Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Omför mälda motion hafva Utskotten tagit i öfvervägande, och få, med anledning af densamma, upplysa, att sedan i 8 § af 1766 års Resolution uppå Presterskapets besvära allmogen i Bohus
Län blifvit ålagdt att antingen leverera sin kyrkotionde spanmål in oatifra, eller ock den efter årliga markegången betala, så har, med anledning af allmogens inom samma
Län derefter gjorda underdåniga anhållan, att berörde Resolution måtte upphäfvas samt allmogen varda bibehållen vid dea ifrån urminnes tider den förundte rättighet att få sin kyrkotionde-spanmål efter tre Daler silfvermynt tunnan inlösa, Kongl. Maj:t, genom Nådig Resolution af den 22 Mars »770, förklarat,§. 4°, att då allmogen i Bohus
Län ifrån äldre tider och innan detta Län under Svensk lydno kom, samt äfven sedefrftera, städse oklandradt egt den rättighet att med tre Daler silfvermynt tunnan sin kyrkotionde-spanBih. till R, St, Fröt. IS 45, 4 Sami. '2 Afd, 20 Haft. 3 18 Stats- samt Allm.
Ekon,-Utskottens Utlåtande, N.-o 105. mål betala och denna urgamla förmon blifvit, genom Kongl. Resolutionen på Presterskapets i Bohus Län besvär vid 1723 års Riksdag af Kongl. Maj:t under den 8 October samma år ytterligare stadfästad, Kongl. Maj:t, som ansåge, att med kyrkotionde i Bohus
Län borde förblifva vid hvad förr vanligt varit, helst Provincen, i anseende till sin ringa sädes-afkastmng, tarfvade att på nämnde sätt blifva lindrad, funne både med rättvisa och billighet öfverensstämmande alt ändra och upphäfva den öfverklagade §. 8 uti Högstberörde Resolution på Presterskapets besvär, samt i Nåder bibehålla allmogen i Bohus
Län vid den förmon att då och framdeles, emot Tre Daler silfvermynt tunnan, få deras kyrkotionde-spanmål inlösa; hvaremot det ålåge försa ml ingarne i detta Län att, för kyrkornas underhållande och reparerande, när det fordrades, draga sådan försorg, att icke något i den delen eftersattes af hvad lag i thy mål bjöde; och har Kongl. Maj:t derefter, genom Nådigt Bref af den 18 Juni 1817, ytterligare fastställt om förmälde uti Kongl. Resolutionen den 22 Mars 1770 meddelade föreskrift.
I anseende lill de sålunda upplyste förhållanden samt enär bifallandet af motionärens förslag skulle betaga allmogen i Bohus Län en rättighet, som den af ålder egt, kunna Utskotten icke tillstyrka ifrågavarande motion, hvilken alltså torde förfalla.
STOCKHOLM, Lundberg & Camp, tgjfj. Stats- och Lag-Utskottens Betänkande, N;o 106.
I N:o 106.
Ank. till Exp.-Utsk. den 9 April, kl. 6 e. m.
Betänkande, i anledning af ej mindre Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Stät ider, angående sättet för återbetalningen af län, beviljade utaf allmänna medel till understöd för vatten-aftappningar, eller andra förberedande åtgärder för större odlings-företag, än äfven serskildt väckt fråga om vilkoren för dylike låns erhållande.
Med anledning af Fullmägtiges i Riksgälds-Contoret i underdånighet gjorde framställning, rörande befarade svårigheter vid bokföringen ocb bevakningen af säkerhetsbandlingarne för de å nämnde verk anvisade lån till vattenaftappningar eller andra större odlingsföretag, har Kongl.
Maj:t, för att, utan åsidosättande af det allmännas skäliga anspråk på fullkomlig säkerhet för dessa låns återbetalande, för menigheterne underlätta lånemedlens utbekommande samt ränte- och capital-afbetalningarnes behöriga fullgörande, medelst Nådig Proposition den 2 nästlidne Augusti (införd under N:o 6 i i:ste samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll) föreslagit: ”att återbetalningen af lån så väl af de medel, Rikets Ständer vid sisLlidne
Riksdag anvisat till understöd för vattenaftappningar eller andre förberedande åtgärder för större odlingsföretag, sorn ock af de medel, hvilka Rikets Ständer hädanefter för enahanda ändamål kunna bevilja, må på det sätt få verkställas, att, sedan det lånehelopp, för hvars återbetalande hvarje betalningsskyldig hemmansdel skall ansvara, blifvit bestämdt, och i följd deraf äfven det belopp, som årligen skall till skuldens fulla liqviderande, jemte bestämd ränta, erläggas, sistnämnde belopp under serskild rubrik, hvarvid bör utsättas sista året, då betalningen skall utgå, bör, såsom ett hemmanet i samma antal år åliggande allmänt onus, å debetssedeln upptagas, af krono-betjeningen uppbäras, i Ränteriet nedsättas och såsom andra till Riksgälds-Contoret ingående medel redovisas.”
