Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I detta b e l y s a n d e e x e m p e l ligger s a m m a l ä r d o m s o m i den a l l b e k a n t a g a m l a fabeln o m, h u r u solen lugnt o c h stilla verkar det, s o m n o r d a n v i n d e n med allt sitt dån ej f ö r m å r å s t a d k o m m a.
Det tredje sättet, j a g vill framhålla, är det tidiga inpräglandet a f religionens stora, e v i g a, lifsviktiga sanningar i det ä n n u m j u k a o c h m o t t a g l i g a barnasinnet o c h framfor allt det väsentliga ä n d a m å l e t m e d all religion, h v i l k e t är att d a n a karaktären o e h vara ett rättesnöre för v å r sedliga v a n d e l.
Ingenting ö f v a r m i n d r e eller låt oss säga sämre infly- tande p å barnen, än d å religionen blott är en yttre, anständig täckmantel, d å religiositeten b l o t t är ett sken.
I n g e n t i n g k a n v a r a ofrukt- barare o c h tråkigare än yttre former, till h v i l k a de ej se n å g o n motsvarighet i lifvet.
Men d å barnet hos föräldrarne märker d e » a n d e n s f r u k t e r », o m h v i l k a aposteln talar, när det ser d e n tro, d e b e k ä n n a, l y s a i g e n o m alla deras ord o c h h a n d l i n g a r o c h f r a m b r i n g a s å d a n a resultat s o m en h e l g a d v a n d e l, k ä r l e k o c h själfuppoffring, när det får hjälp i lifvet a f s k ö n a minnen a f ett föredöme, s o m stod i öfverensstämmelse m e d den tro, a f h v i i k e n det b e k ä n d e sig v a r a framsprunget • — d å går barnet i sanning ut i lifvet m e d det dyr- baraste a f alla arf.
H u x l e y har framhållit det o f ö r l i k n e l i g a värdet a f den heliga skrift, så till v i d a s o m den förtäljer oss historien o m människor under flere släktled, h v i l k a några korta år passerade d e n j o r d i s k a tillva- rons trånga s k å d e b a n a såsom m e d l e m m a r a f mänsklighetens ä n d l ö s a tåg från evighet till evighet, o c h s o m s k ö r d a d e den g å n g n a ti- dens välsignelser eller förbannelser, allt efter som de h a n d l a d e rättfärdigt eller orättfärdigt.
Men barn a f föräldrar, h v i l k a m e d tåla- mod o c h undergifvenbet burit sin del a f li- d a n d e o c h pröfningar, s o m v a n d r a t sin v ä g i ljuset inför G n d s ansikte, ä g a en talisman, s o m b ö r k u n n a s k y d d a d e m för d å l i g a infly- telser.
» J a g har alltid känt m i g l y c k l i g öfver att jag erhöll en religiös u p p f o s t r a n, » sade l o r d R u s s e l p å schavotten, » t y äfven d å j a g s o m mest tycktes hafva g l ö m t den, h ö l l den m i g l i k v ä l t i l l b a k a från det o n d a.
» &amp; K v i n n o r n a o c h r ö s t - r ä t t s f r å g a n.
H^Jär ® i S t o c k h o l m t y c k s en viss o r o h a gri- pit en stor d e l a f d e annars så fleg- matiska k v i n n o r n a.
D e t syns så att säga » l i g g a i luften » en k ä n s l a a f att någonting, äfven från k v i n n o r n a s sida, måste g ö r a s, för att de ej s k o l a försitta tiden i d e n stora röst- rättsfrågan, utan d i r b e v a k a sina intressen.
; E t t p a r e n s k i l d a möten ha redan hållits, o c h h v a d det lider k o m m a v ä l äfven offent- l i g a sådana att anordnas.
A l l a äro öfverens om det n ö d v ä n d i g a uti, att något göres, och
att det är a f stor v i k t for k v i n n o r n a att er- h å l l a rösträtt — så tillvida är j u allt bra.
Svårigheten är blott, huru alla stridiga in- tressen s k o l a k u n n a förenas » u n d e r en hatt », h v i l k e t syns hart när o m ö j l i g t.
