Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Borgare-ståndet, anmärkte herr Berglund, att, då jorden blifvit till Sala stad donerad, emot skyldighet att till grufvan utgöra åtskilliga prestationer, vore nödigt att, innan något beslut fattades om jordens skiljande från tomterna, det utröntes, om jorden tillhör grufvan eller gårdarne i staden, äfvensom hvem som eger grufvan och på hvilka grunder Sala stads privilegier hvila; med anledning hvaraf motionären ingaf, för att till Utskottet åtfölja motionen, ”Bihang till beskrifning öfver Sala stad, innehållande officiella urkunder från äldre och nyare tider angående Sala stad”.
Utskottet har tagit ifrågavarande ärende, med hvad dervid förekommit, uti öfvervägande; och ehuru Utskottet, lika med motionären, anser det öfverklagade förhållandet medföra stora olägenheter och utöfva ett i många hänseenden menligt inflytande på den enskildes fria dispositionsrätt öfver dess egendom, har likväl Utskottet, som derjemte inhemtat, att uti andra städer, hvarest donationsjorden på lika sätt varit bunden vid tomterna, detta redan under vissa vilkor blifvit, uppå derom hos Kongl. Maj:t gjorda underdåniga ansökningar, ändradt, funnit frågan vara af natur att icke tillhöra Rikets Ständers handläggning, utan lämpligast böra i administrativ väg behandlas, helst en föregående undersökning och vederbörandes hörande i förevarande läll måste vara så mycket nödvändigare, som åtskilliga prestationer till Sala silfververk åligga Sala stads borgare och bergsmän; hvadan Utskottet tillstyrker, att ifrågavarande motion icke må till någon åtgärd från Rikets Ständers sida föranleda.
Stockholm den 14 Juli 1848, 4 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 110.
Häremot reserverade sig herr friherre Cederström, R.: ”Ehuru instämmande i det slut, hvartill Utskottet kommit, nemligen att tillstyrka det motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, anser jag mig böra förklara, det Utskottet, enligt min tanke, lämpligen bort afhålla sig från att, helst när frågan bedömdes vara af beskaffenhet att icke tillhöra Ständernas handläggning, i någon mån förena sig med motionären i uttalandet af de öfverklagade förhållandenas föreburna menliga inflytanden och, som det heter, stora olägenheter.
Sådana synas mig ingalunda vara ådagalagda.
Icke heller är jordegarnes mening i dessa hänseenden, på sätt Utskottet rätteligen upplyser, vorden utrönd.
Dessutom, och då syftemålet med anläggningen af Sala stad tydligen har varit ett helt annat, än med de flesta andra städer i riket, enär förberörda stad blef grundlagd för att sammanbinda och upprätthålla en å orten existerande jordbruks- och bergsbruks-näring, och då stadsorganisationen härvid är använd till ett medel för besagda sammanhållning, (hvarom vidare se stadsprivilegierna af den 15 April 1624) finnér jag, för min del, mig till det tillkännagifvande befogad, att allt vitsordande af motionens behörighet till innehållet synes mig lika förtidigt, som omotiveradt.
En enkel hänvisning till rätta forum för ärendets behandling, hade i min tanka varit tillräcklig.” N:o 110.
An k. till Exp.-utsk. den 17 Juli, kl. 12 midd.
Betänkande, i anledning af väckt motion om upphörande af den genom Kongl.
General-tull-styrelsens cirkulär af den 10 Februari 1838 föreskrifna kontroll vid aflastning från Norr- och Vesterbottens län af sallad lax och smör.