För behandlingen af denna Nådiga Proposition har Stats-Utskottet begärt sammanträde med La<r-Utskottet; och då de förenade Utskotten nu Eili. till A.
Prot. 1845, 4 2 Afd. 21 Haft. 1 a Stats- och Lag-Utskottens Betänkande ]Y:o 106. gå att deröfver gemensamt sig utlåta, anse Utskotten sig jemväl böra i sammanhang dermed meddela yttrande, angående den af Rikets Ständers sednast församlade Revisorer, gjorde hemställan, alt de låneunderstöd, sorn för befrämjandet af communications-anslaller och odlingsföretag, m. fl. i Revisorernes berättelse, angående Riksgälds-Contoret, sid. 38—3g, uppgifne föremål, hädanefter kunna af allmänna medel varda Städer eller menigheter tillerkände endast må meddelas under det bestämda vilkor, att hvarje Stad eller menighet skall sjelf hafva bestyret med och vara solidarisk ansvarig för inbetalandet af dess medlemmar tilldelade lånesummor samt derå upplöpande räntor; och få Utskotten tillika anmäla, det Utskotten öfver hvad dels af Kongl. Maj:t och dels af Rikets Ständers Revisorer sålunda är vordet föreslaget och hernstäldt, inhämtat yttrande af Fullmägtige i RiksgäldsContoret, hvilka, —- efter framställning af åtskillige betänkligheter emot ändamålsenligheten och lämpligheten af de ifrågasatte utvägarne till betryggande af Riksgälds-Contorets säkerhet för de utgifne medlens behöriga återbetalning, samt derom framställde förslag, — i fråga om uppbörden, bokföringen och redovisningen af de utlånade medlen, förklarat, att hvad Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition derom innehölle, borde, såsom lätt verkställbart samt ledande till mycken förenkling och lättnad vid controllen öfver liqvidernas fullgörande, antagas, ehvad solidarisk ansvarighet för lånens återbetalning fordrades eller ej.
Hvad i ofvanomförmälde hänseende är vordet föreslaget och tillstyrkt, hafva Utskotten tagit i noggrannt öfvervägande, dervid hos Utskotten stadgat sig den öfvertygelse, att det af Kongl. Maj:t i Nåder föreslagna sätt för återbetalning af ifrågavarande lån icke allenast kommer att leda till förenkling och lättnad vid lånens liqviderande, utan äfven, sedan arbetsföretagen blifvit fullbordade och godkände samt den årliga afhetalningen inträdt, komma att för Stats-Verket medföra enahanda säkerhet för lånebeloppen, som för kronans uppbörd nu eger rum, utan att sådant kan komma att inverka på tredje mans rätt, enär lånemedlen, efter arbetsföretagens fullbordan, icke äro uppsägbara och således icke kunna annorledes än successive, uti stadgad ordning, återfordras, dervid man måste kunna antaga, att den förbättring, ett hemman genom företaget vunnit, fullt motsvarar den anpart af lånesuminan, för hvilken hemmanet blifvit onereradl.
Dock anse Utskotten, till vinnande af mera reda och säkerhet och då de årliga afbetalningarne skola, såsom ett hemmanen under en viss bestämd tid åliggande onus, utgå, af nöden, att detta hemmanens åliggande, då återbetalnings-skyldighe - Stats- och Lag-Utskottens Betänkande, N.o 106. 3 ten inträder, införes i Jordeboken med bestämd anteckning om så väl belop pet af de årliga ränte- och capital-afbetalningarne, som tiden då dessa upphöra.
Med antagande således deraf, att medelst det af Kongl. Maj:t i Nåder föreslagne återbetalningssätt för ifrågavarande lån, erforderlig säkerhet för desamma vinnes, sedan de årliga afbetalningarne vidtagit, återstår dock att tillse det tillbörlig säkerhet erhålles ej mindre för sjelfva lånebeloppen under den tid, arbetet fortgår och intilldess återbetalningen inträder, än äfven för arbetsföretagens behöriga fullbordan, och derom Stats-Utskotlet, i sammanhang med andre föreskrifter, i afseende å meddelande låne-biträden, kommer att afgifva serskildt yttrande.
