Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Häradsskrifvarne deremot erhöllo visserligen ökade göromål genom blanketternes utskrifvande, men detta arbete kunde anses fullt ersatt derigenom, att de befriades ifrån det, jemväl med tidspillan och kostnader förenade åliggandet att åtfölja Kronofogdarne till Uppbördsmötena och föra anteckningar öfver influtne medel; och, om det äfven funnes nödigt, att Staten ersatte tryckningskostnaden för blanketterne, blefve denna utgift ej så betydlig, att afseende derå borde fästas.
För öfrigt skulle den föreslagna förändringen, utom det dermed sålunda åsyftade ändamålet, i flera andra hänseenden medföra stora fördelar för åstadkommande af en enklare och säkrare eontroll jemväl å 145 Redogörarnes uppbördsförvaltning, i hvilket afseende blifvit anfördt: a) att, dä enligt nu gällande stadganden controll å beloppet af influtne medel skall vinnas derigenom, att Kronofogdarnes qvittenser af Iläradsskrifvarne annoteras, kan väl sådant lätt åstadkommas för hvad vid uppbördsstämman inbetalas, men icke för hvad derefter erlägges, hvilket högst sällan till annotation anmäles, hvarigenom det med nämnde controll afsedda ändamål ej vinnes och de skattskyldige äfventyra att i händelse af balans ä nyo betala de förut erlagde utskylderue, då deremot genom införandet af stämplade betalningsqvittenser de skattskyldige fingo den stora lättnaden att icke, för annotations erhållande, behöfva inställa sig hos Häradsskrifvarne, samt, enär de obegagnade blanketterne utgjorde Kronofogdens verification för hvad, som vöre utestående, den med annotationen åsyftade upplysning, angående inllutne uppbördens belopp, ändock åstadkommes, om
Iläradsskrifvarne ålades alt efter stämmornas slut infinna sig hos Kronofogdarne för att inventera de obegagnade blanketterne; b) att, då Uppbördsmännen enligt nu gällande föreskrifter skola vid summariska redovisningen verificera utestående medel med restlängder, hvilka likväl, enär de, för att kunna kringsändas till Fögderiets serskilda Församlingar och i Sockenstämmor bestyrkas, måste upprättas långt före redovisningsdagen, icke vid denna sednare tidpunkt, då flere derå uppförde poster kunna vara indrifne, utgöra fullt tillförlitlig verification, kunde i det stället genom blanketterne beredas en annan lätt och säkrare utväg att förvissa sig om utestående uppbördens belopp, derest det föreskrefves, att detta borde redovisningsdagen med de obegagnade blanketlerne bestyrkas, i hvilket afseende till ytterligare controll kunde stadgas, att, sedan förteckningar å dessa medel, socknevis upprättade och på berörde sätt verificerade, blifvit företedde, dessa förteckningar genast borde ifrån Konungens Befallningshafvande öfversändas till vederbörande Presterskap för att i Sockenstämmor uppläsas, i hvilket läll med skäl måste antagas, att, om äfven genom serskilda omständigheter vore möjligt, det utskylder blifvit liqviderade, utan att qvittensblankett aflemnats, Kronofogden ändock icke skulle våga begagna ett dylikt tillfälle för att sådana utskylder såsom obetalda uppföra, hvarjemte dylika fall ofelbart blefvo så få, att balans derigenom icke kunde döljas; och skulle de ifrågastälde blanketterne jemväl leda dertill, att Kronofogdarne, hvilka nödgas begagna Länsmännerne till biträde vid utskyldernes indrifvande, egde en utväg alt, när som helst, genom inventering förvissa sig om hvad, desse uppburit, likasom det blefve vida lättare, än med nuvarande stadganden, att, derest det i något fall funnes nödigt, vid andra tillfällen, än vid redogörelses alläggande, undersöka Kronofogdens uppbördsställning; c) att genom den föreslagna förändringen blefve det icke för Uppbördsmännen möjligt att (Bil till K. il. ma. Prnp. till Jt.
SI. ur 184j.) ^ 146 i de fall, då efterlyste personer, hvilkas utskylder voro afskrifne, anträffades, utan föregången anmälan och utfärdande af ny blankett i stället för den första, som vid afskrifningen borde annulleras, verkställa den uppbörd af de vilkorligt afförde utskylderne, som i dylik händelse författningsenligt bör ske, då deremot för närvarande någon controll å sådan uppbörd ej är möjlig.