S o m ett g o d t tecken för ett fruktbärande samarbete i ö n s k a d riktning får man v ä l anse det senaste enskilda mötet, s o m i förra vec- k a n hölls i H u s h å l l s s k o l a n s l o k a l vid T r ä d - gårdsgatan.
T i l l detta m ö t e v o r o nämligen d e mest skiljaktiga representanter för k v i n n o - saken inbjudna.
M a n såg där flere a f det aristokratiska F r e d r i k a Bremer-förbundets sty- relsemedlemmar, p å s a m m a g å n g s o m m a n s å g m e d l e m m a r a f styrelsen för den r a d i k a l a kvinnoförening, s o m bär n a m n e t S t o c k h o l m s A l l m ä n n a K v i n n o k l u b b (ej att f ö r v ä x l a m e d K v i n n o k l u b b e n, N o r r l a n d s g a t a n 1 7).
D e t är ett jättesteg framåt i ö n s k a d riktning att n å g o t sådant k u n n a t ä g a r u m.
M e l l a n dessa b å d a, så h i m m e l s v i d t s k i l d a föreningar funnos a l l a o l i k a l ä g e r representerade, fanns plats för a l l a meningar!
V ä l h a r m a n ej ännu k u n n a t enas n å g o n arbetsplan, men g o d t h o p p finnes att l e d a n d e krafter ej s k o l a k o m m a att nas, när tider blir.
H u f v u d s a k e n är i f a l l, att k v i n n o r n a själfva börjat v a k n a o c h intressera sig för sin s a k.
om om, sak- alla upp Kvinnliga pianostämmare.
T r o t s d e m å n g s i d i g a o c h framgångsrika ansträngningar, s o m n u m e r a g ö r a s att bereda ensamstående k v i n n o r n y a v e r k s a m h e t s o m r å - den, ö k a s alltjämt antalet arbetssökande p å ett fruktansvärdt vis o c h härmed o c k s å skyl- digheten att se sig o m efter ännu mera arbete.
D e t t a b o r d e emellertid i c k e s ö k a s endast i n o m det uteslutande själsarbetets o m r å d e, utan framfor allt o c k s å p å ett gebit, s o m i syn- nerhet tillhör k v i n n o r n a: handens, konstfärdig- het.
P å detta o m r å d e står n o g ä n n u m y c k e t att finna för k v i n n o r n a; så t. e x.
b ö r a de y p p e r l i g t k u n n a ä g n a sig för pianostämmarens yrke.
Hittills har pianostämningen nästan enbart, utförts af m ä n; men det finns ingen anledning att tvifla på, att äfven k v i n n o r g e n o m en d y l i k verksamhet s k u l l e k u n n a skaffa sig en g i f v a n d e i n k o m s t k ä l l a.
I v å r a dagar, d å pianospelningen i c k e in- skränker sig till några få konstnärligt begåf- v a d e, utan tagit plats i ledet a f a l l m ä n n a b i l d n i n g s m e d e l, blifvit en allas g e m e n s a m m a e g e n d o m, så finnes snart sagdt i hvarje bil- d a d t hem ett instrument.
A l l a dessa instru- m e n t måste s t ä m m a s h v a r a n n a n eller hvar tredje m å n a d.
I S t o c k h o l m betalas härför 2,50 å 3 k r o n o r, p å mindre orter k a n s k e blott 1 a, 2 k r o n o r.
D e n som är frisk o c h har kraftiga nerver, k a n d a g l i g e n m y c k e t v ä l s t ä m m a tre å fyra instrument.
Detta gör lätt n o g en m å n a d s i n k o m s t p å o m k r i n g 1 0 0 kronor.
Förutsättningarna för detta y r k e äro föl- j a n d e: fint musikaliskt öra, g o d a nerver, muskel- styrka i händerna o c h n å g o n k u n s k a p i piano- spelning.
V i d a r e insikt i instrumentens k o n - struktion.
D e n n a k a n m a n endast förskaffa sig g e n o m u p p r e p a d e b e s ö k hos en instrument- m a k a r e, s o m g e r g r u n d l i g a förklaringar o c h upplysningar.
D e erforderliga v e r k t y g e n äro en p i a n o (s k r u f -) n y c k e l, en stämgaffel o c h en liten k i l a f filt.
