Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— S:gr 3,000,000: — hvarigenom alltså Stockholms Handels- och närings-diskont af de densamma tillkommande ?:delar eller 2,000,000 R:dr afstått 50,000
R:dr till låne-kontoret i Wisby B anbo-Ut skottets Utlåtande, J\s 39. 17 Wisby, men Malmö låne-kontor bibehållits vid l/i2:del eller 250,000 R:dr.
Börande Utskottet tillägga, att då en tillfällig förstärkning eller öfverflyttning när som helst kan af fullmäktige återtagas, det syntes Utskottet vara olämpligt, att uteslutande af den anledning, att Malmö låne-kontor innehade en sådan tillfällig förstärkning, föreslå en förändring i den antagna grunden för fördelningen.
Hvad dernäst angår erinringarne vid fördelningen, så och då någon anmärkning icke är vorden framställd emot bibehållande äfven för framtiden af den fullmäktige så väl i detta, som andra lika beskaffade fall, lemnade rättighet, att kunna, efter sig företeende omständigheter, förändra den antagna proportionen, hvilken rättighet ock med allt skäl torde böra qvarstå, samt det vid sådant förhållande synes vara mera likgiltigt, om en förändring i fördelningen fastställes; likväl och som det möjligen kunde anses, att fullmäktige icke böra begagna ifrågavarande rättighet, utom vid tillfällen af oundvikliga behof, har Utskottet, vid öfvervägande deraf, att den andel af fonden, som belöper på Stockholms Handels- och Näringsdiskont, i allmänhet icke varit till fullo anlitad, under det att brist på lånemedel förefunnits både vid Götheborgs och Malmö låne-kontor, samt dertill kommer, att förstnämnda låne-kontor, att döma efter beloppet af de i saknad af medel livi— lande låne-ansökningar, synes vara i lika stort behof af en förstärkning, som Malmö låne-kontor att tills vidare bibehållas vid det belopp af 300,000 R:dr, lånekontoret nu innehar, skolat hos Rikets högloffiga Ständer hemställa, att den § 210 i nästa Banko-reglemente motsvarande föreskrift, må uppställas sålunda: 17:o
Fonden för diskontering och utlåning bestämmes till 3,000,000 R:dr, hvaraf tillhandahållas 1,850,000 R:dr för hufvud-kontoret i Stockholm, 800,000 R:dr för låne-kontoret i Götheborg, 300,000 R:dr för låne-kontoret i Malmö samt 50,000 R:dr för låne-kontoret i Wisby; fullmäktige likväl förbehållet, att, efter sig företeende omständigheter, kunna dessa proportioner jemka och förändra.
I det förutsatta fall, att Rikets Ständer, skulle såsom nu är händelsen, medgifva, att ett lånekontor inrättas i Wisby för Gottlands län, hade Utskottet, genom 52 och 53 punkterne föreslagit, att 2 mom. af 214 § i Banko-reglementet, måtte erhålla följande lydelse: »Fonden för denna rörelse är bestämd till 1,900,000 R:dr, hvaraf 1,000,000 R:dr tillhandahållas Handels- och Närings-Diskonten i Stockholm, 500,000 R:dr LåBih, till R.
Prot. 1830 & 1851. 6 Sami., 1 Afd., U Haft. 3 18 Banho-Ulslcottels Utlåtande, M 39. ne/iontoret i Götheborg, 350,000 R:dr Länekontoret i Malmö samt 50,000 R:dr Lönekontoret i Wisby; egande fullmäktige dock, att, efter sig företeende omständigheter, dessa belopp inom de särskilda diskontverken förändra.»
"Vid detta förslag till fördelning af fonden för Kassa-kreditiv, bifallet af Bonde-ståndet och återremitteradt af de öfriga 3:ne Riks-stånden, är anmärkt: inom Ridderskapet och Adeln: att fonden för kassa-kreditiv borde höjas genom förminskning af allmäna diskontrörelsen samt att i sådant fall, till undvikande af rörelse-kapitalets inskränkning, kreditiv borde beviljas till högre belopp, än det från diskontrörelsen indragna!kapital, enär af kreditiven någon del alltid innestår obegagnad; inom Preste-ståndet: att så väl i allmänhet förhöjning af kassa-kreditiv-fonden måtte beredas, som att Malmö lånekontor må undfå en större andel af fonden, jj samt inom Borgare-ståndet: att Utskottet bör taga under öfvervägande, huruvida icke fonden må kunna tillökas med de 500,000 R:dr, hvarmed publika pappers-fonden blifvit förminskad; att fördelningen bör verkställas på ett sätt, hvarigenom lånekontoren i Götheborg och Malmö erhålla större andel af fonden; samt att de 50,000 R:dr, som anvisats åt Wisby lånekontor, böra förminska Stockholms, men icke Malmö Diskonts andel.
