Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
s o m u n d e r flere d e c e n n i e r kvinnor som giftassjuka tare och mattare, o c h utslocknandets s t u n d Wästs h ä r m e d huru s o m helst, känner sig en g a m - tro, att dessa ointresserade, dåsiga, utsvultna, dit före- vara polskt vård.
försörjningsin- ställning framför Måhända bland de angripna så herrskap; en nog i allmänhet bryta l i g g a n d e h e r r e g å r d, b e b o d d af ett p a t r i o t i s k t kunna få bättre som torde gammal, känna sig uppfordrad också någon haft De med unge att utebli, tar j a g för gifvet.
skröplig g u b b e en natur- del.
dessa hr L u x ' H e l t s ä k e r t skall m e r än e n b å d e och ett förvåning postkåren mot post- skett p å det väckt både inom Att gensagor Cesar Plater, hvilka sålunda förde m e d sig funno inom Detta sådant och lif ligtvis mest bland d a l e r af b a r k p å f ö t t e r n a, s m y g a rådde sig kontor.
d a g a r efter d e t o l y c k l i g a slaget v i d klädda mellan därpå äktenskapet oberoende af lyfte upp henne i sadeln, besvärjande henne Ögonblicket trakta rättning.
d r a g a sin visserligen s t r ä f s a m m a, m e n d o c k Till Red.
henne, halft följas M e n n u skulle h a r p a n tystna, n u kroppen dö.
å- tanken, hur åt hans Med det undran hörde blef t y s t kring h o n o m slott, där det eljes b r u k a d e att och spel och sång — väl.
de sin rar, s j u n k a s a m m a n, andra skulle kärleks- tankarna vara i lif m e d bäfvan såg han falla n e d i sina domna.
kam- Hvarför lyda i ekonomiskt hänseende relativt betryggade de mig ej längre, sade han, h v e m har tagit ställning makten från äro d e d o c k b e f r i a d e från att be- mig, hvem har k o m m i t?
frå-
\ IDUN 362 gade han.
D ö d e n har k o m m i t, fader, sva- liknade mynningen en af e n l å n g s m a l andra, vi vilja n o g lyda dig, m e n borrad vi förmå e j • — o c h s å t y s t n a d e d e o c h s o m - n e d i j o r d e n; n u var h a n helt nära, och i nade.
Döden, upprepade kärlekstanken, hvem detsamma liksom - är d ö d e n, är h a n s t a r k a r e ä n j a g?
i öppningen detsamma prasslade Från ögats fönster han sade sig ha I det bredvid honom; det var t v å tankar, som k o m m o sista.
smygande, melkantig de När k o m den ena, och skumt sett underliga ting, sett fin tråd som gång, de rade genom 1897 slingrade s ö g s h a n af l u f t d r a g e t i n o c h steg s n a b b t, alldeles v i m - af l j u s o c h l u f t.
han åter h ä m t a t s i g, v a r d e t half- k r i n g h o n o m, o c h h a n flöt l u g n t o c h jämnt uppåt.
H a n b a r s af e n k l a r o c h l j u m människor, s o m gräto och knäppte händerna vätska, och s i g s o m i s o r g; tills d e t b l i f v i t k a n a l e r, allt l j u s a r e j u h ö g r e h a n s t e g, lik- vredo mörkt omkring h o n o m, s o m o m n å g o n dra- git ett förhänge kom från för fönstret.
D e n andra örats snyftningar irrgångar; han hade och suckar och tunga ord — n u är d e t s l u t, h a d e men hans skall verk lefva och hört d e s a g t, n u är h a n b o r t a, skall m i n n a s, hans kvar.
bägge kärlek som han och När kärlekstanken omkring graf.
Hvar hvila.
vaknade igen, var det honom och tyst-som i en är j a g, s a d e h a n f ö r s i g s j ä l f trefvade i mörkret, m e n kände endast en fuktig massa rundt o m k r i n g; han kröp o c h åter, m e n i n g e n s t a n s en l j u s n i n g, samma mjuka våta slam, som l å n g s a m t g a f efter o c h ö p p n a d e sig, då h a n trängde det — f ö r att strax åter sluta sig g e n o m sig och slå tillsamman tätt bakom honom.
