Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemte det hvarje Revisor bestås skjuts efter två hästar (rån sitt hemvist till Stockholm samt tillbaka, ega Revisorerne att uppbära traktamenten af fyra Rdr Banko om dagen, så val under sjelfva revisionsförrättningen, som under fram- och återresan, efter beräkning af åtta mil för hvarje resedag och med iakttagande, att, derest fniltalet icke jemnt motsvarar resedagarne, må för öfveiskottet, så vida det uppgår till minst en mil, ytterligare beräknas en dags traktamente: kommande hädanefter, likasom hittills, halfva beloppet af dessa traktamenten och resekostnader att at Banken (jRiksgälds-kontoret) godtgöras.
I händelse den nu föreslagna förändringen i afseende på resekostnads- och traktaments-ersättningen för Rikets Ständers Revisorer af Stats-, Banko- och Riksgälds-verken varder af Rikets Ständer beslutad, torde jemväl detta beslut böra tillämpas vid revisio nerne af Banko-diskonten och Lånekontoren samt följaktligen 7:de punkten i deri, enligt Kungörelsen den 27 Febr. 1835, utaf Rikets Ständer gillade och antagna ”Instruktionen för Rikets Ständers Revisorer öfver Banko-diskontverket jemte f. d.
Riks-diskontens utredning samt
Provins-lånekontoren” äfvenledes böra undergå en härmed öfverensstämmande föiändring samt hädanefter komma att lyda sålunda: Hvarje Revisor bestås skjuts efter två hästar till och från revisionsorten samt traktamente af fyra Rdr Banko om dagen, så väl under sjelfva revisionsförrättningen, som under fram- och återresan, efter beräkning af åtta mil för hvarje resedag och med iakttagande, att, derest, miltalet icke 6 Stats- och Banko-Utskottens Utlåtande, N:o 21. jemnt motsvarar resedagarne, må för öfverskottet, så vida det uppgår till minst en mil, ytterligare beräknas en dags traktamente; men skulle revision af Banko-diskontens räkenskaper inträffa inom en tid af åtta dagar, efter det riksdag i Stockholm är afblåst, samt Riksdagsfullmäktig vara utsedd att i samma revision deltaga, åtnjuter sådan Revisor icke ersättning för resekostnaden till hufvudstaden, hvaremot honom tillkommer traktamente från den dag, riksdagen afblåstes, till den, då revisionsförrättningen tager sin början.
Slutligen och då 2:ne utaf ofvan omförmälda Instruktioner blifvit af Kongl. Maj:t kungjorda samt alla 3 äro uti Svensk Författningssamling införda, anse Utskotten sig böra hemställa: att llikols Ständer måtte, genom underdånig skrifvelse, för Kongl. Maj:t anmäla de förändringar uti samma Instruktioner, som nu varda af Rikets Ständer beslutade, samt derjemte underdånigst anhålla, att jemväl dessa förändringar måtte varda genom
Författningssamlingen till allmän kännedom meddelade.
Stockholm den tö Juli 1851.
Ank. till Exp.-Utsk. d. IT Juli 1851, kl. 10 f. m.
Utlåtande, i anledning af framställda förslag angående utgifvandet af jord-hypothekssedlar med Rikets Ständers garanti.
Inom Bondeståndet hafva, under innevarande riksdag, tvänne serskilda motioner blifvit väckta, innefattande hufvudsakligen enahanda förslag till låne- och penningerörel - Stats- och Banko-Utskottens Utlåtande, iY:o 2i. 7 sens underlättande medelst sedlar, sorn, emot hypothek af jordegendom, skaile af Riksgälds-kontoret utgifvas och af Rikets
Ständer garanteras samt i allmänna uppbörden emottagas.
