Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sällan har likväl någon stor förändring i lagstiftningen kunnat på en gång helt och hållet genomföras; och man gick redan långt nog för den tiden, då man berättigade qvinnan Lill hälften i arf mot mannen.
Sjelfva grundvalen blef härigenom lagd till lagens vidare fullkomnande i framtiden; ty sedan man erkänt qvinnans rätt till arf i allt slags egendom, och mannen ej längre hade uteslutande rätt att äga jord, var arfvejords-och odal-systemet redan brutet.
I hvad samband den olika arfsrätten stått med det fordna odal-systemet å landet, kan slutas äfven deraf, att i städerna en sådan olikhet icke egt rum; och att man ej eller i sednare tider ansett nödvändigt och gagneligt att bibehålla denna olikhet, finnes deraf, att, enligt de för presterskapet Fxpeditions-TJt skottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o 91.
2o3 år 1569 utgifna artiklar, uppå dess egen anhållan, blifvit stadgadt, det söner och döttrar skulle ärfva lika, ehvad egendomen vore belägen i stad eller på landet.
Man har emedlertid emot ifrågavarande lagförändring invändt, alt den skulle minska allmogens besutenhet och verka derhän, att någon del af den jord, Bondeståndet nu innehar, skulle frångå detamma; men om än bondesonens egen arfslott, då han har syster eller medarfvinge af qvinnokönet, skulle minskas, så kan, i det stället, hans hustru komma att i boet införa si mycket mera.
Ej eller bör fruktan, att lagförändringen skulle föranleda till en skadlig hemmansklyfning, utgöra något hinder derföre, enär, enligt nu gällande lag, arfvingen till en systerlott är berättigad att utbryta densamma, så vida besutenhet derå äger rum, hvaraf foijer, att smärre jordlotter kunna uppkomma efter nuvarande arfslag, än efter den föreslagna nya.
För öfrigt bör correctivet i denna del icke nedläggas uti arfslagarne, utan händanefter som hittills hafva sin plats uti de serskilda, till ekonomiska lagstiftningen hörande, stadganden, angående grunderna för hemmansklyfning; och synes något hinder icke möta, att, för den händelse, då broder och syster gemensamt ärfva så liten fastighet å landet, att den ej väl kan delas eiler klyfvas, det må vara broder medgifvet att systerns del till sig lösa.
Med antagande af ofvananförda skäl, hafva jemväl
Rikets nu församlade Ständer icke kunnat inse någon enda giltig orsak att förneka hustru lika giftorätt i bo, som man, eller hvarföre man skulle åsidosätta den ovedersägliga rättvisan af en jemnlik egendomsfördelning emellan barn, som, med lika anspråk på föräldrars kärlek och omvårdnad, också måtte vara lika berättigade till deras förmögenhet, då den går i arf, eller att låta barnens rätt: ankomma på den tillfälligheten, huruvida fadren bosatt sig inom eller utom stadsporten, nedlagt sin förmögenhet på det ena eller andra stället, eller ingått i det ena eller andra ståndet.
De seder och lagstiftningsgrunder, hvarifrån den olika arfsrätten emellan könen sig härleder, hafva längesedan försvunnit, förändrade tänkesätt och förhållanden hafva inträdt, och det tillhör lagstiftaren att, i full öfverensstämmelse dermed, gifva lagen det fullkomnande, hvartill grunden lades, då qvinnans arfsrätt erkändes, och att såmedelst uppfylla allmänna rättskänslans fordran.
Grundlösheten af den invändning, att föräldrars rätt att göra testamente tjenar till undaurödjande af det obilliga i den olika arfsrätten, skönjes lätt, då raan besinnar, att någon ändring uti arfsföljden till arfvejord på landet, eller derför erhållet ve - Expedit iöns-Ut sk Hets Förslag tilt tind.
