Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti 2:dra Sektionens lista kapitel af nu gällande Skolordning finnes stadgadt, alt ”städerne alltid skola vara skyldiga att för skolbyggnader utse fria, sunda och välbelägna platser, samt så rymliga att gymnastiska inrättningar der må kunna anbringas;” att ”livart och ett lärohus skall vara så iurätladt att det fullkomligt svarar mot behofvet;” att "lärosalarne skola vara ljusa, glada, samt ovilkorligt försedda med eldstäder, bänkar, pulpeter eller hord, och hvad för öfrigt kan befordra beqvämligheten vid läsning och skrifning;” all ”andra nybyggnader ej må.så nära skola eller gymnasium uppföras, alt ljus och fri tillgång till läroverket deraf hindras;” att "magislralen och borgerskapet alltid skola vara skyldiga att befordra lärohusels förmån, isynnerhet vid behof af nybyggnad eller större reparation, samt om tomten behöfver utvidgas eller någon plantering eller annat anläggas, som till ungdomens nöje och nytta tjena kail.” A Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 78.
Hvad sålunda blifvit påbjudet blefve likväl ej i verkställigheten lillämpadt, såsom exempel hvarpå motionären framsläldt förhållandet med ofvan antydda församlings skola, hvars belägenhet, enligt hans förmenande, ingalunda erinrade 0111 ”de fria, sunda, välbelägna och rymliga platser,” hvarom skolordningen talar, och der, hvad de inre anordningarne anginge, lärjungarne nödgades, sammanpackade i trånga mörka skolrum och omgifne af smuts och otrefnad, insupa en qvalmig och osund luft, i saknad af till och med de beqvämligheter, som sjelva skolarbetet fordrade, I följd häraf och då dessa olägenheter och brister, långt ifrån att utgöra någon olycklig utmärkelse ensamt för den skola motionären åsyftade, tvärtom förefunnos i högre eller lägre grad uti alla hufvudstadens offentliga skolor utan undantag, samt förmodades vara för handen jemväl i många af Rikets öfrige skolor såväl i städerne som på landet, bar motionären, i den öfvertygelse att skolhusens bristfälliga materiela anordningar icke blott lade nästan oöfvervinneliga hinder i vägen för ett ändamåls-enligt skolande af undervisningen och disciplinen i skolan, utan tillika medförde de mest beklagliga följder i afseende på ungdomens allmänna, såväl andliga som fysiska utbildning, föreslagit: att Rikets Ständer ville till Kongl. Maja ingå med en underdånig anhållan, att Kongl.
Maj:t täcktes i nåder tillförordna en kommitté af sakkunnige personer, för att dels närmare, än hill ilis skett, undersöka om och i hvad mon skolordningens allmänna föreskrifter i afseende på skolhusens läge och inredning m. m. äro iaktlagne, (hvilken undersökning borde, sä vidt görligt är, utsträckas äfven till folkskolorna), dels ock föreslå åtgärder till förbättring i dessa hänseenden, vare sig genom ett närmare bestämmande och vidare utsträckande af skolordningens föreskrifter, eller genom utgifvande af tjenliga upplysningar och råd i afseende på skolhusens ändamålsenliga konstruktion, inredning, möblering o. s. v., eller genom hvad andia medel, som må anses till' ändamålet ledande.
Utskottet, som anser det obestridligen vara statens åliggande att, så vidt möjligt är, söka undamödja och förekomma alla bristfälligheter i de allmänna skolornas organisation, hvilka kunna vara till hinder för en harmonisk utbildning af lärjungaines sjals- och kroppskrafter, har funnit den i motionen väckta fråga vara löiljenl af särdeles behjertande.
Bland ej sällan förekommande materiela lii ist fä 11 ig heter i våra skolor, räknar Utskottet i främsta rummel den högst otillfredsställande beskaffenheten af skolrummen i fiåga om tillgång på IjuSj rymlighet och frisk luft.
