Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Si n först a undervisning emotto g Este r i hemme t oc h fullbordad e sedan sin a studie r vi d Skar a högre elementarlärover k fö r flickor, hvarifrå n ho n utgic k med d e högst a betyg.
Där - efter tillbragt e Este r någr a å r i föräldrahemmet.
Este r oc h hennes syster s varmast e ön - skan va r at t f å studer a til l läkare.
Denn a dera s önska n blef e j förverkligad, i ställe t ägnade d e sig båda åt sjukskö - terskans ansvarsfulla ' ' värf.
Den 2 3 ma j 189 2 antog s Ester so m ele v vi d Sofiahem - met i Stockhol m oc h genom - gick me d sto r hede r des s all a grader.
I de n enskild a sjuk - ll:te årg.
Annonspris: 35 ör e pr nonpareillerad.
För » Platssökande » o. » Ledig a platser » 25 ör e fö r hvarj e päbörjad t tiota l stafv.
Lösnummerpris 1 5 öre (lösnrr endas t fö r kompletteringar.)
7 0 ör e p r nonp.-rad.
n vården verkad e Este r endas t et t pa r månader.
Ho n sto d un - der denn a tid, ka n ma n säga, so m e n ljuset s änge l vid e n såda n där långsa m sjukbädd, dä r de n en a dage n gifve r oc h de n andr a tager, dä r stride n mella n hop p oc h frukta n omväxl a oc h dä r om någonsi n sjuksköterskan s tålamo d oc h skicklighe t i sit t kal l tagas i anspråk.
De n platse n va r Este r i sannin g vuxen!
Min först a bekantska p me d Ester gjord e ja g unde r den - na tid, oc h aldri g gå r hen - nes stråland e bil d u r mit t minne, dana d so m hon va r at t taga oc h gifv a kärle k i rikast e mått.
San n oc h trofas t va r hon, me d någo t sällsyn t ren t och sund t s å til l krop p so m själ, begåfva d so m f å p å huf - vudets oc h hjärtat s vägnar.
Snart öppnade s ocks å et t vidsträckt arbetsfäl t fö r de n unga flickans stor a förmåga.
Till öfverskötersk a p å Falkö - pings ny a lasaret t antog s ho n d.
1 5 jun i 189 5 oc h kvarstan - nade dä r til l i februar i 1 8 9 7.
Väl va r ho n medvete n o m det ansvar, so m p å denn a plats lade s p å henne s ung a skuldror, me n innerli g oc h fast va r henne s föresat s at t offra si g fö r sin a lidand e med- människor.
Den 3 februar i 189 7 för - flyttades Este r til l Akademi - ska sjukhuse t i Upsala.
Kort, allt fö r kor t ti d fick ho n dä r arbeta, sällsyn t nitis k oc h skicklig.
Just i sitt kär a arbete skull e Ester såra s til l döds.
Et t ringa så r til l e n börja n oc h dock s å farligt.
All t hva d läkarekonsten ägd e ypperst, hvad systerli g kärle k oc h o m.
90 ' PPJ ^ 139S Familjelifvet ä r egenkärleken s skönast e graf, o c h frå n de n grafve n ha r sedlighete n si n upprinnelse.
vårdnad kund e gifv a slösade s me d full a händer öfve r de n ung a » systern ».
Me n för - gäfves va r al l mänskli g omsorg: döde n fullföljde si n gärning, brö t rosen, inna n et t enda a f des s bla d hunni t faln a fö r höstli g vind.
I roso r ble f ho n ocks å bäddad.
Läkare, patienter, kamrate r oc h vänner, all a gåfv o de si n blomstergär d å t de n ung a kvinnan, som unde r si n kort a lefnadsban a hunni t göra e n s å sto r insat s i lifvet.
På dage n et t å r efte r seda n Este r till - trädde si n plat s p å Akademisk a sjukhuse t fördes ho n därifrå n so m döden s brud.
Väge n gick til l henne s barndom s oc h först a ung - doms hem, de t gaml a kär a Walla.
Unde r dess ta k måst e ho n e n stun d still a bida, för at t fö r sist a gånge n sakt a smeka s a f mjuka modershänder.
Därifrå n förde s ho n till Fagr e åldrig a tempel, fra m til l samm a altarrund, vi d hvilken ho n komflrmerat s någ - ra å r förut.
