Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bref fastställda inqvarterings-ersättning fortfarande beräknas i afseende å Regementsläkaren efter den värdighet, han vid nämnde tid innehade, utan afseende derå, att han genom en sednare författning erhållit högre rang, hvilket eljest måhända icke efter vanliga tillämpningsreglor skulle alldeles öfverensstämma med den i samma Kongl. Bref gifna föreskrift om lika ersättning åt vederlikar; så utvisar det anförda likväl onekligen en brist på öfverensstämmelse mellan gällande föreskrifter i likartade ämnen, hvilken det måste vara angeläget att undanrödja; i anledning hvaraf och på här ofvan i fråga om motionens förra del angifna skäl, Utskottet hemställer, att motionen jemväl beträffande förevarande fråga, måtte på det sätt bifallas, att Rikets Ständer, i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anhålla, det Kongl. Majit täcktes meddela sådan rättelse i de, rörande inqvartering och kontant ersättning derför, gällande bestämmelser, att fältläkare-korpsens medlemmar komma i det ena så väl som det andra hänseendet i åtnjutande af samma rätt, sorn deras vederlikar i motsvarande tjenstegrader.
4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-V(skottets Betänkande M 41.
Ank. till Eip.-Utsk. den 16 Jan. 1863, kl. 1 e. tn, Betänkande, i anledning af väckt motion (JM 106) om upprättande af normalritningar, alt tjena till ledning och efterrättelse vid folk skolors uppbyggande.
Domprosten Björling har i berörda inom Högvördiga Preste-ståndet väckta motion föreslagit, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t begära, det Kongl. Majit ville dels genom sitt
Öfverintendents-embete låta upprätta en normalritning för folkskolors uppbyggande, hvarvid, med iakttagande af den största möjliga sparsamhet, afseende fastades såväl på barnens helsa, som på deras undervisning, dels utfärda en författning, hvarigenom förordnades, att öfverallt der nya folkskolehus skola byggas, dessa böra efter nämnda ritning uppföras, samt att för detta ändamål, innan skolhusbyggnad verkställes, förslag till densamma måtte uppgöras samt underställas vederbörande
Domkapitel till granskning och fastställelse.
Motionären säger sig hafva till detta förslag hemtat anledning dels af beskaffenheten hos en del redan uppförda skolhus och till sådant ändamål använda lokaler, dels ock af de i hufvudstaden sistlidet år församlade folkskole-inspektörernas mötesbeslut; uti hvilket sednare uttalades den önskan, att ”skolhusens höjd borde bestämmas till minst 5 alnar och att dimensionerna i öfrigt borde vara sådana, att minst 160 kubikfot luft komme på hvarje barn, med beräkning tillika af något öfverskott af rum för den framtida tillökningen af skolbarnens antal.” Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, som fått till sig remitterad nämnda motion, har vid pröfningen af densamma icke kunnat undgå att bemärka den fördel, som vunnes deraf, att genom Statens föranstaltande normalplaner blefve upprättade och funnes tillgängliga, att tjena till ledning vid byggandet af nya skolhus, särdeles på landsbygden, der ännu icke kan anses utbredd kännedomen om lämpligaste sättet Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 41. 5 att vid skolhusbyggnad tillgodose skolungdomens behof i sanitärt hänseende och dermed förena vilkoren för ett ändamålsenligt undervisningssätt.
Man torde här och der väl ha hört talas om, att så och så många kubikfot luft anses behöfliga för hvarje barn, att så och så stor fönsteryta är vilkor för tillräcklig dager o. s. v. Men icke mångenstädes anträffas insigt, huru vunnen erfarenhet i dessa afseenden skall med bästa framgång, men derjemte med minsta kostnad tillgodogöras, hvadan ofta händer, att med de bästa afsigter och med dryga utgifter icke ernås ett resultat, som med mindre uppoffringar kunde vunnits.
Utskottet anser fördenskull såsom en vigtig och samhällsnyttig, samt i följd deraf påkallad åtgärd att på allmän bekostnad genom sakkunnig myndighet normalritningar eller planer för folkskolehus, jemte beskrifningar och upplysningar angående dervid följde grunder, upprättas och vederbörande jemväl kostnadsfritt tillhandahållas.
Men härvid synes man ock böra stadna.
