Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Domstolen utgått från den förutsättning, alt det ännu strängare Pensylvaniska straffsystemet skulle komma att i den nya Brollmåls-lagen följas, i hvilket fall en nedsättning afstraftiden blifver icke blott tjenlig, utan man kunde säga alldeles nödvändig.
Med bibehållande af vårt sätt att tillämpa fästningsstraffet, synes den mig vara intetdera. n Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 182 Vid de af Utskottet i öfrigt tillstyrkta förändringar af Kongl. Majlis förslag till ifrågavarande Förordning, utbeder jag mig få göra följande erinringar: i §.
Utskottet bär ansett det böra i i §:en uttryckas, alt folksamling, för att kunna betraktas såsom uppror, skall ske offentligen.
Detta uttryck torde rara, lindrigast sagdt, obehöfligt.
Ty livarhelst en menighet samlat sig ecb Ingi ri daga det uppsåt, att, med förenadt raid, sålla sig upp emot offentlig myndighets bud, bör den offentliga myndigheten ega antyda densamma att åtskiljas, och uragllålenheten att lyda denna uppmaning icke vara ansrarsfri.
Uttrycket år dessutom obestämdt.
Hvad menas härmed offentligen?
Månne endast väg, gala, torg, eller andra allmänna platser?
Örn en upprorisk folkhop drager sig tillbaka till en rymlig gård, i känd afsigt »tt invänta förstärkning, skola den offentliga myndighetens åtgärder till dess skingrande då upphöra?
Ordasällen i en Lag böra vara tydliga, så alt Domaren ej stannar i villrådighet, om hvad lagstiftaren dermed menat.
I samma § bär Utskottet ansett det böra bestämmas, alt endast civil myndighet eger uppmana de församlade att skingra sig, sami alt denna myndighet, jemte sådan uppmaning, bör underrätta upprorsmännen om den påföljd, sorn, enligt 2, 3 och 4 §§•> eger lum> derest uppmaningen icke åtftydes.
Men då det är af vigt, alt ett uppror, så tidigt som möjligt, varder dampadt, och fall kunna inträffa, när det vore angeläget, att den offentliga myndighet, som först kommer till stället, egde uppmana de församlade alt åtskiljas, anser jag den förra af dessa bestämmelser böra försvinna, — desto heldre, sorn (enligt 7 §.) krigsmanskap icke får till upprors stillande användas, utan på civil myndighets begäran och af henne gjord trefalldig varning; — och, hvad den senare bestämmelsen angår, så torde det blifva lika fåfängt som onödigt att söka underrätta en i uppror varande folkmängd om Lagens innehåll.
Endast de närmast stående skola kunna höra den uppläsning af Irenne Lagparagrafer, som här ifrågasättas, och det är icke troligt, att ens de, som höra uppläsningen, skola derigenom förmås att återgå till sin pligt.
Om än de serskilda straffgraderna icke äro allmänt kända; så vet dock en hvar, alt uppror är ett straffbart förelag; hvarom den offentliga myndigheten dessutom icke lärer underlåta att i den föreskrifna första uppmaningen ännu ytterligare påminna.
Lag-Utskottet$ Utlåtandes N:o 182. m * §•
De i Jenna §. lilIsrrtla orden: ''tilan trotsa med oljud, smädeord eller hot,” tror jag böra utgå.
På sätt Högsta Domstolen yttrat, förmenar jag, alt, då en folkmängd samlat sig i upprorisk afsigt, följderna sällan kunna beräknas, oell a t den passiva olydnaden emot offentlig myndighets till folksamlingen g fna befallning att skingras,? redan innefattar ett brott, som ej bör ulan ansvar aflöpa, helst skyndsam hörsamhet i sådane fall vanligen är ett vilkor för alböjande af större vådor.
Då man påyrkar de anförda ordens bibehållande, torde man hafva Jörbisett, att derigenom fullkomlig strafflöshet medgifves, med undantag af anföraren, för alla deltagare i upproret, derest laglig bevisning om trotsande med oljud, smädeord eller hot icke kan åstadkommas.