Härförutan har ock af den ene från pluralitetens beslut skiljaktige Ledamoten, såsom ytterligare skäl för bifall till förslaget, blifvit hufvudsakligen anfördt: att, då, enligt hvad erfarenheten ådagalagt, ofta nog inträffar, att äfven för utskylder, som ä uppbördsstämmor erläggas, de skattskyldige, oaktadt det dermed förenade äfventyr, nöjas med Kronofogdens qvitto, ulan Häradsskrifvarens annotation, denna ofta förekommande underlåtenhet bevisade, att på Kronofogdens och Häradsskrifvarens gemensamma närvaro vid uppbördsstämmor icke ligger den största vigten; samt att desse
Tjenstemäns gemensamma ansvarighet icke genom den nya inrättningen komme att upphöra, utan fortfarandet deraf tvertom förutsattes såsom en följd af Häradsskrifvarens skyldighet och rätt att hos Kronofogden inventera qvitlensblanketterne.
Vid underdånig föredragning af detta ärende har Kongl. Maj:t, som i Nåder gillat de af KammarRätten yttrade åsigter angående olämpligheten af de åtgärder, för vinnande af controll å skatternes rätta debitering, hvarom BondeStåndet, på sätt ofvan omförmäldt är, väckt fråga, deremot ansett det af KammarRättens minoritet framstälde förrberörde förslag förtjena serskild uppmärksamhet och derföre under den 28 April 1842 i Nåder anbefalt KammarCollegium och StatsContoret att, sedan LänsStyrelserne blifvit hörde, afgifva underdånigt utlåtande, rörande sistnämnde förslags ändamålsenlighet, med hänsigt till beredande af enklare och mera fullständiga controller å kronouppbörden.
Uti det af KammarCollegium och StatsContoret i anledning häraf under den 23 December 1842 afgifna underdåniga utlåtande är till en början upptaget hvad, som anförts af LänsStyrelserne, af hvilka sju, eller Upsala, Calmar, Elfsborgs, Orebro, Gelleborgs, Westerbottens och Norrbottens, ansett förslaget användbart, likväl med åtskilliga föreslagna serskilda föreskrifter och ändringar i nu gällande stadganden, hvaribland att förändring ansetts vara af nöden i tiden för markegångssättningar, äfvensom det blifvit ifrågasatt, att anslag till ökadt biträde å LandsContoren och för Häradsskrifvarne komme att erfordras.
Öfrige LänsStyrelser hafva, jemte mer eller mindre fullständiga framställningar om nu gällande föreskrifter, afstyrkt förslaget, emot hvilket de hufvudsakligen anmärkt: alt
Häradsskrifvarnes ansvarsskyldighet för uppbörden skulle derigenom nästan helt och hållet upphöra; att deras närvaro icke kan vid uppbördsstämman undvikas dels för att i debetsedlarne tillföra sådane ordinarie räntor och afgifter, som icke i Uppbördsboken kunnat in - 147 flyta, såsom Afrads- Kronotionde- Arrende- och HästeVacance-Spanmål m. m., dels för att verkställa afkortningar för vaccinerade och minderårige barn samt för dödsfall före uppbördsåret m. m., och dels för att utur längder och handlingar tillhandagå de skattskyldige med nödige upplysningar om debiteringens rigtighet och meddela rättelse af möjligen inträffade misskrifningar; att Häradsskrifvarne icke skulle, jemte öfriga angelägna och brådstörtande göromål under November och December månader, medhinna utskrifningen af blanketterne; att dessas jemförande emot
Uppbördsböckerne och stämpling ej heller kunde af LandsContoren utan serskilde biträden verkställas inom den tid, då blanketterne höra vara till Kronofogden aflemnade; och att olägenheter och hinder af flere slag förekommo såsom oundvikliga, derest blanketter skulle begagnas.
