Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skyndsamhet vore dock af nöden, eljest sökte yngre talangfulla personer andra banor, dä de ej kunde se någon säker framtid för sig i Statens förr så aktade, fastän arbetsamma tjenst, när många platser intogos af personer, hvilka aldrig undergått någon embetsexamen, stundom varit anställda i helt andra grenar af statsbestyret och aldrig gjort sig kända för någon större skicklighet i den riktning, der de blifvit satte att verka.
Genom sådana befordringar hindrades tätare omsättningar bland civilisterna, på samma gång som äggelsen att genom llit och ett värdigt uppförande tjena sig upp till en högre plats, der man mera kunde gagna sitt land, förqväfdes.
Om man ej skaffade embetsmännen utsigt till befordran och gåfve dem löner, lämpade elter behofven och tillräckliga för en tarflig bergning, tjenade andra reformer i styrelseverken till intet och voro blotta palliativer.
Då Kommittéen för reglering af nämnda verk icke fästat uppmärksamhet vid dessa förhållanden, föresloge motionären, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, att vid civila embetens bortgifvande endast måtte afses civilisters sins emellan egande företräde och lämplighet för den plats, som vore i fråga, samt att, med vissa ofvan antydda undantag, alla lediga embeten och tjenster hädanefter måtte kungöras i Post- och Inrikes-tidningar samt icke någon utan efter egen skriftlig ansökning utnämnas.
Då, Utskottet veterligen, icke några missbruk vid utnämningarne till civila embeten egt rum, hvilka kunna gifva fog för en underdånig framställning i ämnet från Rikets Ständer och, för så vidt det väckta förslaget skulle medföra inskränkning i den Kongl. Majit i Grundlagen tillerkända rätt i afseende på tillsättning - Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskotlets Betänkande N:0 168.
17 sättning af civila embeten, det icke tillkommer Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet att dermed taga befattning, hemställer Utskottet, att någon Rikets Ständers åtgärd icke må, i anledning af förevarande motion, vidtagas.
Herr d.
Grenander begärde få anmärkt att han ej deltagit i beslutet.
N:o 16S.
Betänkande, i anledning af väckt motion om upphörande af alla sportler till Statens tjenstemän.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har Höglofliga Ridderskapet och Adeln remitterat en motion af Herr Palmcrantz, M., innefattande förslag att Rikets Ständer för deras del måtte besluta att sportelsystemet inom de erabetsmannagrenar, der det ännu är bibehållet, måtte alldeles upphöra och i stället bestämda, kontanta löner anslås, att utgå af de för stämpladt papper inflytande medel, samt att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla om nådig Proposition till nästa riksdag i ärendets hela omfång.
Sedan Rikets Ständer vid 1834 och 1835 årens riksdag, med bifall till Kongl.
Maj:ts derom framställda Proposition, beslutat, att de tjenstemännen inom Kongl.
Kansliet förut tillfallande sportler skulle emot förhöjning af lönerna upphöra, hafva tid efter annan åtgärder vidtagits, hvarigenom sportler, som åtföljt Bill. lill B.
Brot. 18S9 $ 1860. 8 Sami. 33 Haft. 3 18 Allm.
Ut sv.- och Ekon.-ilskottets Betänkande N:o 16 S. vissa tjenster, blifvit indragna elier till bestämda aflöningsbelopp förvandlats.
Sednast hafva i sammanhang med den lönereglering, som vid sisthållne riksdagskedde, sportlerna vid flere embetsverk upphört, så att tjenstemännen endast åtnjuta till beloppet bestämda löner.
De sportler, som numera återstå, äro egentligen sådana, som, utgående efter expeditionstaxan, utgöra de hufvudsakliga inkomsterna för domhafvande på landet och åtskilliga af städernas tjenstemän.
Då emellertid en förändring i afseende på dessa icke skulle kunna verkställas utan en fullständig lönereglering för nämnde tjenstemän och Rikets Ständer, hvilka så nyligen förehaft en nästan allmän reglering af embets- och tjenstemännens löner, då de härvid lemnat nyssnämnda förhållanden oförändrade, måste antagas hafva funnit en förändring i dessa fall icke vara af behofvet påkallad eller för närvarande lämpligen kunna ske, får Utskottet hemställa, att någon Rikets
Ständers åtgärd icke må i anledning af förevarande motion vidtagas.
Besv.- och Ekon.-Utskottels Betänkande N:o 169. i N:o 169.
