Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det gifwes förmodligen inga iner sysselsatte Embetsman i Riket, och inga hwars tid mindre bör delas och dragas ifrån deras egentliga »vigtiga göromål, samt för hwilka alla erforderliga underrättelser, utan särskild forskning, mera böra wara ständigt tillhandahällne.
Dä man till ärendernes mängd och mångfald lägger fordringen as deras fullkomliga granskning och utredande wid den usta instancen med alla förr under sakens lopp bcgängne misstagS rättande, lärer man lätt inse oinöjlighetcn att tillägga nya särskilda befattningar af utsträckt detail.
Om, under den framfarne tiden, inan dock sett ätskilliga nya, nyttiga och wäl öfwerlagda, Hushallsanstalter och Författningar uttänkas, beredas och widtagas, sa har sadant dels warit frngt af en sällsynt talang, arbetsförmåga och arbctSflit, sou, ej alltid kan päräknas, dels i alla fall ej kunnat ske (äfwensom det hädanefter ej eller skall kunna ske), utan att söka biträde och hjelp af andre tillkallade personer, Beredningar, Committöer, sa walde som tillfället niedgifwit, och med det förråd af kunskaper, som »var tid är i besittning utaf; och skulle utan twifwel hafwa »vunnit Åtskillig förbättring, samt stundom äfwen rättelse, igenom en upprättad Lag- och Hushallnings-Berednings förberedande åtgärd och famlade underrättelser.
Wi hafwa wisserligc» nu erhållit en önskad Tryckfrihet, as hwilkcn för allt slags upplysning utan twifwel mycket bör hoppas, och ingen kan mera än jag »vara öfwertygad om de »välsignade srugter som deraf i inängsaldiga hänseenden äro att »vänta: »nen icke tror jag att i de afseende»», som nu äro i fraga, och i hwilka Lag- och Hushällnings-Bereduingen är paräknad, man »ned för mycken tillförsigt bör endast lita pä dess »verkan och uträttande.
De sörre Tryckfrihets-Lagarne hastva ej heller 480 Expeditioner till Riks-Ständen. förbudit raisonerande undersökningar af Lagar och Författningar, nyas föresläende, behofwens utbredande, och ännu mindre förbudit statistiska underrättelsers samlande; men hwilken skörd deraf har nian derföre wnnnit?
Kan nian »vänta att enskilda personer skola i någon betydlig män, och pä ett sätt som leder till någon säkerhet, besked och fullständighet, uppoffra siu tid och möda till dylika undersökuingar, antingen endast af ren patriotism, eller för den ringa och osäkra winsten af skrifternes försäljning?
Och i »vart fattiga Land, »ned sättet af wär »vanliga syhelsättning och af wära utkomsts-omsorger, huru mänga personer »vill man tro »vara i belägenhet dertill?
Och de, sorn skulle hafwa bäde god wilja, förmögenhet och förmäga, finna de dock, i egenskap as enskilde personer, medel och utwägar dertill?
Längt »'frän att jag för min del tager nägon farhäga för Corporationer, som hafwa bestämda lagliga befattningar, under bestämda föreskrifter, anser jag dern i allmänhet »nera wara af eu »verklig nytta för samhällsordningens beställd.
De kunna blifwa öfwerftödige och icke behöflige, men icke gerna i annat afseende, än med sin onödighet och kostnad, skadande.
Fylla de sin bestämmelse och winna derigenom en förtjent aktning, sä äro de, hwar i sin gren, ett stort stöd för all god ordning och rätt, och ett mägtigt hinder för all afwikelse derifrän, som utgör ändamälet af all samhällsinrättning.
Fylla de den äter icke, antingen igenom försummelser eller tillbud att sträcka sig utom fin krets eller igenom ärendernes orätta behandling i ett eller annat afseende, sä förlora de snart allt anseende, blifwa af ingen betydelse och intet inflytande, och ej möjligen farliga genom nägon sin werkningssörinäga.
