Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om sjelfva beskaffenheten af de i ämnet gällande bestämmelser påkallar en ändring af desamma — och nödvändigheten al ett annat sätt. för klockares aflöning, än det lag fastställda, bevisas redan genom nyssberörda öfverenskommelsers tillvaro på sidan om gällande lag — så kan behofvet af en lagförändring icke tillfredsställas medelst en anvisning att söka åvägabringa dylika öfverenskommelser, enär de, som vilja motsätta sig desamma, just i den gällande lagen finna ett stöd för sin väg ran att derpå ingå.
Utskottet finner väl icke alla de skäl nu vara förhanden, hvilka vid frågan om nödvändigheten af ändring i sättet lör presterskapets aflöning gjorde sig gällande.
Men olämpligheten alt på det i lag fastställda sätt allona en klockare, nemligen att dels låta honom från hvarje matlag uppbära tre kappar spanmål, något som jemväl är obilligt till följd deraf, att bidraget till en församlingens gemensamma utgift såmedelst utgår utan afseende å större eller min - Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 76'. 3 dre förmögenhet hos den bidragsskvldige, dels ock uppbära vare sig sä kalladt offer eller andra frivilliga gåfvor, torde, efter hvad i fråga om sättet lör presterskapets aflöning blifvit af Rikets Ständer åtgjordt och besiutadt, icke här behöfva vidare ådagaläggas; och Utskottet, som ej drager i betänkande att i hufvudsaken understödja motionärens framställning i ämnet, har endast råkat i tvekan beträffande sättet för ändamålets vinnande.
Alt, såsom motionären föreslår, åt de nämnder, hvilka fått sig uppdraget att åvägabringa reglering af presterskapets Honing, öfverlemna att i sammanhang dermed uppgöra förslag till reglering af klockares lönevilkor, torde numera ej vara lämpligt, helst bemälda nämnder mångenstädes redan fullgjort sitt uppdrag.
Och att, i likhet med hvad för kommunala utgifter i allmänhet gäller, fördela den ifrågavarande på kommunens medlemmar efter fyrktal, vill
Utskottet åtminstone ej för närvarande tillstyrka såsom det ovilkorligen rigtigaste, eftersom derigenom skulle inträffa, att presterskapet i väsendtlig mån komme att bidraga till kyrkobetjeningens allönande, hvilket hvarken synes billigt eller är med gammal häfd öfverensstämmande.
En utredning af alla de förhållanden, som på ärendets bedömande måste inverka, skulle dock kunna lätteligen vin nas, derest domkapitlen anbefalldes att, efter vederbörandes hörande, afgifva yttrande i frågan; och en underdånig framställning till Kongl. Maj:t med begäran om ett nådigt förslag i ämnet till en kommande Riksdag är fördenskull hvad
Ut skottet funnit lämpligast att för närvarande tillstyrka Rikets Ständer.
Utskottet hemställer således, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla, att Kongl. Majit, täcktes taga i öfvervägande, på hvad sätt och under hvilka vilkor en behöflig reglering af klockares aflöning må kunna tillvägabringas samt derom till en kommande Riksdag afäta nådig proposition.
Reservationer: af Anders Medin Trän Kronobergs, J. E. Rudberg från Calmar och Anders Jonsson från Wermlands län.
4 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 77. N:o 77.
Ank. till Exp.-Utsk. den 4 April 1866, kl. 4 e. m.
Betänkande, i anledning af vackla motioner om ändringar i Kongl. Förordningen angående allmänt ordnande af presterskapets inkomster den i i Juli 1862. 0 Ifrågavarande motioner, hvilka till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets behandling blifvit öfverlemnade, äro afgifna inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Sven Nilsson från Christianstads län (motionen N:o 47) och Carl Johan Jo hansson från Östergötlands län (motionen N:o 80).
Sven Nilsson föreslår ändring af det i 2 morn, af 3 § i ofvannämnda Kongl.
