Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anade rätt! jag kunde väl inte höra ett enda ord, men jag såg att den der mannen öfvertalade Mauri tz til l något och att han gaf honom ett papper. -- -- Mau ritz tvekade att emottaga det, men slutligen gaf han efter -- -- jag anar någon olycka -- -- han kommer. -- O min Gud! -- gif mig kraf t att kunna rädda honom -- att rädda dem begge!
M a u r i t z ( från samma sida dit han utgått , ämnar gå öfver Theatern åt motsatta sidan ). G e r t r u d .
Mauritz!
M a u r i t z . Du här! G e r t r u d .
Jag söker di g Mauri tz, j ag måste tala vid dig.
Jag vill icke -- släpp mig -- jag måste bort.
Nej, vid den kärlek du en gång hyst för mig -- du mås te höra mig. (
Drar honom med sig åt venster .)
TIONDE SCENEN. GREFVINNAN FERSEN. FERSEN (komma promenerande tillbaka).
Följ mitt råd, min svåg er, res till någon af dina eg endomar och stanna qvar der till dess förhållandena hunnit reda sig.
Men jag lemnar ju då Kungen fältet fritt, mina anh ängare skola öfverg å till honom, och han nöjer sig icke innan han uppnått enväldet.
53 G r e f v i n n a n .
Om också så vore, så bättre en tyrann än många småh errar; det blir dessu tom Hattarnas ef tergifvenhet han får att tacka för seg ern, och han skall aldrig glömma det.
Du har rätt Charlotte, jag vill då vika för öfvermak ten, och j ag reser.
G r e f v i n n a n . När?
Redan denna afton.
Jag g år genast att underrätta Hans Majestät om mi tt beslut.
Farväl då, min ädle svåg er, mitt hjerta s äger mig att jag snart får återse dig , och då kanske smyckad med en rang, lika värdig din börd, som dina höga förtj ens ter. ( Fersen går. )
ELFTE SCENEN. GREFVINNAN (allena).
Han tvi ngar då sjelfva lyckan och medgången att tjena si g, denne unge, snillrik e Monark , som med oemots tåndli g tjusningskraf t hänför hel a sin omgifning.
Men sk all han också kunna bringa någon ordning i dessa inhemska oroligheter, som så länge upprört v årt f ädernesl and? -- det är framtiden, som skall u tvisa det. ( Ämnar gå. )
TOLFTE SCENEN. GERTRUD (störtar in från venster).
GREFVINNAN.
G e r t r u d ( utom sig ).
O min Gud, till hvem skall jag g å?
hv art sk all jag vända mig? mormor är derborta på andra sidan slottet. ( Blir varse Grefvinnan ) Ah nådiga f ru! jag ser på er klädsel att ni tillhör hofvet -- värdigas höra mig!
54 G r e f v i n n a n .
Hvad felas dig, stackars barn?
Af barmhertighet skaffa mig tillfälle att få tala med Kungen! G r e f v i n n a n .
Nu är det knappast möjligt; h ans Majes tät befinner sig i de inre slotts rummen; men säg mig hvad ni önskar och j ag lofvar att framföra det till honom.
Nej, nej , jag måste tala med honom, jag sjelf, -- j ag har en hemlighet att anförtro honom, en hemlighet, som endast han kan få veta.
Ni känner då Kungen? G e r t r u d .
Ja, ja! O mi n fru, haf medlidande med mig, fö r mig till honom, hvarje minuts dröjsmål kan innebära fara för hans lif. G r e f v i n n a n . Ni förskräcker mig. ( Man hör på afstån d hurrarop ) T yst, det är Konungen som redan är ute i bland folket -- han kommer hitåt.
G e r t r u d . O min Gud, gif mig styrka! G r e f v i n n a n .
Följ mig, jag skall sj elf föra er till Hans Majestät.
R o p u t o m T h e a t e r n .
Lefve Gustaf den T redje!
G u s t a f ( stannar vid öfversta kulissen och talar utåt ).
Tack, tusen tack , mina älskade vänner!
Lefve svenska äran, glädj en och friheten! (
Hurraropen för nyas. ) G r e f v i n n a n . Värdigas Ers Majestät tillåta mig att säga ett par ord enskildt? G u s t a f .
Så många ni behagar, min Grefvinna. ( Gör ett tecken med han den utåt att han vill vara
55 allena. ) ( Lifligt ) Hvad tycker ni om festen h är i afton?