Denna bevisning lärer oftast blifva ganska svår, emedan det icke är troligt, att några, hvilka kunde derom vittna, skola såsom åskådare stanna vid ett så äfventyrligt uppträde.
Man nödgas då begagna den förhatliga utvägen att låta dem, sorn användas till ordningens återställande, vittna i egen sak. 3 5.
Det af Utskottet uppgifna skill för uteslutande af orden: ”'sönderslå eller uppbryta dörrar eller fenster,” är anmärkningsvärdt.
Grunden skulle nemligen vara, att dessa skadegörelser böra inbegripas under det allmänna uttrycket:
"bryta eller rifva de hus, eller plundra eller förstöra annan egendom.”
Är detta verkligen Utskottets mening; så synes mig, alt de ifrågavarande orden desto mindre bordt utdömas, sorn de onekligen förtydliga denna mening, och svårligen någon domare eljest skulle våga så tillämpa §;en, med den af Utskottet antagna redaction. 6 §.
Såsom följd*af hvad Utskottet i 1 och % §§, tillstyrkt, förekommer i 6 §. stad gande derom, att civil myndighet bör underrätta folksamlingen, sorn störer lugnet eller allmänna ordningen, utan att yrsa upprorisk afsigt, örn det ansvar, hvarföre den är utsatt, derest hon ej genast skingrar’ sig eller till ordning och stillhet återgår, samt att upplopp ej antages vara å bane, med mindre de församlade, oaktadt undfångna varningar, vägra alt åtskiljas, och med oljud, smädeord eller hot sätta sig upp emot de befallningar, 24 Lag-Utslcottets Ullål anele, Ar:o 182. tom derom gifvas.
Häremot gäller, hvad vid förstberörde §§. blifvit af mig anmärkt.
Det af Utskottet föreslagna utbyte af orden:
"skingrar den sig ej på offentlig myndighets befallning" emot uttrycket; låter den sig ej på offentig myndighets uppmaning til ordni’g och stillhet återföras’ synes oljenligt.
Det är med sanning sagdt, alt deri offentliga myndigheten har mest att frukta af ett upplopp, då det öfvergår till skenbar ordning och stillhet, utan att ändock skingra sig.
Det kunde hända, att ordningen ia^ltoges endast så länge, tilldess folksamlingen blifvit den offentliga myndigheten öfvermägtig. 7 §•
Behofvet af de närmare bestämningar, hvilka Utskottet velat göra, af hvad med civil myndighet i 7 §. hör förstås, kan jag icke inse.
Jag håller det icke troligt, äfven om dessa bestämningar saknas, att den civila magiens lägsta organer; Länsmän, Fjerdingsman och Polisbetjente, skola beIragtas såsom ciri' myndighet, behörig alt anbefalla krigsmanskaps upp* bådande och vapnens bruk emot egna medborgare.
Äfvenledes måste jag ogilla föreskriften, att, före varningens kungörande, ljud ''genom trumma eller trumpet” skall äskas.
Det bör åt den offentliga myndigheten öfverlemnas alt på lämpligt satt äska ljud; och troligt är, att trumma eller trumpet skola dertill begagnas; men icke hör det i Lagen stadgas, såsom ett oeftergifligt vilkor för giltigheten af den trenne gånger upprepade varningen, Det är dessutom föreskrifvet, alt ett synligt åtvarnings-tecken skall höjas på stället, der varningen uppläses.
Utskottet har i denna §. alldeles förbisett det fall, att den civila myndigheten, vid inträffande uppror, uragtlåter, hvad hon, enligt Lag, är pligtig att göra.
Det är dock Uppror, hvarom fråga är.
Man hör då icke helt och hållet tillsluta ögonen, för hvad erfarenheten härom vittnar, och derigenom stämpla såsom lagbrytare den militär-befälhafvare, som möjligen nödgas uppträda lill lugnets återställande. 9 §:en Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 182. 25 9 §:en anser jag, på redan anförda skäl, böra alldeles utgå.
