Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
+ närmast för den manliga ungdomens medborgerliga uppfostran och att det var först senare, som man fattade den obestridliga sanningen, att det var af ej mindre vikt för de unga kvinnorna, de blif- vande hustrurna och mö- drarna, att få en andlig och praktisk utbildning, som ställde dem jämnbör- diga med männen.
Visserligen funnos äfven den tiden för flickor här och hvar i städerna s f i kallade pensioner, i hvilka de burgna allmogedöttrar- na ofta sattes, och sysko- lornas antal vardt utan tal — ja, jag tror man en- bart hade virk-skolor?
— men den ytliga pensions- fernissan passade föga för de blifvande dannekvin- norna och, syning och virkning i all ära, men icke voro de tillräckliga bildningsmedel för de unga kvinnorna, hvilkas stads- vistelse för öfrigt ofta var farlig nog, om ej för annat så för den lockelse.
den innebar att efterapa stadsdamernas pynt och grannlåt.
Detta insågs äfven af de mera klarseende inom allmogens egen krets.
Så t. ox.
vid en diskussion i jan.
1879 i norra Kal- mar läns folkhögskola i Södra Vi framhöllo nio
IDUN 270 Blef ej skörden riklig, som du tänkte, Gläds dock åt den vinning, han dig skänkte, Tacksam var att trägen mödas sådd Ej förvissnat redan i sin brodd.
Hjärta, o, hvi suckar du och klagar?
Fröjda dig åt sommarns sista dagar, Svalka njut i aftonskuggans frid!
talare, unga män från olika delar af Småland och södra Östergötland, det tvingande behofvet af lämpliga ungdomsskolor för allmogeflickorna.
När nu för den manliga ungdomen ordnats lämplig undervisning, så skulle en alltmer vid- gad klyfta uppstå mellan män och kvinnor, om icke också de senare finge något motsvarande; de ville, att deras systrar, fästmör och hustrur skulle förstå dem, med dem kunna njuta af historiens, literaturens och sångens skatter, med dem glädjas öfver naturens skiftande mång- fald.
På grund af denna direkta uppmaning be- slöto folkhögskolans lärare, kapten von Nauekhoff och undertecknad, att redan samma år upprätta en folkhögskola för kvinnor.
I skolans sty- relse voro särskildt de bekanta kvinnliga bild- ningsvännerna, riksdagsmännen Emil Key och C.
J. Svensén intresserade för saken.
Erfa- renheter inhämtades från andra håll, då man förut på några andra ställen inrättat liknande skolor (först på Hvilan i Skåne 1873), men mycket berodde på att få en för denna un- dervisning passande lärarinna, och de hade den lyckan att då med sig få associera en, som alldeles särskildt lämpade sig härför, fröken Mathilda von Hartmansdorff.
Härstammande från en i vår nyare politiska historia välbekant släkt (fadren var först borg- mästare i Eksjö, sedan häradshöfding i Kinda och Ydre domsaga, en frände var den fräjdade statsmannen J.
Hartmansdorff), hade hon, af naturen rikt utrustad, fått en god uppfostran och hågad för själf ständig verksamhet med framgång bestyrt en flickskola i Vimmerby samt därvid förvärfvat sig undervisningens ingalunda lättlärda konst.
Sålunda väl förberedd och varmt intresserad för sin uppgift, skred hon till sitt arbete och hade den sällsporda lyckan att genast vinna sina elevers obetingade förtroende.
Det var hufvudsakligen öfver skolans direkt praktiska arbete hon hade ledningen.
Själf ovanligt kunnig i olika arter af kvinnlig slöjd, ägde hon därtill förmågan att utvälja och anordna, hvad som kunde vara till nytta och prydnad i ett enklare hem, att aflägsna grannlåtsartiklar, men låta lärjungarne med smak och omsorg utföra hvad de behöfde för sin egen och hemmets räkning.
Under följande kurser deltog hon ofta i den teoretiska undervisningen, skildrade för eleverna Sveriges natur och folk samt läste samman med dem våra skalders bästa arbeten.
Och hennes arbete inskränkte sig icke till timmarna å skolschemat.
