Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
lida dubbelt, både af missnöje med det närvarande, och fruktan för framtiden.
Haraldson. ende på klockan.)
Men tiden lider, låt oss gå och de stundsarn samt en ring tågvirke och går.) Hm!... ja, ni har edra egna tankar, ni. (seJag tror tvertom.
Det skulle kommit henne att
hjelpa pojken, Birger, att få båten lastad.
(taganBirger (enskildt till Erika, i det han går).
Unna mig i afton, några ögonblicks samtal med
9 er, Mamsell Erika!... jag skall om en stund komma åter, för att här möta er. (går.)
FJERDE SCEN. (Seende efter Birger,) Hvad kan han i afton vilja Erika (ensam).
mig?...
Hans blick var så besynnerlig; ... han har förr aldrig velat tala vid mig allena; ... jag vet inte hvilken oro som fattar mig; ...
en ängslan trycker mig i afton svårare än vanligt.
Gud i himlen, styrk mig!
... och stadfästa hos mig ett beslut för den framtid jag går till mötes! ...
Skall jag väl ånyo ge mig ut i den verld som förskjutit mig!
Skall jag åter lemna dessa dystra
klippmassor, hvaraf jag här ser mig omsluten, för att på okända, men gladare, trakter söka mig ett hem!...
Ja, det blir kanske lyckligare!....
Men, nej!...
Gabriela!.. den arma, moderlösa
Gabriela, skall jag aldrig öfverge!...
Mitt löfte ... ännu en tid, vill jag finna mig i mitt öde,... närvaro, försöka att tygla min råa omgifning.
till den döende Modren, måste jag hålla!...
Ja! och med ett orubbligt lugn och en beständig själs(eftersinnande.)
Men hvad vill väl denna man, hvars mig?...
Må han vilja hvad som helst!... i af-
uppförande på sednare tider, mera än förr förskräckt ton kan jag inte tala med honom!... (vill gå, i himlen! ... der är han!...
men får se Birger sam i detsamma inkommer.) Gud
FEMTE SCEN.
ERIKA, BIRGER.
så vill jag, huru maktpåliggande mitt ärende än må vara, inte vidare oroa er.
Erika. sanning ovanliga önskan, att tala vid mig i afton, jag då inte gjort allt i ordning, för er nattliga resa?
... hvad annat kan ni väl hafva att säga mig?...
Birger. förundra er, och vredgas på mig, för min djerfhet, att på detta sätt, tränga mig in till er.
Jag som i två långa år, så mycket som möjligt, undvikit er närvaro; ... som sällan vägat tilltala er; ... och som darrat vid den tanken, att någon gång lemnas tillsammans med er allena; ... jag har nu vågat bedja er om ett samtal; ... i sanning, jag har blifvit bra förändrad.
hvad vill ni jag skall göra?...
Och hvad är orsaken till denna förändring?...
Birger. veta;...
Men var inte så sträng! ... låt mig Hvad jag vill?
... det får ni kanske tids nog Ni har rätt, Erika;...
Ni kan inte annat än Nej Birger, jag förskräcks inte, -- men, eder, i Förskräcks ni för min ankomst, mamsell Erika,
och på denna timme, förundrar mig högligen.
11 hämta mig något Jag är väl en rå och vild menniska, ... men jag har likväl en själ, Erika, ... en själ som ännu inte fullkomligt hårdnat i förhärrit ett ständigt mönster för dess utbildning.
Erika. för ädlare intryck, som ni nu tycks låta märka, Birger, ... ehuru jag ofta hört mången vacker tanJag hade inte trott, att er själ skulle vara öppen
delsernas skola, fastän äfventyr och olagligheter va-
ke utgå från er mun.
Men de många oriktiga handlingar, eller, rent ut sagt, det myckna onda, hvartill ni låtit begagna er, har inte kunnat annat än förta det goda, jag möjligtvis velat tilltro er.
Birger. mycket ondt!
... och ändå, har jag, otaliga gånedra gerningar; ... jag har dervid ofta velat bryDet är sant, ... jag har låtit begagna mig till
ger med vörduad och beundran gett akt på er och ta de fjettrar som fängsla mig vid lasten, och börväg; men mina krafter ensamt äro för svaga, att Erika, ni är så upphöjd öfver andra qvinnor!... så ståndaktig i edra försakelser!...