Ty då det icke lärer befinnas möjligt att förutse alla de omständigheter, som, utan att leda till ifrågavarande hufvud ändamåls förfelande, likväl göra så väsendtliga ändringar i en föreslagen ritning nödvändiga, att denna sednare svårligen skulle igenkännas af den myndighet, som finge sig uppdraget att hålla tillsyn å efterlefnad af den föreslagna föreskriften, måste det vara otjenligt att ovilkorligen påbjuda ifrågavarande ritningars efterföljd.
Den ena kommunen önskar förena under samma tak både skolhus och annan allmän byggnad, en annan kommun skulle kuQna till det förra ändamålet lämpligen inreda ett redan befintligt hus o. s. v. Att dervid lägga band på deras beslutanderätt, torde få anses desto mer obehörigt, som man ej har skäl att hos kommunal-styrelserna förutsätta annat än tillbörlig omtanka och nit för ifrågavarande angelägenhet.
Och af sistnämnda skäl synes ock Utskottet det böra blifva tillfyllestgörande att endast bereda utväg för vederbörande att erhålla utan kostnad lämpliga förslag till skolhusbyggnad, hvilka säkerligen komma att med begärlighet emottagas och äfven tillämpas om ock med sådana nödvändiga förändringar, som af lokala eller andra förhållanden påkallas.
Utskottet hemtar således af motionen anledning att vördsamt hemställa, det Rikets Ständer måtte, i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anhålla, att Kongl. Majit täcktes låta genom sakkunnige upprätta och derefter vederbörande kostnadsfritt tillhandahålla normalritningar, jemte beskrifningar öfver folkskolehus af olika storlek, så af sten som af trä, hvarvid, med iakttagande af tillbörlig sparsamhet, afseende fästes säväl på barnens helsa som på undervisningens lämpliga ordnande.
Stockholm den 15 Januari 1863. 6 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 42.
Ank. till Eip.-Utsk. den 17 Jan. 1863, kl. 3 e. ra.
Betänkande, i anledning af väckt motion (M 156) om indragning af sjötullen vid Blockhusudden, m. m.
Inom Hedervärda Bonde-Ståndet har Joh. Gust. Wasmuth från Stockholms län, med hvilken J. O. Sundgren och Matts Persson från samma län sig förenat, uti väckt motion, som blifvit till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet öfver lemnad, anfört, hurusom, sedan sjötullen vid Långholmen, såsom ansedd obehöflig, blifvit för omkring 8 å 9 år sedan indragen, den vid Blockhusudden varande sjötullen likväl fortfarande bibehölles, ehuru densamma icke allenast vore af lika litet gagn som den förra, utan äfven förorsakade stora olägenheter och tidsutdrägt för de trafikerande, som nödgades derstädes taga land.
Sedan hamnafgiften numera upp bures af de i Stockholm stationerade hamnfogdarne, vöre sjötullen vid Blockhusudden icke uppbördsställe utan endast visitationsplats för den der förlagda tullbetjeningen.
Anlöpandet af tullen vore emellertid under storm och mörker förenadt med stora svårigheter och föranledde ej sällan olyckor.
Det vore dessutom obehöfligt, enär visitation i allt fall skulle ske vid framkomsten till Stockholm.
Motionären ansåg för öfrigt afseende böra fästas å den vinst, som genom indragning af nämnde tullstation komme att beredas
Staten dels medelst besparing af aflöningen till der an ställde bevakning och dels genom afyttrande på förmånliga vilkor af de å Blockhusudden belägna tullhusbyggnader.
Af sådan anledning har motionären föreslagit, att sjötullen vid Blockhusudden måtte indragas och alt, för sådant fall, derstädes anställde tullinspektören magister Ekbohrn, hvilken vöre af en framskriden ålder, kunde få för sin återstående lifstid vid innehafvande lön och öfriga förmåner bibehållas.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 42.
7 Redan innan indragningen af sjötullen vid Långholmen skedde, hade motionären vid 1850—1851 årens riksdag väckt förslag om upphörande ej mindre af denna än af den ännu bibehållna sjötulls-stationen vid Blockhusudden.
Bevillnings-Utskottet, som då behandlade förslaget, hemställde, i afgifvet betänkande JV2 21, att förslaget ej måtte tili någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Såsom hufvudsakligt skäl för berörda hemställan anfördes, att, derest de af motionären anmärkte olägenheter befunnes ega rum, desamma, efter derom i vederbörlig ordning skeende framställning, lämpligast skulle kunna genom administrativa åtgärder undanrödjas.