Ständigt voro elever i hennes rum för att spörja och få råd om olika ting, än om handarbetet, än om hälsans vård och icke sällan i rent personliga ärenden.
Man var viss att städse få ett godt råd, och om hvad hon sagt, fanns ej ringaste tvekan, att det icke var rätt och riktigt.
Åt sina elever och närmaste vänner meddelade hon på detta sätt gärna af sin rika erfarenhet, men utom denna krets och i allmänna sam- manlefnaden för öfrigt var hon en nästan blyg natur och, i motsats till icke så få af våra dagars kvinnor, kunde därvid på henne lämpas de vackra orden om Odins maka: » Hon vet allting, men hon tiger ».
Emellertid, icke minst genom fröken v. Hart- mansdorff s medverkan, fick folkhögskolan ett 1894 godt ry och dit strömmade i början af 1880- talet unga kvinnor ej blott ur allmogehemmen, utan äfven af andra samhällsklasser från olika delar af Småland och angränsande bygder, ofta flere än skolan kunde rymma.
Men så, till medlärares och lärjungars djupa sorg, drabbades fröken v. H. af ett svårt li- dande, en äfven af läkarne knappast förstådd muskel- och ledsjukdom.
Trots smärtorna fort- satte hon dock en tid undervisningen, men ofta nödgad att intaga sjukbädden, måste hon med saknad lämna sina kära flickor i andras händer.
Med exempellöst tålamod fördrog hon i öfver tio år den bittra lidandets kalk, som för andra syntes outhärdlig.
Den 7 sistlidne augusti kom omsider döden-befriaren.
Hon var då nära 40 år gammal.
Andra hafva längre och mer än hon fått verka för den kvinnliga ungdomens fostran, men ingen har mera plikttroget, mera samvetsgrant och därför också ingen mera framgångsrikt utfört sin gärning.
Därför må dessa enkla rader varda hennes eftermäle; på hennes grift kan med full sanning ristas: en god och ädel kvinna 1 Gustaf A. Aldén.
Notturno.
K u ä t oi3 Betget » &lt; * .gg » tåt vännen på 3erv fuj^tiga pfatån, 3at man.
» RåDat jj.ot3en j / tån.
&lt;3 * £ät Den gfaDa » u a t i n t » K t tanlen utaj; ungDom ne3 » ig » att i e n fjuj; augu » tinatt.
9TLånen » » lfj:i&gt;etnuLta » ttåfat öj; uet jj-ot3en » få ett Ban3, gfimtanSe j; tån » ttanD li.ll » ttanS.
ögen » " ffcån n a n mu » ti » nt m å l a t, 3ät ej.
i&gt;inDj; fällt nu » ig töfc oc ?i m a n j ?ot » teg » fjuD ej.
nöt.
Jet o » » ou) Btyggan » Rinet 91n3e ångaten, met) » å » maf » itt » dtoj: utaj " pot » fin.
fFpotSen » gfltttanSe malitiffa * ocfi j ?in, oeri Sellinet, t » timmat gå i fju » a tingfat » få.
: je » tipst ft.ti.ng » ttändet, 9 \ st » en Bata, miDt oatlen.
emot, » Rummat Btå3t tiff Rfippan » j^ot, » j^unget i Sen » tiffa natten » ömnfö » uaRa » ftuäjQa » Uti.
fFjotDen » i » t n a n .stupat v. » tum oåt unga O U H e t yngfingat t y c f i t a ocrV möt i feD, » tamnmg me3.
u t a j; 9lait, jViff 3u fjuBua, a j: » Rata, OÄRUPD oePi un3et6ata, HtUtaff, Btu » a j: » nofj-u » t oatten f a m j a g &amp; öHt i 3agat fånga, mi3t i » ofen » fteta gfan », men nua3 afDtig a j; mig j^ann », a n å t ^ g fwri 3et » adgt j^ånga i e n ny » » a|?
m u n » å fen uti månen » matmot » Ben.
" Jag h a r glömt det. "
» K l | a g har glömt det » — i hvilket hem hör man ej dessa slagord, med hvilka man söker urskulda sig för underlåtenhet af alle- handa art, både i stort och smått.
