Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj: med underdånig anhållan: l:o.
Att en kommitté af lagkunnige män måtte tillsättas för att utarbeta, ordna och uppsätta ett sammandrag ej mindre af alla de nu gällande Förordningar, Författningar, Förklaringar och Cirkulärer m. m., hvarigenom allmänna lagen blifvit ändrad, än ock af våra alldeles oordnade ekonomiska författningar. 2:o.
Att en lika beskaffad revision af lagar och författningar matte härefter livart 20:de är företagas. 3:o.
Att sedan en sådan sammandragen lagsamling blifvit utarbetad, densamma genast måtte till trycket befordras, och ett exemplar deraf utdelas till hvarje socken i riket, för att förvaras och för sockneboerne vara tillgänglig hos den persön inom socknen, sorn dertill såsom mest lämplig vid allmän sockenstämma utses, samt upplagan af denna samling bestämmas så stor, alt den äfven i bokhandeln kunde hållas allmänheten tillgänglig och ett bihang dertill, upptagande skedda lagförändringar, strax efter hvarje riksdag ulgifvas.»
Delta memorial, hvilket blifvit till Lag-Utskottets behandling reinilteradf, har den 12 innevarande månad till Utskottet ankommit: men då detsamma ej innefattar någon framställning angående stiftande eller förändring af civil-, kriminal- eller kyrkolag, och således ej eller alser sådant ämne, sorn ligger inom sferen för Utskottets genom Regerings-formens 53 § och Riksdags-ordningens 33 $ bestämda verksamhet, får Utskottet, som följaktligen ej kan med ifrågavarande ärende taga befattning, till Hederv.
BondeSlåndet återlemna omförmälda memorial, hvilket, till följd af föreskriften i 44 g Riksdags-ordningen, för samtlige Riks-Stånden vördsamt lillkännagilves.
Lag-lltskottets Utlåtande N:o 3. 3 Kitt 3.
Ank. lill Exp.-Ulsk. den i Dec. 1SS6, kl. »2 m.
Utlåtande, i anledning af vackt motion om konventioner angående presträttigheter.
Ilos Höglollige Ridderskapet och Adeln har Herr Grefve Posse, A., uti ett lill Lag-Utskottet remitteradt memorial, föreslagit antagandet af en lag, hvarigenom stadgas: “Att alla af Kongl. Maj:t fastställda nu gällande konventioner om presträttigheter utgörande bibehållas vid gällande kraft lill den 1 Maj 1958, med rättighet för Rikets Ständer alt, efter nuvarande innehafvares afgång, framdeles förordna om förvandling af all i dessa konventioner bestämd afgäld till motsvarande spanmäl; samt alt i alla öfriga pastorater i riket skall, genom Kongl.
Maj:ts försorg, inom 1858 års utgång, på de hufvudgrunder Kongl. Förordningen den 3 April 1816 innehåller, upprättas ordentligt förslag, omfattande pastoratets alla lagligen bestämda presträttigheter al hvad namn som helst, laxerade till visst belopp i spanmål, för att, vid allmän sockenstämma, i närvaro af Krono- och Konsistorii-ombud, leda till vänlig förening lärare och åhörare emellan, då, i händelse af sådan Öfverenskommelse, densamma bör till Nådig fastställelse för liden till den 1 Maj 1958 i underdånighet anmälas; men skulle ändamålet motverkande stridigheter uppstå, öfverlemnas förslaget oell deremot framställda anmärkningar, jemte Landshöfdingens och Dom-kapitlets utlåtanden i ämnet till Kongl. Maj:ts
Nådiga granskning för att på det sätt, i hvarje förekommande fall finnes rättvist, blifva regleradt, och lör tiden till den 1 Maj 1958 sladfästadt, hvarvid skall iakttagas dels att samtlige ostridige presträtligbeterna. förvandlade efter deras värde, skola bestämmas att utgå i motsvarande spanmål eller, om båda parterue det önska, i penningar, dels ock att inkomsten af hvarje pastorat icke beräknas högre än till det belopp, hvarmed densamma nästförutgångna år, enligt antaget bruk eller enskild öfverenskommelse, utgått.