Della menliga föihållande, hvilket Utskotti t så väI genom Intill inhemtade upplysningar känner, sorn ock funnit ythrligare beslyikl genom uppgifna exempel uti eli, r.äsllidne sommar it.om pedagogiska löreningen afgilvet,.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:0 78. 5 genom trycket offentliggjord t anförande, har ej mindre den skadliga verkan att det, enligt en utmärkt läkares yttrande, ”hos barnet, redan kort tid efter inträdet i skolan, bleker rosorna på kinderna och förslappar all spänstighet i kroppskraft och lynne”, utan har äfven det inflytande, att skolan icke kan, såsom sig bör, uppfylla sin bestämmelse, hvarken i afseende på undervisningen eller i afseende på befrämjandet af ordningssinne och goda seder.
Det är nemligen klart, att vistandet i en lokal, hvars luft är förskämd, skall verka i hög grad nedstämmande, icke blott på barnens kroppsliga välbefinnande, utan äfven på deras själsverksamhet, sorn företrädesvis inom skolan tages i anspråk.
Det är för öfrigt icke endast barnen, utan äfven lärariie, som häraf lida.
Det hvarje dag upprepade vislandet i de qväfva skolrummen, under stark både kropps- och själsansträngning, har undergräft mången nitisk lärares helsa.
Af de uppgifter, som blifvit samlade i det ofvannämnda föredraget inom pedagogiska föreningen, och som grundade sig på uppmätning af ett större antal skolrum i Stockholm, finner man, alt i en del skolrum, 0111 deras höjd antages till fem alnar, gollulrymmet icke är större än en qvadrat-aln för hvarje lärjunge, samt i ännu flere endast två qvadral-alnar eller obetydligt derutöfver, och alt om man jemlör det utrymme, sorn t. ex. i Borgare-Ståndets sessionsium är heiäknadl för hvarje person, med det som i dessa skolor finnes för hvarje af de der undervisade barnen att tillgå, så förhåller sig det förra lill det sednare som 7J lill 3, eller som 7J till 2, någon gång som 1% lill 1.
Alt med all kraft söka motarbeta ett sådant ondt, synes Utskottet vara så mycket mera af behofvet påkalladt, sorn skolgången på sednare åren utsträckts lill en allt större och större del af nationen, samt fordringarne på barnens undervisning blifvit allt mera stegrade, hvadan desses arbete mäste under en längre tid vara mera ihärdigt, och åter i följd häraf de menliga inflytelser, som genom skol-lokalernes felaktiga beskaffenhet uppkomma, numera vara långt känbarare än fordom.
Pä den frågan, huruvida några åtgärder med framgång kunna vidtagas för alt afhjelpa de vidrörda olägenheterna, lemnar den erfarenhet, som på sednare tider blifvit samlad i andra länder, ett tillfredsställande svar.
Utskottet tror sig i della afseende böra anföra några exempel på hvad denna erfarenhet gifver vid handen, så val i afseende på skolor, som i afseende på andra lokaler, hvilka äro ämnade att på en gång inrymma en större mängd menniskor, såsom sjukhus, fängelser, fabriker.
Sålunda har det visat sig, alt, t. ex. i sjukhus och i fängelser, dödligheten minskats i några fall ända lill liondedelen och t jugondedejen af hvad den förut varit, blott genom införandet af ordentlig luftvexling; och i följd deraf har man ät - 6 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 78. veu i sednare tider uti de bättre organiserade sjukhusen och fängelserna icke allenast infört verksamma luftvexlings-apparater, utan ock medgifvit för hvarje patient eller långe ända till 10, ja 30 å 40 gånger större lufttillgång i sjelfva rummet, än som bestås uti mången af våra skolsalar, sorn dertill äro alldeles i saknad af några ordentliga luftvexlings-anstalter.
