Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
naturen jublade, grönskade, strålade, genljöd af tusende härliga röster.
Britta förstod intet deraf, hon lefde ett tynande själslif på sina lagrar, dem hon skördat i bal- salars qvalm, på minnen af smicker, triumfer af det slag, som blända och tjusa för ögon- blicket, utan att gifva oss en enda eternell.
Hoglös gick hon, den ytliga, konstlade verl- dens barn, van att endast önska och emottaga, utan tanke på hvad ett hem är för en skatt, utan aning om hvad en dotter kan oeh bör vara för hemmet och familjen; och ingen gjorde henne uppmärksam d e r p å.
Och likväl — hvilket rikt fält för en ung flicka att sprida glädje, att gagna inom famil- jen och försköna hemmet på flerfaldiga sätt, under det att hon utvecklar sig sjelf för sitt naturliga lefnadskall: husmoderns; är omgifven af kärlek, öfverseende, ledd af erfarenhet, ömhet.
Men förgäfves stod denna väg henne öppen.
Hon gick sysslolös och » leddes ».
Ingen om- tanke behöfdes nu för toaletten, vinterkosty- men vore bra att slita ut på landet, inga ly- sande kavaljerer att kokettera för, medan mi- litären var sysselsatt på excercisplatsen, långt aflägsen från hennes hem; inga teater- eller andra nöjen.
hvad taga sig till?
Resa till en badort.
sjuk var hon inte, hvarföre då besvära sig för att tillbringa några veckor bland sjuklingar; det låg ej åt hennes smak.
Hon tyckte sig dömd att vegetera och leds ända till nästa vinter.
Romanläsning blef hennes enda utväg och snart hennes enda intresse.
Då hon ej läste, drömde och svärmade hon och slutade med att finna hvardagslif och verklighet nära outhärdliga.
Då kom en dag ett bref till henne från en f. d. skolkamrat; ett bref, hvars innehåll hon väl förstod, ty det målade hennes eget närva- rande lif och sinnesstämning.
Slutet deraf innehöll: » Jag greps då af ett oemotståndligt begär att blifva fri, att ej tråka ut mig här hemma, åtog mig lärarinneplats i ett fint hus, fick stor lön, elever att » kuscha » och tog mig för resten all den respekt, en dam ur vår klass har rättighet att fordra öfver allt i verl- den — utom i hemmet. » Britta läste de sista raderna om och om igen.
» Öfver allt i verlden — utom i hem- met. » » Om jag skulle följa hennes exempel. » (Ports.)
Kefir.
Mjölkvinets natur oeh bere dning.
I. f ^efir är en mousserande, rätt välsmakande " dryck, framstäld af söt mjölk med hjelp af kefirkorn.
Dessa förorsaka mjölkens jäsning, hvarigenom bildas alkohol och kolsyra.
Då stepptartarerna, hvilka besitta stora hjor- dar af hästar, genom stomjölkens jäsning fram- ställa kumys, som tjenar dem som en närande och helsobringande dryck, så veta de tartar- stammar, hvilka bo på kaukasushöjderna och ega stora hjordar af nötkreatur, att af komjölken likaledes genom jäsning framställas en kumys liknande dryck.
Hos samtliga stammarne har denna dryck samma benämning: kefir, kjaphir, kapir o. s. v., hvilket bevisar, att den ej är en efterapning af kumys.
Kefir är ej heller någon förfalskad kumys, utan en helt annan dryck;
hälles ett n u m m e r i veckan under hela qvartalet.
För hvarje 6-tal abon- nenter, s o m s a m l a s, o c h f ö r hvilka a f g l f t e n I n s ä n d e s till R e d a k t i o n e n a f skilnaden mellan de båda är analog med skilnaden mellan komjölk ocb stomjölk.
Det är sedan lång tid till baka dessa bergs- bor bereda ocb begagna kefir som en uppfri- skande och närande dryck.
Äfven dess hälso- bringande verkan har varit känd och uppskattad.
I synnerhet har drycken blifvit använd mot sjukdomar, hvilka gifva sig till känna genom afmagring, blodbrist och dålig matsmältning.
