Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid 1850 års slut 238 18,698 26 10 130 5,099 43 4 » 1851 » 276 20.289 22 208 10,449 16 — » 1852 » 312 25,000 10 222 15,903 24 — » 1853 » 405 31,977 39 259 19,711 16 8 » 1854 » » 534 42,415 39 334 24,318 35 4 » 1855 » » 855 58,522, 8 — 375 ( 31,631 44 — Under qvinqvenniet hafva således insättarnes antal ökats: i Hernösand med 617 och i Sundsvall med 245 personer, samt ansvarighetssumman på förra stället med 39,823 R:dr 29 sk. 2 r:st. och på det sednare med 26,532 R:dr 8 r:st. 21 Anmärkas bör derjemte, att Hernösands sparbank under qvinqvenniet fått nya stadgar, hvilka mera än de förra betrygga dess säkerhet och utvidga dess verksamhet: att denna verksamhet betydligen blifvit förökad derigenom, att filial-sparbanker blifvit inrättade i socknarne, uti hvilka allmogen, utan besvär och kostnad, kan aflemna sina besparingar, för att få dem i hufvud-sparbanken insatte: att Sundsvalls sparbanks reglemente erhållit en af behofvet påkallad förändring, samt att en sparbanksinrättning är under organisation i köpingen Örnsköldsvik.
Någon ränteförsäkrings-anstalt har ännu icke kommit till stånd inom Länet; men deremot har för en filialbank i Sundsvall under den 18 Maj 1855 nådig oktroj blifvit utfärdad.
Öfver brist på duglige tjenstehjon föres ännu samma klagan, som i min sista underdåniga femårs-berältelse *) omlörmäles, och denna brist har fortfarande samma orsaker, som der angifvas.
Den olägenhet, detta medför för jordbruket och i allmänhet för alla näringar, är stor, och mången bonde måste klaga att han med nöd kan sköta sin jord, af brist på biträden; ännu mindre kan han af samma skäl utvidga sina uppodlingar.
En mängd lättjefulla drängar och pigor sätter sig för sig sjelf, utan att tjena, ty det lilla biträde, den förmår sig lemna, betalas så väl, att den för en dagspenning kan lefva flera dagar.
Så länge ingen kan tvingas att hafva stadig årstjenst, lärer detta onda svårligen kunna afhjelpas.
Markegångspriset på dagsverken har under qvinqvenniet varit:
Ett drängdagsverke.
Ett ökedagsverke.
1851 . . . — 30. — 1: 12. — 1852 . . . « . • . . — 30. 4. 1: 13. — 1853 . . • . — 32. — 1: 16. — 1854 . . . . — 38. — 1: 26 — 1855 . . . 2: men de verkliga priserna äro, synnerligen under sommartiden, mycket högre.
Om byggnadssättet gäller ännu hvad jag i min förra underdåniga femårs-berättelse **) derom anfört.
Tilläggas bör endast, att i Örnsköldsvik är funnet ett rikt stenbrott, der vacker byggnadssten erhålles genom kilning och utan sprängning. *) Sid. 27. **) Sid. 28. 22 § 3- Näringar. a) Jordbruket gör visserligen år efter annat några, fastän små, framsteg, men innehar på långt när icke den ståndpunkt det borde och kunde äga, om deråt egnades den omsorg, hvarmed det såsom hufvudnäring borde omfattas.
Emedlertid har jorden under qvinqvenniet icke allenast lemnat tillräcklig afkastning för fyllande af invånarnes behof, utan äfven derutöfver icke obetydliga partier till afsalu.
Det högre värde, hvartill jordbrukets alster nu kunna afsättas emot förr, har manat till mera omsorg om jorden, och denna omsorg har underlättats deraf att, genom de fortgående laga skiftesförrättningarne, de förut spridda jordlotterna blifvit sammanförde, men hufvudsakligen derigenom, att inga allmännare missväxter eller andra olyckshändelser beröfvat jordbrukaren frukten af sin möda, eller nedslagit hans hopp och arbetslust.