Betänkande, i anledning af väckt motion i fråga om undersökning af de angående jord och skogar inom Norrbottens län utfärdade privilegier, frihetsbref, m. m.
Uti en till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet öfverlemnad, inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion, har Riksdags-fullmägtigen Herman Öbom från Norrbottens län anfört, hurusom tid efter annan under sednare delen af 1700-talet och början af 1800-talet meddelade previlegier åt såg- och jernverk, hvilka dels blifvit uppbyggda, dels ännu blott finnas i handlingarne, såsom Edeforss masugn, Korp- och Rensundsfors jernverk, Brattforss och Fredrikaforss sågar m. fl., samt under namn af odlingsdistrikter, ofantliga sträckor af Norrbottens län blifvit upplåtna åt enskilde
I ändamål att förse verken med skogsprodukter.
Dessa trakter befunnos nu i ouppodladt skick, men om de, lika med Kronans öfriga mark, fått fritt upplåtas tili bebyggande och odling, ansåg motionären det befolkningen inom Norrbottens län derigenom skolat under sednare seklets lopp ökas med 33J-dels procent, äfvensom att Kronan af desamma skolat erhålla en inkomst, mångdubbelt större än den deraf nu hemtas.
Maj:ts Befallningshafvandes äldre embets-berättelser inhemtades att dessa landamären endast inom södra delen af Norrbottens kustland, som innehåller 230 qvadratmil, uppgå till en vidd af 58 qvadratmil, oberäknadt de landytor af privilegierade marken, sorn ligga inom frälsehemmans och lappmarkernas områden.
Bland de omförmälda privilegierna har motionären exempelvis anfört att Kaptenen Jonas Melderoreutz, genom Kongl.
Resolutionen den 20 Augusti 1753, som den 13 Bih. till R.
Prot. 1859 $ 1860. 8 Sami. 34- Haft. i 2 Allm.
Besv. och Ekon.-Ulskoltets Betänkande N:o 169.
December 1763 blifvit förnyad, erhållit uteslutande rätt till hemmans-anläggning pä en landsträcka af omkring 20 mils längd och 10 mils bredd emellan Luleå och Calix’ elfvar; att Majoren Georg Wilhelm Palmstruch, genom frihetsbref af den 8 Maj 1775, erhållit upplåtelse af ett ödesJand 10 mil långt och 2^ mil bredt, på norra sidan om Piteå eif; samt att medelst Kongl.
Brefvet den 14 Juli 1828 till Korp- och Rensundsforss jernverksanläggningar upplåtits, en vidd af icke mindre än 377,691 tunnland duglig skogsmark.
Ehuru alla dessa privilegier blifvit beviljade med vilkor, som innehafvarne för lång tid sedan försutit, begagnades likväl privilegierna ännu såsom skäl att förhindra bifall å allmogens ansökningar om hemmans-anläggningar, hvilka frågor sålunda komma att afgöras först i samband med de långsamt pågående afvittrings-förrättningarne i orten; hvaraf följt att ett stort antal sökande först efter tiotal år fått sina ansökningar pröfvade och andra åter sett sig föranlåtne att afstå sin rätt åt annan person.
För anläggning och upparbetande af hemman pä dessa privilegierade landsträckor förunnades privilegie-tagaren frälserätt; och sålunda uppkommo i jordeböckerna omkring 130 frälse-liemman.
Dock hafva vilkoren för besittnings- och frälse-rätten icke i vidsträcktare måtto blifvit fullgjorde, än att allenast ett ringa antal af dem förmå föda en åbo.
En stor del sakna både åbo och åbyggnader; och pä åtskilliga kan den ursprungligen afsedda bohlstaden icke upptäckas.
Tvärt emot det åsyftade ändamålet med deras anläggning, eller landets uppodling, fjenade de nu endast till skogsfång för sågar.
Härtill kommo dessutom de beviljade sågverks-privilegierna.
Dessa berättigade endast innehafvaren att ifrån ett visst område af Kronans jord, hvilket område vore utsträckt ända till hundra tusentals tunnland skogbärande mark för hvarje sågverk, hemta sågtimmer till visst antal trän af från och med några hundrade till och med 5 å 6,000; hvarjemte sågverks-privilegierna merändels innehöllo det vilkor, att å den till stockfångst anvista kronomarken hemmans-anläggningar icke fingo förhindras.
