Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
A L B E R T ( slår sig för pannan ).
Kors för tusan!
Skulle det v ara?..
20 A N D E R S ( utanför ) .
Sl äta hucklet på dig och stryk åf dig v äl om föttera .. du ska' si en tocken omenskligt grann herre här ä! A L B E R T ( går orolig fram och åter ).
Det vore höjden af allt!
ANDERS.
ANNA-STINA. (Anna-Stina inkommer blyg och förlägen, ledd af Anders, klädd i fin men tarflig Vingåkersdrägt, och med rutigt hufvudkläde, samt bär i handen ett litet knyte.)
A N D E R S . Seså der ja, Anna-Stina!
Nig nu vackert för begge h errara! ( pekar på mannekinen ).
Det der ä' visst något rigti gt storförnämt, fast h an håller sig vid dörren .. och det der är af ritaren! A N N A -S T I N A ( niger först för mannekinen och sedan för Albert ).
Goddagen vackert!
A L B E R T ( afsides ).
Det är verkligen hon! ( högt och med synbar förlägenhet i det han går fram till henne ).
God dag, kära Anna-Stina!
A N N A -S T I N A ( fattar o konstladt hans hand ).
Tack för sistens!
Af ritaren är lik sig, alldeles som när han var ute hos v årt! ( ser sig storögd omkr ing. )
Men kors i alla tider så mycket g rannl åter!
Ja det Stockholm, det är då för fasligt vackert! A N D E R S .
Ja då! hvarendaste hus är acku rat så grannt som herrg årdsbyggningen på Säfstaholm!
A L B E R T ( till Anna -Stina ).
Men hvad i all verlden har fört dig hi t, k ära barn?
A N N A -S T I N A ( brydd ).
Jo se,.. j ag ville så gerna komma te'
Stockholm .. och nu , s en mor ä' död, så..
A N N A -S T I N A ( torkar sig i ögonen med förklädssnibben ). J a, i v åras så dog hon!
A L B E R T . Hvad, är din mor död?
21 A N D E R S . Ho ' var k rassluger hela vintersidan, och så när löfsprickninga k om så bl ef ho' all! ( förnumstigt ) Det ä' alltid v ärst då f ör tocka der k rankingar..
Fars gamla
Bl acken dog ve samma tid han, för si han hade fått qvarka i fjol vid Eskilstuna marken! A L B E R T ( till Anna -Stina ).
Men nog hade det varit bättre för dig att stanna qvar på l andet!
A N N A -S T I N A ( med en blyg blick på honom ).
Nej si, jag ville s å gerna opp till Stockholm!
A N D E R S . Ja, det var al lri värdt te' få det ur fl inten på'na!
Ända sen af ritarn var u te i sockna, så har det aldrig varit nån vån med jänta, ska' j ag li ksom be' te' f å säga!
Det är klara sanninga!
I höstase så fria' en af s talldrängarne på Säfstaholm till 'na, men ho' slog baras te åt'en som så .. och det fas t'en hade både sölfverklocka med gul kedja, och 40 riksdaler på sparbanken i Nyköping .. ( med bondslugt leen de ) Så inte vet jag hvad herr afritaren h ar satt för s lag i skalln på'na! -- Men det var ras ande så sannt det, jag skull' sälja ylletyg i huset breve .. stanna qvar du Anna-Stina tes j ag kommer igen! A N D E R S . Hå körs! afri tarn k änner du fäll, så nog går det an alltid!
Adjös så länge! ( bockar sig f ör Albert och ämnar gå , men hejdar sig vid åsynen af mannekinen. ) D et var en förfaslig karl te' stå kaf still .. vo re han inte så granner, så kunde en tro att det vore något otyg!
Adjös vackert! ( bockar sig djupt för mannekin en och går .) A N N A -S T I N A .
Ja, inte vet j ag om det går an! A N N A -S T I N A ( skamfu ll ) .
Åh fy då, Anders!
ANNA-STINA.
ALBERT. A L B E R T .
Stig f ram och sitt, kära Anna-Stina!
22 A N N A -S T I N A . Tackar ödmjukast! ( sätter sig på en af de sämre stolarn e ).
Herre Gud, hvad jag är glad öfver att afri tarn var hemma, och att han har helsan!
Inte skall du sitta der borta!
Kom hit! ( för henne fram till emman ).