Spek taklet lyck ades ju rätt bra -- men det är ingenting emot hvad j ag ämnar göra.
J ag vill skapa en svensk Theater, en inhemsk dramatisk scen, som skall bli en skola för u pplysningen och den g oda smaken.
Allt det sköna och stora, som vårt f äderneslands snillen tänkt och uttal at, sk all der f å lif, och med oemots tåndlig makt ingjuta sig i nationens h jertan.
Det är thronens ära att omg e sig med konster och vetensk aper, och en Konung kan aldrig uppoffra för mycket på att beskydda dem...
Men ni ville tala med mig, Fru Grefvinna. ( Går ned på Avan tscenen ) Hvad önskar ni? G r e f v i n n a n .
Denna unga flicka anhåller enträget att få tala med Ers Maj estät, och jag har trott... G u s t a f .
Ah, hvad ser jag, jungfru Gertrud!
I dag har ni icke underl åti t att göra stor toalett. ( Grefvinnan går åt fonden .) G e r t r u d . Ers Majestät, värdigas höra mig ! G u s t a f .
ni ser så upprörd ut. G e r t r u d .
En komplott är uppgjord emot Ers Majes tät, en sto r, en f örfärlig ol ycka hotar er.
En olycka?
ni bedrar er säkert -- hvari skulle den bestå?
Man ämnar arrestera Ers Majestät i natt, då ni reser f rån Drottningholm; man ämnar med våld föra er till Gripsh olm eller till något annat ställe, och der qvarhålla er i f ängsligt förvar. G u s t a f .
Arrestera mi g! -- Omöjligt!
Hvaraf vet ni det?...
Och hvem sk ulle våga utföra ett sådant företag?
Jag vet intet ... jag k an ej säga Ers Majes tät det.
56 G u s t a f .
-- Och hur vill ni då att jag skall sätta tro till dessa s agolika uppgifter?
-- Men jag förstår nu all t -- ni h ar hört någ ra halfva ord och meningar, och ert deltagande för mig h ar förmått er att ge dem en betydelse, som de alldeles icke ägde.
Var derföre lugn, mitt barn... G e r t r u d ( utom sig ) . O min Gud, Ers Majestät vill då icke tro mig!... så hör då ... men lofva mig först! ( Kastar sig till hans fötter ) O Ers Majestät, lofva mig att ni låter nåd gå för rätt och att ni icke straffar den, som h andlat illa, endast derföre att han icke kände Ers Majestät. G u s t a f .
Stig upp, Gertrud! -- det är då sannt! tala!
Foi de gentilhomme! på er förbön vill j ag öfva mildhet, så vida brottet endast är riktadt emot min egen person. G e r t r u d .
Det finns en ung man, som älskar mig, han heter Mauri tz, och är Adjutant hos General Pecklin. G u s t a f .
Vidare! G e r t r u d .
Han är god och rättsinnad, men h an har blifvit fö rledd, intalad... G u s t a f .
Jag förstår, af Pecklin. G e r t r u d .
Man har inbillat honom att jag bedrog honom -- att jag icke älskade honom, utan Ers Majes tät.
Utom sig häröfver, har han svuri t att hämnas, och utan att tänk a på det brott, hvartill han gör sig skyldig, har h an åtagit sig... ( Skriker till ) Ah! G u s t a f .
Det är h an -- han kommer hi tåt -- om han får s e mig här?... G u s t a f ( befallande ).
Stanna qvar!
FJORTONDE SCENEN. MAURITZ.
M a u r i t z ( för sig ).
Kungen! G u s t a f ( högt , men g ladt och värdigt ).
Såå, jungfru Gertrud, ni älskar då redan, det tyck er jag intet om, -- j ag hade sjelf velat h a det nöjet att gifta bort er med någon person vid mi tt eg et hof -- och nu omintetgör ni alla mina förslager. G e r t r u d ( i högsta ång est ).
Hvad menar Ers Majes tät?
G u s t a f ( skrattande ).
Se så, blif intet så förskräckt, j ag menar intet så illa; -- tro intet att j ag vill lägga några hinder i vägen för er lycka; j ag vill tvertom göra allt hvad jag k an, för att försäk ra den.
M a u r i t z ( för sig , under det han när mar sig ).