Genom Kongl. Brefvet den 13 Juni 1820 stadgades först att ingen mark vidare finge till sågverk upplåtas; men uti Kongl. Brefvet den 2
Maj 1826 erhöllo sågverken en förmån, som ursprungligen icke var dem tillagd, nemligen rättighet till anläggning af så många hemman, att från deras skogar, privilegierade stockantalet kunde erhållas; hvarjemte, om sågskogarne genom hemmans-anläggningar eller fyllnad i områden åt äldre hemman undergått minskning, bristen borde ersättas af annan befintlig odisponerad mark; och genom Kongl. Brefvet den 29
Maj 1852 utsträcktes sågverkens rätt än vidare, sä att under pågående afvittring mark får tilldelas dessa verk under orubblig besittningsrätt, utan att ens de med hemman förenade skyldigheter dervid fästas.
Ett sådant förfarande med Kronans jord syntes ej vara med föreskrifterna i 77 § Regerings-formen öfverensstämmande; och vid utfärdandet af alla dessa privilegier hade man helt och hållet uraktlåtit att taga i betraktande landets för odling särdeles tjenliga beskaffenhet, och icke besinnat att hvarken enskilde personers eller bolags krafter förmå uppodla de af läns storlek upplåtna rymder, hvilkas odlande kunde sysselsätta en Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottels Betänkande N:o i69. 5 hel befolkning under många årtionden.
På det ej Kronan måtte gå i mistning af så stora och för odling nyttiga landsträckor, i vidd öfverstigande hvad Kronan i Svea och Göta riken eger, har motionären hemställt att Rikets Ständer måtte till Kongl. Majit aflåta underdånig skrifvelse med anhållan att Kongl. Majit vilie anbefalla Dess Befallningshafvande att gå i författning derom att alla om jord och skogar inom Norrbottens län utfärdade privilegier, frihetsbref och resolutioner varda till sin gällande kraft pröfvade, på det att hvad som ej med rätta innehafves eller ej kan försvaras, må till Kronans fria disposition återfalla, samt till hemmans anläggning och uppodling användas, och att sågverkens rättigheter måtte inskränkas till hvad deras privilegier ursprungligen utstaka, nemligen rättighet till viss stockfångst från Kronans marker, utan att hemmans anläggning deraf må förhindras; äfvensom att Rikets Ständer för sin del måtte besluta, att ingen mark eller skog vidare inom nämnde län, vare sig genom upplåtelse eller köp, må Kongl. Majit och Kronan afhändas. utan för sagde ändamål användas, pä det att hvarje försök till sådant afhändande, under hvilken förevändning eller form det kan framträda, må förekommas.
Af företedda handlingar inhemtas att, på sätt motionären uppgifvit, tid efter annan betydliga landsträckor blifvit till stockfångst upplåtna åt enskilda bruksegare eller bolag, dock med förbehållen rätt för Kongl. Majit och Kronan att om de till nybyggen och odlingar tjenliga ställen särskildt förordna.
De sålunda anlagda nybyggena lemna, enligt hvad samma handlingar utvisa, ej obetydlig afkastning och erbjuda rika tillfällen till odlingslägenheter samt hafva ymnig tillgång på timmer- och kolskog.
Utom förenämnde privilegier, afseende rätt till stockfångst för brukens och sågverkens bedrifvande, har den privilegierade jord, som under frälsemannarätt upplåtits, tillkommit i ändamål att befordra landets uppodling och hemmans anläggande uti ifrågavarande vidsträckta skogsmarker; men att rätta sättet för vinnande af detta ändamål ej är att åt enskilda bruks-bolag upplåta ofantliga landsträckor, som allmänneligen komma att användas endast för befrämjande af brukens interessen, visar sig deraf att en mängd sökta nybyggen, efter det deras anläggande beviljats, sedermera aldrig blifvit grundlagda.
Att mycken otillförlitlighet råder rörande omfånget af de beviljade äldre privilegierna ådagalägges af de i fråga härom uppkomne rättegångar samt af de vid pågående afvittringar uppkommande stridigheter angående rätt till grundläggandet af nybyggen.
Då landsträckor upplåtas till en sådan vidd, som den, hvartill vissa bruks- och sågver' egare nu hafva dispositionsrätt, uppstår den största svårighet till och med omöjligh kontrollera, huruvida privilegierna öfverträdas.
