Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De af allmogen, som ega eller bruka hemman, hvilkas värde icke öfverstiger Ett Tusen Fem Hundra l\:dr R:mt, torpare, gerningsmän, inhyseshjon, bruks- och fabriks-arbetare å landet, drängar och arbetskarlar, så å landet som i Städerne, fiBih. lill R.
Brot. 1836 A 1837. 3 Sami. 1 Afd. i Uäft. 5 54 Bevi/lnings-Ulskottels Betänkande M 5. skare på landet, fiskare och sådane torftige personer i Städerne, som ej är© Borgare, så väl som förenämnde personers enkor samt gemenskapens hustrur och enkor skola, när de hafva fyra barn och derutöfver, af ett eller flera giften, under Femton år, i den ålagda Bevillningen, så långt dess belopp medgifver, njuta ett afdrag af Tio öre R:mt för hvarje barn, hvarjemte föräldrarna från mantalspenningar äro frikallade, likmätigt Kongl.
Häradsskrifvare!) upptage sådane minderåriga barn i mantalslängd till namn, födelseår och äfven födelsedag för det äldsta af de minderårige, samt utföre i de tvänne lillökta kolumner främst deras antal, som få eftergift på nämnde grund från mantalspenningar, och dernäst de barns antal, för hvilka Bevillnings-afdraget åtnjntes, då mantalslängden kommer att ligga till grund för afkortningen, som i debetsedeln, då den utlemnas, bör den skattskyldige krediteras. § 145.
Allmogen i Herjeådalen samt Öster- och Wester-Dalarne, nemligen Ofvan-och Nedan-Siljans samt NVesterdabls Fögderi oell Gagnefs Socken af Säthers Fögderi uti Stora Kopparbergs
Län, äfvensom i Elfdahls och Fryksdahls Finnskog uti Carlstads Län, befrias till hälften ifrån Bevillning efter Irsta och 2:dra Art; de åter af allmogen i Kopparbergs
Län, som afbörda sig mantalspenningarne med kol till Stora Kopparbergs Bergslag, njuta befrielse till hälften af Bevillningen endast efter Irsta Art.; dock att denna lindring upphör i den mån nyssnämnde sätt för mantalspenningarnes erläggande afskaffas; hvarjemte de, som icke deltagit i extra Grufve-hjelpen, men äro ålagde att utgöra den så kallade Kungsgårds-hjelpen, förskonas, så länge detta onus fortfar, från en fjerdedel af Bevillningen efter Irsta och 2:dra Art., med mindre än att de på ofvananförda grund njutit lindring till hälften från personela afgiften, då den icke vidare dem efter Irsta Art. kan tillgodokomma.
Befrielse till hälften af Bevillningen efter Irsta Art. njuta, intill nästa Riksdag, Fiskare i Bohus Län, som icke ega jord, idka näring eller hafva annat yrke, samt de af allmogen i Westerbottens, Norrbottens och Jemtlands
Län, äfvensom Fjeiltrakterne i Wester-Norrlands Län, hvilka, enligt Taxeringsmännens pröfning, anses deraf vara i behof.
Om Redogörelsen. | 148. l:o Öfver hela Bevillningen efter denna Stadga skall för Stockholms Stad af Krono-Uppbörds-Kamereraren och för Länen af Laiufs-konloren, vid ansvar, upp— Bevillnings-Ulskotltts Betänkande M 5. 33 rädas Sammandrag, i nogaste öfverensstämmelse med de härvid bilagda formulärer, hvarvid största uppmärksamhet bör användas, att alla uppgifter blifva med verkliga förhållandet enliga, hvilka Sammandrag af Ofver-Ståthållaren och Konungens Befallningshafvande till Riksgälds-kontoret insändas inom Januari månads slut unde r upphördsåret. 2:o Dessa sammandrag skola i Riksgälds-kontoret på det nogaste till summorna granskas, och om, vid jemförelse af föregående årens Sammandrag, olikheter skulle finnas i antal af hemman, lägenheter och räntor eller andra uppgifter, som till rättelse tjena, skola vederbörandes förklaringar deröfver infordras, hvilka vid Sammandragen biläggas, samt, jemte Sammandragen, öfverlemnas till Kammar-Rätten, för att pröfva felens beskaffenhet och hvad ansvar derå följa bör; skolande, så snart ske kan och utan af vaktan af Kammar-Rättens beslut, G ener al-sammandrag öfver Bevillningen hos Riksgälds-kontoret upprättas och genom trycket utgifvas.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOIL RECKMAN, 1857.
