Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kamererarne hafva sig ålagdt att afgifva utlåtanden såväl ötver vederbörande redogörares förklaringar öfver kontorens anmärkningar som ock öfver anmärkriingsförfattarnes af förklaringarne föranledda påminnelser; och att de sålunda direkt deltaga i det arbete, för hvilket ifrågavarande provision är afsedd att tjena såsom särskild godtgörelse, samt att af den anmärkningsprocent, som af General-tullstyrelsen anordnats för år 1863, tillfallit Kamereraren i Kammar kontoret 11 R:dr 26 öre och Kamereraren i Revisions-kontoret 243 R:dr 61 öre; och torde, derest denna förmån anses böra framdeles upphöra, isynnerhet Kamereraren i Revisions-kontoret, hvars ordinarie löneinkomster utan tvifvel blifvit bestämda med hänsigt jemväl till den påräknade anmärkningsprocenten, ock böra, i stället för denna, tilläggas lämplig löneförhöjning.
Vidare hafva Revisorerne anmärkt, dels att, ehuru Tull-verkets omkostnadsstat för år 1863 beräknats till endast 1,800,000 R:dr, Tull-verkets utgifter dock under nämnde år uppgått till l,854,6o8 R:dr 7 öre, och dels att General tullstyrelsens ombets- och tjenstemän i allmänhet blifvit tillagda högre aflöningsförmåner, än Rikets Ständer bestämt för deras vederlikar med stundom trägnare befattningar i andra embetsverk, hvilket sistnämnda förhållande anmärkts såsom förtjent af särskild uppmärksamhet, efter det förut erinrats, att aflöningen till General-tullstyrelsen för året i fråga »medtog» 77,550 R:dr, under det den tio år förut uppgick till endast 53,078 R:dr.
Tull-verkets omkostnadsstat för år 1863, så blef densamma af Eders Kongl. Maj:t i nåder fastställd till 1,837,848 R;dr 55 öre; och är anledningen dertill, att densamma med 16,839 R:dr 52 öre öfverskridits, att söka dels uti den ansenliga tillväxt, den till åtskilliga tulltjensteman och betjente utgående uppbördsprovision under året vunnit genom en betydligt ökad tullinkomst, och dels uti den förhöjning, sorn förorsakats pensionsstaten derigenom, att flere tjenstemän under året blifvit på denna stat förflyttade, härledande sig tillökningen sålunda i ena fallet från en ökad statsinkomst, i hvilket afseeude den följaktligen angifver en vinst för staten, i stället för att utmärka en förlust för densamma, i andra fallet från en omständighet, hvilken ej lärer utgöra skälig anledning till anmärkning, eller att tjenstemän, som genom särskildt nådigt beslut fått sig tillförsäkrad rättigheten att, efter viss tid väl vitsordad tjenstgöring, vid afskedstagandet undfå pension och, när sådan tid förlupit, vilkoren i öfrigt befunnits uppfyllda samt afskedet begärts, blifvit satta i åtnjutande af den dem härutinnan tillerkända förmån Då Revisorerne, på sätt som skett, särskildt uppmärksammat den omständigheten, att i aflöningen till General-tullstyrelsen under de revisionsåret nästföregående tio år en förhöjning egt rum från 53,078 R:dr till 77,550 Rrdr, torde deraf böra dragas den slutsatsen, att de funnit denna omständighet särskildt anmärkningsvärd.
Såsom en enstaka — 303 — företeelse skulle den tilläfventyrs ock kunnat så anses.
Men vid det kända förhållandet, att under ifrågavarande tio år, isynnerhet vid riksdagen 1856, 1857 och 1858, en fullt jemförlig tillökning i de på stat uppförda lönebeloppen, på tvifvelsutan goda grunder, egt rum inom förvaltningens alla grenar, och giltigt skäl väl icke förefunnits att i detta hänseende låta Tull-styrelsen blifva i mistning af den förmån, som kommit andra embetsverk till del, torde berörda omständighet häraf få en lika naturlig som nöjaktig förklaring.