Det går i allmänhet långsamt för Norrländska allmogen att tillegna sig nya uppfinningar och nya arbetsmetoder.
Allt nytt betraktas med misstroende och de fäderneärfda vanorna följer han troget, till dess han ögonskenligen öfvertygas om det nyas företräde, och det är naturligt att denna öfvertygelse endast långsamt kan bibringas i landskap, som nästan sakna jordbrukande ståndspersoner, hvilka kunna föregå allmogen med efterdömen.
De förnämsta orsakerne till jordbrukets mindre hastiga framgång äro dels följder af den försummade boskapsskötseln och i sammanhang dermed den minskade tillgången på gödningsämnen, dels den äfven försummade dikningen, dels det mindre ändamålsenliga sätt, på hvilket jorden köres, äfvensom sättet för åkerns begagnande, dels att svårigheten, att erhålla dugliga arbetare vid jordbruket, mer och mer förvärras i den mån skogsafverkningen tilltager.
De agronomer, Kongl.
Laudtbruks-akademien utsändt, hafva haft föga tid att besöka de norra Länen, och när de hunnit dit, har deras vistande der varit allt för kort för att kunna göra ali den nytta, som varit åsyftad; hvarvid dock måste erkännas att all mogen, genom sitt envisa motstånd mot all, äfven den nyttigaste, penninge-utgift, ofta sjelf förkortar eller förhindrar agronomernes vistande här den tid, som behöfves för att kunna åstadkomma någon väsendtlig nytta, och det oaktadt utgiften är så ringa, sedan Staten bekostat resan till Länet.
Länet har under det utgångna qvinqvenniet erhållit en lägre landtbruksskola, af hvilken goda resultater äro att hoppas.
Sedan Rikets
Ständer anvisat medel för en dylik inrättning i något af de norra Länen samt
Hushållningssällskapet föranstaltat om aktieteckning, hvilken lyckades så väl, att en passande lägenhet kunde i Arnäs’ socken inköpas, biföll Kongl. Maj:t i nåder att landtbruksskola å denna egendom, 23 Lunne benämnd, fick anläggas, hvarefter lärare antogos och undervisningen tog sin början.
Egendomen, utgörande l/2 mantal kronoskatte, har en areal af 539 tunnland 1,6 kappland, deraf cirka 390 tunnland skog, berg, vägar och icke odlingsbar mark, oberäknadt tomtplatser m. m,; så att omkring 130 tunnland utgöra den för cirkulation anslagna jorden.
Med denna jords skötsel sysselsättas de vid skolan anställde 12 frilärlingar och, ehuru det ännu är för tidigt att uttala ett omdöme öfver den nytta, skolan åstadkommer, innan lärlingarne hunnit utexamineras, hvilket först innevarande års höst kommer att ske, berättigar mig dock hvad jag under mina besök på stället hittills erfarit hysa den förhoppning, att det bättre och ändamålsenligare brukningssätt, som efter hand å skolans hemman införes, skall blifva ett uppmuntrande föredöme för ortens jordbrukare, att tillegna sig de bättre metoder och bättre åkerredskap, som vid skolan anvisas: och det är glädjande att erfara, att den i hög grad väckt de mera omtänksamme jordbrukarnes uppmärksamhet och att flere af dem infunnit sig vid skolan, för att af föreståndaren begära upplysningar.
Skolstyrelsen har dock, under inrättningens korta tillvaro, haft att kämpa mot många svårigheter, men sådana lära äfven uppstått vid andra landtbruksskolors anläggning, och det är att hoppas att de liesta af dessa svårigheter nu äro lyckligen öfvervunna.
Länets Hushållningssällskap, som under den ll:te Maj 1854 af Kongl. Majit erhållit nya stadgar och dessutom hugnats med fribrefsrätt, har icke allenast fortsatt sin nyttiga verksamhet, utan äfven betydligen utvidgat densamma, utdelat premier och uppmuntringar, samt, genom utgifna skrifter, sökt bidraga till en utvidgad håg för jordbruket och dess binäringar.