Skrifvelse j N'.o 91, derlag, icke får göras genom testament» / och det inkast emot ifrågavarande Jagförändring, som hemtas från farhåga för olägenheterne af allt för utsträckt hemmansklyfning, vederlägges af den erfarenhet, att inga sådana olägenheter försports i den landsort — det gamla Wärends land i Småland — der i flera århundranden den lag varit gällande, att hustru skall giftas till hälften i bondes bo och syster med broder njuta lika arfslott.
Hos Rikets Sländer har jemväl i betraktande förekommit, huruledes, enligt 9 Cap. Giftermåls-Balken, morgongåfva nu eger rum både efter landsrätt och stadsrätt, utan annan åtskillnad, än att hustru, som har giftorätt efter stadsrätt, icke får taga morgongåfva, om hon har barn efter mannen; i afseende hvarå Rikets Ständer ansett, att frågan om morgongåfva efter landsrätt ej mera kan uppstå, utan att densamma måste inskränkas till hvad den nu är efter stadsrätt, för bibehållande af hvilken inskränktare morgongåfva Rikets
Ständer funnit tillräcklig anledning i de omständigheter, alt enka i allmänhet befinner sig uti en mer ömande och bekymmerfull belägenhet, än den i enklingsstånd försatte mannen, och således har större behof af denna omvårdnad, samt att uli de stånd, der lika giftorätt för närvarande eger rum, så vidt Rikets Ständer hafva sig bekant, fråga aldrig blifvit väckt om borttagande af en sådan förmon för enka.
Äfvenså anse Rikets Ständer af jemlikheten i giftorätt enligt landsrätt blifva en följd, att boets gemensamma gäld bör, i enlighet med grunderne i 11 Cap.
Giftermåls Balken, af båda makarne till hälften hvardera betalas samt att 2 mom. i nämnde Capitels 7 §, angående makars inbördes rättighet till vederlag för under äktenskapet såld odaljord, bör ändras till den lydelse, att makarne till hälften hvardera skola med sin jord gifva fyllnad för den jord, som till begges nytta blifvit afyttrad.
Likaledes och i sammanhang med frågan om lika arfs- och gifto-rält, har hos Rikets Ständer blifvit föreslaget, att den lätt, broders och systers harn äga att vid arfstägt träda i sin allidne faders eller moders ställe, måtte till syskons afkomlingar utsträckas, såsom skäl för hvilken utsträckning förekommit, alt det föga låter tänka sig, att en person, sorn, i saknad af egna bröstarfvingar, sage i sina bröder eller systrar ellpr deras afkomlingar de närmaste föremålen för sin tillgifvenhet, skalle känna blodsbandet mindre starkt, i den mon lederna nedåt ökades, eller att den af foräldrarne, som ärfde ett aflidet barn, icke lika gerna skulle se ett barnabarnsbarn, som barnet eller barnabarnet med sig dela cjvarlåtenskapen; och sorn Expcditions-Ui skottets Forslag till und.
Skrifvelse, N:0 Q t. ao5 det. dessutom är obilligt, att fjermare sidoarfvingar, som vanligen äro minderåriga, blifva, i följd af den nu stadgade istadarätti n, vanlottade, endast derföre, att de haft olyckan förlora sina föräldrar eller andra anhöriga i rätt uppstigande led, genom hvilka arfvet eljest skulle komma dem till godo, hafva Rikets
Ständer funnit den ifi ågaställde utsträckningen i istadarätten böra ega rum.
På grund af hvad sålunda i ena och andra hänseendet blifvit i underdånighet a niord t, hafva Rikets Ständer godtfunnit för deras del besluta, att följande lagens rum böra ändras eller upphäfvas, på sätt här nedan förmäles. Giftermåls-Balken.
9 C a p. 3. §. kommer att lyda sålunda:
Har hustru, som mannen öfverlefver, barn efter honom eller dör hustrun förr än man» nen, då ege morgongåfva ej rum. 10 C a p. 2. §.
Man och hustru hafva giftorätt till hälften hvardera i ali den lösa egendom, samt den fasta egendom i stad, eller å stadens mark, som de ega eller ega få, så ock den fasta egendom på landet, hvilken de i bjonelag afla tillsammans.