Vidkommande åter Revisorernes uppgift att General-tullstyrelsens embets- och tjenstemän i allmänhet blifvit tillagda högre aflöningsförmåner, än som bestämts för deras vederlikar med stundom trägnare befattningar i andra embetsverk, så innefattar denna uppgift tvenne anmärkningar af beskaffenhet att här icke böra lemnäs ovidrörda, nemligen dels att bemälde embets- och tjenstemän i allmänhet äro högre aflönade än deras vederlikar, dels att de i vissa fall hafva mindre trägen tjenstgöring än dessa.
Undersöker man nu förhållandet i afseende på aflöningen, befinnes deraf, att nämnde embets- och tjenstemän icke allenast icke i allmänhet åtnjuta högre sådan än deras vederlikar, utan att detta är fallet med blott ett ringa fätal af dem, nemligen Generaltulldirektören och de båda Departements-cheferna samt Sekreteraren och Krtmereraren i Kammar-kontoret, under det ingen af de öfrige tjenstemäunen vid General-tullstyrelsen uppbär högre lön, än sorn i flera eller färre fäll utgår till deras vederlikar inom åtskilliga andra jemförliga embetsverk, varande det oaktadt de fasta lönerna inom flera af dessa sednare bestämda med särskildt afseende på de mer eller mindre betydliga extra inkomster, som åtfölja befattningen, under det dylika inkomster, i hvad General-tullstyrelsens tjenstemän angår, med högs- få undantag, der de ifrågakomma, äro af det obetydliga belopp, att de vid en lönereglering knappast kunna anses ens böra tagas i betraktande.
Då anmärkningen, sådan den nu finnes formulerad, med sammanställning af högre lön mot mindre tjenstegöromål, följaktligen måste antagas afse ofvannämnda fem embetsoch tjenstemän, kan General-tullstyrelsen här inskränka sig till belysande af förhållandet i hvad dessa angår.
Härvid torde i första rummet böra erinras att, enligt den för General-tullstyrelsen utfärdade nådiga instruktion, Sekreteraren och Kamereraren i Kammar-kontoret äro skyldige att, utan särskild godtgörelse, inträda i Departements-chefernas ställe, då dessa af en eller annan orsak hafva laga förfall, äfvensom att Departements-cheferna likaledes hafva till åliggande att i föreskrifven ordning förvalta General-tulldirektörens embete, då innehafvaren deraf är upptagen af embetsresor eller af annat laga förfall hindrad att nämnda sitt embete inom Styrelsen sjelf bestrida.
Departements-chefernas samt Sekreterarens och bemälde Kamererares ordinarie befattningar innefatta således tillika suppleantskap inom högre grad än den, för hvilken de äro aflönade, och med mera omfattande pligter, än som åligga deras vederlikar inom andra embetsverk.
Det oaktadt har ingendera af dessa fyra embets- och tjenstemän ens så höga löneinkomster, som t. ex. de äldre Kommissarierne i Rikets Ständers Bank, hvilka äro chefer för särskilda kontor, och hvilkas aflöning Rikets Ständer bestämma.
Hvad beträffar göromålens omfattning och trägenhet äfvensom det dermed förenade ansvar, torde anmärkningen, för såvidt den direkt afser dessa omständigheter eller är till dem hänförlig, icke heller vid närmare undersökning finnas väl grundad.
Utan att ingå i en närmare jemförelse med andra embetsverk, tillåter sig
General-tullstyrelsen un - — 304 — derdånigst erinra derom, att Styrelsens åligganden medföra förpligtelse att, så att säga, i hvarje ögonblick för den allmänna trafikens behof meddela upplysningar och beslut i ämnen, som naturligen icke tåla något uppskof, och att på samma gång utöfva oaflåtlig tillsyn öfver uppbörden och redovisningen af statsverkets betydligaste inkomst samt öfvervaka tjenstepligters noggranna uppfyllande af mera än 1,500 underlydande, öfver hela riket spridda, tjenstemän och betjente.
General-tullstyrelsens diarier, protokoll och registratur torde, om jemförelse med andra embetsverks likartade handlingar anställes, lemna icke oväsendtlig ledning för omdömet om göromålens mängd.
Den omständigheten att General-tullstyrelsens medlemmar icke, såsom deras vederlikar, åtnjuta någon semester, utan dagligen året om måste befinna sig i tjenstgöring, och att denna ingalunda är inskränkt till göromålen på embetsrummet, torde vittna om en trägenhet i sysselsättning, som icke tillåter öfverflödig hvila, derest handläggandet af de ärenden och angelägenheter, som äro af General-tullstyrelsens pröfning och åtgöranden beroende, egnas tillbörlig omsorg.