Jordmånens beskaffenhet är i olika trakter väsendtligen olika, bestående än af lera och lermylla, än af sandmylla och sand, öfverallt dock så god, att den lemnar odlaren ersättning för sin möda, då åt jorden egnas den omsorg, som vederbör.
Hvad som mest fruktas äro nattfrosterna vid den tid mognaden inträffar, men äfven dessa, hvilka icke någonsin äro allmänna, utan endast inträffa på några få ställen, hafva af omtänksamme jordbrukare merändels undvikits genom ändamålsenliga dikningar.
Den sädesväxt, som företrädesvis odlas, är korn, dernäst hafra, så råg och ärter, samt slutligen, dock i ringa mån, hvete, mot hvilket sistnämnde sädesslags odlande klimatet, enligt erfarne jordbrukares rön, icke lägger hinder i vägen, på sätt man, dertill förledd af gamla fördomar, velat uppgifva.
Den gamla vanan, synnerligen i Medelpad, att lägga ända till hälften af åkern i träde, börjar småningom att frångås, så att numera vanligast endast en tredjedel, stundom blott en fjerdedel, af åkern trädes.
Egentligt vexelbruk är ännu icke infördt.
Potatesodlingen är allmän och potatessjukan har på få ställen gjort någon betydligare skada.
Någon förbätt - 24 ring i åkerbruksredskapen har ännu icke införts, men mekaniska tröskinrättningar för besparande af arbetskraft hafva mer och mer anlagts; bland hvilka en på kronolänsmannen Boströms egendom i Indals socken anlagd tröskinrättning, hvilken, af ägaren sjelf konstruerad, drifves med ringa vattentillgång, synes intaga ett förtjent rum och böra tillvinna sig uppmärksamhet.
Under sednaste fem år har årsväxten i allmänhet varit god.
Väl visade sig utsigterna år 1831 lofva en knapp skörd och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande uppmanade
Länets invånare till nödig sparsamhet; väl nedföll året derpå ett så starkt hagel, att det förstörde grödan i flere byar af Attmars socken, men skördarne hafva dock i allmänhet utfallit någorlunda väl och de afgifna årsväxtberättelserna visa att sädesväxten år 1831 uppskattades något under medelmåttan, 1852 såsom god, 1853 såsom ymnig och af god beskaffenhet, 1854 såsom god och 1855 såsom fullt medelmåttig.
Markegångspriset å säd har under qvinqvenniet varit följande:
En tunna En tunna En tunna En tunna Råg.
Ilafra. år 1851 10 24 8 32 10 24 5 12 » 1852 9 24 — 7 40 — 9 16 — 4 — — »1853 11 — — 7 40 — 9 16 — 4 24 — » 1854 10 32 — 7 32 — 9 — — 4 24 — >» 1855 13 — 9 16 — 12 — — 6 32 — Summa 54 32 41 16 50 8 . . 24 44 ___ Medelpris 10 44 9 8 12 10 10 1 8 4 47 2
Då nu medelpriset för föregående qvinqvenniet var 9 35 2 7 28 — 9 6 5 4 12 10 visar sig en förhöjning af 1 9 7 — 32 10 — 43 3 _ 1 34 4| hvilken dock icke på långt när motsvarar den verkliga prisstegring, som under qvinqvenniet ägt rum.
Det måste nemligen anmärkas att markegångstaxorna, åtminstone här i Länet, aldrig uttryckt det verkliga priset på varan, utan varit långt derunder, men, då sista markegångstaxan, efter af förrättningsmännen gången ed, uppgjordes, jemkades markegångspriserna till sådana belopp, som nära, åtminstone vida mer än förut, motsvarade verkliga förhållandet; hvaremot det måste beklagas, att den så kallade medelmarkegången på långt när icke uttrycker och, så länge det deri ingående årspris L>5 årspris sättes efter grunder qlika med dem, som gälla för den Verkliga markegången för året, aldrig kommer att uttrycka det verkliga priset, hvilket markegångssättningens deputerade sistlidet år äfven till protokollet förklarade.
