Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skulle visserligen icke bestrida Utskottets uppgift, att för kustfart passande fartyg med lätthet kunna byggas och utrustas inom den af Utskottet föreslagne tid, om jag vore öfvertygad, att tillräckligt virke, jern, hampa och penningar samt i synnerhet driftig verksamhet voro till finnandes; men som härmed icke häfver sig så lätt, då fråga blifver om ett större antal fartyg, hvilka på en gång skola iordningsättas, tror jag den af mig yrkade utsträckning af tiden vara högst nödvändig, emedan i annan händelse så väl de norra provincerne sorn Stockholm skulle komma att lida brist på passande fartyg för de Norrländska producternes fraktande, hvaremot prolongationen af ifrågavarande rättighet ännu ett år icke kunde verka serdeles menligt för kustallmogen, blott den blefve förvissad, att denna rättighet vid den sålunda bestämda tiden komme att ovilkorligen upphöra.” Häruti instämde Herr Björnstjerna och Herr Doctor Wallin.
Herr Grefve Sparre, Erik: ”.lag måste reservera mig emot Utskottets, i förevarande ämne, fattade beslut, hvars ändamål är att på en gång afbryta ett från urminnes tider existerande och, enligt Utskottets medgifvande, på naturliga förhållanden grundadt communicationsmedel emellan det aflägsna Norrland och Rikets öfriga provincer.
Det är för de nona landskapen af högsta vigt, att, under den korta tid af stundom blott 4 månader, då skeppsfarten för deni är öppen, ett stort antal fartvg må vara till hands så väl för Allm. Besv.- och Ekon-Utskottets Betänkande, N:o 84. 21 att, mot billig frakt, verkställa den långväga transporten af deras producter, bland hvilka en del äro af den beskaffenhet, att de, fördyrade genom höga fraktumgälder, icke kunna afsättas, som ock, på det att, vid inträffande missvextår, dessa provincers behof af säd må kunna dit transporteras, och detta jemväl med möjligaste minsta kostnad.
Det torde icke vara sannolikt, eller ens möjligt, att inom den korta tiden af mindre än ett år från kungörandet af förbudet mot Finnarnes frakthandel till förbudets trädande i verkställighet, dea såmedelst uppkommande minskning till i/3:del af det antal för ändamålet lämpliga lastfartyg, hvarmed fraktfarten på Norrland bedrifves, skulle kunna ersättas genom Skeppsbyggerien inom Riket.
Vid sådant förhållande skulle en stor del af Norrlands producter icke kunna utföras, eller dess behof dit ankomma, och den för Provincerne härigenom uppkommande förlust skulle ingalunda motvägas af den vinst, som, genom ökade fraktumgälder, komme att beredas vissa skeppsegare.
Jemväl för Stockholm och andra consumtionsorter för de Norrländska producterne skulle denna hastiga förminskning af fraktfartygens antal verka högst menligt, serdeles då, vid motsedt upphörande af den Finska Handelstractaten, ökad tillförsel af Norrlands producter torde blifva behöflig.
Man torde böra tillse, att icke, genom missunsamhet mot Finnarnes lilla fiaktförtjenst, motverkas det stora afsedda ändamålet: lättad afsättning på inhemska producter, för hvilken afsättning coromunicationsmedel äro ett oeftergifligt vilkor.
Om en öfvergång från en urgammal och naturlig frihet till restrictioner i handels- och näringsförhållanden kan och bör ske, så måste åtminstone den högsta varsamhet vid öfvergången vara af billig omtanka påkallad.”
Riksdags- fullmägtigen från Wester-Norrlands Län Nils Strindlund: ”Emot det af Högloft.
Utskottet fattade beslut, att Finnar och Aländningar icke elter 1845 års slut få verkställa frakter från norra delen af Sverige till annan inrikes ort, får jag mig reservera på den grund, att, då det är upplyst, att Finnar och Aländningar, under vanliga förhållanden, under föregående åren, bestridt en tredjedel af trädvaru-transporten från ifrågavarande orter, så -skall nödvändigt inträffa, om Rikets Ständer bifalla och Kongl. Majit gillar, hvad Utskottet i denna del hemställt, eller att icke efter år 1845 Finnar och Äländningar få verkställa frakter, att nära en tredjedel af Norrländska trädvarorne och tjära skola blifva i orterna qvarstående, i blist på fraktfartyg, och i synnerhet skall det inträffa, att all den Norrländska veden, som förr kommit till Stockholm, skall helt och hållet uteblifva, hvarigenom en ökad import af denna vara från Finland blir nödvändig.