Och härutinnan medför General-tullstyrelsens värf, med afseende på den betydliga uppbörd den har under sin vård, ett ansvar, så allvarligt manande och, i betraktande af denna uppbörds fördelning på så många skilda platser, hvilka Styrelsen ej kan hafva omedelbart under ögonen, ett behof af ansträngd uppmärksamhet, så föga förenligt med trygghet och ro, att icke ens de stunder, som äro fria från direkt arbete, kunna förblifva omsorgsfria.
General-tullstyrelsen vågar således antaga, att den för nu ifrågavarande embeten och tjenster bestämda aflöning ingalunda öfverstiger hvad ett billigt och rättvist afseende på göromålens vigt, trägenhet och ansvar förestafvar.
Slutligen hafva ock Revisorerne funnit sig böra, med åberopande af §§ 64 och 65 i Regeringsformen, hemställa, huruvida icke tiden kunde vara inne för Rikets Ständer att, i afseende på den vigtiga frågan om bestämmande af Tull-verkets utgiftsstat, utöfva den rättighet, som genom grundlagen blifvit dem tillförsäkrad.
Beträffande denna hemställan, anser sig General-tullstyrelsen böra i underdånighet uttala den åsigten att, så länge Tull-verkets tjenstepersonal, i följd af ständigt vexlaude förhållanden inom handelsverlden, årligen måste vara underkastad betydliga förändringar, än genom en af behofvet påkallad förstärkning af bevakningspersonalen, och än genom indragning af tjenster, som genom förändrad lagstiftning eller tillkomsten af nya vägar för trafiken blifvit öfverflödiga, o. s. v., kan, enligt General-tullstyrelsens förmenande, Riksförsamlingen, äfven sedan denna kommer att årligen sammanträda, icke lika ändamålsenligt uppgöra definitiv och detaljerad reglering af Tull-verkets utgiftsstat, som denna reglering nu verkställes, då staten alltid grundas på det nästföregående årets erfarenhet.
Det följer nemligen af den för Riksförsamlingen nödvändiga arbetsordning, att en af denna församling uppgjord stat måste grundas på förhållanden, sådana de voro sist året före det, då staten beslutes, och vinna tillämpning först året efter det, då beslutet fattats.
Den erfarenhet, som kunnat inhemtas under året närmast den nya statens tillämpning, går sålunda förlorad.
Annu mindre kan det hittills, med riksdagar endast hvart 3:dje år, hafva varit med det allmännas fördel val förenligt, att Rikets Ständer gjort Tull-verkets utgiftsstat till föremål för detaljerad pröfning; och då Riksförsamlingen alltid har sig förbehållet, hädanefter såsom hittills, både att medelst förslagsanslag bestämma utgiftsstatens hela belopp, och att tillse, i hvad mån anordningarne för afsedda ändamål må hafva motsvarat hvad Riksför - — 305 — samlingen för sin del anser nyttigt och rätt, torde icke heller Rikets Ständers Revisorers anmärkning i denna del böra till någon åtgärd föranleda.
Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter: A.
G:n BENNICH.
A. BRANDSTRÖM. S. J. STENBERG.
Carl TA.
Hedin.
Konvoy-kommissariatets underdåniga utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers anmärkning vid detta embetsverks räkenskap för ar 1863.
Sedan Rikets Ständers Revisorer uti sin den 14 sistlidne Oktober afgftfna underdåniga berättelse om verkställd granskning af stats-verkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1863 anmärkt, i afseende å Konvoy-kommissariatets räkenskap, att bland Kommissariatets säkerhetshandlingar befunnos 218 st., åren 1842—1844 utfärdade, al pari inköpta Arméens ackords-amorteringsfonds 4 procents-obligationer till ett nominelt belopp af 162,300 R:dr R:mt, oaktadt, enligt Kongl, brefvet den 13 Februari 1836, Kommissariatet endast skulle egt att uppköpa dylika, med 5 procent ränta löpande obligationer; så har Eders Kongl. Maj:t genom nådig remiss af den 20 sistförflutne Oktober behagat häröfver infordra Konvoykommissariatets underdåniga utlåtande; och får Konvoy-kommissariatet till åtlydnad häraf underdånigst anföra följande:
Genom högstberörde nådiga bref behagade Eders Kongl. Maj:t tillåta, att handels- och sjöfartsfondens öfverskottsmedel, hvilka allt ifrån år 1833 vunnit en fortgående tillväxt, måtte »göras räntebärande jemväl medelst inköp al pari af Arméens Pen - 39 — 306 — sionskassas ackords-amortissementsfonds obligationer med 5 procents ränta.»