Jäsningen åstadkommes, som sagdt, genom kefirkornen.
Vid denna jäsning förbytes mjölk- sockret till mjölksyra och alkohol; ägghvite- ämnet (kaseinet), den för kroppens näring vig- tigaste beståndsdelen i mjölken, åter, förvand- las till propepton: förändringar, hvilka äro ytterst fördelaktiga för smältningsprocessen.
Men då ett näringsämne vinner i godhet ju mera förberedt det är för införande i organis- men, så måste kefir, i följd af sina egenska- per, räknas bland våra bästa näringsmedel.
Kaseinet eller ägghviteämnet är, som vi nyss sade, mjölkens mest närande beståndsdel.
Der- för torde det ock vara nödigt att yttra något vidare derom.
Det är bekant, att kaseinet i komjölken under inflytande af vissa ämnen rinner samman i tjocka täta klumpar; derigenom skiljer det sig skarpt från qvinno- och stomjölk, hvilka vid dy- lik reagens endast utfälla ostämnet i fina flockar.
Enligt nyare undersökningar bero de skilda for- merna af kasein- coagulan (ostsamlingarne) på ägghvitets större eller mindre propeptonhalt.
Propeptonet är ägghvitet näst före öfvergången i pepton, d. v. s. den form, hvarunder det kan inträda direkt i blodet och således är omedel- bart tjenligt till näring.
Då en viss mängd syra förefinnes, förblifver propeptonet löst.
Deraf finner man, att ju större dess mängd i mjölken är, dess mindre och finare bli ostsamlingarne.
I komjölken oeh i qvinno- så väl som stomjöl- ken förefinnes således propeptonet i högst olika grad.
I komjölken förekommer kaseinet i dubbelt så stor mängd som i qvinnomjölken, under det att i qvinnomjölken ägghvitet före- finnes i sådan form, att det ock, då mjölken surnar i magen, förblir flytande; endast en helt liten del rinner samman (koagulerar), men denna ringa del kan naturligtvis ei bilda några större eller fastare klumpar.
Ur dietisk synpunkt är frågan om koaguleringsförmågan särdeles vigtig.
För matsmältningen är näringsämnenas mängd mindre vigtig än deras form och egenskaper, d. v. s. om de äro mer eller mindre lättsmälta.
Qvinno- mjölken har i detta hänseende ett betydligt företräde framför komjölken, hvilket man ju ock kan se af svårigheten att nära dibarn med komjölk.
Magen hos ett par månader gamla barn tål ej komjölken, enär den under mag- saftens inflytande rinner samman till stora klumpar, hvilka de svaga magväggarne ej ha styrka att sönderkrossa.
Magen hos sjuka, af- magrade och försvagade personer har en viss likhet med dibarnets.
Derför är det vigtigt för dessa personer att erhålla näringsämnena i möjligast förberedda form.
Den mjölk, som innehåller mera propepton, kräfver mindre ansträngningar af magen och mindre magsaftförlust och kan således lättare smältas och tillgodogöras.
Qvinno- och sto- mjölk hafva dessa egenskaper.
Vid stomjöl- kens förvandling i kumys, öfvergår den ringa kaseinhalten till propepton.
Derför är ock kumys så närande.
Den innehåller ju dess utom socker, fett och syre, hvilka äro nöd- vändiga för näringen, jemte kolsyra och alkohol, hvilka utöfva en uppiggande verkan på den sjuka organismen.
I detta hänseende står kefir på samma höjd i I L » I 1 U M IN I d u n, e r n å l l e s e t t g r a t l s e x e m p l a r f ö r h e l a d e n t i d, u n d e r hvilken a b o n n e - m e n t e t r ä c k e r.
Ä r o d e s a m l a d e a b o n n e n t e r n a färre än 6, t o r d e p r e n u m e r a - som kumys.
Ehuru kefir beredts af komjölk, som innehåller ungefär 87 % kasein, så har dock största delen förvandlats till propepton, så att några större klumpar ej förekomma deri.