Ofver dessa till Ranko-Utskottet remitterade förslag, hvilka ansetts böra af både Stats- och Banko-Utskotten behandlas, få begge Utskotten, efter att först hafva för Rikets
Ständer uppgifvit det hufvudsakligaste innehållet af motionärernes framställningar, afgifva nedanstående gemensamma yttrande.
Uti den ena af ifrågavarande motioner har riksdagsfullmäktigen Daniel Danielsson från Jönköpings län, såsom motsats mot den nu rådande allmänna missbelåtenheten med privatbankssedlarne, erinrat om den begärlighet, med hvilken de fordna riksgäldssedlarne skulle hafva mottagits i alla både allmänna och enskilda liqvider, samt den belåtenhet, samma sedlar skulle framkallat.
Detta förhållande måste, enligt motionärens förmening, tillskrifvas de egenskaper, riksgäldssedlarne egde, att vara af Rikets Ständer garanterade och kunna i krono-uppbörden användas.
Privatbanksedlarne, hvilka saknade dessa egenskaper, skulle just derföre allmänt betraktas såsom ett ”nödfalls-mynt’’, oaktadt de säkra och mer än tillräckliga hypothek, pä hvilka de voro grundade, och desammas inlösen med Riksbankens sedlar samt dessa sednares fortgående invexling emot silfvermynt.
Motionären, sorn, för penningeväsendets ombildning, ansåge nödvändigt, att svenska hypotheksföreningarne förbjödos vidare upptaga några utländska lån, samt att förnyade oktrojer vägrades för privatbankerna under andra, än de i motionen uppgifna, vilkor, har derföre föreslagit: att Rikets Ständer matte bemyndiga Riksgälds-kontoret eller en afdelning af detta verk att utgifva serskilda sedlar, med benämning ”Svenska Jordhypothekssedlar”, enligt ett motionen bifogadt formulär, innehållande: att ”Riksgälds-kontoret, med garanti af Sveriges Rikes Ständer och pant af svenska jordegares fastighet, inlöser dessa sedlar, gällande i krono-uppbörd och liqvid inom Sveriges rike, genom amortering inom den i Kongl.
Reglementet den Maj 18 bestämda tid, med Rdr silfverspecie”.
Dessa sedlar borde endast ut-lemnas i rörelsen genom kreditiv för ”Jordhypotheksföreningar” och ”Jordhypotheks- provins- diskont- privatbanker”.
För de af sådana kreditiv begagnade belopp skulle nyssnämnda hypotheksföreningar och privatbanker årligen till Riksgälds-kontoret erlägga | procent, såsom kostnadsersättning för sedlarnes förfärdigande samt räkenskapernas förande m. m., samt 2 procent såsom kontorets räntevinst.
Medelst de föreslagna sedlarne, skulle svenska hypotheksföreningarne komma i tillfälle att inom 23 års tid afbörda sin skuld samt jordhypotheks-privatbankerna kunna drifva diskontering med större 8 Stats- och Banko-Utskottens Utlåtande, N:o 21. vinst, än de nuvarande bankerna egde af sin kreditiv- och diskontrörelse.
Vidare skulle genom räntan a samma sedlar, derest meranärnnde föreningars och bankers sedelbehof antoges till 50 millioner Rdr, Rikets Ständer kunna årligen påräkna samt till riksbankens betryggande och förkofran använda en million Rdr.
Derjemte har motionären uppgifvit följande fördelar, hvilka hans förslag skulle komma att medföra, nemi.: upphörandet af hypotheksföreningarnes skuldsättning utom riket; en enklare och mindre äfventyrlig, meri derföre icke mindre inkomstgifvande privatbanksrörelse, än den nuvarande; de i allmänna rörelsen begagnade sedlarnes inskränkning till 2:ne slag, begge gångbara i liqvider med ej mindre kronan än enskilde; hypotheksmyntets tillräcklighet för så väl skattebidragens utgörande, som alla enskilda liqviders verkställande; en jemnare spridning af och större tillgång på riksbankens sedlar: tidigare amortering af jordegarnes skulder för erhållna hypotheks-lån; samt beredandet af en verksamhet för privatbankerna, som för ej mindre staten, än enskilde kapitalister och jordegare blefve gagnande; hvarförutan de föreslagna hypothekssedlarne skulle komma att afvända den befarade oredan och förvirringen vid den nuvarande penningerörelsens slutliga stockning.
