Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I sammanhang med kronoskogarnc torde frågan om häradsallmänningarne bora behandlas, ehuru i afseende på dessa skogars egenskap af Kronans egendom förekommit vissa tvifvelsmål, hvilka utgöra grunden för det vacklande, som i åsigterna angående lagstiftningen för dem varit rådande.
1805 års Skogsordning innehåller om dessa allmänningar, att de, som i häradet bygga och bo, ega att ”nyttja” desamma, samt att "öfverinseendet" öfver dessa skogar tillhör Konungens Befallningshafvande, som eger att bevilja utsyningar och förordna om deras rätta nyttjande — allt stadganden, som häntyda på deras natur af Kronans egendom; likasom ock föreskriften, att af utsyningen skall i första rum - 20 Sammans.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ehon.-JJtslc.
Betänkande N:o.5Q. met virke anslås till boställen, allmänna broar och byggnader, innan understöd lemnäs åt enskilde, tydligen visar, att i fråga om dessa skogar det allmännas rätt gått före de enskildes.
Genom Kongl. Brefvet till Kammar-kollegium den 16 Mars 1824 förklarades, att sådan allmänning vore ”häradets tillhörighet”; och att Kongl. Maj:t ville, uppå derom skeende ansökning, för hvarje sådan allmänning tillåta, ”att den till intressenternas egen disposition gemensamt, eller delning socknar eller enskilde hemmansegare emellan, som deri ansåges ega del,upplätes, enär Kongl. Majit funne sådant lämpligt och laga hinder derför ej mötte”; men der hvarken delning af häradsallmänningen skedde eller intressenterne emottoge den under gemensam disposition, skulle genom Konungens Befallningshafvandes försorg åtgärder vidtagas till allmänningens skötsel och bevakning.
I afseende på förvaltningen af dessa odelade häradsallmänningar blef sedermera, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers å riksdagarne 1840—1841 samt 1847— 1848 . yttrade önskan, genom Kongl. Brefvet till Kammar-kollegium den 23 Mars 1849 förordnadt, bland annat, att delegare i allmänningen skulle, derest de önskade, efter anmälan hos Konungens Befallningshafvande, få genom utsedde deputerade deltaga i vården och uppsigten af densamma; dock att de deputerade- ej finge inblanda sig i den vetenskapliga skötseln och behandlingen af skogen, hvilken fortfarande skulle handhafvas af den förvaltande personalen af skogsstaten, samt att den af häradsboarne för de deputerade utfärdade instruktion alltid borde underställas Konungens Befallningshafvandes granskning och rättelse.
Skogs-komitéen, som med stöd af det gamla föreställningssättet, att häradsallmänningarne tillhörde Kronan, hvarförutan det icke kunde förklaras, huru Kronan kunnat, på sätt som skett, till allmänna behof anvisa dessa allmänningars afkastning, betraktade dem endast såsom upplåtelser af Kronans skogar till häradenas begagnande och fann ingen betänklighet dervid, att Staten föreskref, huru denna menigheterna medgifua rätt skulle utöfvas.
Komitéen ansåg vidare, att allmänningarnes delning mellan käradsboerne, hvilken redan flerestädes ledt till skogarnes vanvård och förfall, icke vidare borde medgifvas, och trodde för öfrigt skogarnes bevarande samt menigheternas fördel bäst främjas derigenom, att härads-allmänningarne ställdes under allmän vård och förvaltning, på alldeles lika sätt, som kronoskogarne.
Den rätt till åtnjutande af skogens alster in natura, som nu är häradsboerne medgifven, skulle då komma att upphöra, och i stället den behållna afkastningen utdelas efter oförmedlade hemmantalet, hvarigenom undvekes icke blott det ämne till stridigheter, sorn de årliga utsyningarne af allmänningarnes produkter hittills gifvit, utan äfven orättvisan af det nu gällande stadgandet, att den, som har egen skog, ej är berättigad till utsyning från allmänningen: ett stadgande hvilket med allt skäl icke ansågs vara uppmuntrande för omsorgen om den egna skogens vård.
Om det årliga afverkningsbe - Santmans.
Stats-, Lag- saint Allm. Besv.-och Ekon,-Utsk.
Betänkande N:o 50. 21 loppet utbjödes på auktion, skulle häradsboarne genom inköp deraf kunna fylla sina behof, så vidt skogstillgången medgåfve, under det att konkurrensen med andra köpare komme att lända samtlige häradsboer till gemensam fördel.