Bewllnmgs-tltskoUet» Beta tikanäs M S.
I N:o <>.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 9 Mar» 1857» kl. 1 e. in.
Betänkande, i anledning a/ Kongl. Majtts nådiga skrifvelse, med förslag till förnyad förordning, angående Sveriges och Norriges ömsesidiga handel och sjöfart.
Uti omförmälda nätliga skrifvelse af deri 9 December nästlidet är (N:o 57) har Kongl.
Majit, jemte framställning af de tidigare förfoganden, sorn efter föreningen emellan Sverige och Norrige blifvit vidtagne, med afseende å brödrafolkens ömsesidiga handels- oell sjöfartsförhållamlen, gifvit Rikets Ständer tillkänna, hurusom Kongl.
Majit, med föranledande ej mindre af Norrska Storthingets åren 1851 och 1854 rattade särskilda beslut, än älven af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 29 Juli sistnämnde år, funnit godt i nåder uppdraga åt en af Svenske och Norrske män bestående kommitté att, efter ämnets omständliga utredning, till Kongl. Majit afgifva underdånigt utlåtande, angående de förändringar och tillägg i nu befintliga stadganden, som kunde anses nyttiga och ändamålsenliga att vidtaga för beredande af alla verkställbara ytterligare lättnader i Sveriges och Norriges ömsesidiga handel och sjöfart; äfvensom huruledes denna kommitté, hvilken den 5 Mars nästlidet år inkommit med underdånigt betänkande i ämnet och förslag till förnyad förordning, väl ansett handelsförhållandena emellan rikena böra fortfarande ordnas efter samma grundsatser sorn hittills, men likväl föreslagit vissa modifikationer, hvilkas beskaffenhet ock finnas i Kongl Majits nådiga skrifvelse närmare omförmälde.
Och har Kongl. Majit, ehuru kommittéens förslag att med hel tull vid införsel från ena till andra riket belägga några få variiartiklar, hvilka för närvarande endast draga half tull, innefattade en åtgärd, som i visst afseende kunde komma att minska varuförseln mellan begge länderna, ändock, i betraktande af de vigtiga ekonomiska och firianciela skäl, som föranlåtit kommittéen att sådant tillstyrka, och då de öfriga al kommittéen föreslagna förändringar i nu gällande bestämmelser otvifvelaktig! skulle i väsentlig mån underlätta handels- och sjöfarts-förbindelserna emellan brödrafolken, funnit det af lidi till Ä. St.
Brot. 1856 åt 1857. 5 Sami. / Åfä. 5 Uäft. 1 2 ReviUnings-Utskottets Betänkande M 6. kommittéen utarbetade förslag till förnyad förordning, angående Sveriges och Norriges ömsesi* diga handel och sjöfart, i sin helhet vara antagligt, samt till Rikets Ständers pröfning öfverlemna! samma förslag, hvilket-vunnit Kongl. Maj:ts Norrska regerings enhälliga förord och jemväl komme att till Norrska Storthingets bepröfvande hänskjutas.
Kommittéens underdåniga förslag, hvilket, jemte dess i ämnet afgifna betänkande, på Kongl. Maj:ts nådiga befallning blifvit till trycket befordradt och bland Rikets Ständer utdeladt, är af följande lydelse:
Förslag till Förnyad Förordning, angående Sveriges och IVorriges ömsesidiga Haudels- och Sjöiarts-törhallanden.