Den unge mannen är sål edes militär, det fägnar mig, men k änner h an också alla en militärs pligter, de skyldigheter han har till sin Konung och sitt fädernesl and?
G e r t r u d ( darrande ).
J ag hoppas det. G u s t a f ( med höjd stämma ).
Vet han, att för en ädel k rigare fordras det icke blott ett fysis kt mod, en mekanisk skicklighet att föra värj an eller skjutgeväret, u tan också högsinnade åsigter, u pphöj da idéer, ridderliga tänkes ätt, -- vet han, att hans kall är ansvarsfullt, att det svärd han bär är en helig u nderpant af hans fäderneslands förtroende, och att hvarje dålig handling han beg år, är ett förräderi emot detsamma, som öfverhöljer honom sjelf med skam och vanära.
G e r t r u d ( bönfallande ).
Ers Majestät! G u s t a f ( med allt mera öfvertygande värma ).
Kommer han ihåg att han bl ef medborgare i nnan h an
58 blef krig are, att ingen förmans befallning, intet maktspråk i v erlden bör ku nna förmå honom till något, som är ov ärdigt en svensk man.
Kan h an öppet och oförfäradt se sin fiende i ansigtet, h ar han al drig brukat sv ek fö r att öfvervi nna honom, har aldrig oärlighet och bedrägeri fläc kat h ans namn och hans vapensköld?
M a u r i t z ( som kämpat en synbar strid med sig sjelf , döljer hufvu det i händerna ).
O min Gud! min Gud! G u s t a f ( på samma sätt ).
Har han aldrig bru kat f ädernesl andets sak till täckmantel för si na enskilta afsigter -- har han all tid främst sett på dess ära och välfärd?
-- Kan han modigt se döden i ögonen, viss om att han aldrig begått någon dålig, någon falsk, någon ovärdig gerning emot någon, eho det vara må? då Gertrud, är h an värd er k ärlek ...
Då är h an värd det höga, det afundsvärda namnet af fäderneslandets försvarare.
M a u r i t z ( störtar fram och kastar sig på knä för Konungen ).
Nåd Ers Maj estät! G u s t a f ( med kunglig värdighet ).
M a u r i t z ( räcker honom sin värja ).
En olyck lig, som ber Ers Majestät återtag a den värja han icke längre är v ärdig att bära.
Stig upp, unge man! -- J ag tar denna värja af en rebell. ( Med höghet ) Jag återger den åt en trogen unders åte.
M a u r i t z ( utom sig ).
Ers Majestät! G u s t a f .
Ni stod vid branten af en afgrund. ( Visar på Gertrud ) Tacka henne, ty det är hon, som räddat er derifrån.
FEMTONDE SCENEN. HORN (från venster). DE FÖRRA.
Man söker Ers Maj estät öfverallt. G u s t a f ( lif lig t ).
Kom närmare, Horn!
Stunden till handling är inne.
Morgondagen skall afg öra allt -- vi mås te segra eller dö. H o r n .
Jag tillhör Ers Majes tät med lif och blod ...
Men hvad ser j ag, General Pecklins Adjutant h är! G u s t a f .
Icke längre h ans, utan min. ( Rycker hastigt ett blad ur sin plånbok och skrif ver någ ra ord der på.
Till Mauritz ) Tag genast en häst u r mitt stall, skynda i sporrstreck till hufvudstaden och lemna detta bref till Riksrådet Grefve Scheff er ...
ni ser att jag har förtroende till er.
M a u r i t z ( tar emot papperet knäböjande ).
Jag skall förr dö än blifva det ovärdig. ( Dansmusik höres .) G u s t a f .
SEXTONDE SCENEN.
GREFVINNAN FEBSEN, sedan MADAM NYMAN och FOLK. DE FÖRRE.
Ers
Maj estäts ankomst afvaktas för att börj a balen.
Jag kommer. ( Sagta till Horn , i det han visar på Mauritz , som skyndar bort ) Låt någon i hemlighet följa honom! ( Till Grefvinnan ) Min Grefvinna, tillåt mig att dansa första menuetten med er! ( Han för henne bort. ) (
Gertrud kastar sig i Madam Nymans armar .)
FJERDE AKTEN. _______
Theatern föreställer ett hvalf i slottet , i fonden synes högvakten.
FÖRSTA SCENEN. FOLK AF ALLA KLASSER gå om hvarandra öfver theatern.
ETT PAR SKILDTVAKTER i fonden.