“ Omförmälda memorial har den 28 nästlidne November till Utskottet ankommit; men då ordnandet af den angelägenhet, som afses i framställda förslaget, ej utgör föremål för den lagstiftning, med hvilken Utskottet, likmätigt Regerings-Formens 53 § och Riksdags-Ordningens 33 §, har att taga befattning, får Utskottet till Höglofl.
Ridderskapet och Adeln ifrågavarande memorial återlemna; hvilket enligt 44 § i Riksdagsordningen, hos samtliga Riks-Stånden vördsamt aninäles.
Lag-Utskottets (Jllålande l\r:o i.
H:o 4- Arik. (ill Exp.-Utsk. den G Dcc. 1836, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af vackt motion, angående utfärdande af en föifattning i afseende pä tjenstförrättande pastors i prebendepastorat boningsort.
Herr Kyrkoherden Schönbeck har uti elt till Högv. Preste-Ståndet ingifvet Memorial anmärkt, att erfarenheten skall visat, hurusom i ett och annat prebe,nde-pastorat hvarken pastor elier vice pastor, under en lång följd af år, haft sin bostad, samt, till förekommande af de menliga verkningar ett sådant förhållande skulle utöfva på själavården, föreslagit, det måtte, “genom en Kongl. Förordning stadgas: att tjenstgörande pastor “Bör vistas och vara boende inom hvarje prebende-pastorat, som “icke omedelbart gränsar till stiftsstaden och har sin prestgård upp“förd inom densamma.“
Ofver denna motion har Lag-Utskottets utlåtande blifvit infordradt; dock, enär den föreskrift, som motionären nu föreslagit, endast är att hänföras till sådant ordningsstadgande, som i administrativ väg kan meddelas, samt det ämne, motionen afser, följaktligen icke utgör föremål för den lagstiftning, hvarmed Utskottet, enligt 53 § Regerings-Formen och 33 § Riksdags-Ordningen, må taga befattning; får Utskottet, som den 29 uäsllidne November erhållit del af omförmälde motion, densamma till Högv.
PresteStåndet återlemna; hvilket för samtliga Riks-Stånden vördsamt tillkännagilVes.
STOCKHOLM, tryckt hos isaac marcus, 1856.
Lag-Utskottets Utlåtande N:o 5. 1 H:o &l Arik. till Exp.-Utsk. den 9 Dec. 1856, kl. 5 e. rn.
Utlåtande, i anledning af verkställd granskning af Rikets Sländers Juslilie-Ombitdsmuns em belsforva lin ing frän scdnasle lill innevarande Riksmötes början.
För (lut ändamål Riksdags-Ordningens 33 § omförmäler, hafva samtlige RiksStånden till Lag-Utskottet hänvisat Pikets Ständers Justilie-Ombudsmans embetsberättelse för är 1854 samt hans vid innevarande Riksmöte afgifna allmänna redogörelse för förvaltningen af det honom förtrodda embete under den tidsperiod, hvarom nu är fråga; hvarjemte hans embets-diarier och registratur lör samma period blifvit till Utskottet inlemnade.
Vid den granskning, som Utskottet i följd häraf verkställt af den redovisning för Justitie-Ombudsmannens embelslÖrvaltning, som innefattas uti nämnda handlingar, har Utskottet städse haft blicken fästad på betydelsen af sjelfva det embete, hvarlör redovises.
I allmänna drag är den angifven i 96 oeh 100 §§ i Regeringsformen.
Ge nom alt åt ett af folket valdt och inför folket redovisande ombud anförtro tillsynen öfver lagarnes efterlefnad af domare och embetsman, sökte man ett värn emot dö ingrepp, som ä deras sida tilläfventyrs kunde ega rum i den konstitutionela friheten, hvars yttersta stöd är lagen och mål allmän rättvisa.