Då genom 3:ne Riks—stånds sammanstämmande beslut fonden för allmänna diskonlrörelsen blifvit bestämd till 8,000,000 R:dr, torde, för denna gång, någon öfverflyttning derifrån, till kassa-kreditiv-rörelsen icke kunna ifrågakomma; hvadan ock det inom Ridderskapet och Adeln framställda förslag lärer få anses vara förfallet; och Utskottet åberopar härvid de skäl, som uti det återremitterade betänkandet blifvit anförda emot vidtagandet, för närvarande åtminstone, af den åtgärd, att medgifva beviljandet af kreditiv till högre summa, än hvartill den anvisade fonden lemnar tillgång.
I det föregående har Utskottet redan förbehållit sig att framdeles få föreslå huru de 500,000 R:dr, som blifvit indragna från publika pappers-fonden och af Utskottet i förra betänkandet afsedda såsom kreditiv åt Hvpotheksföreningar bora användas; och enär tillgängliga medel till förhöjning af fonden för kassa-kreditiv i öfrigt saknas, måste Utskottet för närvarande inskränka yttrandet, angående fondens fördelning, till det befintliga beloppet.
Detta utgör, enligt gällande Banko-reglemente, 1,850,000 R:dr, ökadt genom indragning af Stockholms stads Drätselkommissions kreditiv, till 1,900,000 R:dr. B anka-Utskottets Utlåtande.
M 39. 19 I händelse Låne-kontor icke blifvit inrättadt på Gottland, sä hade beloppet af nämnde kreditiv, jemnt motsvarande den på berörda låne-kontor belöpande andel, bordt tillkomma Stockholms distrikt; men ehuru vid Handels- och Närings diskonten i Stockholm under näslförflutna året anspråken på kreditiv ngalunda voro mindre än vid låne-kontoren, och ehuru således omförmälda
Diskont hade behof af tillökning, ansåg Utskottet dock, med afseende på summans obetydlighet för Stockholms distrikt, sig böra föreslå, att, i läll Gottland icke erhållit särskildt låne-kontor, dessa SO,000 R:dr måtte tilläggas Malmö låne-kontor, hvarigenom de 3:ne
Diskont-kontoren undfått jemna 100,000 R:drs-tal, eller Stockholm 1,000,000: — Götheborg S00,000: — Malmö 400,000:
— S:gr 1,900,000: _ och torde Utskottet härmed hafva ådagalagt, att Wisby låne-kontors anslag till kassakreditiv i sjelfva verket förminskat det belopp, som tillhört Stockholms distrikt, men ingalunda det hvarpå Malmö distrikt kunnat hafva skäliga anspråk.
På grund af hvad sålunda anfördt blifvit, och enär den anvisade fonden vid såväl Handels- och Närings-diskonten i Stockholm, som låne-kontoren i Götheborg och Malmö är till fullo anlitad samt i annan händelse fullmäktige äro oförhindrade, att beloppen inom de särskilde
Diskont-verken förändra, anser Utskottet sig böra, med vidblifvande af sitt förra förslag, tillstyrka, 18:o att 2 mom. af 214 § i Reglementet må i enlighet dermed uppställas.
Utskottets yttrande efter 53 punkten vid sidorna 46 och 47, i afseende dels å kassa-kreditivens förfallodagar och dels å tiden för erläggande af inträdesafgift för dylika kreditiv är återremitleradt af Ridderskapet och Adeln, dock enär Presteoch Borgare-stånden bifallit samma yttrande, hvilket af Bonde-ståndet, såsom till åtgärd icke föranledande, lagts lill handlingarne; får Utskottet, i anledning å anmärkningarne inom förstnämnde stånd, endast upplysa, att då assignering af kreditiv icke kan få ega rum förr än inträdesafgift blifvit inbetald, så skulle det till kreditiv-hafvares skada kunna inträffa, att om afgiften icke åtföljde kreditiv—ansökningen, utan först efter det kreditiv beviljats till verket erlades, assignation å kreditiv måste kasseras till följd deraf att, genom kommissionärs försummelse eller af andra orsaker, inträdesafgiften förblifvit obetald under den i allmänhet korta tid, som förflyter emellan beviljandet af kreditiv och rättigheten för dess begagnande, hvadan ock det synes vara lämpligast, att fortfarande bibehålla den hittills, utan 20 Banko-Utshotlels Utlåtande, M 39. anmärkning från kreditiv-sökandcs sida, begagnade ordning, att afgiften skal! åtfölja ansökningshandlingarna och till vederbörande återställas i händelse kreditivet icke beviljas.
