Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
B:ko årligen, på 6 å 8 år icke varit anlitad i arbete för bruket, hos Fullmäktige anhållit, att då en elevs anställande vid bruket skulle medföra vida mera nytta, nämnde anslag må i stället få anvisas åt någon yngre person, som vid bruket öfvade sig i formbindnings-arbete, samt Fullmäktige, med anledning häraf, under den 23 sisth Mars förordnat, att det vid 1840—1841 årens Riksdag för en elevs inöfvande i formbindning af Rikets Ständer anvisade arfvode af 66 R:dr 32 sk.
B:ko årligen, må för innevarande års lista och 2:dra qvartaler från Tumba bruks-kassa till Aurora Cedergren utbetalas, men derefter af Bruks-Styrelsen för det afsedda ändamålet användas, har bemälda Aurora Cedergren, uti en till Utskottet ingilVen skrift, anhållit, att då hon alltsedan år 1835 och således under sin bästa tid egnat sig åt det ganska ansträngande och mödosamma arbetet att förfärdiga pappersformar för Tumba bruk, och hon, enligt af Professoren Bagge meddeladt intyg, u förfärdigad t dylika formar af alla sorter, så väl de, som erfordra större, ••som ringare konstfärdighet, och städse utfört arbetet med utmärkt noggrannhet »och soliditet,» så att det med anslagets beviljande afsedda ändamål, eller en elevs inöfning i formbindning' uppnåtts, samt det för henne skulle blifva alltför Uanko-Ulskollels Ullålande, N:o 39. 3 kännbart att vid nu upphunnen ålder af 40 år, med aftagande kroppskrafter och försvagad helsa, se sig på en gång beröfvad den inkomst, hon i så manga år opåtaldt fått åtnjuta, henne måtte medgifvas att äfven hädanefter få uppbära ifrågavarande anslag eller ock tilläggas en deremot svarande pension.
För bedömande af sökandens anspråk att varda bibehållen vid det henne tillagda arfvode, anser Utskottet sig Röra meddela följande upplysningar, rörande hennes anställning för Tumba bruks räkning.
Enligt det emellan Banko-fullmäktige och Aurora Cedergrens syster, Fredrika Cedergren, den 8 Oktober 1835 upprättadt kontrakt, åläg det denna sednare, att emot vissa i kontraktet bestämda vilkor, "fortfara med den henne ”förut anförtrodda befattning, att anbringa erforderliga figurer och emblemer å ”de pappersformar, som för Bankens nya sedelvalörer komma att begagnas;” varande bland annat föreskrifvet uti 2:dra punkten: »att, före nästkommande (1840—1841 årens) ”Riksdag, hafva i detta yrke så inöfvat en annan person, att denna person kan, vid Demoiselle Cedergrens förr eller sednare derefter skeende afgång, öfvertaga och nied full skicklighet på egen hand besörja omförmälda befattningar och göromål.» Sedan Fredrika Cedergren, som, till följd af nyssanförda punkt i kontraktet, uti formbindning inöfvat sökanden, Aurora Cedergren, den 13 November 1839 allidit, antogo Fullmäktige den 6 December samma år Mamsell B. S.
Ekelund till första formbinderska med ett löne-arfvode af 100 R:dr B:ko, att utgå från och med samma månads början, dock under förbehåll af Rikets Ständers stadfästelse, och Aurora Cedergren till andra formbinderska vid Tumba, med betalning för verkställande arbete enligt det med Fredrika Cedergren afslutade kontrakt, och rättighet att vid Mamsell Ekelunds afgång erhålla det då ledigblifvande löne-arfvode.
KIIHN Ii TILL SiMäHPM<BA IBinKSMWiiHaaW J'\JL 1 VID LAGTIMA RIKSDAGEN I STOCKHOLM Ali LIV 1859 OCH 1860. —■•©.|Ä'SS5« «ss»w*~ ANDKA SA91LIMGEK. 1s<a Afdelningen: Rikets Ständers Revisorers samt JustitieOmbudsmans Rerättetser.
