Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 7. bagagnande af deni saknas i skolhuset helt och hållet utrymme för en tvådelt klass, den andra, hvarföre dess båda afdelningar måst sammanpackas i hvar sitt af tvänne smårum i bibliothekshuset, utan någon möjlighet att der insätta bord eller pulpeter till lärjungarnes begagnande; hvarjemte man nödgats några timmar i veckan inhysa två särskilda realafdelningar i hvar sitt hörn af bönesalen, der de, fastän utrymme icke brister, svårligen kunna undgå att störande inverka på hvarandra.
Oaktadt sådana svårigheter, har dock läroverket sträfvat framåt, och att det i sina bemödanden icke saknat framgång bestyrkes icke blott genom det ökade förtroende, hvarmed det omfattas, utan äfven deraf, att det i år dimitterat 28 i behörig afgångsexamen godkända lärjungar, det största antal, som något elementarläroverk, enligt nu gällande stadga för nämnda examen, åstadkommit.
Men med det ökade förtroendet hafva ock de svårigheter, som uppstå genom brist på utrymme, tillvext, och äro nu af den tvingande beskaffenhet, att de icke kunna undgå Rikets Ständers både uppmärksamhet och behjertande.
Den af Kongl. Majit i dess nådiga Proposition föreslagna treklassiga skolan i Sköfde kan, om den kommer till stånd, blott i ringa man afleda tilloppet till Skara skola.
Dels blir den af nuvarande lärjungar i Sköfde pedagogi genast temligen väl befolkad, så att den icke lemnar utrymme för flere än dem, som från trakten öster om staden och annars i dess närmaste omgifning der ytterligare kunna söka inträde; dels säger sig sjelft, att en treklassig skola icke på något sätt kan bidraga att minska tilloppet i de högre klasserna öfver den tredje.
Af dessa skäl, och under anhållan att framdeles, innan frågan till behandling af Stats-Utskottet förekommer, få dit ingifva de handlingar, som till dess utredande vidare kunna erfordras, får jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte bevilja 75,000 R:dr
R:mt till utvidgande af elementarläroverkets hus i Skara, hvaraf 60,000 såsom anslag och 15,000 såsom lån, att efter de grunder, som för det åt läroverket i Upsala föreslagna lån af Kongl. Maj:t blifvit hemställda eller annor- ' ledes blifva bestämda.
Stockholm den b November 1865. A. F. Sonden.
Motioner i Preste-Slåndet '1865.
N:o 8. 13 N:o 8.
Af Domprosten Sondén!
Om statsanslag till uppförande af en semmarhbyggnad i Skara.
Sedan Kongl. Majit i nåder beslutat bibehållande af två folkskole-seminarier för qvinliga elever, hvaribland det i Skara, har, på sätt Bil. 7 till Kongl. Majits nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, sid. 41, i allmänhet vitsordar, den fullständigare undervisning, som efter berörda läroanstalters reorganisation åsyftas, långt ifrån att afskräcka från dess sökande, lockat till seminarierna ett allt mera vexande antal lärjungar, hvilket, särskildt i Skara, så tillvext, att det under innevarande termin uppgår till 61, således lika med det, hvartill förut alla qvinliga lärjungar i hela riket uppgått, och föga underlägset det som njutit undervisning vid de mera. besökta seminarierna för manliga lärjungar.
Denna stora tillvext i lärjungarnes antal har hufvudsakligen skett innevarande höst, och anledningar saknas icke till den förmodan, att en ytterligare är att under närmaste framtiden förvänta.
Då likväl ingen Staten tillhörig byggnad finnes att åt läroanstalten upplåta, måste man ännu åtnöja sig med en förhyrd, för helt andra ändamål uppförd, och derföre äfven föga lämplig lokal, der utrymme helt och hållet saknas för gymnastiksal, den för seminariets ändamål oumbärliga profskolan, bostad åt föreståndare, åt städerska, utom andra mindre, men derför icke mindre angelägna behof.
Att en egen lokal måtte åt nämnda seminarium anskaffas, är derföre särdeles behöfligt.
Och, som detta behof först vid inskrifningen innevarande höst, genom det mer än fördubblade lärjungeantalet, visat sig särdeles tvingande, hafva lokalmyndigheterna, oaktadt den knappa tiden, varit betänkta pä förberedande åtgärder till dess afhjelpande och derför låtit uppgöra ritning och kostnadsförslag till en sådan byggnad.
