Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Omväljning får ske. 9:o Skarpskyttarnes öfningar ske dels korporals kaps- och kompanivis söndagseftermiddagarne, på sätt bestyrelsen närmare för hvar 3:dje månad eger bestämma och skola hufvudsakligen bestå i laddning och målskjutning, gymnastik, vändning, marsch i sluten och blandad ordning samt de oundgängligaste handgreppen; dels bataljonsvis 6 gånger om året å tider, som bestyrelsen likaledes närmare bestämmer, och hvarvid manövren äfven öfvas.
Slutligen korpsvis, 2:ne sammanhängande dagar hvarje sommar, in- och utryckningsdagarne oberäknade, å den tid som lämpligast kan ske och som bestyrelsen äfven eger att bestämma. 10:o
Då behofvet fordrar att tillfälligtvis såsom exercisiustruktörer för skarpskyttar få begagna ett större eller mindre antal af arméens befäl, eger korps-befälhafvaren sådant hos Chefen för Landtförsvars-departementet anmäla, som låter besörja att lämplige personer härtill blifva kommenderade emot åtnjutande af vanligt traktamente för kommenderingar inom regementets stånd. ll:o Hvarje i beväringsåren befintlig person, som ingår vid någon fullständigt organiserad skarpskyttekorps, är med detsamma under fredstid befriad från allt deltagande i beväringsmanskapets uppbåd till tjenstgöring.
Skulle det eftersträfliga förhållande härigenom uppstå, att alla i beväringsåldern varande vapenföra personer komma att. ingå bland skarpskyttarne, så blefve följden häraf: förvärfvandet för dem af vida större soldatbildning än den, som under beväringsmanskapets vapenöfningar erhålles, derjemte en för Statsverket och jordbruket blifvande besparing, dels i kontanta utgifter för beväring, beklädnad och underhåll m. m., dels i tillgodonjutande af nu bortgående dagsverken, tillsammans i värde cirka li million R:dr årligen. 12:o
Vid uppbåd till krigstjenst erhålla skarpskyttarne beväring, beklädnad, utredning och proviant på Statverkets bekostnad.
Under dc årliga korpsmötena provianteras skarpskyttarne äfven på Statens bekostnad och genom dess försorg. 13:o Skola skarpskyttarne i fredstid unilormeras, hvilket de sjelfve genom sina bestyrelser ega att afgöra, så skall detta ske på deras egen bekostnad och bör verkställas på det mest enkla octUbilliga sätt, lika för alla skarpskyttekorpser i riket, således, oberäknadt' nödiga bevärings- och remtygspersedlar, af sådana beklädnadspersedlar, som i det borgerliga lifvet med fördel kunna begagnas, t. ex. en mössa och blus (Garibaldi 38 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 26 skjorta); den sednare af oblekt linneväf eller färgad boj, hvarunder, då väderleken sådant kräfver, vanliga kläder kunna begagnas och hvartill bör höra ett blått och gult bälte, såsom de förut inom arméen brukliga soldatskärpen, och hvaraf troligen ett ganska stort antal qvarligger å förråden och derifrån afgiftsfritt kunna erhållas.
Dylika bluser brukas inom flera af Europas arméer och gifva truppen ett ledigt, vackert och militäriskt utseende; de äro användbara i de borgerliga yrkena samt hafva fördelen, om de äro af linneväf, att lätt kunna rengöras.
Vid afgörandet af denna fråga bör icke förbises, att om skarpskytte-inrättningen, såsom försvars-organisation, skall blifva af någon betydenhet, så bör den icke blott utgöra ett slags “muntration" för en del städers yngre befolkning, möjligen äfven för några få distrikters på landet, utan den bör så allmänt omfattas af hela landets befolkning, att nära nog hvarje person blifver skarpskytt.
Då först kunna skarpskyttarne, såsom väpnad styrka, väga uågot i vågskålen i fråga om fosterlandets försvar, ty segerlyckan åtföljer alltid <le talrika bataljonerna; men för att kunna åstadkomma allt detta, utgör vilkoret, att inträdet bland skarpskyttarne blifver så litet oneröst som möjligt, och att de icke genom olika klädedrägter antyda olika samhällsställning, olika förmögenhetsvilkor, ty då ingår icke massan af befolkningen, landtbygdens befolkning och hela arbetareklassen, som är fattig, ibland skarpskyttarne.