Rland de institutioner, hvarmed man hoppats betrygga vårt samhällsskick, synes derföre ingen vara till sin idée djupare, ingen till sin syltning betydelsefullare än den ifrågavarande.
Då den, å ena sidan, borde, å folkets vägnar, med ständig vaksamhet följa lagarnes tillämpning, motverka deras undergräfvande och förhjelpa lidande till sin rätt, hade den, å den andra, att sätta folket i tillfälle att erfara, ej allenast huru lag skipas eller, med andra ord, beskaffenheten af lagskipningens tillstånd, än äfven hvilka förbättringar i lagarne, som till befordran af rättvisa kunde finnas nödiga; och då offentligheten är ett den laghundna frihetens hufvudvilkor, hörer jemväl den offentliga redovisning, folket fordrar af sitt Ombud, lill institutionens fulländning.
Rättvisans upprätthållande är således förnämsta målet för Justitie-Ombudsmannens omsorg; och huru han derför verkat, inhemtas af de utaf Utskottet granskade handlingar.
Så visa hans genom trycket offentliggjorda embetsberättelser i hvad mån han begagnat den åklagaremakt, som honom för ändamålet är öfverlåten; men hela omfånget af de åtgärder han vidtagit, — den närmare uppmärksamhet, hvarmed han följt lagars och författningars tillämpning samt domares och embetsmäns förfaran Bih. lill /{.
Pral. 1856 & 1857. 7 Sand. 1 Afd. 2 Haft. 2 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 5. de, äfvensom till hvad grad enskilde påkallat hans mellankomst, kan man endast af hans embets-diarier och registratur inhemta.
Emellertid hafva de af Justitie-Ombudsmannen anställda åtal ej alltid rönt åsyftad framgång eller domarens gillande.
Öfverlygelserna och åsiglerna om hvad, enligt lag, är rätt äro dock ofta stridiga; och om än det lefvande nitet understundom motverkar en mångsidigare betraktelse af ämnet, är likväl den kamp, som nitet framkallar, betydelsefull, då den utgår från en innerlig öfvertygelse om det rätta deri, och således innebär en strid för rättvisan.
Den som i denna öfvertygelse handlar, inger ock förtroende; och antalet af de klagomål, som enskilde framburit till Justilie-Ombudsmannen, under åkallan af hans skydd emot förmenta lidanden genom domares och embetsmäns åtgärder, bekräftar den allmänna föreställningen derom att folket i Justitie-Ombudsmannen egt en tillitsvärd försvarare af frihet och rättvisa.
Om man emellertid af antalet utaf de åtal Justitie-Ombudsmannen anställt och deras utgång, jemiörda med mängden af de mål, som blifvit handlagda vid domstolarne under ifrågaställde tid, saint af den omständighet, att större delen af enskildes klagomål, efter Justitie-Ombudsmannens åsigt, befunnits sakna giltig grund, skulle sluta till beskaffenheten af lagskipningens tillstånd i Riket, kunde omdömet ej utfälla annat än gynnsamt.
Det synes ej eller vara förhållanden af den art, som föranleda åtal eller som genom åtal kunna undanrödjas, som i denna del ådragit sig Justitie-Ombudsmannens uppmärksamhet.
Visserligen innefattar icke den nu afgifna allmänna redogörelsen något af honom uttaladt allmänligt yttrande öfver lagskipningens tillstånd ; men för utredning af detta tillstånd, har han fortgått på samma bana, som han ifrån början af embetsförvaltningen beträdt, eller fortfarande till granskning upptagit åtskilliga af Högsta Domstolen gillia beslut.
»Domare-embetets utöfning i högsta instans» — säger Justitie-Ombudsmannen— »är hela domaremaktens utöfning.
Det är dit, som ljuset skall »spridas, om det något skall uträtta.
Vill nationen veta huru rättvisan handhafves, »så vill hon veta huru det dömes i Konungens Högsta Domstol.»