Efter mjölkens förvandling till kefir har den blifvit en temligen tjock, starkt mousserande vätska, hvilken innehåller mycken kolsyra och har en om sur grädde påminnande doft samt en sötsur angenäm smak.
Kefir är fullt så starkt mousserande som champagne.
Kefir är till sin kemiska sammansättning fullkomligt lik kumys; den är endast något tjockare, har endast hälften så stor alkoholhalt och något mindre mjölksyrehalt.
Häraf följer, att man ej kan dagligen förtära kefir i samma mängd som kumys, men fördelen blir ändå på den förras sida, enär en flaska kefir innehåller samma mängd ägghviteämnen som 2 \ flaskor kumys.
Om den sjuke således dricker 3 flaskor kefir, tillgodogör han sig samma mängd ägg- hvite, som om han drucke 10 — 12 flaskor ku- mys, en omständighet, som äfven med hänsyn till kostnaden bör komma i betraktande.
Tre flaskor kefir kan man med måttlig rörelse lätt fördraga och detta qvantum förminskar ej utan höjer aptiten.
Kefir är intet egentligt läkemedel, det är ett utmärkt näringsmedel och ett af de allra bästa; genom sina välgörande verkningar på organismen blir det ett läkemedel.
I en hel del sjukdomar är det ofta läkarens uppgift att nära den sjuke så väl som möjligt och att er- sätta kraftförlusten genast.
Detta ernås bäst genom bruk af kumys eller kefir, som är lika god och betydligt billigare.
Kroppsvigten till- tager lika raskt som efter kumysbruk; smak och lukt äro angenämare; kumys har nämligen en specifik lukt och smak.
Äfven andra välgörande verkningar erfar man vid nyttjandet af kumys och kefir.
De underlätta nämligen afsöndringsorganens verk- samhet; äfven andedrägtsorganens slemafsön- dring påverkas gynsamt af dem.
Af det föregående finner man lätt i hvilka fall kefir kan vara af nytta.
I nästa nummer komma vi till sättet att framställa kefir.
Hennes jffjjW hem.
i&gt;a-tma » t £ij. » e-t uå-sen, » j&gt;ac^ta » oE, 3efc {j.uj; i&gt;a » t Han-ne » 3oj; tet aj; utof, 3efc elia-t » t å p å uaflt m o t » tofcma-t » n-ot ocn- 3j / upt v nto » » an, inut3 - Bolien. » j ?ot, 3e riutta m a j i o n u a f j « t ^f * °j ^u&amp;t Set, j-a 3e * a-b u-enne » - Bo.
S) e * näfitctgaEen » Eå-t, ocrt » alita liij-AAe-t 3acjfcj » fänfit 3e-t » of cyåfc opp fco » enfinoppj ej ?tet uecfian. » tfcacjfna a-tfjefAtD BEåR.£ocHoi - fct / ncjfa rveficjp » al&gt;6at » j:fci3 v vvvui j / u. » t Sefcj 2) et- m e 3 6u3 j£tån.
£j.un,aflla33 m o; 3e * å t n-en-ne » - Bo.
St-llten » - mo vt3 - tutan, JiEappa-t p å ocfv- » pej-a-t uanEwjft i n m e 3 ocpn BEå; 3e-t - BöEj-eJillang; j k å n j; ar|et.
in » j.öt&gt;ifl iM ui » ai^ SiR-ta-t un-Se-t-Ba-t mu » tli, Hon- n-uita-t m o t m i t t B-tö » t i - to j / U-st 3e-t, ' ^a, 3e-t ät- Ttenne » fio.
0o ?i Säcken j^ij-fc, 3et £i3efc e m o t c p å 3 - rV » tj-i efcnot-: rCi / i an-v p a mot- &amp; na3 e ?£; •Ron » ttEEa t-ttj cRct, 3acpn » o-to &lt;^i&gt;itt, » in rlin3 mot mtn, » i / fct tiorna mot tu.
3e-t i rt / tettat » j; a » ta t-to 3e-t ä t föt Bfco » t mttfc, — evigt fven-ne » fio.