För att bedöma i hvad mån sädesproduktionen stigit må följande jemförelse emellan utsädet och medelafkastningen vid förra och sista tjvinqvenniernas slut här intaga ett rum.
Vid 1850 års slut.
Vid 1855 års slut.
Utsäde Alkastning Utsäde Afkastning Tunnor.
Hvete 3 ? 4 a5 30 Råg 2,361 16,179 2.432 20,784 Korn 21,375 119,692 25,554 157,547 Hafra . . , . > . 3,891 16,571 3,629 15,165 Blandsäd 4,996 20,764 4,607 19,214 Arter 991 6,327 1,194 6,853 Potates 19,416 119,898 23,022 138,127 men dessa uppgifter kunna aldrig betraktas annorlunda än såsom ungefärliga och måste anses allt för knappa.
Angsodlingen har från äldre tider varit eftersatt och följden deraf har blifvit, att jordbruket i allmänhet i den ifrån äldre tider bebodda och mera fruktbara delen af landet icke lemnat den behållning, som deraf bort kunna vinnas, hvaremot förhållandet i Ijellsocknarne och i sednare tider upptagna lägenheter är olika.
Nybyggarens första omtanka är att förskaffa sig fodertillgång.
På de ställen, der sjelfväxande myror och tillfällen att upparbeta så kallade rödjningar vid bäckar och vattendrag finnas, nedsätter han sig och fästar mindre afseende på beskaffenheten af den åkerjord, som är att tillgå.
Genom skogens tillgripande skaffar han sig väl vanligen sina första behof fyllda, men genom ängsodling blifver han i tillfälle att uppsätta ladugård, derigenom får han gödsel och upparbetar småningom smärre åkerstycken, hvilka, väl gödslade, lemna honom en afkastning, som oftast öfverstiger hvad i de bördigare trakterna erhälles.
Under de sednare åren synes dock allmogens uppmärksamhet mer och mer hafva blifvit fästad på nyttan och nödvändigheten af foderväxtBerälltUe öfver Wesler-Norrlands
Län för åren 1851—1855, 4 26 odling, hvilket kan slutas af det större parti gräsfrön, som blifvit förbrukadt och den efterfrågan deraf, sorn numera allmänt förspörjes; varande passande gräsfrösorter genom Hushållningssällskapets försorg allmogen fortfarande tillhandahållne.
Foderafkastningen har 1851 varit under medelmåttan, 1852 god, 1853 och 1854 medelmåttig, samt 1855 en fjerdedel under medelmåttan.
Trädgårdsskötseln gör små framsteg och, ehuru det med full visshet kan antagas, att odlingen af köksväxter skulle blifva ganska vinstgifvande, äfvensom de flesta sådana växter under vanliga somrar här finna mognad, sökas köksträdgårdar fåfängt annorstädes än vid städerna och de få ställen, der ståndspersoner bo.
Linsädet minskas i samma mån, som linnetillverkningen inskränkes; och linberedningen sker ännu efter det i orten förr brukliga sätt, ehuru detta icke är det mest förmånliga.
Hampa odlas nästan intet och humle på få ställen.
Åkerbruksredskapen ii ro de samma, som förr brukats, och hafva icke undergått några förbättringar i sednare tider; dock är att hoppas, det en och annan nyttig förbättring äfven i denna del skall blifva en följd af landtbruksskolans verksamhet.’ b) Boskapsskötseln njuter ännu icke det anseende och den omvårdnad, den rätteligen förljenar, ehuru den, näst jordbruket, borde anses för ortens mest maktpåliggande näringsgren.
Likasom Lappen räknar sin rikedom efter sin hjords talrikhet, räknar ännu mången hemmansägare sin välmåga efter antalet af de kreatur, han möjligen kunnat framföda, om ock födan utdelats efter det ännu nog allmänt rådande svältsystemet.
Allmogen har ännu icke allmänt kunnat bibringas den öfvertygelsen, att den har mera afkastning af en välfödd, om än fåtalig ladugård, än af en talrikare, som tilldelas en knapp föda.