Om handels-gemenskapen landvågen emellan de förenade Rikena. § 1- Från det ena af de förenade rikena till det andra kunna alla naturalster och tillverkningar, ehvad de äro inhemska eller utländska, landvägen utföras, så vida de, enligt denna förordning eller andra allmänna författningar, äro tillåtna till införsel i det rike, dit de föras. § 2- För varor, som från ena till andra riket landvägen utlöras, skall hvarken utförselstull eller transito-afgift ega rum. § 3.
Till Sverige kunna alla Norrska naturalster och tillverkningar, med undantag af Bränvin, alla slag, landvägen införas från Norrige.
Likaledes kunna alla Svenska naturalster och tillverkningar landvägen införas från Sverige till Norrige, med undantag af Bränvin, alla slag, samt, så länge de i Norrige nu stadgade införsels-förbud qvarstå, af brändt kaffe och alla slags brända vexter, som dertill kunna brukas, spelkort, och de i Norrska lagen den 28 Juli 1824, § 18, nämnda mål- och vigt-redskap. § 4.
Varor, som i Sverige eller Norrige äro alstrade eller tillverkade, skola, vid den i § 3 tillåtna landväga införsel, vara från tull-afgifter fria, med undantag af:
Bomullsvaror, alla slag, Bevillnings-Utskottets Betänkande M 6. 3 för hvilka skall erläggas hälften af den i hvartdera riket för sådana varor i allmänhet bestämda införsels-tull; Socker och Socker-tillverkningar; samt Tobak och Tobaks-tillverkningar, för hvilka varor hel tull erlägges. § 5.
Utländska varor kunna landvägen införas från det ena riket till det andra, så framt deras införsel derstädes är i allmänhet tillåten: l:o) emot hel tull, när införsels-tull icke blifvit för varorna erlagd i det rike, hvar ifrån de utföras; och - 2:o) emot half tull, när varorna bevisligen dragit inkommande tull i det Rike, hvarifrån de utföras; dock skola socker och socker-tillverkningar samt tobak och tobaks-till verknjngar alltid vidkännas hel tull i det rike, der införseln sker. § 6.
Vid färd öfver gränsen från ena till andra riket, må tullfritt och utan förpassning kunna så väl af Svenska eller Norrska tull underkastade, som af utländska varor inedföras följande mindre partier, nemligen:
Arrac, Cognac och Rumm, tillsammans en half ankare, eller 20 buteljer, Caffe, 30 Svenska (25 Norrska) skålpund, Garn, af alla slag, tillsammans 30 Svenska (25 Norrska) skålpund, Risgryn, 30 Svenska (25 Norrska) skålpund, Salt, 3 tunnor, Socker, af alla slag, tillsammans 60 Svenska (50 Norrska) skålpund, Tobak, af alla slag, tillsammans 30 Svenska (25 Norrska) skålpund, Tråd, af alla slag, tillsammans 6 Svenska (5 Norrska) skålpund, Vin, af alla slag, tillsammans en half ankare, eller 20 buteljer, Väfnader, af helsiden, 2 Svenska (Norrska) skålpund, » af alla andra slag, tillsammans 12 Svenska (10 Norrska) skålpund, samt af alla andra varor, med undantag af de i § 3 nämnda förbjudna, till ett värde för hvarje artikel af Tjugu Riksdaler Riksmynt (5 Riksdaler silfver).
Skulle något af de medförda varupartierna befinnas öfverstiga ofvanberörde maximi-qvantitet med högst tio procent, må egaren endast vara förpligtad, att för nämnde öfverskott erlägga belöpande tull.