Ju s titie-f.hn buds mans Berättelser.
RIKETS STÄNDERS 3 <Jä s a9aa
STOCKHOM, TRYCKT HOS E. WESTRELL, 1858. r INNEHÅLL Sid.
Inledning 1- Redovisning för åtal,,anställde emot 1) Konungens Befallningshafvande i Norrbottens län, för obehörigt dröjsmål med straffets verkställande å en för horsbrott dömd barnaföderska (forts, från 1856 års Berättelse) 1. 2) Rådstugurätten i Westerås för obehörigen lemnadt anstånd med bouppteckningsedens afläggande i kon kursmål 1 • 3) Domhafvanden i Botheå Tingslag för origtig sammanläggning af straff (forts, från 1854 års Berättelse.) 2. 4) de af Domkapitlet i Westerås, i anledning af religiösa oroligheter i Orsa socken, tillförordnade Visi tatorer, för den befattning de tagit med Körsnärerne David Forssells och P. F. Hejdenbergs resa; — Kronofogden i OfvanSiljans fögderi P. Ph.
Kjellin, för nyssnämnda Körsnärers gripande och insändande till länshäktet; — samt Konungens Befallningshafvande i Stora Kopparbergs län för vidtagen åtgärd till förändring af samma Körsnärers medhafvande pass (forts, från 1854 års Berättelse) 3. 5) Rådstugurätten i Alingsås, i fråga om Allmän Åklagares rätt att föra talan om ansvar för försummad bouppteckning. 4. 6) Landshöfdinge-Embetet i Östergöthlands län rörande öfverträdelse af de om kolera-farsoten utfärdade författningar (forts, från 1856 års Berättelse) <5. 7) Konungens Befallningshafvande i Stora Kopparbergs län för uppskof med ransaknings påfordrande angående häktad person, intilldess prestbevis rörande samma person hunnit anskaffas 5. 8) Rådstufvurätten i Uddevalla för obehörigt dröjsmål med anhängiga måls afgörande 6. 9) Rådstufvurätten i Marstrand, för origtigt förfarande vid böters förvandling till kroppstraff och straffens sammanläggning 7. 10) en tillförordnad
Domhafvande i Qville härad för oriktigt domslut, i thy att en för stöld och inbrott tilltalad person blifvit för samma brott dömd till både böter och kroppsplikt 7. 11) Rådstufvurätten i Sigtuna för origtigt domslut i ett boskillnadsmål 8. 12) Öfverståthållare-Embetet för polisärender, för verkställighet af konfiskation å tryckt skrift, innan Underrätts underställda utslag om skriftens brottslighet blifvit af Hofrätt pröfvadt ...... 8. 13) en Länsman i Westernorrlands län för ofullständig och felaktig fångförpassning 9.
14) En annan Länsman i samma läu, för likartad förseelse 10. 15) En Länsman i samma län, jemte fångvaktmästaren vid länshäktet, för origtig fångförpassning och verk ställighet af straff 10.
16) en tillförordnad Domhafvande i Wäddö och Häfverö Skeppslag, för origtigt domslut, i fråga om bo uppteckningsed , . . . i i 10. 17) Krigsrätten vid Första kompagniet af kronoarbets-korpsens soldatklass, för origtig förvandling af böter för stöld .10. 18) Domhafvanden i Grums härad, angående origtig förvandling af böter, ädömda en person för nekande af dess hand och förskrifning 11. 19) en tillförordnad
Domhafvande i Wissnums härad för ofullständig dombok m. m 11. 20) Öfverståthållare-Embetet för Folisärender rörande underlåtenhet att insända ett begärdt protokollsut drag samt att besvara gjorda anmärkningar vid fångförteckningarne m. m 11. 21) Rådstufvurätten i Arboga, för obehörigt dröjsmål med afgörande af en konkurssak 12. 22) Samma Rådstufvurätt, för dröjsmål med andra lika beskaffade saker 12. 23) Borgmästaren i Norrtelje, för dröjsmål med utgifvandet af domar i två konkurssaker 13. 24) Rådstufvurätten i Eskilstuna, för obehörigt dröjsmål med korkurssakers afgörande 13. 25) Rådstufvurätten i Köping, för enahanda förseelse 13. 26) Rådstufvurätten i Engelholm, för försummelse att utgifva domar i två konkursmål * . 13. 27) Rådstufvurätten i Wadstena, för obehörigt dröjsmål med anhängiga rättegångars afgörande .... 14. 28) Rådstufvurätten i Christianstad, för dröjsmål med konkurssakers afgörande 14. 29) Rådstufvurätten i Landskrona, för enahanda förseelse 14. 30) Rådstufvurätten i Malmö, för d:o 14. 31) Landshöfdinge-embetet i Christianstads län, för underlåtenhet att i rätt tid påfordra ransakning angå ende häktad person 14. 32) Krigsfiskalen, för ett af honom anhänggjordt åtal 15.
