Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedermera liar blifvit vid 1818 års Riksdag af E. K. M. och Rikets Ständer beslutadt, att en ny indelningsjemkning i Blekinge skulle verkställas, i enlighet med fastställde grunder, innefattande hufvudsakligen, att de hemman och lägenheter, hvilkas räntor varit från indelningens början deruti inbegripne och icke frångått denna bestämmelse, skulle blifva till indelningen återförde och igenlagde, samt åsyftande i öfrigt en jemnare fördelning af rustningen; dock förbehöll Sig E. K. M. att i den Instruction, sora för Comiterade till jemkningens förrättande utfärdades, utstaka närmare föreskrifter i tillämpningen af den beslutade jemkningen, äfvensom att afgöra alla de frågor, sora under eller efter förrättningen kunde i anledning af densamma väckas. 444 Expeclitions-Utskottels Förslag till und.
Skrifvelse If.o i5i.
Dea jemknings-förrättning, som, i anledning liäraf, åren 182a oell i823, af en tillförordnad Comité egde rum, och hvarvid, enligt den för Comiterade gifna Instruction af den i3 November 1821, förvandling och indelning till effeetiv rustnings-praestation af ifrågavarande reserv- och öfverskottsräntor föreslogs, ledde till den följd, att Blekingska båtsmansindelningen, i stället för i,5oo rusthålls-numer, skulle allenast utgöra ;j,a5i, och således med 24,9 numer nedsättas.
Förrättningens ogillande yrkades äfven af en mängd jordegare, genom klagomål, som angingo dels indelningsgrundernes tillämpning, dels för hög rustning och dels olämplig ruslhållssammansättning; och Comiterade, häröfver hörde, medgåfvo äfven, att ojemnhet i rustningen uppkommit; men en del jordegare åter yrkade bifall till Comiterades åtgärder.
Sedan Förvaltningen af SjöÄrendena och Kammar-Collegium blifvit hörde, och E. K. M:s Befallningshafvande i Länet, efter det de rustande genom Sockne-Ombud å nyo fått i frågan sig yttra, under den i5 October 1829 afgifvit underd. utlåtande öfver allt hvad i ämnet förekommit, och dervid ansett, att öfverskotts-räntornes förvandling till natura-prsestalion vore en af rättvisa påkallad fordran; att förminskningen af 249 man icke vore grundad på något verkligt behof, samt att, efter E. K. M:ts Befallningshafvandes öfvertygelse, hvarken rättvisa eller billighet skulle uppoffrats, om frågan fått stanna vid E. K. M.-s Nådiga beslut den 24 April 1814, sorn rörde endast en indelnings-jemkning; samt Rikets Ständer å sista Riksdag, uti underd. skrifvelse, anhållit, att E. K. M. täcktes meddela Rikets Ständer Dess Nådiga framställning i ämnet, på det Blekingska provincen icke längre måtte, med äfventyrande af dess invånares trefnad och bestånd, blifva i saknad af den lindring i den ojemnt tryckande roteringsbördan, som redan blifvit af båda Statsmagterne erkänd såsom nödig och till verkställighet förordnad; så har E. K. M. uti Dess vid denna Riksdag aflåtna Nådiga Skrifvelse, enär den förminskning i Blekingska båtsmansbållet, som Jemknings-Commissionen föreslagit, icke hade fullkomligt stöd af Comiterades Instruction, eller blifvit af E. K.
M. uttryckligen bestämd och föreskrifven j och icke heller befunnits vara påkallad af andra serskilda omständigheter, samt i öfrigt vore till sina följder betänklig, — förklarat, att E. IC. M., begagnande det i Dess Nådiga Proposition till Rikets Ständer vid 1818 års Riksdag gjorda förbehåll, och med afseende på den utveckling ärendet under tiden vunnit och på de deruti numera tillkomne flere väsendtlige upplysningar, funnit, med ogillande och upphäfvande af Comiterades jemkningsförslag, alt ingen nedsättning eller förmuiskning Expeditions-Utskollets Forsh" till tind.