Vid 10 punkten: af Herr Doktor Björkman, sorn' reserverade sig mot Utskottets vidhållande af sitt förslag, att bibehålla 1846 års taxeringsvärde för bestämmande af lånesumman å fastigheter, enär ett sednare åren förhöjdt taxeringsvärde å en fastighet, i sådant fall, alldrig kunde vinna behörigt afseende.
Vid 11 punkten: af Herr Doktor Sandberg: »Då förfallen årsränta och amorteringsprocent på ett fastighetslån icke inom viss tid betaltes, blef hela lånet genom anmaning sr åkning bevisligen uppsagdt, och om liqvid icke skedde inom 3:ne månader derefter, verkställdes utmätning af den intecknade fastigheten.
Nu har Banko-Utskottet, på de skäl, som betänkandet innehåller, beslutat, att sådana anmaningsräkningar icke mera skola meddelas.
Häremot synes ingenting vara att påminna.
Men att, sedan dessa anmaningsräkningar blifvit borttagne, låta qvarstå uti Reglementets 180 g det hårda stadgandet, att när ärsinbetalningen pä, intecknad fordran uteblifver, handräckning skall sökas till den intecknade fastighetens utmätning och försäljning, utan att lånet förut blifvit hos gäl— denären uppsagdt. kan jag ingalunda gilla.
Om jag står i skuld hos en enskild man, erhåller han icke utmätningsutslag förr än han med bevis styrker att uppsägning skedt hos gäldenären.
Men Banken, som dock är till för landets väl, skulle härigenom bemyndigas, att, utan någon anmaning eller uppsägning utmäta hemmanet och uttaga hela sin fordran hos en gäldenär, som dröjt i 5 månader med räntans betalande.
Om en sådan stränghet vore nödvändig för att betrygga Banken emot förlust, skulle jag icke hafva något att dervid erinra.
Men att så icke är, kan man lätt finna, när man ihågkommer att lånesumman ursprungligen aldrig kan vara större än jordens halfva taxeringsvärde, men efter ett eller annat års afbetalningar måste vara vida mindre, och då man tillika vet att taxeringsvärdet i allmänhet icke utgör mera än hälften elier tredjedelen af vanliga försäljningspriset, så har Banken för dessa lån en fyrdubbel och ofta en sexdubbel säkerhet och derutöfver.
Under sådana förhållanden kan det icke vara välbetänkt Banko-Utskottets Utlåtande, M 59. 21 att onödigtvis drifva innehafvaren af Vs eller Vig hemman ifrån sin gårdbit för det han i 3 månader försummat en ränte-liqvid, och kasta honom ned uti den hemmanslösa befolkningen, som nog ändå på ett oroväckande sätt med hvarje år tillväxer.
Till försvar för detta stränga stadgande har man anfört, att om t. ex. en Bankens fordran på 6,000 R:dr indrifves hos en försumlig gäldenär, så kunna många som söka mindre lån och eljest få vänta, dermed genast blifva hulpna.
Men om man verkligen vore angelägen om att understödja mindre jordbrukare, hvarföre nedsättes då icke högsta utlåningsbeloppet i denna fond till 1,000 R:dr?
Eller hvarföre vill man icke bevilja den tillökning uti fastighetslånefonden, som både nu och vid föregående riksdagar blifvit begärd?
Aktiebelåningsfonden, hvaraf en stor del varit obegagnad, har blifvit minskad med en half million, som ännu icke är disponerad och kunde härtill användas, utan att samtlige lånefonderna på det hela derigenom blefvo ökade.
Det är i närvarande tid ytterst samhällsvigtigt, att så många som möjligt bibehållas vid besittningen af små hemmansdelar.
— För öfrigt må anmärkas, att den, som fått ett lån på 6,000 R:dr, eger fastighet för 12,000 R:dr taxeringsvärde och kanske för omkring 30,000 R:dr banko inköpspris.
En sådan har större affarsvana och flere utvägar att skaffa penningar til! årsliqviderna på bestämd dag.