Emot de i io §:en föreslagna förändringar, finner jag intet vara att invända; men anser hvarken dessa eller de uti ii och 12 SS- gjorda afvikelser från den Kongl. Propositionen vara af nog vigt, att Jaöra föranleda Pikets Ständers afslag derå.” Af Herr Gripensvärd, J. O.: ”Under tillkännagivande, det jag endast deltagit uti handläggningen af ifrågavarande Betänkande, ifrån och med det 9 §. af förslaget inom Utskottet förevar, får, då jag icke kan dela de åsigler, hvilka inom Utskottet, i afseende på denna gjort sig gällande, jag emot Utskottets Betänkande i denna del af Lag-förslaget mig reservera.
På de skäl, som af Herr Lagergren uti dess vid första Betänkandet afgifna reservation blifvit anförde, anser jag, det denna §. icke varit af behofvet påkallad, och tror tillika, att, om Rikets Ständer skulle anse nödigt, att en serskild ansvars-påföljd borde stadgas för embetsman, sorn vid uppror eller upplopp sig förgå, det icke är lämpligt, att på detta ställe inflicka ett sådant Laghud, utan bör i sådan händelse ett dylikt stadgande, genom en serskild Författning, kungöras.” Af Herr Lagergren: ”Under åberopande af min vid Betänkandet N:o 123 fogade reservation, har jag ansett mig böra tillkännagifva, att jag, vid Lag-forslagets förnyade handläggning inom Utskottet, varit af den tanka, att den nya redactionen af 7
S- icke är antaglig och att gS- antingen bordt alldeles förfalla, såsom på en gång onödig och otillräcklig, eller ock göras tilt föremål lör en serskild Författning, hvilken tillika med Förordningen emot olofliga folksamlingar kunnat samtidigt utfärdas.
Att lemna ett för det öfriga så främmande stadgande, sorn denna af Utskottet föreslagna rum midt i 6 Cap. Missgernings-Balken, hvilket skall handla om uppror och olofliga folksamlingar, det måste, betraktadt ur hvad synpunkt sorn helsi, vara olämpligt; men det blir olämpligt i ännu högre grad genom det ofullständiga och obestämda i paragrafens innehåll.
Örn elt dylikt isoleradt ansvars-stadgande för embetsman skulle kunna försvara sin plats i en Upprors-lag, boide deruti finnas något mera specielt, ej mindre örn de åligganden härutinnan, som genom Lagen blifvit för embetsman beBih till R.
Fröt. 1840 och 18.j 1, 7 Sand. r Afd. 47 Hafi. 4 26 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 182. stämde, än äfven om påföljderne af dessa åliggandens försummande eller öfverträdande i olika fall.
Så som denna §. i förslaget lyder, säger den ingenting annat, än att embetsman, civile eller militaire, äro, för hvad de göra eller låta vid upprors eller upplopps dämpande, ansvarige, hvilket åtter för embets-åtgärder i allmänhet redan är i Lagar och Författningar, på mera än ett ställe, både bättre och noggrannare uttryckt.
Jag är alltså af den mening, att denna för 6 Cap. Missgernings-Balken främmande §. alldeles borttages.
Lag-förändringen'i det hela, är min vördsamma tillstyrkan, att Rikets Höglofl.
Ständer måtte antaga Kongl. Majrls Nådiga Proposition, med tillägg af ordet: ”offentligen’ i i §., och lör öfrigt med de mo* dificationer och nya bestämmelser, som här nedan nämnas: 3 §.
Skingra sig ej upprorsmän på offentlig myndighets befallning, titan trotsa med oljud, smädeord eller hot; vardén dömde, anförare till fästningsarbete ifrån tre till sex år och andre deltagare i upproret till sådant arbete från sex månader till tre år. 3 §.
Göra upprorsmän våld å person, bryta eller rifva de hus eller plundra eller förstöra de annan egendom; då skola ds straffas, anförare med arbete å fästning från sex till tolf år och andre deltagare med sådant ar bete från sex månader till sex år. 6 $.
Samlar sig folkmängd —- ——a — -— — _ — på^ offentlig myndighets befallning, utan trottoar med oljud, smädeord eller hot; då skola — — — — — — efter omständig heterne.