» Jag har glömt det, » svarar barnet skyggt på moderns förebrående fråga, hvarför det ej lärt sina lexor.
Den lille syndaren vet mycket väl, att denna undflykt finner föga nåd inför den otillfredsställda modern, och han låter skuldmedveten den nu följande straffpredikan gå öfver sitt hufvud utan vidare försök att förklara sig.
Kvintes- sensen af densamma är ungefär följande: » Det är inte sannt att du kunnat glömma dina lexor, men har du verkligen gjort det, så vore det så mycket värre, ty ingen god och flitig människa får glömma att uppfylla sin plikt. » Vackert sagdt, kära moder, men rättar du dig äfven själf efter dina ord?
Några timmar senare kommer kanske din man och frågar dig, om du uträttat ett upp- drag, som han i morse bad dig ändtligen ut- föra, och du svarar med största tänkbara fri- modighet: » A c k, det har jag verkligen glömt. » Ä r det också bokstafligen sant?
Har du inte fastmer från timme till timme med vett vilja skjutit upp att göra hvad du varit om- bedd?
En ursäkt måste man väl hafva, något måste man väl svara.
Hvad är väl då be- kvämare och ligger närmare till hands än den korta satsen: » Jag har glömt det. » Och ingen förnuftig människa kan väl klandra en husmoder, hvars dagsverke är sammansatt af tusentals olika bestyr, om hennes minne inte räcker till för en eller några af dessa många småsaker.
Hem- och sällskapslifvet ställer så många fordringar på husmodern, att den eller den småsaken lätt kan förbises under dagens brådska.
Men ha vi därför någon rätt att vara glömska eller ge oss sken af att vara det?
Hvad är väl glömskan, om vi närmare skärskåda den?
En svaghet, som härrör an- tingen af inskränkthet, distraktion eller tank- löshet.
Den första af dessa tre egenskaper
IDUN 1894 vili väl ingen gärna taga i anspråk för sig själf, med den andra önskar visserligen en och annan dåraktigt nog skryta, men för den tredje borde en hvar blygas, ty den är bevis på ett ytligt väsen.
Den, som därför vid alla möjliga tillfällen föregifver sig vara glömsk, den fäller öfver sig själf en dålig dom, och hvem det än må vara, bör han eller hon uppbjuda allt för att alltmera bli herre öfver denna svaghet.
Glömska människor äro opå- litliga varelser och löpa mer än andra faran att af sin omgifning bli ansedda som kär- lekslösa.
En alltför ofta upprepad glömska hos den ena eller den andra parten inom äk- tenskapet har mången gång blifvit orsaken till långvarigt missförhållande, och om man- nen eller hustrun af verklig eller föregifven tanklöshet oupphörligt försummar att taga hänsyn till den andras önskningar, kan det ju ej bli tal om den äkta oegennyttiga kär- lek, på hvilken ett lyckligt äktenskap måste vara bygdt.
» Jag har glömt det » — måtte vi vänja oss att taga dessa ord mindre lätt än hvad som i allmänhet sker!
Och när vi en gång sanningsenligt måste uttala dem, måtte de då icke komma som en tanklös fras, utan som en ångerfull bekännelse från våra läppar.
Isynnerhet om man lefver inom en barna- krets, bör man noga akta sig för en tom undanflykt, af hvad slag den vara må.
Undanflykter ha alltid prägeln af en viss osannolikhet.
Men något liknande en osan- ning hos uppfostrarne genomskådas snart af barnen, minskar deras respekt och förleder dem till samma fel.
Bort därför med ditt tanklösa, osanna » jag har glömt det », och mycket skall därigenom bli bättre både i hemmet och familjen.
P. på lämpligt sätt.
Men desse utgöra undan- tag.
Man har också för att underlätta till- verkningen af parfymer haft den sinnrika idén att utvälja de dofter, som mest använ- das i parfymfabriker, och alt ordna dem i en skala upptagande namnet på hvarje doft på den plats, som motsvarar dess verkan på luktsinnet.