Detta förslag har dock så sent inkommit, att fullständig granskning deraf icke hunnit vidtagas, utan nödgas jag bifoga det med de anmärkningar, hvilka en preliminär granskning föranledt.
Samma ogynnsamma omständighet, hoppas jag, innebär nöjaktig förklaring, hvarför behofvet icke kunnat hos Hans Majit i underdånighes anmälas, för 14 Motioner i Preste-Ståndel 1865.
N:o 9. att efter högvederbörlig pröfning i aflat.en nådig Proposition till Rikets Ständer hemställas.
Lyckligtvis finnes bland de af Kongl. Maj:t. framställda behofven ett af enahanda beskaffenhet med det ifrågavarande, nemligen byggnad för folkskoleseminarium i Linköping.
Med de ändringar i planen, hvilka i särskild promemoria vid hosföljande kostnadsförslag och ritning gjorda, blir den till Skara seminariibyggnad erforderliga summa densamma, som Kongl. Maut till Linköpings äskat.
Då ett uppskof med ifrågavarande byggnad tilldess Kongl. Majit, efter sakens pröfning vid ett sednare riksmöte, dertill kunde äska anslag, enligt ali sannolikhet endast skulle, utan att det ringaste minska kostnaderna, blott för dröja den tidpunkt, då ifrågavarande för folkundervisningen vigtiga läroanstalt får, oförhindrad af missgynnande lokal, utveckla ilen kraft, hvaraf den är mägtig, får jag vördsamt hemställa, att Rikets Ständer måtte bevilja tili uppförande af en seminariibyggnad i Skara 50,000 R:dr, att utgå på sätt Stats-Utskottet vid sakens pröfning kan finna lämpligt att föreslå.
Stockholm den 8 November 1865. A. F. Sondén.
K:o 9.
Af Doktor A. Sandlierg1:
Om den personliga skyddsafgiftens upphörande såsom bevillning lill Statsverket, och att i dess ställe ett motsvarande belopp af hvarje mantalsskrifven person mätte utgå lill folkundervisningen, samt debiteras, uppbäras och fördelas såsom den nuvarande folkskoleafgiften.
' Sedan Kongl. Maj:ts nådiga Stadga om folkundervisningen i riket den 18 Juni 1842 htkommit, blef det allestädes kyrkoherdarnes pligt att söka bringa den till verkställighet.
Men på många ställen mötte detta ett motstånd, som icke kunde öfvervinnas förrän, enligt 1844 och 1845 årens Riksdagsbeslut, den personliga skydds Motioner i Preste-Stånde! 1865.
15 afgiften blef till hälften nedsatt och derjemte stadgadt, att ett mot denna nedsättning svarande belopp skulle med Kronans uppbörd utgå såsom folkskoleafgift.
Härigenom blef det möjligt att öfverallt erhålla några medel till skollärares aflöning och få saken i gång, men tillgången blef i alla fall otillräcklig att dermed komma rätt långt, särdeles i stora och folkrika församlingar af idel allmoge.
Visserligen har under de 20 åren, som derefter förflutit, åtskilligt kunnat uträttas och allmogen har småningom blifvit mindre obenägen att åtaga sig utgifter för detta vigtiga ändamål; men oändligen mycket återstår ännu att göra, och den jordbrukande befolkningens skuldsättning under de sednare åren lägger också på många ställen hinder i vägen för folkskoleväsendets ändamålsenliga ordnande.
Visserligen hafva Rikets Ständer beviljat betydliga anslag för detta ändamål, men såsom vilkor för att deraf erhålla del erfordras af försainlingarne en beredvillighet och en förmåga att åtaga sig allt större och större uppoffringar, som icke allestädes förefinnas och der den saknas, kommer folkundervisningen att fortfarande förblifva i sitt närvarande bristfälliga skick.
Det vore derföre i högsta måtto önskligt, om medel härtill kunde bere das utan förutsättning af ett sådant vilkor; ty att vidtaga tvångsåtgärder för att uttaga större afgifter. skulle väcka afvoghet emot folkbildningen och dess utveckling, hvilket framför allt måste undvikas, om man härutinnan vill komma någon väg.
Visserligen behöfver
Statsverket betydliga inkomster, men det synes böra kunna undvara en afgift, som drabbar lika millionären och dagakarlen.
Statens oundvikliga behof torde böra och kunna fyllas från andra häll.
