Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Rikets Ständer få, på grund häraf, i underdånighet anhålla, att undervisningen inom Rikets elementar-läroverk måtte så ordnas, att den reala bildningen må, utan att den humanistiska lider i grundlighet, kunna utvecklas till ali den fullständighet, som läroverkens omfång medgifver.
I sammanhang med ofvanberörda ämnen har hos Rikets Ständer till öfvervägande förekommit, huruvida icke äfven de så kallade pedagogierna, eller mindre skolor i ätskillige af Rikets smärre släder, mätte afses vid förväntade regleringen af läroverken, samt viikoren för lära mes vid dessa skolor aflönande, befordran och pensionering förbättras.
Enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, äro pedagogierna i sjelfva verket att anse såsom beroende af statsanslag, hvarmed de till största delen i äldre tider blifvit försedda, ehuru deras verksamhet aldrig genom någon offentlig stadga är vorden ordnad, och hafva i vissa städer utvecklat sig till nära likhet med elementar-läroverk, i andra åter närmat sig till eller blifvit förenade med folkskolan.
I saknad likväl af nödiga upplysningar om antalet af dessa pedagogier, samt om de anslag, hvilka till dem utgå, och det belopp, som skulle för vidtagande af ofvan antydda åtgärder vara behöfligt, få Rikets Ständer, i ändamål att hit hörande förhållanden blefve närmare utredda, hos E. K. M:t i underdånighet anhålla, det E. K.
M:t täcktes, vid den definitiva regleringen af elementar-läroverken, taga i öfvervägande, huruvida pedagogierna må kunna sättas i närmare förhållande till Rikets öfriga läroverk.
Hih. till n. St.
Prot. 1833 & 4834. 40 Sami. 4 Afd. 64 506 Expeditions-Utskotlels Förslag till underd.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 8 Nor. 1854.
Preste-Ståndet den 11 — — Borgare-Ståndet den 11 — — Bonde-Ståndet den 17 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändring i stängsel-skyldigheten.
Besv. och Ekon.-Utsk:ns Bet:de N:o 24 och Mern.
N:o 27.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har fråga blifvit väckt derom, att stängsel-skyldigheten, sådan den för närvarande är stadgad, må upphäfvas och en hvar förpligtas att taga vård om sina kreatur, så att de ej göra skada å annans egor; och som detta förslag syftar att från sjelfva grunden bryta den lag, hvilken för egofridens upprätthållande i århundraden här i landet varit gällande, hafva, vid pröfning häraf,, Rikets Ständer ansett det böra tillses, dels huruvida nuvarande egofrids-lag är byggd på giltig rättsgrund, dels ock om den varit för landet gagnelig.
Härvid har kommit i betraktande, huruledes första grundregeln i allt samhälle är den, att hvar och en måste begränsa sin frihet, så att densamma ej slörer annans rätt, och att följaktligen en hvar måste ansvara för sitt görande och låtande sålunda, att han anses skyldig ersätta skada, af honom tillskyndad annan, vare sig genom uppsåtlig förnärmelse elier genom underlätet iakttagande af pligter.
På denna grupdsatS hvilar icke stängsel-lagen, enär deri icke påbjudes, att en hvar skall vara skyldig taga den vård om sina kreatur, att de ej öfverträda gränserna för egarens jordområde och förnärma annans rätt, utan deremot sjelfförsvar antages till sådan regel, så att den, som ej kan genom stängsel skydda sina egor, får skylla sig sjelf för den förödelse, grannens kreatur å dem anställa.
Ej eller kan, i fråga om hägnad, ur egande-rätten härledas annan rättighet än den för jordegaren att sjelf inhägna sin jord och densamma freda, på sätt honom bäst synes, då annans rätt derigenom ej kräukes; ty ehuruväl det egna området är en rätts-sfer, hvilken bör fredas för intrång, och grannen således är pligtig att afhålla sina kreatur från ohägn derå, måste likväl sättet, hvarpå detta åstadkommes, alltid blifva hans ensak, hvarom ingen annan eger bestämma.
Deremot torde så väl af sakens natur, som af hemtade upplysningar från äldre lagar, det vara uppenbart, hurusom rättigheten att fordra grannens deltagande i hägnad haft sin grund i åsigterna om den gemensamma nytta, som derigenom skulle beredas jordegare.
Expeditions-Utskoltets Förslag lill underd.