ANDERS. BORGARE.
E n f l i c k a a f f o l k e t . Herre Gud, kära Nils, har ni hört hv ad folket säger? det måtte väl aldrig vara s annt heller?
E n m a n a f f o l k e t . Hvad då?
F l i c k a n .
Jo, Skomakare-Lasse i Tre backar l ång talte o m fö r mig nyss att Enkedrottningen l ärer ha gjort ända på hel a Rådet.
E n m a n a f f o l k e t .
Hur h ar hon då buri t sig åt?
Jo, hon skal l ha gifvit dem en thesked hvitt hvardera och nu sitta de der på stolarne och nicka, och komma aldrig ur fläcken.
E n m a n a f f o l k e t . Tocke prat!
Enkedrottningen är ju i Preussen, vet jag.
Nå än sen då? det kunde väl gått med posten. ( De gå upp åt f onden .) ( Två qvinnor af folket komma fram på avantsc enen. ) F ö r s t a Q v i n n a n .
Att drömma om råttor betyder alltid höga h errars fall , och det h ar jag nu gjort i tre nätter.
A n d r a Q v i n n a n .
Men har syster hört hvad det säges ?
61 F ö r s t a Q v i n n a n . Nåå? A n d r a Q v i n n a n .
Kungen lär h a rått på sjel fva den onde.
När han skulle resa från Drottningholm i natt, k an syster tro hvem han hade efter sig?
F ö r s t a Q v i n n a n .
Nej, säg? A n d r a Q v i n n a n .
Jo, den onde i egen person.
Oh, Gud nåde oss ! A n d r a Q v i n n a n .
Kungen lär h a ridit ihjäl tre hästar på v ägen, men s å snart den ena s tupade så stod straxt en annan tillhands bredvid.
Hin var efter honom i h ack och h äl, men se Kungens h äst hoppade direkte öfver tullbommen, och det kunde inte hin håle göra efter och derföre kom Kungen undan honom.
Åh, då h ar jag hört det s om var mycket värre j ag! -- Kom, ska ni få höra. ( De gå åt fonden .)
F ö r s t a B o r g a r e n ( möter Anders ).
Hvilken förfärlig trängsel och oreda på alla gator, hela slottet är omgifvet af folk, j ag kunde knappast tränga mig fram hit.
Tusende ryk ten äro i omlopp, det ena värre än det andra, men ingen blir ändå klok på hur sakerna v erk eligen stå.
Vänner! ha ni hört hvad som händt?
-- Rådet har arresterat Kungen, hans lif skall till och med vara i fara.
F l e r a a f f o l k e t ( skyndar fram ).
Kungens li f?
Jag råder dem inte att försöka, för så läng e j ag har mina knytnäfvar qvar så -- -- -- E n a f f o l k e t .
Då ku nna de höga herrarne gläda sig åt att de sett sin sista dag . F ö r s t a B o r g a r e n .
Tyst, här komma ett par hofherrar; -- nu få vi kanske veta något!
62 A n d e r s . Åh, de ä' tys ta som timmerstockar; låt oss i stället gå upp och tal a vid vak terna! ( De gå åt fonden . )
ANDRA SCENEN. PECKLIN. RUDBECK (möta hvarandra).
Ah! det är ni, General . P e c k l i n . Har Baron varit uppe i Rådet?
Jag kommer just nu derif rån.
Man håller på att u tfärda instruktioner för Riksrådet Funch, som genast skall afresa till Skåne.
Kalling har blifvit utnämnd till Öfverbef älhafvare i Stockholm.
Bra! och Ku ngen?
Är qvar deruppe.
Rådet har förbjudit honom att lemna slottet, -- det går hett till må Generalen tro . P e c k l i n .
Åh, det skal l bli ännu hetare!
Fas tän min plan att f ängsla h onom i natt misslyckades genom min adju tants förräderi, så ha vi likväl ännu makten i våra händer och vi sk a inte släppa Kungen ur ögnasigte.
Men se er omkring! hör hvilket mummel, hvilken rörelse bland folket, hvad tror ni det betyder?
Jäsning i sinnena, ingenting annat -- Öfverståthållaren torde vara den l ämpligaste person att ställa den sak en till rätta.
Jag skall g öra hvad jag förmår.
Ämnar herr
Generalen sig upp på slottet?