Reflexioner, i afseende på ofvanberörda åtal för dröjsmål i ärendenas behandling m. m 16. lifligt grundlagen och den för Kikets Ständers Justitie-Ombudsman särskildt utfärdade Instruktion åligger det honom att emellan Kiksdagarne årligen redogöra för förvaltningen af det honom anförtrodda embaie m. m.
Sista berättelsen afgafs till den i Oktober månad år 1856 började Lagtima Riksdag, hvilken blifvit den 10:de sistlidne Mars afslutad; och kommer denna redogörelse således att omfatta de sista månaderna af år 1856 jemte bela året 1857.
Endast några få dagar bar Justitie-Ombudsmansembetet varit af mig förvaltadt, och någon min åtgärd vid embetet kan följaktligen icke vara att i denna berättelse omförmäla.
Häraf torde lätteligen förklaras, att berättelsen, utan att vidröra några nya frågor af mera allmän vigt, väsendtligen inskränker sig till redogörelse för de mål och ärenden, hvilka emedlertid kommit under hufvudsaklig pröfning.
Ifrån Herr Kammarrådet och Riddaren Theorell, som under de sednaste tio åren innehaft Justitie-Ombudsmansembetet och hvars åtgärder ingå i denna berättelse, såsom dess hufvudsakliga innehåll, har en uppsats med afseende å hans embets-förvaltning blifvit meddelad, och finnes härefter såsom bilaga införd.
I sednaste emhets-berättelsen (sid. 83) upptages ett emot Konungens Befallningshafvande i Norrbottens län anstäldt åtal derföre, att, då en för horsbrott till fängelse vid vatten och bröd dömd qvinna, när straffet skolat verkställas, till häktet medfört ett spädt barn.
Konungens Befallningshafvande förordnat, att med verkställighet af straflet borde dröjas, till dess natt och år efter barnets födelse förlupit.
Uppå de hos Kongl. Maj:t i underdånighet fullföljde besvär emot Kongl. Maj:ts och Rikets Syea Hofrätts i målet gifna beslut, har utslag den 28 Januari 1857 fallit af innehåll, att, ehuru stadgandet i Kongl. Förordningen den 10 April 1810 icke varit i afseende på omförmälda qvinna tillämpligt, och hon, hvars vid ankomsten till länshäktet medhafda barn då redan varit mera än sex veckor gammalt, följaktligen bordt, enligt 3 Kap. 6 § Straff-balken, utan vidare uppehåll insättas till undergående af henne ådömda tolf dagers fängelse vid vatten och bröd, så vida särskildt hinder derför icke motte; samt genom hvad Kongl. Maj:ts Befallningshafvande anfört och åberopat derom, att under strafftiden nödig vård om barnet, afskildt från modren, ej kunnat anskaffas, ett sådant hinder ej finge antagas vara ådagalagdt; dock som Kongl.
Maj:ts Befallningshafvandes åtalade förfarande icke vore af beskaffenhet att kunna till ansvar och ersättnings-skyldighet föranleda; pröfvade Kongl. Maj:t skäligt gilla det slut, hvaruti Hofrätten i målet stadnat.