Utskotten anse sig således böra tillstyrka: det Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition måtte i så måtto varda antagen, att de corpörationer eller menigheter, som vilja af ifrågavarande låneunderstöd komma i åtnjutande, bärn ställa serskild, af Kongl. Maj:t pröfvad och gokärul, säkerhet för så väl det företags behöriga fullbordan, hvartill lånet är vordet lemnadt, som ock för sjelfva lånebeloppet, intilldess arbetsföretaget blifvit slutadt och godkätult, samt den årliga återbetalnings-skyldigheten vidtagit; efter hvilken sistnämnde tid och sedan den läne-andel, för hvars återbetalande hvarje betalningsskyldig hemmansdel, skall ansvara, blif vit bestämd och i följd deraf äf ven det belopp, som årligen skall till skuldens, jemte den ut fäste räntans, fulla lip vide rande erläggas, detta sammanlagda belopp, under serskild rubrik, med utsättande af det sista året, då betalningen skall utgå, bör, såsom ett hemmanet, under sålunda bestämdt antal år, åliggande allmänt onus, i Jordeboken antecknas och å Debetsedeln upptagas, samt af liro n obe tjen i n ge n uppbäras, i ränteriet insättas och såsom andre till Riksgälds-Contoret ingående medel, serskildt redovisas.
Af hvad Utskotten sålunda tillstyrkt, torde följa, att något vidare yttrande angående Revisorernes och Fullmägtiges förslag om säkerheten för ifrågavarande läne-medels återbetalning icke erfordras, än det, hvilket Stats-Utskottet serskildt, i sammanhang med andre föreskrifter i afseende på 4 Stats- och Lag-Utskottens BetänkandeN:o 1o"J. meddelande låne-biträden, hommer att Rikets Ständer underställa.
Ank. till Exp.-Utsk. d. g April kl. 6 e. ro. Betänkande j i anledning aj väckt motion om ersättning af allmänna medel till vittnen i brottmål_, då den tilltalade saknar tillgång eller ersättningsskyldighet icke kati honom åläggas.
Bonde-Ståndet har, i motion, som till Stats- och LagUtskotten blifvit öfverlemnad, Nils Strindlund från Wester-Norrlands
Län föreslagit, att enär ganska ofta inträffade, så väl att personer åläggas att såsom vittnen i brottmål inställa sig vid Domstol, utom hvars domvärjo de hafva sitt hemvist, som äfven att den tilltalade saknar tillgång att ersätta dem rese- och tractaments-kostnader, godtgörelse vid dylikt förhållande måtte af Staten till sådane vittnen utgifvas, helst den enskildes lidande eljest många gånger skulle blifva ganska känbart och det otvifvelaktigt vore rättare, att en uppoffring i detta hänseende folie det allmänna, än enskild person till last; varande ett sådant Statens åliggande, enligt motionärens åsigt, desto angelägnare, som under nuvarande förhållande, mången, den der vore i tillfälle att lemna de vigtigaste upplysningar i ett brottmål, fördöljer all kännedom derom endast af farhåga att blifva besvärad med långa och kostsamma tingsresor, utan att derföre kunna påräkna billig ersättning.
Utskotten, som tagit berörde förslag i öfvervägande, anse sig desto heldre böra detsamma biträda, som det står i öfverensstämmelse med grunderna till nu gällande Lag.— 17 Cap. 5 §.
B. innehåller nemligen icke allenast föreskrift derom, att ingen, som till vittne nämnd varder, eger draga sig vittnesmålet undan och att Domaren eger våld att honom dertill hålla genom vitén eller fängelse, der han ej orkar böta, utan äfven det allmänna stadgande, att den vittne påkallat, skall betala dess resekostnad och täring; hvarjemte 21 Cap. 3 §. samma Balk förmår, att den, som saken tappar, skall gällda sin vederpart allt det åter, som han trängd varit att derå kosta.