Ni är den
ja en ny vandring på dygdens och rättfärdighetens upprycka själen ur det djup, hvari den sjunkit.
enda, som skulle kunna hjelpa mig! ... (Erika sybriela; ... då jag hört er lära henne bedja; ...
nes förskräckt) Då jag sett edra omsorger om Gaeller obemärkt, hört er sjelf läsa Guds ord: -- -- ofta har jag då önskat mig kunna läsa och bedja med samma andakt och uppbyggelse som ni.
Hvarföre skulle ni inte kunna det Birger?...
12 Om ni oftare hörde det heliga ordet, blefve ni förtrogen dermed.
Ni skulle finna kraft till det goda både hjerta och sinne. och stöd emot frestelsen.
Det vore välgörande för Birger. nom mig sjelf, genom mig ensam, förmår jag inte att göra dem bättre.
redan vackert och Christligt;... men bönen!... sen.
Det är sant, Birger; och att ni erkänner det, är Mitt hjerta och mitt sinne äro begge onda.
Ge-
den förmår så mycket, genom den väckta föresatBirger. va en annan menniska, -- en förbättrad menniska, ... om... (med uttrycksfull blick på Erika.)...
Erika. fruktar jag, ni får svårt att vinna seger öfver det onda.
Birger. fria, otyglade lefnadssätt, gjort honom hersklysten, mången gång, förfärlig.
Han är min far, -- men jag älskar honom ej, och har icke heller gett honom mera makt öfver mig, än jag när som helst Ja, han är en grym och våldsam menniska, hvars
Så länge ni vistas i er ogudaktige fars grannskap, men det är dåraktigt att våga hoppas något sådant....
Inte mina böner!...
Kanske kunde jag än blif-
kan göra mig oberoende af honom.
Min styfmor,
13 som var en god men svag qvinna, behandlade han
som en barbar, och det är endast ert ädla mod och tills skyddat er, för hans orättvisa.
Erika. huru förhärdad han än må vara, tyckes likväl hans sednaste uppförande mot sin hustru vara ett bevis på hans hjertas ånger, alldenstund han ville godtgöra henne hvad han brutit.
Birger (med bittert leende).
lugna alfvar, samt er omsorg om Gabriela, som hit-
Mig, skall och kan han inte misshandla.
skall göra er bekant med sjelfva grunddragen af hans inre.
Han hade med den olyckliga makan, inte varit gift längre, än i några månader, förr än han fann henne för svag, och, efter hans egna ord, för
Ah, ni känner honom inte rätt,... men jag
pjunkig och gråtmild för skärgårdslifvet, som vexelsidigt gjorde honom butter och trätgirig, och öfveratt hon snart skulle blifva mor. gick slutligen till misshandlingar, oaktadt han visste Erika.
stund ville hon fullständigt anförtro mig sina olycutföra detta beslut.
Arma, beklagansvärda qvinna!...
I sin döds-
kor, men hon beröfvades målet, innan hon medhann Birger.
I sin svåra belägenhet öfvergaf hon oss en dag och flydde till ett ställe några mil bortom Götheborg, der hon kort derefter födde Gabriela.
Allt detta tycktes inte bekymra min hårdhjertade far;
Han gladdes tvärtom, att ha blifvit henne qvitt,
14 men var likväl mensklig nog, att skicka henne det underhåll hon behöfde.
Erika. hennes återkomst?...
Nå?... hvilka orsaker kunde sedan föranleda Birger. barn in till Götheborg.
Der hörde gubben händelsevis omtalas, flickans ovanliga egenskaper, såsom alldeles underbara vid hennes år.
Då väcktes äreHon hade, några år derefter, flyttat med sitt
lystnaden, men inte ångern i den onaturliges bröst, mögenhet, kunna åt dottren locka en förnäm och
-- och i hopp, att en dag, med sin hopsamlade föransedd måg, uppsökte och öfvertalade han, den lätt försonliga modren, till glömska af det förflutna och att återvända till hemmet, som hon äfven genast gjorde, nära fem är efter hennes aflägsnande.
som jag förmodade, någon känsla af ånger, som gjorde honom böjd till försoning;... (med afsky) ... den ovärdige!...
Birger. oroliga verksamhet, blef, till hennes egen lycka, inte heller långt.
Det var knappt tvenne år derefter, då hon, under en resa till Götheborg, troligen, geer.