Likaledes har man, synnerligen från England, flera exempel derpå, att fabrikanter funnit rentaf en ekonomisk fördel uti att med stor kostnad sörja lör arbetsrummens ändamålsenliga luftvexling, genom den derigenom ökade lifligheten och verksamheten hos arbetspersonalen.
Att enahanda verkningar till gagn eller till skada för skolarbetet öch lärjungarnes helsa skola uppkomma af tillgång eller brist på frisk luft i en skola, är lätt insedt; och för öfrigt saknar man icke heller pä delta fält bestämda erfärenhetsrön, sorn sätta delta förhållande utom allt tvifvel.
Så finner man t. ex. uppgifvet, huruledes uti tvenne skolor, som varit fullkomligt lika i alla andra hänseenden (i afseende på belägenhet, lärjungarnes vilkor o. s. v.), men endast olika med afseende på luftvexlingen, antalet för sjuklighet frånvarande lärjungar under en längre tidrymd varit nära dubbelt större i den illa ventilerade lokalen; sammaledes huru i en annan skola, lärjungarnes friskare utseende, större liflighet och ökade arbetskraft inom ganska kort tid förråd t verkan af införd luftvexling och huru både lärare och föräldrar förvånats öfver den hos barnen inträdda förändringen i lynne och arbetslust.
Med sådan erfarenhet, för ögonen, synes det vara för det uppväxande slägtet i högsta grad maktpåliggande alt sölja för ett allmänt införande af en ordentlig luftvexling i våra skolsalar.
Men då dessas dimensioner alltför ofta äro i förhållande till antalet lärjungar, som uti desamma emottagas, så knappt tilltagna, samt det torde möta stora praktiska svårigheter, att uti dem åstadkomma en fullt nöjaktig och tillfredsställande luftvexling, om de än i detta hänseende kunna väsendtligen förbättras; så synes det vara icke mindre angeläget att, då hädanefter nya skolhus uppföras, det tages i betraktande, alt en, med-afseende på lärjungarnes antal och den verkan, som skäligen kan påräknas af en god luftvexlings-apparat, erforderlig lufltillgång i sjelfva rummen icke må saknas.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, får Utskottet, med hänsigt till behofvel af fullständigare och mera bestämda föreskrifter rörande skolhusens och skolsalarnes ändamålsenliga inrättande än dem, hvilka, enligt hvad ofvan är nämndt, uti nu gällande skol-ordning äro meddelade, samt enär, enligt Utskottets lanke, inseendet öfver skolrummens behöriga beskaffenhet uti ifrågavarande afseende äfven bör, med tillämpning af den princip som ligger till grund för 12 § i Folkskole-stadgån af den 18 Juni Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, i\:o 78. 7 1842, utsträckas till enskilda undervisnings-anstalter, vördsamt tillstyrka Rikets Höglolliga Ständer, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Makt mätte i nåder anbefalla: 1:° ;itt ändamålsenliga luftvexlings-anstalter blifva anbragta uti aila allmänna fasta skolor, äfvensom att, vid uppförande af nya skolhus, skolrummens storlek så bestämmes, att ett visst minimum af utrymme, beräknadt efter maxirni-antalet af lärjungar, blifver att tillgå; 2:o att noggrann tillsyn skall, genom kommunens skolstyrelse, med biträde af läkare, hållas deröfver, huruvida uti de enskilda skolorna, der barn mot betalning till undervisning emottagas, utrymmet och luftvexlingen äro öfverensstämmande med helsovårdens fordringar, samt att, i motsatt full, förhållandet skall af skolstyrelsen till beifran hos vederbörande polismyndighet anmälas; samt 3:o att sakkunnige personer skola, efter inhemtad kännedom af de foibättringar i skol-lokalerne, som i andra länder blifvit vidtagne för vården om ungdomens fysiska utveckling, utarbeta och i tryck framlägga ritningar och planer, som kunna tjena lill ledning vid uppförande samt inredning och möblering af särskilda slugs skolhus, i ändamål att bereda sä väl tillräckligt utrymme och nödig luftvexling, som i öfrigt behöflig vård om lärjungarnes helsa.