Pehr J. Wallin.
Europeiska furstinnor.
Efter främmande källor tecknade af Mathilda Österrikiska Langlet.
land österrikiska husets damer intager naturligtvis kejsarinnan Elisabet främ- sta platsen.
Troligtvis skulle hon göra det ändå, om hon också icke vore kejsarinna.
Man påstår att hon, fast hon redan är farmor, dock bibehåller sin ovan- liga och majestätiska skönhet i hela dess glans och ensamt detta vore nog att gifva henne för- steget.
Men hennes kraftfulla karakter och öfriga ovanliga egenskaper skulle äfven derför- utan försäkra henne derom.
Det är bekant, att kejsaren och hans gemål äro kusiner samt att det egentligen var den senares äldre syster, som var bestämd att in- taga kejsartronen.
Men vid det besök, som Frans Josef i denna anledning aflade hos sina slägtingar, blef han så intagen af den yngre systerns skönhet, att han ej ville höra talas om förbindelsen med den äldre.
Efter en bal skickade han prinsessan Elisabet en praktfull bukett, och denna uppmärksamhet torde väl låtit henne gissa till hans känslor och förbe- redt det svar han fick, men sjelfva frieriet, säger man, skedde på kejsarens lustslott vid Ischl, dit hertig Theodor af Bayern med sina döttrar blifvit inbjuden för att återgälda det kejserliga besöket.
Det sägs, att kejsaren då skall hafva visat prinsessan ett album med en samling af alla i Österrike-Ungern förekom- mande folk- oeh nationaldrägter, hvilket allt högligen intresserade den unga damen.
» Skulle ni vilja hafva alla dessa folk till edra undersåter? » frågade kejsaren oförberedt.
» Skulle ni vilja blifva fyratio millioner men- niskors beskyddarinna och välgörarinna?
Ni behöfver blott säga ett ord. » Ordet utsädes — oeh så blef prinsessan Elisabet af Bayern Österrikes kejsarinna.
Det var om hösten 1853.
I april följande år gick prinsessan Elisabet, åtföljd af föräldrar och syskon, i Passau om bord på en Donau- ångare och mottogs i Linz af sin blifvande gemål.
Söndagen den 23 april höll den unga bruden med pomp och ståt sitt intåg i kejsar- staden, och följande dag klockan half sju egde vigseln rum i den af mer än tiotusen vaxljus upplysta Augustinerkyrkan.
gen Oeh är nu mer än tretio år sedan den da- och likväl skrifver helt nyligen en diplo-
— B i d r a g från alla o m r å d e n f ö r qvinllg verksamhet mottagas med tacksamhet.
E n d a s t en s i d a a f p a p p e r e t b ö r mat om henne: » I österrikiska kejsarinnan mö- ter oss en furstlig dam af så utsökt behag och så strålande skönhet, att hon gerna kunde gälla för sin dotters äldre syster, så ungdomlig ser hon ut.
Håret är ännu svart och rikt, pannan har ej en skrynkla, växten är lika fin som fyllig. » Kanske beror detta, att hon så väl bibe- håller sig, på det fria, friska lif kejsarinnan för.
Hon är, som man vet, en verklig amazon, djerf ryttarinna och älskar jagten med passion.
Detta medför så väl kraftig motion som mycket vistande i fria luften, och båda delarne med- verka att bibehålla hyn frisk och kroppen smidig.
Det torde knappast i hela Europa finnas en furstlig dam, hvilken så som kejsarinnan Eli- sabet förstått frigöra sig från etikettens tvång och bördan af att ständigt nödgas » represen- tera ».
Det finnes heller ingenting, som hon så mycket afskyr, som dessa de högt upp- sattes pligter.
Om hon finge följa sitt tycke, skulle hon aldrig uppträda i kejserlig prakt; nu måste detta dock någon gång ske, men hon underkastar sig det sä sällan som möjligt.
Vid de stora processioner, som katolska pre- sterskapet två gånger om året anordnar, lyser hon ständigt genom sin frånvaro och förebär såsom ursäkt ett illamående eller för öfrigt hvad som helst, utan att särdeles mycket fästa sig vid om ursäkten är antaglig eller ej.