Genom det årliga understöd af en million riksdaler, som riksbanken skulle komma att erhålla, och medelst denna banks egen räntevinst, syntes densamma, oansedt skeende påkänr.ingar, efter upphörandet af hypotheksföreningarnes utländska skuldsättning, böra kunna, om icke föröka, åtminstone bibehålla sitt silfverförråd; och såvida hypotheksföreningarne ålades öfvertaga! och ansvara för ban- / kens emot inteckningar i landtegendom utgifna lån, borde det förhållande lätteligen kunna inträffa, att banken icke hade flera sedlar utelöpande, än den kunde med silfver invexla.
Sedermera borde detta verk, genom sin årliga räntevinst och ofvannämnde tillskott af 1,000,000 Rdr, komma i tillfälle att, utan utgifning af nya sedlar, förskaffa sig silfver till en serskild fond för diskontering med vexlar.
Medelst hankens sålunda stigande silfverfond, kunde filial-kontor för dylik diskontering inrättas i Götheborg, Gelle och Malmö samt andra städer, som för sin utländska handel voro deraf i behof.
Slutligen har motionären tillagt den framställning, att det icke måtte blifva någon obetaget att, vid oktrojens början, inträda uti de nya eller förändrade hypotheks- och privat-banks-föreningarne; dock borde ingen delegare erhålla inträdesrätt för större belopp, än som motsvarade hälften af den ograverade jordens taxeringsvärde samt en tredjedel af dess vid domarevärdering upptagna värde.
Uti Stats- och Banko-Utskottens Utlåtande, N'.o 21.
Uti den andra af nu ifrågavarande motioner har riksdagsfullmäktigen Gustaf Berg från Skaraborgs län anfört: att privatbankerna, sådana de för närvarande voro organiserade, ådragit sig allmän ovilja; att dessa inrättningar numera ej uppfyllde det ändamål, för hvilket de blifvit bildade; att penningeverk, som i de vigtigaste fallen sjelfva stiftade lagar för sin rörelse och närmast afsågo sina egna förmåner, voro otjenliga; att staten utaf dylika inrättningar bade ringa eller ingen vinst; att hypotheksföreningarne under sednare tider visserligen, till en betydlig del, fyllt penningebristen för jordbruksidkaren; men att nämnde föreningar måst genom utländska lån anskaffa sina tillgångar; att, till följd af dessa lån, ärliga räntor utginge ur riket; samt att penningeförhållandena för framtiden borde regleras på ett sådant sätt, att räntorna stadnade inom landet samt hvarken privatbanksintresset eller hypotheksföreningarne blefvo förnärmade, och att staten af vinsten erhölle sin tillbörliga andel.
Med hänsigt till det sålunda angifna syftemålet att ”förena privatbankernas och hypoteksföreningarnes intressen med den vinst, Riksbanken af dessa inrättningar bör kunna påräkna samt ställa dem under Rikets Ständers kontroll” har sistbemälde motionär framställt följande förslag:
Uti hvarje läns residensstad, der privatbank eller afdelning deraf nu vore inrättad, borde, så framt länets folkmängd och rörelse det fordrade, i stället inrättas hypoteksförening, som vid upphörandet af privatbankernas oktroj, hos sig förenade både dessas diskont- och kreditiv-rörelse samt nuvarande hypotheksföreningars amorteringsutlåning, allt emot inteckning i jordegendom, enligt derför nu fastställda grunder.
