Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvarföre då inskränka hos hvarje far af denna klass ett sådant ökadt ansvar endast för en af dess söner'? hvarföre bortrycka från de öfrige denna ökade driffjäder att träda i hans fotspår? hvarföre utrota hos de flesta det frö, som en vis lag stiftning hos dem alla för Statens allmänna nytta nedlagt?
Den 1 Augusti 1812 325 Föräldrar af denna klass, har man sagt, äga ofta otillräklig förmögenhet att på flera söners upfostran använda den kostnad som för adelns anseende och bestämmelse är oumgängelig.
Men en god upfostran beror säkert mindre på använde peningar än på använd omsorg, upmärksamhet och uplysning.
Har man ej ofta sett en millionärs enda arfvinge, efter kostsam upfostran och ännu kostsammare resor, inträda i Staten okunnig, oduglig och fördärfvad, då en fattig eller medelmåttigt förmögen far skänkt fäderneslandet flera nyttiga medborgare.
Medgifvom snarare, att rikedomar oftast utgöra ett verkeligt hinder för en god upfostran, då fattigdom eller brist på förmögenhet utgöra ett nytt, i förra fallet saknadt motiv att genom kunskaper, skicklighet och flit, förvärfva dessa, olyckligtvis äfven för förtjensten nödvändiga, fördelar.
Men om oagtadt alla dessa skäl till bibehållande af ett lämpeligt antal, den nya ordningen skulle fortfara, så blefve af ofvan anförde anledningar en nödvändighet för Konungen i framtiden att, utom andra afsigter, äfven för bibehållandet af ett tillräkligt antal familier, hvilka ej då af andra kunde representeras, ännu längre än hittills skedt, utsträcka sin oinskränkta rättighet att göra nya adelsmän.
Af hvad jag förut anfört tror jag sannolikt följa, att förtjenster och skicklighet hos adelns oadlade barn, skulle genom närvarande förändring, om icke minskas, åtminstone ej i större grad utvicklas än förr.
Icke eller kan jag finna något skäl hvarföre det moraliska värdet bland de öfrige klasserne af nationen skulle förökas blott genom minskningen hos denna.
Jag finner mig således, ehuru ogerna, förd till den nödvändiga slutfölgd, att uphöjelse til adelig! stånd, då oftare än fordom skulle bero på intriger, på penningar och på favör, mera än på verkelig förtjenst.
Hvem är som icke ser livad nationen hade att vänta af ett så sammansatt röstägande Stånd, uti den dageligen förnyade striden emellan interessen och böjelser på den ena samt skyldigheter på den andra sidan?
huru obetydlig kraft det skulle äga till försvar af allmänna rättigheter och nationens sjelfbestånd ?
Jag har redan, ehuru i ett vigtigt ämne, kanske för långt utsträckt min yttrande rätt.
Jag vill endast tillägga en anmärkning.
Hvar finnes väl grunden till det stadgande att altid den älsta bland sönerne skall inträda i fadrens ställe?
Icke gifva våra lagar i andra afseenden anledning till ett sådant företräde; icke födes den älsta nödvändigt med större egenskaper än de öfrige; kan det ej möjeligen hända att den ålsta af egen böjelse kallas till yrken, där hans adelskap vore utan all nytta både för honom och för Staten.
Kail lian ej vara en person utan anlag, utan förstånd och 326
Den 1 Augusti 1812 skicklighet, utan moralité och seder.
Hvarföre då genom lag tvinga honom att emottaga ett opinionsföreträde, som i vissa fall vore för honom sjelf en onyttig börda, i andra en verkelig fläck för fadrens namn eller minne.
Månne ej Statens, fadrens och sönernes interessen skulle finnas förenade uti den förändring att bestämmandet af en sådan arfsrätt, borde med vissa vilkor bero af fadren ensam.
På dessa anförda grunder anser jag för min ringa del Högloft.
Utskottet äga anledning att hos Riksens
Ständer tillstyrka den väckta motionen om återställandet af adelens gamla organisation, hvarvid jag likväl, i händelse man ovilkorligen skulle anse adelns antal fordra förminskning, anhåller såsom en medelväg, få föreslå det alternativ, att jämte det en adlad persons antingen bibehållna eller förändrade namn bör utan undantag ärfvas af alla hans efterkommande, hvilket jag ej heller finner genom förändringen vara förbudit, skulle äfven adeliga rättigheterna gå i arf till alla hans barn och barnabarn af båda könen samt dessutom, om han möjeligen lefde så länge till så många af följande generationer, han sjelf hunnit se födas.