Han började k ä n n a sig frusen och tung i allt d e t t a d ö d a, f u k t i g a m ö r k e r.
M i t t r i k e, hvar är m i t t r i k e?
förtvinad; hviskade han, trött o c h i detsamma rassel tätt bredvid h ö r d e h a n ett svagt sig o c h såg n å g o t svart glida fram ur mörkret mask, en ringlande lång — stort det var en o c h klibbig en.
D i t t r i k e!
s a d e h a n, d å h a n fick s y n p å t a n - k e n, d e t skall j a g säga d i g, d e t finns Så s k r a t t a d e h a n, e t t h e s t, h e m s k t skratt, och ringlade bort Men tanken betogs igen.
af f a s a, h a n t y c k t e s i g se s t o r a s l i n g r a n d e l i k m a s k a r r u n d t o m - kring, tyckte sig se själfva den våta, svarta m u l l e n röra sig, ringla sig, vältra sig.
H a n såg ett svart hål djupt under sig, det var som en graf; h a n hörde hesa röster i m ö r k - ret.
Förintad!
tanke!
så sade d e, en j o r d a d hväste de.
Och tanken och k ä n d e sin förtviflan v ä x a, o c h det gaf h o n o m kraften åter — gest uppåt kröp h a n, uppåt bröt h a n sig mörkret, genom uppåt klättrade han i ån- den multnade, slamsvarta mullen.
Då såg h a n slutligen en svag ljusglimt h ö g t ö f v e r h u f v u d e t; d e t v a r e n d a s t en p u n k t, och den matta hade också klyftor o c h hålor.
klättrade t a n k e n; trådarna klyftorna.
den g e n o m mörket.
bli torrare, d e n v a r m e d e t t n ä t af l å n g a t r å d a r o c h f u l l af d j u p a vid u t från började genomväfd dem ingen färg, m e n där gingo strålar Mullen kring; och Ett svingade svagt skulle är h a n in i lefvande lifvet U p notIsbok.ea.
stundom förbi sig lätt skymtade en stor i dunklet, stundom man kanske mörk stirrade ur ett mörkt hål.
kunna uträtta något.
han sig ljuspunkten, d e n J u v e l e r a r e K. ANDEK^OA 1 Jakobstorg ' 1 Till förstånderska å hemmet för pau vres honteux i Stockholm har från d e n 1 in- stundande d e c e m b e r antagits fröken Kjellson, för närvarande anställd såsom öfversköterska å länslasarettet i Nyköping.
Nil när vintern står för dörren, fästa vi våra läsares synnerliga uppmärksamhet på den utmärkta värmespridare, s o m Hellefors Stycke- bruks välkända verkstäder föra i marknaden i f o r m af kaminen » Tre kronor ».
Till fullo torde denna kamin göra skäl f ö r sitt stolta epitet » nu- tidens bästa », i det den invändigt är murad som en kakelugn o c h således ej f ö r med sig kaminer- nas vanliga torra hetta o c h os.
Intyg från de mest kompetenta bedömare bekräfta detta.
F ö r öfrigt hänvisa vi till cirkuläret, s o m medföljer dagens nummer.
fru, som studerar till läkare.
Bland Karolinska institutets studerande i höst finnes en kvinnlig gift medicine kandidat.
Det är fru Sigrid Engström, maka till vice häradshöfding Engström i Visby o c h syster till intendenten Harald Molander samt dotter till aflidne d:r J. Molander.
Då den unga frun, som är m e d kandidat sedan 1892, i n o m närmaste framtiden afslutar sina studier, blir hon den sjätte af Sver- ges kvinnliga läkare o c h den första i ordningen bland våra kvinnliga gifta doktorer.
ny textilaffär har i dagarne öppats i huset n r 6 Birger Jarlsgatan 1 tr. upp af fru Thyra Grafström, f. Boklund.