Bilaga till Mem. N:o 35. 481 Jag äberopar äfwcn hartvid htvad Herr Riddarhus-Sccreterarcn Silverstolpe pämint öfwer den hufwudsakliga skillnad, som sig företer emellan en Corps, hwars Ledamöter hafwa sine platser såsom beständige lifstidssysslor, och den hwars Ledamöter äro ester hand ombytligt.
Om den förre skulle kunna gifwa någon farhäga för en skadlig Corporationsesprit, sa är sädant ej anwändbart till den sednare.
Exemplet as den allmänna aktning och bifall, som de Allmänna Ärendernes Beredning wunnit, hwilken äfwen är en ombytlig Corps, och som mera och närmare än någon annan bör hafwa inflytande pä Negeringsärendcrnes gäng, matte wäl tillräckligen bewisa den nu ifragawarandes oskadlighet.
Dessutom hwad kan man frukta af en Corps, som har ingen aetiv förmåga, hwars hela befattning endast är att samla underrättelser, upplysa, utreda, räda, och som, dä allmänna omdömet är upplyst igenom Tryckfriheten, ej kan lyckas i sine bemödanden, och ej winna inflytelse, utan igenom noggrann rättwisa och werklig sanning: hwilka aldrig för nägot Land äro farliga.
Det som dessutom af Herr Niddarhus-Secreteraren Silverstolpe i dess Dietamen af den 26 Maji förlidet är sä grundligen är ansördt, om alla ärenders säkrare beredande igenom flere personers samfälta räd, besinning och pröfning, tillägger ett ytterligare skäl för denna Inrättning, framför alla andra sätt, hwarigenom samma ändamäl skulle sökas.
Jag hade ifrän början trott, och kan ännu ej alldeles öfwergifwa den tanka, att denna Lagoch Hnshällsberedning skulle tillika kunna äläggas och medhinna ännu ett göromäl: den ärliga revisionen af Bananens och Niksgäld-Contoircts samt 31 482 Expeditioner till Riks-StLnderi. kanske äfwen Stats-Werkets Räkenskaper, särdeles om antalet af Ledamöter fastställdes till det först föreslagne af 18 personer; och att detta sysslande skulle gifwa ännu mera sammanhang och widare utsigt för dest öfriga befattningar.
I anseende till kostnaden af en sädan Inrättning, mä mig tistätas fraga:
I fall att den nytta, four dermed sökes, werkligen skulle winnås, männe densamma ej kan för Riket anses wara wäl wärd den summan, som den kommer att kosta, och manne ej bade Skatt-Kammaren och de enskilde skulle kunna anse sig hafwa kostnaden, öfwer och icke under, i längden, samt snart nog wäl och realiter, ersatt?
Eller manne alla Författningars och Regeringsanstalters byggande pä säkra grunder, upplysningar och calculcr, samt pä en allmän öswersigt, är en sa föga betydlig, om ej likgiltig sak, eller att all upplysning som fordras kommer ändä sä tillräckligt af sig sjelf, att det är bäst blifwa wid det gamla, lemna allt till händelsen och det wanliga ungefär, inskränkt för tillfället, och i stället hafwa omkostuadssumman besparad, och Bewillningen, fast endast till något bräk-runstycke för hwar person, dock sä mycket lindrigare?
Och skulle hwad ofwanbemälde Herrar salunda anfört genom Protocollsutdrag Åtfölja Utskottets uti detta ämne till Riksens Högloft.
Ständer asgifwande Memorial.
Hx krotoeollo 483 N:o 36.
Rörande NaLioual-Rcpreftntationeu.
Da Constitutions-Utskottet, till åtlydnad af de ifrån de Respcctive Niks-Standcn erhallne remisier, nu gär att meddela sitt yttrande öfwer ett af de wigtigaste, säkerligen det mest grannlaga af de ämnen, som warit anförtrodde Lill desi pröfning, får Utskottet till en börfan utbedja sig sina Respective principalers benägna ursäkt och öfwerfeende, om det uppehållit deras wäntan, örn det blott ofullkomligt skulle kunna tillfredsställa den.