Uti ett från hedervärda Bonde-ståndet till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottets behandling remitteradt memorial hafva riksdagsmännen Johan Jacob Rutberg och Herman Öbom från Norrbottens län samt Gustaf Glad och Johan Westermark från Vesterbottens län fört klagan öfver de svåra olägenheter, som vållas af föreskriften om anskaffande af produktionsbevis för salt lax och smör vid dessa varuartiklars transporterande från Norr- och Vesterbotten till afsalu på annan inrikes ort; anförande motionärerne, att, sedan vid 1840 års riksdag upphäfvande af denna kontrollanstalt blifvit yrkadt, och af Rikets Ständer i underdånighet förordadt, utan åsyftad påföljd, hafva olägenheterne af detta uti rikets öfriga provinser okända hinder Allm. Besv.- och Elcon.-Vtskottets Betänkande, N'.o 110. för en oumbärlig varu-omsättning tilltagit; att den befarade insmuglingen af lax och smör från Finland, som föranledt den ifrågavarande föreskriften, väl någon gång torde hafva förelupit, men att missbruket härutinnan varit ganska ringa emot de stora olägenheter, som försöket till deras afhjelpande medfört; samt att produktionsbevisen icke osannolikt blifvit begagnade såsom medel för underslefvet såsom det visat sig vid den för icke lång tid tillbaka inträffade händelse, att en stor mängd dylika på ett anstötligt sätt förkommit, hvarigenom den öfverklagade författningens olämplighet blifvit ytterligare ådagalagd, hvarföre motionärerne anhållit, att Rikets Ständer måtte ånyo göra framställning om ifrågavarande kontroll-föreskrifters upphäfvande.
Utskottet lår i anledning häraf upplysa, att, sedan Kongl. Majit, genom nådigt bref af den 15 December 1837, hvarpå General-tull-styrelsens cirkulär af den 10 Februari 1838 sig grundar, förordnat, att, vid afsändning från hamn i Norrbottens eller Vesterbottens län sjöledes till annan inrikes ort af varu-artiklarne saltad lax och smör, dessa varor skola vara underkastade förpassning i enlighet med förpassnings-stadgans 1 §, vid äfventyr, att de i annat fall vid framkomsten beläggas med tull, såsom om de från Finland inkommit, och att för berörde förpassnings erhållande det vilkor skall ega rum, antingen att varan förut bevisligen införtullats, hvilket i sådant fall af vederbörande i afgående förpassnings-journalen till rättelse vid revisionen antecknas, eller ock att afsändaren till tullkammaren eller inspektionen i lastningsorten aflcmnar inhemska producenters under edlig förpligtelse utgifna bevis, som vid nämnde journal skola till verifikation biläggas, att ifrågaställde varor utgöra afkastning af de egendomar, de innehafva, å hvilka bevis kronofogde eller länsman i orten eller församlingens kyrkoherde bör hafva intygat, att bevisens utgifvare innehafva de uppgifna egendomarna och att de i samma bevis upptagna varu-qvantiteter kunna anses vara der producerade — hafva Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 15 Juli 1840 anhållit att, då förrberörde cirkulär innefattar föreskrifter, hvilka ©tvifvelaktigt medföra betydliga olägenheter och kostnader för de norra provinsernas landtmannahandel, utan att på detta sätt troligen förekomma oloflig införsel af finska varor på en så lång kuststräcka, och då dessutom svårigheten att fullgöra författningen eller att med producentens under edlig förpligtelse utgifna bevis styrka, att en ofta i mindre partier inköpt vara är af inhemsk afkastning, måste föranleda till författningens öfverträdande, Kongl. Majit täcktes i nåder låta General-tull-styrelsens berörde cirkulär, såsom ledande till hinder i landtmanna-handeln, utan att motsvara sitt åsyftade ändamål, undergå en af behofvet påkallad förändring.
Uti häröfver infordradt underdånigt utlåtande har General-tull-styrelsen anfört, att ifrågavarande kontrollföreskrift föranledts af tilltagande bemödanden att från finska sidan öfver den långsträckta gränsen till Sverige drifva smyghandel med smör och lax, i afsigt att derför sedermera begagna inrikes transporträtt; att å nämnde gräns 6 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, IV.-o 110. äfvensom å den närmast dertill belägna Bottniska kusten, i anseende till deras serskilda beskaffenhet, införsnillning al berörda vaxm-artiklar, som framalstras och afsättas i gränsorterne å ömse sidor, icke kan, äfven med mångdubbelt större bevakningsstyrka, i någon väsendtlig mån förebyggas, derest icke bevakningen understödjes medelst serskildt föreskrifna kontroller, hvilka i förening med tullbevakningstill synen kunna tillförsäkra statens rätt till införsels-afgifter för den utländska varan och såmedelst äfven lemna den inhemska producenten ett påräknadt skydd emot tullförsnillares medtäflan; att, ehuru kontroller i allmänhet, enligt deras natur, visserligen medföra något mer eller mindre besvärligt och betungande, besvärligheten af de nu öfverklagade likväl bort för de inhemska producenterna finnas mindre kännbar, i betraktande af syftemålet att befria dem ifrån olaga intrång i deras industri; hvarjemte, i afseende på ändamålsenligheten af den nu ifrågavarande kontrollen, General-tullstyrelsen, under medgifvande, att inga medel förslå till ett fullkomligt förebyggande af förbrytelser emot prohibitiva författningar, vitsordat, att, vid anställd jemförelse emellan införtullningarne från Finland under de sednare åren d.els i Stockholm och dels i Haparanda, det visat sig, att den öfverklagade författningen ingalunda förfelat sitt syfte att motverka oloflig import af de finska alstren; med anledning hvaraf General-tull-styrelsen ansett sig icke böra tillstyrka upphörandet af den i omförmäldte hänseende föreskrifna serskilda kontroll; och har Kongl. Majit derefter, under den 21 December 1840, i nåder förklarat sig icke finna lämpligt att uti ifrågavarande föreskrifter anbefalla någon förändring.