Efter den kännedom jag har om förhållandet, är det vanligen mindre jordegare, som genom denna obehöfliga stränghet uti exekutiva åtgärder, skulle för sin uraktlåtenhet få plikta med förlusten af sina små hemman.
Att stjelpa den ene för att hjelpa en annan synes mig icke heller vara rigtigt.
Fördenskull hemställer jag vördsamt om icke, med anmaningsräkningarnes afskaffande, följande förändring, som i Utskottet hade flera röster för sig, kunde få införas uti 180 §, nemligen:
När stadgad inbetalning å för Bankens räkning intecknad fordran utöfver tre månader uteblifver, bör det förflutna årets ränta och amorteringsprocent i laglig ordning utsökas och indrifvas.
Men skulle, efter pröfningen af förekommande omständigheter, Bankens säkerhet anses sådant fordra eller gäldenären blifvit tvenne år efter hvarandra lagsökt för det belopp, som årligen bör inbetalas, så må Konungens Befallningshafvandes handräckning anlitas för hela det återstående lånets indrifning genom den intecknade fastighetens utmätning och försäljning o. s. v. Genom ett dylikt stadgande, hvilket också lärer ingått uti flera hypotheksföreningars utlånings-reglemente, har Banken i alla fall förbehållit sig vida större Banko-Utskottets Utlåtande, Jlf 59. utsökniugsrält än den behöfver för sin säkerhet; men kanske är det nödigt på det
Banken icke må besväras med allt för många lagsökninsåtgärder.» Herr Doktor Björkman har instämt i Doktor Sandbergs föreslagna nya redaktion af 180 § i Banko-reglementet, enär, endast med det vilkor, att den be stämda årsafbetalningen å ett fastighetslån och icke sjelfva lånet borde kunna indrifvas genom lagsökning, anmaningsräkning synes böra afskaffas.
Uti Herr Doktor Sandbergs förestående reservation hafva i öfrigt instämt Herr K. A. Almgren, samt Riksdagsfullmäktige Per Pålsson från Christianstads län, Petter Gabrielsson från Kronobergs län, Anders Ericsson från Elfsborgs län samt Johannes Nilsson från Skåne. af Herr J. F. Ekenman:
Vid Utskottets förslag till ändring af 180 § i Reglementet måste jag reservera min från pluralitetens skiljaktiga tanka.
— Till Utskottets i flera hänseenden, såsom mig synes, högst väsendtliga och gagneliga tillstyrkande, att anmaningsräkningar ej vidare skola läntagare tillställas, har jag med min röst bidragit; men jag har tillika instämt i det dervid, under diskussionen, af flere ledamöter fästade vilkor, att glömska af eller okunnighet om förfallotid för inbetalning icke skulle såsom regel medföra den påföljd af intecknade fastigheters utmätning och försäljning, som ifrågavarande § bestämmer.
— Denna påföljd förmenades böra endast undantagsvis inträffa, för betryggande af Bankens säkerhet.
Ty om ock till ytterst sällsamma fall få räknas, att Banken skall kunna, efter nu gällande utlåniugsgrund, riskera någon del af sin fordran, så lärer dock en sådan risk böra anses möjlig, då taxeringsvärdets förhöjande är beroende af jordegarens godtfinnande, och att risk är för handen torde i allmänhet kunna befaras der gäldenären, gång efter annan, låter genom lagsökning erinra sig om ränteliqvid.
Derföre, och då icke blifvit förbisedda vådan för låntagare och besvären af ökade lagsökningar för Bankens tjenstemän, i händelse de förre för uraktlåten het att betala icke hade att frukta annan påföljd än utsökning af det förfallna, ville man å fullmäktige lägga den skyldighet att indrifva jemväl kapitalet, då Bankens säkerhet af dem ansågs fordra en sådan åtgärd.
Med tillämpning af dessa åsigter har jag förmenat att 180 § borde erhålla följande lydelse: »När stadgad inbetalning å för Bankens räkning intecknad fordran icke fullgöres inom tre månader frän den dag, då inbetalningen bordt ske, skall hos Konungens vederbörande Befallningshafvande handräckning genast sökas till utbekommande af den förfallna räntan och kapital-afbetalningen, äfvensom af det återstående kapitalbeloppet, derest fullmäktige anse denna åtgärd för Bankens säkerhet erforderlig; egande Bankens kommissarier, i händelse o. s. v.» Banko-Ulskollels Utlåtande, M 39. 23 Med Herr Ekenman hafva sig förenat Herrar S. J.