Emot Rådstugurätten i Westerås har åtal inför Kongl. Svea Hofrätt varit utfördt derföre, att uti tre vid bemälde Rådstufvurätt anhängig» konkursmål anstånd med boupptecknings-cdens afläggande blifvit lemnadt till den i offentliga stämningen utsatta inställelsedag; och genom utslag den 21 December 1853 har Kongl Hofrätten, i fråga om ett af nämnda konkursmål, hvilket tillkommit genom gäldenärens egen cessions-ansökning, förklarat, att, emedan sådant anstånd vore lemnadt, oaktadt konkurs-lagen uti 65 § förmår, att gäldenär skall vid första förhöret, eller, om han då är hindrad, genast derefter omförmälde ed fullgöra, samt Rådstufvurättens protokoll icke upploge någon omständighet, deraf anledning förefunnits att ens något anstånd med odens alläggande R.
Emb.-Berällelse för är 1857.
1 medgifva, blefve Rådstufvurättens Ledamöter, i förmågo af 1 Kap. 12 § Rättegångs balken, fällde att, hvar för sig, böta tio daler silfvermynt med Tre R:dr 16 sk.
Biko; men i fråga om de öfriga två målen, i hvilka Enkor efter aflidna gäldenärer sökt att, emot åtnjutande af urarfva förmån, få till borgenärer afstå all qvarlåtenskapen efter sina män, har Kongl. Hof-rätten genom samma utslag sig utlåtit, att som hvarken genom konkurs-lagen, eller särskild i ämnet utkommen författning, blifvit uttryckligen stadgadt, det efterlefvande maka, som sin egend m eller giftorätt afträder, skall vid första förhöret i konkursmålet med ed fästa rigtigheten af den upprättade bouppteckningen, funne Kongl. Hofrätten Rådstufvurättens anmärkte förfarande icke vara att hänföra till sådant fel i Domare-embetets utöfning, att ansvar derföre lagligen egde rum.
Ofver sednare delen af detta utslag anfördes af Justitie-Ombudsmannens underdåniga besvär. 1 dem åberopades hufvudsakligast, att den i utslaget antagna grundsats, att straffbart fel i Domare-embetet ej skulle i annat fall kunna vara begånget, än der ett uttryckligt lagstadgande blifvit öfverträdt, syntes icke böra blifva godkänd.
Då nemligen med uttryckligt stadgande här ej kunde annat förstås, än det som bokstafligen föreskrefve, hvad domaren hade att iakttaga, kunde svårligen inses, huru denna Kongl.
Hof-rättens grundsats läte förena sig med den pligt, domaren uti 1 Kap. 11 § Rättegång-balken fått sig ålagd, att noga pröfva lagens rätta mening och grund och derefter döma.
Med lika godt skäl som boupptecknings-eden i urarfva mål kan till inställelsedagen uppskjutas, derföre att annat icke är uttryckligen stadgadt, skulle denna ed i sådana mål kunna helt och hållet eftergifvas; ty något deremot stridande är lika litet uttryckligen stadgadt.
Allt hvad i ämnet finnes att efterlefva, läge uti de ord, konkurs-lagens 132 § innehåller: »att borgenärerna skola kallas, offentlig stämning utfärdas och med målet vidare förfaras, »som i denna lag om annan konkurs stadgadt är.»
Lagens fordran syntes sålunda, fastän icke bokstafligen utsagd, dock ej heller för någon del vara tvetydig, utan så nödvändig och klar, att man visserligen icke derom före vilse, när man noga pröfvade lagens rätta mening och grund.
Till nådig pröfning öfverlemnades alltså, huruvida iög saknats att lägga Rådstugurätten till last, såsom uppenbar vårdslöshet eller oförstånd, att, emot föreskriften i 65 § Konkurs-lagen, anstånd ända till inställelsedagen med bouppteknings-edens afläggande blifvit lemnadt, och om icke, med ändring af Kongl.
Hofrättens utslag
Rådstufvurättens tilltalade Ledamöter borde för detta fel i Domare-embetets utöfning fällas till det ansvar, Kongl. Majit i nåder funne skäligt.