I den fasta egendom på landet, som man eller hustru före eller under äktenskapet ärft, eller förut förvärft, eger ej andra makan giftorätt; dock vare all årlig ränta och afrad deraf under lösören räknad.
Varder under äktenskapet egendom genom gåfva eller testamente till ena makan gifven, med vilkor, att den honom eller henne enskildt tillhöra skall; i den egendom njute den andra makan ej eller giftorätt. 3, 4, 5 och 6 §§ upphäfvas. 11 C a p. 2. §.
Slutet af 2 punkten: ”ehvad de underlands- eller stads-rält höra*’ utgår. 7 §.
Häfver man sålt sin hustrus, eller hustru sin mans odaljord, till sin enskilda nytto; gifve så mycket igen af odaljord sin.
Är then jord till begges theras nytto såld; fylle tå hvar af sin jord, till hälften hvardera. ao6 Expeditions-Utskotlets Förslag till und.
Skri/velsej N;0 91.
Är fd a-Balken.
2 C a p. 1 § erhåller följande förändrade lydelse:
Dör fader eller moder; arf ve då son halft och halft dotter.
3 C a p. Detta Capitel erhåller följande förändrade lydelse: 1 §.
Är ej bröstarfvinge till efter den döde, och lefva dess föräldrar; då tagen de arfvet. 2 §.
Är en af föräldrarne död, och äro syskon till, ett eller flere, efter den, som ärfvas skall; arfvén då de med den af föräldrarne, som lefver, och tagen den del, som den döda fadren eller modren ärfva skolat, om han eller hon lefvat.
Finnes ej syskon, eller afkomlingar af dem; lage den af föräldrarne, som lefver, hela arfvet. 3 §.
Lefver ej någon af den dödes föräldrar, och äro syskon till; då skola dé allt arfvet taga.
Är något af syskonen dödt, njöte dess afkomlingar den rätt, som i 2 § sägs. 4 §.
Äro ej syskon eller afkomlingar af dem; ärfven då förfäder i andra led, som äro faderfader och fadermoder, moderfader och moder moder. 5 §.
Lefva ej de; då ärfven den dödes föräldrars syskon, 6 §.
Lefva ej de; då ärfven den dödes förfäder i tredje led. 7 §.
Lefva ej de; då ärfven faders och moders syskons barn. 8 §.
Lefva ej de; då ärfven de, som äro syskon med förfäder i an dra led. 9 §.
Lefva ej de; då ärfven den dödes förfäder i fjerde led. 10 §.
Äro både bakarfvinge och sidoarfvinge i lika led; gånge sidoarfvinge till och bakarfvinge ifrån.
Äro sidoarfvingar i lika led, men olika gren; tage då den arfvet, som är af närmare stamfader eller stammoder med den döde; äro de af samma stamfader eller stammoder; varén samarfva. 11 §.
Äro bakarfvingar å fäderne- och möderne-sidan samarfva; tage hvardera sidan hälften, ändå att å den ena flere arfvingar äro, än å den andra; äro å endera sidan alla döde, falle alltsammans andra sidan Expeditions-ULskottels Förslag till und, SkrifvelsSj N.O gr. 207 till.
Äro sidoarfvingar å fäderne och möderne samarfva, eller finnes å endera sidan ej någon till; vare lag, som om bakarfvingar sagdt är.
Är arfvinge både å fäderne och möderne skyld med den döde; njute då han både fäderne- och raödernedel. 12 §.
Halfslägt håfve lika rätt till arf, som helslägt; dock derest båda äro samarfva, ej till annan del, än den, som fader eller moder, genom hvilken de med hvarannan skylde äro, efter ätteräkningen taga skolat, om den lefvat. 13 §.
Skall arf delas emellan flere grenar i en att; tage hvar gren lika lott.
Finnes under en hufvudgren flere grenar; delen ock de sig emellan efter lika grund ; och lagen sedan de, som inom en gren äro, hvar sin lott efter hufvudtalet. 14 §.