Kanske skulle vid adelens i dessa tider förändrade ställning, vid ett visserligen icke förminskadt allmänt behof af skicklighet och förtjenst, den upmuntran ej vara för stor, att St amfadrén för en ätt såg ingen deraf födas utan rätt att dela den belöning han sjelf af Staten förvärfva!: att ättlingar, födde under hans lifstid, ansågos mera berättigade till ett sådant företräde än de, som ej kunnat bildas af hans omsorg, erfarenhet eller uplysning, ej varit ögna vittnen till hans dygd eller förtjenster.
Herr Kammar Herren Silverstolpe utlät sig att Herr Öfver Intendenten Edelcrantz’s yttrande innefattade ganska intressanta framställningar; att likväl mycket vore att svara på en del af dem, men hvartill Herr Kammar lierren, nu af tjenstegöromål mycket sysselsatt icke torde finna läglighet förr än detta ämne kanhända framdeles komrne under allmänhetens besinnande.
Herr Biskoppen Doctor Faxe och Herr Professoren Doctor Wijkman, som hindrade af andre göromål, först i Utskottet upkommit under det Herr Öfver Intendentens anförande var till större delen läst, anhöllo att
Utskottets definitiva utlåtande måtte upskjutas till dess de af Herr Regerings Rådet Hallenst jernäs och Herr Öfver Intendenten Edelcrantz’s yttranden erhållit del, hvartill Utskottets öfrige Herrar Ledamöter lemnade bifall.
Herr Kammarherren Silverstolpe ville vid detta tillfälle förklara det han för sin del hälst såge om dess första anförande till vederläggning af Herr Regerings-Rådet Hallenst jernäs och Herr Protocolls Secreterare!!
Rothliebs mening rörande förändring i 37 § Den 1 Augusti 1812 327 Regerings-formen hvilket åtskillige af Utskottets Ledamöter begärt måtte befordras till trycket, blefve otryckt, men önskade i annan händelse erhålla tillstånd att dervid utesluta vissa meningar, som röra enskildta personer, och således ej behöfva komma under allmänhetens ögon; hvilket Utskottet biföll.
Utskottet åtskiljdes kl. 1. och afträdde på fördelningar.
In fidem Carl Ant. Kock. 328 Bilaga till protokollet den 1 Augusti 1812 Biskop Tingstadius’ yttrande.1
För min del finner jag med Riks ståndens rätt icke förenligt, att sedan ett eller flera Stånd med sitt ogillande nedlaggt en väckt fråga om Grundlagen, densamma å nyo må behandlas af Constitutions Utskottet, med eller utan förstärkning, på det sätt att derom icke röstas ståndsvis, utan efter beräkning af de flesta röstandes mening.
Intet hindrar, att förändrade former af en fråga, såsom nya frågor, af ett Utskott, utan all förstärkning, kunna framställas till gillande eller ogillande.
Men icke kan jag tillstyrka att Riks stånden underkasta sig sådant tvång, att endast med ja eller nej besvara någon framstäld fråga under hvad form som hälst. J. A. Tingstadius.
1 Jämför ovan sid. 308.
Den 1 Augusti 1812 329 66.
Den 1 Augusti 1812.
Justerat d. 4.
Aug. 1812/ Lördagen den 1 Augusti 1812, Kl. 1 ..2 e. m. sammanträdde R. II. S.
Constitutions-Utskotts nedsatte Beredning öfver Tryckfrihets mål, .då alla dess Ledamöter voro närvarande.
Justerades Protokollet för den 28 Julii,2 hvarefter Herr Grefven och Ordföranden skrifteligen yttrade: (införes)3
Det är onekeligt att det af Herr Mannerstam framstäldte förslag att skilja Tryckfrihetens hufvudgrunder ifrån de reglementariske föreskrifterne förtjenar både afseende och ett noga öfvervägande.
Om ifrån början af närvarande regements författning det blifvit antagit att endast anse sjelfva principen att Tryckfrihet skall gifvas såsom Grundlag och att lemna utstakandet af villkoren för denna slags frihet till en särskild författning, hvilken varit satt under samma rubrik och förhållanden som annan allmän (hvil och Criminal Lag, skulle jag för min del emot en sådan delning af ämnet haft intet att invända.
