Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Härom hemställer ofta omförmälde författare, att Rikets Ständer måtte till Regeringens förfogande ställa ett anslag, en gång för alla, af 10,000 R:dr R:mt, att använda såsom premier för utbetalande (utarbetande) af goda läroböcker för folkskolor uti kristendomskunskap, historia och geografi, samt för en praktisk handbok i trädgårdsskötsel, jordbruk, egouppmätning, bokföring, helsolära m. m., för så vidt dessa ämnen kunna i folkskolans undervisning ingå.
Frågan om understöd och uppmuntran för folkskoleböckers utgifvande har redan genom Stats-Utskottets ofta åberopade Utlåtande N:o 139 varit föremål för Rikets Ständers pröfning.
E11 motionär hade föreslagit, bland annat, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Majlis disposition ställa ett anslag af 10,000
R:dr att användas såsom premier för goda läroböcker åt folkskolan, med särskildt fästadt afseende pä de tvänne läroämnena naturlära och statskunskap; men sedan Stats-Utskottet i Utlåtandets 69 punkt, Litt. a, afstyrkt bifall dertill, biel Rikets Ständers beslut i öfverensstämmelse med berörda afstyrkande. 1 samma Utlåtande och punkt, Litt. a, har Stats-Utskottet, i anledning af väckt förslag att medel mätte anslås till inlösen af så många exemplar utaf ett uppgifvet historiskt arbete, att åtminstone hvarje folkskola kunde deraf erhålla ett exemplar, anfört, bland annat, att då Staten hittills icke med läroböcker eller läseböcker på sin bekostnad försett folkskolorna, samt det ifrågakomna arbetet, 0111 det blefve af god och gedigen beskaffenhet, genom sin egen duglighet nog banade sig väg till en allmännare spridning, hemställde Utskottet att förslaget ej måtte af Rikets Ständer bifallas; och blef jemväl denna hemställan af tre Riks-Stånd bifallen.
Det är ett af gammalt kändt förhållande, att intet bokförlag medför en så säker och god inkomst, som det af läroböcker, hvilka lyckats vinna förtroende och blifvit allmänt till begagnande i skolorna antagna.
An mer måste detta blifva fallet med de läroböcker, som lyckades blifva allmänt antagna vid folkskolorna, der sammanräknade antalet lärjungar är så mångdubbelt större än vid de andra skolorna, samt antalet behöfliga exemplar af hvarje lärobok således jemväl blifver mångdubbelt mot hvad fallet är i de högre skolorna.
Den, hvilken författat en för folkskolorna erkändt lämplig lärobok, bör således, genom den starka afsättningen derå, vinna en riklig inkomst och såmedelst en belöning, bäst afpassad efter arbetets värde.
Några andra arbeten, än de till skolbruk verkligt lämpliga, torde ej böra belönas; och skulle det inträffa, att någon för - Sammans Slals- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskottets Betänkande N:o i6.
11 fattare befunnes hafva, genom utgifna läroböcker af öfvervägande förtjenst, gjort sig sä synnerligt förtjent om folkskolan, att den inkomst han af sitt arbete dragit ej kunde anses derför medföra tillräcklig belöning, så lärer ej för Kongl. Maj:t fattas utväg att, på.sätt förut vid enahanda förhållande egt rum, derför tilldela särskild belöning.
Så väl på de skäl sammansatta Utskottet nu anfört, som emedan, efter hvad här ofvan är visadt, Rikets Ständer redan vid denna riksdag afslagit motioner i den syftning, som det ifrågavarande förslaget, nemligen att, medelst uppoffring af allmänna medel, främja utgifvandet af goda läroböcker för folkskolorna, hemställer sammansatta Utskottet att ifrågavarande förslag ej må vinna Rikets Ständers bifall. 7:o.
Noggrannare kontroller.