R i k t i g a s t är n o g att låta u n d e r v i s a sig i p i a n o s t ä m n i n g.
D e t t a är redan därför önskvärdt, att m a n därvid m å k u n n a sätta sig in i det m e k a n i s k a arbetet v i d en tillfällig reparation a f pianot l i k a s o m v i d på- spänning a f strängar.
D e t finns äfven t r y c k t a h a n d b ö c k e r för p i a n o s t ä m n i n g; bäst är emel- lertid, o m man b e g a g n a r dessa blott s o m k o m - plettering.
Stämningen består däri, att m a n t r y c k e r p i a n o n y c k e l n öfver den stämskruf, kring hvii- ken strängen är v i r a d, o c h d ä r m e d spänner strängen stramare eller lösare — allt efter b e h o f — till dess att tonen, s o m m a n anslår m e d vänster h a n d e n, k l i n g a r fullt ren.
Natur- ligtvis måste m a n akta sig för att spänna strängarne f ö r hårdt, så att d e springa.
D e o l i k a strängarne, s o m m a n åtskiljer från h v a r a n d r a g e n o m den lilla filtkilen, äro från o k t a v till o k t a v b e t e c k n a d e m e d bokstäfver.
M a n börjar i midten a f klaviaturen o c h stäm- mer först de h ö g r e tonerna, h v i l k a alltid lät- tast sjunka, det vill säga åter bli ostämda, samt därpå basen.
S å går m a n åter en g å n g i g e n o m oktaverna, kvintarne o c h terserna.
T i l l att börja m e d tar k a n s k e allt detta tre timmar i anspråk.
Färdigheten k o m m e r emellertid äfven här, s o m i n o m alla f a c k, m e d vanan.
I landsorten skall n o g lätt hvarje d a m genom rekommendation inom bekantskapskret- sarne erhålla n ö d i g a u p p d r a g, o m h o n b l o t t i c k e drar sig för att b e k a n t g ö r a sin färdighet i detta afseende.
A t t brist p å g o d a piano- stammare råder i landsorten bevisas däraf, att s t o c k h o l m s k a pianostämmare p å bestämda mellantider resa o m k r i n g i landsorten för att där ställa instrumenten i o r d n i n g.
I större städer v o r e rådligast att sätta sig i förbin- delse m e d musiklärare o c h musikskoleföre- ståndare, h v i l k a s talrika öfningsinstrument ofta behöfva stämning.
M e n framför allt till- råda v i d e damer, s o m m å h ä n d a reflektera p å dessa rader, att v ä n d a sig till instrument- h a n d l a r e o c h fabrikanter, s o m i c k e b l o t t själfva dagligen h a instrument att s t ä m m a, utan äfven i d e flesta fall v i d p i a n o k ö p r e k o m m e n d e r a l ä m p l i g stammare åt kunderna.
A t t pianofabrikanterna n o g k o m m a att m e d v ä l v i l j a se k v i n n l i g a stammare, bevisa f ö l j a n d e ord af en a f de största pianotillver- k a r n e: » J a g gillar d e n n a u p p m a n i n g så m y c - ket lifligare, som j a g a f tjuguårig erfarenhet vet, huru otillförlitlig m å n g e n m a n l i g stam- m a r e är, o c h hur svårt det är att fortfarande intressera en g o d, v e r k l i g t a n v ä n d b a r s t a m - mare. » männen, o c h d å måste h o n j u o c k s å t a g a efter deras d å l i g a v a n o r.
Under alla våra m e r eller m i n d r e berättigade emancipations- sträfvanden b ö r a v i d o c k låta oss angeläget v a r a att s ö k a b i b e h å l l a männens aktning.
M e n ingenting undergräfver d e n n a hastigare o c h fullständigare, än o m v i f ö r l o r a v å r m o - raliska renhet, o c h det g ö r a v i till sist, o m yi l å n a v å r a ö r o n o c h v å r t u n g a till ett o b l v g t skämt.
O m en a n e k d o t b l o t t är k v i c k, ursäktar m a n så gärna, o m den är tvätydig, o c h u p p r e p a r d e n s a m m a l i k a ofta för den senare e g e n s k a p e n s skull s o m f ö r d e n förras.