Constitutions-Utskottet, som med Riksens Ständer och med Swensta allmänheten lifligt delat önskningarne för war Statsförfattnings fullkomnande genom en förbättrad Representation, har likwäl wid utarbetandet af detta ämne icke funnit sig äga det biträde af allmänna upplysningen, det stod af allmänna öfwertygelsen, som kunde sätta Utskottet i ständ att med säkra uppgifter förena framläggandet af ett till alla delar tillfredsställande och pä werkställbara grunder uppgjordt förslag.
Med erkännande af wisheten af det stadgande i wär StatsFörfattning, som tillåter att frågor om förändringar i Grundlagen wäckas wid den ena Riksdagen för att afgöras wid den päföljandc, får derföre Utskottet anhälla, att desi nu afgifwande arbete matte anses, snarare som ett föremal till granskning för den upplyftare delen af Swensta allmänheten och 484 Expeditioner till RikS-Ständen. som cil beredning för framtida Riksens Ständers lyckligare bemödanden, än som ett förslag fällt swarande emot bchoftvcn wid en tillgörande förändring.
Wid företagandet af en fräga, hwilken i samma nian skalle röra sjelnva grunderna för enskildas ställning inom samhället, som den skulle förändra, ntmidga eller inskränka olika samhällselasters deltagande i Nationens Lagstiftning, har
Utskottet ansett dest första pligt mara att undersöka egentliga förhållandet med uärwarande Represcntatioiis-inrättning, och hurumida den, mer eller iniirdre fullkomligt, tyckes böra uppfylla hufwudändamälet med all Lagstiftriing, det att Representera ternes beslut nia »vara ett uttryck af Nationens gemensamma önskan för allas gemensamma mäl.
Det har icke kunnat undfalla Utskottet, att den redan marande Inrättningen just igenom sin tillmarelse är i besittning af stora fördelar, att dest uråldrighet gifmit deri anseende, att erfarenheten, dä den upptäckt olägeuheterne, äfmcn till en stor del misat botemedlen, att ändtligcu beskaffenheten af dest »verkan är mera känd och tyckcS således medföra en större säkerhet än hmilken annan, som, lmggd pä thevretiska grunder, skulle blifma ett nytt försök om destas lämplighet och nytta »vid utöfningcn.
Utskottet har icke heller kunnat uridgä att fraga sig, hivar dcsta tillförlitliga och fullständigt uppgifna grunder finnas, och ännu »nera, hivad som kan blifma en borgen för deras osmiklighct ivid tillämpningen.
Det har tvisterligen icke kunnat ivara Utskottet obekant, att allmänna Rättsgrunder kunna gifmas för bestämmandet af Medborgares deltagande i Lagstiftningen, att syftemålet för denna werkningSkrcts är gifmet, att det är i män som sjclfma handlingssättet smarar emot detta syftemål.
Memorial N:o 33.
485 som de förra kunna sägas wara iner eller mindre lyckligt anwändc.
Men nied allt detta, huru mycket är icke ännu obestämdt, i anseende till den Lagstiftande Magtens beståndsdelar och deras fördelning, i anseende till deras förhållande och rättigheter sins emellan och till den Werkställande Magtcn?
Huru mycket deraf mäste icke alltid wara och sörblifwa en följd af blott loeala förhallanden, som för hwarfe särskildt ställe mäste fordra en särskild tillämpning, och som det hitintills hos de flesta Nationer berott endast as tiden och omständigheterna att bestämma och fastställa?