I sådant afseende anför den af Sven Heurlin åberopade författare, att då ett vakande öga erfordrades för att tillse det föreskrifterna angående folkskolan efterlefvas och undervisarne rätt uppfylla sitt kall, så vore inspektionen öfver folkskolan en nödvändig länk i rikets undervisningsväsende, börande inspektörerne ej blott öfvervaka och kontrollera de bildade skolsystemerna, utan ock biträda de församlingar, som vilja ombilda sitt skolväsen efter de nya förhållandena, med upplysningar, råd och praktiskt biträde.
Desse inspektörer borde sålunda, åtminstone till en början, uteslutande egna sig åt detta uppdrag; dock att befattningarne ej tillsattes annorledes än i den mån fullt passande personer kunna för detta ansvarsfulla kall finnas.
Derföre föreslogs att Rikets Ständer måtte, för en tid af fem år, bevilja anslag åt tolf Folkskole-inspektörer för riket, med en årlig aflöning'af 3,000 R:dr, jemte 1,000
R:dr för resekostnader, eller tillsammans för detta ändamål 48,000 R:dr R:mt.
Nu är emellertid, genom Stats-Utskottets oftaomförmälda Utlåtande N:o 139, punkten 69, under Litt. f, föreslaget, att, med bifall till hvad Kongl. Maj:t i berörda hänseende begärt, till arfvoden och resekostnader för folkskoleinspektörer mätte af Rikets Ständer beviljas 30,000
R:dr årligen, att på Åttonde Hufvudtitelns ordinarie stat uppföras, med underdånig anhållan, det inspektionen måtte så ordnas, att, der icke särskilda hinder mötte, hvarje folkskola finge i allmänhet en gång om året besök, samt att inspektörernes berättelser blefvo på allmän bekostnad tryckta, för att till samtliga konsistorier och skolstyrelser i riket utdelas; och detta Stats-Utskottets förslag har blifvit af två Riks-Stånd fullständigt gilladt, hvaremot två Riks-Stånd vid pröfningen deruti gjort förändringar, hvilka torde komma att föranleda Stats-Utskottet att ytterligare utlåtande härom meddela.
Det framstår således häraf att Stats-Utskottet föreslagit beviljandet af allt hvad Kongl.
Maj:t ansett böra för ifrågavarande ändamål begäras samt att frågan huruvida någon förändring i detta af två Riks-Stånd godkända 12 Sammans.
Stais- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottels Betänkande N:o A6. förslag skall ega rum, kommer i behörig ordning under Rikets Ständers pröfning, utan att sammansatta Utskottet har behof att dervid genom något yttrande ingripa, Utskottet hemställer således att det af Sven Hejirlin förordade förslag ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda Stockholm den 29 September 1863, STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1803, Sammans.
Stats- och Banko-Utskottets Utlåtande N:o 41.
I 1V0 44.
Ank. till Exp.-Utsk. den 10 Okt. 186 3, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af vacht motion om ändring af remedium i vigt och finhet för hela, halfva och fjerdedels specier, m. m.
Till sammansatta (Stats- och Banko-Utskottet har från Vällofliga BorgareStåndet blifvit remitterad en af Herr A. O. Wallenberg väckt motion, N:o 212, deruti motionären, på anförda skäl, föreslagit: l:o att, med ändring af Förordningen af den 3 Februari 1855, remedium i vigt må bestämmas till t^ö öfver eller under för såväl bela, halfva som fjerdedels specier; 2:o att remedium i finhet må nedsättas till öfver eller under på hvarje skålpund finsilfver; och 3:o att hvarken Kronans uppbördsman eller enskild person må vara förbunden att vid liqvider emottaga silfvermynt å mindre valör än \
R:dr Specie eller 1 R:dr Runt till högre belopp vid hvarje liqvid än 25 R:dr Runt.
Då denna motion första gången inför Utskottet förekom, ansåg Utskottet nödigt remittera densamma till utlåtande af Kongl.