Men då allt. sedan 1766
Tryckfriheten blifvit ansedd som ett särskildt föremål för författningar där detta ämne i hela sin vidd blifvit afhandladt, och då nu sednast 2 :ne författningar i detta afseende blifvit af Konung och Ständer successive såsom Grundlagar ansedde och under detta hänseende behandlade och den sednaste efter föreslagne modificationer och förändringar helt nyligen antagen och gillad, lemnar jag till hvar och ens eftersinnande hvad verkan ett strax derpå ingifvit förslag till nytt behandlingsätt af ämnet skulle hafva på allmänna opinion och huruvida det skulle upfylla det ändamål, som dermed borde åsyftas.
Den uti Regerings-Formens 86 § gifna definition på Tryckfriheten är derföre så tillfredsställande att den visar målet som bör sökas och hvad som å ena sidan bör vara vilkoret för Tryckfrihetens bruk, å den andra för Lagens syftning och stadganden.
Men 1 Justeringsformeln är skriven med ordförandens stil, men hans namn saknas.
2 Stycket fr. o. m. orden Justerades Protocollet etc. t. o. m. orden Ordförandens förslag dertill, återfinnes i C. U. M. 1810—1815, sid. 583 ff. 3 Ordförandens yttrande är såsom bilaga n:o 2 fogat till protokollet.
Det är ej undertecknat.
Överst är antecknat:
Upläst i Constitutions Utskottets 1 Fördelning, den 1 Augusti 1812. 330 Den i Augusti 1812 oaktat att igenom denna definition är afgjordt hvarthän man vill komma, är det likväl ingalunda bestämdt hvad som bör anses som störande allmänt lugn eller hinderligt för allmän uplysning.
Utstakandet deraf hör visserligen till den författning som skall bestämma villkoren för Tryckfrihetens bruk och om denna författning skulle vara underkastad mera villkorlighet än sjelfva principen, skulle också deraf följa, att lika ofta en sådan författning förändrades, lika ofta skulle
Tryckfriheten i sin tillämpning blifva beroende af omständigheternas inflytande, antingen till inskränkning eller obehörig utvidgning.
Om det är sant att en ny
Lag skall i mer eller mindre grad väcka motsägelser eller missnöje, är det tvifvelsutan icke för dess mer eller mindre reglementariska författningar, men för dess syftning och verkningar i allmänhet och Tryckfriheten blir i detta afseende mer än någon annan utsatt, ömsom för klander och för missbruk.
Ju mera under en sådau ställning principen skulle lemna rum till olika tydningar ju mindre kunde den också anses äga verkan eller varaktighet.
Om åter det icke kan nekas att föga någon
Lag utan genom erfarenhet och vana kan vinna en stadgad opinion för eller emot sig, så blefve ju, i en sådan ställning, Tryckfrihets
Lagen så mycket mindre i stånd att af en sådan opinion kunna erhålla stöd eller rättelse, som den vore underkastad tätare förändringar, och då man medgifver, att Tryckfriheten igenom 86 § är grundvalen för hela regeringssättet, blefve ju det förslag af ett Constitutions Ufskott som skulle göra principens tillämpning mera vacklande, äfven utsatt för den beskyllning att åtminstone gifva anledning till undergräfvande af sjelfva regeringssättet och att motarbeta den långsammare pröfningstid, som enligt regeringsformens syftning man sökt bevara åt Tryckfrihets Lagen.1 Ehuru jag derföre icke misskänner, att en sådan förändring kunde i annat hänseende hafva en politisk nytta, fruktar jag likväl att i närvarande ställning den skulle i allmänna opinion blifva ansedd antingen som ett försök att i verklighet till intet göra eller att öfver måttan utvidga Tryckfriheten.
I båda fallen skulle således Förslaget vara för tidigt och förfelat sitt ändamål.
I anseende till verkställigheten tror jag förslaget af 2 -.
11 e andra skäl äfvenledes var utsatt för faran att förfela det.
Det har icke undfallit den värde författaren och det lärer icke undfalla någon annan huru granlaga det är att i alla fall kunna med säkerhet urskilja hvad som bör anses som reglementa - 1 Denna mening har varit föremål för åtskilliga rättelser både inne i texten och i marginalen.
Ursprungligen synes den ha formulerats på följande sätt: ... så blefve ju, i en sådan ställning, då man medgifver, att Tryckfriheten genom 86 § är grundvalen för hela regeringssättet det förslag som skulle åsyfta att göra principens tillämpning mera vacklande äfven ett försök utsatt för den beskyllning att införa en rubbning.