Ännu giswes icke iner än ett land der National-Neprescntationcn, utan afseende pä det förut »varande, blifwit uppä helt nya, blott theorcciska grunder inrättad, och ehuru Frankrike således i detta som i mänga andra fall gätt längre i försöket än de öfriga hittills kända folkslag, har Utskottet likwäl icke trott, att de der nyttjade grunder skulle till alla delar pa Swerige wara anwändbara, har icke förmodat, att deras tillämpning ännu af erfarenheten wisat sig nog svara emot ändamälet, för att tillwinna dem ett odeladt bifall.
Det är således med full kännedom af detnärwarandes öfwerwigt igenom dest blotta tillwarelse, oeb af swärigheten af ett utförligt bestämmande af wilkoren för det nya Representationssättet, som Constitntions-Utfkottct trott sig det oaktadt böra ytterligare undersöka, om den nog allmänt yttrade önskan för cu
Nepresentations-förändring är blott en följd af förtrytelsen öfwer framfarna tiders händelser, öfwer wista samhällselasters obilliga uteslutande ifrån Representation eller af werkliga och pä rigtiga grunder erkända olägenheter.
I detta, som i de flesta dylika fall, har Utskottet trott sig med tillförsigt kunna antaga, att ingendera af dcsta.orsaker 486 Expeditioner till Riks-StLnden. wcrkat ensamt, att det är deras förening sani bidragit till ett gemensamt resultat.
Utskottet har dä ansett sin första pligt blifwa, att redligt undersöka, att redligt uppgifwa, hivad sorn kan synas wara det närwarandc Representationssättets werkliga förmåner eller olägenheter, och att derefter undersöka hwad som är eller bör wara de orcprcsentcrades wcrkliga rättigheter och anspråk i detta afseende och i anseende till det hela.
Utskottet har icke kunnat undgå att medgifwa, att narwarande Representation uti dess talrikaste afdelningar innefattar de twänne Samhällets hufwudsakligaste interepen.
Jordbruks- ochHanvels-industricn, som grundlägga
Let öfrigas wälmåga och bestånd; att derjemte uti twänne af dcsta afdelningar bör isynnerhet finnas den förening af kunskaper och det del° tagande för bibehållandet af sakernas warande ordning, som för Samhällets lugn, för Regeringens lagliga Åtgärder och för allmänna ärendernes ordentliga gårig, äro ett oundwikiigt behof uti hwarje wäl organiscradt Samhälle.
Likaledes har Utskottet ej kunnat undgå att anmärka, att uärwarande Ständs-inrättning, spridd ända till de annars minst gynnade samhällsclaster, mäste tjena att wid nnmera oftare inträffande Riksmöten göra mera allmän kännedomen af Samhällets Lagar och allmänna angelägenheter, att genom ett närmare deltagande och en förtroligare gemenskap emellan de wäljande och deras Representanter göres öfwertygelscn mera bestämd LIN de allmänna bördornes nödvändighet, att ändtligen det hittills brukliga Representationssättet tjenat, att ifrän wära hemmansägande jordbrukare aflägsna förtrycket, och att försäkra dem om det anseende och den sjelfständighet, som de ej äga i något annat land i Europa.
— Med fullt erkännande af wigtcn af detta sednare hänseende.
Memorial N:o 36.
487 begagnar Consiitutions-Utskottct detta tillfälle att yttra sin öfwcrtygelse, att det är L denna omständighet, som grunden till den känsla af redbarhet och eget wärde bör igcnsökas, hwilkcu sa fördelaktigt utmärker Swerigcs Allmoge, och hwilken derföre, ehwad förändringar kunna inträffa, mäste alltid med sa mycket mera sorgfällighet bewaras.
Utskottet mäste ändtligen, med upprepande af hlvad det redan anfört om wigten af en känd och genom wanan helgad inrättning, tillägga den erindran, att om menskliga passioner bäst igenom deras inbördes motwigt kunna uppwäga hwarannan, är den inrättning, som redan länge gkfwit och tvckes ännu widare försäkra om möjligheten att uträkna deras gang och deras syftemål, ej den som utan noga pröfning bör förkastas, att ändtligen nti den igenom sednaste Stats-Författningen införde Nämnd, till afgörande af de frågor, uti hwilka twänne Stand slädnät emot hwarannan, den vwerksamhet och det ärcndernes stillastående är förekommet, som annars af Ständs-fördelningen kunde befaras.