Reservationer emot förestående betänkande äro afgifne af Herr Lektor Söderberg, så vidt 3:dje punkten af Utskottets förslag angick, och af Herr Homan, som ansåg alt, då skolstyreiserne, enligt Utskottets förslag fått sig uppdraget att utöfva tillsyn öfver skolorna inom hvarderas distrikt, man älven borde kunna till samma styrelse helt och hållet öfverlemna alt vidtaga alla de åtgärder, hvilka för skolornas ändamålsenlighet så väl i ett som uti ett annat afseende kunde vara af nöden; hvadan llerr Loman reserverade sig mot allt inblandande af polismyndighet härutinnan och ansåg att ordet 'polismyndighet’’ ej bordt i Utskottets förslag inflyta. STOCKHOLM, tryckt hos N. MARCUS, 1854.
Allm. Helt'.-oik Ekon.-Lisk.
Vtlålandt, ,V.-« 19. i \:o 79.
Ank. till Exp.-Utsk. dan 7 April 1S54, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af äterremiss af Utskottets Betänkande N:o 57, om utvidgande af de rättigheter, som liro Mosaiske trosbekännare i Sverige tillerkände.
Sedan Utskottet, genom Betänkandet Nio 37, tillstyrkt en underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t om den föreskrift, att i Sverige födde Mosaiske trosbekännare samt öfrige denna trosbekännelse tillhörande personer, hvilka vunnit Svensk medborgarerätt och under fem års tid i riket vistats, må förklaras berättigade att, utan särskildt
Nådigt tillstånd, bosätta sig och ega fastighet uti de stapelstäder i riket, hvilka hafva minst 4000 invånare; så har, vid föredragning af detta Betänkande, Höglofl.
Ridderskapet och Adeln ansett Rikets Ständer böra, genom underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, att åt de i landet födde Judar måtte beredas rättighet att, utan Kongl. Majits särskilda tillstånd, få bosätta sig i alla rikets städer; Högvördige Preste-Ståndet, på grund af gjorda anmärkningar, betänkandet återremitterat; VällofL Borgare-Ståndet för sin del enhälligt beslutat, att Rikets Ständer skulle hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om uppgifvande af de författningar, genom hvilka här i riket födde eller till Svenske medborgare upptagne Mosaiske trosbekännare äro, i afseende på rättigheten att köpa fast egendom på landet och den att bosätta sig annorstädes än i vissa städer, underkastade andra inskränkningar, än öfrige Svenska medborgare; hvaremot Hedervärda Bonde-Ståndet meranämnde Betänkande afslagit.
Af det vid återremissen från Ilögvördiga Preste-Ståndet fogade diskussionsprotokoll har Utskottet inhemtat, att ilertalet af dem, hvilka under diskussionen sökt göra sina åsigter gällande, yrkat bifall till hvad Utskottet föreslagit, hvarIlih. tilt It.
4%S3 Sf 4 834.
; * Sami 47 Haft. t 3 Allin. Hav.- och Ekon.-Vink, Ull<Uan<l«, N:o 79. vid dock någre ansett de stapelstäder, med minst 4000 invånare, i hvilka Mosaiske trosbekännare, enligt samma förslag, skulle utan särskild tillåtelse ega inflytta, böra till namnen uppräknas; att vidare yrkats, det desse trosbekännare måtte förunnas en dylik inflyttningsrätt, enligt en del talares åsigt, uti alla till de tre första klasserna hörande städer, men åter enligt andres endast uti stiiderne af första och andra klasserna; att en talare föiordat de
Mosaiske trosbekännarnes bosättningsrätt i alla Svenska städer med minst 4000 invånare; dock hade en del talare vid den ifrågaställda rättigheten till inflyttning uti städer, der Mosaiske trosbekännare nu icke utan Kongl. Maj:ts Nådiga tillstånd få nedsätta sig, fästat det vilkor, att med sådan rättighet skulla vara förenad skyldighet att anlägga synagoga och anställa religionslärare af den Mosaiska bekännelsen; samt slutligen att åtskilige talare yrkat afslag å hvad Utskottet tillstyrkt.