Skrifvelse N:o z5z.
445 i Blekingska båtsmansindelningen borde ega rum, utan att provincen hädanefter, som tillförene, skulle sine i,5oo Indelnings-Båtsmän uppsätta och utrusta; till följd hvaraf ytterligare begagnande af den förmon, att hafva 46 numer vacante, som i Kongl.
Brefvet den 17 Maji 1822 de rustande lills vidare medgifvits, numera komme att upphöra, likasom Författningarne rörande Blekingska båtsmanshållet borde, äfven i de under jemkningsförrättningen ifrågakomne serskilde delar, lända vederbörande till efterrättelse; hvarjemte ej mindre a 1 la öfver jemnknings-åtgärderne anförde underd. besvär, än de serskilde underd. framställningar Riksdagsfullmägtige för Bonde-Ståndet i Blekinge Län samfäldt och Vice Talman Jon Jonsson serskildt afgifvit, voro såsom förfallna att anse.
Då jemkningsanstalten, sådan den af Comilerade föreslagits, sålunda blifvit af E. K.
M. upphäfven, återstod till Nådig pröfning endast frågan örn sättet för öfverskotlsräntornes prestation, i afseende hvarå E. K. M., åberopande Dess Nådiga Skrifvelse af den 26 April i8i4°chlnstructionen den i3 November 183 r, Sig i Nåder utlåtit: att E. K. M. funnit Blekingska öfverskottsräntorne väl böra, till räntelagarnes förmon, franideles utgöras med förvandling efter årlig markegång ä de till båtsmansrustningen, enligt i685 års Gontract, hörande prajstationer, men icke egentligen under nuvarande ränlegifvande hemmansegares åbolid; alt detta liqvidationssätt. för att undvika en våldsam rubbning i eganderätlen, borde vidtaga först efter 20 års förlopp, räknadt från och med år i834, under hvilken tid åboombyten vanligen inträffade, och hvarunder blifvande åboer kunde på räntornes förändrade liqvidationssätt förberedas, helst den tidrymd af 23 år, som förflutit sedan frågan om indelningsjerakningen först väcktes, mäst på köpeskillingarne för de räntebetalande hemmanen redan hafva inverkat; alt innehafvare af sistnämnde hemman, hvilka, hellre än att räntorne sålunda liqvidera, önskade deltaga i effectiv rustning med närbelägna rusthåll, som borde åtnjuta motsvarande rustnings-tillskott, skulle ega att i föreskrifven ordning derom göra ansökning; att, då upplyst vore, det en del räntegifvande hemman, vid skattläggningstiden fått så höga, hemmanens egovälden nu för tiden icke motsvarande räntor sig åsatte, att dessa räntor, förvandlade från ett ringa penninge-belopp till effectiv rustningskostnad, skulle tilläfventyrs kunna förorsaka hemmanen ödesmål och undergång, ville E. K.
M. åt egare af sådane hemman i Nåder förunna, att, inom viss lämplig af E. K. M:s Befallningshafvande bestämd och kungjord tid, söka räulans nedsättning, till likhet med andra räntebetaland 44 6 Expcditions-Utskotlets Förslag till und.
Skrifvelse N.-o 2$2. hemman; att, till betäckande af den brist, som genom så beskaffad räntenedsättning inträffade för de ränte-tillskott-tagande Ruslhållarne, kunde, jemte Kronans behållna indelningsöfverskotts- eller reservräntor, som hittills utgjort omkring 5o R:dr, användas de i Blekinge vid 1826 års extra roteringsjemkning tillkomne ungefärligen a5 nya ordinarie rotar, genom erläggande för dem af en efter markegång rustningskostnaden motsvarande vacanceafgift, i hvilket fall dessa anslag borde från och med nästinstundande år komma gamla båtsmansindelningen till godo, samt under E. K. M:s Befallningshafvandes och serskild af Rusthällarne sammansatt
Directions vård och förvaltning, ti‘*s vidare helt och hållet och i framtiden, så vidt de erfordrades, Jisponeras och förräntas lill understöd för Blekingska båtsmanshållet, efter Reglemente, som E. K.