Finnes deremot varu-qvantiteten med mer än tio procent öfverstiga det tillåtna tullfria beloppet, tillämpas hvad i §§ 20 och 21 af denna förordning finnes stadgadt. § 7- Transport af produkter oell varor öfver Svinesund och öfver Idefjorden öster om Svinesund, antingen i pråmar och båtar under två kommers-lästers drägtighet, eller om vintern öfver isen, skall, med hänsigt till tullbehandlingen, anses såsom landvågen verkställd. 4 Bevillninys-Utskottets Betänkande M 6.
Varor, sorn sjövägen blifvit förda till Svinesund eller till stranden af Idefjorden öster om Svinesund, skola, om de än, utlossade ur fartyget, föras öfver till det andra riket, antingen i färja, pråm eller båt, eller om vintern öfver isen, icke betraktas såsom landvägen införda.
Ej heller skola de varor, som från det ena riket antingen i färja, pråm eller båt, eller om vintern öfver isen, föras öfver nämnde färjeställe eller fjord öster om Svinesund till det andra rikets strand, för att derifrån omedelbart sändas sjövägen vidare, betraktas såsom land vägen utförda. § 8.
Svenska eller Norrska varor, hvilka antingen tullfritt eller mot. tull blifvit från det ena riket landvägen införda till det andra, skola, så väl vid vidare försändning sjö- eller landvägen, som vid handel och köpenskap, anses såsom inhemska. § 9.
Den, som vill från ena till andra riket landvägen införa varor af de slag och till den myckenhet, att de, enligt ofvanupptagne stadgauden, äro tull underkastade, skall det åligga, att hos tullkammaren eller vederbörande tulltjensteman å afsändningsorten förse sig med behörig varuförpassning, hvilken under transporten skall godset åtfölja. § 10.
Till erhållande af förpassning skall tvefald angifnings-inlaga upprättas, i enlighet med det i bilagan, litt. A., intagna formulär, när varorna äro Svenska eller Norrska, eller förtullade utländska, samt i enlighet med formuläret i bilagan litt. B., när varorna äro olörtuilade utländska. § 11.
Förpassning skall vara ställd till ort, hvarest tullkammare finnes upprättad och förtullning får ega rum.
Sådana varor, hvilka omnämnas i § 4 och § 5, mom. 2, må äfven kunna förpassas, till eller ifrån allmän marknad nära gränsen. § 12.
Den förpassnings-tagande skall, innan förpassningen utfärdas, afgifva sin skriftliga förbindelse enligt bifogade formulär, litt. C., att de till afsändning angifna varorna, inom trenne månader derefter, skola på bestämmelseorten blifva behörigen angifna till tullbehandling. § 13.
Ar den, som sådan förbindelse utfärdar, icke å afsändningsorten boende, eller är han der boende, men icke vederhäftig ansedd, skall han antingen ställa antaglig borgen, såsom för egen skuld, för förbindelsens fullgörande, samt för de böter, hvartill han i annat fall gör sig skyldig, eller ock hos tullkammaren nedsätta så stort penningebelopp, som för uppfyllandet af förbindelsen må anses betryggande. § 14.
Varor, som jemlikt § 9 förpassas från ena till andra riket, skola, så vidt deras be - Bevillninys-Ulskotlets Betänkande M 6. a skaflenhet icke derför lägger hinder i vägen, afgå under vederbörande tullkammares försegling eller plombering.
Vid förpassning af sådana utländska oförtullade varor, hvilka icke äro tullbara i det rike, hvarifrån de utföras, äfvensom af alla så väl Svenska och Norrska, som utländska varor, hvilka förtullas efter viss procent af värdet, skall det åligga tullkammaren i afgångsorten, att i förpassningen utsätta varornas värde, vid bestämmandet hvaraf iakttages"hvad i hvartdera riket i sådant afseende är eller varder stadgadt.
Förpassning skall af tullkammaren meddelas genom påskrift å det ena exemplaret af de i § 10 omlörmälda angifnings-inlagor, och för öfrigt vara inrättad på sätt formulären i bilagorna litt.