N u torde n å g o n a n m ä r k a, att i s ä l l s k a p, där man håller p å g o d ton, f ö r e k o m m e r al- drig n å g o t d y l i k t.
M e n m a n nyttjar s m y g v ä g a r.
E n fru får h ö r a » e n r y s l i g t r o l i g historia » o c h talar o m den — naturligtvis u n d e r tyst- hetslöfte — för en väninna.
H o n berättar den bara för ett p a r af sina allra intimaste b e k a n t a o c h så förstås för sin man, » h a n skrattar så innerligt g o d t åt en k v i c k h e t.
» A l l t efter s o m h a n träffar sina vänner, få d e den n y a historien till lifs, o c h så är den i n o m k o r t k ä n d i hela umgängeskretsen.
H v a r e n d a herre vet, att fruntimmerna berätta d e n för h v a r a n d r a o c h skratta däråt.
Och detta bidrager mera, än m å n g e n tror, att för- ringa deras t a n k e o m k v i n n o k ö n e t.
&lt; För helt kort tid sedan h ä n d e det i ett sällskap, där herrar o c h fruntimmer enligt nutidens sed vistades i o l i k a rum, att en herre u n d r a d e, h v a r m e d fruntimmerna sys- selsatte sig.
» A n t a g l i g e n m e d d e t s a m m a som vi, med att berätta t v ä t y d i g a historier, » b l e f svaret.
O c h denna förolämpning var tyvärr ej oförtjänt.
Ordspråket: » säg mig med hvem du umgås, o c h j a g skall s ä g a d i g h v e m d u är » ä g e r k a n s k e ä n n u mera giltighet, o m m a n förän- drar det sålunda, » s ä g m i g m e d h v a d d u sysselsätter d i n a tankar, o c h j a g s k a l l s ä g a dig hurudan du är. » E n e n d a t v ä t y d i g hi- storia k a n b e s u d l a en u n g k v i n n a s hela tanke- v ä r l d o c h g r u m l a hennes själ, så att, s o m R u n e b e r g säger, den » a l d r i g k l a r n a r mer igen, speglar a l d r i g h i m l e n m e r.
» M å v i därför tydligt visa, att allt l å g t o c h orent misshagar o s s, äfven o m det är öfver- draget m e d k v i c k h e t e n s o ä k t a f ö r g y l l n i n g, o c h h v a d s o m är ännu viktigare, aldrig upprepa detsamma.
F " R o l i g a historieF. "
» K v i n n a n bör vara m a n n e n s a s t e r En l i t e n e n r i k a.
hemstudie af söndag. » Sophie h a r m l ö s t s k ä m t k r y d d a r samtalet o c h vjy skänker ett g o d t skratt.
M e n t y v ä r r är d e t ej endast åt det h a r m l ö s a skämtet, s o m m a n skrattar, utan lika ofta åt det tvätydiga, det råa.
O c h d u måste erkänna, att det se- nare skämtet är fullt så v a n l i g t s o m det förra.
D e t t a är en ful fläck p å vårt u m - gängeslif, s o m det i första r u m m e t t i l l k o m - m e r oss k v i n n o r att borttvätta.
M a n ler, när m a n b o r d e r o d n a a f h a r m o c h förtry- telse, o c h m a n anser till o c h m e d s å d a n a personer » trefliga », hvars inre t o m h e t n ö d - gar d e m att plöja m e d andras k a l f v a r o c h g ö r a sig a n g e n ä m a g e n o m att u p p r e p a mer eller m i n d r e s i m p l a anekdoter.
F ö r några tiotal a f år sedan var detta b r u k e t endast i herrsällskap, m e n v å r fördomsfria nutids- k v i n n a v i l l j u så m y c k e t s o m möjligt l i k n a H Unge.
tt jlJpFaster H e n r i k a v a r solskenet i h e m m e t, T r o t s hennes femtioåtta år v o r o hennes kinder r ö d a s o m ä p p l e n o c h hennes g r å b l å ö g o n klara o c h fulla a f lif.
F a s t e r H e n r i k a h a d e a l d r i g haft n å g o t öfverflöd a f här, men d e t l i l l a s o m återstod d ä r a f l å g ä n n u brunt o c h g l ä n s a n d e u n d e r den hvita spetsmössan.