Jemte det KammarCollegium och StatsContoret instämt uti hvad sålunda blifvit emot förslagets antagande yttradt, är af dem vidare anfördt: att uti Författningarne om KronoUppbördsväsendet äro så utförliga föreskrifter meddelade och så tillräckliga controller påbjudna, att, då de förra rätteligen verkställas och de sednare alvarligen handhafvas, den enskildes rätt och säkerhet bör vara betryggad emot sådana tilltag af öfverdebitering, hvars förebyggande förslaget afsåg; att samma förslag, om än derigenom vunnes den enklare och säkrare controll, som dermed åsyftats, skulle i verkställigheten mötas af hinder, som icke kunna afhjelpas annorlunda, än genom ökade arbetsbiträden och medelst framflyttning tillika af uppbördsstämman, deraf åter menliga följder för både den skattskyldige och uppbördens indrifning voro att emotse; att framflyttning af uppbördsstämman skulle i sin ordning föranleda ändring i tiden för summariska redogörelsens aflcmnande den 1
Maj och vidare uti öfriga redogörelseterminer; att med restanliernes indrifning, som genast efter uppbördsstämmans slut måste taga sin början, skulle komma att uppskjutas, om de hos Kronofogden qvarvarande blanketter skulle af Häradsskrifvaren inventeras, emedan denna åtgärd säkerligen medtoge mycken tid, enär hvarje blankett måste med Uppbördsboken, post för post, af Häradsskrifvaren jemföras samt Uppbördsbokens summering af honom genomgås, om ändamålet med controllen icke skall förfelas, men, derest Kronofogden tecknat mindre afbetalning å blanketten, än den skattskyldige lemnat, eller ock aldeles underlåtit att anteckna någon betalning, ehuru sådan egt rum, samt Uppbördsboken ändock instämde med hvad, blanketterne utvisade, hvilket en svekfull Uppbördsman, för att dölja sitt brott, sannolikt icke underläte att iakttaga, kunde slikt bedrägeri ingalunda af Häradsskrifvaren upptäckas; hvarförutan det icke syntes kunna genom allmän författning åläggas en skattskyldig, som gjort större eller mindre afbetalning, att åtnöjas med anteckning deraf på den i hans vård icke varande blanketten utan att, hvad han dock egde laglig rätt att fordra, erhålla qvitto å det, som blifvit betaldt; att, då dessa blanketter voro 19* 14S handlingar, som ej borde få ändras, visade sig jemväl en svårighet vid deras begagnande, då afkortning af kronoutlagor kommer att ega rum och följaktligen ej det belopp ingår, som qvittenset utvisar; att, enär en ganska betydande del af utskylderne mäste efter uppbördsstämmans slut af Länsmän och Fjerdingsmän indrifvas, utlemnandet af qvittenser, som representera penningar, syntes ännu mera öka vådan för den ansvarige Uppbördsmannen; och att, då icke sällan flere års restantier, i synnerhet i vissa orter, oaktadt all ansträngning vid indrifningen, icke kunna törekommas, det skulle för Kronofogden blifva både ansvarsfullt och älventyrligt att under sin vård, år ifrån år, förvara en mängd blanketter samt på dem hålla nödig reda.
På grund af allt detta hafva Collegierne i underdånighet afstyrkt förslagets antagande; dock som Allmogen och andra skattskyldige, som det åstunda, böra ega tillfälle att controllera debetsedlarne och vid uppbördsstämman förnimma, att dem rätt vederfares, ansågo Collegierne det vara af nöden att, efter nuvarande förhållanden, upplifva stadgandet uti 4 §. af Kongl.
Resolutionen den 17 Augusti 1762, att, på det den skattskyldige hvarken må blottställas för origtiga uträkningar eller högre betalning i kronoutlagor och andra allmänna skatter, än hvartill desamma sig verkeligen belöpa, de skattskyldige ega rättighet att å Sockenstämma utvälja ett ombud att pröfva debetsedlarne och dem emot Uppbördsboken jemföra samt, under lika beskydd som Kronobetjeningen, få vara vid uppbördsmötet tillstädes och derunder jemväl göra sig förvissadt, att hvad, som af den skattskyldige betales, af Kronofogden i Uppbördsboken inskrifves och behörigen qvitteras äfvensom af Häradsskrifvaren derefter på vanligt sätt annoteras; Och om derjemte den föreskrift meddelades, hvilket Collegierne i underdånighet föreslogo, att Uppbördsböckerne böra åtfölja SpecialRäkningarne för alt, jemte öfrige LandsboksRäkenskaperne, undergå granskning i KammarRätten, skulle all den säkerhet emot öfverdebitering och andra origtigheter, som BondeStåndet med dess underdåniga hemställan åsyftat, blifva vunnen. 43.