A. och B. utvisa. § 15.
I afseende så väl på tillsynen vid varornas forslande, samt deras angifning och undersökning å ankomst-stället, som på sättet för tullbehandlingen, hafva vederbörande att ställa sig till efterrättelse hvad i hvartdera riket härom är förordnadt. § 16.
Vid hvarje månads ingång skola de Svenska och Norrska tullkamrar eller tullbetjente, som under loppet af den sistförflutna månaden förpassat varor landvägen från ena till andra riket, tillställa tullkamrarne å bestämmelse-orterna afskrift af förpassningarne å alla under berörde tid dit afgångne varutransporter.
Hafva varutransporter afgått till marknadsort, bör afskrift af förpassningarne genast afsändas till den tull-distrikts-chef eller tullkammare, hvarunder orten lyder; egande distriktschefen eller tullkammaren, att, i afseende på bevakningen och tullens uppbärande derstädes, för tillfället vidtaga nödig åtgärd. § 17. Finnes någon af Svenska eller Norrska, tull underkastade, eller af utländska förtullade varor bestående transport icke inom trenne månader från förpassningens utlärdande hafva till bestämd ort ankommit, och derstädes blifvit till tullbehandling angifven, skall tullkammaren på stället, eller, då varorna till marknadsort varit förpassade, vederbörande tulltjensteman, under hvars inseende stället lyder, derom underrätta den tullkammare eller tulltjensteman, som förpassningen utfärdat, samt tillika, på grund af nämnde förpassning, meddela uträkning å tullbeloppet, som sistnämnde tullkammare eller tulltjensteman har att hos den förpassnings-tagande eller dess löftesman i laga ordning indrifva, och tullkammaren eller vederbörande tulltjensteman å bestämmelseorten tillställa.
Derjemte skall den förpassnings-tagande, såsom böter till tullkassan i det rike, dit varorna blifvit förpassade, erlägga en summa lika med tullräkningens belopp, hvilka böter på enahanda sätt uttagas och till tullkammaren eller vederbörande tulltjensteman å bestämmelseorten öfversändas. § 18- När utländska oförtullade varor landvägen förpassats från ena riket till det andra, vare f» Bcvillnings-Utsliottels Betänkande JYl G. förpassnings-tagaren pligtig, att, inom trenne månader från förpassningens datum, till den tullkammare, som varorna förpassat, aflemna ett af tullkammaren å bestämmelse-orten utfärdadt bevis att varorna dit framkommit med orubbad försegling eller plornbering, så vida de afgått under tullförsegling eller plornbering, och att de befunnits till antal, mål eller vigt öfverensstämmande med förpassningen.
Varder ett dylikt bevis icke inom sålunda föreskrifven tid till tullkammaren å afgångsorten inlemnadt, åligge det samma tullkammare, att, i enlighet med förpassningen och på grund af den tull-taxa, som vid förpassnings-tillfället var gällande i det rike, hvarifrån varorna skolat afgå, uträkna den för varorna belöpande tull, samt derefter hos lörpassningstagaren eller hans löftesman i laga ordning uttaga tullbeloppet, hvilket skall tillfalla tullkassan i det rike, der förpassningen meddelats; och skall derjemte förpassnings-tagaren, såsom böter till tullkassan i det rike, dit varorna förpassats, erlägga ett mot dubbla tullen svarande belopp, hvilket på enahanda sätt uttages, för att öfversändas till tullkammaren å bestämmelseorten.
Finnas bland de förpassade varorna sådana, som icke äro tullbara i det rike, der förpassningen meddelats, skall förpassnings-tagaren såsom böter erlägga ett mot varornas i förpassningen upptagna värde svarande belopp, hvilket af tullkammaren i afgångsorten skall i laga ordning indrifvas, och hvaraf ena hälften tillfaller tullkassan i det rike, hvarifrån varorna blifvit förpassade, och andra hälften bör af sistnämnde tullkammare öfversändas till tullkammaren å bestämmelse-orten.