Den 1 Augusti 1812 331 risk författning eller hvad som hör till principens hufvud grunder och hurusom Grundlagens bestånd och kraft ofta är beroende af vissa reglementariska föreskrifters iagttagande.
Således kunde visserligen i det forna
Rom formen för folkets sammankomster igenom Comitia Guriata eller Centuriata anses som en reglementarisk författning, men det var likväl på den, som en stor del af folkets rättigheter till sin utöfning berodde och hvarföre de bekanta stridigheterne i detta afseende börjades.
Således skulle med ännu mera. skäl hvad som angeck Musiken hos de fordna Greker af oss anses som reglementarisk!, men Plato som efter dåvarande samhällsskick kände Musikens inflytande på folkets seder och tänkesätt anser alla förändringar i föreskrifterne derom såsom rörande Statens Grundförfattning och Montesquieu har förklarat och rättvisat detta, hans yttrande.
Ibland Tryckfrihets Lagen gifves visserligen stadganden, som mer eller mindre stå med hufvudprincipen i ett oskiljaktigt sammanhang.1
De föreskrifter som angå anonymitetens helgd och sättet att förena den med de allmänna rättspligter och fordringar hafva redan visat sitt inflytande på Tryckfrihetens bruk och skola utan tvifvel framdeles i en annan rigtning äfvenledes visa det.
Så föi*håller det sig äfven med bevaknings anstalterne och det lärer icke kunna nekas att båda dessa slags reglementariska föreskrifter stå i det förhållande till Tryckfrihetens bruk att det skulle genom dem kunna så godt som helt och hållit inskränkas.
Efter min tanka är äfven Lagens tillämpning hufvudsakel :n beroende af rättegångssättet.
Det är uti dess närvarande beskaffenhet som jag i anseende till Tryckfrihets mål finner det andra och hufvudsakliga hindret för författningens reducerande till principens enkelhet.
Tankan om möjligheten att hänföra den dertill är visserligen liemtad utaf Englands efterdöme hvarest Be Löhne säger att Tryckfriheten just derigenom är bäst bevarad att der icke finnes någon Författning som directe angår den, att endast hindren emot densamma äro undanröjde.
Men möjligheten att derstädes underkasta Tryckfrihets mål samma behandling som alla andra efter allmän
Lag hvilar åter derpå att i likhet med alla andra prof ningen af Tryckfrihets missbruk sker genom en Jury, att både enskilt och allmän säkerhet igenom en sådan Jurys sammansättning och vidsträcktare pröfningsrätt är bättre bevarad.
Den som i England skulle förändra rättegångssättet skulle anses på det närmaste röra grunderna för Engelska folkets borgerliga frihet och utan ett sådant rättegångssätt torde det vara fåfängt 1 Ursprungligen har meningen här fortsatt på följande sätt: och till dessa hör visserligen efter min tanka hvad som angår rättegångssättet.
Förf. har därpå överstrukit orden fr. o. m. och till t. o. m. angår samt i marginalen tillskrivit orden fr. o. m.
De föreskrifter t. o. m. hufvud'sakel:n beroende af (rättegångssättet): jämför texten ovan! 332 Den 1 Augusti 1812 att hos oss vilja bringa Tryckfrihets Lagen till en lika grad af enkelhet.
När en gång Tryckfriheten i Sverige fått af allmänna tänkesättet ett lika säkert skydd och en lika bestämd rigtning som i England, när i anledning af samma uplysningens framsteg det blifvit möjligt och antagit, att åtminstone i hvad som angår Tryckfriheten låta brottmål igenom Jury eller Undersöknings Nämnder pröfvas, då först torde det blifva möjligt att lemna principen i sin enkelhet till allmänna tankesättets och Domare Magtens vård.
Innan denna tidepunkt tror jag att för Domare som skola dömma efter Lagens bokstaf fordras utförliga föreskrifter och att så väl Författares, Boktryckares och Bokhandlares rättigheter och skyldigheter som bevakningsanstalterne i detta afseende böra innefattas i den Författning som ärnad att bevara hufvudprincipens helgd måste afhandla ämnet i hela sitt sammanhang.
Det är af dessa skäl hvilka om min tid och förmåga det medgifvit hade behöft att skickligare utföras och hvartill utan tvifvel ännu flera kunna läggas, som jag skulle vilja tillstyrka Höglofl.
Utskottet att till Herr Mannerstam, ifall han det åstundade lemna det svar.
Utskottet med billig upmärksamhet gjort rättvisa åt vigten af den princip han framställt, men att II.