Förordning förekommande stadgande, att vid den kyrkostämma, som, då presterskapets löner i en församling skola regleras, af särskild utaf
Domkapitiet förordnad prestman hålles, tillförlitlig uppgift å de löneinkomster, hvaraf presterskåpet äro i åtnjutande, skall lemnäs af kyrkoherden eller den tjensten förrättar.
Motionären håller före, att man icke kan vänta, det presterskapet allestädes med oegennytta och samvetsgranhet upprättar nämnda förteckning på sina inkomster, samt anmärker, att då förteckningen icke aflemrias förr, än vid den stämma, der beslut i fråga om aflöningsbeloppet och dess fördelning skall fattas, församlingen icke har tillräckligt rådrum för granskning af samma förteckning.
Till den ändan hemställer motionären om „sådan förändring i ofvan anförda lagrum: l:o att uppgift, som skall ligga till grund vid reglering af presterskapets in„komster, bör upprättas antingen af dertill förordnad ojäfvig prestman eller, om „den upprättas af kyrkoherden eller den hans ställe företräder, ett af församlingen valdt ombud må dervid biträda; och 2:o att denna uppgift bör vara tillgänglig antingen i sockenstuga, eller å an„nat lämpligt allmänt ställe inom församlingen, i minst åtta dagar före den stäm„ma, hvarå församlingen skall afgifva förslag om aflöningsbelopp och fördelning.,, Dessa af motionären föreslagna bestämmelser i fråga om uppgifter å presterskapets löneinkomster till den stämma, derå beloppet och fördelningen af presterskapets blifvande aflöning skall föreslås, synas Utskottet vara helt och hållet öf - Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N-.o 77. 5 verflödiga.
Vederbörande prestman mäste framför andra anses kunna lemna de tillförlitligaste uppgifter om sina egna inkomster, och dessa uppgifter, dem församlingen å kyrkostämma alltid har tillfälle att kontrollera, granskas jemväl af Nämnden.
Dessutom har församlingen ytterligare tillfälle att, när löneregleringsförslaget slutligen till församlingen inkommer, öfver samma uppgifter afgifva yttrande; hemställande Utskottet alltså, alt Sven Nilssons motion icke mätte bifallas.
Carl Johan Johansson anför, hurusom erfarenheten skulle visat, att en allmän och betydlig förhöjning i presterskapets förut nog tillräckliga aflöning blifvit en följd af åtgärderna enligt Kongl. Förordningen den 11 Juli 1862; att församlingens i öfverensstämmelse med §:n 3 mom. 2 i förordningen uppgjorda förslag af Nämnden till den grad ringa aktades, att mången gång icke allenast intet afseende fastades härpå, utan Nämnden icke ens funne sig behöfva med något skäl öfverskyla ett sådant förbiseende; och att §:n 2 mom. 2 icke lemnade jordbrukaren den påräknade lindring, som kunde uppstå genom afgiflens erläggande i jordbrukets naturalster.
I anledning häraf föreslår motionären följande ändringar i eller tillägg till §:n 1, §:n 3 mom 4, §:n 6 mom. 2 och §:n 8 mom. 2. 1 §:ri lyder nu: “Presterskapets inkomster fördelas sålunda, att hvarje tjenstgörande prestman, så vidt sig göra låter, erhåller en efter tjenstegrad, embetsåligganden och lefnadskostnaderna i orten lämpad anständig bergning; börande lönerna beräknas så, att det extra ordinarie presterskapet kan, såsom hittills, af det ordinarie aflönas samt härvid särskildt afseende fästes derå, att på en del ställen och orter komministrar ej finnas.“
Motionären föreslår, att i början af denna § det i stället skulle heta: “Presterskapets hittills varande inkomster, i hvilka någon förhöjning icke, utan undantagsvis, med denna författning afses, fördelas sålunda etc.u 3 §:n mom. 4 innehåller: “Med ledning af det å kyrkostämma upprättade förslag och efter öfvervägande af de förhållanden, som vid lönernas bestämmande, enligt hvad i denna förordning stadgas, böra tagas i beräkning, upprättar Nämnden, hvilken bör inom pastoratet sammanträda, sitt förslag, dervid alla presterskapets inkomster noga uppskattas och således äfven alkastningen af hemman, lägenheter m. m., hvilka Nämnden anser böra församlingens presterskap frångå.“
Till detta moment föreslås följande tillägg: “ Anser sig Nämnden härvid i mer eller mindre män böra frångå det å kyrkostämma upprättade förslag, uppgifve då fullständigt skälen för en sådan åtgärd.“ 6 §:n 2 mom. stadgar: “Vid bestämmande af dessa algifter, likasom af dem, hvilka böra utgå för bergverk, qvarnar, fabriker och andra inrättningar, har
Nämnden att ställa sig till efterrättelse de för riket i allmänhet och särskildt för vissa orter gällande författningar och stadganden, äfvensom att fästa afseende på de af församlingen till dess presterskap förut utgående bidrag samt de afgif - 6 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 77. ter. som af öfriga pastorater inom stiftet under likartade förhållanden utgöras.