Således skulle de jordegare, som ej behöfde upptaga lån å sina egendomar, kunna genom insättning i diskont- och kreditiv rörelsen draga fördel af dessas värde och åtnjuta samma förmåner, som privatbankerna för närvarande erbjödo.
Emot omförmälde inteckningar skulle
Riksgälds-kontoret till ett deremot svarande belopp låta tillverka räntebärande sedlar, hvilka borde så väl i kronans uppbörd, som vid alla andra liqvider emottagas och lyda å samma valörer, som Riksbankens sedlar, hvarifrån de dock borde skiljas genom olika färg och text.
Dessa sedlar skulle hypotheksföreningarne ega att från Riksgälds-kontoret utbekomma emot atlemnandet af hypothek och erläggandet af 2 procents ränta till Riksbanken och dessutom J procent till Riksgälds-kontoret, såsom ersättning för kostnaderna vid sedeltryckningen m. m.
Utaf härefter återstående 3| procent skulle förvaltningsutgifterna bestridas; hvarefter öfverskottet komme att utgöra vinst eller amortering.
De af Riks Bih. till R.
Prot. 1850—51. 4 Sami. 2 Afd. 7 Haft. 2 10 Stals- och Banko-Utskottens Utlåtande, N‘.o 21. gälds-kontoret utgifna sedlarne bord? med samma belopp, som den upplupna räntan utgjorde, efter lottning, ärligen amorteras. Emot den af Riksdagsfullmäkligen Daniel
Danielsson meddelade uppgift, att de fordna riksgäldssedlarne af allmänheten emottogos med begärlighet och att deras utgifvande väckte allmän belåtenhet, måste Utskotten anmärka, att denna uppgift strider mot verkliga förhållandet, åtminstone under hela den tid, då berörde sedlars inlösning skulle verkställas med Riksgälds-kontorets tillgångar och intilldess desamma,efter stadgad realisationsgrund, blefvo med Bankens medel invexlade.
Riksgäldssedlarne ursprungligen buro 3 procents ränta och fastän de, enligt utfärdade påbud, skulle ovägerligen mottagas ej allenast uti all till Statsverket ingående uppbörd, utan äfven vid alla kontanta liqvider mellan räntegifvare och indelningshafvare samt vid alla hos domstolarne ifrågakommande utgifter, uppstod dock inom ganska kort tid uppgäld eller agio mellan dem och Rikets Ständers Banks sedlar.
Detta förhållande måste redan år 1790, eller ett år efter det riksgäldssedlarne börjat utgifvas, uti allmänna kungörelser erkännas; och mångfaldiga serskilda åtgärder blefvo sedermera, ända till verkställigheten af 1802 års realisation, utan åsyftad påföljd, vidtagna, för att förekomma den nästan oafbrutna stegringen af omförmälde agio samt förskaffa samma sedlar en saknad begärlighet.
Pä sätt alltid och allestädes visat sig, då ett mindre begärligt rörelsemedel eller myntrepresentativ blifvit utspridt, undanträngdes snart det förut inom hela riket allmänt cirkulerande specie eller bankosedelmvntet af riksgäldssedlarne.
Knappast hade lio år förflutit efter den tidpunkt, då dessa sedlar först började i allmänna rörelsen utgifvas, innan Bankens utelöpande sedlar minskat sig med mer än 5,000,000 Rdr specie och agiot emellan Banko- och Riksgäldssedlarne uppgått ända till 50 procent.
Vid 1799 års slut utgjorde hela vexelbankoskulden eller bankosedelstocken endast 1,313,234 Rdr Ssk.llrst., hvilket belopp med allenast 53,383 Rdr 9 sk. 8 rst. öfversteg bankens då egande metalliska kassa.