Efter öfvervägande af hvad sålunda förekommit, har Utskottet, på de af Gene rai-tull-styrelsen anförda skäl för bibehållande af ifrågavarande kontroll-föreskrifter, ansett sig sakna anledning att understödja den nu i motsatt syftning väckta motionen, och tillstyrker alltså, att densamma icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Allm. Bese.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o lil. 7 N:o lil.
Betänkande, i anledning af väckt motion om ränteförsäkrings-anstallers inrättande i hvarje lån och om husbönders tillförbindande att uti dessa anstalter insätta ett visst årligt belopp för hvarje tjenare.
Ridderskapet och Adeln till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet remitterad motion har herr friherre Raab, Carl Adam Jacob, efter framställning af den olyckliga belägenhet, hvaruti den arbetande och tjenande klasseh under nuvarande förhållanden sig befinner, anmärkt, hurusom nu gällande författningar rörande fattigvård och om laga försvar m. m., i stället för att hämma den allt mera tilltagande fattigdomen och näringslösheten, motverka det åsyftade goda ändamålet, hvarföre motionären, som ansett några medel böra upptänkas, hvilka kunde bereda arbetaren någon utsigt för dess ålderdom och skänka honom en sparpenning vid oförutsedda olyckor, såsom ett i dessa hänseenden verksamt medel föreslagit inrättande i hvarje län af ränteförsäkrings-anstalter, uti hvilka husbönderne skulle tillförbindas att för hvarje tjenare insätta ett visst årligt belopp, med en obetydlig tillökning hvart 5:te år för de tjenstehjon, som på samma ställe denna tid qvarstanna!, hvaraf den dubbla'vinsten skulle uppkomma, att husbonden erhölle goda tjenare och dessa en betryggad framtid $ och har motionären, efter en förslagsvis uppgjord beräkning af de fördelaktiga resultater, hvilka häraf skulle uppkomma, hemställt, att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i nåder anbefalla dess befallningshafvande att med görligaste första sätta sig i spetsen för en eller flera ränteförsäkrings-anstalter i hvarje län, allt efter lokala behof, samt att hvarje husbonde, som eger tjenare, måtte ovdkorligt förpligtas att till ränteförsäkringsanstalten i hans ort, hvarje år på bestämda tider, utlägga för mankön från 17 till 50 år 2 1/2 r:dr och för qvinna 1 1/4 r:dr r:gs, hvilken insatts skall efter tilländalupna 5 år, som tjenstehjonet hos samma husbonde qvartjenat, ökas med 50 procent under återstående tjenstetid hos samma husbonde.
Utskottet får med anledning häraf upplysa, att, sedan frågan om inrättande af ränteförsäkrings- äfvensom lifförsäkrings-anstalter, till följd af i ämnet väckta motioner, sistlidne riksdag utgjort föremål för Rikets Ständers öfverläggningar, och Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse af den 26 Mars 1845 anhållit, att Kongl. Maj:t täcktes genom sakkunnige män låta utarbeta ett efter Sveriges förhållanden lämpadt förslag till inrättande af ränteförsäkrings-, lifförsäkrings- och lifränte-anstalter, och derefter nådigst vidtaga de åtgärder, som för dylika anstalters befordrande kunna 8 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o 112. anses mest ändamålsenliga, har Kongl. Maj:t i nåder tillsatt en kommitté för upprättande af ett sådant förslag, hvilket, enligt hvad Utskottet inhemtat, under loppet af innevarande riksdag blifvit till Kongl. Majit aflemnadt och för närvarande är under tryckning, för att spridas till allmänhetens kännedom.