I stallet härför vill motionären åt slutet af mom. gifva följande lydelse: — — “stadganden; men hufvudsakligen att fästa afseende på de från församlingen till dess presterskap utgående bidrag, derest dessa ej stå i uppenbar strid med nämnda författningar och stadganden eller allt för mycket afvika från de afgifter, hvilka af öfriga paslorater inom stiftet under likartade förhållanden utgöras*; Hvarjemte motionären vill till sistnämnda § foga ett 3:dje mora. så lydande:
Skulle omständigheterna oundvikligen erfordra större ändringar uti förut varande afgifter, vare taxeringsvärdet och derpå grundadt fyrktal till rättelse vid uträkningen.“
Slutligen yrkar motionären, att §:n 8 mom. 2, som stadgar: “Persedlarne utgå efter tioårig medelmarkegång, der ej deras levererande till större eller mindre del in natura kan varda, med afseende å särskilda förhållanden, af Nämnden föreslaget och af Kongl. Maj:t med g i frel. för hvilket fall
Nämnden äfven bör föreslå och Kongl. Maj:t vill bestämma sättet, hvarpå levereringen skall ega rum“, måtte erhålla följande lydelse: “Persedlarne utgå efter tioårig medelmarkegång, der ej deras levererande in natura, efter i lag föreskrifven uppsägning, kan varda af församlingen påyrkadt, för hvilket läll Nämnden bör föreslå och Kongl.
Maj:t vill bestämma sättet, hvarpå levereringen skall ega rum.“ Hvad Carl Johan Johansson sålunda föreslagit anser Utskottet sig icke eller kunna hvarken i ena eller andra hänseendet understödja.
Ett tillägg till 1 §:n af ifrågavarande författning i den af motionären föreslagna syftning skulle strida mot författningens anda och mening, som fordrar en billig grund för löneregleringen utan alseende derå, huruvida förutvarande allöning dervid komme, inom lagliga gränser, att höjas elier minskas.
Enahanda är, enligt Utskottets tanke, förhållandet med det motionärens förslag, enligt hvilket i 6 §:n 2 mom. skulle med mera skärpa, än redan skett, uttalas att afseende bör fästas på de från församlingarne till dess presterskap förut utgående bidrag.
Ett så beskaffadt tillägg till 3 §:n 4 morn., sorn motionären föreslagit, fin ner Utskottet vara alldeles öfverflödigt, då icke någon
Nämnd lärer underlåta att gifva skäl för sitt förslag.
Hvad åter angår det af motionären föreslagna tillägg af ett tredje mom. till §:n 6, torde lätteligen inses att detsamma strider emot de grundsatser, som eljest i författningen blifvit följda, i det att, om icke öfverenskommelse kan träffas om fyrk talets antagande till grund för ifrågavarande afgifter, sådant ej må ske mot församlingens bestridande, hvilket dock enligt motionärens förslag skulle kunna ske.