Till häradsboernes säkerhet borde stadgas, att den årliga i-edovisningen för allmänningens afkastning skulle dem för granskning delgifvas, likasom att de egde följa hushållningen å allmänningen med sin uppmärksamhet saint deremot göra erinringar, hvilkas befogenhet Skogs-styrelsen hade att pröfva; men någon direkt befattning med hushållningen å allmänningarne ansågs icke böra häradsboerne tilläggas.
På riksdagen 1856—1858 beslöto Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med Skogs-komitéens förslag, samt innehållet af Kongl. Maj:ts i ämnet aflåtna skrifvelse, ”att kärads-allmänningarne borde bibehållas oförminskade och oskiftade samt stå under Skogs-styrelsens vård och förvaltning, i ändamål af enahanda regelbundna förvaltning som kronoskogarne, men med rättighet för dem, som efter hittills gällande grunder kunna anses såsom delegare i dessa allmänningar, att tillgodonjuta den behållna afkastningen deraf, antingen in natura eller med de derför inflytande penningarne, på sätt delegarne kunde sins emellan öfverenskomma; dock att kostnaden ej mindre för skogarnes indelning, der sådan ej redan skett, än äfven för deras vård och skötsel, skulle i första rummet af afkastningen godtgöras”.
Emot detta beslut inlade Hedervärda Bonde-Ståndet, sin protest genom dess ofvanomfönnälda underdåniga skrifvelse den 27 Februari 1858’ hvari Ståndet, under åberopande af den allmänna grundsats, att alla skogsrättigheter, de der i laga väg tillkommit, borde oförändrade bibehållas, hvaraf följde att delegarne uti de till menigheterna upplåtna liäradsallmänningar borde i afseende å dispositionen deraf bibehållas vid samma rätt, som de hittills åtnjutit, ■ i underdånighet hemställde, att, i detta fall, bland andra, lagen måtte oförändrad förblifva vid hvad den hittills varit; och, enligt hvad Utskottet inhemtat af ofvanomfönnälda Kongl. Bref till Chefen för Skogs-styrelsen den 21 Januari 1859, har Kongl. Maj:t äfven funnit denna fråga förtjena en större uppmärksamhet; hvadan och då ett omedelbart öfvertagande af hushållningen å dessa skogar genom Skogs-statens försorg skulle, oberäknadt åtskilliga andra betänkligheter, medföra behofvet af en talrikare skogsbetjening, än under den närmaste framtiden kunde vara att påräkna eller eljest finnas nödig, samt erfarenheten dessutom ådagalagt, att liäradsallmänningar, vårdade och förvaltade af delegarnes ombud, under kontroll af jägeribetjening eller skogstjensteman, blifvit ganska väl handhafda, under det detta delegarnes bestyr med en ordnad skogshushållning bibringat dem nit för och insigt i ämnet, Kongl. Majit funnit skäligt medgifva den förändring i det af Kongl.
Majit på riksdagen 1856—1858 för Rikets Ständer framlagda och af Rikets Ständer då jemväl godkända förslaget angående hushållningen med häradsallmänningarne, att dessa skogar, ”der menig - 22 Sammans.
Betänkande N:o 50. heterna sådant önska, skola stå under vård och förvaltning af delegarne eller deras ombud, men under Skogs-styrelsens kontroll och tillsyn, så att de erhålla samma regelbundna behandling som kronoskogarne”.
Till underdånig åtlydnad af Kongl. Maj:ts omförmälda, med Bonde-Ståndets önskan öfverensstämmande, beslut uppsatte
Skogs-styrelsen i dess första förslag en § 4 af följande lydelse: ”Häradsallmänningarne skola oförminskade och oskiftade bibehållas och till regelbunden hushållning indelas, der det ej redan skett.” ”Skogs-styrelsen tillser, att sådan indelning verkställes, och utöfvar i öfrigt tillsyn, att dessa allmänningar erhålla samma regelbundna behandling som kronoskogarne.
” ”Skötseln, vården och förvaltningen af häradsallmänning må i öfrigt härads* boerne sjelfva ombesörja, derest de ej bestyret dermed till Skogsstyrelsen öfverlåta eller öfverlåta vilja; och ega de, der dylik öfverlåtelse sker, hushållningen med sin uppmärksamhet följa samt anmärkningar deremot hos Konungens Befallningshafvande anmäla för att till Skogs-styrelsens pröfning och åtgärd öfverlemnas.