Det ligger äfven i sakens natur, alt Högsta
Domstolens uppfattning och tillämpning af lagarne skall utöfva ett märkligt inflytande hos de underordnade domstolarne.
Men frågan om utredningen af lagskipningens tillstånd har emellertid, under diskussionen om sättet derför, gifvit anledning till den: otn den offentliga granskningens verkningar på lagskipningen i allmänhet — en granskning, hvarpå Justitie-Ombudsmannen, enligt hvad han i 1854 års berättelse sökt utveckla, lägger särdeles vigt.
Betraktas äinnet till sin idée, sä är ock att besinna, hurusom, på sätt Utskot tet redan antydt, offentligheten ingår bland de grundsatser, på hvilka den lagbundna friheten hvilar; och rättvisan trifs ej i mörker.
Detta skingras genom den offentliga granskningen, hvilken ock ingjuter ett friskare lif i förmer, som eljest lätt skulle stelna, — verkar ett lifligare och mångsidigare tankeutbyte, bidrager såmedelst till rättsfrågors djupare begrundande, samt kommer allmänheten att med större uppmärksamhet och deltagande följa lagarnes tillämpning eller domaremaktens utöfning och således att med ett högre intresse omfatta en af samhällets vigtigaste angelägenheter.
Det är ock under sådana förhållanden, som den erkända satsen, att det är lagskipningen, som utbildar lagstiftningen, kan blifva en verklig sanning.
Aktgifvandet på den förra har jemväl nu gifvit Justitie-Ombudsmannen anledning att framställa särskilda förslag, åsyftande förbättring af våra Civila och Criminela lagar.
Men inom denna del af lagstiftningen har Justitie-Ombudsmannen likväl ej inskränkt sina iakttagelser.
Instruktionens 14 § ålägger honom ock att verka till afhjelpande af bristerna i de lagar, som angå den allmänna hushållningen; och äfven i denna riktning har han varit verksam, dervid han företrädesvis sökt bidraga till lösningen af vissa frågor af Lag-Utskottets Utlåtande N:o 5. 3 elt allmännare intresse, eller de som angå stängselskyldigbeten och skogshushållningen, denna dock endast såvidt den beror af lörfattningarne rörande skiftesverket. öfver dessa förslag oell framställningar anser likväl
Utskottet sig i sammanhang härmed icke böra meddela utlåtande.
De som angå den allmänna hushållningen måste nemligen behandlas af Utskottet gemensamt med annat Utskott; och de öfriga synas icke böra besvaras förrän Utskottet erhållit del af alla de förslag, som i samma syftning tilläfventyrs komma att väckas.
Ett annat ämne har Justitie-Ombudsmannen slutligen i sin allmänna redogörelse gjort till föremål för Rikets Ständers uppmärksamhet, nemligen det om ökad aflöning ät såväl Justitie-Ombudsmannen, som hans kansli.
Att derom yttra sig tillkommer dock ej Utskottet, som i följd deral får till den behandling, som vederbör, hos Riksstånden vördsamt anmäla den väckta frågan.
Hvad i öfrigt under verkställda granskningen förekommit, påkallar icke något särskildt yttrande; men, vid betraktande af den granskade förvaltningen i sin helhet, anser Utskottet sig böra förklara: alt Justitie-Ombudsmannen genom nit, rättrådighet och sjelfständighet visat sig förtjent af Rikets Ständers förtroende.
Stockholm den 24 November 1856.
Reservationer af Herrar Adlercreutz., /Vetterberg och Hasselrot, som ansett Utskottet hafva bordt yttra sig öfver Justitie-Ombudsmannens uppfattning af åliggandet att utreda lagskipningens tillstånd, hvilken uppfattning de ogillat, under åberopande af hvad i sådant afseende blifvit inom Lag-Utskottet vid föregående riksdagar yttradt.
Herr Uppling, med hvilken Herr Kistner sig förenat.