Deremot synes det vara billigt och rättvist, att hvarje samhällsmedlem, som har förmåga, <1. v. s. som är mantalsskrifven, bidrager till undervisning och erforderlig bildning för de talrika embetsklassernas barn, hvilka, då de uppvuxit och blifvit utbildade till nyttiga samhällsmedlemmar, utgöra grundvalen för samhällsbyggnaden, den de uppbära på sina många och starka armar.
Den personliga skyddsafgiftens belopp inom hvarje församling eller skoldistrikt är naturligtvis beroende af folkmängden, och till densamma står också antalet af uppvexande barn, som behöfva skolgång, uti ett direkt förhållande.
Ingen afgift skulle utgå lättare än denna, om den på hvars och ens kronoskattesedel nedflyttas och öfvergår till folkskoleafgift.
Man har väl invändt att behof deraf icke allestädes förefinnes.
Men nog skulle denna inkomst ändå på alla ställen af församlingarnes folkskolestyrelser med tacksamhet emottagas, och äfven, om sådana kommuner möjligen skulle finnas, der den icke anses behöflig för den litterära eller bokliga undervisnin - 16 Motioner i Prsste-Ståndet.
N:o 40 gens förbättring, likväl användas för folkbildningen i liera praktiska rigtningar än nu är möjligt.
Jag anhåller fördenskull om Högvördiga Ståndets ursäkt att åter vid denna riksdag förnyas min förut väckta vördsamma motion, att den nu utgående personliga skyddsafgiften efter första artikeln må såsom bevillning till Statsverket upphöra, och ett deremot svarande belopp till folkundervishingens förbättring och utveckling i dess ställe utgöras af hvarje mantalsskrifven person, samt debiteras, uppbäras och fördelas på samma sätt som den nuvarande folkskoleafgiften.
A. Sandberg. N: o 1©* Af Doktor Söderberg: angående årlig pension af 500 R:dr R:mt åt aflidne Konsertmästaren A. Randels enka och barn.
Om det stundom kan lyckas dem, som offra sitt lif och sina krafter i vetenskapernas och. konsternas tjenst, att hos samtid och efterverld bereda sig ett berörndt namn och ett vidt utbredt rykte för hvad de verkat och skapat inom de olika områden för vetande och bildning de bearbetat, eller att åtminstone tillvinna sig ett tacksamt erkännande för de oförtrutna mödor och ansträngningar de nedlagt i sökandet af det, hvars uppdagande och framkallande i ljuset de ansett såsom sin lefnadsuppgift, så är det derjemte en ej ovanlig företeelse, att dylika män sällan vunnit genom sina mödor på det ideelas område det ekonomiska oberoende, som kunnat betrygga deras nära anhörigas framtid.
Så har äfven aflidne Professoren vid Kongl. Musikaliska Akademien, förste Konsertmästaren vid Kongl. Hofkapellet, Riddaren af Kongl. Wasa-orden, Andreas
Randel beredt sig en tacksam hågkomst hos den samtid och de vänner, sorn kommo i tillfälle att göra bekantshap med hans ut märkta - Motion i Preste-Ståndet 4865.
17 märkta förmåga såsom utöfvande tonkonstnär lika väl som hans på en gång gedigna och poetiskt svärmande, om grundliga studier och djup känsla vittnande tondikter för efterverlden skaffat honom en framstående plats i de Svenska konstnärernes panteon.
Den fosterländska tonkonsten sörjer i hans bortgång en af sina ädlaste idkare.
Djupast sörja honom likväl en efterlemnad enka med sex barn af hvilka fyra äro oförsörjda och det yngsta, efter uppgift, 10 år gammalt.
Sjelf, en hyddans son, hade han ej på den konstnärsbana, han under hela sitt lif trampadt, förmått bereda sig och de sina ett någorlunda betryggadt ekonomiskt oberoende.
Af de 57 lefnadsår
Försynen unnade honom, tillbragte han omkring 25 år i Kongl. Hofkapellet, der lönevilkoren visserligen ej tillstadde någon besparing för framtiden.
Den tillökning i löneförmåner, hvilken under sednaste åren tillföll honom såsom lärare i violinklassen vid Kongl. Musikaliska Akademien, förslog dock ej att förjaga de näringsbekymmer, som nedtyngde konstnärens sinne under de sista tiderna.
Såsom ett erkännande af hvad denne man verkat inom den Svenska tonkonstens område, vill jag vördsamt föreslå, att Rikets Höglofliga Ständer ville åt hans efterlemnade enka, född Laurent, såsom uppfostringshjelp åt hennes barn, bevilja en årlig pension af 500 R:dr R:mt.