Myntverket och sedan Utskottet dertill utverkat Kongl. Maj:ts nådiga tillstånd, har berörda Yerk under den 28 nästlidne September det äskade yttrandet afgifvit, samt deruti, beträffande först den föreslagna minskningen af remedium i vigt, bland annat, anfört, att det vore omöjligt att, utan mycket ökade både omkostnader och tidsutdrägt för utmyntningen, uppnå den föreslagna nedsättningen; ty ju större noggrannhet man fordrar i myntstyckets vigt, desto flera myntplattor måste blifva kasserade samt komma att omsmältas och denna kassation och omsmältning skall tilltaga i stigande proportion, ju mindre myntstyckena äro.
För dessa sednare skulle en rättelse för öfvervigt knappast blifva verkställbar med de machiner, som för dylikt ändamål blifvit uppfunna, utan måste man, för att inom TJV<r öfver eller under normalen justera En-riksdalersstyckena, återgå till den för länge sedan aflagda Bih. lill B.
Prot. 1862 §■ 1863. 4 Sami. 2 A/d. 18 Häft. 1 2 Sammans.
Stats- och Banko-Utskottets Utlåtande N:o 41. iilningen för hand af nästan hvartenda myntstycke.
Det svenska silfvermyntets låga halt medför äfven en osäkerhet i vigten, som icke, eller åtminstone i ojemförligt mindre grad, skulle ega rum, om halten vore såsom nu i de flesta andra länder brukas.
Den föreslagna minskningen af remedium i vigt för fyra-, två- och enriksdalersstyckena till endast från respektive 3, 4 och 7 tusendelar kan således icke verkställas utan betydligt ökad kostnad för utmyntningen af 2- och 1-riksdalersstyckena och i synnerhet af de sistnämnda; hvarföre och som myntskatten och det årliga statsanslaget till myntverkets dritt och underhåll icke med nuvarande remedium betäcker myntningskostnaderna för något annat myntslag af silfver, än 4-riksdalersstyckena, samt lör dessa icke heller utan under förut sättning att icke mera under året utmyntas, än att statsanslaget räcker till att bekosta lojeringskopparen, myntverket icke skulle kunna ega bestånd, utan att de ökade myntningskostnaderna blifva ersatta genom något annat statsanslag.
Af en i förevarande yttrande intagen redogörelse för silfvermyntsremedierna i andra länder nar Utskottet jemväl inhemtat, att öfverallt, der remedium blifvit särskildt bestämdt, är det i vigt högre för de mindre, än för de större myntslagen, och för intet myntslag mindre än så i vigt som finhet, och det äfven för myntstycken af större värde per stycke och med högre halt, än våra 4-riksdalers stycken hafva.
Vidare har blifvit anmärkt, att ett och samma remedium har så mycket större inflytande på myntets värde ju högre halten är, så att nominela remedium
xAv för våra 4-riksdalerssstycken motsvarar endast £ af vigtremediuin i alla de länder, som hafva silfvermynt af ^vdelars finhet.
Hvad härefter angår remedium i finhet, derom Kongl.
Förordningen af den 3 Februari 1855 i § 6, likasom Kongl. Förordningen den 9
Maj 1835 föreskrifver, att detsamma “får utgöra på hvarje skålpund viktualievigt myntsil/ver tre tusendels skålpund viktualievigt fint silfver öfver och lika mycket under den bestämda halten“, har i berörda yttrande vidare blifvit anfördt, hufvudsakligen, att ehuru silfver och koppar låta sammansmälta sig i hvilka inbördes förhållanden som helst, hafva de dock benägenhet att företrädesvis ingå föreningar med hvarandra i vissa bestämda proportioner, och man har genom särskilda vetenskapliga undersökningar, anställda vid myntverket i Paris, utrönt att blott en legering, nemligen den emellan 719 vigtsdelar silfver och 281 dito koppar bibehåller sig oförändrad, samt att alla andra äro benägna att skilja sig åt i en legering med lägre och en annan med högre silfverhalt, än den genom sammansmältningen åsyftade, och detta så mycket mera, ju mera proportionen mellan begge de sammansmälta metallerna aflägsnar sig från den nämnda, eller 719: 281.
Vid härvarande myntverk, der berörda proportion är 750:250, har det äfven visat sig, att den af en och samma smälta utgjutna första mynttenen nästan alltid har en lägre halt, än den sist utgjutna af samma smälta eller degelfyllnad.