Äro bröstarf, sidoarf eller bakarf fallne tillsammans i dens hand, som ärfves ; gånge dermed, som sagdt är, utan åtskillnad ifrån hvad stam egendomen är kommen. 15 §.
I arf tagen man och qvinna lika lott; och vare ej någon skillnad, ifrån hvad stam den egendom kommen är, som i arf går.
9 C a p. 1 § erhåller denna lydelse :
]När dödsfall timar, lå skall man eller hustru, som lefver efter, ehvad förord gjorde äro, riktigt uppgifva och låta noga uppteckna alltsammans i boet, så löst som fast, sådant, som thet vid dödstimman var, med alla skrifter och handlingar, fordringar och gäld, i arfvingarnes eller theras förmyndares, eller ombudsmäns närvaro; skrifve ock samma uppteckning under, ther then gälla skall, med edelig förpliktelse, att ej något med vilja och vetskap är döljdt och utelemnadt, utan allt riktigt uppgifvet; oell vare äntå pliktig, ther så fordras, att den med ed besanna.
Lefver ej man eller hustru; gifve tå arfvingarne up egendomen tili uppteckning, eller the, som then vid dödsfallet om händer hafi, och skrifve uppteckningen under, som nu är sagdt.
Lyder boet under stads-domstol, eller är egendomen fastighet i stad; Lå skola, när ej annorlunda serskildt stadgadt är, Borgmästare och Råd nämna två eller flere redliga män, som egendomen uppteckna och värdera.
Lyder boet under annan domstol, eller är egendomen fastighet å landet; tå äga sterbhusdelägarne kalla gode män, som elter bästa förstånd uppteckningen och värderingen förrätta.
I prästahus måge arfvingar kalla och bruka thertill, then the helst sjelfve vilja. 208 Expeditions-Viskottets Förslag till und.
Skrifvelse j N:0 92. 12 C a p. 7 § kommer att lydå sålunda :
Nu få flere del i sätesgård, eller annan jord; kan then ej väl delas eller klyfvas; håfve tå then rätt, som större delen äger, att efter laga värdering lösa the andra ut, antingen med penningar, eller jemngod ränta, livilkeldera then helst vill, som lösen taga skall.
Äro delarne lika; håfve tå broder, eller then, som ärfver broders lott, rättighet att systers lott till sig lösa.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 12 Februari 1845.
Upplätt och godkändt hos Ridd. och Adeln den 12 Febr. 1845.
Preste-Ståndet den 12 — — Borgare-Slåndet den i5 — — Eonde-Ståndet den i5 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående åtskilliga i Götheborgs och Bohus Läns skärgård belägna liolmars uppupplåtande till fritt och allmänt begagnande.
(Stats-Uisk:s Uti., N:o 104.) S. A. K.
Sedan, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga framställning, rörande försäljning till skatte af vissa holmar i Götheborgs och Bohus Läns skärgård, Rikets Ständer, uti und. skrifvelse den 13 Februari 1841, med hänsigt lill obetydligheten af den inkomst, Staten af dessa holmar hemtade, samt det besvär och den omgång, deras utarrenderande medförde, bifallit, alt nämnde holmar, 101 till antalet, finge på öppen auction till den mestbjudande under - Expeditions-Utskoltets Förslag till und.
Skrifvelse, N:0 92.