Vid sådant förhållande, och då ifrågavarande inrättningar ännu äro härstädes för den större allmänheten okända, har Utskottet, under erkännande af den stora nytta, dylika anstalter, jemväl för det af motionären åsyftade ändamål, böra kunna medföra, likväl ansett det nu vara för tidigt att, med hopp om framgång, vidtaga några så beskaffade åtgärder, som motionären föreslagit, innan en fullsländigare kännedom om grunderna för, samt syftningen och nyttan af dylika inrättningar hunnit sprida sig och kunnat tillvinna dem det förtroende hos allmänheten, hvilket utgör ett oeftergifligt vilkor för deras uppkomst; hvadan Utskottet tillstyrker, att ifrågavarande motion för närvarande icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Ani;, till Ercp.-utsk. den 17 Juli, kl. 12 midd.
Utlåtande, i anledning af återremiss å betänkandet N:o 92, angående väckta motioner om revision och reorganisation af hospitals-anstalterne i riket.
Nämnde betänkande, uti hvilket Utskottet tillstyrkt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes låta genom dertill skicklige, i ämnets serskilda detaljer sakkunnige, män upprätta förslag till den utvidgning och de förbättringar af hospitalsväsendet i Sverige, så i medicinskt som administrativt hänseende, hvilka befinnas vara nödiga för denna sjukvårds ändamålsenliga organisation samt att Kongl. Majit derefter täcktes vidtaga de åtgärder, Kongl. Majit, i anledning deraf, finner lämpliga, har, enligt till Utskottet ankomne protokollsutdrag, blifvit af högvördige Preste-ståndet bifallet, med den förändring endast, att slutmeningen: ”samt att Kongl. Majit derefter täcktes vidtaga de åtgärder, Kongl. Mant, i anledning deraf, finner lämpliga,” utbytes mot orden: ”samt att Kongl. Majit derefter täcktes nådig proposition i ämnet till Rikets Ständer aflåta;” hvaremot - Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o 112. 9 emot vällofl.
Borgare-ståndet antagit den uti herr M. S. von Hohenhausens, betänkandet åtföljande, reservation föreslagna lydelse af den underdåniga skrifvelsen i ämnet, samt höglofl.
Ridderskapet och Adeln beslutat, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes låta genom sakkunnige män upprätta förslag till fullständigt ordnande af hospitalsväsendet i Sverige uti hela dess vidd, samt att Kongl. Maj:t derefter täcktes meddela Rikets Ständer hvad åtgärder Kongl. Maj:t, i anledning deraf, kan anse böra vidtagas för denna vigtiga angelägenhets bringande uti ett förbättradt skick; varande betänkandet af hederv.
Bonde-ståndet återremitteradt, till följd af anmärkningar, hvilka hufvudsakligen afse förebyggande af de betydliga kostnader, hvilka ansågos blifva en följd af de utaf Utskottet föreslagna åtgärderna, hvarföre åtskilliga ledamöter af sistnämnde Riksstånd, under erkännande af behofvet af en undersökning i ämnet, instämt uti den af herr von Hohenhausen emot betänkandet afgifna reservation.
Utskottets förslag har sålunda i hufvudsaken blifvit af 3:ne
Riksstånd gilladt och afvika de serskilda besluten från hvarandra och från Utskottets förslag endast derutinnan, att
Borgare-ståndet velat uti den underdåniga skrifvelsen hafva uttryckt den mening, att de förbättringar, hvilka åsyftas, böra inskränkas till sådana, hvilka utan statsverkets stora betungande kunna tillvägabringas; hvarjemte Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet beslutat en i afseende å ordställningen från Utskottets förslag afvikande lydelse af den underdåniga skrifvelse, som i ämnet borde till Kongl. Maj:t afgå.