En stor förlust komme på så sätt 22 Allm. Best.- och Ehon.-Vtshottets Betänkande, N:o 85. att drabba de norra orterne, i det att de ej finge sina varor afyttra, förr än i synnerhet bröderne blifva ganda och mörka till färgen, och således osäljbara, utom det att fraktprisen blefve för högt uppjagade, hvilket producenterne äfven måste vidkännas.” N:o 85.
Ank. till Exp. Utsk. d. 17 Nov., kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om förtydligande af Kongl.
Förordningen den 11 Februari 1832, angående Landtm anna-S eg l altonen.
Uti en från Vällofl. Borgare-Ståndet till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets handläggning remitterad motion, har Herr E.
Sjöstedt anfört, att meningen med den i Kongl. Förordningen den 11 Februari 1832 Jandtinannen medgifna rättighet att till Norrige, Dap.mark och Finland med egne däckade eller odäckade fartyg och båtar utföra Rikets till utförsel lofgifna producter och tillverkningar, oell derifrån hemta dylike lill införsel tillåtne, troligen varit att bereda landtmannen och bruksidkaren tillfälle att på fördelaktigaste sätt realisera de alster, sorn deras egendom och handtering producera; men att afsigten ej kunnat vara, såsom orden i Författningen lyd a, att det vore hvar och en på landet bosatt fritt och obetaget, att begagna sig af ofvan omförmäldte förmoner, hvarigenom inträffar, att åtskillige för sjömansyrket helt och hållet främmande personer nedsätta sig på landet i en stuga invid lastageplats, köpa sig del i fartyg och skaffa sig af allmogen trädvaror till last,,,samt blifva på sådant sätt privilegierade att drifva utrikes handel, utan att besväras af någon skatt til!
Staten; och har motionären, till förebyggande af ett dylikt obehörigt förhållande, ansett ett förtydligande i berörde hänseende af ifrågavarande författning vara af behofvet påkalladt.
Utskottet har hvad sålunda framstäldt blifvit i öfvervägande tagit; men som Kongl.
Förordningen af den 11 Februari 1832 föreskrifver, att de å landet bosatte personer, hvilka till ifrågavarande seglationsförmon äro berättigade, skola för deras fartyg och båtar erlägga den bevillning och de tullumgälder samt vara underkastade de tullcontroller, som i allmänhet äro föreskrifne, och någon classilication af de å landet boende, hvilka af denna förmon ega att sig begagua, synes Utskottet hvarken behöflig eller lämplig, samt härtill kommer, Allm. Besv.- och Ekon.-U t slottets Betänkande, N:o 86. 23 att Rikets Ständer redan vid de 2:ne föregående Riksdagarne, med fästadt afseende å vigten af det med berörde Kongl.
Författning åsyftade ändamål, afslagit då väckta motioner, åsyftande lika beskaffade inskränkningar i Landtmanna-seglationen, så hemställer Utskottet, att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Betänkande, i anledning af väckt motion om upphörande af Stapelstädernes åliggande att importera vissa quantiteter Salt.
Uti en från Vällofl. Borgare-Ståndet till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad motion, har Herr Paul Berg, under förmenande, att grunden för de stadganden, hvilka ålägga stapelstäderne att till Riket införa vissa quantiteter Salt, numera skulle kunna anses hafva i väsendtlig nion upphört, föreslagit, att samma stadganden måtte upphäfvas, helst de påbudne saltquantiteterne för vissa städer äro betydligt större, än att de der kunna finna afsättning, serdeles för Uddevalla stad, hvarest jemväl det förhållandet skall ega rum, att de bland Borgerskapet, som befatta sig med utrikes handel, äro så få, att denna skyldighet för dem medförer en kännbar förlust; och har motionären uti serskilda till Utskottet ingifna skriftliga anföranden i ämnet uppgifvit, att den Uddevalla stad åliggande saltimport uti Kongl. Kungörelsen den 7 April 1841 blifvit bestämd till 4500 tunnor, ehuru åtgången på platsen skulle uppgå till endast 2500 tunnor; hvarföre motionären anhållit, att, i händelse Stapelstäderne icke kunde helt och hållet från berörde skyldighet befrias, det för Uddevalla bestämda belopp åtminstone måtte nedsättas till högst 2500 tunnor.