Lika obesväradt som hemma i sitt eget land uppträder hon vid flammande hof.
Vid drott- ning Viktorias regeringsjubileum besökte hon England, men höll sig borta från nästan alla högtidligheter och afvek ej i någon mon från sina vanor.
Sina hästar och hundar hade hon med sig, och hon red och jagade, när helst det föll henne in, alldeles som hemma hos sig.
Man inser lätt, att mellan kejsarinnan-drott- ningen af Österrike-Ungern och drottningen- kejsarinnan af England-Indien icke mycken själsfrändskap eger rum.
Den senare, som ännu i dag bittert sörjer sin aflidne gemål, kynde ej fatta huru » grefvinnan af Hohenembs » — kejsarinnan reste under detta namn — kunde, då ej hennes make var med, finna nöje i att flacka omkring som hon gjorde.
Lika litet förstod hon den höga amazonens smak för jagt och all slags » sport », hon, som knap- past tillät sina prinsessor sitta till häst eller svänga i en gunga.
Kejsarinnan Elisabet kände sig icke heller på minsta sätt dragen till sin kungliga medsyster, som vid sitt hof uppehöll en så sträng etikett.
Hon gjorde inga andra besök hos Viktoria än dem etiketten fordrade, och det är aldrig mellan dessa höga damer fråga om annat än etikett.
Drottning Viktoria fann det högst löjligt, att kejsarinnan på sina resor medförde ett vackert porträtt af den he- liga Elisabet, hennes skyddspatronessa, och att denna öfver allt måste pryda hennes sofrum.
Men en strängt puritansk furstinna oeh en ifrig katolik som kejsarinnan skulle väl också i dylika saker svårligen kunna rätt förstå hvar andra.
Många äro för öfrigt de som förundra sig öfver, att kejsarinnan ständigt hållit sig borta från politiken och från hofintriger af hvad slag de vara må.
Saken är, att hon helt enkelt följer sin smak — hon älskar blott resor, jagt, kroppsöfningar, frisk luft och friheten.
Der- före — emedan hon vill vara fri — deltager hon så litet som möjligt i hoflifvet och upp- träder aldrig vid några offentliga högtider utan att vara » dertill nödd och tvungen ».
Men äfven då förstår hon stundom, såsom i fråga om processionerna, att behändigt komma ifrån saken.
Också äro, med undantag af hoffolket a n v ä n d a s o c h m a r g i n a l l e m n a s.
N a m n o c h a d r e s s t o r d e alltid noga a n g i f v a s, o c h kan f u l l k o m l i g d i s k r e t i o n f r å n r e d a k t i o n e n s s i d a p å r ä k n a s.
och till hofvets två årliga baler inbjudna, de österrikare ganska få, som kunna skryta af att känna sin kejsarinna; många högadliga wie- nare hafva ej ens sett sin sköna herskarinna, som för öfrigt oftare vistas på sitt slott i när- heten af Pesth, än i Wien.
Den förkärlek hon alltid visat ungrarna, gör att hon i deras land är nästan tillbedd, och man finner der hennes porträtt i den fattigaste stuga.
Det är också i Ungarn man hälft beklagande säger, att » om icke Elisabet varit född prinsessa, skulle hon blifvit den förnämsta ryttarinna i hela verlden ».
I närheten af den förtjusande badorten Ischl har kejsaren af Österrike en villa, der han om hösten under några veckor får hvila ut från regeringsbekymmer och » vara som andra menni- skor ».
Kejsaren är för öfrigt också ifrig jägare, och vestibulen och trappan i villan prydas af en mängd hjorthufvuden och hufvuden af sten- getter, som stupat för kejserliga kulor.
Kej- sarens rum i den vackra villan äro ganska an- språkslösa, men kejsarinnans deremot nästan praktfulla, tapetserade i rosenrödt, perlgrått och ljusblått siden och uppfylda af sällsynta möbler oeh konstsaker.