Efter det en del af de i anledning häraf till belopp af 30,000 R:dr Banko inköpta Arméens ackords-amorteringsfonds obligationer med 5 procent blifvit till betalning redan den 1 Juli 1838 utlottade samt nya sådane obligationer med lika hög ränta ej kunde erhållas, beslöt Konvoy-kommissariatet, som ansåg den meddelade tillåtelsen ej vara inskränkt till att inköpa bemälde fonds obligationer, endast såvida dessa löpte med 5 procent, att ej mindre utbyta de utlottade obligationerna mot andra med 41 procents ränta, utan äfven att inköpa sådane.
Till följd af särskilda beslut allt intill år 1842 blefvo äfven fortfarande dels alla, tid efter annan utlottade och uppsagde, 5 procents-obligationerna omsatta i nya 4i procents-obligationer, dels äfven fondens tillgängliga behållning använd till inköp af dylika.
Af samma orsak omsattes under åren 1842—1844 alla för Konvoy-kommissariatet utlöttäde' öbligåtiöner mot 4 procents-obligationer samt gjordes inköp af sådane.
Jemte tillkännagivande, att hvarken Konvoy-kommissariatets nuvarande Ordförande eller någon bland dess Ledamöter deltagit uti något af dessa beslut, får Konvoykommissariatet derjemte anmäla, att
Konvoy-kommissariatet vid flera särskilda tillfällen, då Kommissariatet anhållit om Eders Kongl. Maj:ts nådiga tillstånd att belåna andra värdepapper för att göra fondens behållning fruktbärande, omnämnt ifrågavarande förhållande, eller att dess innehafvande Arméens accords-amorteringsfonds obligationer löpte med 4 procents ränta.
Remisshandlingen återställes underdånigst härjemte, och Konvoy-kommissariatet framhärdar med djup undersåtlig vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung!
Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste undersåter och tjenare: P.
M. F. ÅBERG. A. R.
Stockholm den 19 December 1865. — 307 — Kongl. Krigs-kollegium, med underdåniga utlåtanden, i anledning af 1865 års Stats-revisorers berättelse om granskning af Kongl. Kollegii förvaltning och räkenskaper för år 1863.
Sedan Eders Kongl. Maj:t, medelst remiss den 20 sistlidne Oktober, i nåder anbefallt Dess och Rikets Krigs-kollegium, att till Eders Kongl.
Maj:t inkomma med underdånigt utlåtande i anledning af hvad Rikets Ständers sednast församlade Revisorers berättelse innehåller om verkställd granskning af Kollegii räkenskaper för år 1863, får, till fullgörande deraf, Kollegium härhos i underdånighet öfverlemna Kollegii Artilleri-, Fortirikations-, Intendents- och Aflönings-afdelningars hvar för sig, i dem tillhörande delar, afgifna underdåniga yttranden.
Remissakten bifogas i underdånighet, och Krigs-kollegium framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung!
MEIJER. G. SANDELS. A. W, TOTTIE.
GUSTAF FRIIS. N. A. VARENIUS.
Stockholm den 19 December 1665, G. L.
Forsberg. - 308 — Kongl, Krigs-kollegii Arti lleri-afdelning:, med underdånigt utlåtande öfver en af Rikets Ständers Revisorer år 1865 gjord framställning.
Medelst nådig remiss har Eders Kongl Majit anbefallt Dess och rikets Krigskollegium, att till Eders Kongl. Majit inkomma med underdånigt utlåtande i anledning af Rikets Ständers Revisorers den 14 sistlidne Oktober afgifna underdåniga berättelse om verkställd granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning år 1863, i hvad samma berättelse Krigs-kollegium rörer; och får Kollegium å Artilleri-afdelningen, som, till åtlydnad af högstberörda nådiga befallning, från General-fälttygmästaren och Chefen för Artilleriet infordrat till Eders Kongl.