Stats- och La"-Utskottens Betänkandej N:o loj. 5
Då dessa stadganden äro ovilkorliga, och således äfven torde höra tillämpas i brottmål, synes deraf följa, att då allmän åklagare, å tjenstens vägnar, i gröfre för allmänna säkerheten vådlige brottmål påkallar vittnen, Staten, hvars talan åklagaren förer, jemväl är pligtig att ersätta från Domstolen aflägse boende vittnens inställelse-kostnad i de händelser, då den tilltalade antingen icke kan till ansvar dömas, eller ock sakfälles, men saknar tillgång att ersättningen gälda, i sistnämnde fall af det skäl, att, då den som vittne påkallat, bör dess inställelse kostnad betala emot rättighet att af den, som saken tappar, derför erhålla ersättning, den sakfälldes oförmåga att godtgöra hvad åklagaren bordt till vittnen förskjuta, synes böra falla Staten, men icke vittnet, till last; hvaremot ifrågavarande ersättningsskyldighet lärer böra drabba åklagaren sjelf, om han finnes utan skälj hafva åtalet anställt.
Då nu en sådan Lagens tolkning är öfverensstämmande med både rättvisa och billighet, enär Staten utan tvifvel, icke mindre uti förevarande, än andre likartade fall, såsom i fråga om ersättningar för Medico-legala besigtningar m. m. d., bör vara skyldig att af allmänna medel bekosta hvad, som till allmänna säkerhetens upprätthållande erfordras och att hålla den enskilde skadeslös för de kostnader, honom i sådant hänseende drabbat, och hvilka uti ifrågavarande fall mången gång kunna för mindre bemedlade vara ganska känbara, finna Utskotten af nöden, att en lagförklaring i öfverensstämmelse härmed varder utfärdad och att tillgångar af Staten beredas till bestridande af de utgifter, som deraf blifva en följd.
Utskotten få således vördsamt föreslå Rikets Ständer: dels att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, genom utfärdande af allmän Kungörelse, det måtte varda förklaradt: att lagens stadgande iy Cap. 5 §.
Rättegångs-Balken, att den, som vittne påkallat, skall betala dess resekostnad och täring, äfven bör tillämpas i gröfre, för allmänna säkerheten vådliga, brottmål, som af allmän åklagare åtalas, och att följaktligen den, som allmän åklagare, å tjenstens vägnar, åberopat till vittne i dylikt mål och som sig inställt vid Domstol, belägen pä minst tre mils afstånd från vittnets hemvist, bör, derest vittnet det äskar och Domaren pr öfvar sådant skäligt, tilläggas ersättning af allmänna medel för dess resekostnad och uppehälle med högst 16 sk.
Banco för hvarje dag, som i och för resan samt vistandet vid Dom - 6 Stats- och Lag-Utskottens Betänkande, N:o loj. stolen erfordras, samt skjuts-penningar för en häst fram och åter, i de händelser, då den tilltalade antingen icke kan till ansvar dömas, eller ock sakfä/les, men saknar tillgång att ersättningen utgifva; dock att, om den tilltalade frikännes och åtalet finnes verna utan skäl anstäldt, nämnde ersättningsskyldighet åklagaren åligger; dels ock att Rikets Ständer för ifrågavarande ersättningar mätte anvisa ett serskildt förslags-anslag ä 5ooo R:dr Banco under Riks-Statens Andra Hufvud-Titel.
Stockholm den 3 April iS45.
Reservation af Herr Grefve Sparre, E '■'Man har hittills ansett vittnesmåls afgifvande såsom en medborgerlig pligt, för hvars fullgörande, der den fordras, icke af den enskilde, utan, af samhället sjelft, men den sakfällde icke eger tillgång att derföre godtgöra vittnena, någon förbindelse i detta afseende icke ålåge samhället.
Antoge man nu den motsatta åsigten af en sådan ersättningsskyldighet för Staten, så borde man åtminstone för conseqvensens skull hafva tillämpat den på alla de fall, då vittnens inställelse blir af nöden, men icke, såsom Utskotten i Betänkandet föreslagit, blott lör vissa fall.
Finner man åter, att en sådan conseqvent tillämpning af principen skulle leda till alltför dryga utgifter för Slats-verket, så måste man efter min åsigt afstå ifrån grundsatsen i sin helhet, men icke, med antagande af principen, göra en godtycklig och inconseqvent tillämpning deraf.
— Hvad rättsgrund eller annat giltigt skäl kan väl anföras till ett sådant stadgande, att vittne i gröfre brottmål skall erhålla ersättning för sin inställelse, men icke i mindre betydliga mål?
Har icke samhället samma förbindelse att ersätta hvar och en, som bidrager till bevisningen om en Lag-öfverträdelse, den samhället anser sig böra beifra?
och är icke den enskilde snarare beredd att utan ersättning underkasta sig besväret af inställelsen, om dermed vinnes upplysning, rörande ett för den allmänna säkerheten vådligt brolt än angående ett mindre?