M:s Befallningshafvande borde i underd. föreslå; och har E. K. M., sorn sålunda för
Sin del i Nåder ansett den yrkade jemkningen i Blekingska båtsmanshållet böra till vägabringas endast genom en på ofvannämnde sätt förändrad liqvidation af reserv- och öfverskotts-räntorne, velat så väl deröfver, som angående dispositionen, till understöd för samma båtsmanshåll, af de vid 1826 års extra roteringsjemnkning i Blekinge, tillkomne omkring a5 nya båtsmansnumer, i Nåder inhemta Rikets Ständer underd. yttrande, hvarjemte E. K. M., i sammanhang med förevarande fråga, i Nåder tillkännagifvit, dels att E. K.
M. funnit förhöjning i vacanceafgiften i Blekinge för ledige båtsmansnumer af gamla stammen, utöfver de 8 R:dr, hvarmed sådan afgift hittills utgått, icke lämplig, minst innan de rustande kommit af tillskottsräntornes förhöjning i åtnjutande, dels ock, att på Rotehållarne och båtsmännen sjelfve borde ankomma, att med hvarandra afgöra om sina inbördes rättigheter och skyldigheter i allmänhet, men att, beträffande de vilkor, som antingen härledde sig från Indelnings-Verkets natur eller afsedde båtsmannens tjenstbarhet och angingo torpet samt beklädnaden och utredningen, de i dessa ämnen redan utkomne Författningar borde äfven framgent lända vederbörande till efterrättelse.
Detta, med hvad mera handlingarne innehålla samt Riksdagsfullmägtige af Bonde-Ståndet från Blekinge Län, uti afgifvet anförande, yrkat, angående dels att verkställigheten af ofvanberörde reglering borde genast, eller så fort ske kunde, taga sin början, dels ock, alt de nj^a ordinarie båtsmans-rotarne måtte till understöd för Blekingska båtsmanshållet anslås, hafva Rikets Ständer i öfvervägande tagit; dervid, hvad den af Comiterade föreslagna jemkning uti berörde båtmanshåll angår, Rikets Expeditions-Utskottets Forslag till und.
Skrifvelse N.o a52. 447 Ständer funnit, att det ingalunda blifvit styrkt, det
Blekingska provincens framtida bestånd påkallar den nedsättning i numerstyrkan, som af nämnde jemkning skulle blifva en följd.
Väl bar, vid åtskilliga tillfällen, klagan af en del jordegare blifvit förd, angående provincens oförmåga att prsestera rustningen, men en dylik uppgift bar åter af en mängd andre hemmansegare, likasom af E. K. M:s Befallningbafvande i Länet blifvit bestridd och motsäges jemväl af erfarenheten, på sätt i E K. M;s Nådiga Skrifvelse vidare omförmäles.
Rikets Ständer hafva derföre så mycket hellre antagit, att eftergift af någon del Båtsmän i Blekinge icke är af verkligt behof påkallad, som Länets Fullmägtige vid denna Riksdag något yrkande derom icke framställt; i anledning hvaraf, och med afseende å de betänkliga följderna af en förlust utaf 249 sjövane Båtsmän nära Flottans hufvudstation, Rikets Ständer ansett icke vara något att erinra dervid, att all vidare fråga om berörde jemkning, hvilken dessutom befunnits innefatta flere andra fel och brister, må, sådan den af Comiterade blifvit uppgjord, förfalla.