Det är således blott för Grundlagsfrågor som Ständens sammanstämmande beslut erfordras, och Utskottet anser detta wara ett äfwcn sa »verkligt behof som wisligt i stadgande för Grundlagens orubblighet.
Men da Utskottet säledes tror sig hafwa medgifwit allt hwad som för närwarande Representations bibehällande kan anföras, tror det sig äfwen skyldigt att ej dölja desi brister.
Desse äro utan twifwel af flera slag: dels sädane som bero af Ständens sammansättning och af ofullkomligheten i grunderne för Representationen inom hwart särskildt Ständ, dels sädane som äro orättwisa emot wisia Glassér Medborgare, L det de utesluta wisia betydliga delar utaf dem, dels ändtligen sädane som bero af sjelfwa Ständsfördel - 488 Expeditioner till Riks-StLnden. »ingen och igenom dess beskaffenhet och werkningar wisa sig skadliga för Samhället i allmänhet.
Det -gistves onekligen för alla rädplägande mera talrika folksamlingar wipa olägenheter, som affölja beskaffenheten af hwarje sädan öfwerläggning, och som derföre äro att anse nästan säsom oundwikliga.
Om desta hustvudsakligcn bestä uti omöjligheten att i samma män ät alla närwarande meddela en lika kännedom af ärendernes beskaffenhet, uti den olikhet i omdöme, som naturligtwis mäste följa af olika grader i kunskaper och fattningsgäfwa, uti den mängd driffjedrar som uppkomma lltaf mängsaldigt olika interesse,!, ändtligcn uti swärigbetcn att under en öfwcrläggning, sammansatt af sä mängtaligt skiljaktiga clementcr, bibehälla det lrign och den ordning wid ärendernes behandling, som pä en gäng äro oundgängliga för att försäkra hwar och en af de rädplägandcs rätt och för möjligheten att tillwägabringa ett ordentligt resultat; om sädane äro de olägenheter, som merendels alltid härröra as en förening af ett större antal personer till en rädplägande församling, sä '.näste man medgifwa, att dcsta swärkgheter ökas, i samma man en sadan Corps blir mera talrik, eller i samma man dest Ledamöters antal more mera obestämdt; att Samhällets garantie för den enskildes deltagande i Lagstiftande Magtens anseende skulle blifwa mindre pätaglig, i samma män som dest förhätlandcn säsom Medborgare sörwandlat sig till deni utaf Embetsman, att ändtligcn inflytandet af grundliga kunskaper och enskild upplysning bletwe sä mycket mindre, i samma »län som massans kraft worc mera öfwerivägande, som den hade ett mera bestämdt enskildt interesse.
Det kan ej heller nekas: att den inrättning, som inom ett talrikt Ständ endast genom födseln be - Memorial Nio 36.
489 stämmer Represeutations-rättigheten, kan gifwa anledning till mänga Lwister om desi olägenheter eller förmäner; att ä ena sidan den tyckes gifwa mycket ät stumpen, utan afseende pä förtjensten eller förtroendet; att ä den andra den tyckes gifwa mera oberoende, dä den utesluter betydenhetens eller magtcns inflytanden.
Att den mäste werka hufwudsakliga olikheter uti de Representerades förhällande till sina Representanter, blir emedlertid det säkraste och mest bestämda resultat man deraf genast kan draga.