Sätt dig här! A N N A -S T I N A .
Åhnej , det går fäll aldrig an! ( då han nödgar henne att sätta s ig ).
Kors! hvad en sitter mjukt i den der bänken!
Ja se, i Stockholm är då allting s å rart!
Kära barn, det är inte allt guld som glimmar ( sätter sig bredvid henne ).
Nå, du har väl bara kommit hit upp på ett par dagar?
A L B E R T . Stanna här?
Hvarifrån har du fått den idén?
A N N A -S T I N A .
Åh, nog vet af ritarn det, allti d! A L B E R T . Jag .
Nej , j ag tänker allt stanna här.
Ja kors! mins h an inte hvad han sa' den der qvälln när vi va' på dans hos Olle i kyrkbyn?
Nej, det k an jag inte påminna mig.
Ja, men jag mins'et, j ag! A L B E R T . Nå, hvad var det då?
A N N A -S T I N A ( blygt i början , men sedan säkrare i det hon ser trohjertadt på honom ).
Jo det var efter en dans so m han följde med mig uppåt kyrk backen, och då sa' h an att han tyckte om mig , och tyckte att det inte fanns v ackrare flicka än jag i hel a socken .. och mycket annat spetakel , och så sa' han att om jag kom opp te Stockholm så s kulle jag få så bra .. och han skulle bli' så glad om j ag kom .. och så sa' han att jag var alldeles för god till hustru åt en bonddräng . A N N A -S T I N A ( naift ).
Nej, det tyck te inte j ag .. för si, ända sen af ritaren kom, så ville jag inte veta af dräng arne hemma .. oc h så ville han ha' h and på att A L B E R T .
Det var mycket dumt sagt utaf mig !
23 jag skulle komma, och det fick h an, och så vi lle han ha en kyss .. och det fick han med .. och s å ville han ha' en till, men den fick han inte, för just då kom Lotta i Mö rby, och så gick vi opp och dansa igen.
A L B E R T ( förlägen ).
Det är möjligt att jag sag t något ditåt .. men kyss en, den har du säkert tagit miste på!
Nej då, den mins jag bäst af alltihop!
För se, när det kommit någon gosse oc h pratat och velat f ria till mig , så har j ag alltid tänkt på den, och på hvad han sa' .. och nu ä' det derföre som jag är h är! A L B E R T .
Och hvad tänker du att det skall bl i' af all t det här?
A N N A -S T I N A ( förtroendefullt ).
Jo, jag tänker att vi kunna f äll gifta oss, om h an vill, för att j ag tycker om honom, det kan han väl förstå..
Men h ar det aldrig fallit dig in att en ung karl kan skämta såder med en flicka, utan att han har någon djupare mening med det?
Nog bruka' mor säg a att en skulle akta sig för karlarne .. men det sa' hon aldri g om honom, inte!
Men, om jag nu också menat allvarligt, så finns det andra hinder..
Jag är artist, och en sådan bör inte gifta sig så ung som jag är.
Och hvad sk all du ta' dig till under tiden?
Nå, så vänta vi fäll några år, då!
Hå! af ritaren behöfver nog en som ser om sig . A L B E R T ( afsides ).
Nu är jag väl deran! ( högt ) Men inte kan du s tanna hos mig, k ära barn! A L B E R T ( brydd ).
Derför att .. att .. ( stiger upp och säger afsides ) De här enfalderna f rån l anA N N A -S T I N A .
24 det!
En aldrig så oskyl dig Stockholmsflicka s kulle genast ha' fö rstått mig! ( högt , i det han går till henne ) Har du aldrig varit utsatt för sqvaller hemma?
A N N A -S T I N A . Åhjo, i bland .. den der sommarn som han var nere hos oss .. men inte ä' de fäll så i Stockholm, inte!
Du har gjort dig all tför stora illusioner om hudvudstaden, kära Anna-Stina.
Det är att h a' större föreställningar om en s ak, än den verkligen förtjenar.
Om du ti ll exempel tro r att jag är ett mönster för ung a karlar -- så är det en illusion .. förstår du?
Nej .. för nog är h an den bästa jag känner .. det förstås, näst prosten som j ag läst mig fram för .. men.. A L B E R T .
Nå? säg u t! A N N A -S T I N A ( blygt ).