Oc h s å til l sis t u t p å kyrko - gården, dä r e n älska d fade r föru t hvilar: vi d hans sid a bäddade s henne s graf.
Samm a lärare, kyrkoherde n N.
Ternstedt, so m beredde Este r til l henne s först a nattvards - gång, invigd e ocks å henne s stof t å t för - gängelsen me d e n gripande betraktels e öfve r dessa o r d: Må jag icke göra hvad jag vill uti det som är mitt (Math.
Talare n på - visade, me d hur u mycke n godhet, men också genom sor g oc h stride r väge n lede s til l de t rätta målet, hur u v i me d undergifvenhe t och tacksamhe t m å böj a os s unde r Gud s vilja, ehva d ha n gifve r elle r tager.
- -; Uppfostran til l osjälf - yiskhet.
Anförande vi d Tärn a folkhögskola s vinterfes t den 2 7 februari.
K Af Cecilia Bååth-Holmberg.
ed til l barne n måst e v i gå; där skol a vi börja, menar han.
Me d li f oc h värm e omfattades ocks å bildande t a f d e s.
» maj - föreningarna ».
De n först a stiftade s i Hel - singfors de n 1 maj 187 0 och afsåg småfåglar - nas skydd.
Liknand e föreninga r utbredd e sig snar t öfve r hel a landet.
A r 187 8 fanno s mer ä n 10 0 sådana, oc h me r ä n 30,00 0 barn vor o inskrifn a i dem.
Men s å afstannad e åte r denn a stor a rörel - Rik va r Ester s lifsgärning, kor t henne s se ino m barnavärlden.
Barne n växlad e om, lefnads saga.
Låto m os s afslut a de n me d och d e äldre, so m skull e led a dem, trött - skaldens betydelsefull a ord: nade.
Mång a lärar e i folkskolorn a vor o likgiltiga elle r motståndare, därfö r at t d e — — Klage n icke, nä r döde n sände r bud, ansågo gossarn a bör a f å saml a äg g oc h Grafkullen ä r et t trappsteg, so m närmar os s till uppstoppa fåglar.
D e uppmanad e snarar e Gud.
Och aldri g ligge r himlen s å nära mänskans famn, till djurplågeri.
Som nä r al l jordisk lycka försvinner so m en hamn.
Detta upprörd e Topelius.
I et t föredra g i Helsingfor s de n 2 2 jul i Då väx a minnet s roso r förutan törne n opp, Då tänd s som morgonrodnad odödlighetens hopp.
1891 uttala r ha n si n har m oc h si n sor g Då svarva r öfve r grifte n e j döden s änge l blott, öfver de n råhet, so m bli r e n följ d jus t häraf.
Uppståndelsen och lifvet ha r mänska n d å förstått.
Till-föräldrar oc h skolo r säge r han: » Hvarför uppfostre n I vilddjure t i män - Adelaide Nauchhoff.
Vete n I icke, at t grymhe t förhärdar, att råhe t förvildar, at t djurplågar e ocks å • bli människoplågare?
» — — » Rätt fö r alla, » fortsätte r ha n vidare, » detta ä r utgångspunkten.
Läg g märk e til l hvad denn a fordra n innebär, nä r de n ut - T yst, den kommer, skuggan ifrån Finland, sträckes til l all t lefvande.
Rät t mo t e n få r Ifrån floret kring Topelii bår, ej var a orät t mo t e n annan, orät t mo t män - Sorgens ängel ifrån Björkeudden niskor få r e j var a rät t mo t djur.
Börj a Öfver Bottenhafvets böljor går, med denn a grundtanke, börj a ick e me d Går att lägga omkring Svea armen, människan, t y ho n ä r endas t e n de l a f ska - Pressa mot den kalla tomma barmen pelsen.
Börj a me d Gu d ofva n henn e oc h Sveriges ljusa glada unga vår- den lägr e skapelse n unde r henne; no g föl - Stackars gossen min, som rofullt slumrar, När din mamma torkar bort en tår, jer seda n tillämpninge n äfve n p å männi - Du fått sorg i natt som aldrig ännu, skovärlden. » Fast ditt barnahjärta ej förstår.
Och nä r hvarke n föreninga r elle r skolo r Hvem skall nu ditt unga hjärta lära visat si g var a verksamm a nog, d å vände r Älska hem oeh land och folk och ära, Topelius si g til l hemmen.