Hushållningssällskapets bemödanden genom skrifters spridande och belöningars utdelande för väl underhållen ungboskap hafva verkat på en och annan, men mängden vidhänger de från äldre tider, då boskapsskötseln var hufvudnäringen, fäderneärfda fördomarne om talrika, fast knappt underhållna hjordars företräde.
När fodertillgången är knapp, utslagtas ladugårdarne och förökas åter, när hopp om bättre höfångst visar sig.
Stallfodring begagnas icke, utan är utfodringen hufvudsakligen grundad pä mulbete å de vidsträckta skogsmarkerne om sommaren och på tillgången af halm och starrgräs om vintern, en omständighet, hvilken så mycket mer bidrager lill boskapsracens försämring och ladugårdens minskade afkastning, som sommarbetet på ganska många ställen är alldeles otillräckligt för de kreatur, som vinterfödas, hvarför ock, på bekostnad af kommande årets skörd, bete på de flesta ställen begagnas äfven å ängslandet och gräsvallarne, hvilka derigenom, synnerligen när regniga höstar inträffa, betydligt skadas.
Kommer foderodlingen, såsom det är att hoppas, i gång och efterskördar till grönfoder åt kreaturen 27 användas, lider det icke tvifvel, att äfven denna olägenhet för jordbruket blifver afhulpen.
Den inhemska boskapsracen hr i allmänhet småväxt och hvad man kallar skranglig, och detta kommer sig troligen deraf, att den under uppväxten icke erhåller tillräcklig utfodring, ty exempel gifvas att kor af inhemsk race, som blifvit väl uppfödda och hållna vid hull, uppnått ovanlig storlek och lemnat afkastning till 2 å 3 gånger så stort qvantum, som andra af samma race, men illa födda.
Den inhemska racen anses derför passande för orten lika väl, om icke mer än de ifrån andra orter införskrifna, om den ändamålsenligt utfodras; och hafva ladugårdarne under qvinqvenniet lemnat hvad som motsvarat behofvet inom orten, fastän föga derutöfver till afsalu.
Det i förra berättelsen *) omnämnda stamholländeri, bestående af 20 kor och 2 tjurar af Voigtländer-race, som ifrån början varit stationeradt på Johannisberg i Medelpad, har under qvinqvenniet blifvit flyttadt till Holms säteri i södra Ångermanland, men är nu af arrendatorn derstädes åter uppsagdt till afflyttning, och det har ej lyckats
Hushållningssällskapet att för denna inrättning erhålla någon annan lämplig plats inom Länet.
Att holländeriet under dess vistande inom Länet bidragit lill kreatursracens förbättring, är onekligt, men, då detsamma under varandet på Holm ej lemnat det lyckliga resultat, man genom förflyttningen hoppats vinna, nemligen spridande af en bättre race äfven inom Ångermanland, tillskrifver man detta, bland annat, den omständigheten, att
Voigtländer-racen är mera költgifvande än mjölkgifvarule, samt att afkastningen icke svarar mot den betydliga tillökning i qvantiteten af födoämnen, dessa kreatur fordra framför de inhemska.
En croiserad race af Voigtländare och ortens kreatur har ansetts lyckad; och måhända skulle, om holländeriet försågs med en annan för orten mera passande race, än den der nu befintliga, ett lyckligare resultat vinnas.
Om fårafveln gäller ännu hvad jag i min sista underdåniga femårs-berättelse **) anfört.
Fråga har visserligen under qvinqvenniet förevarit i Hushållningssällskapet om införande af en förbättrad fårrace i Ahlnö socken, som utgör en af hafvet kringfluten ö; men sällskapet har ännu icke kunnat utfinna medel för verkställigheten.
Svin underhållas icke i särdeles stort antal och antalet af getter har under qvinqvenniet minskats.