Skrifvelse, N:o 482. 507 I äldsta tider, då ännu landets odling var så ringa, att bjarne lågo vidt åtskiljdä, kom ej i fråga annat än att hvar bj stängde kring sina egor efter behof.
Småningom möttes bjarne med sina odlingar och de skiljda tegarne löpte tillsammans.
Då bchöfdes ej någon mellanstängsel, så framt ej den ena byn ville bruka sin jord på annat sätt än den andra, eller eljest ansåg för sig fördelaktigt att hafva sina egor afslängda.
Äfven antages att bjarne i allmänhet begagnade sig af den härigenom vunna lindring i stängselbesväret och nyttjade jorden i sambruk; men om ena byn af ett eller annat skäl ville hafva sin jord afstängd, var sådant utan allt inflytande på den andra, och då gällde alltid såsom ursprunglig regel, att den, som ville hafva stängsel, borde hålla den sjelf.
Ehuru således, vid det brukliga ärsombytet med åkerjorden, behofvet af mellanstängsel, då en bys besådda åkergärde gränsade till en annans trädesgärde, var ömsesidigt, enär det träffade den ena bjn det ena året och den andra byn det andra, beräknades likväl stängseln i början blott för ett enda år och borttogs sedan grödan blifvit inbergad, och landbo var då enligt lag berättigad att vid afflyttning taga gärdesgård med sig.
I längden måste likväl inses, det en varaktigare inrättad hägnad, som kunde begagnas i flera år, medförde större förmån och att det var lättare för hvardera byn att underhålla den stående hägnaden, än att hvartannat år uppföra hela stängseln ånyo.
Så uppstod öfverenskommelse att gemensamt underhålla stängseln, och det var af de förut bestående förhållandena en gifven följd, att hvardera bjn hade lika nytta deraf och att den således skulle i hägnaden taga lika del.
Af den härutinnan lill häfd blelna vanan fick stängsel-vitsordet sitt upphof, och det blef en i lag bestämd rättighet att fordra grannens deltagande i stängsel, hvars ömsesidiga nytta lagstiftaren förutsatt såsom gifven.
Den gemensamma nyttan är alltså yttersta grunden för stängsel-skyldigheten; men då hvad som var nyttigt på en tid, kan, under andra förhållanden, vara onyttigt på en annan, följer häraf, att, om hägnads-skyldigheten nu på åtskilliga orter, långt ifrån att medföra nytta, i många hänseenden har en ganska menlig inverkan, ifrågavarande skyldighet der bör upphäfvas, sedan grunden för dess uppkomst upphört att vara till.
Det bör således utredas, huruvida stängselbesvärét kan anses vara för landet gagneligt eller skadligt, dervid till öfvervägande förekommer hägnads-skyldighetens inverkan så väl på skogshushållningen i Riket, som ock på jordbruket och boskapsskötseln samt landels förkofran i allmänhet.
Att med någon visshet beräkna den skogsförödelse, hägnaders uppförande och årliga underhåll medföra, lärer ej vara möjligt.
Säkert är dock, att skadan och natio nal-förlusien är stor, äfvensom att hushållnings-sältet är lika oklokt, som förstörande.
Detta sätt att freda sina egor kunde vara lämpligt och möjligt på en tid, då bjarne ännu lågo oskiftade och hägnader endast bchöfdes emellan dessas yttergränser, hvartill skogs-åtgången var mindre märkbar; men sedan genom laga skiften de gränser, som skola fredas, blifvit mångdubblade och skogarne äfven genom dessa skiften undergått stor förödelse, har den ödeläggelse, hägnadsbesväret medför, blifvit mera i ögonen fallande, i samma mån som skogarne glesnat; och då å de flesta orter i Riket redan klagas öfver skogsbrist, är det äfven af stor vigt att gräns sättes för slöseriet med denna dyrbara egendom i ett land, som, i anseende till hårdt luftstreck, under allmän skoglöshet svårligen blefve beboeligt, helst, enligt vetenskapliga, jemväl på erfarenheten stödda iakttagelser, skogens utrotande tillika menligt inverkar på klimat och nederbörd, samt i följd deraf på växtligheten, hvilken ej obetydligt nedsättes derigenom, att det skydd försvinner, som skogen lemnat.
Enär de gamla bjarne egde milslånga yttergränser och, efter dessas delning, nya gränser uppstått emellan ej allenast särskilda delegares områden, utan ock hvarje ega - 508 Expeditions-Otskoltels Förslag till underd.