»Med pluraliteten af Utskottets ledamöter instämmer jag af full öfvertygelse i förklarandet att Justitie-Ombudsmannen, genom nit, rättrådighet och sjelfständighet, visat sig förtjent af Rikets Ständers förtroende, men är det oaktadt långt ifrån att dela hans åsigter i flera af de vigtiga frågor, dem han i sina till granskning nu framlagda embetsberättelse!' behandlat.
Då några af dessa frågor framdeles, hvar i sin ordning, till handläggning inom Utskottet förekomma, blifver jag i tillfälle att, hvad dem angår, gifva mina åsigter närmare tillkänna, och anser mig nu böra i korthet vidröra endast den, inom Utskottet ej vidare återkommande, om Justitie-Ombudsmannens befogenhet att, för utredande af fagskipningens tillstånd i riket, anställa offentliga granskningar öfver det sätt, hvarpå domarekallet blifvit af domstolar och isynnerhet Konungens Högsta Domstol utölvadt.
De ogillande omdömen, Justitie-Ombudsmannens förfarande i detta afseende förut framkallat, hafva föranledt honom att i sin embetsberättelse för 1854 utförligt söka ådagalägga nyttan och befogenheten af detsamma, och sådant i öfvertygelse att lian dervid stridde för ljusets rätt, och mot krafter, som uppträdt till frihetens bekämpande.
Dessa om öfverspänd inbillning vittnande uttryck, hvarmed framställningen i ämnet inledes, och den värma, som genomgår fortsättningen af densamma båda ingen framgång för skäl, ämnade att verka en motsatt öfvertygelse.
Jag hoppas ock så mycket mindre att kunna, äfven genom en utförligare behandling af ämnet, hos Justitie-Ombudsmannen åstadkomma en sådan, som jag sett andras ganska förtjenslfulla försök dertill aflöpa fruktlöst, och vill således endast i korthet angifva min enskilda åsigt om otjenligheten och vådan af det anmärkta förfarandet. 4 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 5.
Justitie-Ombudsmannen har, enligt 96 § Regeringsformen och 63 § Riksdagsordningen till åliggande: “att hafva tillsyn öfver lagarnes efterlefnad af domare och embetsman samt att vid vederbörliga domstolar i laga ordning tilltala dem, som i sina embetens utöfning af väld, mannamån eller annan orsak någon olaglighet begå, eller underlåta att sina embetspligter behörigen fullgöra.“
Detta är hulvudsakliga (öremålet för hans embetsverksamhel, och den utredning öfver lagskipningens tillstånd han har att lill Ständerna vid hvarje riksdag afgifva, bör således icke grunda sig på andra forskningar elier iakttagelser, än sådana som pä här ofvan uppräknade fall hafva afseende.
Finner Justitie-Ombudsmannen derutöfver nödigt att gifva Ständerna någon ledning för omdömet om den större eller mindre urskiljningsförmåga, hvarmed lag och författningar vid domstolarne i allmänhet tillämpas, är grunden för ett sådant omdöme att hemta från statistiska uppgifter om antalet och beskaffenheten af de mål, hvaruti ändring i Ofver-och Underrätters domar eller beslut blifvit sökt och vunnen; men ingalunda kan det, efter mitt förmenande, tillkomma Justitie-Ombudsmannen alt offentligen framlägga en på sin individuela uppfattning af lag och rättsbegrepp grundad kritik öfver det sätt, hvarpå dessa blifvit i vissa konkreta fall tillämpade.
Ändamålet alt bibringa Rikets
Ständer en öfversigt af lagskipningens tillstånd vinnes icke på sådant sätt, med mindre Ständerna anse sig kunna tillmäta Justitie-Ombudsmannen ett större mått af kunskaper, skarpsinnighet och god vilja, än hvarje domare i landet och, bland dem, de män, åt hvilka Konungens domsrätt är uppdragen.