Han är 60 år, han! A N N A -S T I N A . Illusioner?
Din u pprigti ghet förtjusar mig, men den kan bli' lika farlig för dig som dina illusioner...
Hörpå nu, min snälla Anna-Stina, vill du lys sna till mina råd som till en verklig väns?
A L B E R T . Nåväl , res då hem igen .. och det med det allraförs ta.
A L B E R T . Hvarför inte?
Ja, det kan han väl förstå att j ag vill!
Nej , det lär fäll inte gå för si g, det.
Jo se, de vet hemma i socken hvarför jag for hit .. och skulle jag nu komma hem igen, så blef det fäll aldrig slut på prat och spek takel .. nej, hellre då hvad som helst.
Men -- det är så godt att säga det först so m sis t .. hos mig kan du inte stanna!
Det skulle ge' anledning till mera prat h är än ute på landet..
25 A N N A -S T I N A .
Och jag som trodde det skulle bli så bra te' få v ara hos afritaren! -- Om jag nu bara visste hv ar jag kunde f å en bra tjenst ändå -- som inte vore för lång t h ärifrån -- -- A N N A -S T I N A .
Nej .. det är s å godt som ingen .. mor s a' fäll att hon sk ulle ha ett syskonbarn här som skulle heta Carin och vara gift med någon vi ndrag are, eller hvad han var -- men j ag vet hvarken h vad hon heter eller hvar hon bor.
Nå, men du har väl någonstans att bo tilldess du f år en tjenst.. A L B E R T .
Har du inga slägtingar i Stockholm?
Ja, Anders tog in i ett bondqvarter på Ho rnsgatan, men der ä' så mycket k arl ar ... så..
Inte går det an!
Kära barn, så oklokt du har ställt till åt dig ... ( afsides ) och åt mig sedan!..
A N N A -S T I N A ( ledsen ).
Ja, se jag var så glad att få se honom, s å j ag tänkte inte på ... men nu vore jag färdig te g råta!
Nej, för all del, k ära Anna-Stina! det vore ännu värre ... ( hastigt fattad af en idé ) Nu vet jag! jag skall tal a vid madam Lundberg ... hon vet allting .. och hör väl kunna hitta på något råd!
Jag skall bara kas ta på mig en rock ! -- ( skyndar in i sidorummet .)
A N N A -S T I N A ( ensam ).
Han är allt bra olik sig, afritaren, emot som han var h emma hos vårt!
Han har inte sett på mig hälften s å godt en endaste gång , som han gjorde der både bitti och s ent!
A L B E R T ( kommer ut , klädd i rock oeh hatt ).
Dröj nu här en smula, medan jag springer upp till min städerska som bo r i huset bredvid.
Ja men han bli r väl inte länge .. för jag vet inte hur det ä' .. men jag ä' rädd te vara ensam!
Anna-Stinas Illusioner.
26 A L B E R T . Seså var lugn .. j ag är strax tillbaka! ( skyndar ut genom fonden ).
Herre Gud! hv ad skull e jag i Stockholm te' g öra!
Det skulle fäll aldrig k unna vara så som prestgårdsAnna sa' heller, att han bara fört spektakel med mig .. åhnej! sådan ä' han i nte!.. ( går fram till taf lan som står på staff lin och ser på den nyfiket. ) Kors, i alla tider, så fint och grannt det der belätet ä'! J ag tro r akkurat att det är gaml a klockarmor derhemma, när hon säger i kaffe!
Det är fasligt hvad de här afri tarne kan göra mycket grannlåter!
ANTON och MARIA ( från f onden ).
A N T O N ( inkommer först ).
Seså, stig på du, kusin .. det är inte farligt!
Jag k änner Gahm så väl , så det gör ingenting!
Du har ju så ofta bråk at om att få se hur en atelier s er ut!
A N T O N .
Kom du bara! ( g ladt )
God dag , bror Gahm! ( ser sig omkr ing ) Hvad? han är inte h är!
M A R I A ( tvekande i dörren ).
A N N A -S T I N A . Kors i alla tider! det kommer f rämmande!
Är inte der en Vingåkerskulla?
Jo minsann..
God dag, mi tt vackra barn! ( skrattande till Maria ) Det är förmodligen en liten modell, som väntar på sin ti mma!
Flickan ser rätt täck ut.
