanske kan intressera våra läsare.
Längst till h ö g e r på verandan står lagtingspre- sidenten John L u n d o c h bredvid h o n o m mötets pre- sident, statsrådet N y s o m.
Gå vi så ett stycke ned på trappan, återfinnas generaldirektörerna Nord- VÅRA ILLUSTRATIONER.
" TvET S V E N S K A L I F E Ä D D N I N G S S Ä L L S K A P E T, efter mönster af » The life saving society » i Lon- don, stiftades härstädes år 1898 af h. k. h. kron- prinsen o c h har till uppgift att g e n o m offentliga uppvisningar o c h föredrag undervisa allmänheten o m de olika sätten att bringa drunknande ur vattnet samt o m d e första åtgärderna för deras väckande till lif.
Föreningens instruktör är hr E. Tjäder, s o m upp- repade gånger under s o m m a r e n s lopp o c h senast i tisdags å S k e p p s h o l m e n samt i torsdags vid sim- uppvisningen i Stockholms stads badinrättning de- monstrerat behandlingen såväl teoretiskt s o m prak- tiskt.
Våra för saken intresserade läsarinnor finna i detta n u m m e r en illustration från en af dessa upp- visningar, s o m åskådliggör d e olika armrörelsernas utförande o c h bröstkorgens behandling för and- hämtningens återställande.
* A T T E N T A T E T MOT D R E Y F U S ' advokat Fernand Labori, af hvilket vi i vårt dagsnummer med- dela en bild, har framkallat hela den civiliserade världens harm, på samma gång det ännu mera ökat de sympatier, s o m hvarje vän af rättvisa o c h san- ning måste hysa för Laboris ädla personlighet.
Vår illustration återger det ögonblick, då Labori, träffad af attentatsmannens kula, sitter på trottoar- kanten o c h stödes af sin hustru, medan folket skyn- dar till.
* T) E T B E L Ä G R A D E H U S E T I P A R I S.
Som våra läsare erinra sig, häktades nyligen å sitt g o d s utanför Paris den för sina rojalistiska stämplingar * Stins, en i järnvägsmannakretsen lig förkortning för stationsinspektor.
allmänt bruk- r p E A T E R S Ä S O N G E N H A R B Ö R J A T.
Det är för stockholmarne ett lika osvikligt hösttecken s o m lindarnas gulnande i Kungsträdgården o c h sommar- paletåernas talrika förekomst o m kvällarne på ope- raterrassen.
I måndags inledde K G L.
T E A T E R N det nya spel- året m e d operan &gt;Valdemar ?skatlen », hvilken gafs för fullsatt salong o c h väckte samma starka bifall s o m i våras.
Rollbesättningen var äfven i bufvudsak densamma s o m då, o c h herr Forsells klangsköna stämma o c h förträffliga sångkonst ådagalade m e r än någonsin, att vår första lyriska scen i h o n o m äger en artist m e d alla betingelser att bli ett stöd för den stora operarepertoaren.
D R A M A T I S K A T E A T E R N började torsdagen den 17 spelåret m e d Shakspeares lustspel » Förväxlingar » och Blanches lustspel » Hittebarnet ».
Rollbesättnin gen i båda styckena hade från förra spelterminen ej undergått n å g o n annan förändring, än att hr Pal- m e efterträdt hr Johanson s o m den ene Antipholus i den shakspeareska farsen.
Medan repriser af ännu några från förra spel- året gunstigt mottagna lustspel, såsom » På solsidan » o c h » Damen från Ostende » framföras, repeterar tea- tern åtskilliga intressanta nyheter, hvaribland flere svenska original förekomma.
Att Dramatiska teaterns direktion sagt sig vilja särskildt favorisera de svenska dramaturgerna skall helt visst verka s o m ett glädjebudskap för många unga svenska teaterförfattare, hvilka hittills fått nöja sig m e d den magra äran att se sina manuskript lagras i teaterarkivens oåtkomligaste fack.
I lördags förde V A S A T E A T E R N sina trupper i elden, naturligtvis m e d O Mimosa San i spetsen för hela det trippande o c h fnittrande japanska herr- skapet — m e d andra o r d: man gaf » Geishan », för- m o d l i g e n af ö m omtanke för publiken, s o m eljes skulle hinna g l ö m m a den ovanliga o c h på tiljan sällan f ö r e k o m m a n d e operetten.
S V E N S K A T E A T E R N börjar sin säsong den 1 september m e d uppförandet af en dramatisering af A. Daudets mästerliga roman » S a p h o ».
Alltså en intressant premiére i sikte redan i säsongens gry- ning!
Begär profver på våra nyheter i svart, hvitt eller kulört från 5 5 öre till 1 5 kr.
Sm ycken f med rill, f ' or och Pär.
°rf stena mode.
006 S p e c i a l i t e t: Nyaste sidentyger för sällskaps-, bal- och promenadtoaletter samt till blusar o c h foder.
b a De utvalda sidentygerna sändas till Sverige endast rekt till privatpersoner tull- och fraktfritt " e / en are.