Kan varuafsändaren eller hans löftesman, inom trenne månader från den tid, då de i denna eller nästföregående § omförmälda tullafgifter och böter blifvit erlagde, lagligen styrka, antingen att varorna genom olyckshändelse under vägen förkommit, eller att förpassningstagaren af orsaker, hvartill han icke varit vållande, blifvit förhindrad, att inom föreskrifven tid framskaffa varorna till bestämmelse-orten, eller att hos tullkammaren i afsändnings-orten aflemna det i denna § föreskrifna bevis, vare han, på anmälan härom hos tull-styrelsen i det rike, hvarifrån varorna förpassats,' berättigad, att, om beviset finnes tillfyllestgörande, återbekomma de af honom, jemlikt denna eller nästföregående §, erlagde tullafgifter och böter. § 19- Svenska eller Norrska manufaktur- och fabriksvaror, med undantag af de i § 6 utsatte mindre qvantiteter, skola, då de från ena till andra riket landvägen införas, för tillgodonjutande af de uti § 4 i afseende på införseln dem medgifna förmåner, vara försedda med behörig stämpel, eller, derest stämpling icke är föreskrifven, åtföljda af vederbörande tullkammar-föreståndares eller annan offentlig tjenstemans bevis, att varorna äro af Svensk eller Norrsk tillverkning. § 20.
Finnes någon öfver gränsen införa tillåtna varor af de slag och till den myckenhet, att, enligt hvad i denna förordning är stadgadt, införselstull derför eger rum, men varorna 4 Bevillnings-Vhkottets Betänkande M 6. r icke af behörig förpassning äro ätlöljda, ansvare såsom för tullförsnillning, likväl med iakttagande af hvad för särskildt fall är i § 6 stadgadt. § 21.
Införas landvägen från ena till andra riket varor, hvilka enligt denna förordning äro till införsel förbjudna, eller finnas vid undersökning flera eller färre eller andra slags varor, än som i den medföljande förpassningen äro upptagna, eller äro varorna eller emballagerna icke försedda med de i förpassningen omförmälde stämplar, sigill eller plomber, ansvare den, som dermed beträdes, i hvartdera fallet, på sätt i ena eller andra rikets tullförfattningar derom i allmänhet stadgas. § 22.
Tull-styrelserna i Sverige och Norrige skola, till närmare kontroll å in- och utförseln af varor landvägen från ena till andra riket, hvarje tredje månad tillsända hvarannan förteckning å de varutransporter, som med förpassningar landvägen från ena till andra riket under de trenne sistförflutna månaderna afgått eller ahkommit; äfvensom de inbördes skola lemna hvarannan underrättelse om de föreskrifter, som angående kontroll å varutrafiken tid efter annan utfärdas, samt meddela aftryck af de varustämplar, som i hvartdera riket äro eller varda antagne.
Jemväl åligger det bemälde tull-stvrelser, att meddela hvarandra uppgift så väl å do tull-stationer, hvilka äro eller blifva upprättade, hvarifrån och hvartill varor kunna från ena till andra riket förpassas och der tullbehandling kan ega runi, som ock å de tull-distrikt, hvaruti sådane marknadsorter äro belägne, till och ifrån hvilka, jemlikt §11, varutransporter kunna förpassas.
Öm Svenska och Norrska fartygs ömsesidiga rättigheter, samt handels-gemenskapen sjöledes emellan de förenade rikena, % 23.
Alla Svenska fartyg och båtar, Öppna eller däckade, af hvad slag och drägtighet som helst, skola i Norrige, och likaledes alla Norrska fartyg och båtar, öppna eller däckade af hvad slag och drägtighet som helst, i Sverige behandlas såsom inhemska, och åtnjuta alla 3 Beoillnings-Utskottets Betänkande (i. dermed förenade rättigheter, samt erlägga enahanda afgifter till kronan, städer och särskilda inrättningar, ej mindre dä de från eria till andra riket, än då de från eller till utrikes ort ankomma eller afgå, hallastade eller med varor, ehvad dessa äro inhemska eller utländska.