1 anseende till den oreda och villervalla uti alla penningeförhållanden, som Riksgäldskontorets sedelutgifning förorsakat och ”dess skadliga verkningar så väl för statsoch riksgäldsverken, som på alla näringar och rörelser”, måste
Riksgäldssedlarnes af begge statmsakterna beslutna realisation genom Bankens försorg år 1803 företagas, oaktadt de högst betydliga och länge kännbara uppoffringar för rikets samtliga invånare, som med verkställigheten häraf voro förenade.
En äfven sedermera fortsatt utgifning af Riksgäldssedlar samt de ansenliga summor, som Banken utöfver hvad då beräknades, tid efter an - Stats- och lhmko-Utskottens Utlåtande, N:o 21.
It nan, måste tillskjuta för samma sedlars inlösning, utgjorde också en bland de verksammaste orsakerna till
Bankens inom ett årtionde derefter offentliggjorda oförmåga att med klingande mynt infria sina egna förbindelser och föranledde i väsendtlig mån de finaiiciela förhållanden, som fortforo ända till dess sednaste realisation, år 1834, verkställdes. Erfarenheten, hvars ledning i fråga om återbeträdandet af en redan förut bepröfvad och genomgången bana, synes oafvisligen böra begagnas, bar således redan visat följderna af en sådan operation, som ofvanbemälde motionärer nu föreslagit, eller utspridandet i allmänna rörelsen af Riksgälds-kontorets kreditsedlar, hvilka skulle vara garanterade af Rikets Ständer samt jemte och lika med det grundlagsenliga sedelmyntet, mottagas i alla liqvider, äfvensom vid uppbärandet af skattebidragen.
Det torde derföre vara öfverflödigt att härvid erinra om de resultat, utgifningen af dylika, jemväl på hypothek af jordegendom grundade, sedlar inom andra länder medfört, oansedt äfven dessa sedlar varit försedda med vederbörande regeringars eller representationers garanti.
Utskotten, som anse Rikets Ständer framgent böra sorgfälligt undvika hvarje sådan åtgärd, derigenom nya myntrepresentativer utan motsvarande metallisk inlösningsfond framkallas, kunna ingalunda erkänna den uppgifna ändamålsenligheten och fördelaktigheten af motionärernes framlagda förslag, utan finna sig tvertom föranlåtne att till alla delar bestrida hvad motionärerne, till stöd för dem, yttrat och anfört.
Då Utskotten således måste i sin helhet afstyrka ifrågavarande förslag, torde Utskotten icke behöfva ingå uti närmare granskning af desamma eller angifva de flera invecklade och mindre lämpliga bestämmelser, hvilka deruti förekomma.
Beträffande åter motionärernes framställda anmärkningar med hänsigt till nuvarande privatbankers sedelrörelse samt hypotheks-föreningarnes utländska skuldsättning, så har Banko-Utskottet serskildt uttalat och underställt Rikets
Ständers bedömande sina åsigter rörande dessa ämnen, hvadan Stats- och Banko-Utskotten ansett sig nu icke böra desamma till gemensam behandling upptaga.
Hvad Utskotten härofvan upplyst och yttrat, innefattar, enligt Utskottens öfvertygelse, tillfyllestgörande skäl för Utskottens hemställan, att de af Riksdagsfullmäktige Daniel Danielsson och Gustaf Berg väckta motioner, angående jordhypotheks-sedlars utgifvande och de i samma motioner för öfrigt gjorda framställningar, må af Rikets Ständer lemnäs utan afseende.
Stockholm den 16 Juli 1851. 12 Stats- och Banko-Utskottens Utlåtande., N:o Si.
Reservation: af Hr Nordenfeldt, Johan Åke: de af Riksdagsfullmäktige Gustaf Berg, och Daniel Danielsson väckta motioner åsyfta begge, ätt genom fastigheters hypotliiserande i Riksgälds-kontoret lemna säkerhet för de af detta verk utgifne förbindelser, med hvilka icke allenast belåning af jord skulle ske, utan äfven diskontering bedrifvas.