Öfvergå de från sådant trotsande till våld å person eller egen dom, vare lag, som i 3 och 4 §§• säos‘ Lag-Utslsottets Utlåtande, N:o 182. 27 1 §•
Till upprors stillande må krigsmanskap användas, dock ege det ej å upprorsmän vapen förr bruka, än Konungens Befallningshafvande eller, i hans frånvaro, Borgmästare eller Polismästare i stad och Kronofogde å landet eller de, som deras embeten förrätta, låtit höja ett åtvarnings-tecken. och dervid tre gånger kungjort nedanstående varning, då ej upprorsmän så hastigt till våld öfvergå, att den å stället varande civila myndighet linner faran så trängande, att våld förr med väpnad hand afvärjas måste.
Lag samma vare ock då upplopp sker och deltagarne i det upplopp öfvergå till våld å person elier egendom.
För anledningen till bibehållande af de utur Criminal-Lag-förslaget hemtade bestraffningsgrader har jag i min förra reservation redogjort.” Af Gerr 1legardt, som instämt med Herr Lagergren.
Riksdags-fullmägtige Sahlström, von Zweigbergh, Zetterberg och Johan Andersson, hvilka åberopat Zetterbergs vid förra Betänkandet fogade reservation.
STOCKHOLM, Egméns och Granbergs Tryckeri, i84 »• Lag-Utskottets BetänkandeN\o 183. 1 N:o 183.
Anis. till Exp. Utsls. den 23 Mars 1841, kl. 10 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt fråga om ändringar i Kyrkohagen.
Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten, som, uti deras Betänkande N:o 5, afgifvit förslag till j allmänna stadganden för folkundervisningens befrämjande, hafva, uti det vid Utskottens ytterligare Utlåtande N:o 128 hilagda förnyade förslag i samma ämne, dels tillstyrkt, i 5 § 1 morn., att Skollärare- och Klockare-befattningarne böra sammanslås, så snart möjligen sig göra låter och senast vid nästinträffande klockare-ledighet, så vida ej serskilda förhållanden eller omständigheter det förhindra, dock att, innan en sådan åtgärd eger rum, församlingarne deröfver böra höras; dels hemställt, i 4 mom. af samma §, att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t vid utfärdande af Författning, angående inrättande af Folkskolor, täcktes vidtaga nödige åtgärder till undanrödjande af de hinder, som nu gällande Kyrkolag och öfrige Författningar innebära för omförmälde tjensters ändamålsenliga förening.
Under åberopande deraf, att Bonde-Ståndet, vid pröfningen af nämnde 4 moment, funnit sig af stadgandet i 87 § Regerings-formen, att Konung och Ständer skola gemensamt stifta Kyrkolag, hindradt att den i samma moment gjorda hemställan bifalla, har Riksdagsfullmägligen Ola Jeppsson från Blekinge väckt en sedermera lill Lag-Utskottet remitterad motion derom, ”alt della Utskott måtte erhålla uppdrag att ofördröjligen ”afgifva förslag till de ändringar i Kyrkolagen, som kunna blifva en följd ”af Ständernes beslut, angående dels Klockare- och Skollärare-ljensternes ”förening, serskildt med hänsigt lill församlingarnes rätt att, sådant oag”tadt, sjelfve tillsätta Skollärare, dels öfrige i ofvannämnde Betänkanden ”förekommande ämnen.” Lag-Utskottet har, till följd häraf, tagit kännedom om de beslut, som Riks-Stånden fattat, i fråga om de af Stats- och Ekonomi-Utskotten till folkundervisningens befrämjande föreslagne åtgärder; hvarvid Lag-Utskottet, beträffande det i motionen serskildt omförmälda förslag, angående förening af Skollärare- och Klockare-tjenster, inhemtat, att Stats- och EkonomiUlskoltens tillstyrkande i 5 § 1 mom. blifvit anlaget af Borgare- och Bon Bih, till R.