Fru G., s o m en lång följd af år varit anställd h o s Handarbetets Vänner o c h där under de senare åren varit för- sta försäljerska, har sålunda en g o d erfarenhet att åberopa sig på, då h o n nu för egen räkning vädjar till allmänheten.
V i äro o c k öfvertygade o m, att en hvar, s o m en gång besökt hennes i ett af den ståtliga Birger-Jarlsgatans charman- taste hus belägna rymliga och hemtrefiiga försälj- ningslokal, snart skall förnya besöket, helst s o m här i väfnader o c h mönster, möblerings- o c h de- korationsförslag finnes så m y c k e t godt att köpa, att lära o c h inhämta.
Vi anse oss på goda grun- der kunna anbefalla den nya affären i våra läsa rinnors hågkomst o c h hänvisa för öfrigt till an- nonsen i veckans n u m m e r.
öfver lif, s a d e t a n k e n v i d s i g s j ä l f, h ä r Men nu närmade Kvinnan i postverkets tjänst.
Postin spektör Melander skall s o m postverkets stipen- diat i år företaga en studieresa f ö r att i Norge, Danmark o c h Tyskland taga k ä n n e d o m o m bland annat kvinnans anställning i postverkets tjänst.
Upp genom s u s t r ä n g d e n e d till ett par ö g o n m o t h o n o m Här skulle (Slut i nästa mr.J h a n klängde sig fast h o n o m, det tisslade o c h tasslade rundt o m - skepnad Nu igen, u p p i sol o c h sång.
kärleks- de, död och begrafven!
skrattade genom att in i en t r ä d s t a m, icke m e r, d e t är b o r t a — f ö r s v u n n e t, f ö r s t å r d u, förintadt!
safven grufvas H a n förstod Fru Lea Ahlhorn, den bekanta konstnär- rinnan, träffades i söndags af ett slaganfall.
Till- ståndet är dess sämre ganska betänkligt.
h v a r är m i t t r i k e?
o c h m i n a b a r n?
öfverallt med smala h e l a h a n s v ä s e n f y l l d e s af s t y r k a o c h fröjd.
Men kärlekstanken l o g; Ä f v e n j a g vill svart fram glidit raka af e n h i s s u r e n Så tystnade äfven han, 2.
Han bäres djup u p p m o t dagsljuset.
s o f m i n a b a r n, h v i s k a d e h a n, ni h a r f ö r t j ä - — man uppåt, genom tankarna föllo n e d v i d tronens fot och somnade.
nat det.
alltjämt Kungl.
operan har antagligen gifvit sin första nyhet f ö r säsongen, då detta n u m m e r utkommer.
På abonnementföreställningen i onsdags skulle nämligen gifvas Goldmarks 3-akts opera » Syrsan vid härden ».
V i få i nästa n u m m e r tillfälle utförligare o m n ä m n a denna representation.
Under inöfning äro operorna » Barberaren från Bagdad » af Peter Cornelius, » I Bretagne » af Siegfried Saloman samt » Hvita frun » o c h » Fidelio ».
Därjämte forberedes redan till nästa vecka en Ringar, Broscher, Armband, Kedjearmband, Sref besvaras Kedjor.
Nålar, omgående.
repris af » Muntra fruarna » (med hr Elmblad s o m Falstaff).
Sedan hr Ranft nu närmare hun- dra gånger låtit o s s utstå » De små landstrykar- nes » vattudränkta öden, hade han den själfbe- härskningen att bespara oss själfva centenairen, hvilken reserverats för landsorten, o c h gaf i tisdags nytt program.
En debuterande ung dramatiker, hr Karl Sed- berg, en medlem för öfrigt af den genomvittra Frans-Hedbergska familjen, gjorde m e d enakts- lustspelet » Syskon » en ej oförtjänt framgång.
Det lilla kåseriet utmärktes af en ledig dialog, glimtvis upplyst af verklig kvickhet, m e d ej oäf- na ansatser till karaktärsföring.