Majit ställdt underdånigt yttrande rörande den del af Revisorernes berättelse, som angår högre artilleri-läroverket å Marieberg, berörda yttrande härhos i underdånighet öfverlemna, med anförande för egen del, att Kollegium till alla delar instämmer uti hvad af General-fälttygmästaren i ämnet upplyst och förklaradt blifvit.
Eders Kongl. Majits underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter: C.
MEIJER. CARL SKYTTE. GUSTAF FRIIS.
Stockholm den 11 December 1865, Alfr.
Malmgren.
General-fålttygmästarens underdåniga utlåtande, angående Rikets Ständers Revisorers framställning i afseende å högre artilleri-läroverket vid Marieberg.
Underdånigt utlåtande.
Uti den berättelse, som Rikets Ständers Revisorer den 14 Oktober innevarande år afgifvit, angående granskning af statsverkets med flera af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1863, förekommer, rörande högre artilleriläroverket, följande: »Revisorerne, som besökt det å Marieberg förlagda högre artilleriläroverket, hafva dervid funnit såväl byggnader som lärosalar och öfriga lokaler väl underhållna.
Då likväl, utom de för närvarande till boningsrum åt eleverna upplåtna lokaler, å Marieberg finnas jemväl andra Kronan tillhöriga byggnader, hvilka torde kunna för samma ändamål användas, synes berörde olägenhet för framtiden kunna afhjelpas, på samma gång den inqvarteringsersättning, som nu måste af allmänna medel utgå, kunde staten besparas».
Öfver hvad Revisorerne sålunda anmärkt, har mitt underdåniga utlåtande blifvit infordradt; och får jag till följd deraf i underdånighet anföra:
Utom det större trevånings stenhus, som af eleverna bebos och hvilket äfven innehåller lektionssalar, fysiskt kabinett, matsalar m. m., finnes å Marieberg endast följande boningshus, som kunna för läroverkets räkning disponeras.
Större trevånings stenhus, hvaraf ena hälften är oinredd.
Öfre våningen är visserligen inredd till boningsrum och har äfven varit afsedd att af elever begagnas, men sedan öfrige delar af detta hus blifvit upplåtne till arkiv och förråd hafva, till undvikande af eldfara för dessa, alla eldstäder uti öfra våningen blifvit nedtagna, till följd hvaraf denna våning nu endast kan användas såsom bibliotheks- och förvaringsrum.
Brädpanelad envånings byggnad af timmer; bebos af läroverkets väbel.
Huset N:o 7. Envånings hus, till en del af sten.
Denna byggnad, hvaraf ungefärligen ena hälften icke kan anses beboelig under vintern, har alltsedan läroverkets stiftelse disponerats af dess högste Styresman.
Tvåvånings stenhus; bebos af Andre Styresmannen samt innehåller derjemte expeditionsrum.
Huset N;o 8lU.
Envånings korsvirkesbyggnad med tegel, sammanbyggd med föregående; kan till en del för fuktighet ej begagnas.
Tvenne rum bebos af repetitörer.
En mindre lägenhet å vinden disponeras af Andre Styresmannen, — 310 Huset N:o 9.
Brädpanelad envånings byggnad af timmer; underhålles endast nödtorftigt, bebos af läroverkets betjening, hvarjemte några runi äro uthyrda för Kronans räkning åt handtverkare vid Fyrverkare-kåren.
Huset N:o 10, Envånings stenhus; bebos af läroverkets tre stalldrängar.
Huset N:o 11.
Brädpanelad en vånings byggnad af timmer; anses endast böra nödtorftigt underhållas.
De rum, som kunna bebos, äro dels upplåtne åt betjeningen, dels uthyrda till Fyrverkare-kårens handtverkare.
Huset N:o 12.
Orangeribyggnad af timmer; förtjenar ej annat underhåll än brädtakets nödtorftiga upphjelpande, innehåller tvenne rum, som för närvarande begagnas vid fäktöfningarne.
Af denna uppgift, som visar huru de af Revisorerne omförmälda byggnader för närvarande äro disponerade, torde kunna bedömas huruvida desamma lämpligen kunna till bostäder åt eleverna upplåtas.