Det är nödvändigt att jag visar mi g, man skulle kanske annars tro att jag vore rädd; dessutom kan min rös t möjligtvis behöfvas deruppe. -- Nu hvar och en till sin post, herr Baron! ( Sky ndar in åt slottet .)
TREDJE SCENEN. ERIK JANSSON (ifrån sidan).
RUDBECK. BORGARE.
FOLK.
F ö r s t a B o r g a r e n ( kommer ned på scenen ).
Ha ni fått v eta något?
A n d e r s . Tyst! der är Öfverståthållaren.
Låt oss gå närmare!
R u d b e c k ( till folket ).
Hör på, godt folk, jag har något att säga er.
J ag inser mer än väl orsaken hvarföre ni här s å tal rikt församlat eder och j ag lofordar på det högsta edert varma deltagande.
Jag kan likväl försäk ra eder att ingen ovanlig händelse här påkallar eder uppmärksamhet.
Återvänden derf öre hvar och en till sitt, och varen öfvertyg ade att vi, såsom ordningens upprätth ållare skola göra allt hvad vi förmå fö r att skydda den lagliga friheten.
M u m m e l b l a n d f o l k e t , rop af : Kungen!
Vi vilja se Kungen!
R u d b e c k . Hans Majestät är uppe i Rådet oc h ni kunnen icke begära att vigtig a öfverläggni ngar skola afbrytas fö r er skull.
A n d e r s . Vi ha ingen brådska.
Vi kunna nog vänta.
Tillåt mig säga ett ord, herr Baron! s tällningen inom landet är så betänklig, och så många oro ande rykten äro i omlopp, att det väl inte är underligt, om folket med egna ögon vilja öfvertyga sig att intet ondt vederfares deras Konung. E n a f f o l k e t .
Så är det, och om de inte använda gevärskolfvarne, ska de heller inte f å oss härifrån.
R o p a f f o l k e t .
Ja, det är rätt! man vill bara narra oss.
Vi gå inte u r s tället.
64 R u d b e c k .
Slottshvalf ven måste ovillkorligen befrias ifrån folk.
Lyden derföre godvilligt -- annars tvingar ni mig att bru ka våld.
E n P o l i s t j e n s t e m a n ( till Rudbeck ).
Herr B aron!
En stor mängd h ästar sadlas för Kungens räkning, det är meningen att föra upp dem på borggården.
Ah! det måste på ögonblicket förhindras.
Följ mig! -- ( Skyndar bort. )
FJERDE SCENEN. DE FÖRRE, utom RUDBECK.
Sedan GUSTAF.
HORN. SOLDATER och OFFICERARE.
(En stark trumhvirfvel höres.)
E n a f f o l k e t . Hvad är det?
Det är vakten för dagen som rycker ut.
Kungen! G u s t a f .
Älskade vänner, trogna soldater! det är till eder som Sveriges Konungar i f arans ögonblick alltid v ändt sig och de ha aldrig förgäfves vädjat till er rättskänsla, er fosterlandskärlek .
Det kan inte vara er obekant det olyckliga tillstånd, hvari Riket befinner sig, de tvistigheter, som under fjorton månader söndersliti t riksdagen.
Gu d och mi tt eget samvete uppmana mig att sätta en gräns för dessa oordni ngar -- tro likväl icke att jag sjelf derigenom vill öppna mig vägen till det förhatliga enväldet -- nej, nej ; jag vill endas t fö rsvara min och rikets frihet emot den aristokrati , so m tillegnat sig mak ten.
Viljen J följa mig såsom edra förfäder följde Gustaf Wasa och Gustaf Adolf, s å v ågar j ag gerna mi tt lif för eder oc h fäderneslandets räddning. ( Dju p tystnad. ) G u s t a f ( lifligt , med dold rörelse ).
Huru ! ingen svarar mig?
65 E r i k J a n s s o n .
Jo, Konung Gustaf , vi följa dig! ingen ibland oss är nog låg för att kunna öfvergifva en sådan Konung . ( Ursinniga hurra och bifallsrop bland fo lket. ) G u s t a f .
Fort då till verket!
General Horn, knyt denna näsduk om min arm och må detta tecken i dag bäras af alla dem, som med mig vilja k ämpa för fäderneslandet. ( Alla näsdukar svängas i luften. ) Häftiga ro p af:
Lefve Gustaf III. ( Alla skynda bort. )
FEMTE SCENEN .