Och ett godt utförande fick den — i en charmant Molandersk salongsram — af hrr Laven, Bror Olsson samt fröknarna Gottschalk o c h Andersson.
Det kuriösa tendensstycke, som härpå följde, kunde godt h a förblifvit oöfversatt.
Otolkadt skall det i alla händelser blifva, g e n o m oss och för vår publik.
V i tro att allt för få ur dess besinningsfulla kretsar skulle finna någon uppbyggelse viddessa dramatiserade malthusianteorier, hårdragnaj till det löjliga.
Inför en konstnärlig omöjlighet så- dan som E.
A. Buttis » Reformatorn » var det också lätt förklarligt, att hr Svennbergs entusiastiskt glödande ansträngningar föllo till aska, fru Hå- kanssons rutinerade grepp slant som öfver hal- kande is.
En träffade ett ögonblick publikens fulla förståelse — det var hr Eliason i sin f ö r öfrigt briljanta framställning som tolk för styc- kets bon sens — då han framslungade m o t d e re- formatoriska idéerna o p i n i o n e n s d o m: t osmakligt!
' - Till o c h m e d den enslige klackören på raden var n o g odresserad att då falla in m e d samma klappträn,hvarmed han sedan trummade takten till publikens ovanligt snabba utgångsmarsch.
M å nu blott » Reformatorns » sortie från Vasate- aterns tiljor bli lika hastig och lika öfvertygad.
Musikföreningen gaf den 4 dennes sin 47:de konsert, hvarvid programmet upptog F. Mendels- sohn-Bartholdys oratorium » Paulus », som senast utfördes härstädes år 1891.
Detta oratorium innehåller en hel rad af skönheter såväl i melo- diskt s o m orkestralt hänseende samt torde kunna räknas som ett af de mest populära o c h lätt- fattliga.
Den första af de båda afdelningarna inledes m e d en anslående uvertyr, b y g g d p å den ståtliga koralen » V a k e r u p p, en stämma ljuder ».
Denna afdelning torde måhända i musikaliskt hänseende stå framom den följande, och vi vilja bland de 22 olika numren endast framhålla den innerliga och sköna arian » Jeru- salem, du som dräper de profeter », förträffligt föredragen af fru Edling, den kraftiga kö- ren » Stenas han skall »; den härliga » Prisom den, s o m kämpat hafver », underskönt ackompag- nerad af orkestern; fru Edlings arioso » D o c k vår G u d förgäter ej d e sina » samt Paulus ' alla arior — särskildt » G u d, var m i g nådig » — hvilka af hr Salomon Smith utfördes så, som endast han h o s oss kan göra det.
Slutkören i denna afdelning var likaledes präktig.
I andra afdel- ningen fäste man sig särskildt vid fröken S / dners vackra o c h väl utförda arioso » Låt oss prisa Guds oändliga n å d », Paulus ' aria » Veten I e j, att Guds tempel 1 ären », cavatinan » Trogen var intill din död » samt körerna » Hur ljufliga de budskap », » Varen milda », » Här är vår Herres tempel » o c h slutkören.
Det är verkligen sällsynt att få höra ett så väldigt mästerverk få ett så alltigenom förträff- ligt utförande, s o m nu under prof. Nerudas led- ning k o m detta oratorium till del.
Körerna gingo m e d den korrektaste precision o c h nyanseringen iakttogs ypperligt.
Bland solisterna b ö r natur- ligen i främsta rummet sättas hr Salomon Smith, hvilken vid dylika tillfällen är oersättlig.
Men fru Edling o c h fröken Sidner förtjäna likaledes varmt erkännande, o c h äfven åt tenoren h r Gentzel torde man kunna skänka ett visst er- kännande, o m det än ej kan förnekas, att det- ännu tarfvas rätt mycket, innan han blir mogen för dylika m e r maktpåliggande uppgifter.
Stor o c h ovansklig del i framgången har naturligtvis o c k k. hofkapellet.
Salongen var fullsatt o c h bifallet var efter de båda afdelningarna särdeles lifligt.
Konserten upprepades i söndags m e d samma goda resultat.