För åstadkommande af landets ur 4 Allm. Bese.- och Ekon.-Ulskottets Betänkande N:o i70. 1 sammanhang med skogens behöriga vårdande synes derföre lämpligaste sättet vara att lemna allmogen tillfälle til! nybyggens anläggande, och då föreskrifter äro meddelade derom att borgen bör ställas för odlings-skyldigheternas fullgörande samt att syner skola å krononybyggen tid efter annan verkställas, torde, då vederbörande myndigheter anta gas skola i afseende på handhafvandet af dessa föreskrifter ordentligen iakttaga sin skyldighet, nybyggaren vara förhindrad att för egen vinning ödelägga skogen.
På det emellertid icke äldre på en eller annan grund förfallne privilegier må lägga hinder i vägen för vidtagande af de åtgärder, som i ofvanberörde afseende kunna finnas vara med det allmännas bästa mest öfverensstämmande, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer mätte uti underdånig skrifvelse anhålla det Kongl. Maj:t ville vidtaga sådan åtgärd, att alta om jord, skogar och stock fångst tili sågverken inom Norrbottens län utfärdade privilegier må varda till sin gällande kraft så fort som möjligt pröfvade, på det att hvad som ej med rätta innehafves må till Kronans fria disposition återfalla.
Betänkande, i anledning af väckt motion om förändradt sätt för utfärdande af sädane författningar, hvarigenom en förut gällande lagstiftning i en eller flera delar förändras.
Uti en till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet öfverlemnad, inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln af Herr Friherre Cederström, Anders, väckt motion är anfördt, hurusom, genom det nu brukliga sättet att utfärda författningar, stor svårighet mötte ej allenast för Domaren, utan äfven för menige man, att i hvarje förekommande fall urskilja hva4 soip vöre gällande lag.
1734 års lagbok, sou* anno vöre till namnet Allm,.
Best- och Ehon.-Utskotlets Betänkande N:o i70. 5 gällande, vore numera så stympad och förändrad att knappast något af den gamla urkunden funnes qvar.
De stadganden, som ändrade den äldre lagen, vore spridda i särskilda, tid efter annan uikommande, författningar.
För att undanrödja den anmärkta svårigheten, som härigenom för allmänheten uppkomme, att taga nödig kännedom om gällande författningar, borde man tillse att vid deras utfärdande det sätt valdes, som vore mest lättfattligt och åskådligt; med anledning hvaraf motionären föreslagit att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla att, då en nu gällande lag eller författning i en eller flera delar eller §§ förändras, i stället att, såsom nu skrifves, med ändring af en uppgifven § eller del förordnas etc., den nya författning, som ändrar ett förut gällande stadgande, måtte komma att innehålla: att Kongl. Maj:t. med upphäfvande af hvad hitintills gäliande varit, vill hafva förordnadt etc., hvarefter hela den äldre författningen med beslutade ändringar skulle i den nya författningen intagas.
Pä sätt motionären jemväl uppgifvit, var en af honom vid sistlidna riksdag i detta afseende väckt motion föremål för behandling af Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, enligt hvad dess derom under N:o 55 afgifna Betänkande utvisar, deruti Utskottet ansett motionen ej böra föranleda till någon åtgärd.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, som tagit i öfvervägande hvad motionären till stöd för förslaget nu anfört, finner ej heller nu skäl att detsamma förorda.
Utskottet anser nemligen den förmenta svårigheten för
Domaren att i hvarje förekommande fall veta hvad som är gällande lag, icke utgöra något skäl för tillstyrkande af en förändring i redaktionssättet vid författningars utfärdande, som skulle medföra större vidlyftighet och ökad tryckningskostnad.
Användandet af det sålunda föreslagna redaktionssättet skulle, i Utskottets tanke, ej heller för allmänheten medföra någon fördel, enär, vid hvarje ändring uti en författning, densamma i sin helhet skulle omtryckas och, genom det derå uppkommande högre pris, göras tillgänglig för eu mindre del af allmänheten; hvadan Utskottet hemställer, att denna motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 30 Augusti 1860. 6 Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskottets Betänkande N:o i7i. N:o 171.
Betänkande, i anledning af väckt motion om ytterligare bestämmelser i afseende å båtsmännens inom Blekinge län tjenstgöringsskyldighet.