» Börja där, » säge r han, » börj a meda n bar - nen änn u är o hel t späda, lå t dess a lärdo - Hvem skall sjunga vårens vackra visa mar, praktiskt inöfvade, bl i edr a barn s lifs - För min flicka vid » den klara rand », Hvem skall kyssa Törneros i slottet luft! » Otur hundraårasömnens land?
Och ha n visa r vägen, so m hemme n h a Hvem skall hälsa från de finska barnen, att gå.
— » Jag ha r tänk t mig, » säge r ha n i et t « När barnavännen dog.
r J privatbref a f de n 1 7 apri l 1896, » at t hvarj e barn bord e hafv a en skyddsling, o m ocks å blott e n kattung e elle r e n blomm a i kruka n eller e n lite n syster, me n allti d något, so m medför ansvar.
Uta n dett a ständig a ansva r fruktar ja g at t all a god a föresatse r i da g befinnas i morgo n bortdunstad e i barndo - mens bl å luft.
» Denna tank e bli r s å småningo m e n älsk - lingstanke ho s de n vördad e åldringen.
Ä n n u senare, de n 2 2 februar i 1897, skrif - ver ha n därom: » Man ka n e j begär a a f barn, at t d e skol a förstå de n fullkomliga, omfattand e kärlek, som s å månge n äldr e ick e förstår.
— — Barnaögat se r allti d de t enskild a först; där - för ä r t.
djurskyd d i si n helhe t ofatt - ligt fö r barn, d e behöfv a koncentrer a si n kärlek p å e n bestämd skyddsling.
Lå t de m själfva välj a e n sådan, hvarifrå n so m helst; nog växe r kärleke n u t frå n de t minst a frö.
Men jus t dett a fr ö behöfves, t y vana n at t själft uppväx a unde r andra s skyd d oc h vår d alstrar ho s barne t mycke n själfviskhet.
» I änn u et t anna t bre f a f mycke t färsk t datum — d.
189 7 — återkomme r Topelius til l denn a si n älsklingstanke: » — — Ja g återkomme r til l mit t försla g om skyddslingar, me n s å at t dett a ick e bli r obligatoriskt, uta n frivilligt.
Kärleke n växe r ut so m et t fr ö frå n e n til l alla, oc h Gud s kärlek skal l var a utgångspunkten.
Gi f barnet ett svagar e at t beskydda, oc h de t skal l till - tala des s ädlar e känslor, p å samm a gån g barnet, själf t s å svagt, känne r si g smickrad t att kunn a beskydd a e n änn u svagar e » I e n lite n uppsat s elle r saga, kalla d » Änglarnas julklapp) », utveckla r Topeliu s ut - förligt sit t program.
Han låte r änglarn a rådgör a o m, hur u d e bäst skol a led a d e sm å människobarnen s sinne å t de t goda.
Hittill s h a d e lär t bar - nen at t förstå de t rätt a oc h vilja de t goda, men at t göra de t goda, s å lång t h a d e ä n ej kommit.
» D å », berätta r Topelius, » ä r blan d de m en ängel, me r ljusbl å ä n all a d e öfriga, oe h han ä r de t barnet s ängel, hvilke t e n gån g satt i frälsaren s fam n oc h fick han s väl - signelse.
Denn a barnänge l finner et t råd, han säge r til l d e rådville: Förstå n I ick e Guds kärlek?
Skull e et t människobar n nå - gonsin var a s å svagt, s å värnlöst, s å hjälp - löst, at t de t e j finner e n lefvand e varels e ännu svagare, värnlösar e oc h hjälplösar e än de t själf t är?
Göre n all a so m ja g skal l göra, nä r jule n kommer, oc h säge n i all a hem, i all a barnahjärta n samm a ord, so m jag skal l säg a til l barue n i de t hem, di t jag komme r so m julgäs t — — —.
Så vil l ja g göra, fortfo r ängeln.
Nä r granen ä r tän d oc h barne n församlade, vil l jag säg a någr a or d til l de t hemmet s fade r eller moder, nä r d e sluta t si n julbön.
Oc h fadern elle r moder n skol a upprep a min a or d för barnen, oc h barne n skol a f å välj a fritt, men nä r d e är o tvehågsna, skol a d e äldr e råda dem.