Om remiss till vederbörligt Utskott, dit äfven handlingar rörande sterbhusets tillstånd skola inlemnas, anhålles vördsamt.
D. Söderberg. W: o 11.
Af Prosten Fant; Om anvisning från Riksbanken af 5,000,000 R:dr R:mt till uppköp af allmänna Hypotlieksbankens obligationer för ut~ gifvande af amortering slån ät mindre jordbrukare.
Tillförene var till förmån för landets jordegare, särdeles innehafvarnc. af mindre fastigheter, inom Rikets Ständers Bank afsatt en särskild lånefond af flera millioner.
Bankodiskontens fond för utlåning med omsättningsrätt erBih. till R.
Prot. 1865 & 1866. 11 Sami. 2 Afd. 3 18 Motioner i Preste-Slåndet.
N:o 11. bjöd dock åt jordbrukaren ett lämpligare tillfälle till lån än som står honom till buds i de enskilda bankinrättningarne.
Om ock å ena sidan villigt erkännes, att berörda tvännc utlåningsgrenar icke voro väl förenliga med Riksbankens förbindelse att uppehålla myntvärdet, lärer å den andra icke kunna nekas, att de förändringar i lagstiftoingen för Riksbanken, genom hvilka den förra af berörda utlåningsgren upphört och den sednare i högst betydlig mån inskränktes, för de mindre jordegarne medfört större olägenheter än beräknadt var, då förändringarne beslötos, enär sedan den tiden tillfället till erhållande af amorteringslån frän hypotheksföreningarne nära nog upphört.
Att gan ska betydligt antal jordegare inom rikets liesta provinser befinner sig i förlägenhet till följd af påräknadt, men nu saknadt tillfälle till erhållande af amorteringslån, torde vara allmänt bekant.
Hos hypotheksföreningarne äro mot godkända lånehandlingar lån å mindre belopp intill 5.000
R:dr beviljade, till sammanräknad summa af många millioner, men i anseende till penningarnes dyrhet i utlandet hafva hypotheksinrättningarne sedan längre tid icke kunnat utlemna hvarken större eller mindre lån.
Om de större jordegarne kunna genom hypothiserande af sina inteckningar i banker och penninge-inrättningar eller genom medgifvande af kapitalrabatt, och således på hårdare vilkor, bereda sig kapital, så lärer allmogen eller mindre fastighetsegare — såsom ock bäst är — icke i allmänhet ega tillfälle inlåta sig i dylika finansspekulationer.
Dessa sednares, i ofvan berörda afseende, bekymmersamma ställning, torde vara förtjent af Rikets Ständers behjertande, och jag tager mig derföre friheten att till lindring, om icke afhjelpande deraf, vördsamt föreslå, att Rikets Höglofliga Ständer må besluta, att af Rikets Ständers Banks under sednaste 3:ne år upplagda räntemedel eller Riksbankens öfriga disponibla tillgångar må anvisas en summa af Fem (5) millioner R:dr, att användas till uppköp af allmänna hypotheksbankens obligationer, löpande med 4^ eller 5 proc. ränta, med vilkor, att detta låneförskott genom hypotheksföreningarne utlemnas till jordegare i beviljade amorteringslån å mindre belopp eller sådana, som ej öfverstiga Tre Tusen (3,000) R:dr.
I händelse af bifall till denna min vördsamma motion, derigenom flere än 4,000 jordegare direkte beredes amorteringslån samt mångfaldigt flera liqvider möjliggöras, kommer ställningen i de flesta landsorter att väsendtligen lättas; och vågar jag desto heldre hoppas ett sådant bifall som den för sträckning, hvilken från Riksbanken ifrågasättes, till en del kan anses utgöra ersättning för den under sednare åren inträffade minskning dels i fastighetslänefonden, dels i den fond obligationer
Riksbanken sedan flera år innehaft samt för öfrigt inom en icke aflägsen tid återgäldas af hvad som vfdare inflyter å samma fonder samt af de åt filialbankerna afsatta medel.
Motioner i Preste-S åndet 1865.
N:o 12. 19 Till upplysning om beloppet af de lån, hypotlieksföreningarne åt jordegare beviljat, men, i saknad af medel, ännu icke varit i tillfälle utgifva, anhåller jag inom några dagar få aflemna officiel uppgift.
Om remiss af denna motion till Banko-Utskottet får jag anhålla.
Stockholm den 8 November 1865. J. E. Fant.
N:o 12* Af Kongl. Hofpredikanten RosCIlillSJ
Om tillägg till 12 § af Kongl Förordningen den 18 December 1865, angående försäljning af brän vin och andra spirituösa drycker.