Denna haltskilnad har någon gång uppgått ända till rAny och litet deröfver, utan att man kunnat upptäcka orsaken eller förekomma verkningen.
Under stelningen i tackjernsgjötet skiljer sig återigen legeringen sålunda, att nederst och vid kanten den gjutna tenen, som på dessa ställen först stelnar, vid probering befinnes omkring lägre haltig än på midten af tenens flatsida, och denna olikhet är större, när, efter en stunds gjutning, gjötena blifvit heta och gjutgodset, till följd deraf, långsammare stelnar än i gjutningens början, då gjötena äro kalla.
Ofvan anförda med liera orsaker till ojemnhet i silfverhalten mellan olika myntstycken af en och samma tillmyntningssmältning göra en inskränkning af Sammans.
Stats- och Banko-Utskottets Utlåtande N:o 47. 3 remedium från 3- till €(. finsilfver på hvarje <M. myntsilfver rent af overkställbar.
Sistnämnda remedium skulle äfven vara lägre, än något annat kändt myntverk, som fått sig finhets-remedium lagligen bestämdt, är underkastadt, så framt man nemligen fordrar, att silfverhalten i hvartenda myntstycke skall enligt gällande lag befinna sig inom gränsorna af 748 och 752 tusendels skålpund fint silfver på 1 skålpund myntsilfver.
Utskottet, som, på grund af hvad Kongl.
Myntverket sålunda anfört och yttrat, anser Herr Wallenberga förslag i punkterna l:o och 2:o icke böra af Rikets Ständer godkännas, har derjemte, beträffande motionens 3:djc punkt, funnit, att då alla rikets silfvermynt hafva samma halt och således intet slag deraf är att betrakta såsom skiljemynt, Utskottet äfvenledes saknar all anledning att tillstyrka bifall till den af motionären i sistberörda punkt gjorda framställning; Och Utskottet får fördenskull vördsamt hemställa: att Herr Wallen bergs ifrågavarande motion ej må till vidare åtgärd föranleda.
Reservation: af Herr Wallenberg:
"Att uti föreställningssättet, längre än nödvändigt varit, söka bibehålla en myntenhet och en annan räkneenhet leder till den begreppsförvirring, som nu är rådande, att man anser sig hafva tvänne olika myntslag att betrakta.
Detta är en qvarlefva från den olyckliga tidpunkt, då Rikets Ständers Bank tilltvang sig af sina fordringsegare ackord för sina utelöpande banksedlar.
Hvarje åtgärd ledande till klarhet och redbarhet i afseende på landets mynt utöfvar ett välgörande inflytande på redbarheten i transaktionerne man och man emellan.
Ar myntfoten osäker så inträder ett vacklande lätt uti affärsförhållandena.
Den ringa vinst, sorn är att hemta genom en minskad utmyntningskostnad, då man åt nöjer sig med felaktiga grunder för utmyntningen, i stället för den något ökade kostnad, som påkallas af en större noggranhet vid utmyntningen, blir en verklig förlust för landet; ty hvarje mynt, hvars inneboende silfvervärde är tillåtet betydligt variera, blir aldrig uppskattadt högre, äu till det värde, som motsvaras af den minsta qvantitet silfver, som kan påräkuas.
Af dessa skäl och då jag etter 1855 års förändring icke kan anse annat än att svenska myntväsendets enhet är “riksdaler riksmynt41, vägande 2 ort 12 lödigt. silfver och att de större silfvermynt, som fördom benämndes halfva eller hela specier, äro multiplar af berörda myntenhet, så är det en orimlighet att den verkliga mynt- och räkne-enheten lagligen får i värde med TTj%T:delar understiga värdet af en utmyntad multipel, som är 2 eller 4 gånger så stor.