Lika litet lär man kunna neka, att en Corps, som blott bestär af Embctsmän, eller en wich lätthet för en annan Clah af dejsa att komma i Åtnjutande af förtroendets fördelar, eller ändtligcn en wis; olikhet ibland ssclfwe de genom weil utsedde befullmägtlgade, i anseende till antalet af dem som de representera, äro äfwen sä mänga oformlighetcr, som synas tillkännagifwa werkliga brister i sjelfwa Neprcscntations-sammansättningen inom hwart särskildt Ständ.
Uti de grunder, som bestämt dessa, ligger äfwen en stor del af anledningar, som föranledt det vrättwisa uteslutandet af wipa betydliga Medborgarcelasscr.
Det mäste räknas till en af Representationens iverkliga ofullkomligheter, sä wida begreppet om Stat och om en Rcprescntatif form för desi Lagstiftning mäste medföra det om deltagande i Representation för hwarjc actif Medborgare.
Men om således, i fvrhällande till 2 millioners folkmängd, ett antal af ofta öfwer 1000 Representanter (alla Ständcn sammantagne) synes igenom sin Talrikhet wara nog öfwcrdrifwet, och om det oaktadt igenom sjelfwa Ncpresentations-grunderna mängas billiga fordringar more ouppfyllda, mänga ojemnhetcr och olikheter inom sjelfwa Ständen uppkomna, sä lärer redan deraf synas, att brister 490 Expeditioner till Riks-StLndcir. gifwas uti sjelfwa grundförfattningen, att klagomålen deröfwer icke äro utan skälig anledning.
Det blir dä frägcm: äro dessa ofullkomligheter de hufwudsakiigaste, bliswa de afhnlpne endast igenom urwidgande af delaktigheten i Representation till de ännu orepresenterade?
För atr beswara den sednare as depa frågor, har Utskottet ansett nödigt att först söka bestämma, hwilka äro de hufwudsakliga kännemärken uppä defia orepresenterade, och huruwida de för sin egendom eller sina personer äro af de andra Ständen representerade eller igenom dem finna sin rätt bewakad.
Da all inom Swerige i enskild ägo befintlig jord mäste wara af Krono-, Skatte- eller Frälse-Natur, och således antingen ibland BondcStandet eller Ridderskapet och Adel» bör finna dem som waka öfwer dep beskattning och de oncra som blifwa densamma pälagde, har Utskottet ej kunnat finna, att ägare as sädan jord, ehuru ej sjelfwe wäljandc eller qvalisicerade till Riksdagsmän, kunna för densamma haima »agot mera att befara, än andra Swensta Medborgare.
I anseende äter till deras personella anspråk, har Utskottet ej kunnat annat än medgifwa, att ett uteslutande ägde rum; men swärighetcn har warit att utmärka, hwilka det egentligen angick.
Ibland dem som undertecknat den Inlaga om delaktighet i Representationen, hwilken wid början af Riksdagen bles till Riksens Ständer .nlemnad af åtskilliga sä kallade ofrälse Possessionatsr och Bruksidkare, har Utskottet igenkänt flera namn, hwilka, om ej för all deras egendom, Åtminstone för en del af deras näring och för deras personer, ägde rättigheten bäve att wälja och kunna wäljas, och Utskottet, svin således ansett dem berättigade att inga uti ett af Riks-Ständen, har ej trott, att Memorial N:o 36.
491 deras anspråk kundc eller borde sträckas längre, än att pä ett ställe wara representerade.
De återigen, hwilka blott igenom en större förmögenhet och deraf följande olika lefnadssätt och odling synas skiljde ifrån hwad man kallar Allmoge, äro likwäl, sä wida de äro jordägande och ej nägon tjenstebefattning eller dylik caractcr dem derifrån uteslutit.
Utskottet wettcrligen icke betagne rättigheten att wäija eller att blifwa walde.
Det beror således, i Utskottets tanka, af dem fjelfwe, att inga uti eller deltaga i walen af det Ständs Ledamöter, frän hwiiket de blott skiljas igenom tillfälligheter och benämning.