Genom upplysningar, som blifvit Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet i ämnet meddelade, har Utskottet också inhemtat, att i administrativ väg tid efter annan blifvit sjöfarande beredde flere lättnader i afseende å visitations-skyldigheten vid Blockhusudds tullstation, der det af ålder ålegat alla saltsjövägen inkommande både större och mindre fartyg att anlägga.
Sålunda har Kongl. Majit, i anledning af åtskilige skeppares derom gjorda underdåniga ansökning, genom nådigt Bref till Generaltullstyrelsen den 18 September 1829, på det att den inrikes seglationen ej skulle svårare betungas än den utrikes sjöfarten till Stockholm, för hvilken den föreskrifna visitations-behandlingen vid inlopps-tullkammaren alltid funnits göra tillfyllest, intill dess in visitation skett i stadens hamn, medgifvit, att från inrikes orter ankommande däclcade fartyg, som på ingåendet passerat någon af de i seglations-ordningen bestämda inlopps-tullkamrar och der underkastats författningsenlig visitation, finge fråD anläggandet vid Blockhusudds tull befrias.
Till följd af ytterligare gjord underdånig ansökning om vidsträcktare befrielse för inhemske sjöfarande från skyldighet att anlägga vid nämnde tull har Kongl. Majit, efter General-tullstyrelsens hörande, genom nådigt Bref den 24 Mars 1840, bifallit, att äfven odäckade fartyg af minst 15 lästers drägt, som vid inloppsstationen undergått tullvisitations-behandling, skulle vara från berörde anläggande frikallade, hvaremot Kongl. Majit, med afseende å hvad General-tullstyrelsen anfört, icke funnit skäl medgifva ifrågaställd frikallelse från nämnde skyldighet för odäckade farkoster under 15 lästers drägt.
General-tullstyrelsen bade, uti sitt i ärendet afgifna utlåtande, icke ansett sig kunna i hänseende till farkoster af sist omförmälde beskaffenhet tillstyrka enahanda frikallelse, enär dylika båtar, kvilka till stort antal från skärgårdssidan anlände samt vanligen verkställde lossning vid enskilde personers sjögårdar och bryggor, genom befrielse från skyldigheten att vid tullen anlägga, skulle kunna undgå all uppsigt från tullbevakningens sida, äfven då de möjligen annorlunda än i laga farled inseglat till skärgården eller der intagit upplagdt smuglingsgods.
De af motionären omförmälde olägenheter i följd af skyldighet för trafikerande att anlägga Blockhusudds tullstation ega således numera rum endast för odäckade farkoster under femton lästers drägt; men det lärer ej kunna bestridas, att äfven för desse anlöpandet af stationen vid mångfaldiga tillfällen medför besvär och vid bårdt väder kan vara förenadt med svårigheter samt till och med våda, äfvensom det med - 8 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 42. för för trafiken i allmänhet ett stort hinder, hvadan Utskottet anser, att derest berörda sätt för utöfvande af tullkontroll ej är oeftergifligen nödvändigt, detsamma bör undanrödjas.
I detta hänseende bar det synts Utskottet, det skyldigheten att anlägga vid stationen ej medför någon säkerhet enär den, som deraf har att befara någon upptäckt af smuglingsförsök ej lärer underlåta att ilandföra smuglingsgodset innan han anlöper stationen, hvartill rymligt tillfälle erbjudes.
Men då, efter hvad inom Utskottet upplyst blifvit, Blockhusuddens tullstation derjemte utgör en länk i den bevakningskedja, som medelst förläggande här och der af en rörlig tullbevakning, är dragen rundt omkring hufvudstaden, samt handhafvandet af den nödiga uppsigten till förekommande af smuglingsförsök uti en vidsträckt skärgård och längs de strandsträckor utom stationens bevakningsområde, hvarifrån landväga kommunikation med staden eger rum, enligt Utskottets åsigt, också lämpligast verkställes genom dylik rörlig tullbevakning, vill Utskottet, utan att ingå i bedömande deraf, huruvida sjelfva tullstationen vid Blockhusudden kan eller bör indragas, inskränka sig till att, i anledning af motionen, hemställa, det Rikets Ständer måtte, i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, anhålla, att den ännu för mindre fartyg och båtar qvarstående skyldighet att vid insegling till Stockholm anlägga Blockhusudds-tullen, må upphöra.