209 der skut temanna-rätt föryttras, samt, efter det Kammar-Collegium, som erhållit
Nådig befallning att vidtaga åtgärder för alt till verkställighet bringa Rikets Ständers nyssnämnde beslut, under den 7 November 1842, hos Kongl. Majit i underdånighet anmält, att 10 af berörde holmar voro utarrenderade, dels till den 14 Mars 1846, dels till samma tid 1847, hvadan Collegium funnit all åtgärd till dessa lägenheters försäljning böra anstå, till dess »rrende-contracten tilländagått, äfvensom att. vid verkställde auctioner den 29 och 30 Juli 1842, till skatteförsäljning af de öfriga 91 holmarne, 5 stycken icke kunnat tillrättafinnas, men att å de återstående 86 holmarne köpeanbud blifvit gjorde med tillsammans 2 R:dr 33 sk. 4 rist. i grundränta och 22 Rldr 4 sk. 4 rist. såsom skatte-köpeskilling, Kongl. Majit, vid föredragning den 25 Juli 1843 af detta ärende, jemte en af Kongl. Maj.ts Befallningshafvande i Götheborgs och Bohus
Län framställd fråga om disposition af åtskillige serskildt uppgifne holmar, hvilka förut icke utgjort föremål för Kongl. Majits och Rikets Ständers beslut, i Nåder förklarat, att ali fråga om afyttring af de 5 till läget okände holmarne komme att förfalla, och att skatteförsäljuingen af de öfrige 86 holmarne skulle tills vidare uppskjutas; hvarjemte Kongl. Majit, angående de sedermera ifrågastä 1 Ide holmarne, från Kammar-Collegium infordrat fornyadt yttrande ; till följd hvaraf Collegium under den 10 Juni sistlidet år upplyst, att sistnämde holmar, alla af obetydlig beskaffenhet, så vidt de voro odisponerade, uppgingo till ett antal af 20, samt att årliga afgifterne for de 10 holmar, som voro under arrende upplåtne, inskränkte sig till ett belopp för samtlige holmarne af 3 Ridr 33 sk. Banco; •— så har E. K. M., efter ärendets pröfning i dess helhet, i betraktande deraf, att, på sätt Länsstyrelsen och Kammar-Collegium anmärkt, ifrågavarande Krono-holmars försäljning icke allenast kunde blifva af stort mehn, om ej helt och hållet förstörande för en mängd personer, hvilka ensamt af fiskande hafva sin bergning, och således åstadkomma ett ondt, vida öfvervägande den ringa inkomst, som genom de obetydliga grundränte- och köpeskillings-beloppen Kronan tillskyndades, vid hvilket förhållande försäljningen ej eller syntes med Statens värdighet öfverensstämmande, ulan ock möjligen i en framtid medföra väsendtlig förlust för Kronan i den händelse, att flere eller färre af holmarne komme att behöfvas för kustförsvaret, Lois-Staten eller Tullverket och i sådant fall från den enskilde egaren återköpas, — uti aflåten Proposition, i Nåder föreslagit Rikets Ständer, att samtlige här omförmälde odisponerade kronoholraar må, i stället att genom skatteförsäljning
Kronan för alltid afhändas, tills vidare upplåtas, de utarrenderade vid arrendeliBih, till R.
Prot. 184S. to Sami., 1 AJd. 27 2ro Exj editions-Utskottets Forsh" till urul.
Skrifvelse, iP.-o g*. dens slut och de öfriga genast lill fritt och allmänt begagnande af hvarje Svensk undersåte, utan någon afgift derför till Kronan, samt under iagltagande, att sådant i Jordeboken behörigen anmärkes.
Denna E. K. M:s Nådiga framställning hafva Rikets Ständer i öfvervägande tagit; och då, enligt hvad nu mera upplyst och ådagalagdt är, den vid sistlidne Riksdag af Rikets Ständer helnia,!p »kattftfnnäljfiing af ifrågavarande i Bohuslänska skärgården befintliga holmar och skär icke kan för Statsverkec mearora annat än en högst obetydlig inkomst, men en dylik åtgärd deremot otvifvelaktigt komme att för ortens medellöse fiskare i väsendtlig mån försvåra idkandet af deras enda näringsfång, enär de blifvande egarne sannolikt icke torde medgifva andra rättighet till fiske invid holmarne eller att derå upplägga fiskredskap, så och då härtill kommer, att, på sätt uti den Nådiga Propositionen jemväl finnes antydt, nämnde holmar möjligen kunna i en framtid blifva för det allmänna erforderliga, hafva Rikets Ständer bifallit, att samtlige] i E. K. M:s Nådiga Proposition omförmälde och i Kammar-Collegii deruti åberopade underdåniga utlåtanden af den 7 November 1843 och 10 Juni sistlidet år specifikt upptagne, odisponerade kronoholmar må, utan afgift till Kronan, tills vidare upplåtas, de utarrenderade vid arrendetidens slut och de öfriga genast, till fritt och allmänt begagnande af hvarje Svensk undersåte; börande behörig anteckning härom i Jordeboken verkställas; hvilket, till svar å E. K. M:s i ämnet aflåtna Nådiga Proposition, Rikets Ständer härigenom få i underdånighet anmäla» Rikets Ständer framhärda &c. Slockholm den 15 Febr. 1845. Expeditions-Utskottets Förslag till lind.