De flere distinctioner, Utskotten föreslagit, skola, efter mitt förmenande i sådana ersättningsfrågor leda till utslag, som relativt till andra skola synas högst obilliga, och måhända jemväl till hittills ovanliga, om icke oerhörda, klagomål och besvär öfver dessa utslag.” Häruti instämde Herr Biskopen Doctor Hedren.
Stats- och Lag-l-tskottens Betänkande, N:o 108.
1 N:o 108.
Ank. till Exp.-Utsk. d. g April, kl. 6 e. no. Betänkande, i anledning af väckt motion om rättighet för den, som upptäcker och åtalar gröfre brott, att fä derå använde kostnader af allmänna medel ersatte, då den brottslige till gäldande af säclane kostnader saknar tillgång.
Uli en lios Hederv.
Bonde-Ståndet väckt samt till Stats- och LagUtskotten remitterad motion har Olof Jansson från Stockholms Län, i anledning af Nils Strindlunds från Wester-Norrlands
Län förut väckte förslag om ersättning af allmänna medel till vilLnen i brottmål, andragit, hurusom den, hvilken beifrar och angifver brott, enligt motionärens förmenande, i första rummet vore berättigad till godtgörelse för den kostnad och tidspillan samt det besvär, som vore förenadt med brottets angifvande och åtalets fullföljd.
Det vore nemligen ett gammalt ordspråk, att ”der ingen åklagaie är, finnes icke eller någon Domare” och det vore följaktligen af den största vigt, att den brottslige Klefve upptäckt.
Under nuvarande förhållanden skulle det dock ofta inträffa, att den, som kunde lemna den säkraste ledning för en ogerningsmans upptäckande, förlege all kännedom derom, af fruktan att ådraga sig det myckna besvär, den tidspillan och de kostnader, som blelve en följd af brottets beifrande, hvarigenom den brottslige otta undsluppe sitt vällörtjenta straff.
Motionären har alltså föreslagit, att den, som upptäcker gröfre brott, såsom mord, dråp, rån och tjufnadsbrott m. fl. dylika samt derför vidkännes kostnad och besvär, bör berättigas att, derest den brottslige saknar tillgång, af allmänna medel derför erhålla ersättning till det belopp, Domaren finner skäligt.
Utskotten, som tagit berörde framställning i öfvervägande, få i anledning deraf erinra, att då Lagen i i Cap. i §.
Straff-Balken innehåller, att lifssaker och andra grofva missgerningar utan uppskof skola för rätta angifvas, och att, om sådant icke sker af målseganden, denne då är förfallen lill böter, och den, som å Konungens vägnar kära bör, förpligtad alt missgerningen åtala, vid äfventyr af tjenstens förlust eller böter elter omständigheterne, samt det följaktligen åligger de allmänna åklagarne att, å tjenstens. vägnar, utan serskild ersättning beifra och åtala brott, någon annan vedergällning i berörde hänseende, å Statens sida, än den anpart, som åklagaren tillkommer af ådömde böter, hvarken lärer erfordras, enär det står Stats- och Lag-Utskottens Betänkande} N.o 10Q. livar och en fritt, som ej sjelf vill åtala ett brott, att detsamma för allmän åklagare angifva, eller ens vara lämplig, emedan en dylik uppmuntran för enskilde att upptäcka och beifra brott möjligen skulle föranleda till angifvelser utan skäl och ett obehörigt spioneri med deraf följande hat ooh misstroende medborgare emellan, samt dymedelst mera skada än gagna; och få Utskotten således vördsamt hemställa, att motionen måtte lemnäs utan afseende.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 9 April kl. 6 e. m.
Betänkande, i ättledning af väckt fråga om inrättande af en Advocat-Corps på Stat.
Ridderskapet och Adeln har Herr af Grubbens N. W., med förmälan, det han under sistlidne Riksdag väckt motion af enahanda syftning, uti ett till de förenade Stats- och Lag-Utskotten remitteradt memorial, föreslagit, att, i likhet med hvad i de fleste andre Länder egde rum, i Sverige måtte inrättas en Advocat-Corps på Stat; med hvilket förslag motionären förmält sig egentligen hafva afsett allmogens rätt och bästa, helst dess välfärd ofta skulle förspillas af dålige och okunnige Advocater, hvilka icke sällan för egen vinning inleda allmogen uti ruinerande tvister och rättegångar; och skulle fördelarne af denna Corps säkert öfverväga kostnaderne, hvilka, om man för hvarje Län antoge en Förste
Advocat med 5oo R:dr samt två Commissions-Advocater hvardera med a5o R:dr i årlig lön, endast komme att utgöra tillsammans 24,000 R:dr eller 1,000 R:dr allt Banco, för hvarje Län.