St, Fröt, 1840 och 1841. 7 Sami. 1 Afd, 48 Haft. 2 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 183, de-Stånden, ulan ändring, samt af öfrige Riks-Stånden med de jemkningar, att tjenslernes sammanslående skulle bero, enligt Ridderskapets oclr Adelns beslut, på församlingen, och, enligt Preste-Ståndets, på församlingens och Kyrkoherdens öfverenskommelse samt Dom-Capitlets bifall; hvaremot Riks-Stånden, i fråga om Utskottens hemställan i 5 § 4 morn., stannat i följande beslut:
Ridderskapet och Adeln, att orden: ”sorn nu gällande Kyrkolag och Författningar,” böra utbytas emot orden: ”sorn nu gällande Författningar;” Preste-Ståndet, att momentet bör utgå; Borgare-Ståndet, att enahanda förändring i ordalagen bör ske, som Ridderskapet och Adeln bestämt; samt Bonde-Ståndet, alt, då ibland de lagar, som efter Regerings-formen äro föremål för båda Statsmagternes pröfning, Kyrkolag äfven funnes upptagenså, ansågs Utskottens hemställan, idet skick, den förekommit, vara olämplig och böra utgå.
I sammanhang härmed bör Utskottet jemväl tillkännagifva, att de i Kyrkolagen befintlige stadganden, som angå Klockare, förekomma i 24 Cap., hvilket innehåller: i 31 §, att Klockare skall af Kyrkoherden och församlingen väljas, men icke utan borgen antagas, och att den, som väljes, skall vara boklärd och kunna sjunga och skrifva, så att han deruti kan undervisa församlingens ungdom; — i 32 §, hvilka tjenstbarheter församlingen och Kyrkoherden ega att af Klockaren fordra; — samt i 33 §, alt Klockaren må af Kyrkoherden och församlingen afsättas för oduglighet, tätja, vårdslöshet eller vanvördnad; och äro i öfrigt, angående sältet för val af Klockare och röstberäkningen dervid, åtskilliga föreskrifter genom tid efter annan utkomne Kongl. Bref och Resolutioner meddelade.
Efter öfvervägande af hvad i detta ämne förekommit, får Utskottet vördsamt yttra, att då, vid jemförelse af ofvanuppräknade stadganden i Kyrkolagen, om Klockares antagande och afsättande, med Riks-Ståndens beslut, angående Klockare- och Skollärare-tjenslers förening, sig visar, att dessa beslut ej stå i strid med Kyrkolagen; då således för samma besluts verkställighet ändringar i Kyrkolagen ej erfordras; och då slutligen Utskottet, beträffande öfrige delar af frågan om åtgärders vidtagande till folkundervisningens befrämjande, ej eller funnit, att, på sätt i motionen är antydt, men ej närmare utveckladt, Rikets Ständer fattat något beslut, som dylika ändringar påkallar; så anser Utskottet ifrågavarande motion ej böra till någon åtgärd föranleda.
Tryekt hos A. G. Hellsten, 1841. Lag-Utskottets Memorial, N.'o i84.
[ ' N:o 184.
Ank. till Exp. Utsk. dea i3 Maj 1841, kl. ti f, m. Vördsamt
Efter föregången granskning af de till Lag-Utskottet ankomne Protocolls-Utdrag, rörande Riks-Ståndens beslut, i anledning af Utskottets i Betänkandet N.o 179 framställda förslag, att nu gällande Ånsvarighets-Lag för Stals-Rådets Ledamöter måtte i vissa delar ändras, har Utskottet, med afseende derpå, att besluten i åtskillige fall äro dels afvikande från Utskottets förslag, dels sins emellan skiljagtige, ansett sig böra redogöra för denna granskning samt för Utskottets åsigter, angående den lydelse, som ifrågavarande Lag, enligt Riks-Ståndens beslut, hädanefter kommer att erhålla.
1 fråga oro inledningen till Lagen samt r §., lärer, vid Utskottets förslag, såsom af samtlige Riks-Stånden bifallet, lili alla delar komma att förblifva.