Ja g skal l säg a så: 1.
Gu d gifve r å t hvarj e bar n e n skydds - ling at t älsk a oc h försvara, p å de t at t barnet s kärlek til l denn a en a m å efte r han d väx a ut til l godhe t mo t alla.
Hvarj e bar n öfve r et t å r gammal t skall til l si n skydslin g utvälj a e n lefvand e varelse, människ a dju r elle r marken s växt, som ä r svagar e ä n barne t själft.
Denn a varels e skal l barne t vård a s å mycket de t kan, me n ick e bortklema, ick e gynna p å andra s bekostnad, ick e tillåt a något orätt, ond t elle r oskickligt.
Oc h dett a all t skal l barne t gör a a f kärlek til l Gu d oc h han s skapad e verk.
— » Mycket, » s å sluta r Topeliu s si n saga, » mycket i denn a julgåfv a behöfve r förklara s för barnen.
O m Kar l vil l beskydd a e n un g fåle; o m Ann a hellr e välje r si n lill a kal f eller sit t hvit a lam; o m Vilhel m beskydda r en hund, me n Kari n föredrage r si n kvick a kattunge; o m Vikto r väljer si n tam a ekorr e och Els a si n ung a kanariefågel; o m Rickar d hellre beskydda r lill e bror, me n Lin a föräl - skar si g i si n löfkoja, so m ho n uppdragi t i kruka n all t ifrå n d e först a hjärtblade n; — hvem skal l d å Lill y beskydda, ho n so m än - nu ligge r i vaggan?
H v e m skal l de n fattig e tiggargossen beskydda, ha n so m själ f hung - rig oc h hjälplö s gå r frå n går d til l går d oc h begär sit t bröd?
Det vil l ja g säg a dig, besvara r Topeliu s själf sin a frågor.
Lill y skal l bespar a si n egen mamm a mycke t besvär, mycke t natt - vak, mycke n oro, o m ho n e j bråkar, e j kla - gar, me n allti d ä r tåli g oc h glad.
— — Så fatti g ä r e j helle r tiggargossen, at t e j den ledbrutn a lill a fågelungen, so m ha n fin - ner nedfalle n u r boet, oc h de t vilsegångn a barnet, so m ha n visa r väge n til l hemmet, är fattigar e ä n han.
Hvarj e tjänst, so m du frivillig t bevisa r e n annan, gö r di g i detta ögonblic k starkar e ä n han, oc h hvarj e gång d u försaka r di g själ f fö r e n annan, är de n andr e svagar e ä n du.
— — — Se, s å underlig t ä r de t i världen, at t svagast oc h fattigas t är o de, so m behöfv a och begär a d e mest a försakelse r a f andra, men starkas t oc h rikas t är o de, so m kunn a försaka sit t ege t fö r andra s glädje.
— — Detta skref s i e n lite n tidning, » Sylvia », 1895.
Följande somma r besökt e Topeliu s en go d vän oc h fan n til l si n glädj e oc h öfverrask - ning, at t han s or d falli t i go d jord, t y sa - gan o m » Änglarna s julklapp » had e mäktig t gripit huset s barnskara.
Vi d si n ankoms t en sommareftermidda g fan n ha n denna, gossar oc h flickor, e n hva r p å sit t håll, ifrig t sysselsatt me d at t vård a oc h hjälp a sin ut- korade skyddsling.
Den en a had e tagi t trädgården s tvinand e plantor, vattnad e oc h skött e dem, till s d e slogo ny a kraftig a skott; de n andr e had e valt å t si g de n gaml e lam e fiskargubbe n och hjälpt e hono m me d at t drag a han s no t i land, at t tjär a han s bå t o.
En tredj e had e p å si n lot t tagi t torpa - rens moderlös a barn.
E n fjärd e had e val t just si n ege n mamm a til l si n skyddslin g och ga f nog a ak t på, at t all t onödig t be - svär, all a sm å ledsamhete r skull e bespara s henne.
Kort oc h godt, hel a hemme t va r fylld t af barnen s glad a ifve r at t tjän a oc h me d fri vilj a glad t uppoffr a si g fö r andra.
» Gud välsign e ede r barnslig a kärle k oc h låte ede r f å glädj e i lifvet, » sad e Topeliu s djupt rörd, i de t ha n me d tårad e ögo n kysste dess a barn s blomstrand e kinder.