Utskottet dels i afseende på svårigheten att med säkerhet urskilja det reglementariska ifrån det som egentl :n hörde till Grundlagen och hufvudprincipens helgd och varaktighet, dels i afseende på det intryck som ett sådant hittils innom vårt Fädernesland obrukeligt afskiljancle af ämnet, i synnerhet efter en nyss verkstäld förändring af Tryckfrihets Lagen skulle göra på allmänna omdömet, icke trott sig kunna till R :s
St :er öfverlemna något förslag till en så väsendtlig omskapning.
Att Utskottet trott, att innan den kunde företagas borde den först i allmänna tänkesättet vinna ett mera erkändt burskap och af pröfningen erhålla en närmare utredning.
Att 11 saknad af denna har
Utskottet häldre velat utsätta sig för det omdömet att för någon tid hafva upskjutit en möjligtvis nyttig men åtminstone icke oumgängelig förändring än att gifva anledning till ett sådant utvidgande deraf som genom sin obestämdhet skulle löpa fara att betaga äfven sjelfva hufvudprincipen dess kraft och verkan.
Men att då Utskottet af dessa skäl icke kunde i anseende till hufvudfrågan af Herr Mannerstams motion ingå uti något förslag till förändring i närvarande Grundlagar, ville likväl Utskottet, i anledning af den nu företagna Allmänna Lagens omarbetning och den ännu hvilande frågan om rättegångssättet i Trvckfrihets - 1 Meningen har börjat med orden: 1 saknad ..därefter har ordet
Att tillskrivits.
Den 1 Augusti 1812 383 mål, till R.
St :er hemställa om icke när den nya Allmänna Lagen blefve antagen citationerna i Tryckfrihets Lagen må kunna rättas efter dem som uti den nya då antagna Allmänna Lagen stå i ett motsvarande förhållande.
Med gillande af hvad sålunda blifvit anfördt till svar på Lagman Mannerstams Memorial, beslöt Fördelningen, att såsom dess eget utlåtande deröfver, till Utskottets Plenum öfverlemna Herr Grefven och Ordförandens förslag dertill.
In fidem Aug. von Hartmansdorff. 334 Den 4 Augusti 181*2 67.
Justerat d. 11 Aug. 1812. A. G. Mörner.
Tisdagen den 4 Augusti kl. 10. f. m. sammanträdde Constitutions Utskottet in Pleno, hvarvid Herr Öfverste Schönström och Riksdagsmannen Pehr Nilsson från Christianstads Län voro frånvarande.
Protokollet för den 1 Aug. justerades, hvarefter Herr Grefven och Ordföranden erinrade, att först i ordningen vore att afgjöra den utaf 2 :dra Fördelningen beredde och sedan förra Pleni dagen på bordet hvilande fråga, huruvida ändring uti 37 § Regerings formen borde äga rum, och hvarom Fördelningen sig utlåtit, att densamma i anledning af Herr Regerings Rådet Hall enst jernäs och Herr Protocolls Secreteraren Rotkliebs väckte motioner, icke kunde tillstyrka annan förändring i nämnde § än att ordet efter utgår och ordet jemte sättes i stället; hvilket förslag Herr Grefven och Ordföranden framstälde till Utskottets bifall.1 Herr Envoijen Baron Adlerberg oell Herrar Biskopparne Doctor Tingstadius och Faxe förenade [sig] med den af Herr Regerings Rådet Hallenst jerna yttrade mening.
Det förefaller mig betänkeligt för Constitutions Utskottet, att så snart efter Regerings formens antagande föreslå en så hufvudsakelig förändring som den nu ifrågavarande och kan således ej tillstyrka någon annan än den Beredningen föreslagit.
Herr Borgmästaren Tillberg anförde: Svenska Historien både uti äldre och nyare tider framvisar män af Ridderskapet och Adeln som räddat Riket då det varit på branten af sitt fall, som gifvit lysande exempel ej allenast af grundelig lärdom, utan ock af sådan uphöjd Patriotisme, som med egna försakelser endast främjat allmänt gagn.
Ett sådant vördnadsvärd!
Riks Stånd, om lika esprit i framtiden deruti skall bibehållas, och om dess bestämmelse till värn emot Despotismen skall upfyllas, anser jag icke böra försvagas 1 Stycket fr. o. m. orden Protocollet för den 1 Aug. t. o. m. orden Utdrag af detta Protocoll (se nedan sid. 352) återfinnes i C. U. M. 1810— 1815, sid. 689 ff. Den 4 Augusti 1812 335 genom ett öfver höfvan ökadt antal Ledamöter.