I motsatt fall uppstår af detta ofta upprepade klander, mot hvilket, huru grundlöst det än i sjelfva verket må vara, den angripne ej har öppet att sig försvara, ej annat resultat, än att domarens anseende nedsättes i det allmänna omdömet, och nationen intages af misstroende och ovilja icke minst mot de domare, som hafva ali i sista hand skipa rättvisa här i landet.
Vänder Justitie-Ombudsmannen häråt sina betraktelser, så skall han utan tvifvel inse de betänkliga följder för samhället, dess sedlighetstillstånd och materiela välbefinnande, som af ett i denna riktning fortsatt tjenstenit kunna af honom framkallas.» STOCKHOLM, tryckt hos isaac ma nees, 1856.
I.tJj-iJisk.
Ullulande N:o 6. 1 ÄT:o ti.
Ank. till Exp.-Utsk. den 18 December 1856, kl. 2 9. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om ett tillägg till Militieboställsordningen.
Till Lag-Utskottets behandling har Hedervärda Bondeståndet remitterat ett af Riksdagsfullmäktigen G. Johansson från Kronobergs
Län ingifvet memorial, deruti han föreslagit, att till Kongl. Maj:ts Militie-boställsordning den 23 Januari 1836 måtte läggas ett stadgande af innehåll: att den, som afträder ett militieboställe, bör af boställets tillträdare efter mätismanna ordom, njuta ersättning för der uppförda hägnader och anlagda vägar; — men då bestämmandet af de rättigheter och skyldigheter, som äro förenade med innehafvandet af Militie-boställen, tillhör den ekonomiska lagstiftningen, i följd hvaraf frågor i sådan syftning tillförene äfven blifvit till handläggning af Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet hänvisade; får Lag-Utskottet, som således ej anser sig, med anledning af remissen, böra taga befattning med ifrågavarande, den 10 dennes till Utskottet ankomna motion, densamma till Hedervärda Bondeståndet återlemna; hvilket, enligt Riksdags-Ordningens 44 §, för samtlige Riksstånden vördsamt tillkännagifves.
Prol. 1836 8j 1837. 7 Sami. 1 Afd. 3 Haft. 1 2 Lug-Utsl\.
Illa tande N:o 7. \:o 7. Ant. till Exp.-Utsk. den 19 Dec. 1856, kl. 12 m.
Utlåtande, i anledning af vackt motion om utfärdande af en förordning angående vården och skötseln af civila embetsoch tjenstemäns boställen.
Herr Palmcrantz, J. M., har uti en till Höglofliga Ridderskapet och Adeln inlemnad motion föreslagit: att det redan 1844 utarbetade förslag till förordning angående skötseln och vården af de Statens egendomar, hvilka blifvit såsom boställen åt Civil-statens Embets- och Tjenstemän upplåtna, måtte af det Utskott, till hvilket omförmälda motion komme att remitteras, från vederbörande infordras, samt noga granskas och pröfvas i sammanhang med 3 Kap. af det utaf SkogsKommittéen innevarande år till Kongl. Maj:t i underdånighet afgifna förslag till förordning om skogarne i Riket, äfvensom att dessa förslag må varda antagna »till framtida efterlefnad i afseende på vården och skötseln af ifrågavarande boställen med allt hvad dertill hörer».
Denna motion, hvilken blifvit till Lag-Utskottet remitterad, har den 15 dennes till Utskottet ankommit; men enär meddelandet af föreskrifter om skötseln och vården af statens egendomar ej utgör föremål för de grenar af lagstiftningen, med hvilka det, enligt Regeringsformens 53 §, tillkommer Utskottet att taga befattning, får Utskottet till Höglofliga Ridderskapet och Adeln återlemna ifrågaställda motion; hvilket för samtliga Riksstånden vördsamt tillkännagifves.
Lag-Ulili.
Betänkande A:o S. 3 Ånk. till Exp.-Utsk. den 24 Januari 1857, kl. 1 e. ra.
Betänkande, i anledning af vackt motion angående förändrad lydelse af 4 % i t Kap. Gifter måls-B alben.