Uti utslag den 11 Februari 1857 har Kongl.
Majit i nåder förklarat sig finna skäl icke vara anfördt, som i Hofrättens öfverklaga de utslag kunde verka ändring.
Berättelsen för år 1854 (sid. 44) upptager ett hos Kongl.
Majit då fullföljdt åtal emot
Domhafvanden i Botheå Tingslags Häradsrätt angående oriktig sammanläggning af straff för inbrott och första resan stöld.
Utslag å Justitie-Ombudsmannens besvär i nämnda mål är i Nåder meddeladt den 9 September 1857 af innehåll, att Kongl. Majit pröfvat skäligt på det sätt ändra Kongl. Hofrättens utslag, att Domhafvanden, för den felaktighet vid Domare-embetets utöfning, som blifvit honom af Kongl. Hofrätten till last förd, dömdes att, jemlikt 1 Kap. 12 § Rättegångs-balken, böta Atta Riksdaler 16 sk. samt förpligtades att, ej mindre ersätta Kongl. Majit och Kronan kostnaden för den inbrottsstölden sakfälldes underhåll i häktet tre dagar längre, än vederbordt, med 20 sk. 5 rst., än äfven till denne, för honom tillskyndadt lidande, utgifva Sex Ridr allt Banko; hvarjemte i afseende å Domhafvandens i förklaringen framställda underdåniga anhållan, att, derest han skulle pröfvas lagligen vara för anmärkta förfarandet till någon påföljd förfallen, han måtte af nåd derifrån blifva förskonad, Kongl.
Majit förklarat anledning icke hafva förekommit, att domhafvanden någon Nåd förunna.
De tre särskilda åtal, som, i följd af Körsnärerne David Forsells oell Petter Ferdinand Hejdenbergs klagan, blifvit anställda: emot de i anledning af religiösa oroligheter i Orsa förordnade Visitatorer, — emot Kronofogden i nämnde ort, och emot Konungens Befallningshafvande i Stora Kopparbergs län, finnas till syftning och innehåll närmare upptagna i nyss åberopade Embets-berättelse (sid. 32 och följande.)
Dessa åtal äro nu samtliga af Kongl. Majit slutligen pröfvade, men, innan de sålunda gifna utslagens innehåll här införes, torde redogörelse böra ske för utgången af Justitie-Ombudsmannens besvär i Kongl. Svea Hofrätt emot Häradsrättens utslag i åtalet emot ofvanbemälde Kronofogde.
Genom utslag den 14 Februari 1855 förklarade nemligen Kongl. Hofrätten, att, emedan upplyst vore, det Kronofogden låtit den 12 Februari 1853 uti Orsa kyrkoby i förvar taga, samt nästpåföljande dag till Stora Kopparbergs länshäkte i Fahlun införa Forssell och Hejdenberg; ty och som icke föregifvet vore, att desse då ens höllos misstänkte för brott af urbota beskaffenhet, samt, om än, såsom Kronofogden förmenat, Forssell och Hejdenberg, derigenom att de besökte Orsa församling, alvikit från den väg, de genom sina pass voro berättigade att färdas, de likväl icke af sådan anledning bordt åtminstone förr anhållas, än efter det dem lemnats tillfälle att till upplysning om deras frejd åberopa trovärdiga personer inom orten, desse blifvit hörda och förklarat sig ej kunna intyga, att Forssell och Hejdenberg vore välkände, men sådant icke föregått öfverklagade förfarandet; alltså och då hvad Kronofogden vidare åberopat derom, att den på grund af Kongl. Maj:ts nådiga befallning tillsatta Kommitté, som vid ifrågavarande tid hade att anställa undersökningar i anledning af de inom Orsa församling förefallna separatistiska rörelser, uti skrifvelse til!