” Enligt Utskottet tillhandakomna upplysningar hafva de förvaltande myndigheter, ät hvilka granskningen af detta förslag varit ombetrodd, med anledning af detsamma framställt åtskilliga anmärkningar, rigtade mot den grundsats, som derigenom blifvit uttryckt.
Åtskillige Kongl. Maj.ts Befallningshafvande hafva, yttrat den farhåga, att, äfven om indelning till ordentlig skogshushållning skett, ändamålet dermed kunde förfelas, i det häradsboernes intresse att till största möjliga belopp och för minsta kostnad för det närvarande erhålla skogsalster ofta förledde dem att förbise framtidens fördelar och således icke behörigen sörja för de kulturer och det handhafvande af hushållningen med skogen, som erfordrades för dennas bibehållande och förkofran, hvarföre somlige Befallningshafvande föreslagit att förvaltningen aldrig borde till häradsboerne öfverlemnas, och andre, att den borde kunna dem fråntagas, om den missbrukades.
Kammar-kollegium, som äfven fann de framställda betänkligheterna rigtiga, ansåg sig dock, då principen redan var af Kongl. Maj:t bestämd, endast böra påyrka sådana kontroller, som i möjligaste måtto betryggade ifrågavarande kommunala förvaltnings öfverensstämmelse med en ändamålsenlig skogshushållning, hvartill Kammarkollegium äfven framställde vissa förslag.
Till följd af ofvanberörda anmärkningar har Skogs-styrelsen i sitt sednaste förslag gjort de väsendtliga tillägg till ofvan anförda stadganden: att förvaltningen må af intressenterne ombesörjas endast i det fall att öfverenskommelse derom dem emellan kan träffas på vilkor, som äro förenliga med allmänningens regelbundna behandling; men att, om sådan öfverenskommelse ej kan träffas, det till - Sammans.
Betänkande N:o 50. 23 kommer Skogs-styrelsen att, genom vederbörande skogstjensteman, ombesörja ali männingens förvaltning i dess helhet.
Det är uppenbart, att på antagandet af den ena eller andra af de begge ifr&gakomna olika methoderna för häradsallmänningarnes förvaltning, beror sättet, på hvilket delegarne skola komma i åtnjutande af deras andelar i afkastningen.
Skogs-komitéen har alltså, i konseqvens med dess förslag att ställa dessa skogar under uteslutande allmän förvaltning, hemställt, att den afkastning häradsallmänning årligen leinnar, skall i penningar förvandlas, och, efter afdrag af kostnaden för skogens vård och skötsel, tillfalla häradsboerne, samt dem emellan efter oförmedlade hemmantalet af Konungens Befallningshafvande fördelas, till följd hvaraf den rätt till åtnjutande af skogens alster in natura, som för närvarande är häradsboerne medgifven, skulle komma att upphöra; hvaremot Skogs-styrelsen föreslagit, att den afkastning, som enligt hittills gällande grunder bör tillfalla intressenterne, skall antingen in natura eller i penningar, allt på sätt delegarne sins emellan öfverenskomma, till dem utdelas.
Liksom, på sätt ofvan är visadt, denna fråga tillförene utgjort föremål för två mot hvarandra stridande meningar, så har den ock vid innevarande riksdag blifvit dragen under Rikets Ständers pröfning genom tvänne framställningar af enskilde motionärer i fullkomligt motsatt syftning till hvarandra, och derjemte hvar för sig afvikande såväl från den gällande lagstiftningen, som från hittills framställda förslag.
Herr Ljungberg anser det icke vara lämpligt att helt och hållet i delegarnes händer, utan biträde af någon i skogshushållning kunnig person, öfverlemna förvaltningen, hvilket
Skogs-styrelsens förslag under vissa vilkor medgifver, och föreslår derföre: ”att härads-allmänningarne skola antingen stå under förvaltning af jägeritjenstemän eller ock af allmännings-intressenterne gemensamt med sådane tjenstemän förvaltas.” Riksdagsfullmägtigen Svante Bergström åter vill, med underkännande af den äldre lagstiftningens betydelse, åt Kammar-kollegii Cirkulär-bref den 14 April 1824, hvarigenom ofvanomfönnälda Kongl.
Skrifvelsen den 16
Mars samma år kungjordes, gifva den tydning, att härads-allmänningarne numera innehafvas med kronoskattehemmans rätt, der de efter skedd skattläggning fördelats mellan intressenterne och med kronohemmans rätt, der delning ej egt runi, i hvilka båda fall allmänningarne, efter motionärens förmenande, skulle hafva upplåtits till fri disposition åt innehafvarne, med undantag endast för hvad särskildt är stadgadt angående ekoch masteträd.
