Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan tuges omyndigs fordran i hufvudstol och ränta till betalningsdagen hos föräldrar och förmyndare ut.
Äro förmynderskap flere; egen de omyndige sig emellan lika rätt.
Kyrkors, jaltigcassors och socknemagasiners fordringar hos deras föreståndare:
Kronans, städers och Allmänna, af Konungen stadföstade cassors, penningeverks och inrättningars fordringar hos de tjenstemän, som äro satte, att deras inkomster uppbära, för hvad af sådan uppbörd hos dem inne står; sä ock enskildas fordringar hos embets- eller tjenstemän för egendom, sorn desse, i och jör embete eller tjenst, emottagit”: ”Genom dessa föreskrifter skulle dessutom vinnas ett nödigt förtydligande af Lagbuden, angående inteckningsegares anspråk på fastighets afkastning, samt om beskaffenheten af hvad, som, under egenskap af uppbörd, må -med förmonsrätt utgå; att socknemagasiner och alla Allmänna af Kongl.
Majit stadfästade cassör, penningeverk ock inrättningar skulle undfå samma fördel, som flera lika beskaffade inrättningar redan åtnjuta; och att enskilde skulle tillkomma förmonsrätt till betalning lika med och icke näst efter Kronan, Kyrkor och Allmänna inrättningar, för egendom, som embets- och tjenstemän, i och för embete eller tjenst, emottagit, utgöra tillägg och ändringar uti nu gällande 8 §. af 17 Cap. Handels-Balken, dem rättvisa och billighet synas påkalla; Och då Ridderskapet och Adeln sjelf torde anse den frälseman tillagda företrädesrätt för fordran lios dess uppbördsman för sig nu mera vara mindre nödig än den måhända förut varit, lärer ytterligare skäl icke erfordras för uteslutande af denna, med andras billiga anspråk på lika fördel i lika beskaffade fall, icke förenliga förmonsrätt, helst det obestämda i sjelfva stadgandet gör tillämpningen deraf osäker, och det för långifvare esomoftast torde vara svårt, om icke omöjligt, att med säkerhet få veta till hvilka personer frälsemän uppbörd anförtrott”. ”1 händelse denna Kongl. Majits Proposition af Rikets Ständer antages, kommer den såmedelst beslutade Lagförändringen alt, genom utfärdande allmän förordning, kungöras, dervid, såsom en följd af samma förändring, till förtydligande af 3 §. uti 17 Cap.
Handels-Balken, jemväl hör förklaras, att hvad detta Lagrum innehåller om faddergåfva, som är för-- Ltig-U t skottets Bet.
N:o 71, vandlad och ej i behåll, icke må lämpas lill elen händelse, då omyndig för sådan faddergåfva eger fordran hos föräldrar eller förmyndare, i hvilket fal], efter hvad ofvanföre om omyndigs fordran i allmänhet är sagdf, skall förfaras; Men, på det öfverförmyndare och andre vederbörande må ega erforderligt rådrum, att vidtaga de försigtighetsmått, som, med anledning af denna lagförändring, kunna anses nödige, bör den dock icke blifva gällande i de concurs- eller förmonsrättstvister, som hos vederbörande embetsverk redan äro eller göras anhängige under loppet af första året, efter det den nya författningen blifvit kungjord”.
Nåd och ynnest slädse välbevågen.
Martiny Och har Utskottet tillika fått emottaga de, i afseende härå, uti Högsta Domstolen och i Stats-Rådet förde Protocoll. I sammanhang med den Kongl.
Propositionen, jemte de inom Hedervärda Bonde-Ståndet, både för och emot densammas antagande, afgifne yttranden, har Utskottet jemväl till Öfvervägande förehaft följande, af enskilde Molionairer framställde förslag, hvilka Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, Vällofl. Borgare-Ståndet samt Hedervärda Bonde-Ståndet hit öfverlemnat, nemligen: 1:0 af Herr Grefve Claes Fredrik Horn, som anfört, att, med anledning af förut väckt .motion om hypotheksförenxngar och medel till derasändamålsenliga utveckling, Herr Grefven önskade få fästa uppmärksamheten på en fråga af största vigt för dessa nyttiga föreningar.
Realcrediten kunde ej vinna fullt förtroende i landet, så länge i Lagarne qvarstod det orimliga stadgandet, att myndling skulle ega förmonsrätt till sin förmyndares fasta gods framför de inteckningar, som deruti blifvit meddelade, sedan han åtagit sig förmyndarevården.