M A R I A ( afsides ).
Hvad kan hon göra här?
27 M A R I A ( tvunget ).
A N T O N . J a min sann!
Och jag vet att Gahm är mycket svag för landtl iga skönheter! M A R I A ( som förut ).
A N T O N . J a, naturligtvis i konstnärligt hänseende!
A N N A -S T I N A ( för sig , i det hon kastar beundrande blickar på Maria ) Herre Gud, hvad den mamselln är fin och v acker!
Kan hon känna afri taren?
A N T O N ( när mar sig An na-Stina , medan Maria synes betrakta taflorna , men i smyg mönstrar Anna Stina ).
Hvad gör du h är, mitt vackra barn?
A N T O N ( skrattande ).
Afritaren! det var en bra benämning .. det skall jag k alla honom för h ädanefter! -- Hvad vill du honom då?
Jo, j ag har kommit hit för te helsa på honom.
A N N A -S T I N A . Åhja, h an var nere i sockna h os oss i fjol somras !
Och då s a' han åt mig att om jag kom opp te' Stockholm, så skulle jag h elsa på hos 'en.. A N T O N .
J aså, ni ä' sål edes g amla bekanta?
A N N A -S T I N A ( blygt ).
Jo, jag väntar på afritaren.
Han ämnar förmodligen måla utaf di n dräg t?
Nej , inte nu .. för det gjorde h an så många gånger derhemma .. och han sa' alltid att han ville inte ri ta af någon annan, för att -- att -- ( stannar för lägen .) A N N A -S T I N A .
För att han tyckte s å mycket om mig, sa' han! M A R I A ( med en otålig rörelse ).
Låt oss g å, Anton .. din vän tycks i alla fall inte komma tillbaka.
Nå .. för att?
Fortf ar bara!
A N T O N . Åhjo, han kommer nog strax .. och det är rätt roligt att höra det här natu rbarnet prata!
Hvad heter du , min flicka?
28 A N N A -S T I N A .
A N T O N . D et vill jag just inte påstå .. men pikant är det!
Hö r du kusin, tycker du inte att flickan är rätt näpen?
Jag kan inte säga .. men kom nu och låt oss gå, annars går j ag ens am!
A N T O N ( spefu llt till Maria ).
Jag tror att min charmanta kusin nedlåter sig att vara svartsju k! M A R I A ( ond ).
Anton!
M A R I A ( spetsigt ).
Ett poetisk t namn, i sanni ng!
A N T O N . Nå-nå, bli' nu inte ond, j ag gycklade ju bara!
A N N A -S T I N A ( afsides ).
Om jag kunde förstå hvad hon vill afri taren!
ANDERS ( från fonden ). A N D E R S .
Seså ja, Anna-Stina! nu ä' jag tebakars igen! ( bockar sig för mannekinen ) Ta mej dalern står icke han lika molstill som i jånses! ( får se Anton och Marie ) Aj jäsik en! det är främmande! ( bockar sig ) God dagen, v ackert! M A R I A .
Ja, här tycks ha blifvit rig tigt bondqvarter! A N D E R S . Jo, jag skulle fälle s ta' och ta' adjö af Anna-Stina, efter som ho' tänker stanna qvar här hos afritaren! A N D E R S .
Ja .. så hade hon allt gjort opp'et f ör sig .. för tösen vill akk urat inte bli qvar i Vingåker, ser mams ella! M A R I A ( häftigt ).
Tänk er hon stanna qvar här?
A N T O N . Hvad vill du , min gosse?
Ännu en Vingåkersbo!
Ah, så du pratar, Anders !
Afritaren
29 har sagt att det inte g år an att jag stannar h är, utan han tänker te' och skaf fa mig en tjenst.
A N D E R S . Jaså .. det var en annan sak .. men hvar sk all du f å en tocken ifrån..
A N T O N ( afsides ).
För tusan! det vore ett sätt .. ( till Mar ia )
Hör du ku sin .. behöfva inte vi j ust nu en tjens tflicka?
Jo ... men j ag vill inte ta i tjenst en flicka som helsar på u nga artister!
A N T O N ( med afsigt ).
Jag tycker annars det vore bättre, än att lemna h enne qvar här..
Han har rätt .. ( högt , i det hon går till Anna-Stina ) Hvad kan du, mitt barn?