Schönmeyr och C. G. Indebetou samt Riksdagsfullmäktigen Per Ostman från Wester-Norrlands län.
Vid 16 punkten: af Herr lidfelt, A., som ansåg Utskottets beslut strida emot föreskriften i gällande Riksdags-Ordning. af Herr Doktor Björkman, som reserverade sig deremot, att Utskottet icke föreslagit Rikets Ständer bibehållande af Banko-reglementets 196 § i dess nuvarande skick sedan 2:ne Riks-stånd afslagit den ifrågasatta ändringen.
Att föreslå votering i förstärkt Banko-Utskott om hvilka personer böra utfärda vederhäftighetsbevis, syntes Herr Doktorn icke vara rätt tillbörligt.
Dessutom äro vid denna punkt reservationer anmälda af Herr Lektor Söderberg, Domprosten Widebeck och Domprosten Ahlstrand samt Herr E. E.
Samt vid 17 punkten: af Herr Doktor Björkman, under förklarande, att han reserverade sig mot den af Utskottet föreslagna förändring af fördelningen utaf fonden för Handels- och Närings-diskonterna, enär derigenom Stockholms distrikt blifvit beröfvadt 100,000 R:dr.
Åtminstone hade väl Götheborgs distrikt icke bordt erhålla den nu föreslagna tillökningen af 60,000 R:dr, då 2:ue stånd redan gillat Utskottets förra förslag samt Ridderskapet och Adeln återremitterat denna punkt endast för att Malmö distrikt skulle erhålla någon tillökning.
Denna minskning i fonden för Stockholms distrikt vöre så- mycket hårdare, som detta distrikt jemväl gått förlustigt 300,000
R;dr vid den föreslagna fördelningen af Diskontfonden, att ej nämna förlusten af 100,000 R:dr till låne-kontoret i Wisby.
Uti denna reservation hafva instämt Herrar F. A.
Rinman och K. A. Almgren. i STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1831. Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 40.
1 \:o 40.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 3 Juni 1851, kl. 5 e. m.
Utlåtande, i anledning af Anders Pehr ssons i Holmerud ansökning om ersättning för en genom vådeld förlorad sedel ä 500 riksdaler.
Hos Utskottet liar Anders Pehrsson i Holmerud, uli ingifven skrift, förmält, att, sedan han i Juli månad 1846 vid en köpeskillings-liqvid bekommit, bland andra kontanta penningar, följande 3:ne Hikets Ständers Banks sedlar å 500 r:dr hvardera, nemligen: en-, försedd med IS:o 17,577, Litt.
T. en, „ „ „ 25,111, Litt.
L. af år 1837, en, „ „ „ 26,662, Litt.
M. af samma år, samt Anders Pehrsson derefter förvexla! 2:ne af dessa sedlar, hade, vid en natten emellan deri 29 och 30
Augusti förstnämnde år i hans bostad inträffad eldsvåda, för honom uppbrunnit, jemte annat, omkring 1,500 r:dr i kontånia medel och deribland den tredje af ofvanberörde sedlar å 500 r:dr, som Anders Pehrsson ännu egt i siri vård, och för hvilken sedel lian nu anhållit, att, emot ställd borgen, af Banken undfå ersättning.
Af Banko-utskottets protokoll vid sislförflutna riksdag inhemtas, att Anders Pehrsson hos Utskottet då gjort enahanda ansökning, under uppgift, alt, elter hvad lian erinrade sig, deri förlorade sedeln varit utfärdad år 1837 samt försedd med ordnings-nummern 26,662 •ch serie-bokstafven ål, men att Utskottet, enär Anders Pehrsson hvarken visat, det vederbörlig undersökning, angående ifrågavarande eldsvåda, blifvit förrättad, eller i öfrigt styrkt riktigheten af sina uppgifter, ansett sig, i sakens då varande outredda skick, icke ku mia å berörde ansökning fästa afseende.
Itih. till B St. fröt. 1850 § 1851. 6 Sami. 1 Afd. 15 Höft. \ 2 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 40.