Theatern förän dras till en sal på slottet.
Barnhusbarnen eller Verldens Dom
BARNHUSBARNEN ELLER
VERLDENS DOM.
SKÅDESPEL 15 AKTER, AFDELADE 19 TABLÅER.
JOLIN. _______
UPPFÖRD PÅ KONGL.
THEATERN.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH.
BECKMAN. 1849.
Öfverste MELCHER (50 år).
Grefvinnan LEONORA, hans hustru (38 år).
Fröken BEATA, hans syster (58 år).
Löjtnant RUDOLF VON WULDT (42 år).
SARA BERTHEL, Värdshusvärdinna (50 år).
MATHIAS BERTHEL, hennes man (56 år).
HERMAN, deras fosterson (20 år).
FANNY, deras fosterdotter (17 år).
ARON, Öfverstens Kammartjenare (38 år).
JAKOB, Matros (36 år).
MAGDALENA, Grefvinnans Kammarjungfru.
KAMMARJUNKAREN.
EN LÖJTNANT. CHRISTINE, Uppasserska hos Fru Berthel.
FÖRSTA STUDENTEN. ANDRA STUDENTEN.
FÖRSTA MATROSEN. ANDRA MATROSEN. EN TIGGERSKA. EN GESÄLL. EN BETJENT hos Öfversten.
Studenter.
Betjenter.
Skolgossar.
Promerande Personer. _______
Inre kammaren af ett sämre värdshus.
Dörr i fonden och till venster.
Till höger ett halfdukadt bord; till venster ett bord med glas och sköljningsapparater.
FÖRSTA SCENEN. SARA BERTHEL.
FANNY (en stund sednare).
SARA (sysselsatt med att duka ett frukostbord för en person).
Hur länge ska' man vänta på nådig mamselln?
Ge mej pepparn och ättikan.
(Inkommer med det begärda; hennes ögon se förgråtna ut; hon biträder under tystnad med dukningen.)
FANNY.
Kom hit i dagsljuset, så får jag se hennes ögon.
Sköna mörtögon, propra ögon, att locka kunder med.
Hvad gråter hon för beständigt?
Har hon inte tak öfver hufve't, kläder och födan?
Hon vill kanske sitta i pension jemnt, och rita blommor och sy på krimskrams och sladdra Franska.
SARA (leder henne vid armen ned på scenen).
6 FANNY (med beklämd röst).
SARA.
Ack, om jag aldrig kommit i pensionen!
Jo, det är tacken! (härmande:) »Ack, om jag aldrig kommit i pensionen!» Hvart ville hon ha kommit då?
Ut på egen hand i verlden, blifvit sin egen mamsell, i stället för min dotter?
Min goda mamma!
FANNY (smekande henne), SARA (vänder sig vresigt bort).
Tafsa inte hit med mjölkfingerna; gå och bryt serveten der borta, men bryt den på förnämt vis, så som hon vet att herr Aron vill ha det.
FANNY (häftigt).
Kommer han hit i dag?
Jag blir alltid så ängslig när herr Aron kommer.
Jag vet inte, men det känns alldeles, som när åskan är i luften.
Det trycker och tynger så underligt.
Åh bevars, kanske det värmer och hettar liten smula också?
Hur är det fatt, mamsell Fanny?
(Med skarpa blickar) -- Gå inte och ge några söta ögon åt Aron.
Fy, hur kan mamma tro något sådant?
Herr Aron är så lik Judas på altartaflan.
Jaså, han ser ut som om han ville kyssas, kantänka?
Har han velat kyssa henne kanske?
Säg SARA.
SARA (bittert).
7 mig sanningen, Fanny; (med skärpa) sanningen, säger jag.
Har han nånsin velat ställa sig in hos dig?
Nej, mamma, han ser nog hur illa jag tycker om honom.
Det är rätt, min flicka, du ska' tycka illa om honom, men du ska' vara mycket vänlig mot honom, vänlig mot alla kunderna.
Du ska' småle, när man ropar dej, slå ner ögonen, när man klappar dej, och niga, som du lärt dig i pensionen.
Ja, ja, jag ska' göra allt; men det är så svårt numera, se'n jag blifvit sjutton år, och se'n jag läste mig fram i fjol.
Åh bevars, så skenhelig.
Fick inte mamsell slippa stå vid skänken under hela lästiden?