I Kongl. Maj:ts nådiga Förordning om Rikets mynt af den 3 Februari 1855 § 6, mom. 2, är stadgadt, att remedium i vigt ”får utgöra på 4-Riksdaler-riksmynt-stycket, deraf 25 lika med 2 €1. myntsilfver, tre ett tusendelar öfver eller under per skålpund, på 2- riksdaler-riksmynt-stycket, deraf 50 lika med 2 skålpund myntsilfver, fyra ett 4 Sammans.
Stats- och Banko-Utskottets Utlåtande N:o 48. tusendelar, öfver eller under per skålpund; på 1-Riksdaler-riksmynt-stycket, deraf 100 lika med 2 skålpund myntsilfver, sju ett tusendelar öfver eller under per skålpund.’’
Vid den fullkomning, som det tekniska i myntväsendet numera vunnit, torde påståendet, att detta stadgande, som är precist detsamma, som igenfinnes i den för 28 år sedan utgifna föreskrift, icke tål jemkning, få anses såsom ett afböjande af en mer än behöflig undersökning.
Och skulle till och med en eller annan nyare machin behöfva för Kongl. Myntverket anskaffas, så är det väl en utgift, som icke är nämnvärd, då frågan är af så stor betydelse, som fyra ett tusendelar på hvarje liqvid, som sker emellan vårt land och främmande länder.
Då det icke kan bestridas att denna fråga är af stor vigt, men då det gerna medgifves, att Rikets Ständer kunua vara tveksamme, att på enskild motionärs framställning godkänna en definitiv förändring i utmyntningssättet, så tillåter jag mig vördsamt föreslå: att Rikets Ständer behagade till Kongl. Majit aflåta underdånig skrifvelse, det Kongl.
Majit täcktes låta på lämpligaste sått förordna om en utredning huruvida och i hvad mån någon förändring bör ega rum i afseende på remedium i det svenska silfvermyntet.” \«0 4§.
Ank. till Exp.-Utsk. den 10 Okt. 1 868, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om tillökning i kopparhalten af nu brukliga 10-örestycken.
Från Vällofliga Borgare-Står,det har till Sammansatta Stats- och BankoUtskottet remitterats en af Herr G. E. Ljungberg väckt motion (N:o 245) derom, att 10-örestycket för att blifva större, måtte, med bibehållande af enahanda silfverhult som hittills, ökas i vigt med 10 korn koppar och sålunda komma att. i stället för 20 väga 30 korn hvartdera och silfverhalten blifva AVu^delar.
Öfver denna framställning har Sammansatta Utskottet ansett sig böra inhemta Kongl. Myntverkets yttrande och efter erhållen nådig befallning har berörda verb under den 28 nästlidne September det äskade yttrandet afgifvit och deruti anfört, att genom en sådan tillökning af koppar skulle ifrågavarande mynt erhålla ett utöfver prägelvärdet stigande metallvärde af ungefär 35 K:dr R:mt på hvarje centner (
Stats- och Banko-Utskottets Utlåtande N:o 48. föreslagna koppartillökningen är det aldra kostsammaste att tillverka.
Det vore derföre att befara att en stor del af de enligt förslaget tillverkade myntstyckena koinme att nedsmältas, ty först och främst skulle myntet, såsom ofvan är nämndt, blifva mera än 1 procent öfverhaltigt i metallvärde, och vidare kunde ett så litet mynt icke utan stora kostnader justeras stycketals, utan efter vigt al ett större antal stycken tillsammans, hvaraf följer att somliga måste blifva öfver-, andra undervigtiga, men egennyttan skulle troligen finna utväg att med någon vinst utplocka de öfvervigtiga för nedsmältning, eller till och med utförsel, emedan dylika skulle blifva högst begärliga för utländska myntverk, om de kunde erhållas nya och till pris motsvarande deras silfvervärde eller till och med något deröfver.
Tillverkningskostnaden, all kopparen inbegripen, skulle äfven ökas från nära 5 till 7^ procent af myntvärdet och icke, såsom motionären förmenat, kunna af myntverket bestridas utan särskildt anslag.