Från Hedervärda Bonde-Ständet har Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet fått emottaga remiss å en motion, deruti Biksdags-fullmägtigen Jöns Persson från Blekinge län anfört, att indelnings-verket, öfver allt i riket betungande för jordbruket, dock ingenstädes tryckte mera hardt än i Blekinge, der, utom 27 frälsebåtsmän, som uppsattes efter vanliga roterings-grunder inom båtsmanshållet eller sä att i medeltal Sj^jtdcis niEtntal utgjorde en rote, icke mindre än 1,500 båtsmans-rotar voro indelade, hvardera i medeltal beslående af endast Tedels mantal.
Men utom denna börda trycktes provinsen genom åtskilliga från båtsmännens tjenstgöring härflytande förhållanden.
Enligt 32 § af den år 1839 utfärdade kontrakts- och rotebok för Blekinge och deri åberopade författningar, skulle båtsmännen icke uppfordras till tjenstgöring för längre tid än fyra månader årligen.
Detta oaktadt hade under de sednare åren, förmodligen i anseende till ökade göromål pä Carlskrona skeppsvarf och oftare påkommande sjöexpeditioner, Blekinge läns indelnings-båtsmän ofta flera månader utöfver den normala tiden qvarhålliis i tjenstgöring, hvilket förhållande, utom den deraf för rotehållarne följande skyldigheten att nära oafbrutet värda och sköta båtsmanstorpen, jemväl medfört andra, ännu svårare olägenheter för de rustande.
Genom den utsträckta tjenstgöringstiden, hvilken i allmänhet inträffade under den del af äret, då arbetsförtjenst säkrast vore att påräkna i båtsmannens hemort, hindrades han nemligen att förvärfva det tillskott i inkomst, utöfver de honom författningsenligt tillkommande aflöningsförmåner, han för egen och de sinas bergning hade af Allm. Besv.~ och Ehon.-Utskotlets Betänkande N:o ill. 7 nöden, helst den ringa daglön af sex öre, han under tjenstgöringstiden af Kronan åtnjöte, erfordrades till hvarjehanda utgifter, hvilka båtsmannen sjelf måste vidkännas och således icke kunde lemna någon behållning.
Detta förhållande i förening med den omständigheten att mathållningen i land för båtsmännen, om än måhända i sig sjelf tillräcklig, dock icke, hvad måltidstimmarne beträffade, öfverensstämde med deras vanor, födde hos båtsmännen missbelåtenhet med tjessten ända derhän att de efter få års tjenstetid begagnade alla möjliga både tillåtna och otillåtna utvägar för att erhålla afsked, hvilket hade till följd icke blott opäräknade rekryterings-kostnader, utan, hvad värre vore, att rusthållen först och församlingarne sedan öfverhopades med den ena backstugusittarefamiljen efter den andra, till svår tunga för fattigvården.
Då under anförda förhållanden man icke i farans stund skulle kunna påräkna indelnings-båtsmännen såsom särdeles skickliga försvarare af fosterlandet och det dessutom syntes obilligt att Kronan tvingade dem till fyra, till sex månaders tjenstetid utöfver den bestämda tiden emot en daglön af sex öre, föresloge motionären, att Rikets Ständer måtte ingå till Kongl.
Maj:t med underdånig anhållan, att indelnings-båtsmännen i Blekinge icke måtte i fredstid besväras med mera än fyra månaders årlig tjenstgöring, samt att, om tvingande omständigheter någon gång skulle göra en längre tjenstgöring nödig, båtsmännen då mätte komma i åtnjutande af lämplig dagspenning, som till dem vid tjenstgöringstidens slut å afmönstrings-stationen i hemorten allemnades genom Kompani-chefen eller, der sådant läte sig göra, på deras namn insattes i sparbanksbok, för att ät dem bereda en sparpenning; äfvensom att Kongl.
Maj:t, efter noggrann undersökning om bästa sättet för afhjelpande af de i motionen omförmälda olägenheter, täcktes derom till Rikets nästsammanträdande Ständer aflåta nådig Proposition.
Utskottet har sökt förskaffa sig upplysning rörande de i motionen vidrörda förhållanden och i sådant afseende inhemtat, bland annat, att under de två sistförflutna åren, utgörande den tid, hvarunder, till följd af ökade exercis- och arbets-anslag, de i motionen åberopade förhållanden måste anses hafva inträffat, Blekinge indelnings-båtsmän icke för arbeten å Varfvet vid något tillfälle qvarhållits mera än fjorton dagar utöfver den vanliga tiden af fyra månader.