För att ännu mera öka intresset för den frivilliga skarpskytte-inrättningens framgång, — en inrättning som jag, under förutsättning att den ändamålsenligt sig utvecklar, med tillförsigt hoppas skall utgöra fröet till den ordnade nationalbeväpning, som, förr eller sednare, kommer att undantränga och göra obehöflig den stående hären, såsom den sig nu befinner till såväl antal som organisation, — föreslås: 14:o Att Statsverket, för att användas till målskjutningspremier, för hvarje kompani (100) skarpskyttar årligen anslår 42 Specier (168 R:dr) att fördelas i 15 premier, en å 12 Speciel-, två å 5, fyra å 3 och åtta å 1 Specie.
Derjemte en premie på hvarje bataljon, bestående af en bättre minie-studsare, att tillställas den af bataljonens samtlige premie-crbållare, som skjuter bäst vid den med dem särskildt verkställda målskjutning.
H var och en, som vid kompaniets målskjutningar erhållit högsta premium, äfvensom bataljonspremiet, får derefter icke tilldelas högre premium än en Specie. 15:o Till hvarje skarpskyttekompani, tillhörande fullt organiserad korps, utlemnar Staten på bestyrelsens reqvisition till kostnadsfritt begagnande, emot ansvarighetsskyldighet, sex stycken till målskjutnings öfvande lämpliga gevär, samt tillhandahåller nödig ammunition, emot ersättning af anskaffmngs-kostnaden, 2 öre per skarp patron.
Derjemte utlemnas, så långt tillgången det medgifver, till kostnadsfritt begagnande åt dylika skarpskyttekoinpanier, å förrådena befintliga, till krigsbruk oanvändbara gevär. 16:o Hvar och en skarpskytt, som önskar deltaga i regementenas årliga befälsöfningar, eger dertill rättighet, dock på egen bekostnad. 17:o Under antagandet af 40,000 skarpskyttar, på ofvan antydda sätt organiserade och indelta, uppstå 25 skarpskyttekorpser, utgörande 100 ba - Motioner i Bonde-Ståndet 186ö.
N:o 27, 39 taljoncr eller 400 kompanier och hvarför det årliga statsanslaget utgöres af följande belopp, nemligen:
Aflöning till 25 korps-chefer å 1,500 R:dr 37,500:
— Dito till 50 korps-adjutanter å 300 15,000: — Målskjutningspremier, 168 R:dr per kompani „ 67,200: — Dito 50 R:dr (en studsare) pr bataljon „ 5,000: — Proviant-ersättning för 40,000 man under 2:ne dagars korpsmöte, å 70,84 öre por man, „ 28,336: — Traktameutsersättning till tillfälligtvis kommenderade instruktörer (officerare, underofficerare och korporaler), högst en per kompani, således 400 instruktörer under 52 eftermiddagar, öfverhufvud 1 R:dr till hvarje.
Reservationsanslag „ 20,800: — Summa årligt anslag R:mt R:dr 173,836: — Obs.
Af förberörda anslagssummor bör naturligtvis intet utbetalas, utan i den mån skarpsky t tärne erhålla den af mig föreslagna organisationen.
Om remiss till Sammansatta Stats-, Lag- och Allmänna Ekonomi-Utskottet anhålles vördsamligen.
Stockholm den 8 November 1865. J. M.
Lundahl, från Skaraborgs län.
Äho Af Olof Mlsson från Westerbottens län, om anslag af allmänna medel till myrutdiJcmngar inom Westerbottens lån.
En fråga af den högsta framtida betydelse för de sex nordliga länen har vid sistlidne riksdag blifvit bragt å bane samt tillvunnit sig den uppmärksamhet från Regeringens sida, att i Konungens Proposition om Statsverkets tillstånd och behof innefattas förslag om bildande, medelst statsanslag, af en fond för en all männare utdikning af de norra länens vidsträckta frostländta trakter, i ändamål att aflägsna dessa frostländigheter och förmildra klimatet samt höja den i sig sjelf förträffliga åkerjordens bördighet och småningom bereda rum för ett betryggadt och utvidgadt jordbruk i de trakter, der en starkt tillvexande befolkning, som för få årtionden tillbaka ofta blandade sitt bröd med bark, numera genom ihärdighet och kraftfullt arbete ådagalagt att menniskan verkligen är jordens herre och har 40 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 27. i sid förmåga att verksamt befordra den fortgående utvecklingen af jordens alstringskraft genom de sanka myr- och kärrtrakternas med deri befintliga kallkällors afdikning, genom förminskande af de derifrån sig bärledande härjande nattfrosterna, som plötsligt omintetgöra landtmannens skönaste förhoppningar, samt genom höjande, medelst afdikning, af de oerhörda myrtrakternas odlingsbarhet, hvarigenom ätven en flerdubblad fodertillgång beredes.