Grefven voi’e också öfvertygad, att säkerheten för den omyndige icke i ringaste mon förminskades genom nedflyttning af denna företrädesrätt.
Den förmyndare, sorn ville förslösa sin myndlings, tillgångar, vore derifrån ingalunda hindrad genom denna tysta förmonsrätt, ty det berodde helt och hållet af förmyndaren, om och i hvad mon denna förmonsrätt skulle komma myndlingen till godo eller ej.
Gref - Leig-XJt skottets Bit.
Nio 71. i3 ven ansåg det följaktligen icke vara vådligt, att borttaga en rättighet, sorn icke innebär någon vei’klig, utan endast en skenbar säkerhet, och som just derföre vore mera skadlig än gagnelig för myndlingen, samt tvekade således icke att förnya en förut ofta väckt och af Lag-Utskottet, vid framfarna Riksdagar, bifallen motion, att de så kallade tysta förmonsrätter mätte hädanefter upphöra, på det inteckning må erhålla den säkerhet, som med densamma lagligen borde vära förenad. 2:0 af Herr Friherre Lars Stjernstedt, att, till undanrödjande af all tvätydighet angående inteckxxingshafvares rätt till den afgäld, som af hans fasta pant, under concurstiden, faller, och i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Rikets Ständeis vid sistl.idne Riksdag till Kongl. Maj:t i underdånighet öfvexdemnade Lagförslag, hvilket Kongl. Majit egentligen till följd af anmärkt obestämdhet uti reclactionen, då vägrat antaga, 9 §. i 17 Cap.
Handels-Balken måtte erhålla följande lydelse:
Efter dessa komma de, som hafva oklara skuldebref och pantförskrifningar i den skyldi'ges fasta gods eller hus i staden, och dem å Häradsting eller Rådstufvu offentliga inteckna låtit, å den ort, härad eller stad, der egendomen ligger; och tage hvar betalning utur sin pant, med dess afgäld, intill dess panten lagligen försåld och till nye egaren afträdd är.
Har någon borgenär i laga ordning fått utmätning och försäljning af gröda, tage inteckningshafi>are hvad af köpeskillingen derföre öfrigt vara kan, sedan den fordran, för hvilken utmätning skett, jemte nödige kostnader, först guldne blifvit.
Är en pant till flere för skrif ven, och räcker den ej till för alla, håfve den företräde, som äldsta inteckningen visar; 3:o af Herr B. H.
Santesson, som, under åberopande af ej mindre allmämia behofvet utaf ordnade creditförhållanden, än äfven serskildt gjox-- da motioner, angående vigten och angelägenheten att bereda framgång åt tillernade liypotheksföreningar i landets spridda provincer, yrkat: ”att pupillers och Kronans prioritet för fordringar och alla så kallade tysta förmonsrätter må upp/uifvas, så att en lägligen vunnen inteckning alltid och utan möjligt undantag förklaras skola blifva gällande efter datum af dess lagfart”; varande af Herr Santesson i samma memorial frågor väckta, om inrättande dels af Provincial-pupillkamrar, dels ock af Notarii-Publicicontor å landet, hvilka förslag Utskottet i andra Belänkanden ernar besvara; och A:o af Riksdagsfullmägtigen Petter Persson ifrån Calmar Län: alt nuvarande, så kallade tysta förmonsrätter, måtte upphäfvas.
Erfarenheten hade visat, att i dessa förmonsrätter icke låge någon osviklig säkerhet emot *4 Lag-Vtshottets
N:o 71. svek och bedrägeri.
Det vore, för exempel, icke möjligt, att få upplyst, huruvida en låntagare icke innehar förmynderskap på något ställe uti Riket' och förmyndare sköflade ofta sine pupillers tillgångar på det sätt, alt förmyndare, genom verklige eller falska handlingar, afhände sig eganderätten till deras egne tillgångar, innan för pupillerne inträdde rättighet att fordra redogörelse för deras; hvarförutan
Domarens rätt att hafva tillsyn öfver förmyndare-förvaltningar för närvarande vore obestämd, och kunde följaktligen icke vara förenad med någon ansvarighet på hans sida; — och är äfven af Petter Persson, i sammanhang härmed, hemställan gjord om inrättande af förmyndarekamrar, hvilken hemställan Utskottet jeinvel serskildt besvarar.