Kort härpå afsomnade hon lugnt, ty hon visste sig i er, ha funnit en mor åt sin dotter.
Hennes lif, som så litet öfverensstämde med vår Det var således en afsigt för framtiden, och inte,
nom en högre makts underbara skickelser, träffade
15 Erika.
Emedlertid borde det bidragit till hennes tröst, i Ja, detta löfte vill och skall jag heligt hålla! --
de sista ögonblicken, att äfven ni, Birger, bevisade, henne tillgifvenhet.
Jag påminner mig ännu, huru välvilligt ni efterkom hennes önskan och afhemtade skade att anförtro något hemligt bekymmer, och af hvilken hon äfven erhöll nådemedlen.
Jag skall alltid värdera er för denna ömhet, så oväntad af er natur,... och ehuru döden tillslöt hennes ögon,
Pastor Schmidt från Götheborg, åt hvilken hon ön-
innan hon hann meddela mig en sak som jag föratt hennes sista suckar för sina styfbarns väl, voro lika hjertliga, som för hennes eget.
Birger. menniska;... men hon saknade er själsstorhet och Kanske ni har rätt, Erika, ty hon var en god
stod låg henne om hjertat, är jag likväl öfvertygad,
fasthet i handlingen, som väcker vördnad såväl hos den förhärdade, som den dygdige. (med värma.)
O Erika!... om ni ville göra något för hennes styfbarns väl, likasom ni gör för hennes eget, så lyssna med godhet till hvad jag har att säga er, hvarifrån detta samtal nu afledt mig.
Tala!... jag hör er.
Erika (orolig).
Birger (med stigande värma).
Jag vill då samla allt mitt mod, och öppenhjertigt bekänna:... att jag älskar er!... att hela ert väsen, med en förundransvärd makt ingripit i min natur!... att ni, ni ensam, förmår rädda
16 mig från den afgrund, hvaruti min lefnad eljest
slutligen skall störta mig!... att jag önskar er till Erika (ängestfullt).
Nu är det sagt, Erika, ... och jag ser att ni bleknar.
.... jag borde sjelf ha
hustru!... och besvär er! att inte afslå mina böner.
Gud!... det var, hvad jag anat.
insett den galenskap jag begick, då jag kunde tänka, att ni skulle vilja bli hustru åt ert så simpel jag inte skulle låta er skämmas för mig, om ni karl som jag.
Men ni bör likväl veta, Erika, att kunde besluta er till denna stora uppoffring.
har tänkt, i vinter läsa navigationen; -- och i stället att som nu lefva af äfventyr, vill jag bygga mig ett fartyg, hvilket jag sedan, som både redare och skeppare, sjelf skall föra på resor till Jutland: och föra på stommen af detta rucklet.
Och sedan,... den.
ett hus, så präktigt ni önskade det, skulle jag uppsedan blefve ni Fru, så god som någon i skärgårErika. eller vill jag bifalla.
Inte derföre, att ni, som ni Nej, Birger, -- Denna er önskan, hvarken kan
sade, skulle vara för "simpel" åt mig.
Jag vet ju
inte hvem jag är sjelf, ty Konsulns, hvarifrån jag
kom, hade ju uttagit mig från Barnhuset, Kanske är jag ett barn af armodet, kanske ock af synden.
Således är hvarje hederlig karl, som vill ta' den fattiga Erika till hustru, äfven god nog.
Men det les hindrar mig att tänka på detta förslag.
är något annat, Birger, som både nu och framde-
17 er vilda och syndiga lefnad som skrämt mig.
har alltid framstått för mig såsom en man, hvil-
ken omöjligt kunde vinna mitt förtroende, och för den jag inte känner sådant, kan jag ju inte heller älska.
Birger. ven beredd, att inte anse detta såsom ert sista beslut.
Erika. sista svar.
Min vänskap vill jag likväl inte undanJo, jo! ...
Birger, -- detta är mitt enda och Detta svar har jag väntat; ... men jag är äf-
dra er.
Gör er genom godt uppförande värdig båalltid behandla er som en bror.
de min och andra menniskors aktning, så skall jag
Birger (med bitterhet).
ka!...
Låt mig likväl ännu säga er något, som
Tack, tack!...
ni är allt för god, Mamsell Eri-
kanske kunde vara värdt att tänka på.