Vaknande intresse har hos befolkningen uppstått för dylika ut- och afdikningar, hvarå såsom exempel kan anföras, att under sednare åren och intill medlet af detta år från Westerbottens län omkring 80 särskilda underdåniga ansökningar till Kongl. Maj:t afgått med begäran om bidrag till dylika arbetens utförande, hvartill samtliga kostnadsförslag äro beräknade till en summa af nära en half million R:dr R:mt; samt att underdåniga ansökningar från något öfver 130 personer, dels af Statens, dels af länets agronomer, detta år till Kongl.
Maj:t aflemnats om biträde till verkställande af undersökningar för dylika arbetens utförande.
Då likväl de i allmänhet ytterst inskränkta tillgångarne hos länets allmoge göra, att sådana arbeten svårligen och endast undantagsvis utan bidrag af allmänna medel komma till utförande, är det af yttersta behof att
Staten dervid räcker en hjelpsam hand.
Och tillåter jag mig alltså vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte för nästa statsregleringsperiod till myrutdikningar i Westerbottens län årligen anslå 50,000 R:dr R:mt.
Om remiss af denna min motion till vederbörligt Utskott anhålles vördsammast.
Olof Nilsson, från Westerbottens län Härmed förena sig: L. J. Fahlander. G. Hedström.
N:o 28 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 28. 41 Af Olof Nilsson från Westerbottens län, om anslag af allmänna medel till aflöning åt en Landtbruksingeniör i Westerbottens län.
Landthushållningen benämnes och anses med rätta såsom vårt lands modernäring, ej allenast derföre att den ojemförligt största delen af befolkningen deråt egnar sina krafter och sin tid, utan ock väsendtligast af den anledning att denna näringsgren, klokt och omtänksamt bedrifven, lemnar de säkraste medlen till betryggande af så väl allmänt som enskildt välstånd och oberoende; men för ett sådant landthushållningens bedrifvande fordras dock ej endast att den stödjes på vetenskapliga och genom erfarenhet bepröfvade grunder, utan ock att densamma utöfvas med insigter, klokhet och omdöme.
Det är lätt insett, att i ett län så aflägset från orter, der landthushållningen mera utvecklats och hvarifrån lärdomar skulle stå att vinna, och der så få större landtegendomar finnas, hvarifrån exempel och föredömen kunna vara att hemta, samt der allmogen ledes af en viss obenägenhet att gilla annat än hvad de från fadren lärt, snart sagdt enda sättet att bibringa dem kännedom om nyare tiders erfarenhet och insigter i jordbruket och boskapsskötseln torde vara att finna genom anställande af en skicklig och erfaren person i allt hvad till landthushållningen hörer, som hade till ändamål att vissa tider i sender under årets lopp uppehålla sig i länets olika trakter, för att genom samtal, öfverläggningar och undervisning småningom söka förmå allmogen att vidtaga en oundgänglig afdikning af jorden samt införande af lämpligaste brukningssätt och klokare sädesföljd än hvad hittills varit fallet, jemte en förökad foderodling och förbättrad ladugårdsskötsel, m. m.
Genom förnyade och åter förnyade besök på samma trakter och småningom hos allmogen vunnet förtroende och, idkeligen påminnande om samma åtgärders och förändringars vidtagande skulle påtagligen på detta sätt småningom mycket vinnas till jordbrukets framgång i orten; hvadan jag vördsamt anhåller, det Rikets Ständer ville anvisa ett belopp af Två Tusen Femhundra Riksdaler Riksmynt årligen, under nästinstundande statsreglerings-period, till aflönande af en kringresande undervisare i landthushållningens olika delar inom Westerbottens län, hvaraf Två Tusen Riksdaler såsom årsarfvode och Femhundra Riksdaler såsom reseersättningsmedel.
Härmed förena sig: L. J. Fahlander. G. Hedström.
Prof. 1865 $ 1866. 11 Sami. 4 Afd. 6 42 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 29. $:o 29.
Af Olof Nilsson från Westerbottens län, om anslag af allmänna medel för rensningar af Ume eif.