Möjligheten för utförande af denna idée, ligger u.i öfvertygelse», att detta såkallade mynt skulle, genom Rikets Ständers garanti njuta fullt förtroende och vinna gångbarhet, ehuru detsamma icke skulle kunna, med silfver, vid anfordran inlösas, och denna förmodan åter stödjer sig på åberopade erfarenheten af den kredit, hvaraf Riksgälds-kontorets förut utgifne sedlar varit uti åtnjutande.
Man kan och bör icke förneka den välmenta afsigt, sorn röjes uti målet för motionärernes framställning nemligen, att understödja jordbruket med nödigt förlags-kapital, mildra tryckningen af dess skuldsättning, genom beredande af stående lån mot amortissement, på samma gång, som vidare utländsk skuldsättning skulle undvikas, och de mångfalldiga nu gällande olika mvnt-representativer reduceras till blott tvänne myntslag.
För min del vågar jag icke tillstyrka detta förslag, hvilket framkallar en så stor sedel-emission, att landets närvarande rörelse-kapital skulle nära tredubblas, då motionänerne föreslagit utgifning af 50 millioner hypotheksinynt.
Tvifvelsutan kunde detta icke undgå att medföra vådliga följder genom ökadt egendomsvärde, varupriser och arbetslöner, äfvensom förledande till ett yppigare lefnadssätt, hvilket så lätt framkallas af en, på onaturlig väg, skapad öfverflödig penninge-tillgång, hvilken omöjligen kan till produktiva företag genast användas.
Härutinnan anser jag de närvarande hypotheks-inrättningarnes största olägenhet vara, att de från utlandet indragne kapitalen, ej successive kommit hvarje låntagande fastighets-egare till godo; ty naturligtvis skola dessa föreningars ändamål vara, antingen att göra den redan skuldsatte jordegaren oberoende af uppsägning från Iångifvarens sida, eller att lemna den icke skuldsatte ett nytt förlags-kapital, som sätter honom i tillfälle, att företaga ändamålsenliga förbättringar af jorden och uppdrifva denna till en större fruktbarhet.
Uti första fallet frigöres ett kapital, som redan funnits i landet; och hvilket ånyo skall bindas uti näringarne, på samma gäng som, under sednare förhållandet, den nya skuldsättnings-summan måste hafva ett produktivt föremål för sin häfkraft.
Dä en hvar nogsamt känner, att ett på jordbruket nedlagdt kapital först efter flere år Stats- och Banko-Utskottens Utlåtande, N:o 2i.
13 kan återgifva full ränta med amortissement, så följer deraf, äfven under förutsättning, att alla, från utlandet indragne, kapitaler, blifvit väl använda, att Riks-Banken måste under tiden, innan förlags-kapitalen verkat den högre landtegendoms-afkastningen, anlitas genom silfver-utvexling till så stort belopp, som motsvarar hela räntan, och vidare fordras, så vida denna olägenhet skall undvikas för framtiden, att de använda kapitalen skola framkallat en ökad afkastning, så stor, att exporten och realisationen deraf motsvarar det belopp, som uti ränta och amortissement årligen utgår.
Sker ej så, eller om andra omständigheter ej verka till motsvarande ökad export, så är denna utländska låneoperation menlig för landet och Bankens bestånd.
Ehuruväl en ökad benägenhet för förbättringar i allmänhet af alla landtbruks- och närings-grenar uppstått imom fäderneslandet och intet säkrare bidrager till värt framtida oberoende och sjelfbestånd, än utvecklingen af de rika tillgångar vi ega, men hitintills så sparsamt begagnat, hyser jag största betänklighet för följderna af de hypotheks-inrättriingar, som blifvit bildade.
Afven, då jag hoppas, att de medel, de inkallat, snart skola ”väl använde” gifva rika frukter, gillar jag icke den närvarande hvpotheks-lagstiftningen derföre, att den ej bestämmer utbetalningen af beviljade lån under vissa perioder, så aflägsne, att det blifver en möjlighet att, genom kapitalens ändamålsenliga användande, beräkna den af dem behöriga reveny.