Beträffande derefter motionärens framställning att, i händelse af indragning af Blockhusudds tullstation, den der anställda tullinspektören måtte förflyttas på indragningsstat, så och enär, med anledning af hvad Utskottet här ofvan yttrat och föreslagit, frågan härom nu ej bör blifva föremål för pröfning, hemställes, att motionärens förslag i denna del må förfalla.
Stockholm den 4 5 Januari 4 863.
Reservation: af Friherre Cederström, R.\ »Då, enligt hvad inför Utskottet, efter inhemtade upplysningar, anfördt blifvit, Blockholms-uddens tullstation är att anse såsom Stockholms hamnbevaknings längst mot Saltsjön framskjutande förpost, på samma gång den utgör en länk i den kedja, som bildas af den vid stadens periferi anställda s. k. rörliga Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 42. 9 rörliga bevakning, och indragandet af denna station följaktligen vore att icke allenast blotta hela den stora segelleden på nödig uppsigt och kontroll från tullverkets sida, men äfven att bortrycka en länk ur den omförmälda bevakningskedjan, har jag icke kunnat biträda Utskottets hemställan om underdånig skrifvelse, i ändamål att den för odäckade båtar under 15 lästers drägt qvarstående skyldighet, att vid insegling till hufvudstaden anlägga ifrågavarande station, måtte förklaras framgent böra upphöra.
Redan tillförene är frågan härom af Kongl. Majit pröfvad och sålunda afgjordt att, jemte det större båtar befriades från det öfverklagade åliggandet, detsamma dock fortfarande skulle, till förekommande och hämmande af smugleriförsök, bibehållas för bålar under besagde drägtighet.
Utskottet har visserligen inskränkt sig till att, ulan att ingå i bedömande af frågan huruvida tullstationen kan eller bör indragas, afgifva sin ofvanberörde hemställan.
Men det torde icke böra förnekas, att smärre båtar möjligen, enligt öfverenskommelse, på en gång inlöpande i sundet, skulle åt olika håll kunna draga och vilseleda den rörliga bevakningens uppmärksamhet, just under det en och annan liten båt, lastad med oförtulladt gods, hemtadt från något upplag i nejden, beredde sig tillfälle att obemärkt smyga sig förbi den med de öfrige båtarnes efterjagande sysselsatta bevakningen.
På sådant sätt beröfvades det allmänna sin tillbörliga inkomst, medan lagbrytarens demoraliserande verksamhet vunne en beklaglig framgång.
På det stationens n. v. visitationsrätt medelst båtarnes anläggande skulle kunna genom rörlig bevaknings utsträckta verksamhet ersättas, torde måhända böra antagas, att denna bevakning framgent skulle genom ökad personal utöfvas?
Dess aflönande torde i sådant fall uppgå till ej obetydligt belopp; och hvar blefve då vinsten för det allmänna af denna förändring?
Jag tror fördenskull, och enär den åberopade vådligheten af båtarnes anläggande vid Blockhusuddens brygga väl ej torde vara större än äfventyret af olyckstillfällen vid visitation i öppna sjön, under sjögång och mörker, mig böra hemställa, att Rikets
Ständer behagade finna den väckta motionen icke må till åtgärd föranleda.
Häruti instämde Herr Ros, A. E. Bih. till R.
Prot. 1862 & 1863. 8 Sami. 10 Bäft. 2 10 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JVs 43.
Ank. till Exp.-Utsk. den 17 Jan. 1863, kl. 3 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion (JVs 4-24) angående meddelande af föreskrifter i afseende på sättet för postdiligensers fortskaffande.
Inom Hedervärda Bonde-Slåndet har Jöns Persson från Blekinge län uli afgifvet memorial anfört, att, ehuru genom flere äldre och nyare stadganden föreskrifter vore meddelade angående den tyngd, som finge läggas efter skjutshäst, antalet personer, som dermed finge färdas, och tiden för tillryggaläggande af viss väglängd, saknades dock allt stadgande i afseende på beskaffenheten af resande tillhöriga åkdon, hvilka en skjutsande kunde åläggas fortskaffa.