Skrifvelse, A':o 18 S. res särskilda jordtegar, hvilka alla skola förses med stängsel, lemna dessa omständigheter ledning för bedömande af de, tili skada för jordbruket, häraf föranledda kostnader, tidsförlust och arbete, särdeles på slättbyggden, hvarest dels stängsel-ämnet må ste hemtas på flera mils afstånd, dels ock, i anseende till den förstörelse genom stormar, röta och tjufnad, träd-hägnader äro underkastade, de antagligen behöfva omsättas hvart 6:te år.
Men, bredvid denna olägenhet, utgör stängsel-skyldigheten det väsendtligaste hindret för slätternas jordbruk att böja sig utur det förfall, hvaruti detsamma i allmänhet sig befinner.
Temligen allmänt inses det rättvist öfverklagade missförhållandet emellan åkerbruk och boskaps-skötsel, och behofvet att på en förbättrad och utvidgad ladugårds-skölsel grunda ett förbättrad t åkerbruk.
Dertill fordras väl i lörsta rummet odlandet af fleråriga foderväxter, äfvensom en sådan odlings införande å den bättre åkerjorden kräfver förlag och medför tillfällig uppoffring; men denna nya odling måste dessutom fredas, och sådant medelst hägnad.
Ny utvidgad hägnad är åter på den skoglösa orten nästan overkställbar, till följd hvaraf en stor del al landels bördigaste, af naturen eljest gynnade landskap ännu förete ej blott ett stillastående, utan. hvad värre är, ett sig årligen undergräfvande tvåskiftes-bruk, då i stället ä samma jordsträckor, under bättre ordnade egofrids-förhållanden, ett för samtid och efterkommande mera båtande åkerbruks-system sannolikt redan skulle gjort sig gällande.
Utan tvifvel har sednare tiders skiftesverk varit ett af de mest afgörande och inflytelserika, från lagstiftningens sida vidtagna steg till jordbrukets utveckling; men steget är, hvad slättbygden angår, ej mera än halft, så länge den genom skiftes-åtgärden mångdubblade stängsel-skyldigheten der motverkar jordbrukarens åsyftade Irihet att, oberoende af alla grannskaps-förhållanden, ordna och lyfta sin hushållning tii! ett bättre och mera vinstgifvande skick.
Då bjarne lågo oskiftade, voro deras egor delade i två gärden, af hvilka det ena besåddes och det andra låg i träde, till gemensamt bete.
Bjarne skiftades och hvarje delegare skiljde sig nu icke allenast från sina grannar, utan delade äfven sin jord på gamla sättet i två lika delar, för att växelvis begagnas lill gärde och träde med bete; och hela fördelen af skiftet biel således ökadt stängseibesvär.
Med bibehållande af denna indelning, hvilken möjliggöres och betingas af hägnaderne, kan ett på vetenskapliga grunder inrättadt, fördelaktigt jordbruk icke uppstå.
Först när jordbrukaren nödgas taga den vård om sina kreatur, att han kan å sina skiften begagna hvilket brukningssätt sorn helst, utan äfventyr att se sitt arbetes frugt förstörd genom ohägn af kreatur, kunna de vid skiftes-stadgan fästade förhoppningar om ett förbättradt och val ordnadt jordbruk fullständigt uppfyllas; och synes del dessutom vara klart, att egande-rätten till jord försl då är i allo stadgad och i åtnjutande af full helgd, när upprättandet af särskilda försvars-anstalter ej mer utgör vilkor för laglig rätt till fred för jorden och derå befintlig gröda emot främmande kreatur.
Dessa åsigler om hägnadernes menliga inverkan på landets odling äro härledda ur erfarenheten och öfverensstämma med hvad de inom landet i sednare tider hållna allmänna landtbruks-möten, såsom sin gemensamma mening härutinnan, yttrat, att nemligen den skyldighet, som för närvarande åligger Sveriges jordbrukare, att instänga sina egor, för att bereda sig fred mot andras kreatur, utgjorde ett af de svåraste hinder för jordbrukets förkofran här i landet; alt de stora kostnader och olägenheter, som Skiftesverket medfört, icke kunde till fullo uppvägas af några deremot svarande förmåner, så länge den ifrågavarande skyldigheten fortfore; samt alt denna skyldighet, med begagnande af det härstädes allmänneligen brukade stängselmedel, år från år förökade den skogsbrist, som redan i många orter med så stort skäl öfverklagas. Ex/ieJilions-Utakottels Förslag lill unden!. Skrifvelse, Sso 182.
r>09
Åf denna utredning föijer, att stängsel-skyldigheten, då den endast har sin grund i gemensam nytta, men i allmänhet, långt ifrån att gagna, är för landet skadlig, icke i allmänhet bör bibehållas, såsom skydd för ego-friden, och att denna följaktligen bör på annat säll värnas.