Kejsarinnan har • — eller hade åtminstone för några år sedan — en stor engelsk dogg, som hon mycket höll af och som följde henne öfverallt.
Han hade sin sängplats i ett förmak, och för sin uppassning en särskildt betjent, en i dyrbar drägt klädd neger, som kejsarinnan fått till skänks af vicekonungen af Egypten vid hans besök i Wien, oeh för hvil- ken hon icke kunde utfinna någon passande tjenst eller sysselsättning, eller ens viste hvad hon skulle göra med, tills hon i en lycklig stund fick den ingifvelsen att låta honom blifva hund- betjent — en syssla, som ypperligt stod till- sammans med hans forna vanor och outrotliga lätja.
Här ute i den härliga dalen, der bergfloderna Ischl och Traun sammanflyta, der Alpernas snöhöljda toppar skimra bländhvita och rosen- röda ofvan om mörka furuskogar, medan nere i dalen frodas en yppig, nästan sydländsk växt- lighet, här för kejsarparet det enkla, sorgfria lif, som bä3t behagar de båda höga makarne.
Här ser man kejsaren med någon af sin upp- vaktning, midt ibland öfriga gäster, sitta i skuggan af träden utanför något litet kafé, röka sin cigarr och dricka en kopp kaffe, » precis som annat falk » och utan att man besvärar honom med någon nyfikenhet eller några sär- skilda anordningar.
Ganska ofta möter man kejsarinnan, åtföljd af sin stora engelska hund, antingen i sällskap med sin gemål eller med sin äldsta dotter, erkehertiginnan Valérie.
Denna senare, lka enkel oeh rättfram som modren, följer henne ofta på smärre utflykter, och man berättar från en af dessa följande lilla tilldragelse: De båda furstinnorna, som ofta pläga besöka Burgteatern i Wien, räknas blard de ifrigaste beundrarinnorna af de talangfulla skådespeler- skorna Wolter oeh Schrath.
De hade fått veta, att båda aktriserna hade för sommaren slagit sig ned i Salzkammergut, och en vacker dag föll det kejsarinnan in, att det skulle vara förtjusande roligt att få se dessa konstnärinnor på nära håll och i hvardagslag, hvarför både hon och hennes dotter en vacker dag helt oväntadt uppträdde på slottet Frauenstein vid Wolfgangsee, der fru Schrath bodde.
De hade afskedat sin betjening och voro högst enkelt klädda.
Fru Schrath hade under vintern blifvit före- stäld för kejsarinnan hos en berömd målare, som målade aktrisens porträtt och hvars atelier kejsarinnan stundom plägade besöka.
De båda fustinnorna uppehöllo sig en god timme hos fru Schrath och intogo några förfriskningar.
De hade redan sagt farväl till värdinnan, då kejsarinnan-drottningen af Österrike och Ungern hastigt vände om och leende frågade aktrisen: «Hvad kostar öfverfarten härifrån oeh till Strohl? » &gt;Femtio kreuzer för person, ers majestät! » » Då måste jag bedja er om att få låna en florin!
Jag har glömt min börs. » Fru Schroth skyndade att framtaga en florin och då kejsarinnan gick sade hon: » Jag skall nog ordentligt betala min skuld! » Dagen derpå öfverraskades skådespelerskan af ett besök af kejsaren sjelf.
Han var ytterst nådig och älskvärd.
» Jag kommer för att betala min hustrus skuld, » sade han leende och lemnade fru Schrath en silfverflorin.
Skådespelerskan bär denna florin såsom ber- lock vid sin urkedja.
Sedermera gjorde kejsarinnan oeh erkehertig- innan ett lika oförberedt besök hos fru Wol- ter, men den gången hade de försett sig med penningar och behöfde ej sätta sig i skuld för hemresan.
Glam.
Skämthistorier af John Johnsson.
Bokförlagsbyrån.
V i meddelade i ett föregående nummer berättelsen » Min son », som ett prof på denna författares qvicka, men på samma gång godlynta diktning.