Till hästafvelns befordran är en hingst-förening inom Länet, genom subskription, under det utgångna qvinqvenniet bildad, och tvänne beskällare inköpta från Guldbrandsdalen i Norrige, hvilka beskällare för närvarande äro stationerade, den ene inom södra och den andre inom norra Ångermanland. *) Sid. 35. **) Sid. 36. 28 Följande jemförelse visar antalet af underhållna kreatur vid förra och sista qvinqvenniets slut, så vidt sådant af de från fogdarne inkomna uppgifter kunnat inhemtas, men härvid gäller dock den förut gjorda anmärkningen, att när fodertillgången är ringa, minskas ladugårdarne, men ökas vid ymnigare tillgång. 1850. 1855.
Hästar 11,434. 12,187.
Oxar 1,695. 2,142 Kor ' 42,223. 45,000.
Ungboskap 10,150. 14,083.
Får 51,122. 54,491.
Svin 5,294. 7,373.
Getter 18,733. 15,898.
Markegångspriset på ett lass hårdvallshö om 40 lispunds vigt har under de sista fem åren varit: R:dr. sk. r:st. år 1851 7: 16. — » 1852 6: 43. — » 1853 11: — — » 1854 10: — — » 1855 20: — — Summa 55: 11. — eller i medeltal 11: 2.
2. hvaremot under föregående qvinqvennium medium var . . . . 8: 28. 10.
Boskapssjuka har under sednaste fem åren ej någorstädes inom Länet gjort någon betydligare skada.
Af springormen och rotsen hos hästarne hafva blott spridda fall visat sig, men rabies catlina har deremot på (lera ställen utbrutit, dock utan att, så vidt kunnigt är, förorsaka några svårare följder.
Allmogens vana att, med för bigående af Länets veterinärläkare, anlita qvacksalfvare, mäste ännu beklagas, hvarvid dock bör anmärkas, dels att Länet ännu icke äger mer än en af Staten allönad vete rinärläkare, dels att dennes lön är alltför knapp. c) Brämrinsbränn,ing har aldrig varit betydlig inom Wester-Norrlands
Län och är äfven, likasom konsumtionen af denna riksförderlliga dryck, i aftagande.
Det kan likväl icke nekas att i de aflägsna skogarne en och annan lönnbränning äger rum, hvilket synes af ett och annat beslag, hvilket så väl Landsfiskalerne och kronobetjeningen, som de särskildt tillförordnade uppsyningsmännen, under sednaste tiden verkställt.
Redan länge hade bland de förståndigare af befolkningen en stark röst låtit 29 sig höra om inskränkning i bränvinsbränningen och Länets Hushållningssällskap tvekade icke att i en underdånig skrift frambära
Länets invånares nog allmänna önskan i denna del inför tronen.
Att den allmänna röst i enahanda syftning, som i rikets alla provinser blifvit uttalad, vunnit nådigt afseende, derom vittnar den af Konung och Ständer vid sista riksdag antagna nya bränvinsbränniogs- och minuteringslagstiftning, hvars välgörande verkningar tacksamt erkännas: af hvarje sann fosterlandsvän.
Huru bränvinstiilverkningen under qvinqvenniet blifvit utöfvad visar nedanstående tabell: il Bränvinspannor af Afgift. lista 2:dra 3:dje klassen. klassen. klassen. år 1851 421 1 1 1,970 4 2 » 1852 323 1 i — 1,137 24 — » 1853 330 3 — 1,186 12 3 » 1854 288 2 — 723 11 11 » 1855 3 *““ — 674 Summa 1,365 7 i 5,691 4 4 I samma mån bränvinsbränningen aftagit, bränvinet fördyrats och försäljningen af denna dryck på gästgifvaregårdarne upphört, hafva ölbryggerier blifvit anlagda och uppmuntrade.
Sålunda tillverkas nu s. k.
Bayerskt öl till betydliga qvantiteter på Sandö, samt täflar med det Stockholmska i godhet; och en sådan inrättning är under anläggning i Sollefteå, hvarförutan icke obetydliga qvantiteter öl tillverkas i Hernösand och Sundsvall.