Enär slutligen genom godkännande af den utaf motionären föreslagna förändrade^lydelse af 8 §:n 2 mom. skulle uppoffras en af de väsendtligaste bland de Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Memorial N:o 78. 7 nyss vunna fördelarne, att nemligen naturaprestationerna i allmänhet lösas efter markegång, och deremot ånyo införas olägenheter i afseende å uppbördssättet, hvilka genom författningen blifvit, så vidt med hänsyn till alla förekommande förhållanden kunnat ske, undanröjda; samt anledningen till det missnöje, som härmed må hafva försports, torde hafva varit att söka deri, att medelmarkegångspriset på flera orter, tillfälligtvis under sista tiden, varit särdeles högt — ett förhållande, som måste vara underkastadt omvexling — finner Utskottet sig, med afseende jemväl derå, att de i författningen fastställda grunder för ifrågavarande reglering redan blifvit tillämpade på de många stallen, utgörande, efter hvad uppgifvet blifvit, mer än hälften af församlingarna i riket, der denna reglering numera hunnit genomföras, icke kunna annat än afstyrka allt afseende å Carl Johan Johanssons omförmälda motion.
N:o 7&.
Ank. till Exp.-Utsk. den 4 April 1866, kl. 4 e. ni Memorial, med förslag lill voteringsproposition i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Memorial N:o 64, innefattande förslag till sammanj emkning af Riks-Stånde7is beslut i anledning af Utskottets Betänkande N:o 3G} angående väckta motioner i fråga om ej mindre Norrmäns och Danskars, än äfven andra ut ländningars rätt att i Sverige idka handel, handtverk och andra yrken.
Sedan Utskottet i ofvanberörda memorial, till sammanjemkande af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i förevarande ärende, hemställt, att Rikets Ständer måtte “hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes söka åväga bringa en sådan öfverenskommelse mellan Sverige, Norge och Danmark, att den kompetens, som till utöfning af följande yrken, nemligen läkarens, veterinärläkarens, apothekarens, tandläkarens, fältskärsmästarens och barnmorskans, blifvit vun - 8 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Memorial N:o 78. nen i det ena landet, äfven må tillgodonjutas i det andra, såvida i de särskilda rikena kunskapsprofven äro och fortfara att vara hufvudsakligen lika“; har, enligt hvad särskilda från Stånden till Utskottet aflåtna protokollsutdrag utvisa, denna Utskottets hemställan blifvit endast af Vällofliga Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet bifallen; hvaremot Höglofliga Ridderskapet och Adeln samt Högvördiga Preste-Ståndet vidblifvit deras förut i ämnet fattade sammanstämmande beslut: “att Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes vidtaga sådan åtgärd, att den kompetens, som till utöfning af vissa yrken, såsom läkarens, veterinärläkarens, apothekarens, tandläkarens, fältskärsmästarens och barnmorskans, der yrkesexamen är i lag föreskrifven, blifvit vunnen i Norge, äfven må tillgodonjutas i Sverige, såvida samma rätt äfven i Norge tillerkännes Svensk undersåte, samt såvida i de särskilda rikena kunskapsprofven äro och fortfara att vara hufvudsakligen lika.Ä Då Riks-Stånden således i förevarande ärende fortfarande stå i sådana skiljaktiga meningar, att frågan icke kan helt och hållet förfalla, men den i grundlagen föreskrifna röstöfvervigt för beslut af Rikets Ständer i sådan fråga, som den förevarande, icke för någondera meningen vunnits, måste, jemlikt 73 § Riksdagsordningen, omröstning i förstärkt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskott ega rum; och får Utskottet i detta hänseende vördsamt förelägga Rikets Ständer en så lydande V otering sproposition:
Den, som vill, att Rikets Ständer skola, i öfverensstämmelse med Utskottets af Borgare- och Bonde-Stånden gillade förslag, besluta alt l‘hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes söka åvägabringa en sådan öfverenskommelse mellan Sverige, Norge och Danmark, att den kompetens, som till utöfning af följande yrken, nemligen läkarens, veterinärläkar ens.apothekarens, tandläkarens, fältskärsmästarens och barnmorskans, blifvit vunnen i det ena landet, äfven må tillgodonjutas i det andra, såvida i de särskilda rikena kunskapsprofven äro och fortfara att vara hufvudsakligen lika: röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner “Nej“, anses Rikets Ständer hafva, i enlighet med Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ståndets mening, beslutit att “hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes vidtaga sådan åtgärd, att den kompetens, som till utöfning af vissa yrken, såsom läkarens, veterinärläkarens, apothekarens, tandläkarens, fältskärsmästarens och barnmorskans, der yrkesexamen är i lag föreskrifven, blifvit vunnen i Norge, äfven må tillgodonjutas i Sverige, såvida'’ samma rätt äfven i Norge tillerkännes Svensk undersåte, samt såvida i de särskilda rikena kunskapsprofven äro och fortfara att vara hufvudsakligen lika."