Beträffande 2 §.; så liar Ridderskapet och Adeln beslutit, att ordet ”Stats-Råds-Ledamot” på första raden bör utbytas emot Stats-Rädet; och får Utskottet, i anledning häraf, tillkännagifva, att det förra ordet, genom miss-skrifning, kommit att, i stället för det senarej i förslaget inflyta, hvilket förhållande, ehuru af de öfrige Riks-Stånden lemnadt utan anmärkning, dock lärer vid expedierandet af underdånig skrifvelse i ämnet, böra rättas, så att ordet Stats-Rädet på nämnde ställe införes i stället för Stats-Råds-Ledamot.
Utskottets förslag till 3 §:n är godkändt af tre Stånd, nemligen Ridderskapet och Adeln samt Preste- och Borgare-Stånden, vid hvilket förhållande Bonde-Ståndets beslut om utlemnande af meningen från och med orden: ”dock härunder icke begripne” till och med ”dylik beskaffenhetej lärer till ändring af försiaget föranleda.
Det af Utskottet tili 4 §■ i nu gällande Ansvarighets-Lag tillstyrkta tillägg af orden: ”och varde ej vidare i Rikets tjenst nyttjad” har blifvit antaget af Borgare- och Bonde-Stånden, men uteslutet af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet.
Som i följd häraf, frågan om berörde tillägg, enligt 87 §.
Regerings-Formen och 75 §.
Riksdags-Ordningen, förJBi/i. till Ii.
Prot. 1840 oc/i 1841. 7 Sami. 1 Af cl. 40 Häftet.
2 Lag- Utskoltets Memorial, JV:o 18 4. fallit; lärer samma tillägg komma att från det i öfrigt af Riks-Slånden godkända förslaget till 4 §• utgå.
Den 5 §. i Utskottets förslag innehåller följande tillägg lill nuvarande Ansvarighets-lag, nemi gen: i :o till i:sta moment, t af orden: utan att kunna deruti åter insättas eller till annat embete inom Siats-Rådet Jörordnas?' och 2:0 af ett nytt moment, såsom det andra, börjande med orden: ’’Stats-Råds-ledamot som i andra,” samt slutande med Capitlet 12 § Rättegångs-Balken.”
Utskottets förslag är väl i Borgare- och BondeSlånden antaget, af det senare med den ändring, att straffbestämmelsen i första momentet skulle blifva lika med den i 3 §. af nu gällande
Lag utsatta; men deremot hafva de två öfrige Riks-Slånden helt och hållet ogillat begge tilläggen, hvilka alltså, enligt nyssåberopade Grundlags §§., komma alt från förslaget uteslutas; och lärer vidare häraf (öija, att orden i förslaget til! sista momentet: — — "Lag, som i nämnde Capital och 4>‘. af Rättegångs-Balken — —;” ändras till denna lydelse:
Lag som i 1 Capitlet 12 Rättegångs-Balken — — —.
I allt öfrigt är Utskottets förslag till 5 §. godkändt.
De 6 och 7 samt g och 10 §§:ne äro af samtlige Riks-Stånden bifallna sådane de af Utskottet blifvit föreslagne; och då förslaget till 8 §. är godkändt af 3 Stånd, nemligen Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden, samt, vid detta förhållande, Bonde-Ståndets beslut en sådan ändring af straffbestämmelsen i 8 §. att Stats-Råd, som gjorde sig föi fallen till de deruti uppräknade förseelser, skulle mista embetet, jemte det han ej vidare finge gagnas lill någon annan Statens tjenst eller embele, icke kan till någon åtgärd föranleda; så lärer redactionen af dessa fyra §§. böra blifva i öfverensstämmelse med Utskottets förslag.
Utskottet hade från sitt förslag uteslutit den i nuvarande
Lag befintliga 11 §., som innefattar stadgande» om gränsorna för Rikets Ständers granskning af Siats-Rådets prolocoll.
Denna åtgärd, som grundade sig derpå, alt föreskrifter i berörde ämne redan funnos i 76 §.
Riksdags-Ordningen, och att deras upptagande i Ansvarighetslagen löljagtligen vore ändamålslöst, har blifvit godkänd af Borgare- och Bonde-Stånden, men ogillad af de öfrige Riks-Stånden, hvilka ansett 11 §. böra bibehållas, Preste-Ståndet dock med följande tillägg: gällande härvid hvad 7Ö Riksdugs-Ordningen i detta fall stadgarTvå Stånd hafva således ogillat Utskottets omförmaida åtgärd; hvaraf, enligt 87 §. Regerings-Formen Lag-Utskottets Memorial, JS'.o i84. 3 • och 75 §.