I anledning af hvad sålunda nu till pröfning förekommer, får Utskottet vördsamt afgifva följande omdöme:
Hvad angår frågan om nedflyttning af den förmonsrätt, som de omyndige för det närvarande åtnjuta, inser och erkänner Utskottet visserligen, att förändringen i flere hänseenden skulle vara af mycken nytta, helst inteckningsrättens betryggande måste underlätta crediten och minska svårigheterne för fastighetsegare att erhålla lån, samt för långifvare åter, att utan äfventyr göra sina penningar fruktbare.
Men på en annan sida måste äfven betänkas, huruledes omvårdnaden om de omyndige, hvilka till största delen utgöras af uppväxande medborgare, är ibland Samhällets heligaste åligganden, för hvilket ändamål någon uppoffring väl måste tålas; att den ifrågavarande lagförändringen, åtminstone i ett hänseende, skulle minska de omyndiges nu egande säkerhet ljos förmyndare; att Utskottet för det närvarande icke ser sig i tillfälle att framlägga något tjenligt förslag till surrogat härföre; och att, enär på bägge sidor möta olägeuheter, äfvenlyret tyckes hellre må drabba dem, som sjelfva kunna se sig före, samt, genom försigtighet och omtanka, i de fleste fall afvärja skadan, än dem, hvilka äro urståndsätta härtill.
Sannt är väl, att omyndigs ifrågavarande säkerhet kan tillintetgöras derigenom, att förmyndaren afhänder sig sin fasta egendom; men en sådan åtgärd har vanligen ett alltför stort inflytande på hans egen ställning, att man skulle hafva serdeles orsak befara vidtagandet deraf, endast i ändamål att kringgå den omförmälde hypothekslagen.
Det är väl äfven obestridligt, att de olägenheter, som förmyndare, dä han vill belåna sin fastighet, kan få vidkännas, i följd af den till beloppet icke bestämda eller ens bestämbara gravation, hvilken, i anseende till förmynderskapet, fastigheten vidlåder, stundom funnits förosaka obenä - Lng-Utshcttets Bet.
A':o 71, i5 genhet för emottagande af förmyndare-befattningar, och derigenom kunna hafva menligt inflytande just på dem, hvilka äro i behof af förmyndare; äfvensom att ifrågavarande förmonsrätt kan motverka den omyndiges bästa, i det fall, då hans medel blifvit utlånade emot inteckning i fast egendom, och inteckningen, i anseende till annan omyndigs tysta förmonsrätt hos fastighetsegarn, icke medför den påräknade säkerheten; — Men Utskottet hoppas, att det hädanefter, likasom hittills, aldrig skall blifva omöjligt, att finna skicklige och väl villige personer, hvilka, om ock med någon enskild uppoffring, åtaga sig det sköna kallet, att vara den fader- och moderlöses målsman; och hvad beträffar den förlust, som af den tysta förmonsrätten hos en låntagare kan för en omyndig långifvare uppkomma, så förmodar Utskottet dylika fall vara nog sällsynta, och möjligheten deraf icke böra verka rubbning i en Lag, hvilken vid ojemförligt flere tillfällen befordrar den omyndiges fördel.
I betraktande häraf, synes det Utskottet, som skulle, för det närvarande, och så länge förmyndarekamrar, eller andra för de omyndige tillräckligen betryggande anstalter, icke kunnat allmänligen införas, öfvervägande skäl tala lör bibehållande af den förmonsrätt, de omyndige nu ega ; hvarföre, och dä den Kongl. Propositionen ej lärer kunna partiel t , eller annorlunda än i sin helhet, antagas , Utskottet finnér sig vara hind rädt, att derå tillstyrka Rikets Högloft.
Ständers bifall; och kan Utskottet ej heller de väckta motionerne understödja, sä vidt de åsyfta ändring af hypothekslagen, till fördel för inteckningar , framför omyndiges fordringsanspråk.
Men enär, med undantag af nyssnämnde fråga, Öfrige delar af Propositionen, — nemligen i hvad den åsyftar: 1:0 att få den förmonsrätt, som tillägges barnarf, uttryckligen tillerkänd åt allt hvad omyndig hos] förmyndaren har att fordra; 2:0 att lemna inteckning företräde framför öfrige i 17 Gip. 8 §.
Handels-Balken omförmälde förmonsrätt egande fordringar, utan afseende på inteckningens ålder; 3:o att erhålla förtydligande af lagbuden, angående inteckningsegares anspråk på fastighets afkastning under coneurstiden, samt om beskaffenheten af hvad, under egenskap af uppbörd, må med förmonsrätt utgå; 4:° «*R socknemagasin och alla allmänna af Kongl.