På få gästgifvaregårdar finnes bränvin till salu, meni på alla öl och porter samt kaffe, och deraf härleder sig ock att man på dessa ställen högst sällan varsnar fylleri och slagsmål, hvilket i fordna tider icke var så ovanligt. d) Skogarnes beskaffenhet inom
Länet är i högsta måtto olika, i det att de i några socknar, särdeles de vid kusten belägna, öro så medtagna, att de knappt fylla inbyggarnes behof af hustimmer och bränsle, i andra åter så rika, att de lemna högst betydliga partier till utskeppning.
Att de förstnämnda i en forntid, om ock aflägsen, ägt rika tillgångar på skog, är lika säkert, som att de sednare, om de, såsom nu 30 sker, ålitas mera än som kan anses förenligt med en god hushållning och omtanka för framtiden, en gång i en framtid, om ock likaledes aflägsen, hotas med de förras öde.
De betydliga partier trävirke, som årligen utskeppas, och de för beredande af detta virke anlagda många sågar, hvilkas antal ärligen ökas, skola ofelbart påskynda tidpunkten, då denna brist skall inträffa, ty det är naturligt att hvarje källa, den må vara än så rik, en gång skall tömmas, om den ålitas utöfver hvad som tillflyter.
Så med skogarne, då de afverkas i större mån än återväxten medgifver.
Norrlands rikedom på skog var i äldre tider så stor, att det var allom gifvet att der afverka, och denna afverkning på allmänningarne medgafs äfven i de äldre skogsordningarne; men redan 1731 fann man att de Norrländska skogarne voro så »hårdt medtagne», att en inskränkning i denna afverkning af behofvet påkallades.
Voro de i den tiden »hårdt medtagna», måste man beklaga att de på många ställen blifvit det ännu mera, mest under sednaste decennier.
De i sednare åren högt uppdrifna trävarupriserne och den deraf alstrade vinningslystnaden, bristande kunskap om en rätt skogshushållning, saknad tillsyn mot åverkan, afvittringarnes långsamma fortgång, skogseldar, otidigt och för vidt sträckt svedjande, med mycket mera, äro hvar för sig orsaker till den pågående skogsförstörelsen.
Det är naturligt, att, så länge de höga trävarupriserna fortfara, vinningslystnaden skall stegras och alla söka få del i rofvet, alla, ty äfven kronohemmansåboer, krononybyggare och boställshafvare hafva försökt att erhålla rätt till utsyning, och när en sådan rätt afslagits, hafva de afverkat i tysthet, samt derför stundom äfven fått böta.
Sågarnes antal inom Länet uppgafs vid 1853 års slut vara följande: I Medelpad . . . .
I Södra Ångermanland.
I Norra Ångermanland.
Då nu vid 1850 års slut funnos .
. har antalet under de sista 5 åren minskats med och ökats med Grof- hladiga.
Fin- bladiga.
Med rätt till timmer rrån kronans skogar.
Summa. _ Husbehofs- sågar.
Summa summarum. 35 31 66 66 131 11 3 145 60 205 9 7 3 19 83 102 175 49 6 230 143 373 180 31 6 217 132 349 5 18 — 13 11 24 3f
Att averkningen vid denna mängd sågar skall vara högst betydlig inses snart, och såsom exempel må endast anföras, att de tre ångsågarne i Medelpad, nemligen en å Wifsta varf och 2:ne i Sköns socken, årligen afverka i medeltal 20,000 timmer hvardera: att tillverkningen vid de tre ångsågarne i södra Ångermanland, nemligen Kramforss, Locknö och Sandö, uppgifves utgöra: år 1854 2,902, » 1855 8,676, eller tillsammans 11,578 tolfter plank, hvarförutan blott i södra Ångermanland under qvinqvenniet försågats:
Bräder. år 1851 27,870. 8,590.
» 1852 . 29,549. 8,830.
» 1853 29,800. 9,750.
» 1854 32,361. 12,728.
» 1855 32,426 17,511.
Summa tolfter 152,006. 57,409, samt att vattensågarne i Medelpad och norra Ångermanland, deribland Husom, med icke mindre än 12 ramar, i samma proportion försäga timmer.
För att skaffa arbete åt alla dessa sågar användas alla möjliga utvägar, stundom sådana, som sedermera förorsaka långvariga tvister och rättegångar.