I allmänhet har afmönstringen inträffat än några få dagar efter, än några dagar före denna tid.
De båtsmän åter, som varit på längre sjöexpeditioner kommenderade, hafva, dels vid följande årets uppfordring fått räkna sig denna kommendering till godo, dels under densamma åtnjutit förhöjd aflöning, enligt sjöaflöningsreglementet, jemte portion om bord.
I afseende särskildt å anmärkningen om måltidstimmarnes olämplighet under tjenstgöringen på Varfvet, har, sedan ätskillige rotehållare vid Bohus första båtsmans-kompani deröfver fört klagan, Befälhafvande Amiralen i underdånigt utlåtande den 18 November 1859 upplyst, att arbetstiden å Kronovarfvet, efter hvilken måltidstimmarne måste rätta sig, blifvit på manskapets egen begäran fastställd så, som nu egde rum, hvarigenom folket, i stället för att vid middagstiden hafva att två gånger tillryggalägga den långa vägen emellan kasernerne och Varfvet, finge några tim - 8 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottels Betänkande N:o 171.
I raar på aftnarne att oafbrutet använda till enskild arbetsförtjenst.
Då middagsmålet till följd häraf infölle så sent att manskapet ej förmådde att två eller tre timmar derefter intaga ett nytt mål, hade den anordning blifvit vidtagen, att varm mat, som egentligen skulle utgöra aftonmålet, utspisades på morgonen före påringningen, hvaremot frukostmålet förtärdes vid rastetiden klockan half till tolf förmiddagen och den, som önskade någon föda på aftonen, i allt fall hade bröd öfver dertill, helst två marker mjukt bröd i allmänhet utgjorde en större dagportion än en man förmådde förtära, då han derjemte hade tillräckligt annan föda.
I fråga slutligen om motionärens uppgift om båtsmännens af missnöje med sin ställning föranledda bemödanden att erhålla afsked och den tunga, som derigenom skulle tillskyndas rusthållarne och fattigvården, förekommer, att vid de två sednaste Generalmönstringarne med Blekinge indelnings-kompanier, hvilka mönstringar omfatta tiden från år 1846 till och med år 1856 eller tio år, hafva afskedats tillsammans 169 man.
Således hafva af 1,500 man i medeltal 17 eller ej fullt tre vid hvartdera af de sex båtsmans-kompanierna årligen fått afsked, hvilket ej synes egnadt att väcka de i motionen förespeglade farhågor.
Då rätta ordnandet af båtsmännens arbets- och måltidstimmar utgöra frågor, hvilka icke lämpligen kunna komma under Rikets Ständers pröfning eller göras till föremål för någon deras åtgärd, utan hvilka, derest fog till anmärkning skulle förefinnas, synas böra vid Generalmönstring framställas) för att såmedelst i stadgad ordning komma under vederbörlig pröfning, hemställer Utskottet att hvad motionen i dessa delar innehåller icke må till någon Rikets Ständer åtgärd föranleda.
Beträffande åter det anmärkta förhållandet att båtsmännen blifvit för tjenstgöring å Varfvet i Carlskrona derstädes qvarhållne längre tid än de, enligt kontrakterne, äro skyldige sålunda tjenstgöra, så ehuru båtsmännen, då Kronans tjenst sådant fordrar, böra för densamma kunna när som helst användas, synes dock desto billigare att, då tjenstgöringstiden i land utsträckes utöfver den i rotekontrakt^ bestämda,' särskild aflöning båtsmannen derför bestås, som, i händelse han kommenderas tili sjös, förhöjd aflöning, enligt sjöaflönings-regiementet, af honom ätnjules.
På dessa skäl och då de närmare bestämmelserna rörande sättet för utbetalning af den ersättning, som skulle kunna båtsmännen för dylik tjenstgöring bestås, lämpligen torde böra åt Kongl.
Maj:t öfverlemnas, får Utskottet tillstyrka, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit täcktes i nåder så förfoga, att Kronans båtsmän, då de å flottans stationer eller eljest för tjenstgöring i land i Kronans tjenst användas utöfver den i rotekontrakterne bestämda tid. må, för den öfverskjutande tiden, erhålla skälig ersättning.
N:0 173.
Allm. Bese.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o 172. 9 N:o 172.
Lag- Utskottets Betänkande, N:o SO. 9 31 §.