Maj:t fastställde cassör, penningeverk och inrättningar skulle undfå samma fördel, som flere lika beskaffade inrättningar redan åtnjuta; 5:o att enskilde skulle tillkomma förmonsrätt till betalning lika med, och icke näst efter Kronan, kyrkor och allmänna inrättningar för egendom, som Embets- och Tjenstemän, i och för embete eller tjenst, emottagit; 6:0 att frälsemäns för - iG L^g-Ut,kottets Bet.
N',o 7i, monsrätt, för fordran hos deras uppbördsman, måtte upphöra; och 7:0 att, då förmynderskapen äro flere, de omyndige må, der fråga allenast dem emellan uppstår, ega lika hetaluingsrått hos lormyndaren ; äfvensom Kronan, Städer och allmänna inrättningar sins emellan må erhålla lika rätt hos deras uppbördsman och cassaföreståndare, för hvad desse, i sådan egenskap, äro skyldige, utan afseende på tiden,-då gäldenären de serskilde befatlningarne emottagit, — efter Utskottets öfvertygelse, innefatta, hvar för sig, vigtiga lagförbältringar, alltså, samt uppå de skäl den Kongl. Propositionen härföre upptager, hvartill Utskottet, endast i afseende på det nyssbeiörde 7:de momentet, ville tillägga: alt det synes obilligt, att en äldre föreståndare- eller uppbördsmanna-befattning skulle medföra bättre rätt, än en yngre, och således de möjligen i behåll varande medel, som cassaföreståndaren eller uppbördsmannen, i och för den senast, emollagna befattningen uppburit, och hvilka ej kunna minska, men väl öka hans tillgångar, likväl användas till betalning af den äldre skulden i främsta rummet; får Utskottet, med anledning jemväl af de ofvan upptagne motionerne, till Rikets Högloft.
Ständers närmare skärskådande framlägga ett, efter omförmälde åsigter, uppgjord t lagförslag, för hvars antagande Utskottet förmödar den omständigheten, alt omyndigs förmonsrätt hos förmyndare, i följd häraf, fålen ytterligare betydlig förbättring, genom nedflyttandet efter inteckningar af de fordringsanspråk, hvilka hittills haft lika rätt med barnarf, nemligen Kronans, Städers och vissa Allmänna Inrättningars fordringar hos deras uppbördsman och cassaföreståndare, ej böra anses utgöra hinder.
Utskottet hemställer sålunda vördsamt, det Rikets Högloft.
Ständer måtte, för deras del, besluta, att 8, 9 och 10 ,§\§:ne i sy Cap.
Handels-Balken förändras till följande lydelse: $■ 8.
Sedan ta ges omyndigt fordran, i hufvudstol och ränta till betalningsdagen, hos föräldrar och andra förmyndare ut; dock med förbehåll af intecknings-egares rätt i det fall, sorn uti 2.dra punkten af nästföljande 9 $. sägs.
Äro förmynderskapen flere, egen de omyndige icke företräde framför hvarandra, der fråga allenast dem emellan uppstår. 9 d>‘.
Härefter .komma de, som fått inteckning i gäldenärs fasta egendom; och njuten de förmonsrätt i samma egendom, samt i den afgäld, som under concurstiden deraf faller, för hufvudstol, så ock för ränta intill betalningsdagen; dock gälle förmonsrätt, Lng-Urskottcts Bet, N:o 71. 1.7 rätt till ränta, som före concursens början upplupen är, ej fér längre tid än 3 år.
Har någon fått inteckning i förmyndares fästa gods, innan han förmyndare blef, njute då sin inteckning till godo, framför fordran, som i 8 § omtalas.
Ar fast egendom intecknad för fleres fordringar, och räcker den ej till för alla , håfve den, som äldre inteckning eger, företräde. '10 Efter de fordringar, som nu nämnde äro, skola, utan förmonsrätt sig emellan, gäldas: Kyrkors, Lattigcassors och Sockne magasins fordringar hos deras Föreståndare; Kronans, Städers och Allmänna af Konungen stadföstade cassors, penningeverks och inrättningars fordringar hos de tjenstemän, som äro satte att deras inkomster uppbära, för hvad af sådan uppbörd hos dem innestår: så ock enskildes fordringar hos Embeis- och Tjenstemän, för egendom, som desse, i och för embete eller tjenst, emottagit.
Slutligen, i öfverensstämmelse med hvad den Kongl. Propositionen vidare innehåller, och då ett förtydligande af 17 Cap. 2 §.