Oin framtida
Oå det skulle leda till väsendtlig förenkling uti Uppbörds teringen. ° *” förvaltningen, om den befattning, som, enligt hvad i det lösgå ende blifvit omförmäldt, Akademiernes Tjenstemän, Regementsskrifvarne vid Indelta Arméen och Bergsfogdarne nu ega med visse kronoutskylders och dit hänförlige afgifters debiterande, kunde upphöra, anse Comiterade, under åberopande tillika af det serskilda underdåniga utlåtande, som i fråga om Bergsfogdetjensternes indragning denna dag afgifves, sig böra sådant i underdånighet tillstyrka och hemställa, att med nämnde debitering må förfaras på lika sätt som med öfrige kronoutskylder, hvarvid icke någon svårighet möter, om det förordnas, att de serskilda 149 uppgifter, som för detta ändamål kunna vara af nöden, böra af vederbörande till Eders Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande ingifvas.
I fråga derefter om debiteringen inom Städerne, finna Comiterade sig icke i öfrigt böra i underdånighet föreslå någon förändring uti derom för närvarande gällande föreskrifter.
Hvad beträffar sättet för debiteringens verkställande å Landet; så äro, under nuvarande förhållanden och i anseende till grunderne för hemmansräntornas beräknande och utgörande, Häradsskrifvarnes göromål serdeles vidlyftiga och betungande, så att de fleste af desse, i förhållande lill tjensternes nuvarande beskaffenhet, i allmänhet illa lönade Tjenstemän, åtminstone vissa tider på året, svårligen kunna utan biträden dem medhinna.
Skulle åter Comiterades förslag, om hemmansräntornas förvandling antingen till visst belopp i penningar eller endast tvänne persedlar, samt tiondens och, i sistnämnde fall, jemväl hemmansräntornas lösande med penningar efter medelpris, hvarigenom förvandlingsuträkning endast hvarje femte år ifrågakommer, äfvensom angående Jordebokens förändring till en Liggare, så att dess förnyande vid vissa perioder undvikes, varda bifallne; så blifva deremot Häradsskrifvarnes göromål högst betydligt förminskade, hvarförutan i sådant fall den stora fördel vinnes, att debiteringen icke, som hittils, behöfver verkställas inom få veckor, utan arbetet kan beqvämligare fördelas.
När härtill kommer den förenkling uti Räkenskaperne, som af allt detta kan blifva en följd och hvarom Comiterade här efteråt komma att vidare yttra sig, samt den minskning i BevillningsTaxeringsarbetet, som uppstår, i händelse af bifall till hvad derom likaledes varder framstäldt, är det otvifvelaktigt, att ifrågavarande
Tjenstemäns göromål skulle blifva så betydligt förminskade, att de derefter kunde fullgöras af en mycket inskränktare personal än hittils, och således ett af syftemålen med förenkling uti Beskattningsväsendet och Uppbördsverket vinnas.
Med bibehållande af nuvarande organisation och stadganden i afseende å Häradsskrifvarnes och Kronofogdarnes gemensamma befattning med hvad, som rörer kronouppbörden, skulle det likväl icke blifva möjligt att umbära serskild Häradsskrifvare för hvarje Fögderi, och, då någon allmännare förändring i Fögderiernes indelning, ledande till väsendtligare minskning i antalet, af mångå skäl ej heller kan beräknas, låter det under dessa förhållanden följaktligen icke göra sig att verkställa en i öfrigt möjlig indragning af någon del utaf Häradsskrifvare-personalen.
Comiterade hafva derföre ansett sig böra i öfvervägande taga, huruvida icke ändamålet skulle kunna vinnas genom någon förändring med berörde tjcnster, samt dervid funnit, att enda utvägen för att blifva i tillfälle lämpa antalet af desse Tjenstemän efter hvad, som verkligen erfordras för besörjande af de göromål, som framdeles ifrågakommo, vore, att de förflyttades till tjenstgöring vid 150 LandsContoren, då göromålen derefter kunde på lämpligt sätt dem emellan fördelas och hvilken förändring, enligt hvad i det följande skall varda utredt, äfven i flera andra hänseenden blefve gagnelig.
Möjligheten af en dylik förändring beror hufvudsakligen derpå, huruvida någon betydligare del af nämnde
Tjenstemäns åligganden fortfarande blifva af den beskaffenhet, att deras närvaro fordras inom Fögderiet, ty sjelfva debiteringen och räkenskapsgöromålen kunna naturligtvis utföras hvar som helst; och denna fråga bör således först utredas.
Den väsendtligaste förrättningen af nyssnämnde beskaffenhet är mantalsskrifningen, och i afseende derå åberopas i underdånighet Comiterades här förut gjorda framställning, att besörjandet deraf å Landet måtte åt Länsmännen uppdragas.