Som Högvördiga Preste-Ståndet, beträffande den i Utskottets Betänkande N:o 37 behandlade fråga, icke ännu fattat något beslut och Utskottet således är förhindradt att företaga den i 73 § Riksdags-Ordningen förcskrifna jemkningsåtgärd emellan Riks-Ståndens beslut, är det för närvarande endast Utskottets åliggande att, jemlikt 3 mom. i 49 § Riksdags-Ordningen, med anledning af Högvördiga Preste-Ståndets återremiss, afgifva nytt utlåtande i frågan; och får Utskottet i sådant afseende anföra, att dä, å ena sidan, Höglofl.
Ridderskapet och Adeln samt Vällofl. Borgare-Ståndet, det förra Riks-Ståndet i ringare och det sednare i högre mån, genom de fattade besluten uttalat meningar för en större utvidgning af de Mosaiske trosbekännarnes rättigheter, än som af Utskottet blifvit tillstyrkt; samt å andra sidan, dels Hedervärda Bonde-Ståndet, genom afslag af ofvannämnda Betänkande, tillkännagifvit sig ej vilja medgifva någon dylik utvidgning, dels ock bland de ledamöter af Högvördiga Preste-Ståndet, hvilka i frågan sig yttrat, några yrkat afslag å Betänkandet och de öfrige till större delen hufvudsakligen biträdt det slut, hvari Utskottet uti Betänkandet stadnat, har Utskottet funnit sig ej ega anledning att i annan måtto frånträda sitt i samma Betänkande afgifna tillstyrkande, än att, till förebyggande af den svårighet vid tillämpning af det tillstyrkta stadgandet, hvilken förmenats kunna uppkomma derigenom, att de stapelstäder, i hvilka Mosaiske trosbekännare skulle ega fri inflyttningsrätt, icke blifvit närmare än genom utsättande af en viss folknummer bestämde, Utskottet ansett sig böra, i stället för orden »Stapelstäder med minst 4000 invånare», införa namnen på de stapelstäder, hvilka hafva ungefärligen nämnde folknummer; och hemställer Utskottet alltså, det Rikets Ständer behagade hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att i Sverige födde Mosaiske trosbekännare och öfrige denna trosbekännelse tillhörande personer, hvilka Allm. Hest.- och S vunnit
Svensk medborgarerätt och under fem års tid i Riket vistats, må förklaras berättigade att, utan särskildt Nådigt tillstånd, bosätta sig och ega fastighet uti städerna Gefle, Malmö, Halmar, Wisby, Westervik, Uddevalla, Christianstad, } stad, Jönköping, Halmstad, Helsingborg och Sundsvall.
Reservationer: al Herr Bergenstråhle, Claes Gabriel, hvilken yttrade: »Jag har inga anledningar att hysa någon ovilja emot de Mosaiske trosbekännarne; men jag har ansett mig, för att i detta ämne kunna bestämma mitt votum, böra göra mig den frågan: önskar Svenska lolket att bland sig fä spådde, det må vara i städer eller pa landet, desse trosbekännare?
-— Och då, efter min öfvertygelse, svaret härå utfallit nekande, och då jag är representant för Svenska folket, är det ock min pligt att i detta fall i främsta rummet rätta mitt votum efter dess ön skan och icke efter de Mosaiske trosbekännarnes; hvarföre jag ock, äfvensom af de flere skäl, jag i min reservation mot Utskottets förra Betänkande afgaf, nu, likasom dä, anser att inga utvidgade rättigheter böra dem tillerkännas.»