I fråga åter om detta sätt hafva Rikets Ständer icke tvekat att godkänna den af Lagberedningen uttalade åsigt: att den enda med en utbildad egande-rätts och ett längre framskridet odlings-lillstånds kraf förenliga grundsats för ego-fridens skyddande är den: att hvar och en skall om de hemdjur, han utsläpper, hålla sådan vård, att de ej inkomma på annans egor.
Förpligtelsen lill sådan vård om kreatur, att de ej göra skada å annans egor, är ej helier nu för svensk lag alldeles främmande.
Den är för vintertiden stadgad genom Kongl. Förordningen den 6 Oktober 1815, och hvad i detta hänseende för lagstiftningen återstår, är således egentligen ej annat, än att till öfriga årstider ntsträcka denna förpligtelse.
Härvid hafva Rikets Ständer dock ej förbisett, huruledes inom landet förefinnas olika lokala förhållanden genom omväxlandet emellan slätter och skogar, hvilka omväxlingar ligga hvarandra så nära, att det icke heller är möjligt uppdraga någon bestämd gräns emellan slättland och skogsbygd.
Häraf kommer ock svårigheten alt tillämpa särskilda egofrids-lagar för skogsbygd och slättland.
Vid sådant förhållande och enär det alltså ej kan bestämdt uppgifvas för hvilka orter den antydda nya egofridslagen kan företrädesvis vara tjenlig, synes det vara lämpligast att denna fråga öfverlemnas till orternas invånares eget afgörande sålunda, att de sättas i tillfälle att före ningsvis besluta om den gamla stängsel-stadgans bibehållande.
Dä emellertid frihet i öfverenskommelse ej finnes der, hvarest det beror på en enda delegare att förhindra utförandet af hvad aila de andra anse nyttigt, följer ock häraf att, i denna fråga, såsom i andra dylika, der omröstning eger rum,' beslutanderätten bör tillerkännas flertalet af dem, öfverenskommelse!! angår.
Som likväl flertalet af delegare i en by eller ett hemman sammanjagdt kunna ega en mindre del af sarn fällighetens ego-område och följaktligen mindre andel i dess hägnader, än ett mindre antal delegare med större ego-lotter, i hvilket fall rättvisan fordrar att de sednare ej öfverröstas af de förra, bör ock flertalet i stängsel-laget, hvarmed förstås en by eller ett hemman, som utgör ett skifteslag, för alt i frågan hafva beslutande-rätt, ega mer än hälften af jordrymden inom stängsel-laget.
Med anledning af hvad i detta ämne nu blifvit anfördt, få Rikets Ständer hos E. K.
M:t i underdånighet anhålla om utfärdande af en ny stängsel-lörordning, byggd på den grundsats, att hvarje jordegare skall ansvara för vården af sina kreatur, eller gälda den skada, som de å andras egor göra; dock med förbehåll, att angränsande egare, eller delegare i samma byalag, må, om de fleste, hvilka ega mera än hälften af de ifrågavarande hemmanen, eller byalaget, det önska, fortfara med den nuvarande stängsel-skyldighetens fullgörande.
Slockholm den 17 November 1854. 510 Expediticms-Utskoitets Förslag lill anderd.
Skrifvelse, »Y:o i 8 3.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln d. 15 Nov. 1854.
Preste-Slåndet d. 15 — — Rorgare-Slåndet d. 15 — — Bonde-Ståndet d. 18 — — Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, angående Statens medverkan för jernvägars anläggning.
(Stats-Utsk.s Uthdcn N:ris 273 och 333.) S. A. K. Genom Nådig Proposition har E. K.
M:t täckts meddela Rikets Ständer, hurusom E. K.