Med anledning häraf har Anders Pehrsson till Utskottet nu aflemna! dels ett utdrag af protokollet, hållet vid Nordmarks Häradsrätt den 5 Februari 1849, hvaraf sig visar: att undersökning, rörande den Anders Pehrsson öfvergångna vådeld, då inför Häradsrätten egt rum; att trenne af de dervid på ed hörda vittnen intygat, att Anders Pehrsson i Juli månad 1846 innehaft här ofvan beskrifna 3:ne sedlar å 500 r:dr, samt att, genom de afgifne vittnesmålen i öfrigt blifvit utredt och styrkt, att, då branden hos Anders Pehrsson inträffade, elden utbrutit med sådan häftighet, att någon räddning af den i boningshuset befintliga egendom ej varit möjlig, aldraminst från den del af huset, der Anders Pehrsson förvarat sina penningar, öfver hvi.lkas förlust han vid tillfället högt beklagat sig; dels ock åtskilliga skriftlige intyg, de der ådagalägga, att på Anders Pehrssons föranstaltande, upplysning från Carlstads läns ränteri, dit de 2:ne af honom förvexlade sedlarne ingått, vunnits derom, att den ene af dem varit försedd med ordnings-n:o 25,111 Litt. L, hvaremot underrättelse om den andre sedelns orduings-nummer och serie-bokstaf ej kunnat erhållas, enär denna sedel redan blifvit från ränteriet åter utgifven, innan efterfrågan i nyssnämnde hänseende derstädes skedde; förmälande Anders Pehrsson det häraf vara en följd, att den vid eldsvådan förlorade sedeln å 500 ndr egt antingen ordnings-n:o 17,577 Litt. T, elter ordnings-n:o 26,662 Litt. M; dock ansåge Anders Pehrsson mest sannolikt, att den med sist omförmälde nummer och serie-bokstaf betecknade sedeln varit den, som vid tillfället uppbrunnit.
Denna Anders Pehrssons uppgift bestyrkes deraf, att, efter hvad Utskottet af de i Bankens sedelkontor förda extrakt öfver utelöpande sedlar å 500 r:drs-valören haft tillfälle inhemta, de 2:ne sedlarne med ordnings-n:o 17,577 Litt. T och ordnings-n:o 25,111 Litt. X numera äro i banken inlöste, hvaremot sedeln med ordnings-n:o 26,662 Litt.
M ännu icke blifvit, såsom inlöst, ur sedelkontorets räkenskaper afförd.
Vid öfvervägande af de skal och omständigheter, som till stöd för Anders Pehrssons anhållan sålunda sig förete, och då Rikets Ständer, vid 1844—1845 årens riksdag, uppå Banko-utskottets tillstyrkande uti memorial N:o 14, i ett likartadt fall medgifvit ersättning af Banken för genom vådeld förlorade bankosedlar, har Utskottet skolat vördsamt hemställa, att, derest Anders Pehrsson gitter inför vederbörlig
Domstol med ed styrka sin uppgift, att en af de 3:ne ofvanberörde sedlar å 500 riksdaler banko hvardera, som han i Juli månad 1846 innehaft, upp - Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 41. 3 brunnit vid den natten emellan den 29 och 30 derpåföljde Augusti i hans bostad inträffade eldsvåda, Anders Pehrsson må af Banken utbekomma ett motsvarande belopp med 500 r:dr banko.
Slockholm den 22 Maj 1851.
Utlåtande öfver väckt motion, angående förändrade grander för pensionering af Bankens tjenstemän m. fl. Enligt 54 § i gällande banko-reglemente, är tjensteman, konstidkare eller vaktbetjent, som uppnått 70 års ålder eller tjenat 50 år, berättigad att flyttas på Bankens pensionsstat, med åtnjutande i sin öfriga lifstid af hela lönen såsom pension; hvarjemte i 55 § af samma reglemente stadgas, att den tjensteman, konstidkare eller vaktbetjent, som uppnått 65 års alder och tjenat 40 år, eger att undfå afsked, med bibehållande af hela lönen såsom pension, då genom läkarebelyg behörigen styrkes, att han befinnes uti ett sjukligt eller försvagadt helsotillstånd.
Uti berörde föreskrifter har Herr Sandels, P., i en hos Höglofliga Ridderskapet och Adeln väckt samt till Utskottet remitterad motion, föreslagit den förändring, att rättighet till förflyttning på Bankens pensionsstat med hela lönen i pension borde tillkomma tjensteman, konstidkare eller vaktbetjent, som uppnått 65 års ålder eller tjenat 45 år, samt att den Bankens tjensteman, som genom läkarebetyg styrkes vara i ett sjukligt och försvagadt helsotillstånd, skulle ega att, vid 60 års ålder och efter vid pass 40 års tjenstgöring, taga afsked med bibehållande af sina på stat innehafvande löneförmåner oafkortade.