Ett sådant stadgande syntes dock särdeles behöfligt, enär det vore väl bekant, att ett stort och tungt åkdon ansträngde hästarne mera än ett lämpligt lass på ett mindre och ändamålsenligt fordon Anmärkningen i berörda hänseende gällde hufvudsakligen de af Postverket använda nya diligenser, för hvilka, enligt Kongl. Brefvet den 21 Juni 1861, Post-styrelsen numera egde anlita gästgifveri-, håll- och reservskjutsen.
I anledning af åtskiliige skjutsskyldiges hos Kongl. Maj:t gjorda underdåniga framställning, att, i anseende till de med befordrandet af de nya postdiligenserna förenade olägenheter, skjutslega för fyra hästar måtte för deras förskaffande få uppbäras, hade Kongl. Majit i nådigt Bref till General-poststyrelsen den 31 Januari 1862 förklarat berörda framställning icke föranleda till annan åtgärd, än att, då för diligensbefordringen anlitades gästgifveri-, hålleller reservskjuts, skulle, i afseende på utgörandet af densamma, tillämpas de för befordran af resande i allmänhet gällande författningar, samt Postverket följaktligen icke ega påkalla hastigare befordran än en mil på en och en half timme, men deremot de skjutsande också icke uppbära annan ersättning än vanlig skjutslega.
Ä den underdåniga ansökningen om tillökning i hästantalet hade således ej kunnat fästas nådigt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JYs 43. 11 afseende.
Men att förändrade stadganden äfven i denna del vore erforderliga, visades ej mindre af ofvannämnda klagomål, än äfven af en memorialet bilagd, motionären från hans kommittenter tillhandakommen skrifvelse, afseende, att framställning måtte hos Rikets Ständer göras derom, att för befordrande af postdiligenserna, hvilka icke vore afsedda att köras med två hästar, skulle få begagnas höst- och vintermånader fyra, samt vår- och sommarmånader tre hästar.
Motionären har med anledning häraf föreslagit, att Rikets Ständer ville för sin del besluta, att de postdiligenser, hvilka äro afsedde att befordras med gästgifveri-, håll- eller reservskjuts, skola, innan sådan skjuts utgår, besigtigas af sakkunnige personer, hvilka böra lemna utlåtande angående minsta antalet hästar, hvarmed sådan vagn får fortskaffas; att bland besigtningsman nen bör vara minst en skjutsskyldig; samt att å vagnen skall utsättas minsta antalet hästar, som dertill må begagnas.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, till hvars behandling denna motion blifvit remitterad, har inhemtat, att, enligt Kongl. Brefvet till General-poststyrelsen den 21 Juni 1861, å de linier, der postdiligens-förbindelser blifvit inrättade, diligenserna skola å vissa linier befordras vintertiden med tre och under sommaren med två hästar, men å andra linier under hela året med endast två hästar, hvaremot någon förhöjning i betingslegan blifvit bestämd.
Det torde emellertid ej kunna nekas, att, till följd af vägarnes olika beskaffenhet i särskilda orter, under olika årstider, det sålunda bestämda hästantalet måste, med afseende å de ifrågavarande vagnarnes egen tyngd och konstruktion, mången gång befinnas otillräckligt.
De anförda klagomålen af en mängd skjutsskyldige, så väl hos Kongl.
Majit, som nu hos Rikets Ständer, torde vitsorda behofvet af den sökta lindringen, som, jemte det den afser besparing af den skjutsskyldige jordbrukarens arbetsmedel, tillika har till mål att skona djuren från en grym behandling.
Sålunda tvekar Utskottet ej i uttalandet af den åsigt, att undanrödjandet af de öfverklagade olägenheterna är af omständigheterna påkalladt.
För att emellertid bereda lika rätt till talan åt alla parter, synes den af motionären föreslagna besigtning böra verkställas af en utaf Postverket förordnad person, en skjutsskyldig och en kronobetjent, den sistnämnde utsedd af Kongl. Majits Befallningshafvande, som kunde låta verkställa besigtning å de diligenser, som befara inom länet varande postlinier.
Utskottet hemställer alltså, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anhålla, det Kongl. Majit täcktes anbefalla Sine Befallningshafvande i de särskilda länen att, efter vederbörandes hörande, in komma med förslag till det antal hästar, som postdiligenserna inom olika delar af länet böra under olika årstider begagna, samt derefter utfärda nådig föreskrift i ämnet.