Utskottet, som tagit denna motion i öfvervägande, har, med fästadt afseende å angelägenheten att förhindra, det brist å denna äfven för den fattigaste oumbärliga nödvändighetsvara skulle kunna uppkomma eller priset derå oskäligen stegras, ansett sig icke böra tillstyrka någon förändring i den af Kongl.
Maj:t rörande detta ämne sednast utfärdade Nådiga Kungörelse af den 7 April 1841, uti hvilken, efter inhemtade fullständiga upplysningar om hvarje 24 elllin. Besv.- och Ekon.-VIshotlet» 1)flätande, N:o 87. oris förbrukning och sannolika hellof af denna vara, i Nåder blifvit bestämde de belopp, hvilka af hvarje Stapelstad böra till Riket årligen införas; och då de i detta hänseende meddelade föreskrifter äro så mycket nödvändigare, som, genom hvarjehanda inträffande tillfälligheter, dels tillförseln af denna vara skulle kunna för någon viss tid hämmas och dels behofvet deraf, genom oförutsedda händelser, utöfver det vanliga förhållandet, ökas, anser sig
Utskottet böra vördsamt hemställa , att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Utlåtande, i anledning af återremtss af Betänkandet, N:o 85.
Efter anmärkningar emot Utskottets under ofvanstående numer afgifna Betänkande, i anledning af väckt motion om upphäfvande af föreskrifterne rörande inländske Skådespelares och Konst-idkares skyldighet att erlägga afgifter till Kongl. Theaterns och Hof-Capellets Pensions-Cassor , hafva Preste-, Borgare- och Bonde-Stånden återremitterat detsamma, hvaremot det blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallet.
Dessa anmärkningar hafva hufvudsakligen innehållit, dels att de ifrågavarande afgifterne ej blifvit i laga ordning påbjudne, enär sådant ej skett genom något af Konung och Rikets Ständer gemensamt fattadt beslut, dels , med upprepande af hvad motionen i detta ämne innehållit, att det vore i hög grad obilligt, att en dass af medborgare skulle vara skyldig att erlägga bidrag till en enskild Pensions-cassa, i hvilken den ej sjelf egde någon del— agtighet, samt dels alt berörde afgifter lade ett band på utbildningen af ädlare folknöjen, då en sådan beskattning försvårade möjligheten att på ett oskyldigt vis förlusta den större och mindre bemedlade allmänheten m. m.
Utskottet har tagit detta i öfvervägande, och hvad beträffar den första af dessa anmärkningar, ansett sig ej ega rättighet att deröfver yttrande afgifva, Allm. Besv.- och Ekon.-Utskotlets Utlåtande, N:o 87. 25 va, då dylika anmärkningar emot af Regeringen utfärdade beslut, enligt Grundlagen, böra till Constitutions-Utskottet inlemnas, om dertill finues skäl.
Enligt Utskottets förmening, måste dock detta Kongl, Bref, likaväl som alla andra Kongl. Beslut, lända till efterrättelse intilldess det blifvit återkalladt; och kan derföre Utskottet ej tillstyrka hvad utaf en Ledamot af Bonde-Ståndet blifvit yrkadt, eller att den förmenta olagligheten i tillkomsten af dessa Kongl.
Bref skulle lemna rättighet att ej erlägga de deruti anbefallda afgift er.
Att dessa afgifter, likasom alla andra, kunna kännas betungande för dem, som skola erlägga dem, har Utskottet aldrig betvillat, men tror äfven att, å andra sidan, billigheten fordrar, att de personer, som, genom de oftaberörde Kongl. Brefven, fått sig tillförsäkrade ett årligt bidrag till sina Pensions-cassor och, i förlitande derpå, åtagit sig att årligen fullgöra äfvenledes ganska dryga inbetalningar till dessa cassör, ej nu på en gång, genom dessa medels indragning, skola se sig, under en längre lid än hittills, beröfvade ett påräknadt understöd under ålderns dagar.
Hvad beträffar anmärkningen att, genom dessa afgifters upphörande, eu lättare tillgång på ädlare folknöjen skulle beredas, anser sig Utskottet ej derom förvissadt, enär det ej är sannolikt, atf de Skådespelare in. 11. personer, sorn i motionerne äro afsedde, derföre skulle nedsätta sina inträdes-afgifter så att detta visserligen vackra ändamål i någon betydligare nion derigenom vunnes.