Till Rikets Höglofliga Ständers välvilliga behjertande får jag härmed vördsamt framställa ett förhållande, som för jordbrukarne i byarne Wännäs, Spölan, Gubböle, Brån och Strand i Umeå socken af Westerbottens län medför de största olägenheter.
Det är nemligen de förödelser, som städse förorsakas genom öfversvämning af Ume eif.
Vid den såkallade Bergforssen sammantränges elfven, efter föreningen med Windelelfven, till följd af utskjutande berguddar och hårda grusbankar och flodens djup minskas genom berghällar, hvilka vid lågt vattenstånd uppskjuta öfver vattenytan.
Härigenom uppstår alltid hinder för vattnets fria lopp och, dä. snön i det vidsträckta flodområdet om våren hastigt smälter, tillströmmar vattnet i långt större mängd än som genom den trånga forssen kan samtidigt framföras, floden stiger öfver sina bräddar och öfversvämmar de ofvanför forssen liggande lågländta åkrarne, till ett omfång af 12,404 qvadratrefvar, der vattnet då kan stå så högt, att man beqvämt kan ro öfver gärdesgårdarne.
Den skada, som häraf å den odlade jorden måste förorsakas, ligger i öppen dag.
I alla händelser blifver musten ur jorden utsugen och i de flesta fall uppkomma utskärningar, som förderfva både sädesfält och gräsmark.
Den häraf förorsakade skada har för år 1863 uppskattats till 1,617 Riksdaler på ofvanuppgifna areal.
En gifven följd är. att jordens afkastning blifver för jordegarne högst osäker och jordens värde allt mer och mer minskas.
Till afhjelpande af dessa olägenheter erfordras diknings- och sprängningsarbeten, uppgående enligt af Kapitenen vid Kongl. Väg- och Vattenbyggnadskorpsen, R.
Schough uppgjordt förslag, till en kostnad af 21,400 R:dr.
Sorn jordegarne äro urståndsatte att af egna medel, utan understöd, utföra detta arbete, men förklarat sig beredde att sjelfve verkställa detsamma, derest ett understöd af allmänna medel af 11,000 R:dr kunde dem beviljas, så har Kongl. Maj:t, på derom gjord underdånig ansökning, täckts i Sin till Rikets Ständer nu aflåtna nådiga Proposition föreslå anvisande till berörda ändamål af sistnämnda belopp.
Då jag, såsom bosatt i den församling, der ofvanberörda byar äro belägna, är i tillfälle att fullt vitsorda så väl det stora behofvet af de föreslagna arbetena, som jordegarnes oförmåga att utan understöd dem verkställa, vågar jemväl jag till Rikets Höglofliga Ständer hemställa: Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
43 att till verkställande af rensningar för flodvattnets afledande i ofvauberörda del af Ume eif måtte anvisas ett anslag utan återbetalningsskyldighet af 11,000 Riksdaler Riksmynt att utgå på sätt Kongl. Maj:t i Dess nådiga Proposition föreslagit.
Af Jöns Andersson från Malmöhus län, om lindring af rustningsskyldigheten i Skåne.
Bland de onera, som trycka hårdast på jordbruket, är onekligen indelningsverket, serdeles rustningsskyldigheten, icke endast till följd af kostnaden för dess presterande, utan ännu mera derföre att den drabbar så olika, att då den ena orten eller det ena hemmanet är fritt eller nästan fritt, så har tyngden fallit så mycket svårare på ett annat ställe.
Sålunda har provinsen
Skåne blifvit betungad med att utrusta icke obetydligt mer än hälften af hela vårt beridna kavalleri.
Då detta onus blifvit pålagdt endast omkring 2,000 af provinsens något öfver 7,000 hemman samt det egna förhållande i Skåne eger rum, att de aldra flesta hemman, som fått sig augment tillagde, deraf hafva nästan ingen hjelp, emedan det utgår icke efter utan med den gamla ränte- eller rustnings-dalern, fastän evalverad, så lärer det väl få medgifvas att för desse rusthållare tarfvas både lindring och rättelse.
Utan att föreslå någon minskning i indelta kavalleriet, hvilket för närvarande väl ej står att erhålla, anser jag att någon lindring kunde, utan Statsverkets betungande, beredas rusthållarne, om de emot kontant ersättning blefve befriade från anskallande af en del persedlar; och rättelse borde beredas derigenom att augmentshemmanen ålades deltaga i rustnings-skyldigheten efter samma grund, som de indeltas, d. v. s. med så stor del af kostnaden, som motsvarar deras till rustning indelta ränta, jemförd med hela rusthållets.