Åh, jag kan väfva och spinna och sköta o m k ritterna, och så k an j ag fäll litet u taf hvarj e för resten! A N D E R S .
Ja, s e, en likare flicka än Anna-Sti na finns inte i hel a Ving åker!
Och di ville ha'na te herrskapspiga på sj elfvaste Säfstaholm, men hon skulle prompt opp och tala vi d af ritaren..
A N T O N ( som gått nära honom , trampar honom på foten för att få honom att tiga ) Tys t då! A N T O N . Tys t!
A N D E R S . Aj jäsiken! h vad herrn gjorde illa mig.
Ja .. j ag säger ju aldrig ett qvitt!
M A R I A ( till Anna-Stin a ).
Tror du dig om att kunna sköta en tjenst i ett bättre hus?
Ja, jag vet inte ... ä' det lång t härifrån?
Jo, jag ville så gerna kunna h elsa på afri taren ibl and -- A N T O N ( för sig ).
Hon är rätt söt .. och hon skall snart glömma sin "af ritare"!
Åh , det skall jag nog hindra!
ALBERT. M A D A M LUNDBERG. A L B E R T ( inkommer hastigt ).
Seså der j a, min kära Anna-Stina!.. ( får se Maria och Anton; afsides ) Fö r tusan! ( skyndar fram till
Mar ia ) Hjertligt välkommen, mams ell Reder!
Ni kan inte tro hvad jag är glad öfv er att få se er här under mitt ring a tak ! ( till Anton ) Tack min vän, för det du förmått din kusin att komma hit!
M A R I A ( kallt ).
J ag bek lagar endast att vi kommit så olägligt..
Här finnas de som h afva äldre anspråk på er v änskap.
A L B E R T . Aj för fan! ( högt ) Hvad menar mamsell Reder?
A N T O N ( sakta till Albert ).
Hon är svartsjuk på flickan der.
A L B E R T ( till Maria ).
Ni menar Vingåkersflickan der?
Ho n har kommit hit för att bedja mig skaffa henne en tjens t, det är hela saken.
Anna-Stina har pratat! ( högt och med ett tvunget skratt ) Nej ! j ag har nu fått skönare modeller! M A R I A .
Så myck et bättre .. ty jag hör att den unga flickan är utan tj enst ... och j ag ämnade tala vid min f arbro r att hon skulle få komma till oss.
M A R I A . Jaså, ni ämnar inte rita af henne mera?
Då skulle Mari a f å veta ... ( högt , dock så att Anna -Stina icke skall höra det ) Hvad skulle ni kunna ha för nytta u taf henne .. en rå och obildad bondfli cka .. min städerska h ar dessutom redan en plats åt henne!
M A D A M L. ( nigan de vid dörren der hon stann at ).
Ja, och det en mycket god plats ändå, hos gamla fröken nere i hö rnet .. som behöfver en uppasserska..
Hon ä' litet läserska, men..
31 A N T O N . D et går inte an!..
Hon skulle förstöra flickan! M A R I A ( med afsigt ). J a, och här lär hon inte kunna stanna!..
Så vida inte herr Gahm har någon tjenst åt henne -- -- A L B E R T ( förlägen ).
Jag .. nej visst inte..
A N T O N . D et är ju bäst att låta henne sjelf bestämma! ( går till Anna-Stina och klappar henne under hakan ) Vill du komma till oss, Anna-Stina lilla?
Ja, nog vill jag det ... för både herrn och f run s er så beskedliga ut, så..
Herrn och f run?
Nej, kära du, vi ä' kusiner!
M A R I A ( lemnar Anna-Stina ett kort ).
Här är min adress .. sök u pp mig i eftermiddag, så få vi se. A N D E R S . Då följer jag med dig, Anna-Stina! A L B E R T ( afsides ).
Nu är jag f ast!
M A D A M L. ( till Anna -Stina ).
Ja det tror jag ; nog är det bättre att få tjenst hos grossh andl arns, än hos gamla fröken!
Hon har rigtigt tu r, hon! M A R I A .
Kom nu Anton, så g å vi ! J ag har inte tid att v ara längre hemifrån.
A L B E R T . Men.. A N T O N .
Du har ju ännu inte sett på taflorna!
M A R I A ( med tonvigt ).