Oc h inom si g tänkt e han: » Lyckliga föräldrar, lycklig a hem!
» Att de t va r hans idé, so m d å buri t frukt, därpå tänkt e ha n icke.
Här påträff a v i ännu e n sinnrik etagére, svenskt I hvarj e hem, dä r denn a id é vinne r fot - fäste oc h omhuldande, skal l ocks å samm a arbete, hvilke n kan svänga s omkrin g så, att des s samtliga sido r blifv a lät t tillgängliga och hvilken lycka väx a up p fö r ung a oc h gamla.
därför ocks å använde s til l förvaringsställ e fö r uppslagsverk oc h dylikt.
P å etagere n stå r e n _ * byst a f Mikae l Agrikola, utför d a f skulptöre n C. Sjöstran d oc h e n gåfv a a f denn e till skalden.
Bokskåpen pryda s hä r me d byste r a f Rune - berg, Gusta f I I Adolf, Kar l X I I m.
Till biblioteksrumme t gränsar skalden s arbets - rum, et t a f d e minsta, i våninge n oc h til l si n För Idu n a f V.
inredning ännu enklar e än de öfriga rummen.
Men talrika portföljer oc h manuskriptsamlingar vittn a en, so m haf t lycka n at t stift a personli g be- om de n sällsynt a produktivite t Z.
Topelius lagt kantskap me d Z.
Topelius, skal l e j lät t för - i dagen, en arbetsförmåga, so m ej ens i n i ålderns gäta d e högtidsstunde r samvaro n me d hono m höst sve k honom.
O m dess a yttrad e skalde n skänkte.
Ja g ha r blan d mång a andr a vari t del- dock hel t anspråkslöst: » Ide l gaml a papper, aktig a f denn a lycka, sammanträffa t me d de n hvilka förg å s å lätt.
» store bortgångn e båd e i han s idyllisk t vacker t Äfven hä r är o väggarn a behängd a me d taflor, belägna he m oc h äfve n i Finland s hufvudstad, bland hvilk a de n öfve r sänge n placerade, som och ja g tage r mi g härme d frihete n fö r Idun s föreställer Jair i dotter, va r han s älsklingstafla.
ärade iäsarinne - oc h läsarekret s lämn a någr a Vi nämn a sis t i dett a ru m — märk, det bäst a rön frå n min a besö k hemma hos skalden.
kommer hä r till sis t — det skrifbord, vid hvilket Björkudden — ja, s å hete r stället, de t vet a ju så mång a vackr a tanka r nedskrifvit s a f de n ädl e alla a f gammalt, oc h det ligge r vid pass et t sten - med silfverhåren.
kast frå n Östersundor n gård, p å en udd e i Sibb o Så hafv a v i änn u at t ord a någo t om matsale n socken a f Nyland, 2 2 kilometer från Helsingfors.
det ljusa glada rummet, med sitt möblemang i britt Snö oc h fros t svep a n u nature n oc h orngif - samt me d si n af skalden s svärson, artisten Ack e ningarna krin g de n enkla, me n smakfull a villa n Andersson, utförd a bred a lis t löpand e längs hela i tvänn e våningar, de n vä l skött a fruktträdgår - väggen ofva n fönstre n oc h framställand e e n hel dens trä n st å aflöfvade, blommorn a på blomster- liten näpe n saga.
Matsale n ligge r parallelt me d anläggningarna njut a a f si n vintersömn oc h slin- stora sale n oc h vette r å t gårdsplanen.
gerväxterna p å de n veranda, so m gränsa r til l I karaktärsbyggnade n finnas vidar e änn u ru m salen i byggnaden s mid t är o vissna, likso m oc k för skalden s dotter, författarinna n fröke n Toin i fågelsången e j änn u tonar.
Me n d u skull e h a Topelius, oc h författarinnan Alt a Dahlgren, sedan besökt ställe t i solljus a sommardagar, d å lus t länge bosat t här, sam t fö r köksdepartementet.
och li f rådd e öfverallt, då blommorna s färgprak t Rummen en trappa up p bebo s a f skaldens svensk- och solen s glitte r p å det nedanfö r liggand e sun- födde måg, artiste n Ack e Andersson, och dennes dets vågo r tjusad e öga t elle r bruse t frå n det maka, Z.