Fru Anna Bendixson gifver instundande tisdag konsert i Vetenskapsakademien m e d benäget bi- träde af hrr T o r Aulin o c h Vilh.
Fru Vilma Neruda, d e n världsberömda violi- nisten, gifver konsert härstädes den 23 inne- varande månad.
* Modernast.
i DUN 1S97 " Familjemeddelanden ".
En f a m i l j e t i c L n i n C f sådan som Idun, spridd och läst i de vidaste kretsar öfver hela lan- det, måste ovillkorligen vara det allra lämpligaste och närmast till hands liggande organet för alla tillkännagifvanden om födde, förlofvade, vigde och döde.
För visso är det just damerna in- om familjerna, som med det lifligaste intresset följa dessa tilldragelser inom hemmets värld, hvilka ge- nom det knappa annonsspråket dock uttrycka och innebära så mycket, och annonser af detta slag, in- förda i Idun, träffa där i vidare utsträckning den intresserade familjepubliken öfver hela vårt land än genom något annat svenskt tidningsorgan.
2: — och för dödsannons in om.
ram kr.
5: —, ett pris som måste betrak- tas som synnerligen moderat, då hänsyn tages till vår upplagas ovanliga storlek och den jämna och utbredda spridning tillkännayifvandet därigenom erhåller.
liedaktionen af Idun.
6n septembersaga.
Af Mari M i h i.
Aldrig gingo de ur hennes minne, dessa långa, m ö r k a nätter, då h o n låg ensam o c h snyftade dödligt uppskrämd af den vidskepliga katolskans grufliga spökhistorier, de hårda bannorna o c h värst af allt den fullkomliga hjälplösheten, ty mdle Clemence hade lätteligen lyckats inbilla fru W a h r e n, att Märta var en trilsk unge, s o m nog skulle arta sig, bara m a n från början tog i m e d hårdhandskarna o c h inte lade fingrarna emellan.
H e n n e s enda tröst var att tänka på fadern, s o m hon knappast mindes, m e n hvilken h o n i sitt lilla hjärtas oskuld o c h enslighet till- delade flere ädla o c h ståtliga egenskaper än han förmodligen ens kände till namnet, ty det på- stods o m H a c k W a h r e n, att han ärft allt hvad han hade utom hufvudet o c h hjärtat, hvarför det var som det kunde m e d bådadera.
Och så hade hon då blifvit denna slutna, ve- modiga flicka, kring hvilken ensamheten alltid sväfvade; hvars m u n så sällan rördes till ord, m e n aldrig till att söka förstående eller med- känsla, o c h hvars alla tysta tankar endast sökte en smula tröst i minnet eller hoppet, såsom y i j u alla medvetet eller omedvetet för sed hafva, T y ingen af oss har någonsin lefvat i nuet.
emedan något dylikt helt enkelt icke finnes.
Nuet är en hypotes, en punkt utan längd eller bredd, s o m man nödgats uppfinna för att skilja det som varit från det, som skall ske, den smärta, som lindrats, från den fröjd vi hoppas på.
Denna oförklarliga instinkt, kanske ett blekt återsken af en högre vishet, förvärfvad i en ti- digare värld, som ofta är oss af vida större gagn än det ljusaste förstånd, än den mest vidt- omfattan.de människokännedom, sade henne, att äfven Berndt Bergk lidit m y c k e t och bittert; den kom henne att vända sig bort från allt, som hviskades till hans nackdel, k o m henne att i h o n o m se denne andre vi ständigt söka för att åter ständigt förlora.
Berndt Bergks lämplighet som sällskap åt en ung flicka hade blifvit både dryftad och bestridd — med eller utan skäl, det vet man ju aldrig.
Men sedan äldre brodern några år förut på Algiers sandbankar slutat en ojämn strid med kommabacillen o c h lämnat åt den efterlefvande alla de bergkska domänerna åt Tivedshållet, hade man eget nog skiftat mening.