Deruti ligger, efter min tro, dess största fel, och samma fel vidlåder de förslag, vi här hafva att behandla, ehuru ej precist med samma följder, men ännu vådligare uti dess utveckling, då de föreslagna hypotheks-förbindelserna ej skulle kunna, vid anfordran, med silfver inlösas.
Att dessa obligationer hafva full säkerhet uti fastighets-hvpotheket är utom allt tvifvel, men detta är för ingen del tillfyllestgörande, då de skola motsvara myntets egenskaper.
Då man vill inrätta ett inländskt mynt, ej inlösbart med silfver, bredvid det solida som gäller så väl inom, som utom Sverige, samt tror sig kunna reglementera liqvidationsmedlet för olika slags skulder, har man misskänt grunden för det verkliga beståndet af ett fast myntvärde, hvilket stödjer sig helt enkelt deruppå, att myntet skall innehålla metallisk valuta till det värde och efter de myntbestämmelser, dess prägel visar, och alt för myntrepresentativ eller sedelfritt utbyte skall kunna ske, när sedelhafvare!) finner det för sig förmånligare att begagna silfver än sedlar eller tvertom; endast kursen kan, såsom en följd af den varumätande metallens mer eller mindre begärlighet verka skilnad uti det redbara myntvärdet.
14 Stats- och Banko-Utskottens Utlåtande, N:o 21.
Riksgälds-kontorets sedlar kunna för ingen del, af anförda skäl, anses såsom mynt, eller gälla såsom mynt-representativer; de äro blott skuldförbindelser med god säkerhet, att bestämdt, sednast inom 23 år, men tillfälligtvis förr, liqvideras; de hafva i jemförelse med mynt den väsendtliga skillnad, att, på samma gång, som silfret stiger eller penningebrist inträffar, såsom följd af minskadt rörelsekapital, faller värdet af det så kallade inländska myntet, men dess sjunkande sker ej i samma mån, som det redbara myntet stiger, utan fastmera med en mångdubblad hastighet.
Vid ett sådant förhållande att, genom en ökad import, genom missväxt eller annat föranledande, under minskad export, missgynnande konjunkturer för träd och jern eller andra omständigheter, så stark utvexling af silfver skulle från Riksbanken ske att dess styrelse, likmätigt nu gällande Banko-reglementes föreskrift, skulle finna sig föranlåten verkställa betydligare inskränkning af eller alldeles upphörande med lånerörelsen samt kreditiv-försträckningar och derigenom det verkliga, i verldsmarknaden gällande, vårt lands rörelsekapital skulle vara till förlägenhet för landet inskränkt, så skulle, såsom följd deraf värdet af desse Riksgälds-kontorets sedlar, som icke motsvaras af rörlig valuta, nedgå så, att fråga vore, om äfven det lågt beräknade fastighetsvärdet af halfva uppskattnings-summan utgjorde full säkerhet, och följden häraf skulle obestridligen blifva landtbrukets och alla näringars undergång, samt en allmän olycka dragen öfver hela landet, ej blott för industrien, utan äfven för statens existens, då skattcrne ej kunde utgöras och vårt oberoende bestånd ej kunde uppehållas.
Hvem är belåten i nödens stund med en säker fordran, som icke kan realiseras?
Detta vore visserligen ett inbjudande ögonblick för främmande kapitalers inträde, men mot det silfver, som då erbjödes, måste vi till utländningen öfverlemna panten af en kär fosterjord jemte vår frihet.
Bättre är då, att ett mindre rörelse-kapital småningom får, med bibehållande af ett fast myntvärde utveckla alla näringsgrenar, än att, på konstlad väg framlocka i den goda tiden ett retemedel, som under mindre gynsamma tider blott fortskyndar en säker undergång.