Delegarne borde kunna förvänta säkerhet mot förnärmande af deras sålunda utstakade rättigheter, särdeles om de, efter tillkännagifvet beslut att sjelfve disponera allmänningarne, gjort allt hvad på dem berott för införandet af ett ordnadt hushållningssätt enligt på den tiden af Staten godkända 24 Sammans.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsi:.
Betänkande N:o 50. kulturplaner.
Men att sådan förmån icke alltid kommer delegarne till godo, söker motionären ådagalägga genom anförande af, huru i lians hemort skogstjenstemännen i ett särskildt fall emot allmännings-intressenternes önskan anbefallt verkställandet å en allmänning, som blifvit år 1857 till trakthuggning indelad, af åtskilliga arbeten, hvilkas ändamål voro införandet af ett egentligen nytt kultursätt.
Till förekommande af allt sådant ”förtryck mot allmännings intressenterne" föreslår motionären: ”att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes i utfärdad nådig skrifvelse tillhålla vederbörande myndigheter att lemna oqvald delegarnes åborätt till härads-allmänningarne, äfvensom att ej rubba uppgjorda kulturplaner för desamma, såvida icke delegarne, förut hörde, dertill lemnat samtycke.”
Vid öfvervägande af hvad sålunda angående hushållningssättet med härads allmänningarne förekommit, har Utskottet hvarken, under den i föregående lagstiftning grundade osäkerheten om dessa allmänningars verkliga natur af Kro nans eller kommunernas egendom, ansett Rikets Ständer böra genom bifall till Herr Ljungbergs motion bryta mot det i sådant afseende gängse föreställningssättet, enligt hvilket de äro häradernas tillhörighet, ej heller funnit omständigheterna påkalla de åtgärder, som af Bergström blifvit föreslagna.
Deremot hafva ofvanomförmälda af Skogs-styrelsen framställda förslag till ordnande af denna hushållning synts
Utskottet på ett lyckligt sätt förena delegarnes anspråk, att sj elfve få förvalta sin egendom, med det nödvändiga afseendet på dessa vigtiga skogars bevarande undan vanvård och förödelse.
Utskottet får alltså hemställa: huruvida icke Rikets Ständer, utan afseende å Herr Ljungbergs yrkande i denna del och innehållet af Svante Bergströms motion, skulle finna lämpligt, att, sedan härads-allmänning, der sådant icke redan skett, blifvit genom Skogsstyrelsens försorg till regelbunden hushållning indelad, och öfverenskommelse om dess skötsel blifvit delegarne emellan träffad på sådana vilkor, sorn af Skogsstyrelsen pröfvas vara med den antagna hushållning splanen förenliga, allmänningen må, såvida delegarne icke åt Skogsstyrelsen öfverlåta densämmas vård och förvaltning, genom delegarnes försorg, under Skogsstyrelsens uppsigt, vårdas och förvaltas.
Om denna åsigt vinner bifall och sålunda ytterligare ett steg tages på den bana, hvarigenom full egande och dispositionsrätt till härads-allmänningarne öfvergår till häradsboerne, allenast under förbehåll af Statens kontroll å hushållningens öfverensstämmelse med det allmännas bästa, har Utskottet ansett, att Sammans.
23 att vissa föreskrifter i fråga om fördelningen af dessa allmänningars afkastning, hvilka qvarstå i lagstiftningen sedan den tid, då dessa skogar ansågos för Kronans egendom, i sammanhang dermed böra förändras.
Dessa föreskrifter innefattas i den förmånsrättsordning till utsyning å härads-allmänningarne, som förekommer i 3 § af 1805 års Skogs-ordning.
Boställen, militära, civila och ecklesiastika, ega, enligt denna §, bästa rätt och lika med häradet för dess allmänna byggnader och broar, men framför häradsboerne; ett stadgande, som icke synes förenligt med häradets eganderätt.
Vidare har Utskottet fästat sin uppmärksamhet vid den, på sätt ofvan förmäles, redan af Skogs-komitéen anmärkta olämpligheten i det stadgande, som innehålles såväl i nämnda § i Skogs-ordningen som i 16 Kap. 1 § Byggninga-balken, och enligt hvilket de, som ej hafva egen skog, framför andra skola njuta allmänningens afkastning.