Hvad nu angår det af Borgare-ståndet beslutade och af åtskillige utaf Bondeståndets ledamöter påyrkade förbehåll i afseende å undvikande af statens alltför stora betungande, så har Utskottet, som, enligt hvad betänkandet utvisar, icke förbisett att, för tilhägabringande af de åsyftade förbättringarna, anslag från statens sida skulle kunna erfordras, ansett ett så beskaffadt förbehåll för närvarande icke vara behöfligt, då fråga nu endast är om undersöknings anställande rörande de brister, hvilka kunna förefmnas och om upprättande af förslag till deras undanrödjande, samt Rikets Ständer, sedan resultaterne af undersökningen visat sig, komma i tillfälle att pröfva, om och i hvad mån statens tillgångar medgifva de förefunna bristernas afhjelpande; men då det naturligtvis instämmer med så väl Utskottets som samtlige Riksståndens mening, att det åsyftade ändamålet måtte vinnas utan statens alltför stora betungande, har Utskottet, för undanrödjande af alla betänkligheter i dfetta hänseende, ansett sig böra föreslå, att höglofl.
Preste-ståndet behagade antaga det af Borgare-ståndet, i öfverensstämmelse med herr von Hohenhausens reservation, beslutade tillägg, samt får, af sådan anledning och för sammanjemkande af de mindre väsendtliga skiljaktigheter i öfrigt, hvilka emellan Bih. till R.
Prot. 184?
Sc 1848. 8 Sami. 29 Haft. 2 10 Allm,. Bese.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o 113. de serskilda besluten förefinnas, vördsamt tillstyrka, att samtlige Riksstånden måtte förena sig om den underdåniga hemställan i ämnet, att Kongl. Maj:t täcktes låta genom dertill skicklige, i ämnets serskilda detaljer sakkunnige män upprätta förslag till de förbättringar af hospitalsväsendet i Sverige, så i medicinskt som administrativt hänseende, hvilka utan statsverkets stora betungande kunna utföras och befinnas vara nödiga; samt att Kongl. Majit derefter täcktes nådig proposition i ämnet till Rikets Ständer aflåta.
Anie. till Exp.-utsk. den 17 Juli, kl. 12 midd.
Utlåtande, i anledning af återremiss utaf Utskottets betänkande N:o 81, angående förändring i vissa föreskrifter uti inqvarterings-ordningen för städerna utom Stockholm.
Sedan Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet, i nyssnämnda betänkande, tillstyrkt en underdånig anhållan hos Kongl.
Majit, att undersökning måtte varda anställd till vinnande af upplysning, hvarföre, i fråga om ersättning för servis, Götheborgs stad bär en inqvarteringstunga, som icke af någon annan stad inom riket utgöres, samt att, så vida härigenom icke blifver utrönt, att några synnerliga skäl till detta förhållande gifvit anledning, Kongl.
Majit då täcktes fatta beslut, eller, om nödigt finnes, göra nådig framställning i ämnet till Rikets Ständer, hvarigenom staden Götheborg kan blifva i berörde afseende satt i likhet med öfriga städer, samt föreskrifterna uti inqvarterings-ordningen bragte till fullständig enhet, så att någon olika tillämpning deraf icke vidare må komma att ega rum; så har merberörda betänkande, som af det högvördige Preste-ståndet är vordet bifallet, blifvit af de öfriga Riksstånden till Utskottet återremitteradt, på grund af dervid gjorda anmärkningar, nemligen i Inom högloft.
Ridderskapet och Adeln: att, då orsaken, hvarföre Götheborgs stad blifvit ålagd den öfverklagade inqvarteringstungan, grundade sig på Kongl. Maj:ts nådiga beslut af den 24 Augusti 1847, det icke vore tillständigt att uti de för betänkandet begagnade motiver, så - Allm. Bese.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o 113.
11 som likväl nu skett, uttala att detta beslut ”icke vore med rättvisa och billighet öfverensstämmande;” att ett misstag blifvit af Utskottet begånget, då uti betänkandet uppgifves att Götheborg vore den enda stad, der ifrågavarande inqvarterings-tunga existerade, emedan ett dylikt förhållande äfven egde rum i Malmö; och att då Götheborgs stad likasom flera andra stapelstäder hade en betydlig tolag sig anslagen lör inqvarteringen, hvilket troligen kommer att visa sig vid den af Utskottet tillstyrkta undersökningen i ämnet, syntes den gjorda framställningen icke bort komma i fråga, m. m.
Inom vällofl. Borgare-ståndet: att Utskottet, som vid utredandet af ämnet haft all möda ospard, likväl icke, som sig bort, löst frågan och följaktligen ej eller kommit till det mål, motionärerne åsyftat.