Herr Komminister Bechman liar uti ett till Högvördiga Presteståndet ingifvet memorial sökt visa att gällande lagstiftning i fråga om giftomannarättens utöfning kräfver förbättring.
— Han har nemligen anmärkt, att enär den ej förutsätter ett annat förhållande, än att den mö, som vill ingå äktenskap, är född af äkta säng, samt att hennes fränder, hvilka i viss ordning äro hennes giftoman, alltid äro kände till namn och vistelseort, densamma således icke lemnar ledning för de fall att mö är oäkta, och att rätt giftoman väl finnes, men är bosatt på okänd ort i fjerran land; hvartill kom, att föräldrarne till en mängd oäkta barn äro helt och hållet obekanta.
Det hade dock blifvit ifrågasatt, om icke domaren i omförmälta fall egde förordna giftoman, på grund af 4 •§ 1 Kap.
Giftermåls-Balken; men, utom det att denna § vore, på sätt nämndt är, byggd på förutsättningen af äkta börd, voro meningarne om dess betydelse mycket delade.
Och som fullständighet och bestämdhet härutinnan vore af vigt, isynnerhet för Presterskapet, som ej må utfärda lysning till äktenskap utan giftomans samtycke, har Herr Komministern föreslagit, att åberopade lagrum måtte varda förändradt till följande lydelse: »Nu varder tvist om giftomannarätt. eller är ej rätte gifto— »man bosatt på känd ort, eller synes han för öfrigt ej vara thertill fallen, eller »välviljande, och icke eller den intill honom närmaste skyldeman, och så vindare enligt 3 §, så förordne therom Domaren, som han, efter bästa förstånd »och samvete, skäligt pröfvar.
Lag samma vare, tå ej känd giftoman finnes, nicke eller välviljande fosterföräldrar eller husbondefolk, åt hvilka giftonmannarätt betros kann • med hemställan likväl, om icke det af Lagberedningen i denna del framställda förslag heldre må antagas. i Lag-Ulsk.
Betänkande N:o S. Lag-Utskottet, hvars yttrande öfver denna motion blifvit infordradt, har, efter pröfning af ämnet, äfven funnit gällande lagstiftning uti ifrågavarande hänseend® sakna nödig fullständighet och tydlighet.
Sedan lagen i 2 och 3 §§ af Giftermåls-Balkens 1 Kap. angifvit, hvem som giftoman vara skall, förklaras i påföljande 4:de §, att om tvist om giftomannarätt uppstår eller om rätt giftoman ej är dertill fallen eller välviljande, skall domaren förordna som han, efter bästa förstånd och samvete, skäligt pröfvar.
Nu har man i denna § sökt ledning för de fall, motionären utmärkt; man har nemligen trott sig kunna tolka ordet »fallen», så att derunder ock kunde hänföras den händelse, då rätt giftoman, genom uppehåll å okänd ort, satt sig ur stånd att giftomannarätten utöfva; och då, jemlikt 2 §, förmyndare är giftoman då fränder ej finnas, samt domaren, vid anmälan af behof, åligger att tillsätta förmyndare, har man ansett domaren alltid böra till giftomannarättens utöfning förordna förmyndare då rätt giftoman ej är i tillfälle att begagna sin rätt eller då qvinna, som ämnar ingå äktenskap, ej har kända fränder.
Men, om än Utskottet ej kan dela den åsigt, som skulle åberopade lagrum ej kunna tillämpas i fråga om oäkta qvinna, synes likväl ordet »fallen», i den ordning det förekommer, uppenbarligen hafva en annan, mera inskränkt betydelse än den förenämnda; och förmyndare kan ej eller utöfva giftomannarätt och följaktligen ej af domaren förordnas för sådant ändamål så länge fränder finnas.
Att lagstiftarens mellankomst här är behöflig, är alltså påtagligt.
Vid jemförelse mellan motionärens förslag och det af Lagberedningen framställda synes emedlertid det sednare böra gifvas företrädet.