Erfarenheten har redan tillräckligt hunnit ådagalägga, att den lag, sorn berättigar gästgifvare pä landsbygden att utöfva utskänkning af starka drycker, allestädes, om ock i mer och mindre mån, der man af denna rättighet begagnat och begagnar sig, burit och bär sorgliga och fasaväckande frukter; — ty sorgligt och fasaväckande måste det i sanning vara att se, att vårt lands icke blott söner, utan ock stundom döttrar, lockade af tillfället, i stora skaror icke blott i städerna, dei emellertid konsumtionen bättre kan öfvervakas och kontrolleras och en bättre ordning upprätthållas, utan ock på den eljest lugna landsbygden under sokne- och förnämligast helgedagar sammanrota sig i der på grund af ofvannämnda lag befintliga och allt mera rikt flödande spritkällor för att, oftast hejd- och hinderlöst, intaga en dryck, som, omättligt förtärd, bevisligen utgör häfstängen till alla möjliga dårskaper och våldsgerningar, som undergräfver både kropps- och själskrafter och synbart kommit den resliga, starka och högsinnade Asastammen, att småningom sammankrympa och antaga dvergträdets natur.
— Man kunde, för att här hufvudsakligen tala om landsförsamlingar, nämna mångå sådana, der en och annan gäst gifvare genom sin utskänkning sprider ett sådant förderf, att ingen rättänkande fader eller moder utan djupaste bekymmer och fruktan — kan ens i nödiga ärenden sända en son till utskänkningens närhet, och der allmänna tänkesättet är sådant, att man anser utskänkningens närvaro utgöra kommunens största olycka.
Ja. detta onda har redan tagit en sådan utsträckning, att ingen, som har öppna ögon och •20 Motioner i Preste-Ståndet 1865.
N:o 15. är en redlig fosterlandsvän, längre kan tveka att förklara, att genomgripande åtgärder till dess hämmande måste oförtöfvadt vidtagas, — om det icke med stora steg skall neddraga massan af Skandiens folk i det största elände, i den djupaste förnedring ....
Och således torde undertecknad, härtill lika mycket uppfordrad ai sitt samvete, som sin kallelses pligt, och utan att med skäl kunna anses vilja träda vår tids frihetsidéer för nära, väga ödmjukt föreslå, att till 12 § al Kongl. Maj;ts nådiga Förordning, angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra spirituösa drycker, gifven den 18 December 1863, mätte, omedelbart efter ordet ”förverkas”, fogas följande tillägg: eller ock den församling, till hvilken ett sadant gästgifveri hörer, genom sin kommunalnämnd eller ett kommunalstämmobeslut yrkar på utskänkningen nedläggande.
Detta förslag torde böra finnas hafva sä mycket mer rättvisa och skäl för sig, som det ligger för öppen dag att ett samhälle icke kan anses vara fritt utan, tvärtom, pä det. mest förderfliga sätt bundet - så länge en och annan är i tillfälle att, för neslig vinnings skull, påtvinga detsamma en förstörelseanstalt.
Stockholm den 8 November 1865. E. A.
Rosenius.
Af Doktor Londberg:
Om fortfarande anslag af 10,000 R:dr R.mt årligen under nästkommande statsreglering till pensioner åt 1808 och 1809 års Landtvärnsman.
Det sorgliga öde, sorn drabbade de olycklige Landtvärnsmännen frän åren 1808 och 1809, är numera för väl kändt, för att vidare behöfva skildras.
De tallor af elände, brist och nöd, som den nyare forskningen framställer, hafva vida öfver träffa! allt, hvad man hittills förmodat och hvad inbillningen kunnat måla.
Ständer visade äfven en högsint uppfattning af den stora, fastän länge oguldna tacksamhetsförbindelse, i hvilken fäderneslandet står till de ännu qvarlefvande och i behöfvande omständigheter befintliga Landtvärnsmännen, då de för innevarande statsreglering beviljade 10,000 R:dr Runt om Motioner i Preste-Ståndet 1865.
N:o Ii. 21 året till lindring i fattigdomen under de sista åren af deras lefnad.
Nämnda summa beviljades dock under den förutsättningen, att de qvarlefvandes antal blott skulle uppgå till närmare 400.
Af de frenne motionärer, sorn vid förra riksdagen väckte förslag om understödet, ifrågasatte Grefve Mörner, C. R. S., hos Ridderskapet och Adeln en summa af 20,000 R:dr årligen, på det hvar och en skulle få88 R:dr, Herr R.