M:l ansett den under sednaste tiden inom dera delar af Riket allmänt väckta samt alltmer lifvade hågen för jernvägars åstadkommande destomera förtjent att af landets styrelse och representation tagas i betraktande, som näringarne måste vinna ökadt lif och mångsidigare utveckling genom lätta och beqväma fortskaffningsmedel, samt svenska industrien, i saknad af sådana fullkomligare kommunikations-anstalter, som numera finnas nästan öfver allt inom den öfriga civiliserade verlden, måste, så vidt denna industris alster och tillverkningar skola ingå i tällan med andra länders, hafva att bekämpa betydande svårigheter.
Vid sådant förhållande hade E. K.
M:t icke kunnat förbise vigten och angelägenheten af en föregående pröfning för bestämmandet, hvilka jernvägs-iinier företrädesvis horde utgöra föremål för understöd från Statens sida, samt huru och under hvilka vilkor dess mellankomst härvid skulle för det allmänna medföra de största fördelarne i så väl administrativt som financielt hänseende; hvadan åt Chefen för Topografiska korpsen äfven Nådigst uppdragits att, efter anställda forskningar och undersökningar, afgifva underdånigt förslag till ett systematiskt bestämmande af hufvudeller stam-linier för jernvägs-kommunikationerna inom Sverige.
Uti ett häraf föranledt och E. K. M:ts Nådiga pröfning understäldt preliminärt utkast hade bemälde korpschef i allmänhet antydt den rigtning, deruti, efter hans förmenande, slam-linierna borde sträcka sig vid bildandet af ett framtida jernvägs-system för Rikets södra och medlersta delar, och hvilken allmänna rigtning utvisades af de nuvarande, för den inre rörelsen länge godkända och efter landets beskaffenhet någorlunda afpassade vägsträckningar, sorn vore att anse såsom hufvudvägar, hvartill de öfriga landsvägarne anslöto sig; dock att antalet af stam-linierna blefve i möjligaste måtto inskränkt och desamma företrädesvis uti, så vidt möjligt, raka sträckningar anlagda genom de inre delarne af Fxpeditions-Vlskoltelts Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o / 83. 511 landet, hvilka isynnerhet, och mer än kusterna, vore i behof af lättade kommunikations-anstalter, och hvarest dessa stam-linier kunde komma alt å ömse sidor upptaga grenbanor från kringliggande orter.
De sålunda föreslagna stam-linier, med hvilka erforderliga grenbanor borde förenas, skulle alltså utgå från Stockholm norrut, genom Upsala till Gefle, vesterut genom Westerås, Köping och Orebro till Svartå bruk, samt vidare, dels i sydvestlig rigtning, genom medlersta delen af Skaraborgs län, till Alingsås och Götheborg, dels i nordvestlig rigtning till Christinehamn samt förbi Carlstad genom Arvika till Norrige, och söderut från Stockholm till Södertelje och Linköping, derifrån en östlig bana skulle, efter att hafva närmat sig Wimmerby, gå till Wexiö och Carlshamn, samt en vestlig, genom Jönköping, Wernamo, Ljungby, Hörby och Lund, fortsättas till Malmö.
Efter det Styrelsen för allmänna väg- och vattenbyggnader förklarat sig instämma i hvad sålunda blifvit af merbemälde korps-chef underdånigst yttradt och föreslaget, under förbehåll likväl af sådana rättelsers eller afvikelsers iakttagande, som utaf noggrannare undersökningar och beräkningar kunde föranledas, och sedan, under den 13 November 1852, privilegium blifvit utfärdadt samt, botags-reglor fastställda för det aktie-bolag, som erbjudit sig alt, emot derför af Rikets sednast församlade
Ständer medgifna förmåner och stadgade förbehåll, utföra jernvägs-anläggningen emellan Köping och Hult, hade E. K. M:t, i slutet af Mars månad sistiidne år, till
Nådig pröfning företagit frågan rörande de öfriga stam-linierne och dervid, för utarbetande af en på föregångna topografiska och statistiska undersökningar grundad fullständig plan till anläggningen af en från lämplig punkt å Köping-Hult-hanan utgående jernväg genom Skaraborgs län, i sträckning åt Götheborg, i Nåder anvisat ett särskildt statsbidrag af 4,000 R:dr, med vilkor, att hvad derutöfver kunde härtill erfordras, borde af de inom orten för detta företag interesserade personer tillskjutas, men, beträffande öfriga, här ofvan omförmälda jernvägs-stamlinier, förklarat, att, enär allmänna medel, till bekostande af de för dessa liniers slutliga bestämmande erforderliga topografiska undersökningar, icke i vidsträcktare mån vöre att tillgå, borde, undantagandes fortsättningen af jernbanan emellan Stockholm och Götheborg, några med mera betydliga stats-utgifter förenade lokal-undersökningar då icke vidtagas.