Häruti instämde Riksdagsmännen Petter Jönsson från Jönköpings län, Ola Pehrsson frän Blekinge län, Erik Christensson från Götheborgs och Bohus län, Petter Claesson från Elfsborgs län, Anders Hylander från Wermlands län, Johan Bergström frän Stora Kopparbergs län och Lars Gustaf Andersson från Elfsborgs län.
Af Herr Grefve Wachtmeister, Hans, hvilken yttrade: »Sedan 2:ne Riksstånd genom sina beslut förklarat sig anse att de
Mosaiske trosbekännarnes rättigheter i afseende på deras bosättnings-frihet böra utvidgas, samt Högv.
PresteStåndet, efter en diskussion, sorn icke tvetydigt ådagalagt enahanda tänkesätt, återremitterat Ekonomi-Utskottets Betänkande i denna fråga, har Utskottet nu, med afseende på denna återremiss, framlagt ett nytt förslag.
För min del kan jag ickc^ annat än reservera mig emot detta och hade önskat, att Utskottet i dess ställe såsom sitt förslag antagit det beslut, som utaf Ridderskapet och Adelli blifvit fattadt, att nemligen tillstyrka det rättighet mätte beviljas åt alla i 4 Akut. lim.- och likan.-Vlsk UlhUundf, ]f:n 79.
Sverige födde Mosaiske trosbekännare att fritt bosätta sig i alla Rikets Städer.
Jag anser detta såsom det under närvarande förhållanden riktigaste sättet att lösa frågan, enär derigenom, såväl ett måhända nödvändigt afseende fästes pä den hos allmogen ännu inrotade fördomen mot Judarne samt på de farhågor, som kunna hysas för införande i landet af främmande Judar, om hvilka man ej har någon tryggande erfarenhet, som på samma gång ett sådant medgifvande är förenligt med den högre moraliska synpunkt, ur hvilken saken bör ses och af hvilken den får sin egentliga vigt, nemligen med bemödandet att i möjligaste måtto ur vår lagstiftning borttaga de för Judarne i så hög grad förödmjukande inskränkningar, hvilka genom att i viss mån betrakta dem såsom ett slags skadedjur, som böra hållas instängde på vissa ställen, måste försätta dem uti en mot samhället bitter och fiendtlig sinnesstämning, och att på detta sätt räcka dem handen till en anslutning till det kristliga samhället.
Ett sådant mål uppnås icke genom att, efter Utskottets förslag, såsom en barmhertighetsgäfva till namnen på de 3 städer, der de nu få vistas, lägga namnen på ytterligare 6 eller 7 städer.
Njuggheten af en sådan gåfva låter allt för mycket framlysa den misstroende sinnesstämning, hvarmed den gifves, för att den icke skulle förfela sin åsyftade verkan, som ej endast bör vara att bereda Judarne en materiel fördel, utan fastmera att försona dem med samhället, som så länge stött dem ifrån sig och derigenom, i öfverensstämmelse med den kristna lärans anda, söka att på öfvertygelsens, rättvis ns och kärlekens väg och ej genom en frånstötande behandling, vinna dem till kristendomen.
De betänkligheter, som blifvit yttrade mot Judarnes bosättande i de mindre städerne, synas mig af så ringa vigt i jemförelse med detta högre mål, att jag icke hyser något tvifvel, att ju icke Högv.
Preste-Ståndet skall anse sig handla i riktigaste öfverensstämmelse med sitt apostoliska kall, genom att förena sig uti det beslut, som af Ridderskapet och Adeln blifvit fattad t.;’ Häruti instämde Herr Gyllenhaal, Lars Herman, Herr von Strokirk, Jean Paul Fredrik Otto, Herr Frick och Herr Roman.
Af Herr Bråkenhjelm, Per Reinhold: »Sedan Utskottet beslutat, ätt de uti tillstyrkandet förekommande städernes namn borde utsättas, har jag ansett, att det skälet, som Utskottet hemtat från folknummern, bortfallit och ej bordt i detta Utlåtande anföras; utan att i dess ställe den större eller mindre industrirörelsen borde hafva blifvit åberopad, hvilket i sjelfva verket äfven synes hafva varit Utskottets mening, enär Sundsvall finnes anförd, men Carlshamn utelemnad.