Hon tror kanske, hon, att man går och läser all sin tid?
Hon vill kanske aldrig bli lik andra syndiga menniskor, hon?
Hon vill bli ett helgon, och ritas af och sitta i glas och ram i boklådorna.
Jag skulle kanske för intet ha vårdat henne, se'n hon låg i vaggan?
Hvem är det som betalar mej för allt hvad jag gjort?
Hon har väl sina pengar på sej? (Fattar en snodd, som Fanny bär kring halsen och vid hvilken hänger en liten enkel silfvermedaljong.)
Se här ha vi väl börsen.
(Fanny ser orolig ut.)
Nå, låt mig se den (öppnar medaljongen).
Kors, sådant vackert porträtt, ritadt i bly, SARA.
FANNY. SARA.
8 och hvad föreställer det?
(Häftigare) Nå, mamsell, hvad föreställer det?
Ett barnhusbarn.
FANNY (darrande på rösten).
Mycket riktigt!... ett barnhusbarn ... stoppa in märket.
Hon understår sej inte att lägga bort den der prydnaden.
Den är bra att ha ibland, som en liten väckareklocka, när mamsell somnar från sina pligter.
Men den angår ingen annan, derför har jag kostat på den der silfvermedaljongen, och om någon nyfiken frågar, så svarar hon, att det ä'...?
Ett hårsuvenir, som ingen får se.
FANNY (som förut).
Mycket riktigt, ja.
Hon tar inte af sej hårsuverniret förstår hon.
(Går till bordet och fortsätter dukningen.)
FANNY (trycker medaljongen till sina läppar).
Nej, aldrig, aldrig!
Du skall bli den talisman, som bevarar mig för allt ondt i verlden; du skall ligga på mitt bröst likt den kyliga, men välsignande handen af en döende mor, och vara som ett insegel för dörren till mitt hjerta.
Kanske lefva de än i någon vrå af verlden de olyckliga, som skänkt mig lifvet; kanske ligger minnet af mig med större blytyngd på deras bröst än du, lilla blybit, tynger på mitt hjerta.
Nej, vi skiljas aldrig åt, du lilla vän!
Du är ju min förlofningsring med fattigdomen och med värnlösheten, men kanske ock med ... himmelen!...
Nej, ack nej, vi skiljas aldrig från hvarandra!
(Kysser ännu en gång medaljongen och gömmer den sedan vid sitt hjerta.
Hon torkar hastigt sina tårade ögon vid Saras tillrop.)
Nåå, står mamsell der borta och suckar, medan jag gör hennes sysslor?
Se här ä' serveten bruten liksom på sin engelska.
Seså, torka bort sina mörtögon nu, ty kunderna komma snart.
Ja, jag ser ju glad ut nu, lilla mamma!
FANNY (försöker att le).
Ingen schåpighet i eftermiddag, då tullherrarne kanske komma; och om de göra henne den äran, att klappa henne under hakan, och titta henne in i ögonen, så springer inte mamsell på dörren, ty då stänger jag dörrn för henne för alltid.
Nej, jag skall göra allt hvad mamma vill, bara det inte blir alltför svårt.
För svårt, för svårt!
Hvad ä' det, som ä' för svårt?
(ropar:) Christine!
Ja, go'a frun!
CHRISTINE (utanför). SARA.
ANDRA SCENEN. DE FÖRRA.
CHRISTINE. SARA.
Hör på du, min lilla Christine, är det svårt när någon herre klappar dej under hakan?
Nej, gubevars, go'a frun!
CHRISTINE.
Nå, gråter du, om någon herre tittar dej in i ögonen, Christine?
Nej, gubevars, jag skrattar jag, go'a frun.
Nå, om han skämtar och gycklar och pratar lite tok med dej, ä' det svårt, det?
Gubevars, jag måtte väl inte vara något sockerbagarhelgon, som ä' gjordt af karameller och krita, och som inte håller att ta i, go'a frun.
Det är rätt svaradt, min kära Christine.
Du ä' inte något helgon, och behöfver inte vara det heller, för att vara en bra värdshusflicka.
Du är inte lik den fina mamsell Fanny, för hon vill helst gå in som nunna i något kloster.
11 CHRISTINE.
Åhja, det kan väl vara bra det också, bara det kommer någon munk, som friar och vill gifta sej, go'a frun.
Du vet inte hvad munk och nunna är, kära Christine.