Att icke samtlige elever kunnat erhålla bostad vid läroverket är ett undantagsförhållande, som först inträffat under nu fortgående lärokurs, då antalet elever är ovanligt stort och uppgår till 49, hvaribland 10 civilingeniörs-elever.
Vid läroverket äro blott fyra platser för sistnämnde elever afsedda; till följd häraf hafva sex utaf de tio civilingeniörs-elever, som vid kursens början innevarande år sig till undervisningens begagnande anmält, dertill erhållit tillåtelse endast med vilkor, att de sjelfve borde föranstalta om bostad utom läroverket, utan att derföre åtnjuta någon inqvarteringsersättning.
Utaf de elfva elever, som för närvarande bo utom läroverket, uppbäres således inqvarteringsersättning endast af fem officerare, som voro till inträde vid läroverket berättigade, och för hvilka bostad på stället ej kunnat beredas.
Stockholm den 7 December 1865. FAB. WREDE.
General-fälttygmästare och Chef för Artilleriet.
Carl Hägerflycht.
Krigs-kollegii Fortilikations-afdehiings underdåniga utlåtande öfver tvenne af Rikets Ständers Revisorer år 1865 gjorda erinringar.
Till följd af meddelad nådig remiss å Rikets Ständers Revisorers den 14 sistlidne Oktober afgifna underdåniga berättelse om verkställd granskning af statsverkets samt — 811 — andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning år 1863, i hvad samma berättelse rörer Eders Kongl. Maj:ts och rikets Krigs-kollegium, får Kollegium å Fortijikations-afdelningen för sin del i underdånighet anföra: att, hvad först angår Revisorernes i ofvanberörda berättelse gjorda erinran om behöfligheten af en matsal i Svea Lifgardes kasern samt om det ofullständiga skick, hvari nämnde regementes arrest- och kokhusbyggnad sig befunne, ifrågavarande framställningar icke lära till någon Kollegii åtgärd föranleda, då Eders Kongl. Maj:t genom nådigt beslut den 13 nästlidne Oktober, i anledning af Sekund-chéfens vid meranämnde regemente underdåniga hemställan, förklarat skäl icke vara för handen att till Rikets Ständer göra framställning om anvisande af medel för föreslagen om- och tillbyggnad af regementets kasern.
Beträffande derefter samma Revisorers anmälan derom, att de till kök och matsalar af sappör-kompanierna begagnade lokaler syntes otillräckliga och ej motsvarande dermed afsedda ändamål, äfvensom att nu befintliga sappörtrupp vore i förhållande till den öfriga Arméen alltför fåtalig, så och då nådig framställning i dessa afseenden redan blifvit af Eders Kongl. Maj:t till Rikets nu församlade Ständer aflåten i sammanhang med Eders Kongl. Majrts nådiga proposition om statsverkets tillstånd och behof, synes icke heller frågan härom böra påkalla något förklarande från Kollegii sida.
Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåtar: C.
HEIJER.
A. LINDMAN. GUSTAF FRUS.
^ 31^ Kongl. Krigs-kollegii Intenrients-afdelnings underdåniga yttrande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkning vid denna Afdelnings räkenskaper för år 1863.
Uti den berättelse, Rikets Ständers sednast församlade Revisorer afgifvit öfver verkställd granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1863, hafva Revisorerne, beträffande Eders Kongl. Maj:ts t ch rikets Krigs-kollegii räkenskaper för anslaget till beväringsmanskapets vapenöfningar, anmärkt, hurusom bland verifikationerna förekommit en af Landshöfdingeembetet i Wester-Norrlands län, på grund af räkning, utfärdad anordning å 224 R:dr 50 öre,o utgörande kostnaden, efter 25 öre personen, för transporterande fram och åter öfver Angermanelfven, mellan Kläpp och Sångamo lägerplats, af 898 beväringsynglingar, tillhörande länets beväringsbataljon; och då afståndet mellan nämnde platser förmodades vara ganska obetydligt, ansåge
Revisorerne ifrågavarande utgift af 25 öre personen större än som för ändamålet erfordrats; hvartill konyne att betalning efter denna grund blifvit beräknad för hela antalet af det söder om Angermanelfven boende beväringsmanskap, ehuru, enligt Revisorerne meddelad upplysning, somliga af dessa beväringsynglingar färdats annan väg till och från mötesplatsen.