Utskottet kan derföre ej annat än vidhålla sin redan uttalade öfvertygelse , att de Kongl. Theaterns Pensions-cassor beviljade, under mera än ett halft århundrade redan utgångne, bidrag äfven ifrån inhemske enskilda Theatrar och Förevisare af konster, djur, m. m., ej rättvisligen böra desamma fråntagas, utan att en motsvarande ersättnings-summa åt dem anslås på annan väg.
Då nu motionerne, äfvensom de vid återremisserne afgifne yttranden, ej gifva anledning till att föreslå en sådan ersättning, anser Utskottet sig för närvarande ej kunna annat än till Rikets Ständer hemställa, alt, på sätt Betänkandet N:o 35 ej innehåller, afseende ej må fästas å det af motionärerne väckte förslag om upphäfvande af ifrågavarande Kongl. Bref. Stockholm den 14 November 1844.
Fröt. 1844. 8 Sami. 14 Baft. i 26 Allm.
Bese- och Efton-V (slottets Memorial, N:o 88.
Häremot anmäldes reservationer af Herr Prosten Carlander, Herr Åldermannen Lundelius, Herr Brukspatronen Bergsten, Herr Lundgren samt Herr Brukspatron Langenberg, soin åberopade sin vid ofvanberörde Betänkande N:o 35 afgifna reservation.
Memorial, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o *3.9.
Bonde-Ståndet har återremitterat Utskottets Betänkande N:o 39, i anledning af väckta frågor om upphörande af det Indeldta Cavalleriets fotmöten, samt förändring i föreskrifterne rörande remonteringen vid DragonRegementena, m. m.; men som de öfrige Riks-Stånden Betänkandet bifallit, kan återremissen icke föranleda till någon Utskottets vidare åtgärd.
STOCKHOLM, tricät hos W. F Djlwai», 1844.
Ben.- och Ekon.-Uttkottete Betänkande, N:o 89. i N:o 89.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 29 Nov., kl. 6 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om Ränte-försäkrings-, Lif-ränle- och Lif-försäkring s-anstalters inrättande i Sverige.
Borgare-Ståndet hafva a:ne motioner rörande detta ämne, af hulvudsakligen enahanda innehåll, blifvit remitterade till Allmänna Besvärs- oeh Ekonomi-Utskottets handläggning, nemligen: i:o a( Friherre Adam Christian Raab, samt 2:0 af Herr Fr.
Sundler, hvilka anfört: att frågan om
Ränteförsäkringsanstalters inrättning för några år sedan väl omfattades med ett allmänt deltagande inom vårt iand, samt «tt förberedande åtgärder för deras framgång äfven då vidtogos; men att dessa åtgärder synas hafva blifvit afbrutna, troligen till följd dels af de betänkligheter, som blifvit framkastade emot Inrättningens möjlighet i Sverige, i anseende till dess invecklade form och kostsamma förvaltning, dels af några motståndares förmenande, att en sådan inrättning skulle medföra ett skadligt inflytande på folkmassans moralitet, qväfva omtankan för framtiden och befordra lättja samt slöseri.
Motionärerne hafva deremot ansett, att, om en sådan Ränteförsäkringsanstalt ändamålsenligt inrättas och uppfattas såsom en allmän, på fullkomlig rättvisa och ömsesidig säkerhet grundad, pensions-anstalt, hvilken står öppen för hvar och en af hvilken samhälls-class, ålder eller kön som heldst, och som, jemte det den bereder de högsta möjliga pensioner, innebär i sig sjelf borgen för sitt framtida bestånd, så bör verkan af en sådan inrättning, efter all förnuftig slutledning, blifva för allmänheten serdeles välgörande, då dessa inrättningar just lifva omtankan för framtiden, i stället för att qväfva densamma.
Dessutom hafva, enligt motionäiernes åsigt, fördelarne af pensions-inrältningar för de samhälls-classer, hvilka endast kunna påräkna den personliga skickligheten och förtjensten under lifvets kraftfulla ålder såsom inkomstkälla, blifvit af erfarenheten så bekräftade, och tidens behof af desamma så tydligt uttaladt, att derom icke bör kunna uppstå minsta tvifvelsmål.
Deremot hafva motionärerne ansett sig böra medgifva, att inrättningen, för alt motsvara sitt ändamål, måste först och främst blifva så enkel i sin uppställning, att den icke genom dryga omkostnader under - Bih. till R.