Af det för de skånska kavalleriregementena år 1730 afslutade indelningsverk iuhemtas, att till hvarje rustnings utgörande anslogs omkring 60 dalers ränta, samt att de rustningsstammar, som voro så svaga att de ej kunde sättas i full rustning, d. v. s. ej kunde utgöra så stor ränta, fingo till understöd andra hem - 44 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 30. mans räntor.
Dessa räntor motsvarade den tiden rustningsbördan,, så. att dess åtagande egentligen icke betraktades som en tillökning uti, utan såsom en förändring utaf onera.
Följaktligen deltog augmentshemmanet då i rustningens utgörande lika med rusthållet, i mån af hvartderas dertill anslagna ränta.
Förändrade varuvärden eller rättare penningevärden hafva sedan den tiden aflägsnat den jemlikheten rusthållshemmanen emellan allt mer, så att de rustningsstammar, som åtnjuta augment in natura hafva en verklig hjelp, hvaremot de, som hafva penningeränta sig anslagna, äfven med myntets evalvation, kunna anse sig såsom lottlösa i fråga om augment.
För att förtydliga detta vill jag uppgifva uågra den tidens varuvärden.
Så tinner man af den i Malmö år 1731 upprättade markegångstaxa — den första i Skåne — att en tunna råg blifvit upptagen till 2 daler 12 öre, en tunna korn till 1 daler 16 öre och en tunna hafra till 24 öre, samt att 1732 års markegångstaxa upptager en tunna råg till 3 daler, en tunna korn till 2 daler och en tunna hafra till 1 daler silfvermynt.
Häraf blir klart, att några dalers augment eller någon spanmål, då och en lång tid derefter, hade värde motsvarande rustningsskyldigheten, hvaremot, till följd al förändrade varuvärden och med rustningen följande större kostnader, några dalers augmentsränta, om än tredubblad, är nästan ingen hjelp för den rusthållare, som har sig ålagt att hålla rustningen uppe.
Får velat anföra dessa varuvärden för att visa, att den ränta, som anslogs till augment, verkligen hade värde motsvarande sin andel i rustningsskyldigheten; och anser att, om denna andel presteras sålunda, att augmentshemmanet deltager i rustningsskyldigheten i mån af rustningsräntan, så sker en rättelse i missförhållanden, som småningom genom tidsomständigheterna uppkommit.
Jag vill derföre vörsamt föreslå: l:o att rusthållarne vid de skånska kavalleriregementena befrias från anskaffande och underhåll af beklädnads-, bevärings- och utredningspersedlar, emot kontant ersättning till Staten, och 2:o att rustningskostnaden utgöres proportionaliter efter dertill indelt penningeränta, såväl för augments- som stamhemman.
Jöns Andersson, från Malmöhuslän.
N:o 31. 15 Af Jöns Andersson från Malmöhus län, om ändring af sträf bestämning arne för olaglig försäljning af bränvin, m. rn.
Oansedt allt hvad hittills lagstiftats mot oloflig bränvinsförsäljning, fortfar sådan att ganska allmänt ega rum och vara en verklig samhällets kräfta.
Jag behöfver ej orda om allt det onda lönnkrogen medför, ty det är allmänt kändt och erkändt, att svårligen något kan vara mera demoraliserande.
Jag ber för deri skull att få framhålla huru föga Kongl. Förordningen den 18 December 1863 och de lagstadganden, som skola tillämpas vid åtal af förbrytelser mot denna Förordning, uppfylla sitt ändamål att hämma den olofliga bränvinsförsäljningen.
Med antagande att allmänna åklagaren i den ort, der en lönnkrog finnes, är nitisk, duglig och redbar, blir, lönnkrögaren visserligen snart ställd under tilltal, men han uteblifver saklöst vid ett par Ting och fortsätter emellertid krogrörelsen utan annan påföljd än att, då han stämmes för denna fortsättning, som är ett förnyande af lagöfverträdelse, han fälles till ett ringare ansvar än för förbrytelsen första gången.
Omsider skall han inställas med tjenliga medel vid domstolen, men välbekant med dagen, då inställelsen skall ske, uppstå otroliga svårigheter innan de tjenliga medlen kunna användas, och oftast har lönnkrögeriet mer än ett år florerat, då lönnkrögaren första gången ådömes ansvar för sitt brott.
Men detta ansvar, som visat sig vara alltför ringa, träffar ej alla lika och blifver för somliga, ja till och med för de flesta, en sådan obetydlighet att det väcker snart sagdt deras åtlöje.