(Lands/vs femärsber. 1848.) ■■ Af Herr Friherre Raab, Carl Adam, hvilken åberopade sin vid betänkandet N:o 37 fogade reservation.
Allm. flest).- och Ehon.-Ulsk.
Utlåtande, N:o 79. 5 Af Herr Doktor Nordlander, hvilken anförde: »Emot förestående beslut finner jag mig föranlåten att anmäla min reservation, emedan jag anser att de uppgifna städerne äro helt och hållet godtyckligt, utan någon angifven grund, upptagna; hvaremot jag anser, att Utskottet bordt efter någon lämplig grund bestämma de städer, i hvilka det skulle vara Judarne tillåtet att, utan anhållan om Nådigt tillstånd, sig bosätta.» Häruti instämde Herr Lektor Sondén, Herr Kongl. Hofpredikanten IVensjön och Herr Prosten C. O. Arosenius.
Af Herr Kontraktsprosten Runsten.
Af Herr Lektor Söderberg, som yttrade: »Hade denna fråga hunnit det stadium i sin utveckling, att 73 g Riksdags-Ordningen härå kunde tillämpas, skulle jag hafva velat instämma i den reservation, som af Herr Grefve IVachtmeister blifvit afgifven.
Då nu emellertid, enligt min tanke, Höglo!!.
Utskottet ej ännu eger rättighet att göra några jemkningar emellan Riks-Ståndens olika beslut, utan för det närvarande endast har åliggande att besvara Högvördiga Preste-Ståndets återremiss, så förenar jag mig i den reservation, som af Herr Doktor Nordlander blifvit lemnad.» Häruti instämde Herr Hagströmer, Johan Jacob och Herr Prosten Carlander.
Af Herr Gustafsson.
Af Herr Rooth. Af Herr Sundblad. Af Herr Histner.
Af f. d. Talmannen Nils Pehrsson frän Kronobergs län. fl i/i. till fl. St.
Prat. 1853 $ 4854.
S Sami. 47 Haft. 2 STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1834.
Allm. ttesv. arli Eknn.-Ultk. Beldnh., A'.-n 80.
1 Ank. till Exp. Ctsk. <i. 43 April 1854, kl. 1 6. m.
Betänkande, i fråga om förändradt aflöningssätt för Presterskapets förbättrande af Komministrars och extra ordinarie Prestmans lönevilkor och om befrielse för Presterskapet frän bestyret med uppbörden af dess inkomster m. m.
Till Utskottets behandling hafva blifvit öfverleinnade motioner uti dessa ämnen, väckta a) inom Höglo fl. Ridder skåpet och Adeln af Herr Friherre Hermelin, Carl, hvilken, enär det vore allmänt erkändt, att
Komministrarnes aflöning befunnes alltför knapp, och hvarken församlingarne torde vara böjde att förbinda sig till nya tillskott eller Rikets Ständer att utaf Statsverkets tillgångar anslå medel för förbättrande af deras lönevilkor, men, efter motionärens förmenande, Pastorerne eller Kyrkoherdarne i allmänhet kunde utan alltför stor afsaknad till Komministrarne ytterligare afstå någon del af sin tionde, föreslagit, att Pastorer eller Kyrkoherdar, som hädanefter tillsättas, matte förklaras böra, såsom lön till Komminister, erlägga dubbelt så mycket, som i sådant hänseende hittills varit gifvet eller ock göra en tillökning deraf med åtta å tolf tunnor spanmål, med undantag måhända för mindre pastorater och för en del landsorter, samt att, i berörde afseende, Rikets Ständer måtte till Kongl. Majit ingå med underdånig anhållan om förordnande, att Konsistorierna, i förening med Konungens Befallningshafvande ma uppgöra och till Kongl. Maj:ts