St. Prof. 184*. 8 Sami. 15 Rtft. 1 2 Allm, Besv.- och Ekon.-Ulskottels Betänkande, N:o 89. gräfver sitt eget bestånd, och att capitalen icke böra på ett onaturligt sätt hopas tillsammans, samt slutligen att hvad, som insattes, bör till större delen återgå till delegarne under form af lifräntor, om de lefva till dea ålder, då de äro lill pensioner berättigade.
Såsom bevis, att man i Tyskland ännu hyser öfvertygelsen om sjelfva idéens stora och välgörande sanning, hafva motionärerne anfort, att inom ett år tvänne nya Ränteförsäkrings-anslalter uppstått i Hannover och i Hessen-Darmstadt.
Dessutom har den person, som uppträdde med största fiendtlighet mot grunderna för de äldre Tyska försäkrings-anstalterna, nera» ligen Herr Becker i Berlin, nu i år från trycket utgifvitett ganska förtjenstfull arbete om de ändamålsenliga grunder, hvarpå en Ränteförsäkringsanstalt bör inrättas.
Äfven inom fäderneslandet hafva många förslag till sådana inrättningar blifvit framställda; hvaribland må nämnas ett nytt af Herr Löjtnant Flygare, deruti han jemte denna inrättning vill förena Lifförsäkrings- och Ldränte-anstalterne, och öfver hvilket förslag Kongl.
Vetenskaps-Academien afgifvit ett ganska fördelaktigt yttrande i afseende på dea* malhematiska rigtigbet.
Utgående från enahanda åsigt om sakens stora vigt, och under anförande af samma skäl och önskningar för dess framgång, hafva begge motionärerne föreslagit, att Rikets Ständer skulle hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om tillsättande af en Comité för frågans närmare granskning, samt att Kongl.
Majit, i händelse förslaget vunne
Dess höga^ bifall, ville i Nåder befordra dess verkställighet.
Utskottet, som visserligen ej bestrider motionärérnes yttrade mening om vigten af väl ordnade Ränteförsäkrings-, Lif-försäkrings- och Lif-ränt«- anstalter, anser likväl, der de pröfvas nyttiga och nödiga, sådana kunna , genom enskildes omtanka och utan någon serskild framställning derom till Kongl. Majit, tillvägabringas, desto heldre, sorn åtskillige sakkunnige män här i landet redan utredt ämnet och om berörde anstalter utgifvit afhandKngar, hvilka kunna tjena till ledning vid inrättandet deraf; och får Utskottet af sådan anledning, och med afseende derå, att frågan är af belt och hållet enskild natur och skiljd från statsärenden, vördsamt tillstyrka, att berörde förslag ieke må till någon Rikets Stände*» åtgärd föranleda.
Slockholm den 39 November 1844* A Un. Best.- och Ekon.'
Vt »hot tets Betänkande, iV:o 89.
3 Emot delta beslut reserverade sig Herr von Troil, Samuel Gustaf, p& sätt som foijer: ”Emot
Utskottets med endast arne rösters öfvervigt fattade beslut, fär jng anmäla min reservation.
Den grundsalts, som af majoriteten blifvit åberopad såsom skäl för motionernes afstyrkande, att Rikets Ständer i önskningsmål, som saknade fullständig utredning, borde så litet som möjligt till Kongl. Majit ingå med underdåniga sknfvelser, gillar äfven jag till siu allmänlig lie t; inen tillfällen gifvas, då undantag från denna regel böra ega rum, oell sällan hafva väl mera grundade anledningar företett sig för ea dylik afvikelse än nu.
Af de vid denna Riksdag väckta molioner hafva kanske få, mera verksamt än de nu förkastade, åsyftat beredandet af de mindre bemedlade folkklassernes bergning och trefnad, samt afvärjandet af den nöd , som så ofta alstrar brott.
Rån teförsäkrings-, Lif-försäkrings- och Lifrante-anslallernes nytta är af främmande länders erfarenhet fullkomligen bestyrkt, och torde ej eller hos oss kunna förnekas af dem, som vilja närmare undersöka förhållandet.
Menniskoälskande fosterlandsvänner hafva på enskild väg sökt bringa denna stora national-angelägenhet å bane, men deras bemödanden hafva strandat emot det motstånd, som nya obekanta företag, synnerligen af en omfattning som detta, vanligen röna, och emot det misstroende, som de framlagde beräkningarne hos mången måste uppväcka.
Emedlertid har en ränteförsäkr ings-litteratur uppstått, som öfver ämnet spridt en ej ringa dager.