L i t e n, rund o c h mjuk s o m ett ullgarnsnystan, trillade h o n o m i alla vrår a f huset, utan att g ö r a n å g o t buller a f sig, men m a n k u n d e v a r a säker o m, att öfverallt där hon dragit fram finna allting i den bästa o r d n i n g.
O c h allting gjorde h o n m e d glädje.
» il * » K a n s k e känner mången af till välsignelsen a f ett sådant sken.
Novemberdimman må tät utanför eller atmosfären m i n a läsarinnor permanent s o l - l i g g a aldrig så i n o m hus v a r a
aldrig så t r y c k a n d e o c h t u n g — d u m ä r k e r det knappast, när faster H e n r i k a s glada hjärtliga leende bryter fram s o m en v ä r m a n d e solstråle.
H o n är den husliga härdens mun- tra, s p r a k a n d e brasa, s o m a l l a vilja v ä r m a sig v i d, o c h s o m kastar sitt sken öfver h e l a det eljes k a l l a hemmet.
D e t h e m, där vår faster H e n r i k a fått sin plats, b e h ö f d e o c k s å alltför v ä l en sådan vär- mekälla.
I n n e i sin s ä n g k a m m a r e satt » s v ä - g e r s k a n » fru B e a t a i sin g u n g s t o l nästan hela d a g e n o m, sjuklig o c h nervös samt troende, att h o n ej hade krafter att uträtta n å g o n t i n g i huset, o c h b r o d e r n — h v i i k e n var affärs- m a n — h a d e i b l a n d förargelser o c h m o t g å n - gar, s o m återverkade p å hans l y n n e, o c h han k o m ofta från k o n t o r e t i en retlig sinnes- stämning.
D e n ena a f döttrarna satt p å faderns k o n - tor — den a n d r a studerade v i d konstakade- mien.
S o n e n i huset h a d e ej ännu tagit sin studentexamen, m e n d ä r e m o t gått i g e n o m alla graderna i s n o b b e r i.
H a n l å g i ständigt k r i g m e d huspigan, därför att hans s k o d o n ej b l e f v o n o g b l a n k a, o c h ville att h o n s k u l l e stiga u p p tidigt o m m o r g n a r n e f ö r att pressa v e c k p å hans b e n k l ä d e r, innan han g i c k till » k l a s s e n ».
D e t v a r först till den sena m i d d a g e n, som d e s k i l d a f a m i l j e m e d l e m m a r n e samlades, o c h d å det egentliga hemlifvet för d a g e n tog sin början.
F r u B e a t a k o m d å ut, matt o c h grå, från sitt rum för att intaga sin m i d d a g i kretsen a f d e sina, o c h d e öfriga k o m m o, h v a r o c h en från sitt värf, a l l e s a m m a n s förande m e d sig de mer eller m i n d r e b e h a g l i g a intrycken från sitt » u t e l i f ».
P a p p a var kanske vid dåligt humör och h a d e gifvit äldsta dottern H i l d en s k r a p a för n å g o n liten f ö r s u m m e l s e i k o r r e s p o n d e n s e n.
M ä r t a h a d e o c k s å fått » s k r a p a », men m e d palettknifven, o c h t y c k t e, att » p r o f e s s o r n » var h ö g s t orättvis m o t henne.
O c h W a l t e r hade fått sina n y a p a n t a l o n g e r nerstänkta a f en förbifarande åkardroska.
» E n sådan d r u m - mel till å k a r e!
» M e n bordet v a r så o m s o r g s f u l l t d u k a d t, o c h den v a c k r a k r u k v ä x t e n i dess m i d t lyste frisk o c h g r ö n under h ä n g l a m p a n.
S å k o m fa- ster H e n r i k a själf in från k ö k e t m e d hus- j u n g f r u n o c h d e å n g a n d e faten i h a c k o c h h ä l efter sig, o c h strax b l e f stämningen lättare.
F a s t e r H e n r i k a v a r n u rödare än vanligt, t y h o n h a d e l a g t sista h a n d v i d b r o r s fa- voriträtt, o c h spiselelden är d u k t i g t v ä r m a n d e.