Jo, jag har sett mer än tillräckligt! ( fattar Antons arm ) Kom nu ! ( till Albert ) Apropos! jag hoppas väl att vi få se herr Gahm på mitt fo rlofningskalas?
Ja, min f arbror vill det .. jag har visserligen tvek at föru t, men nu tror j ag nästan att jag antar den man h an u tsett åt mig.
Och hvilken är den lycklige?
A L B E R T ( bestört ).
Huru ..
ni ämnar .. förlofva er..
Kgl. sekter Smaal .. en utmärk t älskvärd och hygglig ung man .. ( saktar e , med tonvigt ) som inte gö r några konstresor om somrarne!
32 A L B E R T ( söker bibehålla kontenansen ).
Jag lyckönskar .. mycket..
A N T O N . Ah, det är bara skämt af Maria!
Hon har ju förut sag t min f ar att hon inte vill ha honom.
Nå än sedan?.. det säg er ofta en ung flicka..
Nu tycker jag rätt mycket om honom!
Farväl , herr Gahm! A N T O N .
Adjö min bror! glöm inte bort oss! ( till Anna-Stina ) Välkommen i eftermiddag, mi tt vackra barn! ( de gå genom fonden. ) A L B E R T . Mamsell..
ALBERT.
ANNA-ST INA.
ANDERS. M.
LUNDBERG. A L B E R T ( går u pprörd f ram och åter ).
J aså, hon ämnar förlofva sig !
Men det sker inte .. f örr slår jag ihjäl den der lång a herrn med två a .. ( slår sig för pannan )
Der har mitt fördömda l ättsinne satt mig i en skön klämma.
A N N A -S T I N A ( som hela tiden fö ljt honom med oroliga blickar , går nu f ram till honom och säger skyggt ).
Hvad är det som han är så ledsen åt?
A L B E R T ( häftigt ).
Och det f rågar du, som g enom din galna idé att komma hit, sätter mig u ti ett sådant bryderi. A N D E R S ( går emot hon om ).
Nej hör nu, herr afritare .. eller hv ad h an ä' för sl ag .. han skall veta hvad han säg er -- för annars s å ta mig dalern -- -- A N N A -S T I N A ( försagd ).
Jag ?..
Tyst du , du mhufvud!
Dig har jag inte talat till! ( för sig ) J ag måste skynda efter henne .. det der giftermålet sku lle bli min död! ( skyndar ut genom fonden .)
A N N A -S T I N A ( ser efter Albert , häpen och bedröfvad ).
Hv ad i alla tider gick det åt af ritaren?
Så har han aldrig tal t till mig förr! A N D E R S . Ja, och mig f räste han åt som en lekatt!...
Tar di emo t fol k på det der vis et i Stockholm, så lär de inte behöfva vara rädda för att en kommer ofta tebaks!
LUNDBERG.
M. L U N D B E R G .
Ah seså, ni skall inte fästa er vid att artisten v ar litet kort om hufvu't .. för det första har h an s å mycket bondfolk som springer här .. i går var det inte mindre än 3 dalkullor uppe, -- som han hade ritat af när han var oppe i Dal arne i fjol! A N D E R S ( med en blick på Anna -Stina ).
Det är en r igtig af ritare, det der!
L U N D B E R G .
Och så fick han ju veta det der eländet att mamsell
Reder skulle förlofva sig ! -- Men kom nu ner med mig hon, lilla jungfrun, så får hon vara der till eftermidda'n! A N N A -S T I N A .
Tack s å mycket! men hvad sku lle det göra afritaren att den der granna mamselln går och förlofvar sig?
Ja .. kan undra det, jag?
Kors! han är ju pink är i henne sjelf, vet jag! ( i det hon ser på Anna-Stina , som vändt sig bort och håller förklädet för ögonen ) Men hvad i allaste tider fattas henne, lilla jungfrun?
Hon gråter ju s å bittert som di gör i Eng elska kyrkan!
Käraste Anna-Stina, inte ska du g råta! ( ond ) Fan anknoka alla afri tare, som sk a komma och förvända synen på folk ! A N N A -S T I N A ( åter lug n ).
Tyst Anders ! det var mitt eget fel..
Kom nu , s å g å vi te' qvarteret.
A N D E R S . Ja, det är rätt, Anna-Stina! och så följer du med mig hem igen.