Dessutom och då det velat, bevisas att Adelskapets värde förnämligast beror af Opinionen, önskar jag att någon anledning nu eller framdeles icke måtte gifvas till samma klagan som en Romersk författare framfört : »Honores quondam fuerunt rari et tennes ob eamqne caussam gloriosi; mine autem effusi atque obsoleti».
Af dessa skäl vågar jag icke tillstyrka den ändring uti Regeringsformens 37 §, som den väckta motionen åsyftar.
Riksdagsmannen Andeis Anersson Aberg upläste följande anförande:
Väl anser jag frågan rörande adelskapets förminskning eller utvidgning af mindre vigt, och just icke synnerligen röra Bonde Ståndet; likväl torde tillåtas mig korteligen yttra:
Lag ibland annat bestämde en inskränkning af adelskapet, måtte föremålet för inskränkningen varit, att för adelskapet likasom befästa, ett mera värde, som onekeligen följer ett mindre, men minskas genom ett större antal medborgare till denna.
Med adelskap måtte förstås den särskilda Nåd Kongl.
Maj :t täckts meddela en person till upmuntran för dess tro- och skicklighet.
Nåd eller gåfva, enom till dess förtjenst gifven, skulle skäligen icke böra gå i arf, ty deraf blifver dess värde minskadt och aldrig i anseende till sjelfva namnet adel, kan sättas i jemförelse med den, åt hvilken förtjensten var gifven.
Det klagas öfver olikhet emellan barn,' då blott den äldste sonen adlas, och jag medgifver de betänkligheter som härvid kunna upstå, samt föreslår att en sådan olikhet bäst vore afhulpen då intet arf till adelskap existerade.
Den upgifna farhoga öfver brist eller oordning på Riddarhuset samt ett förminskadt antal uti Lagstiftningen kan aldrig medföra vådliga följder; ty enär Kongl. Maj :t äger att till adeligt värde uphöja den förtjente så skulle väl aldrig minskning för det adeliga Ståndet kunna upgå till den grad, att vid en Riksdag brist till Ledamöter till Utskott komma i fråga.
Eljest, hvad är adelskap utan förtjenst?
Värdet af namnet adel skall aldrig förfelas, då det blott åtföljer den som dertill gjorde sig förtjent.
Men den som bidrog till Fäderneslandets skada, hvad värkan har adelskapet på en sådan haft.
— Det gamla ordspråket gäller ännu till en del:
Lät den förtjente få bära namnet adel, som säkert, inträffar då Kongl.
Maj :t delar förtjensten åt den värdige och då intet arf till denna förtjenst äger rum.
— På dessa korta och enkla skäl anser jag mig böra tillstyrka att 37 § af den genom Konung och Riksens Ständer fastställde Regerings form må blifva oförändrad. 336 Den 4 Augusti 1812 Härmed förenade sig de öfrige Ledamöterne af Hedervärda Bonde Ståndet.
Herr Grefven och Ordföranden främstälde i anledning af de yttrade särskildte meningarne, följande justerade Proposition: »Den sorn bifaller Afdelningens enligt Herr Kammarherren Silverstolpes Betänkande afgifna förslag, skrifver Ja, den det ej vill skrifver Nej.» »Winner Nej upkommer ny öfverläggning om och huruvida 37 :de § :n af Regeringsformen skulle underkastas någon förändring.
» Votering med slutna sedlar anstäldes, innehållande: Af Högloft.
Af Högvördigc Präst Ståndet Ja 2 Nej 4.
Af Wällöfl.
Borgare Ståndet Ja 1 Nej 5.
Af Hedervärda Bonde Ståndet Nej 5.
Då Nej således vunnit och i följd deraf Beredningens förslag blifvit ogillat, författade och upläste Herr Grefven och Ordföranden jemlikt contra-Propositionen, en så lydande ytterligare Proposition: »Den sorn vill, att Regeringsformens 37 § bibehålles oförändrad, skrifver
Ja den det ej vill skrifver
Nej; vinner Nej blir den förändring uti § :n antagen, att den sedan Regeringsformens antagande tillkomne • adel, får i anseende till sina efterkommande samma förhållande som den förutvarande.» Herr Öfver Intendenten Edelcrantz anhöll för sin del att Herr Grefven och Ordföranden ville så ställa contrapropositionen att densamma ej uteslöt alla andra modifikationer af ifrågavarande §.
Herr Lagman Sandberg.