D e uti nedanstående skala icke förekom- mande dofterna kunna utan svårighet inpas- sas emellan de här upptagna.
Vissa af dem antaga hvarken kors eller B ' n; andra kanske på grund af sina varieteter bilda en särskild skala för sig.
Då en parfymfabrikant vill göra en parfym sammansatt af flere enkla dofter, bör han taga dofter, som med hvar- andra bilda ett ackord; då blir parfymen harmonisk.
Genom att kasta en blick på skalan ser man hvad harmoni och missljud hos dofterna vilja säga.
På samma sätt som en målare sammanblandar färgerna bör en parfymör blanda dofterna.
Då man gör en parfym sammansatt af flere dofter, måste man omsorgsfullt blanda dessa, på det att in- trycket af dem skall blifva enhetligt likasom intrycket af en färgblandning.
• S k a l a f F. E.
G. F. E.
•Ul+U « m i 4 i ium 41414 •U4+ «l 4114 t U 4 » 114 W « U i l « i Dofternas harmoni.
Efter Henri Coupin.
G. F. «.
D. för att bereda våra luktnerver en ange- näm retning är det icke nog att i hvilka proportioner som helst och på hvilket sätt som helst sammanblanda olika dofter, som, tagna hvar för sig, verka angenämt.
Man vinner härigenom lika litet sitt syfte som man genom att på måfå trumma på ett piano lyckas spela en harmonisk melodi.
Det finnes en - oktav dofter likasom det finnes en oktav noter; vissa parfymer stämma samman såsom vissa toner från ett musikaliskt instrument.
Sålunda låta mandelns, heliotropens, vaniljens, Bkogsrefvans dofter mycket väl förena sig.
De framkalla alla ungefär samma intryck, ehuru i olika grad.
Å andra sidan hafva vi citronens, apelsinskalets, verbenans dofter, som bilda en högre doftoktav och likaså kunna förenas.
Analogin blir fullständig genom de s. k. halfdofterna, sådana som rosens doft med geraniums såsom halfton.
Egendomligt är att man genom att i be- stämda proportioner blanda ett litet antal vällukter kan erhålla de flesta blommors dof- ter, med undantag likväl af jasminens, som är ensam i sitt slag Med mycken öfning lyckas man, om man så får uttrycka sig, uppfostra sin näsa, och man blir kompositör af vällukter på samma sätt som musikerne blifva musikkompositörer.
Vissa specialister kunna särskilja ända till öfver fyrahundra dofter och utan svårighet sammansätta dem 271 ö r v ä l l u k t e r n Gräslök.
Vtrbena.
Citronellolja.
Ananas.
Pepparmynta.
Lavendel.
Magnolia.
Cedero ' ja.
Bergamott.
Jasmin.
Mynta.
Tonkaböna.
Vild jasmin.
Gul narciss.
Portugalolja.
Åbrodd.
Nyslaget bö.
Orangeblomma.
Tuberos.
Nimosa.
Viol.
D i s k a n t.
1 » n i t 11 » f l t t t &gt; t t i t t t f l &gt; t t t t t t t t t r » C.
— Ros.
Kanel.
Tolubalsam.
Luktärt.
Mysk F. Violrot.
E. Heliotrop.
Geranium.
Nejlika H. Perubalsam.
A. Pergularia.
G. Castoreum.
F. Rotting.
E. Skogrefva.
D. Sandel.
Kryddnejlika.
Storax.
Amerikansk jasmin.
F. Ben / .oe.
Löfkoja.
E Vanilj.
D Patschuli.
C, B a s.
Vi gifva här ett exempel på huru parfy- mer komponeras enligt harmoniens lagar.
D. F. G.
Bas.
Pergularia Luktärt Viol Tuberos Orangeblomraa G-parfymackord.
(C-dur, domminantsep- timackord).
Åbrodd Diskant.
Denna skalmetod är sinnrik och gör myc- ken nytta, men man kan icke ur vetenskap- lig synpunkt sedt förneka, att den är ganska konstlad.
Ett godt steg framåt till en mera vetenskaplig klassificering af vällukterna har tagits genom den af hr Mesnard uppfunna metoden att uppmäta vällukternas intensitet.