Och hvad s o m nu än månde hafva sagts o m gamle Berndt, men aldrig kunde han slå sig ned i ett rum, där de hade späda barn eller gamla hundar, utan att de skockade sig omkring h o n o m s o m fåren kring herden.
Och så länge hundar och barn hylla sig till en varelse, är det inte så far- ligt med henne, s o m illviljan kan låta påskina.
H a n hade farit hårdt fram m e d lifvet, o c h lifvet hade ej heller sparat h o n o m.
En gång hade han mött det där de kalla kärleken, men denna enda gång hade varnat h o n o m för ett andra möte.
H a n hade pröfvat hela bitterheten af ett gyllene armod, tills broderns slutliga från- B l a n d nu befintliga Cacaosorter intages säkert förnämsta platsen af 1 363 fälle gjort h o n o m rik och mäktig och afundad, tills han från den forne obetydlige flanören blifvit en af rikets herrar, hvars ord kunde be- tydt så mycket, om han numera ej haft så litet otaldt m e d den värld, där han fann Märta Wahren.
— — Så måste han då lämna Saltskär, inte i m o r gon, inte brådstörtadt, m e n inom några dagar för att ej g e uppslag till ytterligare utläggnin- gar.
H o n o m själf b r y d d e det mindre än intet hvad de kunde ha att säga, ty han var länge, länge sedan förbi allt dylikt, men här fanns ju en annan han måste söka skydda.
Mari A n n s senaste ord, sammanställda m e d ett o c h annat, s o m halkat ur herrarne i rökrummet om nät- terna, hade bragt h o n o m till insikt o m, att man börjat lägga märke till den blyga, kanske omed- vetna sympati hon skänkt h o n o m, att m a n bör- jat undra, o m inte ändå — n e j, det fanns ingen annan utväg: han måste bort.
Hans beslut var taget, och ett beslut af hvad art som helst det stärker o c h h ö j e r; det är som en frisk b r i s; det blåser bort all tvifvelssjukans och själfosäker- hetens h o p a d e dimma.
; För resten, hvad tjänade det till att tänka på allt det där vidare.
Han kunde ju inte ändå gifva h e n n e annat än den fattiga återstoden af sitt stackars sönderväxlade lif, o c h den gåfvan var alltför arm i gengäld m o t Märta W a h r e n s kärlek.
Det var förbi nu, det låg b a k o m h o n o m allt det där, långt, långt b a k o m h o n o m som u n g d o m e n o c h lyckodrömmen.
Han förde handsken till ögat och strök ha- stigt b o r t något, som ej funnits där förut.
Så vände han hästen tillbaka m o t Saltskär, red h e m och hamnade i spelrummet just s o m Tarras Ulff för tredje gången gick kodilj i omvingel.
s J o j o, lifvet har sina bittra stunder, » suckade gamle Tarres o c h satte undergifvet sin tio- mastare.
Det var den sista kvällen, o c h han satt en- sam på societetshusets vida sjöveranda, ensam med sin korta alrotspipa, hvars glöd i skymnin- gen vaknade och slocknade likt drakögat i grottans dunkla dager, satt där o c h skådade håglöst öfver de svarta skären o c h det svarta hafvet m o t det röda strecket vid synranden, s o m sade, hvar solen dalat.
Bredvid h o n o m låg uppslagen m e d r} ' ggen i vädret det lilla häfte, s o m följde Pelle Molin öfver till odödligheten, kvarglömdt af Mari A n n, hvars bana vanligen markerades af söndertug- gade cigarettmunstycken och ständigt outlästa romaner.
Från salongen hördes svagt Délibes vemodigt sköna vals ur Ooppelia, framtrollad af Gladys Leightons smala, ringtyngda fingrar.
Stackars G l a d y s!
Berndt Bergk hade nästan tyckt synd o m henne, då hon på förmiddagen bedt o m hans porträtt innan han reste, ty det hade synbarli- gen kostat h e n n e mycken ångest, innan hon vågat stamma fram sin anhållan.