Topelius ' yngst a dotter, Ev a Topelius.
längre bor t belägn a vid a hafve t smekt e ditt öra, Sådant ä r i störst a korthe t skildrad t de t he m då fåglarn a frå n morgo n til l kväl l bragt e si n Z. Topeliu s had e utval t til l sit t otiu m på gamla kärleksfulla vårdar e oc h vä n si n enkl a hyllnin g dagar oc h dä r ha n had e de t s å lugn t oc h frid - i toner, d å skalden s hjärt a änn u klappad e fö r fullt lång t bort a frå n världslifvet s bulle r oc h allt godt, sant, stor t oc h ädel t i lifvet, fö r all a jäktan oc h dä r ha n n u sluti t sin a ögo n fö r all - lidande oc h förfördelad e t.
na, d e a f s å mån - tid.
Öfverall t härskad e de n frid, so m blifvit ho- gen förgätn a djuren.
D u skull e hafv a vari t p å nom s å kär, oc h angåend e hvilke n ha n vi d et t Björkudden då!
besök til l sin a gäste r yttrade: Nåväl föl j me d mig, ja g skall sök a ledsaga dig » Då 1 blifven gamla, skole n I finna, hu r god t genom des s salar, dess a salar, därifrå n hvarj e det känn s at t hafv a de t lugn t oc h fridfull t om - onödig, tyngand e ly x ä r bannlyst, me n dä r all t kring sig.
» är s å smakfull t oc h ordnadt, me d et t or d s å Helsingfors de n 1 5 mar s 1898.
hemtrefligt.
Låtom os s d å til l e n börja n gör a e n tit t i n i stora sale n me d sin a mo t de t ofva n nämnd a sundet vettand e trenn e fönster.
I midte n a f densamm a stå r et t bor d beströd t med böcker, äldr e oc h nyare, de flesta tillägnade skalden a f resp.
författar e båd e i in - oc h utlan- S m å studie r fö r Idu n det.
Därinvi d varsn a v i de n sinnrik t konstru - erade konversationsstol, skalde n mottagi t so m af Emil Linders.
gåfva a f si n mångårig e förläggar e A.
Bonnier i Stockholm.
Vidar e finna v i hä r e n flygel oc h IX.
ett harmonium, smakfull a möbler, byste r oc h af inhemska konstnäre r målad e taflor, del s upp - Carl Snoilskvj.
hängda på ' väggarna, del s placerad e å stafflien.
Den öfve r flygeln hängand e tafla n framställe r » Jäg bringa r drufvor, ja g bringa r rosor, en sce n u r Regin a vo n Emmerit z vi d des s för - sta uppförand e oc h ä r utför d a f Ii.
jag skänke r i a f mit t ung a vin; Angående densamm a yttrad e skalde n vi d et t a f på all a stigar, p å all a koso r våra besö k p å ställe t skämtsam t ungefä r följande, jag slå r de n glittrand e tamburin.
; efter at t hafv a påpekat, at t personerna s &amp; taflan Det ä r tydlig t at t i diktern a a f e n skald, konterfejer vor o trogn a afbilde r a f d e i pjese n uppträdande: » Ekma n va r e n spjufver; se, ha n hvars tecknin g ä r s å ful l a f lif, s å med - har måla t a f Oygmcus, bärand e de n svensk a ryckande, kvinnorn a e j skol a saknas.
D e fanan. » finnas dä r också, ä n dans a d e so m konst - Till vänste r o m sale n ä r beläge t et t me d väx- beriderskor p å e n » andalusiers » rygg, ä n ter rik t pryd t rum, " och hä r hänge r jämvä l et t i olj a uttord t medaljongporträt t a f de n hädan - vandra d e so m husfrua r i bonad e adelsge - mak elle r sitt a vi d lampan, syend e för ma- gångne skalden s äfve n aflidn a maka.
Till höge r o m sale n ä r biblioteksrumme t med ke elle r broder, so m stride r vi d Dybbö l sina rik a litterär a skatter.
Mella n d e tv å stör - eller Dannevirke.
sta bokskåpe n unde r et t a f fönstre n stå r et t Det hvila r e n egendomli g fägrin g öfve r bord oc h p å dett a ligge r vanligen den s.
k. främ- lingsboken, hvilke n reda n i börja n a f fjolåre t Snoilskys kvinnobilder.