Länsmannen i orten anmodat denne förständiga Forssell och Hejdenberg att inom viss tid från socknen sig aflägsna, samt att, sedan denna tid tilländagått, utan att de nämnde förständigande hörsammat, Kronofogden skulle, till följd af cn utaf Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Stora Kopparbergs län meddelad Resolution öfver derstädes af Kommitterade gjord ansökning, egt att, på sätt som skett, förfara, desto mindre kunde till gällande ursäkt derför föranleda, som berörda Resolution, enligt hvad upplyst vore, innehållit befallning till vederbörande Kronofogde att, i öfverensstämmelse med 1 Kap. 9 § Utsöknings-balken, lemna allenast den laglikmätiga handräckning, som i det af Kommitterade omförmälde afseende kunde af dem behörigen äskas, och den af Kommitterade till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande afgifne ansökning åter, hvilken föranledt resolutionen, ej innefattat annan begäran, än om befallning för Kronobetjeningen att, i händelse af behof, gå Ivommittéen tillhanda med de lagliga åtgärder, som Kongl. Maj:ts Befallningshafvande kunde pröfva nödiga för att, på behörig reqvisition, när och så ofta Kommitterade påfordrade, inställa de personer, bland de sig så kallade Läsarne, hvilka Kommitterade ansåge sig behöfva genom sådana åtgärder få för Kommittéen inställde; men ej mindre det ådagalagda förhållande, som å Forssells och Hejdenbergs sida föranledt berörde åtgärd, än ock öfrige i målet förekomne omständigheter måste, vid bedömandet af Kjellins förfarande, anses särdeles mildrande, funne Kongl. Hofrätten, med ändring af Häradsrättens utslag, det Kronofogden skulle, likmätigt 1 Kap. 7 § Utsökningsbalken, af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande med ord och varning näpsas; och förpligtades Kronofogden gälda den kostnads-ersättning, som Häradsrätten af allmänna medel tillerkänt Justitie-Ombudsmannens särskildt tillförordnade ombud vid bemälde
Rätt; men i öfrigt fanns ej skäl att i öfverklagade utslaget göra ändring.
För vinnande af den ändring i Kongl. Hofrättens berörda utslag, att Kronofogden måtte ådömas det strängare ansvar, som kunde finnas närmare motsvara arten af det tjenstefel, hvartill han gjort sig skyldig, anfördes hos Kongl. Majit af Justitie-Ombudsmannen underdåniga besvär; men genom utslag den 10 Mars 1857 förklarade sig Kongl. Majit i nåder finna skäl icke vara anfördt, som i Hofrättens utslag kunde verka ändring.
Ett lika lydande beslut meddelades ock af Kongl.
Majit den 1 October samma år öfver de underdåniga besvären i åtalet emot förbemäldeVisitatorer; hvaremot Kongl.
Majit, i anledning af Landssekreterarens i Stora Kopparbergs län förda klagan i åtalet emot Konun - gens Befallningshafvande derstädes, genom utslag den 30 Mars oftanämnde år, i nåder sig yttrade: att ehuru, på sätt Hofrätten förklarat, Körsnärerne Forssell och Hejdenberg, enligt deras pass ina hafva varit berättigade att, hvardera under den tid hans pass afsåg, icke allenast bevista marknader i Riket, utan äfven, lör sina angelägenheters vårdande, besöka orter, der marknad icke hölls, samt dem följaktligen icke kunnat förvägras att, efter bevistandet af marknaden i Hedemora och i afbidan på den som i Sala förestod, resa till Orsa socken, fastän på afväg från sistnämnde stad belägen; likväl och som,— utom det Forssell och Hejdenberg, vid förhör inför Kongl.
Majrt Befallningshafvande, omsider vidgått, att deras afsigt med resan till Orsa socken jemväl varit att söka underrättelse om hvad sorn blifvit afgjordt af de på Kongl.