Städerne åter skulle ega antaga och aflöna så många Advocater, de funno af nöden; hvarjemte motionären föreslagit, att en sportel-taxa måtte upprättas, så att allmogen visste hvad den borde betala och icke såsom nu kunde af Advocater oskäligen beskattas.
Då Stats- och Lag-Utskotten vid sistlidne
Riksdag afstyrkte bifall till ofvanomförmälde då väckte enahanda motion, anförde Utskotten uti deras under den 21 December 1840 deröfver afgifne, af samtlige Riks-Stån ;äen - Stats- och La"-Utskottens Betänkandej N-0 log. 9 den gillade, Belänkande N:o> 121 derför följande skäl, nemligen: alt Sverige, framför många andra länder, åtnjöte den förmon att ega en sålunda codifierad
Lag, att i de fleste fall en part kunde, utan juridiskt biträde, sin talan inför Rätta sjelf utföra: att tillgång å duglige rättegångs-biträden dessutom icke saknades för de händelser, då de behötde anlitas, samt att Lagen i i5 Gap. 9 §.
Rättegångs-Balken beredt utväg jemväl för medellöse personer att, utan vedergällnings åtnjuta erforderligt biträde i rättegångar.
Till dessa skäl, dem Utskotten finna fullt giltiga, anse
Utskotten sig nu endast böra tillägga den erinran, att i de Länder, der Ådvocater, till allmänhetens betjenande, finnas af Staten antagne, de väl äro privilegierade och således ega uteslutande rättighet att inför
Domstolar föra andras talan, men att de deremot ingenstädes äro af Staten serskildt aflönade; och få Utskotten, då upprättande af sportel-taxa för Ådvocater, vid en sådan sakens utgång, icke lärer komma i fråga, således vördsamt tillstyrka, att motionen måtte lemnäs utan afseende.
Bill. till K.
St Brot. 1S4S. 4 Samt. 2 Afd. 21 Haft. ■2 STOCKHOLM, I.
Stats-, B ev.- samt Allni.
Besv,- och Ekon.-U'(sköttens Utlåtande, Ko 110, 1 M nit*.
Utsk. d. 23 April, kl. 11 f. m.
Utlåtande, i anledning af åter remiss å.
Betänkandet N:o 5a, angående förändring i tiden för Krono-Uppbordsstämmorna.
Enligt från Biks-Slåndena ankomne Protocolls-Utdrag för den 7 oell i3 nästlidne Mars, hafva, vid behandlingen af omförmäldte Betänkande, liidderskapet och Adeln bifallit Utskottens hemställan, i anledning af Herrar von Mentzers och fredbergs motioner, men afslagit tillstyrkandet om frainflyttning af tiden för krono-uppbörden och Uppbördsmännens redogörelse; Bonde-S'åndet bifallit Betänkandet i dess helhet, med tillägg, att uppbördsstämmorna på Gottland må utsättas först i slutet al April månad; samt Preste- och Borgare-Stånden återremitterat Betänkandet, på grund af dervid gjorde anmärkningar, hvilka, med undantag af några få Ledamöters yttranden, lill stöd för Uppbördens fördelning i liera terminer, hufvudsakligen afse sednare delen af lietänkandet och dels instämma med Herr Friherre Palms/jernäs vid Betänkandet fogade reservation, serdeles i hvad den angår franiflyltning i tiden för Uppbörden och Uppbördsmännens redogörelse, dels omfatta den mening, att Uppbörden icke borde taga sin början under Januari månad, utan antingen den 1 Februari eller den i5 i samma månad, vid hvilken lid de skatlskyldige i allmänhet ansågos halva egt tillfälle realisera sina produeter, dels ock slutligen att för Gottland måtte stadgas, att Uppbörden icke linge verkställas förr än antingen i slutet af April elier från medlet af Maj månad.
Vid den ytterligare handläggning af förevarande ämne, hvartill omförmälde anmärkningar foranledt, hafva Utskotten, beträffande Uppbördens fördelning i flera terminer, funnit sig sakna anledning frånträda den derom i Betänkandet gjorde hemställan.