Denna metod består hufvudsakligen däri, att man i en glasklocka uppsamlar luft mättad med en känd vällukt och luft som passerat öfver ett annat luktämne, nämligen terpentin.
Om luktsinnet, såsom man på förhand kan antaga, äfven icke är i stånd att i absolut mått uppskatta intensiteten hos en doft, så kan det dock göra stor nytta vid jämförelser.
Man kan sålunda göra en blandning af ter- pentindoft och en parfym, hvari luktsinnet urskiljer endast en neutral doft, d. v. s. en sådan doft, att det vore nog att en smula variera proportionerna af de bägge luktäm- nena i en eller annan riktning för att känna antingen doften af parfymen eller af terpen- tinen; då kan man anse att de båda lukterna uppväga hvarandra.
Det återstår nu blott att bestämma den kvantitet terpentin som blifvit använd.
Förfarandet härvid grundas på terpentinens egenskap att släcka fosforns fosforescens.
Man kan lätt beräkna kvanti- teten af terpentin, då man besinnar att man, för att hindra fosfor, som befinner sig inom ett kärl af en gifven rymd, att lysa, måste tillföra kärlet en desto större mängd luft, ju mindre denna luft är utblandad med terpen- tinånga.
Parfymens intensitet är uppenbar- ligen i samma mån starkare som den mängd terpentinånga, som erfordrats för dess neu- tralisering, varit större.
H r Mesnard har senare konstruerat en apparat grundad på samma princip som den ofvan beskrifna, men hvari mätningen utföres på annat sätt.
Apparaten utgöres af en liten låda inne- hållande tvänne valsar.
Kring hvardera val- sen är upplindad en tråd; den ena af dessa trådar impregneras med den vällukt som skall undersökas, den andra med terpentin.
Experimentatorn håller sin näsa tätt intill en öppning i lådan och inför medels val- sarna i den sistnämnda först en viss längd af den med vällukten impregnerade tråden samt sedan en så stor längd af den med ter- pentin impregnerade tråden, att de bägge dof- terna neutralisera hvarandra.
Den i appa- raten införda med terpentin impregnerade trå- dens längd utgör ett mått på välluktens styrka.
S e n till, tidning a t t Idun f i n n a s o c h h o s a l l a Iduns e d r a Mode- b e k a n t a!
IDUN 272 Kvinnoöden och kvinnobilder.
Anteckningar för Idun af Birger Schöldström.
En svärmerska.
| | ^ | ä r Styrmansgatan å Stockholms Öster- &lt;r %do malm nu går fram, funnos i medlet af 1600 talet endast trädgårdar och kål-land, ladugårdsbyggnader samt enstaka boningshus.
I en af egendomarne där — eller malm- gårdarne, såsom de sedermera blefvo kallade — bodde vid den tid vi här ofvan anfört en af sin samtids märkligaste kvinnor.
Hennes namn var Anna Owena Hoyer.
I något s v e n s k t arbele har jag aldrig sett hennes verksamhet omtalas, ej ens hennes namn har jag upptäckt.
Det är i hittills uteslutande utländska arbeten, utgifna i Danmark och Tyskland, man kan skåda denna verksamhet och finna några få biografiska uppgifter om henne.
Ja, det är egentligen endast i ett arbete — Johannes Mollerus: Cimbria Lite- rata (Havnise MDCCXLIV) — dessa uppgifter förekomma, och därifrån ha de öfvergått till andra verk.
Och likväl vistades och verkade denna märkliga kvinna i Sverige i 23 år, under hvilken tid hennes litterära verksamhet i en religiös riktning väckte en stor och ovanlig uppmärksamhet inom vida kretsar i Danmark, Tyskland och England.
Hon var född år 1 5 8 4 i Koldenbiittel, en liten ort i landskapet Eiderstedt.
Hon till- hörde en gammal, rik och ansedd släkt.
Modern förlorade hon i tidiga år.
Fadern, Hans Owens, var en på sin tid mycket om- talad och ansedd astronom.