Ett annat åliggande för Häradsskrifvarne, som inom Fögderiet måste utöfvas, är deras befattning med Taxeringsförrättningarne; men, då dessa endast en gång om året ifrågakomma, hvarvid större districter äro förenade, medför placeringen vid LandsContoret icke annan olägenhet, än att några af dem nödgas företaga längre resor än annars, och den kostnadsersättning, som derför, vare sig vid lönernes bestämmande eller annorledes, bör dem tillgodokomma, blir likväl ingalunda af den betydenhet, att den icke mångfaldigt öfverväges af de fördelar och besparing, som genom förutnämnde förändring skulle vinnas. i°m föl!än<ll’1ints * I sammanhang med frågan om Häradsskrifvarnes göromål xering af fast egendom, i och för Taxeringen, har det icke kunnat undgå att serskildt fästa Comiterades uppmärksamhet, huruledes en ganska betydlig del deraf uppkommer för upprättandet af de vidlyftiga taxeringslängderne å egendomar, för hvilka eganderätts-bevillning skall erläggas.
Att dessa egendomar undergå årlig uppskattning synes dock ingalunda af behofvet påkalladt, enär det icke kan förutsättas, att egendomsvärdena i allmänhet under loppet af ett år äro underkastade så väsendtliga förändringar, att de böra på taxeringsbeloppet inverka, utan dertill altid fordras någon längre tidrymd.
Fastmera, och då, i följd häraf, de årliga uppskattningarne sällan föranleda till allmännare jemkningar, utan förändringarne, för det mesta, inskränkas till sådana partiella, som påkallas af under årets lopp inträffade köp eller egarne sjelfve af serskilda intressen äska, torde med fullt skäl kunna sägas, att deruti ligger orsaken till det stora missförhållande, som nu eger rum emellan taxeringsvärdet och det värde, egendomarne verkligen ega.
Detta är ock så mycket obilligare och origtigare, som det är högst skiljaktigt både provinserne emellan och för egendomar inom samma ort, i hvilket sednare afseende förekommer, att, då några, i följd af köp eller egarnes åstundan att erhålla dem högt taxerade, äro upptagne till fulla värdet eller derutöfver, befinnas andra måhända knappt uppskattade till en fjerdedel deraf.
Följden häraf blir således, att, ehuru, åtminstone i denna 151 del af beskattningen, full jemlikhet både är åsyftad och i det närmaste möjlig, aldeles motsatt förhållande inträffar, hvarförutan den olägenhet uppkommer, att taxeringsvärdet vid beläningar och andra tillfällen, då kännedom om egendomarnes värde erfordras och ofta är af stor vigt, icke lemnar den säkra ledning, som deraf borde kunna hemtas.
Det är derföre, efter Comiterades öfvertygelse, lika gagneligt som af behof påkaliadt att häruti tillvägabringa rättelse, och sådan skulle säkerligen på lämpligaste sätt vinnas, om egendomarnes uppskattning skedde med några års mellantid, t. ex. hvarje femte år, med bestämd föreskrift, att hvarje egendom dervid borde upptagas till det värde, den då ansåges verkligen ega, ty vid en dylik förrättning skulle ofelbart deråt egnas en närmare och noggrannare pröfning, än under närvarande förhållanden kan påräknas.
Denna förändring skulle, jemte öfrige dermed åsyftade hufvudsakligare fördelar, bereda en högst betydlig förenkling uti KronoRäkenskaperne samt följaktligen minskning uti både Häradsskrifvarnes och alla vederbörande controllerande Tjenstemäns göromål, enär derigenom de vidlyftiga taxeringslängderne öfver egendomsvärdena endast hvarje femte år behöfde utskrifvas.
Comiterade hafva icke förbisett, att, om taxeringarne, efter dessa grunder, med behörig noggranhet förrättas, följden deraf otvifvelaktig! torde blifva, att egendomarnes sammanlagda uppskattningsvärde betydligen ökades, samt att således, om deraf beroende afgifter bibehöllos vid nuvarande belopp, en motsvarande förhöjning i beskattningen skulle uppkomma.
Sådant kan dock lätt afböjas, enär det beror af Rikets Ständer alt besluta en, emot förhöjningen i fastighetsvärdena svarande nedsättning i afgiften.
Det blifver dock naturligtvis icke möjligt att, på förhand och inan uppskattning efter förut omförmälde grunder första gången egt rum, bedöma resultatet deraf och den förändring i afgiften, som må påkallas.