Och han hade till och m e d gått så långt i f ö r e k o m m a n d e hän- syn till hennes känslor, att han förbehållit sig hennes eget i utbyte för att Gladys Leighton verkligen skulle kunna tro, att Berndt Bergk satte något värde på en påminnelse o m hennes sprakande, svartögda fägring.
Egentligen hade han börjat tycka synd o m alla människor, o c h det är måhända den enda riktiga utgångspunk- ten för all filosofi.
— Kände han sig tryckt o c h nedstämd där han satt, bidrog ej heller den hopplösa, grå höst- stämningen att göra h o n o m lättare till mods.
Jag vet e j, hvarför de flesta människor göra sig kvicka o c h lustiga öfver att vi så ofta tala o m väder o c h vind, ty de b o r d e väl inse, huru tro- get humörets stigande o c h fallande följer baro- meterns.
Och denna afton var så skärande dyster den kan vara en mulen septemberkväll, då sommaren bland fallande blad och frostbitna b l o m m o r kämpar sin sista förtviflade strid m e d förgängelsen, innan den ingår i den stora stär- kande hvil an under det hvita bårtäcket.
Om några dagar skulle kotteriet vara sprängdt, de flesta för att råka hvarandra åter på vinter- kampanjens bonade valplats, endast tvänne för ' att beständigt vandra åt skilda håll.
Sista vin- tern hade W a h r e n s tillbragt någonstans nedåt Tyrolen, men nu skulle Märta föras u t; det hade dröjt länge nog redan, tyckte modern, s o m varit fullfjädrad vid fyllda femton.
Så att nu stod hon framför sin första sä- song, sin första säsong — hvad Berndt Bergk måste gå långt tillbaka, alltför långt kanske, för att minnas, när den tiden en gång varit hans.
Det förflutna drog förbi h o n o m och han såg I TT y A fcj Q f j u L 8 IVIAIlO J| / " * d e m åter för en minut, såg d e m åter, de starke o c h svage, de skrattande och de kvidande, s o m spelat emot h o n o m i komedien, innan han gick bort från skådeplatsen att söka det han hade kvar af sig själf.
Han mindes d e m alla, mindes det lif eller det surrogat på lif, som dansas fram därborta, d e n oafbrutna slängpolskan genom teatrar, balsalar, guldkrogar och salonger år ut och år in tills både Westerlund o c h K n e i p p taga sin hand från d e m o c h de m e d sitt älskvärda, kanske litet utslitna leende — detta leende, s o m dolt så troget allt h v a d de hoppats och lidit — kuska i väg för att gäspa ihjäl sig af spleen vid Karlsbads sprudel eller på Ostendes Kasino.
Och då de en vacker dag k o m m a h e m igen, göra de sin sista p r o m e n a d åt Solnahållet, följda af sina såta, sörjande stallbröder och systrar m e d den oslitna psalmboken i ena fickan o c h inbjudningskortet till aftonens diner i den andra.
Så skulle det bli äfven för henne, eller unge- fär så, det visste han, ty melodien varierar föga.
Och han måste låta det gå så, fick ej räcka henne handen att föra henne öfver.
Han kunde intet göra, intet.
— — » H v a d tänker ni på, kapten B e r g k?
» Där stod hon framför h o n o m i skymningen, smärt och h ö g i sin hvita, vajande klädning, stod där o c h såg på h o n o m m e d sin stora, skygga blick.
Det dröjde en stund, innan han svarade.
Uppmätt i sekunder, var den stunden ej lång; d o c k längre än hvad s o m b e h ö f d e s att taga en människas lif.
M e n när tystnaden blef så lång, att den måste brytas, började han tala.
Ansträngd o c h matt var hans röst, m e n lugn o c h lidelsefri likt en mans, den där ej mera kan nås af glädjen eller smärtan, emedan dessa båda endast äro h o n o m s o m en färglös nattens dröm, hvars skilda scenerier plånas ut o c h försvinna allt efter det de draga förbi slumrarens syn.
» H v a d jag tänker på, fröken Märta.
Jag tän- ker på en stackars vän.
Hans saga är m y c k e t d y s t e r; den liknar den dag som är.