» Hans Owens Tochter Anna » kallar hon sig själf i en af sina andliga sånger.
Familjenamnet fortplan- tades i hennes andra dopnamn: Owena.
Måhända lade faderns sysslande med iakt- tagelser öfver himlakropparnes gång grund till den mystiska tron på stjärnornas infly- tande på människornas öden, hvilken tro sedan blef utmärkande för dotterns sinnes- riktning och litterära verksamhet.
En direkt inverkan på astronomien visar särskildt hen- nes dikt » Posaunenschall », hvari hon bl.
a. sammansätter sina barns lynnen med stjär- norna: Lass deinen sinn Nicht, wie vorhinn, Vom Scorpion regieren, Werff Martis stern Auch von dir fern, Lern dein Affecten zwingen — o. s. v. Tron på sljärnornas inflytande var ju för öfrigt den tiden temligen allmänt utbredd och hystes af flere framstående personer — erin- rom oss, för att nämna blott ett exempel, Wallenstein.
I Anna Owena Hoyers å Kongl.
biblioteket i Stockholm bevarade handskrift (hvarom när- mare härnedan) finnas bl.
a. under öfverskrif- ten » Die 12 Zeichen im Zodiaco » anvisningar, under hvilka aspekter vissa handlingar eller förrättningar utfalla » godt », » medelmåttigt », » dåligt », när man t. ex. må spela eller låta bli att röra vid kort eller brädspel, när man skall klippa håret, bada, ta på sig nya kläder, så åkrarne, ingå kärleks- eller vänskapsför- bindelser o. s. v. Femton år gammal ingick Anna Owena Hoyer äktenskap med Herman Hoyer, ståt- 1894 hållare i hertigdömet Holstein och holsteinskt geheimeråd, och hon kom således in i en högförnäm släkt, hvilken räknade frändskap med själfva danska konungafamiljen — Her- man Hoyers farmoder var en dotter till konung Fredrik I af Danmark.
I hemgift medförde bruden den för den tiden storartade summan af 100,000 Iybska mark.
Äktenskapet lär emellertid ej blifvit synnerligen lyckligt; i detsamma föddes dock tre söner och två döttrar.
Herman Hoyer dog 1622, och änkan satt nu härskarinna å det stora godset Hoyers- worth.
Nu började hon alltmer hängifva sig åt den svärmiska verksamhet, hvartill hon redan under mannens lifstid visat böjelse, något som väl var orsaken till den anförda disharmonien makarna emellan.
Hon slöt sig med brinnande trosifver till den inom prote- stantiska kyrkan redan under reformationens första tid uppkomna s c h w e n k f e l d i a n s k a riktningen — så kallad efter sin upphofsman, den schlesiske adelsmannen Gäspar Schwenk- feld — hvilken skiljde sig från lutheranerna genom sina mystiska åsikter särskildt om jf: OrM: nattvarden, hvari ätandet och drickandet, en- ligt Sehwenkfelds tanke, voro sinnebilder af Kristi andliga naturs tillägnande af Kristi mänskliga natur, som han ej betraktade såsom ett skapadt ting, utan såsom en beståndsdel af treenigheten.
Som ett litet prof på Anna Owena Hoyers skriftställen må här väljas en dikt till Schwenk felds ära:! '
&lt;:- K ' ^ " ', C.!
: •.
C. Casparus S c h w e n c k f e l d i u s Est Sanctus C h r i s tian us.
Caspar Schwenckfeld i ' in Seeliger Ohrist, Und Zeug der reinen Wahrheit ist: Sein Gedächtniss bleibt zu jeder Frist, Wird nicht gedämpft durchs Teuffels List.
Der frommen L o b breitet aus mit Reden und Schreiben: Der Gerechten Gedächtniss wird im Segen bleiben.
Kein Teuffel, oder böser Mensch, wird sie vertreiben.
Hoyersworth blef nu samlingsplatsen för denna af lutheranerna som irrlärig betraktade religiösa riktnings anhängare i Holstein.
Snart började Anna Owena äfven sluta sig till veder- döparnes åsikter, och hon gaf särskildt å sitt gods tillflykt åt en af denna läras förnämste » profeter », Nicolaus Teling.