Att åter tillvägabringa en jemn fördelning af rustningsbesväret, genom ett förändradt sätt för öfverskottsräntornes liqviderande, eller deras förvandling, antingen till effectiv rustning, eller till deremot svarande penningebelopp efter markegång, hafva Rikets Ständer funnit vara lika öfverensstämmande med rättvisa och billighet, som påkallade af behofvet för de hemman, hvilka af rustningen äro mest tryckta; helst i afseende å berörde räntor och deras liqviderande, utom hvad derom ofvan blifvit nämndt, såsom obestridligt förekommer, alt vid indelningstiden afsågs, att all den till båtsmanshållet anslagna jord skulle deltaga i rustningen lika; att det emellan ränta och effectiv rustning, hvilka då motsvarade hvarandra, sedermera genom myntets försämring uppkomna ojemna förhållande icke förutsågs vid indelningstiden; samt att det ena hemmanet icke bör draga rustning för det andra, emot en ringa och obetydlig ersättning.
Då denna olägenhet undanröjes, samt Indelnings-Verket och Båtsmans-Contractet till sina hufvudgrunder och rätta tillämpning återföras, genom den i Nåder föreslagna regleringen af öfverskottsräntorne, hafva Rikets Ständer icke funnit någon betänklighet emot dess antagande, vidare, än så vidt derigenom inträffar rubbning i de räntetillskottgifvande hemmanens värden, hvilka naturligtvis skola nedsättas i samma mon, som räntelillskottet, genom den ifrågaställde förvandlingen, ökas.
Men denna omständighet bör dock icke, efter Rikets Ständers tanka, hindra 448 Expeditions-Ut skottets Förslag till un cl.
Skrifvelse N.o 2 5a. förslaget, utan endast föranleda någon inskränkning i afseende å verkställigheten.
Om det härvid, å ena sidan, måste medgifvas vara med sträng rättvisa öfverensstämmande, att de ränte-öfverskott-tagande hemmanen genast böra komma i åtnjutande af förhöjningen, såsom Riksdagsfullmägtige från Blekinge jemväl yrkat; lärer dock, å andra sidan, icke böra förbises, att, på sätt É. K. M:s Nådiga Skrifvelse innehåller, det närvarande missförhållandet emellan räntebeloppen och rustningskostnaden vållats af liden och ett försämradt myntvärde, samt derföre bör af tiden bolås, utan våldsam inverkan, hvarken på eganderälten eller på hemmanens bestånd; alt, likasom vid fastighetsköp i allmänhet, de fastigheterne åtföljande besvär inverka på köpeskillingarne, har ock det olika förhållandet med Blekingska hemmanens rustningsskyldighet på de för hemmanen betingade köpevilkor haft ett sådant inflytande, att köpeskillingarne blifvit för hemman med rustning öfver räntan, med afseende å defc otillräckliga vederlaget af tiilskottsräntan, nedsatte, men ökade för hemman med lägre rustning än räntan, i anseende till törmönen att få utgöra ränteåterstoden med en ringa penning; samt att följaktligen, i händelse alla ifrågavarande hemman genast skulle åläggas att i rustningen deltaga lika, det förhållande i sjelfva verket inträffade, att in del åboer utan vederlag åtkomme törmönen af en ränteförhöjning, son" drabbade andra åboer, hvilka för samma förmon utgifvit lösen.
Rikets Ständer hafva derföre trott det vara billigast, att icke låta det nya förhållandet inträda förr, än efter en viss tids förlopp, hvilken, med afseende å den redan förflutna tiden ifrån det frågan härom väcktes, synts Rikets
Ständer lämpligen kunna bestämmas till hälften af hvad E. K. M. i Nåder föreslagit.