— Enär således ifrän de orepresentcrades antal afsöndras de, som uti ett eller annat Ständ äro representerade eller äga rättighet till deltagande i walen dertill, torde antalet af de ännu äterstäende befinnas mycket förminskadt, men blir derföre ej mindre swärt att med säkra kännetecken bestämma.
Utskottet har trott, att dä definitionen uppå denua Clas borde innefatta alla dem, som, ehuru oberoende och brukande egen jord, eller ägande en för deras utkomst tillräcklig näring, likwäl ej kundc komma till delaktighet i wal till uägot af de andra Ständens Ledamöter, wore ofrälse Possessionater af Frälsejord, de Smidesägare, som ej äro Adelsmän, men som likwäl lika med fäderne Styresmän eller idkare af Fabrik, Näring eller Handtwerk, som ej ätnjuta Borgarerätt och Privilegier, för sitt Bruk, sin Fabrrk, Näring eller Handtwerk betala minst sä mycket som i ordinarie och bcwillningsafgifter erlägges för ett halft hemman, de som hufwudsakligen kunde anses säsom.hittills orättwist ifrän Representation uteslutne.
Härtill torde ännu böra läggas de, som, ehuru under Prest-Privilcgierna, likwäl ej deltaga i något Riksdagsmanuawal, och 492 Expeditiouer till RikL-Atänden. följaktligen ej hafwa någon andel uti Representationen.
— Om nn denna classification skulle finnas tillfredsställande, sa ätcrstar alltid sedermera den fråga n: huru och pä hwad sätt skola de sa orepresenterade komma till delaktighet uti Representation?
Det har inom Utskottet kommit i fräga, att efter beskaffenheten af deras olika yrken och lefnadssätt lemna dem tillträde i något af de andra Ständen, allt efter som de nied dep hufwndnäring hade mer eller mindre gemenskap.
Säledes har det blifwit förslagswis uppgifwet, att det Hederwärda BondeStandet wille ibland sig upptaga sädane ofrälse ägare as Frälsejord, som sjelfwe bruka sitt Säteri eller Heniman, sädane idkare af bergshandteringen, som nied Bergsmän hafwa närmaste gemenskap, och ändtligen wipa i skärgärden conftitneradc sjelfberoende Fiskare.
Ibland det Wällost.
Borgare-Ständet har likaledes blifwit föreslaget, att alla de Possessionatcr eller Fabriksidkare skulle kunna upptagas, som antingen förut idkat Borgerlig näring, eller genom sin befattning hafwa gemenskap dermed.
Det Högwördigc Prcstc-Ständct har önskat, att ibland sig upptaga och till delaktighet i walen befordra deni, som hitintills stätt under Prest-prioilegicrne, utan att äga en sadan rättighet.
Slutligen har man, i anledning af ett ifrän Högloft.
Nidderskapet och Adeln remitteradt Memorial i detta annie, ansett sädane större Possessionater ak Säteri och Frälseegendom eller Brukshandtering, hwilka hitintills, i anledning af innchafde eller ägande tjenstebefattningar och caractercr, icke ibland de andra Ständcn kunde upptagas, böra ibland Nidderskapet och Adeln emottagas och utgöra en ny del as detta Stand, hwilken genom wal skulle fa utöfwa sin Representationsrätt.
Oaktadt Ridderskapets och Adelns talrikhet, har man ansett denna förstärk - Memorial N:o 36.
493 liing kunna wara lika fördelaktig svin billig, och utaf likheten af interesse» och lefnadssätt har nian förmodat, att förslaget dertill icke skulle möta mänga fwärkghetcr.
Dä nära tre femtedelar af de sä kallade »representerade, enligt en af Utskottets Ledamöters anmärkning, torde wid en närmare granskning befinnaS wara representerade, lärer äfwen, igenom den nu föreslagne utdelning af de öfrige utaf deni pä de atskillige Ständcn, det obilliga uteslutande bora anses förekommet, som man hittills öfwcrklagat.