Rättelser i Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Bet. 31: sid. 5 rad.
10 uppifrån slår: bostadsställen läs: bostadsboställe
JKs. 34: sid. 2 råd 6 nedifrån står: allenast läs: alldeles STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1863.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ulskollels Belänkande N:o 44, 1 JU: o 44.
Arik. till Exp.-Utsk. den 19 Jan. 1863, kl. 5 e. m.
Betänkande, i anledning af väckte motioner om åtgärders vidtagan de med afseende å grindars uppförande öfver allmänna vägar.
I detta ämne hafva motioner blifvit väckte hos Väilofliga Borgare-Ståndet af Hr Bovin (motionen N:o 286), som anfört, det åtgärder borde vidtagas till undan rödjande af de hinder för trafiken å landsvägarne, som nu vållades genom öfver dem anbringade grindar, hvilkas antal i åtskilliga orter vore i ständigt tilltagande, allt efter som laga skiften hunne fullbordas; och har motionären till den ändan föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af en förordning, hvarigenom grindars eller annan stängsels anbringande öfver landsvägar förbjudes; och hos Hedervärda Bonde-Ståndet af O. Thorell från Elfsborgs län (motionen N:o 187), som öfverklagat det Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, tvärt emot syftet med de i lagstiftningen fastställda grunder för stängselskyldigheten och dess fördelning, förbjudit att uppföra grind öfver allmän väg, så väl emellan särskilda hemman, som emellan olika egor; hvarigenom jordegare tvingades att å ömse sidor om allmän väg, som genomskär deras egor, uppföra hägnad.
Denna sednare åtgärd vore både kostsam och skogödande, hvarjemte den under vintern vid inträffande snöyra orsakade svårighet att hålla vägen öppen.
Nämnde olägenheter voro större än den, grindarnes bibehållande medförde.
Men då å andra sidan ej kunde nekas, att flera grindar funnes,-hvilka utan stor skada eller Bilt. lill R.
Prol. 1862 il 1863, 8 Sami 11 Uäft. 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande A:o 4 4. olägenhet kunde borttagas, har motionären föreslagit, att afgörandet hvarest grind får finnas eller ej, måtte öfverlåtas åt kommunalstyrelsen, eller åtminstone att Kongl. Majits Befallningshafvande ej i detta hänseende må ega att besluta förr, än kommunalstyrelsen i frågan blifvit hörd.
Dessa motioner hafva till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets behandling blifvit remitterade.
Att den af Hr Bovin ifrågasatta åtgärd, att nemligen förbjuda alla grindar å allmän landsväg, icke är möjlig, så länge enahanda grundsatser tillämpas i afseende på stängselskyldigheten, som de, hvilka i nu gällande författning rörande detta ämne äro uttryckta, lärer knappast behöfva ådagaläggas.
Så länge nemligen det s. k. stängselvitsordet bibehålles, och den ene grannen alltså eger rätt att af den andre påfordra hägnads uppförande emellan deras särskilda egoområden, kan denna stängselskyldighet, derest begges egor möta å ett ställe, der landsväg genomskär dem begge, ej fullgöras annorledes, än medelst en grind.
På grund af laga kraftvunnen dom eller lika giltig hägnadsfördelning finnes ock sådan grindhållningsskyldighet öfverallt inom riket redan till; och lika litet som hvarje annan lagligen förvärfvad rättighet, kan ifrågavarande rätt till omförmälda prestation innehafvaren frånhändas, så länge som, på sätt redan är nämndt, hägnadsskyldighet qvarstår.
Mot invändningen att grindar endast i ringa måtto betrygga egofriden, enär vägfarande ofta lemna dem öppna efter sig, får erinras, att då det ej går an att uppföra gärdesgård tvärtöfver landsvägen, måste grindar uppfylla desse sednares bestämmelse så godt de kunna, samt att lagstiftningen emot dylika grindars olofliga öppnande satt böter och ersättningsskyldighet, så väl som emot all annan dermed jemförlig skadegörelse.
Utskottet finner sig, på dessa skäl, under nuvarande förhållanden ej kunna tillstyrka bifall till Herr Bovins motion.