STOCKHOLM, TRYCKT HOS J. & A. RIIS, 1866.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi- Utskottets Betänkande J\S 79. 1 N:o 79.
Ank. till Exp.-Utsk. den 9 April 1866, kl. 12 midd.
Betänkande, i anledning af väckt motion om beredande af emeritilöner dt ålderstigna eller sjukliga prester.
Hos Högvördiga Preste-Ståndet har Professoren Bibbing i motion (N:o 22), hvilken blifvit till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad, gjort framställning derom, “att Rikets Ständer ville i underdånig skrifvelse till Kongl.
Maj:t anhålla om tillsättande af en komité, med uppdrag att utarbeta förslag till emeritilöners inrättande för ålderstigne eller permanent sjuklige prester saint afgifva yttrande och uppgöra nödiga beräkningar i afseende å för ändamålet behöfliga medel, för att sedermera för Rikets Ständer framläggas."
För motionens genom trycket för Riks-Ståndens ledamöter bekanta innehåll i öfrigt torde Utskottet kunna undgå att här redogöra, helst motiverna derför jemväl syfta på andra af motionären väckta förslag, hvilka blifvit föremål för särskilda utlåtanden och här ej kunna upptagas.
Utskottet erinrar således nu endast om motionärens anmärkning, att bland de vigtigaste bestämningar för ett önskvärdt ordnande af löneförmånerna och ej mindre såsom ett hufvudvilkor för tjensternas rigtiga skötande räknas vid alla andra slag af offentliga befattningar möjligheten och garantien för tjenstemännen att, när helsa och krafter i det allmännas tjenst äro utslitna, kunna erhålla pension och sålunda slippa att komma i den beklagliga ställning att nödgas antingen qvarstå på en plats, som ålder och kraftlöshet hindra honom att tillbörligen fylla, eller ock störtas i nöd eller ekonomisk förlägenhet, samt att prestens befattning icke bör utgöra ett undantag från hvad som i detta afseende är klart och erkändt i alla andra likartade fall.
Brot. 1865 & 1866. 8 Sami. 25 Haft. 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JVs 79.
Äfven för Utskottet vill det synas onekligt, att det förhållande, som för närvarande eger rum, att nemligen pensioner för presterskapet icke finnas, medför väsendtliga olägenheter ej mindre för församlingarna, än för presterna sjelfva.
Sålunda icke allenast försenar det för presten befordran, utan nödgar äfven till bibehållande af tjensten sedan kraften att sköta densamma upphört, och det ofta i strid med både församlingens och prestens egna önskningar, likasom deri ligger en anledning till det täta ombyte af hjelpprester, som icke kan lända församlingen till fördel; och Utskottet finner alltså hvad motionären i förevarande ämne anfört visserligen förtjent af uppmärksamhet.