Dessutom är det sannolikt, att sedan de nya lättare handterliga 10-örena blifvit kända, man snart skulle finna nödigt att indraga och ommynta den redan befintliga myckenheten af smärre 10- ören, utgörande 498,170 R:dr R:mt, derför kostnaden komme att uppgå till 36,500 R:dr Runt, oafsedt den förlust af silfver, som genom nötning under myntets omlopp bland allmänheten uppstått.
På dessa förenade skäl och då Rikets Ständer vid innevarande riksdag beslutat att i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj:t, efter genom sakkunnige män verkställd undersökning och utredning, ville vidtaga de åtgärder, som kunde leda till antagande i de tre skandinaviska rikena af ett gemensamt system för mått, mål, vigt och mynt, samt, med anledning deraf, den för rikets silfvermynt i allmänhet nu fastställda halt torde komma att förändras, anser Utskottet sig icke för närvarande böra tillstyrka någon ändring särskildt i halten å de nu brukliga 10-örestvckena; och Utskottet får fördenskull vördsamt hemställa, att Herr Ljungbergs ifrågavarande motion icke må till vidare åtgärd föranleda.
Bihr till R.
Prof. 1882 1863.
4 Sami, 2 Afd. 18 Haft. 2 V 0' < i V.lsvOjViV Vl.M.' olov t-»Cl .nif-iojrilij m »JsamimwiwjJ K-jbj* •
JbUlVfa o bil ii TJ/i i >1 ; ■ jifl-j yi; jbiijuiin uir/Io fin, -,<totii lii •.•iJii/l.-'
Hmiiit iilla J!<J 11.1 ‘llifiuii illliiil V l!''
I .Ilil : i; ; f lUJflill 1 1; ii'iiöl-1 lii ii; Jv'17 'ioil'1 afiiiT .iUjViyfijVl1- >: r;' t -1 i ^ i -nr ,-^ffiViii liv I i I (1 olf./;io ^ i i i i • i lii; •: ' i: öt liosill' billi!
..'ti:
Ii i/1 lii lill H fi flfi^iuci» • illi.i * -Oi'110 {10r'.*fÖ£.UI iifjo lili '{'»il-» . : i i ’ : : r; -; ! >tanini t)».» lito t>h‘> v lif/0) lif *-i-V i i •; i k% IOV&H llOIU lf00 lili 1‘llil • > i -M j. / * iv I iir; «n-:* 'lin ii /i-i i -iniö tlO/lJi > laiwa ,(l-:)^riö’;njni ii-.Aii<|ij'>i: i j;i!iji;>! jitiKuiniii o j liUioiJorn tua-': - ,y>r;)i **-n* !••! ■b 'I 11; Uij ( ; . ;■ i:;yjnlz‘>-<i." • r>‘> 1 / ■:;jUSiuÄ‘.fl i.lS till lil U>1 M ! :' fl 1'. 7 i o lil- i * ; t lili I Tifil J: / i (! i 'Kirtfc».} >i i > ; Oj ’•*. • r i: • t * )>!;':! > •; i if[ 4 * ii i’*.) i5iir»/iii -;/l -.1 /.
• h lini ■■:■;! - i •>]. •»."
H» , STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1863. ; t: i lisi;. '! 1 • " : ‘ ^ ~ ' r ~ H7 *7 .lii i i; t-r! 4 i r> ii J tili >{»*!(■) 7 I lil il fel! ‘ .»1.1*1» !l ‘ **< .<•>»}»> ; -; J 'i > > . i /I^nö oii:i * / 11 ti -Aui >iot livi : / *; »•’(* .‘.--i LO: Santmans.
Stats- och Lag-Utskottets Memorial N:o 49. 1 N:o 49.
Ank. lill Exp.-Utsk. den 16 Ökt, 1863, kl. 10 t. m.
Memonal, i anledning af återrenijss å Sammansatta Stats-, och Lag-Ut skottets Betänkande ,N:o 38, i fråga om'sliftahäé"äf en lagom afskedande af Statens enibets- och tjenstemän, sorn i följd af . vansinne, lamhet, blindhet, eller, annan ohotlig. sjukdom . längre tid varit urståndsattc att deras tjenstér bcsWida."