Riksdags-Ordningen, lärer löija, alt, i händelse icke PresteSlåndet, hvars beslut synes närma sig Borgare-och Bonde-Ståndens, skulle vilja instämma i dessa 2:ne Stånds mening, frågan om 11 §:ns uteslutande förfallit, och alt samma §. således bör oförändrad qvarstå.
Slutligen har Ridderskapet och Adeln beslutat tillägg af en 12 §.
, som skulle komma all lyda sålunda:
"Hvad i denna
Lag stadgadt är, grille äf ven i de fall, då Regeringen föres af Stats-Rådetmen detta beslut, såsom ej bilrädt af något annat Ri-ks-Stånd, torde ej böra till n^gon åtgärd föranleda.
Stockholm den i3 Maj x 84 * - STOCKHOLM, Kongl. Ordens-Boktryckeriet, 1841.
Register öfver de af Rikets Ständer» Lag-Utskott vid 1840 och 1841 årem Riksdag afgifne Betänkanden, Utlåtanden och Memorial. A. Handl.
N:r.
Afbön, offentlig, om dess afskaffande. 89.
Arf, om äkta barns rätt dertill efter moder 23, 86.
Arfsrätt, se giftorätt.
Arfvode, om 2 Notariearfvoden 4* B.
Barn, oäkta, om deras rätt till arf, se arf. „ „ om deras rätt lill underhåll 87.
Barnamord, om upphäfvande af Kongl.
Brefvet den 17 October 17^^ f ,jj, Besigtningar, om sådane å varor för Landt- eller Sjöförsvarets behof 7, 60.
Boupptecknings-arfvoden , om ändring af beräkningsgrunden för Magistraternas i35, n3.
Brandförsäkrings-Contoiret i Stockholm, om upphörande af dess förmonsrätt för vissa lån i63.
Brandstods-afgifter, örn sättet för deras uttagande i Luggudde Härad 12,60.
B ysättning , angående ändring i stadgandena derom ii3, 1O7.
Börd, se lagfart.
Böter, om förvandling deraf för tjufnader, som ligga i tväböte 84.
,, om deras aftjenande med arbete 98.
,, oell vitén i daler, ora deras värde och beräkningssält . 31, 74.
C. Cassör, publika, om rättighet till lån ur dem 1 5.
Chartte-Sigitlatce-afgiften , om dess beräknande i vissa fall . . 8. Concurs-Lagen, om ändringar deruti 4$( n\\, 174.
Concursmål, om chartering af handlingar deruti 6, 60.
Consuls-stadga, om utfärdande af ny sådan 2 D. Domstolar , serskilde, angående deras upphörande . . ; . . 5g, i4o Duells-placatet, om dess upphäfvande 172.
Dödsstraff, qvalificerade, om afskafFande deraf 16, 71. E. Eganderätt, enskild, om dess vikande för allmänna ändamål. . 3o, 82.
Egendom; af egaren öfvergifven, huru med den bör förhållas] . 29. F. Fe?ister; om ansvar för inslående deraf .......... 47> 77' Fiscaler; Lands och gtads, om deras lill- och afsätlande ..
. .20, 60.
Folksamlingar, oloflige, om Lag emot dem .123, 182.
Fosterbarn; om deras rättigheter 34- Frälsemän; om upphörande af deras rättighet att i vissa mål dömas af Hof-Rätt ........... 10Ö.
Frälseränta, om grunden för dess utgörande „ 18, 60.
Fylleri-Förordningen, om ändring deruti 104, 14&
Fängelse vid vatte?i och bröd, om ändring i sättet lör dess verkställande 149* Förliknings Comitéer, örn inrättande deraf ...... • 42> *66, 178. jFörmånsrätt, angående sådan till betalning för förskott å varor, emoltagne till försäljning ........