Handels-Balken, i afseende å faddergåfva, som ej är i behåll, synes beliöfligt, derest omyndige skola åtnjuta förmonsrätt för all slags fordran hos Förmyndare, samt något rådrum bör lemnäs vederbörande att vidtaga de försigtighetsmått, som, med anledning af lagförändringen, kunde anses nödige, tillstyrker Utskottet: det måtte, i händelse Utskottets ofvanberörde förslag antages, den förklaring meddelas öfver iy Cap. 2 Handels-Balken, att, hvad detta lagrum innehåller om faddergåfva, som är förvandlad och ej i behåll, icke må lämpas till den händelse, då omyndig för sådan faddergåfva eger fordran hos Föräldrar eller Förmyndare, i hvilket fall bör förfaras efter hvad ofvanför om omyndigs fordran i allmänhet sagdt är; samt tillika varda stadgadt, att den 'beslutade lagförändringen icke blifver gällande i de concurs- eller förmånsrätts'- tvister, som hos vederbörarule embetsverk redan äro, eiler under loppet af första året efter det den nya förf attningen blifvit kungjord, göras anhängige.
Stockholm den 27 Maji 1S34- Bihang till R, St.
IÖ34- 7 8antl.
1 Af i. 3 i2:te Häftet.
Ltg-TJtskottets
Nio 71, Reservationer. 1:0 Af Hen- Holm: ”Jag erkänner visserligen viglen af de skäl, Kongl. Maj:t framställt i sin Nådiga Proposition lill Rikets
Ständer om de så kallade tysta förmonsrätternes upphörande eller förflyttande efter den säkerhet, som genom inteckning vinnes och jag går ännu längre, då jag öppet förklarar, att jag anser dessa hemliga rättigheter vara onaturliga och rättsvidriga; men de ega flere hundrade års häfd för sig och hafva derunder så sammanvext med folkets lynne och tro i allmänhet, att deras tillvaro af många, och måhända de fleste, anses nödig, samt att deras borttagande skulle, efter min öfvertygelse, undanrycka allt stöd för den omyndiges rätt och säkerhet, så fram t ej något surrogat lemnäs.
J ag har derföre biträd t pluralitetens inom Utskottet mening, att den tysta förmonsrätten icke hör upphöra för omyndig, sedan jag förnummit, att Utskottet ej velat antaga den, efter mittbegrepp, lika enkla som naturliga sats, jag, genom motion om förändring i a3 Cap. i §.
Ärfda-Ralken, sökt göra gällande, att nemligen Domaren bör lii sig ålagdt, att vaka deröfver, alt förmyndare hvart 3:dje år fullgör sin redovisnings-skyldighet och att, om han derutinnan tredskas, hålla honom dertill, hvilket åliggande, i förening med några få enkla föreskrifter, jag ansett utgöra ett någorlunda eqvivalent surrogat för den i senare tider, till sin kraft och verkan, ofta eluderade och tillintetgjorda tysta förmonsrätten.
Då 1734 års lagstiftning gjorde
Domaren hvarken skyldig eller berättigad att, utan annans mellankomst, vala öfver omyndigs rätt, förklaras sådant deraf, att den omyndige egde i lagen en garantie för sin rätt uti den honom tillerkände tysta förmonsrätten; men, då denna nu vill borttagas, bör i834 års lagstiftning, efter mitt begrepp, sätta ofvannämnde skyldighet och rättighet för Domaren i stället.
Hade detta skett, skulle jag icke ett ögonblick tvekat, att, för min del, tillstyrka tysta förmonsrättens upphörande äfven för omyndig.
Då jag sålunda skiljer mig ifrån Utskottets pluralitet, att jag anser tysta förmonsrätten lämpligen kunna surrogeras, har jag velat i korthet redogöra för mina åsigter i detta grannlaga ämne, och åberopar jag för öfrigt min reservation emot Utskottets Betänkande öfver förr omförmälde motion om förändring i a3 Cap. 1 §.
Ärfda-Balken;” 2:0 af Herr Hessle: ”Vid jemförelse emellan 2 och 8 §§:ne i 17 Cap.
Handels-Balken skall det synas ostridigt, att den förmonsrätt omyndig är i lagen försäkrad, endast afser sådan egendom, som utgör myndlingens arf, således hvarken Lag-Utskottets Bet.
N-.o 71, >9 gåfva eller testamente, så vida det i dylik form myndlingen tillfallna förvandlas ifrån egenskapen af förtrodt gods eller inlagsfä.