Skrif veise, N,'0 93.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adels den 12 Febr. 1845- Preste-Ståndet den 12 — Borgare-Ståndet den i5 — — Bonde-Ståndet den i5 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Häradsskrifv varén J.
T hysenii underdåniga ansökning omibefrieise från gäldande af ådömde anmärkningsmedel.
(Stats-Utsk. Uti., N:o 105.) S. A. K.
Sedan, i anledning af åtskilliga vid granskning af Blekinge Läns LandsBok samt Östra och Medelstads Häraders Fögderis Krouo-räkenskaper för år 1830 anmärkta origliga aftoringar, missumeringar och räkenskapsfel, Kammar-Rätten, genom Utslag tlen 27 Aug. 1835, ålagt aflidne Kronofogden, Assessoren P. Grönäs sterbhusdelägare och Häradsskrifvaren /.
Thysenius att gemensamt ersätta Kongl. Maj:t och Kronan ett sammanräknadt belopp af 303 R:dr 39 sk. banco, samt bemälde sterbhusdelegare, hvilka öfver KammarRättens beslut sig i underdånighet besväiat, blifvit, medelst K. M:s Nådiga Resolution af den 7 Juni 1839, med afseende derå, att Kronans ifrågavarande fordran icke är vorden bevakad å"dyn för ailidne Assessoren Grönäs borgenärer anslagna års-proclama, i allo frikallade från gäldande af den del utaf anmäkningsmedlen, som på Assessoren Grona skolat belöpa, så har Hä radsskrifvaren Thysenius, emot hvilken Kammar-Rättens Utslag emedlertid ■vunnit laga kraft, uti en till Kongl.
Maj:t den 13 Augusti 1840 ingifven skrift, i underdånighet anhållit, att af gunst och nåd varda förskonad från skylgdibelen att utgifva den på honom belöpande hälft, 151 R:dr 43 sk. 6 r:st, af nämnda ersättningsumma.
Denna, till Rikets Ständers pröfning och behjertande, genom Nådig Remiss, hänskjutna fråga hafva Rikets Ständer i behörigt öfvervägande tagit; och dervid väl funnit all anledning saknas för sökandens befrielse i rättsväg från den honom ådömda betalnings-skyldighet; men då, så vidt handlingarne utvisa, Thysenius icke uppburit ifrågavarande anmärknings-medel eller af dem haft nytta, med afseende å hvilket förhållande och i betraktande af den kännbara olägenhet, som beloppets utkräfvande skulle tillskynda sökanden och dess talrika familj, Kammar-Rätten jemväl för sin del för - ' 212 Expclitions-Utskoltets Förslag till tind Skrifvelse, N-o Qf ordat Thysenii underdåniga ansökning, hafva Rikets Ständer medgifvit, att Härads-Skrifvaren Thysenius må åtnjuta eftergift af den, i följd af Kammar-Rättens ofvannämnda laga kraftvunna Utslag af den 27 Aug. 1835, honom åliggande skyldighet att till Kronan erlägga 151 R:dr 43 sk. 6 r:st banco, under vilkor likväl, att Thysenius godtgör vederbörande tjenstemän i Kammar-Rätten den anmärknings-provision af 25 procent utaf omförmälda medel, hvilken, jemlikt 46 § af 1831 års Kongl. Instruction för Kammar-Rätten, skolat nämnde tjenstemän tillkomma, derest samma medel verkligen till Stats-Verket influtit.