E n s n a b b b l i c k ö f v e r bordet för att se, att allting v a r i o r d n i n g, o c h sedan o d e l a d u p p - m ä r k s a m h e t p å h v a d h v a r o c h en h a d e att förtälja.
S j ä l f sade hon ej m y c k e t, m e n hennes ö g o n f r å g a d e o c h hennes l ä p p a r l o g o, o c h hur det var, så fick hon andras l ä p p a r att fråga o c h deras ö g o n att l e.
S å h a d e det varit m å n g a, m å n g a gånger, oeh alla k ä n d e d e faster H e n r i k a s hälsosam- m a inflytande, ehuru k n a p p a s t n å g o n af d e m erkände det eller ens gjorde sig reda därför.
K a n s k e l å g hemligheten a f faster H e n r i k a s tysta v ä l d e öfver sina närmaste däri, att hon så ofantligt litet tänkte p å sig själf, utan g i c k u p p i d e m alla, utan att ä n d å förlora n å g o t af sin individualitet.
M e d sitt menande, so- liga leende l o c k a d e h o n fram s m å blomster ur stenbunden m a r k, innan m a n visste att de ens slagit rot.
M e n i det h ö g r e sällskapslifvet v a r faster Henrika omöjlig.
D e t h a d e H i l d sagt, s o m v a r familjens orakel i a l l a k o n v e n a n s f r å g o r.
O c h M ä r t a instämde däri från sin estetiska ståndpunkt.
V a l t e r sade, att o m han g i c k p å gatan i s ä l l s k a p m e d ett p a r kamrater o c h p å afstånd såg faster H e n r i k a k o m m a g å e n d e, g i c k h a n g ä r n a öfver p å a n d r a trot- toaren för att s l i p p a hälsa o c h bli tillfrågad o m h v e m hon var.
skedar, m e n allas ö g o n följde faster, d å h o n l å n g s a m t g i c k fram till b o r d e t o c h där i n t o g sin en g å n g för alla b e s t ä m d a p l a t s.
H o n skulle j u h a lett sitt b r e d a, soliga leende till i g e n k ä n n a n d e o c h d ä r v i d visat, att hon ej h a d e — några tänder.
K a n m a n t ä n k a sig n å g o t så g a m m a l m o - digt.
I vår tid, när det finns en tandtekni- ker i hvart g a t h ö r n o c h ingen h y g g l i g män- n i s k a vill vara utan t u g g r e d s k a p!
F e m p a r l ä p p a r ö p p n a d e s för att g ö r a s a m m a fråga, men grosshandlaren k o m först med sin: A l l a veta vi j u, att m a n k a n h å l l a så in- nerligt a f en m ä n n i s k a, att till o c h m e d hen- nes egenheter b l i f v a oss kära, m e n ingen a f familjen B r a u n h a d e k u n n a t förlika sig med fasters egenhet att ej vilja » s l ä p p a en tand- läkare i munnen på s i g ».
U n d e r l o p p e t a f flere år hade m a n bear- betat henne, m e n alltefter s o m antalet a f hennes tänder minskades, ö k a d e s hennes m o t - ståndskraft.
O c h faster s o m nästan alltid l o g!
Hade h o n varit surmulen, så h a d e det märkts mindre.
A l l t i d fick h o n p i k a r, för att h o n ej h a d e » t a n d för t u n g a ».
G r o s s h a n d l a r e n påstod, att h o n v ä l b e h ö f d e n å g o n t i n g att bita ifrån sig med, när u n g d o m e n emellanåt b l e f för när- g å n g e n, o c h svägerskan b l e f så fasligt nervös a f att se » den svarta g l u g g e n ».
S j ä l f h a d e h o n j u t v å garnityr, ifall det ena skulle g å sönder, men det b e h ö f d e s knappast, ty h o n l o g nästan aldrig o c h t a l a d e m y c k e t sparsamt.
A l l a de k v i c k h e t e r, s o m » b a r n e n » tilläto sig att säga, k a n man k n a p p a s t u p p r e p a.
M ä r t a s o m studerade antiken, p å s t o d att det v a r h ö g s t o s k ö n t att ej h a f v a några tänder, men faster H e n r i k a försvarade sig m e d att själfva V e n u s från M i l o f ö r m o d l i g e n o c k s å var utan sådana, när h o n b l e f g a m m a l.