Den bötfällde, i händelse han eger tillgångar, får äfven betala utskänkningsafgift och kan sålunda, om han utskänkt för t. ex. 400 kannor, få böta ända till 30
R:dr och i utskänkningsafgift erlägga 160 R:dr, en ganska allvarlig näpst, men saknar han tillgångar, och detta är oftast fallet, afskrifves genast utskänkningsafgiften och i stället för böterna får han undergå sex dagars fängelse vid vatten och bröd.
Hvilken olikhet i straff är ej detta och huru otillräckligt det sistnämnda straffet för en person med så ringa hederskänsla som en lönnkrögare!
Jag vet ock exempel på att, då en person, som i stället för höga böter skulle i brist af tillgångar undergå 11 dagars fängelse vid vatten och bröd, införpassades till länsfängelset och hörde det ringa straffet, hånleende förklarade för kronolänsmannen, som haft mycken möda att få honom fälld, det han ämnade sälja bränvin så länge han lefde.
Stadgandet i 3 mom. af 41 § i Kongl.
Förordningen den 18 December 1863, angående vilkoren för bränvinsförsäljning, att det i lönnkrögarens försäljningsrum befintliga bränvin med kärl skall vara förbrutet, uppfyller ej heller sitt ändamål.
Sådane handelsmän hafva ej några bestämda försäljningsrum, emedan ett sådant skulle göra deras näring omöjlig.
Som de måste smyga med försäljningen kan den ej verkställas i bestämda rum, utan måste ske än här och än der i deras bostad.
Det låter sig således ej göra att verkställa 46 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 32. beslag hos en lönnkrögare, om det ej får ske i hvad rum som helst, der förbrutna varan finnes uti hans bostad.
Något måste oundgängligen tillgöras, på det aktning må vinnas för förbudet mot det förderfliga lönnkrögeriot; och som lagen bör lämpas icke endast efter brottens storlek, utan efter deras allmännelighet i händelse densamma skall utöfva åsyftad verkan, så föreslår jag vördsamt sådan förändring uti härtill lämpliga stadganden: l:o att den, som är stämd för oloflig försäljning af bränvin, men utan laga förfall uteblifver vid domstolen, må kunna fällas till böter samt, vid verkande vite eller vid äfventyr att ohörd blifva dömd, åläggas att iakttaga inställelse å tid, som domstolen bestämmer; 2:o att ansvar för oloflig bränvinsförsäljning må blifva första gången böter från och med 30 R:dr tjll och med 60
R:dr, andra gången böter från och med 60
R:dr till och med 120 R:dr samt tredje gången eller oftare förnyelser från och med två månader till och med ett år, eller de ansvar, som nu bestämmas för andra, tredje och fjerde gången oloflig bränvinsförsäljning.
Nio 33.
Af Carl Johan Leonard Lönnberg från Östergötlands län, om ändring af 26 kap. Byggninga-Balken, beträffande skyldigheten att bygga allmänna hus.
Allt allmännare börjar man inse och erkänna orättvisan af att sådana kommunala besvär, hvaraf alla kommunens medlemmar hafva gagn, fortfarande drabba endast vissa klasser af fastighetsegare.
Dit höra bestämmelserna i 26 kap. Byggninga-Balken: huru allmänna hus skola hyggås.
Under en lång följd af riksdagar hafva också framställningar blifvit väckta, åsyftande större eller mindre förändringar i det gamla lagstadgandet.
Att dessa framställningar icke ledt till det åsyftade målet, torde till betydlig del få tillskrifvas den omständigheten, att man icke kunnat utfinna någon fullt billig och ändamålsenlig fördelningsgrund.
Genom utfärdandet af författningarne om kommunalstyrelse och kyrkostämma har detta hinder blifvit undanröjdt.
Att det oaktadt de förnyade framställningar, som i ämnet Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 33. 47 väcktes vid sistlidne riksdag, icke medförde önskad påföljd, härleder sig, såsom man kan inhemta af Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets Betänkande N:o 12 pag. 7, icke deraf att man förnekade billigheten och rättvisan af en förändring i den syftning, att den byggnadsskyldighet, hvarom 26 kap. Byggninga-Balken handlar, borde betraktas såsom ett allmänt kommunalbesvär, utan deraf att bifogade anmärkningar voro rigtade emot de beskattningsgrunder, som i kommunalförfattningarna blifvit antagne i afseende på kommunalutskylder.