Detta Betänkande, hvilket Höglofliga Ridderskapet och Adeln, på grund af .framställda anmärkningar, till Sammansatta Utskottet återremitterat, har deremot, enligt ankomna protökölTs-utdrag, blifvit af de' ‘Öfngä''föks-Ståftden bifallet; och då i frågor af den beskaffenhet, som dén, hvarom "omförmälda T5étänkande handlar, tre Stånds mening utgör Rikets Ständers beslut, anser Utskottet förenämnda anmärkningar ej föranleda någon åtgärd; hvilket för Hög lofliga Ridderskapet och Adeln härmed vördsamt anmäles..
• ' ' * Bih. till R.
4 Sami 2 Åfd. 19 Haft, l 2 Santmans.
Betänkande N:o 50.
Ank. till Exp.-Utåls. den 30 Okt. 1863, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om förändrade föreskrifter i afseende å skogshushållningen i riket.
Motioner i detta ämne hafva vid innevarande riksdag blifvit väckta hos Höglofliga Ridderskapet och Adeln af Grefve Lewenhaupt, Claes Magnus (motionen N:o 216) och af Herr Dalman, W. F. (motionen N:o 13). hos Vällofliga Borgare-Ståndet af Herrar Q. C. Witt (motionen N:o 54), C. Fr.
Carlson (motionen N:o 80), C. B.
Ljungberg (motionen N:o 160) och II.
P. W. Gahn (motionen N:o 170); samt hos Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdagsfullmägtige Svante Bergström från Östergötlands län (motionen N:o 250), Johan Johansson från samma län (motionen N.o 274), Johan Persson från Upsala län (motionen N:o 278), Henrik Hansson från Wester-Norrlands län (motio nen N:o 282), Jöns Pehrsson från Blekinge län (motionen N:o 293), Erik Andersson från Westmanlands län (motionen Nio 348), och Per Tjernlund från Wester-Norrlands län (motionen N:o 479).
Dessa motioner, som af Riks-Stånden remitterats dels till Stats-, dels till Lag- och dels till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, hafva till följd deraf och jemlikt 43 § Riksdagsordningen behandlats af Sammansatta Stats-, Lag-samt Simmans.
Betänkande N:o SO. 3 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, som äfven fått emottaga protokoll öfver de vid remitterandet af vissa bland ofvannämnda motioner inom de särskilda Riks-Stånden förelupna diskussioner, För att kvinna bedöma, hvilka åtgärder lämpligen böra af Rikets Ständer för närvarande vidtagas i anledning af de förslag till förändrad lagstiftning angående skogshushållningen, hvilka genom ofvanberörda motioner blifvit framställda, är det nödigt att taga hänsyn till den ståndpunkt, på hvilken denna sedan flera riksdagar tillbaka under behandling varande fråga, för närvarande sig befinner.
Det torde dervid kunna antagas såsom obestridligt, att en förändring i de bestående förhållandena är af behofvet påkallad, och Utskottet anser sig icke behöfva upprepa de mångfaldiga skäl derför, hvilka tillförene vid flera särskilda tillfällen blifvit af Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t andragna.
Alltsedan, i anledning af hvad vid riksdagen 1853—1854 förekom, i fråga om nödvändigheten af lagstiftningens mellankomst för att afvärja vådan af skogarnes vanvård och af den ringa omsorg, som, oansedt den stora averkningen, egnades åt deras återväxt, har frågan egentligen rört sättet att genom lagstiftningen och skogsförvaltningen vinna det afsedda målet.
I anledning af, bland annat, Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 5 December 1854 nedsatte Kongl. Maj:t den 20 Juni påföljande år en Komité, med åliggande att till Kongl. Maj:t afgifva underdånigt utlåtande och förslag, om och hvilka åtgärder från lagstiftande eller verkställande magtens sida kunde vara att vidtaga i ändamål att. förekomma den öfverklagade förödelsen af skogarne i ldket samt att i allmänhet befrämja en förbättrad skogshushållning.