Ditzinger i Borgare-Ståndet 10,000 R:dr efter beräkning af 25 R:dr per man, saint Nils Olsson i Bonde-Ståndet 8,000 R:dr efter beräkning af 20 R:dr per man.
Emellertid har det visat sig, att antalet behöfvande varit vida större, än som antogs.
Till är 1864 hade anmält sig icke mindre än 1,125 personer och till år 1865 955 personer.
Af de medel, som Ständerne anslagit, hafva således i medeltal blott 10
R;dr kunn it gifvas åt hvarje landtvärnsman, följaktligen vida mindre, än som med gåfvan åsyftats.
Då likväl kan förutses, att de qvarlefvandes antal till och under nästkommande statsreglering skall förminskas, och för att icke alltför mycket anlita landets till öfriga behof nödvändiga tillgångar, vägar jag vördsamt föreslå, att under nästkommande statsreglering ett förslagsanslag lika med det, sorn under innevarande utgår, eller 10,000 R:dr R:mt årligen, måtte beviljas till understödjande af då ännu qvarlefvande och i behöfvande om ständigheter befintlige landtvärnsmän från 1808 och 1809 på de vilkor, som i Kongl.
Förordningen af den 2 Februari 1864 äro bestämda.
Och anhåller jag vördsatnligen om remiss till vederbörligt Utskott.
Stockholm den 8 November 1865. J. G. Lundberg.
Af Kontraktsprosten Palmlund!
Om ändring eller förklaring af Kongl. Cirkulärbrefvet den 11 December 1863, i fråga om lönetursberäkning för lärare vid elementarläroverken.
Visserligen måste medgifvas och tacksamt erkännas, att Rikets
Ständer i anslagsväg under de sednare åren tillgodosett lärarnes vid våra elementarläroverk billiga anspråk på löneförbättring.
Men då, vid en öfvergångslagstiftning med dess stundom alltför ängsligt noggranna reglementerande, ett eller 22 Motioner t Preste-Ståndet 1865.
N:o -14. annat missförhållande är oundvikligt, bör dock hvarje sådant, som är af svårare art, i möjligaste måtto efterhand afhjelpas.
Och det är med afseende härpå, jag anhåller att till Rikets Höglofliga Ständers välvilliga behjertande få framlägga följande: l:o) På grund af Ständernes beslut och Kongl.
Brefvet den 20 Mars 1858 anställdes lärare vid de då utvidgade pedagogierna, under förhoppning för desse lärare icke blott att få, tills möjligen blifvande annan befordran, qvarstadna vid sina lärareplatser, utan äfven åtnjuta samma tjensteårsberäkning, som förunnades lärare vid elementarläroverk.
Men denna utsigt blef snart förmörkad och slutligen alldeles stängd.
Genom en ny Kongl. Förordning af den 22 November 1861 förklarades, helt oförmodadt, förenämnda platser åter lediga, och de tillförordnade, eller -— jag tror till och med — befullmägtigade, lärare, som nu måste stå tillhaka för öfverlägsna medsökande, befunno sig med ens ulan anställning, då de under tiden kunnat vara befordrade vid elementarläroverk, i fall de anat, att man sålunda blott velat begagna deras tjenst under en statsregleringsperiod och sedan till och med vägra dem att räkna sig dessa år till godo vid en blifvande lönereglering.
Detta missöde har drabbat, om ej flera, åtminstone en lärare, som, först anställd såsom tillförordnad
Rektor vid tvåklassig pedagogi i tre års tid, sedermera med samma nit och skicklighet som förut oafbrutet tjenstgjort vid elementarläroverk dels som extra lärare, dels som ordinarie, utan att, vid uppnådd 40 års ålder och efter mer än 11 års tjenstgöring såsom lärare, kunna på grund af Kongl. Brefvet den 11 Deeember 1863, som afser endast elementarläroverkens lärare, hugnas med den i underdånighet sökta, helt nyligen i nåder afslagna, förmånen att blifva uppförd i 2:dra lönegraden.
Härvid kan. man ej undgå att med förundran och deltagande fråga: skall en 3-årig rektors- och lärarebefattning vid tvåklassig pedagogi, ehuru i sig sjelf mera ansvarsfull än arbetet i de lägre klasserna af ett elementarläroverk, utestänga en för sin tjenstgöring väl vitsordad lärare från fördelen af uppflyttning till högre lönegrad?