Det ena rikets fartyg och båtar må ock inom det andra rikets område idka fraktfart med samma rätt och under enahanda vilkor, som lör inhemska fartyg och båtar äro bestämda.
För tillgodonjutande af dessa och öfriga för varuskeppningen nedanföre stadgade ömsesidiga förmåner, skola fartygen vara försedde med sådana dokumenter, som genom de i hvartdera riket gällande författningar äro föreskrifne till bestyrkande af deras nationalitet. § 24 Fartyg i det ena af de förenade rikena bygdå, äfvensom fartyg, hvilka i ettdera riket blifvit naturaliserade, kunna i det andra riket, då de blifva innevånare derstädes tillhörige, naturaliseras, utan att någon naturalisations-afgift dervid skall ega ruin. § 25.
Varor, som med Norrska fartyg in- eller utföras, skola, utan afseende på den ort. hvarifrån de ankomma eller till hvilken de afgå, i Sverige icke vara underkastade andra eller högre afgifter, hvarken till kronan, städer eller särskilda inrättningar, än om de med Svenska fartyg in- eller utföras.
Ett lika förhållande skall i Norrige, i afseende på varors in- och utförsel med Svenska fartyg, ega runi. § 26.
I afseende på så väl tillåtelsen att från ena till andra riket sjöledes utföra inhemska eller utländska alster och tillverkningar, som beräkningen af utförsels-afgifterna för de varor, hvilka från ena till andra riket utskeppas, gälle hvad i hvartdera riket om varors utförsel och förtullning i allmänhet är eller framdeles varder stadgadt. § 27.
Beträdande rättigheten till varors införsel sjöledes från ena till andra riket samt beräknandet af införsels-afgifterria, skola jemväl iakttagas de rörande varors införsel och förtullning i hvartdera riket i allmänhet gällande föreskrifter.
Dock må med undantag af socker och socker-tillverkningar samt tobak och tobaks-tillverkningar, för hvilka hel tull skall erläggas, alla Svenska och Norrska till införsel tiliåtna naturalster och tillverkningar, som direkte från ena till andra riket i ettdera rikets fartyg inlöras, utan att under resan hafva varit i främmande rikes hamn lossade eller upplagde, njuta lindring till hälften af den för dylika varor i allmänhet bestämda tullafgift. § 28.
Bevillnings-C(skottets Betänkande JW 6. 9 § 28.
För tillgodonjutande af berörda lindring i afgifterna, skall det åligga den, som från ena till andra riket utskeppar varor af förenämnda slag och beskaffenhet, att förse sig med Tullkammarens å afsändningsorten bevis att varorna äro af inhemsk afvel eller tillverkning. § 29.
För erhållande af dylikt bevis, skall det erfordras, att väfnader och andra stämpelbara tillverkningar äro med inländsk stämpel försedde, efter hvad i det rike, hvarifrån afsändningen sker, derom dr föreskrifvet, samt att öfriga varor, hvilka icke äro stämpling underkastade, åfföljas af vederbörande stadsstyrelses, pastors eller kronobetjents intygande, att varorna äro inom riket alstrade eller tillverkade. § 30.
Från tillämpningen af hvad sålunda om bestyrkande af varornas ursprung dr stadgadt undantagas de å bifogad förteckning, litt. D., upptagne artiklar, för hvilka, då desamma med Svenskt eller Norskt fartyg från ena till andra riket ankomma, utan att af afvels-eller tillverknings-bevis vara åtföljda, den för dylika varor medgifna lindring i tullafgifterna icke dess mindre må ega rum. § 31.