Rikets Ständer, som derjemte icke funnit något hinder möta, att ja de vid 1826 års extra Roteringsjemkning i Blekinge tillkomne omkring 2$ nya ordinarie
Båtsmansnumer må disponeras till understöd för båtsmanshållet i provincen, hafva alltså, för sin del, bifallit; att Riket nu och framgent bibehåller de i,5oo Indelnings-Båtsmän, som Blekingska provincen hittills uppsatt; att Indelnings-Verket till sina hufvudgrunder och dess rätta tillämpning återföres så, att tillskotts-räntetagare framdeles komma i åtnjutande af sina räntor, till det belopp, som efter markegångsförvandling motsvarar den effectiva rustning, de för räntorne prestera, men öfverskottsgifvarne likväl åtnjuta tio års ytterligare anstånd med ränteförhöjniugen och derjemte skälig lindring i räntebeloppet, der hemman befinnas deraf Expeditions-Vtskotlets Förslag till und.
Skrifvelse N.o 253.
449 deraf vara mera betungade, än andra med dem jemngoda i orten; samt att, till betäckande af den brist, sora för ränLetagarne, förmedelst berörde lindring uppkommer, må, jemte Kronans behållna indelningsöfverskottseller reservräntor, användas de i E. K. M:s Nådiga Skrifvelse omförmälde omkring a5 nya ordinarie Båtsmansrotar, att från och med nästinstundande år komma den gamla Båtsmans-Indelningen tillgodo.
Hvilket Rikets Ständer, i anledning af E. K.
M:s högstberörde Nådiga Skrifvelse, få härigenom hos E. K. M. i underd. anmäla.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 39
December i834* N:o a53.
Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adeln den aa Dec. i834- Presle-Ståndet den 22 — — Borgare-Ståndet den 22 — — Bonde-Ståndet den 29 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse> angående undersökning om tillkomsten och användandet dels af den till stapelstäderne utgående tolag och dels af de så kallade stadsandelarne i uppstädcrne.
(Besv. och Oecon.-Utsk. N:o i3^.) S. A. K. Sedan hos Rikets Ständer åtskilliga framställningar blifvit gjorde om åtgärders vidtagande till reglering dels af den lill stapelstäderne utgående tolag och dels af de så kallade stadsandelarne i uppstäderne, hafva Rikets Ständer uti förevarande ämne inhemtat: att, efter det E. K. M., uti Nådig Skrifvelse af den 22 April t83o, anbefallt Commerce-Collegium, att anställa en undersökning, hvarigenom blefve utrönt, huru och i hvad ordning städer, sora nu åtnjuta tolag, kommit till denna fördel; i hvad måtto förbindelser och skyldigheter å städernes sida slått eller stå i sammanhang med denna rättighet; om de vilkor, hvarunder tolag är vorden beviljad, fortfarit eller upphört eller icke blifvit uppfyllde; om tolag, dåden beviljades, varit beräknad att utgöra något visst belopp, svarande emot Bih. lill R.
Proc. i83f. 1« Sami. 1 Afd. 5- 45o Expeditions-VIskottets Förslag till und.
N-o 253. bestämdt ändamål; huruvida denna tolag sedermera och för närvarande utgjort mer eller mindre, än vid dess beviljande varit afsedt; samt om och huruvida någon ordning iakttagits till vinnande af control och säkerhet, att inkomsten genom tolag användes till ändamål, hvartill den egentligen blifvit anslagen;*—så hade Collegium, under den 28 Februarii innevarande år, till E. K.
M. afgifvit underd. berättelse, deruti blifvit anfördt: att tolagen, sora vore en afgift i Rikets stapelstäder å varor, hvilka afgå till eller ankomma från utrikes ort, samt således i och för sig sjelf ej innefattade annat, än en tillökning i tullen, hvilket äfven namnet syntes utvisa, utginge under benämning dels af ordinarie tolag, dels inkvarterings- eller tillöknings-tolag, dels ock i några städer af allmän tolag, hvarunder inbegreps både ordinarie och inqvarterings-tolagen; att rättighet till ordinarie tolag funnes tillagd stapelstäderne, antingen i de för dem, tid efter annan, utfärdade privilegier eller genom serskilda Kongl. Resolutioner; att denna afgift i Stockholm uppkommit först i följd af 5 §. 7 mom. i de, staden den 16 Mars i636, förunnade privilegier, och hade, genom Kongl. Brefvet den 21 September 171b samtlige dåvarande Rikets stapelstäder, som ej dessförinnan uppburit en dylik afgift, dertill blifvit berättigade; att inqvarterings- eller tillöknings-tolag blifvit Stockholm förunnad genom Kongl.