För att befordra intresset för hushållningen med dessa allmänningar, har Utskottet ansett, att på samma gång deras förvaltning öfverlemnas till häradsboerne, sådana föreskrifter om afkastningens fördelning, hvilka i allmänhet tillämpas på samfäld egendom, må meddelas, och finner dertill så mycket större skäl, som den besvärliga omgång med undersökning af beliofvet vid Härads-rätterna m. m., hvilken sammanhänger med nuvarande invecklade föx-delningsgrunder, derigenom skulle kunna undvikas och allmännings-intressenterne sjelfve lättare än nu kunde bevaka sin rätt.
I denna syftning lära ock några af häradsallmännings-delegarne sjelfve efter öfverenskommelse uppgjorda och af Kongl.
Maj:t stadfästade reglementen rörande härads-allmänningars förvaltning blifvit affattade med den till ytterligare förenkling i förvaltningen ledande bestämmelse, att hela virkesafkastningen skall försäljas för delegarnes gemensamma räkning och de influtna medlen fördelas efter oförmedladt hemmantal emellan delegarne, sedan likväl först erforderliga medel till bestridande af förvaltningskostnaderna blifvit afsatta.
Då emellertid det lärer stå bäst tillsammans med den uttalade åsigten om eganderätten till de ifrågavarande allmänningarne, att delegarne deruti sjelfve få besluta, om virkesafkastningen skall dem emellan fördelas in natura, eller afyttras och försäljningssumman fördelas, synes något stadgande om ovilkorlig försäljning af virkesafkastningen icke böra meddelas, helst genom ett sådant stadgande en mindre bemedlad, virkesbehöfvande allmännings-delegare i orter, der virkesförbrukande inrättningar eller spekulanter uppjaga virkespriserna, tilläfventyrs kunde komma att gå miste om den för honom oumbärliga varan.
Likaledes följer det, enligt Utskottets förmenande, af nyss åberopade åsigt och hvad för öfrigt här ofvan blifvit anfördt, att hvarken skoglösa hemman och boställen eller andra allmänna broar och byggnader, än sådana som delegarne i härads-allmänningen sjelfve bygga och underhålla, böra hädanefter njuta någon företrädesrätt till utsyning, utan att alla hemman, boställena deri inberäknade, böra njuta sin del i allrnänBih. till B.
Brot. 1862 & 1863. 4 Sami. 2 Afd. 19 Baft. i 26 Sammans.
Besv. och Efton.- Utsi:.
Betänkande N:o 50. ningens afkastning allenast efter deras oförmedlade hemmantal.
Utskottet tvekar så mycket mindre, att föreslå Ilikets Ständer, att borttaga boställenas ifrågavarande förmånsrätt, som, genom den hushållning, Utskottet här nedan föreslår för boställenas egna skogar, tillfälle beredes att af de större boställsskogarnes afkastning åt de skoglösa boställena anslå ersättning för det understöd, som dessa hittills varit vane att åtnjuta från härads-allmänningarne.
På nu anförda skäl lår Utskottet föreslå, att den afkastning, härads-allmänning lönnar, må, sedan deraf användts hvad sorn erfordras till betäckande af kostnaden för allmänningen indelning och förvaltning samt till broar och andra för allmännings-delegame gemensamma byggnader, mellan dem, sorn, enligt hittills gällande grunder, ansetts såsom delegare i allmänningen, antingen in natura eller i penningar, på sätt de derom sjelfve besluta, efter oförmedladt hemmantal fördelas.
Grefve Lewenhaupt har i 'dess ofvanberörda motion andragit, hurusom under alltför många förflutna år skogarne på såväl kungsgårdar som boställen, äfvensom de, hvilka tillhöra allmänna inrättningar, mångenstädes blifvit lemnade atförruttnelse och annorstädes till sköfling, men att nu. då en förbättrad skogsordning och skogshushållning vore att förutse, tiden syntes vara inne att vidtaga kraftiga åtgärder till en förbättrad och ändamålsenlig skogsvård på dessa skogar, hvilket skulle lända såväl närvarande generation, sorn efterkommande till nytta, och med ali säkerhet skulle bereda Statsverket en förökad inkomst; och föreslår Grefven i anledning deraf: att alla kungsgårdars, boställens saint allmänna inrättningars skogar måtte blifva ställda under Statens omedelbara vård och tillsyn.