M e n h v a d g i c k det åt f a s t e r?
— hvart h a d e solskenet tagit v ä g e n?
H v a r f ö r k n e p hon p å munnen o c h såg så b e k y m r a d u t?
» H u r är det fatt, kära H e n r i k a — v ä l inte s j u k?
» du är F a s t e r såg så mystisk ut s o m själfva oraklet i D e l p h i o c h svarade b l o t t ett l a k o n i s k t » n e j!
» nästan utan att ö p p n a l ä p p a r n e.
» F a s t e r har bestämdt t a n d v ä r k, » sade H i l d, » öfverläppen är j u alldeles svullen.
Stackars lilla Faster — det är en gruflig p l å g a.
» Faster hade svårt för att svälja s o p p a n, o c h köttbitarne petade h o n omsorgsfullt un- d a n m e d skeden.
M e d plättarne g i c k det litet bättre, m e n h o n åt fortfarande m y c k e t reserveradt, o e h solskensleendet v i l l e ej visa sig.
» H ä r är k a l l t, » sade grosshandlaren o c h ruskade litet p å sig — » b r a s o r n a måtte ej vara ordentligt skötta i d a g.
» » D e t är aderton g r a d e r, » svarade M ä r t a, » j a g såg p å termometern, innan v i satte oss till b o r d s.
» Efter måltiden d r a c k m a n kaffe i s a l o n g e n, o c h faster H e n r i k a serverade det såsom v a n l i g t.
har » N u kan varit. » d u v ä l ä n d å tala o m, h v a r du G r o s s h a n d l a r e n försökte att se så l i k g i l t i g ut s o m möjligt, men det l y c k a d e s ej — » att d u t a p p a t b o r t ditt g o d a lynne, m e d a n d u varit borta, det k a n då h v a r m ä n n i s k a s e.
» F a s t e r r ö r d e litet på ena m u n g i p a n, m e n det f r ä m m a n d e o c h strama draget k r i n g mun- nen försvann ej, o c h h o n såg fortfarande l i k a o u t g r u n d l i g ut, när h o n s v a r a d e: E n t o r s d a g s m i d d a g s a m l a d e s familjen, så- s o m vanligt, i matsalen v i d femtiden.
» U t e i affärer. » ' » S e så där j a!
S k a l l j a g n u o c k s å få en konkurrent i min egen syster.
D e t hade j a g inte v ä n t a t.
» H u s a n k o m in m e d den r y k a n d e soppter- rinen.
M e n d e n n a g å n g utan att vara åt- följd a f faster H e n r i k a.
G r o s s h a n d l a r e n låtsade, s o m o m han varit m y c k e t b e k y t t a d o c h d r o g i sina l å n g a poli- songer.
» M e n h v a r h ö l l d å fröken till?
Skulle m a n ej vänta p å h e n n e?
» » F r ö k e n g i c k ut tidigt p å f ö r m i d d a g e n, » sade flickan.
» H o n b a d, att m a n ej s k u l l e vänta p å henne, ifall hon ej v a r h e m m a k l o e - kan fem. » » J a g s k a l l hämta min flaska m e d nejlik- o l j a, » föreslog H i l d.
» N ä r j a g h a d e tand- v ä r k i våras, a n v ä n d e j a g sådan, o c h det g j o r d e mycket godt. » » Oerhördt!
H v a d v i l l e det s ä g a?
H e n r i k a b o r t a flere t i m m a r å r a d!
» stor s o c k e r b i t i m u n n e n.
M e n h v a d h a d e d å k o m m i t åt allas vår rara faster?
U n d e r a l l a d e år h o n varit i huset — o c h Faster M a n g i s s a d e hit o c h dit, h v a d det k u n d e betyda.
V a l t e r framkastade en f ö r m o d a n o m att Faster k a n s k e låtit enlevera sig, men fick a f grosshandlaren en a l l v a r s a m tillrättavisning för näsvisheten.
» Malplacerad kvickhet.
hedervärda faster! » Respekt för din Stämningen v i d b o r d e t var ej den bästa.
T a k l a m p a n var för h ö g t u p p s k r u f v a d o c h började att r ö k a.