Ibland de i detta afseende utgifne skrifter, torde den af Herr Löjtnant Eljgare i första rummet böra åberopas.
Den är af Vetenskaps-Academien till beräkningarnes matbematiska riktighet ganska fördelaktigt vitsordad.
Att här ingå i en utförligare redovisning för detta arbete, skulle vida öfverstiga gränsen af en reservation.
Må det endast tillåtas mig alt ur detsamma anföra ett par lättfatt-: liga exempel.
"Anlag, alt en arbetare eller tjenare, sorn förblifver ogift, efter fylld-a i8 och till 5o års ålder, i medeltal gör en besparing af 12 skillingar
Rgs i veckan eller i3 R:dr
Rgs om året, och att han insätter dessa besparingar, i den mon de uppkomma, i Sparbanken, och flyttar dem derifrån till ränteförsäkrings-anstailen, allt efter som de vexa till slorleken af en insats.
Han erhåller då vid 5i års ålder en pension, som årligen ökas, så att den, under förutsättning, att anstaltens medel bära 4 & 5 proeents Fänta, för hans 55:te år blifver io3 k iaö, samt för hans 65?te och följande lefnadsår 135 a 172 R:dr Rgs” eller 4 Allm. Bese.- oek Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 89.
"om 5oo R:dr insättas för ett barn, fou ännu ej fyllt i år, erhåller detsamma vid 5i års ålder en pension at /po å 690 R:lr, hvilken pension årligen ökas under lo år, så att densamma för det 6i:sta och följande år utgör 585 å 1000 R:dr."
Dessa beräkningar förefalla vid första påseendet overkställbar, och de, som ej närmare tänkt sig in i saken, förklara derföre vanligen alltsammans för ett bedrägligt charlataneri.
Förklaringsgrunden ligger deruti, alt de föreslagna inrättningarne måste betraktas såsom arfsföreningar, der den enskildes besparingar öfvergå till andre behöfvande, då han sjelf icke mera kan draga någon fördel af dem, det vill säga, när han dör.
Man försäksar sig der om vinst, för den händelse, att man uppnår den ålder, då krafternes förminskning påkallar understöd, emot det att man befarar förlust, i händelse man skulle dö tidigare — en förlust således, hvaraf man ej lider.
Till de många moraliska skäl, sorn tala för bifall till molionerne, torde ett icke mindre vigtigt statsekonomiskt böra läggas, det nemligen att de betydliga praemier, som nu utgå till Englands och Tysklands Lif-försäkrings-anstalter, blifva för landet besparade, i händelse en dylik inrättning hos oss kommer till stånd.
Skall emedlertid det af motionärerne åsyftade vackra ändamålet vinnas, måste det föregås af ett genom sakkunnige män uppgjordt, efter Sveriges förhållanden lämpadt och den strängaste granskning underkastadf, förslag.
Det måsle med värme omfattas, såsom en stor och vigtig nationalangelägenhet, af både landets representanter och af dess styrelse; och det är i anledning deraf jag, i likhet med det förslag, som på Afdelningen uppgjordes, vågar vördsammast föreslå, ”att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, det Kongl. May.t täcktes, genom sakkunnige män, låta utarbeta ett efter Sveriges förhållanden lämpadt förslag, till inrättande af Ränte-försäkrings-, Lif försäkrings- och Lif ränte-anstalten och derefter Nådigst vidtaga de åtgärder, som för dylika anstalters befordrande kunna anses mest ändamålsenliga * Uti denna reservation instämde Herr Munck, Bror, Herr Doctor Norström, Herr Doctor Grafström, samt Herr Brukspatronen Langenberg.
Härförutan anmäldes reservationer emot Utskottets beslut af Herr Friherre Hamilton, Herr Oxehufvud, Herr Grefve Sparre, Herr Doctor Alin. Beio.- och Ekon-Utskotlett Betänkande, N:o 90.
5 Utterstrontj Herr Professor dahlberg, Herr Prosten Carlander, Herr Lector Ahlstrand, Herr Brukspatronen Bergsten, Herr Åldermannen Lundelius, samt Herr Rådmannen Wahlgren.
N:o 90. i Ånk. till Exp.-Utsk. d. 29 Nor., kl. 6 e. na.
Betänkande, i anledning af väckt motion' om hämmande af handeln med Apotheks-privilegier.
Borgare-Ståndet väckt och till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad motion, har Herr P: E. Winge fästat Rikets