Maj:ts befallning derstädes församlade Kommitterade; åt hvilka blifvit uppdraget att ransaka angående läsare-oroligheterna i Orsa församling och till deras hammande vidtaga erforderliga åtgärder, — i afseende å Forssells och Hejdenbergs förhållande under vistandet dersammastädes blifvit upplyst, att de genast efter sin ankomst sökt gemenskap med dervarande Läsare samt, emot vederbörande
Kro~ nobetjents tillsägelse att inom viss tid afresa från socknen, qvarstannat och deltagit uti olofligt religions-sammanträde af enahanda beskaffenhet med de oordningar inom församlingen, hvilkas stillande och förebyggande Kommitterades förrättning åsyftade; alltså och enär, under dessa särskilda förhållanden, de der måste anses hafva innefattat laglig anledning att ifrån beröring med en i oro satt menighet afhålla på resa stadde personer, hvilkas närvaro på stället och tredska att åtlyda dem, som hade sig ålagdt att söka återställa lugnet, icke kunde undgå att dessas åtgärder motverka, Kongl. Maj:t Befallningshafvande, till hvars embetspligt det hört att tillse, det genom desses återvändande till orten icke förnyade retelser till oordningar föranleddes, och egt befogenhet att, efter inhemtande af Forssells och Hejdenbergs ändamål med fortsättningen af deras resa och i enlighet med deras derom gjorda framställning, förordna om deras affärd från Fahlu stad och Stora Kopparbergs län till hvarderas hemort inom dertill lcmnadt erforderligt rådrum samt att, för beredande af verkställighet åt detta förordnande, såväl derom som angående anledningarne dertill å passet meddela anteckningar; fann Kongl. Majit Dess Befallningshafvandes nyssanmärkte förfarande icke kunna såsom fel i embetets utöfning tillräknas; hvadan, med ändring af Hofrättens utslag i hvad det blifvit öfverklagadt, Landssekreteraren från ansvars- och ersättningsskyldighet i målet befriades.
Sedan Stadsfiskare i Alingsås till dervarande Rådstufvurätt instämt en af stadens Borgare med påstående om ansvar, för det denne underlåtit upprätta bouppteckning efter dess sju år derförinnan aflidna hustru, förklarade Rådstugurätten, genom utslag den 17 Maj 1852, med åberopadt stöd af 9 Kap. 5 § Arfda-balken, sig anse det icke tillkomma Allmän Åklagare att, utan uppdrag af vederbörande arfvingar, hvilkas rätt ensamt var af målet beroende, deruti föra talan, hvadan åtalet lemnades utan afseende.
Bouppteckning förrättades af Magistraten sedermera den 21 Juni nämnde år.
Enär, jemlikt 9 Kap. 2 § Ärfda-Balken, det åligger
Domaren att tillse, det med bouppteckning ej må uppskjutas längre, än tre månader efter dödsfallet, och denna föreskrift vederläde den till grund för Rådstufvurättens beslut antagna sats, att endast arfvingars rätt vore beroende af ett dröjsmål utöfver bestämd tid, samt i Allmän
Lag stadgades om viss andel till de fattiga af hvarje afliden persons qvarlåtenskap och äfven af den i beslutet åberopade 5 § af 9 Ivap.
Ärfda-Balken syntes, att arfvingar icke ega eftergifva skyldigheten till boets upptecknande, då älven dem åläggas böter, om de äro till försummelsen vållande, antogs af Justitie-Ombudsmannen att Allmän Åklagare ej kunde vara förment att tala å en försummelse, hvarigenom de fattiges del blifvit försnillad.
För den genom anmärkta beslutet begångna öfverträdelsen af lag och försummad omvårdnad om ärendet forordnades derföre åtal inför Kongl. Maj:ts och Rikets Göta Hofrätt emot Rådstufvurättens Ordfö - rande och Ledamöter; men genom utslag den 1 Aug. 1855 förklarade Kongl. Hofrätten, att sorn obestridt vöre,, att Magistraten i Alingsås, efter erhållen kännedom j början af Maj månad 1852, att den ifrågakomne bouppteckningen icke blifvit förrättad, utsatt sådan förrättning till bestämd dag i nästföljande månad, så funne Hofrätten någon försummelse i detta hänseende å Rådstufvurättens eller Magistratens sida icka hafva egt rum; i följd hvaraf och då åtalade beslutet af den 17