Vid påkallandet af Rikets Ständers uppmärksamhet å ifrågavarande vigliga ärende, har E. K.
M:t i Nåder yttrat, att följande 2:ne hufvudfrågor mäste tagas i öfvervägande, nemligen: i'hvilken mån och på hvad sätt Staten bör befrämja anläggningar af större eller mindre jernvägar, och hvilka så beskaffade väg-anläggningar böra i främsta rummet till verkställighet befordras.
Vidkommande åter anskaffningen af nödiga medel för stambanornas utförande, har E. K. M:t, med lemnad upplysning, huruledes sådant inom främmande länder hufvudsakligen skett pä 3:ne olika och jemväl uppgifna sätt, tillika, af anförda orsaker, ansett mest förenligt med det allmännas sanna fördel, alt hufvudbanorna, i stället att till anläggande öfverlåtas åt bolag, deremot utfördes genom Statens försorg och på dess bekostnad, medelst antingen direkta statsanslag eller utfärdade stats-obligationer, genom hvilka sednare landets rörelse-kapital till näringarnes förmån ökades.
M:t i Nåder upplyst, att, med iakttagande åf de förenklingar och förbättringar i byggnadssättet, som under de sednare åren begagnats, skulle, enligt sammanstämmande uppgifter af flera erfarna ingeniörer och på grund af den redan till en del derom äfven härstädes vunna erfarenhet, anläggnings-kostnaden inom Sverige för en mil jernväg med enkel bana och 5 fots spårvidd, afsedd att begagnas med lokomoliver, kunna antagas under vanliga förhållanden komma att i medeltal utgöra 333,333 R:dr 16 sk., kostnaden för driftmaterielen häruti inberäknad; efter hvil - 512 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, A.o tS3. ken kostnadsberäkning den hufvudbana, hvarigenom Stockholm och Götheborg borde sammanbindas, efter afdrag af hvad för den redan under byggnad varande delen af samma bana erfordrades, skulle komma att kosta ....
R:dr 13,666,666: 32. — och den föreslagna jernbanan emellan Slockholm och Malmö » 21,333,333: 16. — samt banan från Köping-Hult-jernvägen till Norska gränsen, äfvensom jernvägen från Stockholm till Gefle » 12,333,333: 16. — tillsammans R:dr 47,333,333: 16.
— I fall medel, eftersom behofvet fordrade, för nu ifrågavarande stambanors successiva utförande anskaffades af Riksgälds-kontoret genom räntebärande obligationer, skulle således, med beräkning af 4| procent å det ursprungliga kapitalet såsom ränta och amortissement, den årliga utgiften, under förutsättning att jérnvägarne icke lemnade någon till minskning deruti alsedd netto-afkastning, uppgå till 2,130,000 R.dr, deraf för banan emellan Stockholm och Götheborg, med afdrag af Köping-Hult-vägen, skulla belöpa 615,000
För verkställandet af noggranna, före större jernvägars utförande erforderliga topografiska undersökningar samt upprättandet af derpå grundade fullständiga planer, med kartor, profiler, detalj-ritningar och kostnadsförslag, skulle, enligt hittills vunnen erfarenhet, erfordras 666
R:dr 32 sk. för hvarje mil, och alltså åtgå: för banan från Stockholm lill Götheborg, utan beräkning af Köping-Hult-vägen samt den väglängd genom Skaraborgs län, derå undersökning, med understöd al allmänna medel, nyligen blifvit verkställd, ett belopp af . .
R:dr 16,333: 16. — för banan emellan Stockholm och Malmö » 42,666: 32. — samt för öfriga ofvannämnda stambanor » 24,666: 32. — Summa R:dr 83,666: 32.
— Med afseende å de uti högstberörda Nådiga Proposition sålunda och i öfrigt anförda förhållanden samt i öfverensstämmelse med dervjd utvecklade åsigter, har E. ii. M:t, för den vid företagandet och utförandet af jernvägs-anläggningar inom Sverige på Rikets Ständer ankommande pröfning och medverkan, i Nåder föreslagit: a) att såsom grundsats måtte antagas, att hädanefter icke några jernvägs-stamlinier i Sverige må anläggas och utföras annorlunda än medelst