Visserligen skulle med afseende derå kunna stadgas, att, oaktadt ny uppskattning, den då förut befintlige borde tjena till grund för afgifternes erläggande, intilldess, vid utfärdande af ny RevillningsFörordning, Rikets Ständer blefvo i tillfälle att andra föreskrifter meddela; men det synes likväl mindre lämpligt att på dylikt sätt erhålla 2:ne uppskattningsvärden, och möjligen komme den nya uppskattningen icke att motsvara hvad, som åsyftades, om farhågan för påföljderne deraf ej på förhand vore undanröjd.
Efter Comiterades åsigt skulle deremot ändamålet lättast vinnas och förändringen genast kunna införas, derest Rikets Ständer, jemte föreskrift om ofvan föreslagne uppskattningsgrund, besluta, att intill påföljande
Riksdag sammanlagda beloppet af eganderätts-bevillningen må, oaktadt nya egendomsuppskattningen, förblifva hufvudsakligen oförändradt lika med hvad, det året förut, i tillämpning af nu gällandeRevillningsFörordning, utgjort, samt att, för detta ändamål, afgiften sålunda bestämmes, att. sedan uppskattningen för sig gått, sammanlagda egendomsvärdet, hvaraf eganderätts-bevill - 152 ning bör erläggas, för hvarje Län uppgifves till Rikets Ständers Fullmägtige i RiksgäldsContoret, hvilka ega att låta beräkna taxeringsvärdet för hela Riket och hvad föregående årets bevillningsafgift, derå fördelad, utgör för hvarje 1000 R:drs värde, hvarefter sistnämnde belopp, likväl jemkadt till fullt skillingtal eller, hvad som vore ännu bättre, så, att för hvarje hundrade Riksdaler belöpte fullt eller åtminstone halft skillingtal, skulle blifva den eganderutts-bevillningsafgift, som intill påföljande Riksdagen borde erläggas.
Genom det af Comiterade sålunda framstälde förslag skulle ingen blifva obilligt betungad, men väl en nu saknad jemlikhet beredd och hvilken aldrig kan vinnas med mindre, än att egendomsuppskattningen öfver hela Riket, på sätt älven hittils varit åsyftadt, men ej iakttaget, sker efter det ansedda verkliga värdet, hvarförutan all tillförlitlig grund saknas.
Härvid anse Comiterade sig ock, i anledning af Rikets Ständers gjorda underdåniga framställning derom, att förslag till vissa grunder för egendomars uppskattning måtte uppgöras, böra i underdånighet anmärka, att, då egendomars värde beror af en mängd helt och hållet locala omständigheter, någon annan allmän föreskrift i delta hänseende icke lämpligen kan ifrågakomma, än att uppskattningen skall ske elter Taxeringsmännens, på grund af deras närmare kännedom om förhållandet och med ledning af allmänna försäljningspriserna inom orten, egande öfvertygelse om hvarje egendoms värde.
Till följd af allt detta hemställa derföre Comiterade underdånigst, om icke Eders Kongl. Majit skulle i Nåder finna lämpligt alt fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å de fördelar, som, i flera hänseenden, genom de nu af Comiterade ifrågastälde förändringar i afseende å fast egendoms taxering skulle uppkomma. 45. l- Om förändring med Enligt hittils gällande stadganden skola Häradsskrifvarne Häradsskritvarnes tjenste- . ... . i •• i <••• . ^ %. rr r befattningar. jemväl bevista uppbordsstammorna tor att annotera Kronolog darnes qvittenser å de utskylder, som då erläggas, men, om det förslag till förändrad controll i detta afseende, som Comiterade här efteråt i underdånighet framställa, varder antaget, skulle nämnde åliggande upphöra och följaktligen i denna omständighet hinder eller svårighet för förändring uti Häradsskrifvarnes station icke förefinnas.
Sluteligen förekommer bland Häradsskrifvarnes förrättningar inom Fögderierne deras deltagande i skattläggningar.
Häruti kan väl icke någon förändring ega rum, men, då sådane förrättningar numera sällan förekomma och i framliden mäste blifva mer och mer sälsynta, är det af ingen betydenhet, om, när behofvet någon gång det fordrar, nämnde Tjenstemän genom anställning vid LandsContoren skulle nödgas resa några mil längre än annars. 153 I följd af hvad sålunda i det föregående blifvit anfördt, anse Comiterade hinder icke möta att förflytta Häradsskrifvarne till tjenstgöring vid LandsContoren.