Brefvet den 16 Julii 1688, och hafva genom Kongl. Brefvet den 3 Maji r 7 18 alla dåvaraude öfrige stapelstäder blifvit försäkrade om åtnjutande af enahanda inkomster; att ordinarie tolagen, efter hvad 1715 års åberopade Kongl. Bref innehöllo, från början anvisats till bestridande af kostnaderne för underhållet af bryggor, packhus och andre nödige byggnader, samt öfrige omkostnader i städerna, bland hvilka vanligen beräknats Magistraternes aflöning, enligt hvad af flere i senare tider för Magistrater utfärdade stater inhemtades; att inqvarterings-tolagen deremot, efter hvad sjelfva benämningen utvisade, blifvit förunnad städerna till lindring i inqvarterings-besväret; att ordinarie tolagen fastställdes för Stockholm år i636 till en procent af inkommande varor, ehvad de voro fremmande eller inhemske personer tillhörige, och i procent af alla slags utgående varor, samt, för öfrige städerne genom Kongl. Brefvet den 28 Febr. 1717, till en procent af inkommande, tillarbetade, samt utgående råvaror, och \ procent af utgående tillarbetade eller fabricerade varor; och skulle Stockholms ordinarie tolag ifrån nämnde tid äfven på enahanda sätt beräknas; att tolagen sedermera undergått åtskilliga förändringar, och utgöres för det närvarande till så skiljaktiga belopp i Ri - Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse N.-o 253. kets stapelstäder, att då, t. ex, tolagen i Calmar erlägges endast med |:dels procent för så väl utgående, som inkommande varor, denna afgift i närmaste stad, Carlskrona, utgår med 3 procent af tullvärdet på inkommande, tillarbetade varor och ii procent på inkommande råvaror samt 3 procent på utgående råvaror och ii procent på utgående tillarbetade varor; att i de flesta städer ej iakttagits någon skillnad i tolagen på råa eller förädlade varor, hvaremot i några en sådan skillnad egt rum, äfvensom, till grund för tolags-beräkningen i allmänhet, tjenade de i nu gällande Tulltaxa bestämda varuvärden till efterrättelse, men i vissa städer följdes de tull värden, som voro utsatte i 1816 eller 1826 årens Tulltaxor; att i de om ordinarie tolagens uppbärande meddelade Resolutioner förekomme ej några föreskrifter, som ålade vederbörande myndigheter, alt controlera uppbörden af denna afgift, eller vaka öfver dess användande till föreskrifne ändamål; deremot syntes af 1688 års Kongl. Bref, att de medel, som inflöto af inqvarterings-tolagen, skulle förvaltas af någon viss af stadens betjente och borgerskap, och att desse skulle för nämnde medel göra redo och räkenskap i Kammar-Collegium; roen om och huru länge denna redovisnings-skyldighet egt rum, kunde ej inhemtas af de till Collegium inkomna handligar; att likväl af 6 §. i Kongl.
Resolutionen på städernes besvär den j6 October 1723 anledning ej saknades till den tydning, att inqvarteringstolagan då blifvit öfverlålen till städernes fria disposition, och inginge nu i allmänhet, likasom ordinarie tolagen, till städernas cassör, och användes till bestridande af derå anviste behof af skiljaktig beskaffenhet, utan att någon annan redovisning derföre egde rum, än den städernes Borgerskap sjelfve besluta; att de inkomster stopelstäuerne hemtade af handeln och sjöfarten voro olika i förhållande till den handel och sjöfart, som der egde rum, och att sålunda dessa inkomster under åren 1827 till och med j83i, inberäknadt ett belopp af 313,867 R:dr Banco årliga tolagsmedcl, efter ett medium, för hvarje år utgjort 468,480 R:dr Banco, eller något mera än hvad i städerne samma år uttaxerats å hus och borgerlig rörelse, samt derstädes uppburits under andra inkomst-titlar, uppgående för året lill en sammanräknad summa af 434*437 Rtdr; och slutligen att på E. K.