Hur u sto r ä r e j upptog betydlig t öfve r 1,00 0 nam n p å besökar e Tatterskan i si n förtärand e kärle k til l sonen, af ställe t oc h flere a f de m dä r anbragt a teck - om hvar s piskrap p ho n säger: ningar, poem, note r m.
Vi d högr a sidoväg- gen st å e n soffa, bor d oc h stolar, äfve n dett a » det känne s so m balsa m p å mi n kind.
: bord fullsat t a f böcker, dedicerad e til l skalde n Kvinnan, o m hvilke n de t heter, at t ho n ä r af resp.
V i fäst a os s i dett a ru m vidar e vid e n smakful l eldskär m pryd d me d pressad e » en nym f elle r bacchantinna, vilda blommor, oc h p å tal o m hvilken de n gamle som dansa t fö r brö d i kväl l — » yttrade e n gång, at t konste n kan dan a mycket, men nature n ä r doc k de n störst a konstnäre n är e j längr e kläd d i hämmande dräkt, uta n själf; de n ofvanfö r nys s nämnd a soff a hängda, är blot t e n förtvina d mor, so m ängsla s fö r af artiste n Liljelun d målad e taflan, föreställand e Kuddnäs invi d Nykarleby, Z. Topelius barndoms - sitt barn, so m ho n lås t i n i de t brinnand e hem; e n tali a a f skalde n vi d ti o år s ålder, han s huset.
far, mo r oc h syster; oc h mycke t mera.
Ibland låte r Snoilsk y e n kvinn a bl i häm - Topelii hem.
IDUN nerska a f svunne n tid s orät t såso m i Konst- beriderskan, dä r » de, ho s hvilk a henne s frände r fåfängt tigg t e n bet a bröd, osa i de n sköna s hände r tanklöst a f sit t öfverrlöd.
Hon de m all a skal l bedraga, hämna sin a bröder s skymf, både gul d oc h hjärta n taga, Nemesis, förkläd d til l nymf.
» Stundom är o Snoilsky s kvinno r sådan a som de n skön a Katje, ho n so m kysse r spö - ket oc h offra r si n fägrin g fö r at t rädd a de n älskade, elle r ocks å likn a d e Gemma, so m förtröstansfullt tömme r de n bägare, hvar s dryck kunna t g e henn e döden.
Skaldens störst a kvinnogestalte r finne r man doc k i han s ståtlig a Svenska bilder.
Se denn a Aurora, so m älska r » Hans Kristoffer s oc h Ott o Vilhelm s land!
» M tro Man själf r henne, nä r ho n säge r o m si g » Då va r ja g svensk, ja g jubla t på Karvas, Duna s dag.
» Och me huru: d klappand e hjärt a läse r ma n » Här sto d Auror a p å dimmi g hed, en fage r syn!
Från yppig a skuldro r kappa n gle d och släpad e sobel n i dyn.
» Man förstå r hur u stiftsfru n i Quedling - burg drömme r o m de t fattig a Sverige, hvar s sol gic k ne d vi d Pultara, likso m ma n fat - tar de n stolt a Christin a Alexandra s längta n efter si n stor e fader s land.
Det ä r sann a adelskvinnor, diktare n skil - drar, nä r ha n berätta r o m Baner s ädl a maka, som uppmana r si n lill e so n at t glömma, eller nä r ha n tälje r o m Frun på SaMmlt, o m hvilken folke t säger: » Majorskan, j a ho n ä r äkta.
Om hva r oc h e n kvinna, so m förekommer i Snoilsky s dikter, gälle r liva d ha n själ f sagt, fas t me d anna n betydelse: » Jag ve t blott, jag, at t de n störst a kvinn a — alldeles ick e va r gjor d a f sten.
» Hans kvinno r är o ick e a f sten, d e st å för os s lefvand e oc h verkliga.
S n o r r e s rimkrönikor.
Ett h e m s m ö b l e r i n g.
För Idu n a f E.
Gaml a möble r oc h nya.
(Forts.) Men Gustaviansk a stile n ha r såso m mo - destil i vå r ti d efterträd t rococon.
Des s enklare, me n full t s å elegant a forme r pass a oss, oc h v i tilltala s a f des s behaglig a orna - Fig. 10.
Ljusar m frå n 1700-talet s slut.