Förhållandet vore nemligen sådant, att i 14 § inqvarterings-ordningen stadgas, att servisen för korporaler och manskap samt deras vederlikar skall utgöras med 1 r:dr 8 sk. för hvarje man, och att 16 § innehåller, att icke något utöfver hvad i 14 § föreskrifves må kunna, under hvad förevändning som helst, af staden fordras, i följd hvaraf icke någon stad skulle kunna åläggas utgöra servisen annorlunda, än medelst erläggande af nämnde belopp, men, genom det otydliga och mot hvarandra stridande innehållet af 15 och 17 §§, hade den oriktiga tillämpning egt rum, att, då i städer, der kronan har kasern eller andra till inqvartering användbara hus, servis-kostnaden erlägges med 1 r:dr 8 sk., staden Götheborg, som deremot har egen kasern, blifvit ålagd att utgöra servis in natura.
Det vore icke rimligt, att den stad, som håller egen kasern, eller sjelf på annat sätt besörjer inqvarteringen, skall betungas svårare än den, i hvilken kronan har egna för ändamålet användbara hus.
En sådan tolkning af författningen syntes icke stå tillsammans med billighet och ej eller varit lagstiftarens mening.
Ehuru Utskottet medgifvit, att af inqvarterings-ordningens stadganden i förevarande hänseende missförstånd lätt kunde uppkomma, hade
Utskottet likväl ej gått längre än att det tillstyrkt en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t om företagande af undersökning, rörande det supponerade serskildta förhållandet med Götheborg.
Ett sådant tillstyrkande gjorde ej tillfyllest och kunde icke leda till den äskade behöfliga rättelsen, emedan det förhållande, som nu egde rum med Götheborg, vore icke enstaka, utan precist enahanda i hvarje annan stad, der kronan icke har egen kasern, utan staden föranstaltar om inqvartering mot den ersättning, som författningen stadgar, och en allmän reglering vore således nödvändig, för hvilket ändamål 15 och 17 §§ torde böra erhålla förändrad lydelse, så att de bringas i öfverensstämmelse med 14 och 16 <§§; samt slutligen att, om uti inqvarterings-ordningen lunnits serskildt stadgande om staden Götheborgs skyldighet att utgöra servis in natura, skulle en sådan undersökning, som Utskottet 12 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o H3. föreslagit, varit på sitt ställe, men då författningen vore otydlig i den omständighet, om stad, som har egen kasern, skall utgöra servis in natura, eller icke, hade det ålegat Utskottet att föreslå ett förtydligande af stadgandet härom, ty med en undersökning om förhållandena i Götheborg vore ingenting vunnet, emedan, äfven om Götheborg för närvarande vore den enda stad, utom Stockholm, som har egen kasern, så läge deri icke något hinder att ett sådant fall i framtiden kunde inträffa äfven i andra städer.
Bonde-ståndet: att, då Utskottet uti motionerna till förevarande betänkande yttrat, att otydlighet förefunnes uti serskilda §§ af 1841 års inqvarterings-ordning, i hvad den handlar om servis-ersättning för i städer garnisonerande trupper, hade Utskottet bort med förslag till förtydligande deraf inkomma, men då sådant icke skett, och det icke kunde vara hvarken Kongl. Maj:ts eller Rikets Ständers mening, att den stad, som antingen har extra kaserner, eller på annat sätt sjelf besörjer inqvarteringen, skall i afseende på servisen betungas högre, än stad, der kronan har egna kaserner, yrkades återremiss af betänkandet på det att berörde författnings otydlighet borde rättas 5 hvaremot åtskilliga af Ståndets ledamöter begärt afslag derå.
Hvad först vidkommer den emot Utskottets ifrågavarande betänkande gjorda anmärkning, att, då vid motiveringen till detsamma, i fråga om den inqvarterings tunga, som Götheborg, ensamt emot alla öfriga städer, för hvilka 1841 års inqvar terings-ordning gäller, ansetts skyldiga draga, blifvit yttradt, att detta förhållande syntes Utskottet ”icke vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande,” detta yttrande måtte af anförda skäl borttagas, får Utskottet, som härmed icke åsyftat något klander af här ofvan omförmäldta nådiga beslut af den 24 Augusti 1847, till undvikande af all misstydning föreslå, att anmärkta ordställningen måtte från betänkandet utgå.