Hvilket Rikets Ständer få, till svar i ämnet, härigenom hos E. K. M. i underdånighet anmäla.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 15 Februari 1845.
Uppläst och godkändt hos Ritjd. och Adeln den 12 Febr. i845.
Preste-Ståndet den 12 — — Borgare-Ståndet den i5 — — Bonde-Ståndet den i5 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående af f.d. Kronofogden C. Westlinger och f. d.
Häradsskrifvaren G.
Lindfors sökt eftergift af ådömdt ersästningsansvar.
(Stats-Utsk;s Uti., N;o 108). S. A. K. E. K. M., som vid föredragning af en utaf f. d. Kronofogden Carl Westlinger och f. d. Häradsskrifvaren, numera Kronofogden, Gustaf Lindfors i underdånighet gjord ansökning att af Nåd varda belriade från ådömdt ersättningsansvar, i följd af deras uraktlåtenhet att debitera och uppbära de åtskilliga Finntorp uti Nås och Floda socknar af Stora Kopparbergs
Län åsätta räntor och kronotionde!!, funnit
Sig ega anledning alt Expelitions-Utskottets Förslag till and.
Skrifvelsej IV.o Q 4“ till Riktts Ständers pröfning och behjertande hänskjuta denna fråga och i sammanhang härmed tillika pröfvat skäligt tillåta sokanderne alt, emot godkänd borgen, lyfta de af dem å vederbörlig ort nedsalta ersättningsbeloppen, har, medelst Nådig Remiss af den 2 September nästlidet år, till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemna!: förenämnde ansökning, jemte vederbörandes deröfver afgifna utlåtanden och öfriga till målet hörande handlingar, för inhemtande af Rikets Ständers yttrande och beslut, huruvida berörde ersättningsansvar må sokanderne eftergifvas. Rikets Ständer hafva delta ärende i behörigt öfvervägande tagit, och, i betraktande af de utaf så väl E. K. M:s Befallningshafvande i Stora Kopparbergs
Län som Kammar-Rätten, tili stöd för den sökta eftergiften af Westlingers och Lindfors's ifrågavarande betalningsskyldighet, uppgifna bevekande skäl, samt med hufvudsakligt afseende derå, att, i händelse slutliga pröfningen af de å nämnde Finntorp åren 1827 och 1828 verkställda skallevärderingar hunnit att af Kammar-Collegiurn inom den uti för fa! t ringarne i allmänhet föreskrifna tid verkställas, Kronans hos Westlinger och Lindfors egande fordran ingalunda uppnått dess nuvarande höga belopp, men detta dröjsmål med ärendets afgörande i ke i någon mån tillkommit, i följd af sökandernes förvållande, hafva Rikets Ständer, som derjemte inhemta!, att den ene af bemälde tjenstemän, f. d. Kronofogden Westlinger, numera med döden algått, hvadan ersättningsansvaret komme alt drabba haus efter lefvande medellösa arfvingar, pröfvat skäligt, för sin del, frikalla f. d.
Kronofogden Westlingers sterbhusdelegare och Kronofogden Lindfors från den genom Högste Domstolens Utslag af den 9 Aug. 1839 ådömda betalningsskyldighet; dock med åliggande för bemälde sterbhusdelegare och Tandfors alt, lill hälften hvardera, med tolf procent af omförmäida anmärkningsmedel godtgöra Advocat-Fiscalen i Kammar-Coilegium den, enligt Kongl. Brefvet af den 24 Februari 1763, nämnde tjensteman tillkommande actorats-provision.
Hvilket, såsom svar i ämnet, Rikets Ständer få härigenom hos E. K. M. i underdånighet anmäla.
2l4 Expcditions-Ut skottets Förslag till und.
Skrifvelse, N'.o q5.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 12 Febr. i845.
Preste-Slåndet den 12 — — Borgare-Slåndet den i5 — — Bonde-Slåndet den i5 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående f d.
Vice Kronofogden J. P. Lundqvists underdåniga ansökning om afskrifning af dess uppbörds-balance.