Herr Ljungberg anmärker, att den "tillsyn," hvartill Skogs-styrelsens förslag inskränker
Statens förfoganden öfver ifrågavarande skogar, ej väsendtligen skiljer sig från den uppsigt, som redan nu utöfvas, men hvilken dock visat sig högst otillfredsställande.
Missförhållandet, sorn förefinnes mellan å ena sidan arealen af de allmänna skogarne och å andra sidan landets skogsbehof samt rikets ytvidd, af hvilken de allmänna skogarne upptoge endast 2 procent, då deremot statsskogarne i vida. sydligare länder utgjorde 10 och stundom 20 procent af landets yta, borde vara en tillräcklig uppmaning för Staten att ej längre uppskjuta kraftiga åtgärder för bibehållande åtminstone af de skogar, till hvilka dess rätt är obestridlig.
1 anledning deraf föreslår motionären: "att
Staten öfvertager skogshushållningen å kungsgårdar, kungsladugårdar, å till Kronan in - Sammans.
Stats-, Lag- samt Allm. Bcsv.- och Ekon.- VfsJc.
Betänkande N:o 50. 27 dragna boställen samt andra hemman och lägenheter hvilka förvaltas eller äro utarrenderade för Kronans räkning, å kyrko-, akademi-, hospitals-, krigsmanshussamt andra allmänna inrättningars hemman och lägenheter, äfvensom å boställen af alla slag, hvilka icke äro till Kronan indragna.”
Enligt nu gällande författningar har krono- och jägeri-betj eningen, äfven i dc fall då på allmän jord af ofvanomförmäld beskaffenhet regelbunden skogshushållning är införd, till åliggande allenast att öfvervaka efterlefvandet såväl af gällande författningar, som ock, der hushållningsplan blifvit uppgjord och fastställd, af densamma; men den omedelbara skogsvården tillhör uteslutande jordinnekafvarne.
Då de ifrågavarande motionerna afse en öfverflyttning på Statens skogspersonal af denna de allmänna skogarnes omedelbara skötsel, torde man i sammanhang härmed äfven böra taga i betraktande frågan om inneliafvarnes rätt att åtnjuta de ifrågavarande skogarnes afkastning —• en fråga, sora under ämnets föregående behandling varit föremål för olika meningar och föranledt uppställandet af flera olika förslag i denna del.
Det ligger nemligen i sakens natur, att, i samma mån innehafvarne få åtnjuta större del af skogarnes afkastning, man hos dem kan antaga ett större intresse för desammas sorgfälliga vård och uppbringande till största möjliga produktivitet, i följd hvaraf Staten, vid sådant förhållande, kan utan fara inskränka sin omsorg om dem till den nuvarande upplysande, ledande och kontrollerande verksamheten — men att deremot, om innehafvarne, på sätt jemväl ifrågasatt blifvit, endast skulle bekomma sitt husbehof eller någon mindre del till afsalu från deras under en bättre kultur ställda skogar, man egde mindre anledning att af dem hoppas nödig omtanka om skogens skötsel och uppmärksamhet i dess bevakning, och att i följd deraf det i sådant fall vore mindre välbetänkt att till dem öfver-, lemna den omedelbara vården deraf.
Dessa frågor sammanhänga härigenom så nära med hvarandra, att de icke hvar för sig kunna pröfvas, och den sistnämnda fordrar, att hänsyn tages till en mängd bestående förhållanden, hvilka bestämma enskilda personers och kommuners häraf beroende rätt.
Utskottet anser sig derföre böra i ett sammanhang redogöra för nu befintliga stadganden i såväl det ena som det andra hänseendet, samt dervid äfven behandla de förslag till förändringar derutinnan, som blifvit framställda.
Hvad då först beträffar kungsgårdaine, af hvilka för närvarande endast de. som äro använda till ekeplanteringar eller till stuterier, stå under Kronans omedelbara förvaltning, men alla öfriga äro utarrenderade, samt öfriga för statsverkets räkning utarrenderade hemman, så har Utskottet inliemtat att, enligt gällande kontrakt, ingen arrendator för närvarande eger att annorlunda än till husbehof begagna de dertill hörande skogar, och förmodas förhållandet vara enahanda med de särskilda verk och inrättningar tillhöriga, genom deras försorg utanen derade hemman, Beträdande vården om ifrågavarande Kronan tillhöriga skogar 28 Santmans.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.- Utsh.
Betänkande N:o 50. är, förutom de med alla kronoskogar gemensamma föreskrifter om skyldighet för Kongl.