Hans lugna humor, hans skarpa uppfattning, som lär honom att med ett par drag skapa en oemotståndligt skrattretande typ, och så detta glada, lekande skämt, som dock aldrig blir sårande eller anstötligt, skall säkert för- värfva honom många nya vänner och många läsare och — läsarinnor, ty vi kunna verkligen rekommen- dera boken äfven åt dem.
I sorgsna stunder skall den verka lifvande; i glada stunder skall den höja och befästa glädjen.
Utstyrseln är tillfredsställande och priset billigt.
Illustrationerna äro af V.
Andrén.
Officiel V ä g v i s a r e på Köpenhamnsutställningen.
Hjalmar Möller i distribution.
Vacker utstyrsel, billigt pris och full tillförlitlighet äro bokens rekommendationer.
Resande till Köpen- hamnsutställningen böra derför ej försumma att skaffa sig häftet, som lemnar alla behöfliga upplysningar och innehåller de nödiga orienteringskartorna.
Farinelli, operett af Zurnpe har under senaste tiden spelats på Djurgårdsteatern och fått ett ganska välvilligt mottagande.
Musiken, arrangerad för piano, har utkommit hos Kongl.
Hofmusikhandl.
Lund- qvist.
Utan att vara egentligt originel, är dock mu- siken på flere ställen tilltalande och vacker.
m Tre äktenskapsbud.
å min vägg hänger ett gammalt pergament, nu gulnadt af ålder, men ändå fängslande blicken genom sitt färgrika, konstfulla prent.
Man måste ovilkorligen stiga närmare för att se hvad den bleknade inskriften från fordom- tima monde säga nutiden.
Det är ord, värda att höra.
Den grånade vishetens ord till dottern och ' hennes brudgum, då de stå färdiga att lemna fadershemmet för att vid hvarandras sida före- taga pilgrimsvandringen hand i hand genom lifvet.
Låt oss höra hvad den gamle säger.
» Kära barn, viljen I att edert äktenskap skall blifva fridfullt oeh lyckligt, så läggen på hjertat de råd jag vill gifva eder.
Hören mitt första råd: Den ene maken hafve ingen hemlighet för den andre!
Man och hustru måste vara en själ och ett
Manuskript, s o m e j a n t a g e s tHI I n f ö r a n d e, å t e r s ä n d e s, s å v i d a p o r t o fogas.
Inga ofrankerade f ö r s ä n d e l s e r l ö s a s.
hjerta.
Hvad den ene vet, måste ock den andre veta.
Edra fel måste ni öppet och upp- riktigt erkänna för hvar andra.
Förtroendet är den sanna kärlekens grund.
Mitt andra råd: Undviken allt kif och strid!
Så ringa tvisten än må vara, kan den lätt bli större och föra till tvedrägt och oenighet.
Kommer det ungdomliga blodet i svallning, är det svårt att sedan beherska sig i rätt tid.
Om I någon gång blifven af olika mening, så upp- skjuten afgörandet till nästa morgon; då skolen I kunna göra er öfverenskommelse i ro.
Hören och beakten mitt tredje råd: Om det dock kommit till tvist er emellan, så låten det genast blifva godt igen.
Låt ingen veta derom, ej ens edra närmaste anförvandter, var förtegen gentemot främmande.
Om först föräldrar och syskon eller till och med andra skola träda emellan för att stifta frid, då först är det slut med er husliga frid.
Så står det på det gamla pergamentet och de orden borde ristas med gyllene skrift i hvarje hem.
R ö r h o 1 m.
Af S o p h u s B a u d i t z.
Öfversättning af Jenny L — g.
&gt;l|^Blott någia sekunder varade den förfärliga ridten; svettdrypande oeh skälfvande af skräck stannade hästen af sig sjelf vid stran- den, sjönk på knä oeh tryckte så hofvarne ned i sanden som för att öfvertyga sig om, att den nu verkligen hade fast mark under sig.
Då Henrik hade kommit nära det farliga stället, var Filippa allaredan frälst.
Han ka- stade sin häst åt sidan, red utanför och var ett ögonblick derefter hos henne.