M. det hittills ensamt berott, att bevilja tolag, och densamma, efter sig företeende omständigheter, till beloppet bestämma.
I frågan om behofvet af närmare reglering af tolags-afgifteme, hade Commerce-Collegium ansett meningarne ej böra blifva delade, då man besinnade, att varor i en stad med låg tolag kunde med helt olika för - 452 Expeditions-Ulskoltets Förslag lill und.
SkrifvelscN.o a53. mon och vinst in- och utskeppas än i en stad, der berörde afgifter utgingo till högre belopp; att, under det en så väsendtlig skilnad i beloppet af tolags-afgifterne egde rum, det icke gerna lät sig göra , att uppsätta en allmän Tulltaxa, grundad på säkra beräkningar af de afgifter, hvarmed varorne skäligen borde och kunde beläggas; att tolagen till lättnad för trafikerande kunde uppbäras i förening med tullen och ej, sorn nu, serskilde Tjenstemän dertill behöfdes; alt det ej läte sig förena med rättvisa i beskattnings väg, att, i följd af höga tolags-afgifter, som ej drabbade borgerskapet ensamt, utan alla consuraenler i och utom staden, den ena stapelstadens borgerskap vidkändes vida mindre bidrag till staden, än borgare i en annan stad; att med god ordning instämde, att ett stadgande funnes, som bestämde, hvartill tolags-afgilterne finge användas, på det ej, såsom nu skedde, denna afgift i en stad må ingå i Stads-Cassan för bestridande af hvarje slags behof, eller användas till föremål, som villejsynas för samma afgift alldeles fremmande, såsom för fattigvård, kyrkobyggnad, aflöningar vid Läroverk o. s. v., hvaraf största delen endast rörde städernes invånare och ej landets, hvilka likväl indirecte i högst betydlig mon vidkändes tolags-afgifterne; och att med skäl kunde sägas, att, då tolag vore en allmän beskattning, Staten borde ega att controllera, huru den af städernas borgerskap förvaltades och användes.
Men som Collegium funnit en stor del af ofvanantydda ämnen utgöra föremål, som på det närmaste rörde Sveriges utrikes handel, och bestämmandet af tull-afgifter på in- och utgående varor, så hade Collegium hemställt, huruvida icke E. K. M. i Nåder ansåge lämpligt, att de af E. K. M. i Nåder tillförordnade Comiterade, som fått sig uppdraget att inkomma med underd. förslag till förändringar i den gällande Tulltaxan och andra Tullverket rörande Författningar, måtte erhålla del af Collegii förberörde underd. berättelse, för att derefter sig yttra, rörande den närmare reglering af tolagen, som kunde vara af behofvet påkallad; och har E. K. M., med bifall till denna hemställan, behagat, under den i5 sisth Mars, i Nåder anbefalla bemäide Comiterade, att inkomma med yttrande, angående grunderne för en förändrad reglering af berörde afgifter.
I anledning hvaraf Comiterade, uti ett till E. K. M. den 16 sistlidne Maji afgifvet Betänkande, i underd. anfört, att, ehvad natur tolagen än må anses innehafva, antingen såsom en städerne förunnad förmon, som borde betraktas i likhet med de privilegier, sorn omtalades i ii4 §•
Beg.-Formen, eiler såsom icke hörande lill dessa Expcditions-Utskollets Förslag till und.
Skrifvelse N.O a5S.