Denne, hvilken ursprungligen var läkare, hade först kallats till Hoyersworth under de Hoyerska barnens sjukdom.
Då han lyckats rädda dessas lif, var grunden lagd till det förtroende modern fick, äfven i andliga ting, för Teting.
Till- sammans höllo de nu enskilda gudstjänster i Hoyersworth, dit skaror af proselyter drogo, samt profeterade, att 1625 skulle världen för- gås och Kristi rikes begynnande inträffa.
Sina lekamliga egodelar lät hon därför gå ifrån sig åt fattiga och nödlidande.
och väl äfven åt egennyttiga bedragare.
och efter några år stod den vid mannens död rika kvinnan, en af de ' rikaste i hela landet, på bar backe.
Under tiden hade, naturligtvis, myndighe- ternas missnöje och det statskyrkliga präster- skapets ovilja riktats mot henne, och denna ovilja öfvergick till förföljande fiendskap, då hon af trycket utgaf » De Denische Dörp-Pape », en längre versificerad straffdikt ...
eller, om man så vill, smädedikt.
mot det danska lutherska prästerskapet.
I förbigående sagdt har denna dikt, hvilken gäller som ett af den platt-tyska diktningens på en gång äldsta och mera betydande litte- rära monument, flere gånger ånyo upplagts, senast så långt fram i tiden som 1885.
Så länge hennes rikedom och därmed föl- jande sociala ställning varade, vågade man dock ej vända sig mot henne, men då denna skyddsmur af henne själf nedrifvits, bröt för- följelsen ut på fullaste allvar, och hon blef landsförvist från sitt fädernesland.
En väl- kommen anledning härtill gaf hon ock själf — hon fick nämligen, bland alla sina andra griller, för sig, att det vore synd att betala skaft till de världsliga myndigheterna, och kom således i rättegång med både den hertig- liga regeringen och magistraten i Husum, där hon ägde ett hus.
I änkehertiginnan Augusta af Holstein hade Anna Owena emellertid förvärfvat en beskyd- darinna, och då hon, alldeles utfattig, med sina fem barn måste begifva sig ut i vida världen, fick hon af denna beskyddarinna ett anbefallningsbref till drottning Maria Eleonora af Sverige.
Denna mottog ock den lands- flyktiga, då hon 1632 anlände till vårt land, med mycken nåd och huldhet.
Sedan Anna Owena någon kortare tid vistats i Vestervik, köpte drottningen åt henne en å Ladugårds- landet belägen egendom, som af Möller kallas S i t t w i c k — namnet har för länge, länge sedan försvunnit ur de stockholmska anna- lerna.
Här lefde hon nu i nära ett fjärdedels sekel, utvecklande en stor litterär verksamhet, i svärmisk religiös riktning.
Bland de på sin tid mest omtalade voro: » Christi guldne Kron, treuer Kamper Lohn »; — » Posaunenschall vom Abendmahl, ins Königs Saal, nach Ba- bels Fall »; — samt » Ein Schreiben öbers Meer gesant, an die Gemein in Engelland, auss einer alten Frauen Hand, die ungenandt Gott ist bekandt », den sistnämnda dikten rik- tad mot de puritanska » hundhufvudena » i England, hvilka låtit halshugga konung Carl I.
Till drottningarna Maria Eleonora och Kri- stina skref hon af tacksamhet och tillgifvenhet inspirerade dikter.
En samling af hennes litterära alster utgafs — hos Elzevier i Amsterdam 1650 — af en hennes schwenkfeldianske trosförvandt, sven- ske gesandten i London Le Blond.
I en handskrift, tillfälligtvis funnen en gång på 1850-talet i Kalmar och nu befintlig i
IDUN 1894 273 Kongl.
Biblioteket i Stockholm, finnes ett antal af hennes dikter; å innerpärmen af denna handskrift finnes ett af hennes son Fredrik Herman Hoyer graveradt porträtt af henne; det är häraf vi bredvid meddela en kopia.
Fuktig, smutsbebrämad kjolen.