Men då till häfvande af de mångfaldiga svårigheter, hvilka, med afseende å det stora antalet prester i landet, inrättandet af ett pensiousväsende för presterskapet nödvändigt måste möta, hufvudsakligen deri, att oberäkneliga belopp erfordras för pensioneringen, motionären, på sätt han sjelf erkänner, icke ens kunnat angifva någon utväg, som synes värd att taga i betraktande, i hvilket hänseende de af motionären omnämnda s. k. caducmedlen, äfven om de för detta ändamål kunde disponeras, dock måste finnas alltför otillräckliga, samt de betydliga bidrag både af presterskapet och Staten, som för ändamålet erfordrades, svårligen torde vara att påräkna; anser Utskottet sig icke hafva tillräcklig anledning tillstyrka Rikets Ständer att hos Kongl. Majit begära tillsättandet af en komité för utarbetande i ämnet af ett förslag, hvilket, så vidt Utskottet kan inse, ej lärer kunna uppgöras på andra grunder än de nyss antydda; och Utskottet hemställer således, att motionen icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Reservationer: af Grefve Björnstjerna, C M. L.: “Instämmande uti motionärens åsigt om behöfligheten att under vissa förhållanden bereda tillfälle till pension för presterskapet, reserverar jag mig emot
Utskottets afstyrkande utlåtande och tillstyrker, att Rikets Ständer hos Kongl.
Majit anhålla, det Kongl. Majit ville låta genom sakkunnige utreda, på hvad sätt och på hvilka grunder en pensionsstat skulle Allmänna Besvärs- och Ekonomi- Utskottets Betänkande M 79. 3 kunna inrättas och anordnas för de prestman, hvilka genom ålder eller sjuklighet blifvit urståndsätta att förrätta sitt embete, samt till Riksd agen derom aflåta nådig proposition.
“ Häruti instämde Friherre Åkerhjelm, J. G., Grefve Posse, K., Grefve v. Rosen, F. C., Herr von Ehrenheim, P. </., samt Kontraktsprostarne Westin och Lundberg; af Herr Treffenberg, C., och Professor Ribbing.
Friherre Cederström, R., Friherre Alströmer, C. J. O. och Herr af Edholm, E., anmäla, att de vid behandlingen af detta ärende icke tillstädesvarit.
: ' V. > ■ • y-, ‘ S>tO' V ' / Stockholm K. A. Lindström 1866. / Allmänna Besvärs- ovli Ekonomi-Utskottets Betänkande Afs 80.
1 N:o 80.
Ank. till Exp.-Utsk. den 11 April 1866, kl. 11 f. ni.
Betänkande, i anledning af väckta motioner angående ändringar i Kongl.
Förordning arne den 21 Mars 1862, om kommunalstyrelse pä landet, om kommunal-styr else i stad, och om landsting.
Från samtliga Biks-Stånden har Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet fått emottaga motioner, som åsyfta ändringar i gällande kommunal-lagstiftning, nemligen Förordningarne om kommunal-styrelse på landet, om kommunal-styrelse i städ, om landsting och om kyrkostämma samt kyrko- och skolråd.
Utskottet, "som förbehåller sig att öfver de motioner, hvilka angå sistnämnda Förordning, till Rikets Ständer inkomma med särskildt utlåtande, går nu att yttra sig i fråga om de öfriga.
Genom antagandet af Kongl.
Maj ris nådiga förslag till ny Riksdags-ordning och i förening dermed äfven ett tillägg till 57 § i Regeringsformen, som från den ekonomiska till den civila lagstiftningens område öfverflyttar kommunallagarna, hafva Rikets Ständer erkänt vigten deraf, att dessa sednare lagar, på hvilka den sålunda nyss antagna grundlagen i vissa delar stödjer sig, och hvilka vid antagandet förutsattes såsom gällande i förening med densamma, erhålla en stadga, som befästar ett dylikt samband.
Att vid sådant förhållande rubba hvad som af nu ifrågavarande författningars innehåll utgör väsendtliga beståndsdelar, än mer att i den för önskningsmål gällande ordning söka utverka ändring i hvad som är att betrakta såsom grundvalen för den nybildade representationsformen, finner
Utskottet sig för ingen del kunna tillstyrka den ännu fungerande representationen ; och anser sig alltså icke böra ingå i närmare granskning af de förBilu till R.
Prot. 1865 & 1866. 8 Sami. 26 Haft. 1 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi- Utskottets Betänkande Afs SO. slag, hvilka antingen skulle omedelbarligen verka en sådan rubbning som den ofvan antydda eller åtminstone, till följd af det organiska samband, som eger rum emellan de ifrågavarande författningarna eller hvarderas särskilda delar inbördes, skulle störa det helas sammanhang.