34 A N N A -S T I N A . Nej , Anders ! j ag skaffar mig tjenst här, för hem vill jag inte mera! ( till madam Lundberg ) Adjö nu, och tack för mig! M.
Följ er hon inte med mig ner då?
Nej tack .. inte numera.
Vi vill inte h a med några afri tare och göra mera! ( i det han knyter handen åt mannekinen ) Helsa och s äge'n det, han som står der och ser stinnt åt...
Nu vet jag hv ad ni ä' för sorts folk! -- K om du, Anna-Stina! A N N A -S T I N A .
Sä trodde jag inte att det skul le gå, när j ag kom till Stockholm! ( de gå genom fonden. )
M. L U N D B A R G ( slår ihop händerna ).
Nå, j ag säger v äl det!
Flickungen har förg apat sig i artisten!..
Det sk all jag minsjäl tala om nere på magasi net! ( skyn dar ut efter dem .)
Ett rum hos grosshandlaren Reder.
Dörrar i fo nden och på högra sidan.
Ett större bord och enkla stolar , samt på väggarne några oljefärgstaflor.
Till höger en mindre pulpet eller ett skrifbord , med böcker oc h papper.
Bredvid pulpeten en kassakista.
Till venster ett fönster och framom det en soffa , på hvilken vid r idåns uppgång
Anton ligger , läsande en tidn ing , med fötterna högre än hufvudet.
ANTON ( läsan de , gäspar duktigt ).
"Unionshärens ställning vid Potomac" -- ( af bryter ) Ah! herrar Yankees och deras gal enskaper intressera mig inte ... fi nns här inte något af i ntresse ... några rättegångs- och polis-ärender? ( söker i tidningen ) Ah ! en qvinna som mördat si tt barn -- nå, det var ändå något! ( reflekteran de ) J ag begri per inte huru sådant är möjligt... ( hastigt öfvergående till en annan idéfö ljd ) Den der lilla Vingåkerstösen var rätt söt, och tar hon tj enst här s å kommer jag bestämdt att slå för henne ... det blir alltid en sysselsättning .. ty det här tråkiga kontoret tar l ifvet af mig .. j ag som så myck et hellre vel at bli militär, f ast min far, det tjurhufvudet, satt sig deremot.
Vänta mig! när gubben dör en dag , så vet jag hvad jag gör! ( läser ånyo i tidn ingen .)
REDER och MARIA ( från fo nden ).
R E D E R ( kommer först u t , brummande och vid dåligt humör ).
Nå ... vet mamsell hvad hon vill och hur hon vill ha' det?
Hvasa?...
I går var hon så rädd för kunglig sektern som om han varit en bal sjöskadadt kaffe, och i dag är hon så förtjust i honom som han vore en matta Smyrnafikon!
Är det affärsstil, det?
M A R I A . B rumma nu inte så fasligt, kära farbror!
En flicka kan väl ha si na nycker, och när det är f råga om ett hjerta..
R E D E R . D et är så tusan heller!
Här är fråg a om ett giftermål med brukspatron Smaals ende son, det vill säga, med minst 300,000 kontant!..
Var så god och kom inte med sitt pjåkiga flickhjerta i en briljant spekulation!
Men jag anser inte äktensk apet för någon spekulation.
R E D E R . D et är derför att du ingenting begri per, mitt barn!
Allting är spekulation här i verlden ... allting går u t på att förtjena sjelf och lu ra andra ... och den som är s törsta lurifaxen, den har den mest späckade plånboken.
A N T O N ( utan att röra sig af stället ).
I så fall kan pappa låna mig litet penningar.
R E D E R ( som förut inte gifvit akt på honom , med eu blan dning af ömhet o ch groll ).
J aså, är du der, din odåga!
Kallas det der att sitta nere på kontoret?
R E D E R .
Fy Anton! du borde skämmas öfver en sådan lättj a .. hade j ag gjort så der, hvad tror du att j ag nu v arit?
Tror du att jag då kunnat g e min son en sådan uppfostran som du fått?
Hade du då haft etthundra riksdal er i månaden till dina nöjen?
Nej, det kallas att ligga och moja sig.
37 Hvasa? h ade du haf t h äst och gigg och egen våning ... h ä?
Hvad är det att tala på?
Kanske att din son skulle lefva som en tiggare?
R E D E R ( stolt ).