Om lagskipningen ej alltid härmed öfverensstäml, lärer derifrån ej böra dragas några lagenliga slutföljder.
I lagen är dess bud uttryckt med ordet barnarf, och hvad dermed bör förstås, är, äfven om lagskipningen får rådfrågas, ej någon tvifvel underkasladt, då man vet, att, på grund häraf och 4 §. i 23 Cap. Ärfda-Balken, den som cj inom natt och år efter hunnen myndig ålder af förmyndare utsöker redo och liqvid, förlorat all förmonsrätt efter ifrågaslälhle lagrum.
Det synes således, sorn stiflarne af 1734 års lag velat förvara rätt till företräde, hufvudsakligen åt den egendom värnlöse personer efter lagen eller i arf tillföllo, och att det tillkomme testator eller gifvaren, att sjelf ordna säkerheten emot skingring af hans gåfva, tills den omyndiga hann den ålder, att han eger råda öfver sin egendom; men äfven om arf skall det finnas, vid närmare besinnande, rättsvidrig!, att i lagen förordna, hvad som, i stället att medföra full säkerhet åt den omyndige, kan föranleda osäkerhet, och som ingriper i den sjelfmyndiges af lagen i Öfrigt försäkrade rätt, att med välfången egendom till sin bästa nytta förfara.
Utom den ofta svåra förbindelsen, att ansvara för pupillers vård och uppfostran, blifver, genom 1111 rådande lag, en förmyndare för den omyndiges arfsmedel ålagd ansvarighet icke blott i den egendom förmyndaren besitter, då ornbudsmannaskapet mottogs, utan ock i hvad förmyndaren förvärfvar, hvarigenom och då man med tillförlitlig visshet icke kan, utan ganska betydliga uppoffringar, förskaffa bevis, om egendom är fri ifrån dylik gravation, någon realcredit med lagens bestånd ej kan vara förenlig.
I den nion samhället utvecklas, folkstocken ökas, jorden klyfves och odlas samt näringarne tillvexa, måste dock behofvet af realcredit blifva lifligare kändt och af allmänheten uppfattadt, och i samma nion måste äfven behofvet af rättelse i lagen härom göra sig gällande.
Den menlösa tro, alt med stadgandet af den tysta förmonsrätten, all säkerhet åt omyndige vore försäkrad, har gifvit anledning lill utevaro af all verklig control å förmyndares förvaltning af omyndigs egendom, och de flere ofta invecklade tvister om förmyndare-redogörelser, som förekomma vid Landt- och Stads-Domstolarne.
För den redlige, fastän mindre bemedlade förmyndarn skall, om intecknings- och införselsrätten blifver fullständig, men ock endast med sådant vilkor, blifva lätt, att med visshet emot förlust förvalta och redogöra ao Ltio-U:iknttets Bet. /V:0 7r. omyndigs egendom och för den oredlige är all lag otillräcklig, så vida icke stränga controier för redovisningen stadgas och efterlefnaden deraf tillses.
Förslag till dylika controier har blifvit i motion ifrån Rådman Holm afgifvet, och om ej delta, ehuru, efter min åsigt, lätt verkställbart och kraftigt verkande, på sätt som skett, kunnat af Utskottet antagas, tror jag
Utskottet haft pligten uppgöra något annat, äfven af den anledning dertill, som gifves ifrån Kongl. Majrts Nådiga Proposition, om tysta förmonsrätternes förflyttning näst efter inteckning.
Dagens lösen tyckes vara: att Jandets jord är liårdt skuldsatt, alt jordegarne äro i behof at allmänna låneanstalter för att kunna bestå, att indragningar i äfven onaturliga låneinrättningar icke kunna, utan fara, ega rum, att landets mynt- och credil-förhållanden skola ordnas, och att endast säkre och vederhäftige personer skola antagas till målsmän för de omyndige, men på samma tid uteslänges, genom bibehållande af rättsstridige lagbud, möjligheten för inrättande, begagnande och fortfarande af sådane credit- och lån-associationer, som kunna för landet blifva af fördel samt för förmyndare alt bereda säkerhet vid utlemuande af omyndigs egendom, derpå förmyndaren dock måste åligga att skaffa afgäld.
På dessa grunder, och dem, som vidare finnas upptagne i Kongl. Majlis Nådiga Proposition, anser jag mig böra, med reservation emot Utskottets Betänkande, föreslå antagande af den Nådiga Propositionen till alla delar.