Kom ihåg, att ni nu, nu i denna stund, har en menniskas framtid, och troligen också dess välfärd i ett kommande lif i edra händer. (vekt.) Erika!
ni är ju förmår ni det; ... ty jag svär, vid min salighet! gudfruktig, ni önskar att omvända syndare -- nu att om ni vill blifva min hustru, skall jag, från
denna timme, aldrig vandra på sådana vägar, der jag inte med lugn kan möta er blick.
Men stöter ni mig bort!
... då, ... då fins inte heller nå-
got som håller mig tillbaka! -- Hittills har jag endast varit vild och öfverdådig; det onda jag gjort, är inte sådant, som bestämdt skadat någon menni-
skas lif; -- det är inte något brott mot annat än La-
18 garna.
Men utan er, Erika! -- förtärd af de kän-
slor, ni föraktar; -- hatande mig sjelf, er och hela för hela kusten.
verlden, skall Birger Haraldsons namn blifva en skräck, Erika (i våldsam skakning).
Djupare än någonsin, känner jag i denna stund, olyckan af att vara en svag qvinna; ... men jag kan inte uppoffra mig. ...
Mitt hjerta vill brista af ångest! ... (med bedjande blickar.)
Huru kan ni ... på det att långa år sedan, skall komma att gälda, hvad stundens nöd aftvungit mig.
Birger. tag i natt, är af äfventyrligaste beskaffenhet.
En Jag vill inte dölja för er, att vårt tilltänkta före-
Hör upp, Birger, af barmhertighet, hör upp! --
vilja, att jag i detta ögonblick skall gifva ett löfte,
köpman i Götheborg, har redan i en hel veckas tid, väntat på några packor sidenvaror, som vi förbundit oss, att inom en viss tid, oantastade skaffa honom tillhanda.
Den nye Tull-löjtnanten har erhållit spaning härom, och i sex dygn legat på sjön, med bestämd föresats att gripa både varorna och oss.
I morgon är tiden ute, och om då inte packorna
framkommit, är Gubben skyldig, att utbetala en våga försöket i hatt, ty han tror, att den förfärli-
stor summa penningar.
Han har derföre svurit, att ga väderleken skall gynna oss, och att Jaktlöjtnanseri, den vi deremot äro vuxna att bekämpa.
Men jag fruktar, att han häruti missräknar sig, och att
ten inte vågar utsätta sig för October-stormens ra-
Jaktlöjtnanten anar vår list.
Komma vi i handgemäng med honom, vete Gud, huru det går.
Jag anar något ondt, och vill derföre ännu afböja det olyckli-
19 ga företaget, om ni samtycker att bli min hustru.
Ni ser nu er makt, i detta ögonblick, Erika, ...
Samtyck! ... och ni är en räddningens Engel.
ger, bed! ...
Och Gud skall utan mig bistå er. efterkomma er önskan.
Gud! ... hvad jag är olycklig! ...
Bed, Bir-
Erika (i samma qvalfulla ångest).
Han är nådig, ... fly till Honom!
... jag kan inte Birger (ångest full, bedjande).
ni vill inte.
Se, Erika, jag är så eländig! ...
Ännu är det tid, ... ni kan! ni kan!
... men
så förhäxad!
... att jag, på mina knän, tigger er, stru?...
om förbarmande! ...
Samtycker ni att bli min huErika. skona mig från dessa böner.
Jag kan inte befalla Tag mitt lif! ... om ni så vill, Birger, -- men
öfver mitt hjerta.
(skyndar ut i häftig sinnesrörelse.)
SJETTE SCEN. BIRGER (ensam).
Sedan HARALDSON.
Birger (med förfärliga blickar och förstördt utseende, slående sig för pannan.)
Alla onda makter ha' sammansvurit sig till mitt förderf! ... (efter en paus.) ...
Välan! ... jag är redo att tjena Satan.
Död och afgrund! ...
Allt är förloradt! ...
(Haraldson inkommer.)
20 Haraldson.
Gå ned och hjelp Anton slå seglen under på däcksbåten, medan jag går upp efter kavajerna.
(Birger rusar ut under ett vildt skratt.
Haraldson seende pojken!..... (går.) efter honom, utbrister undrande:)
Rider djefvulen Hvad fan sölar du med?
Tableau.
Ftt snyggt meubleradt rum hos Kustbevakaren Arnman.
I fonden dörr emellan tvenne fönsterlufter, hvaruti man ser några krukor tolf. med blommor.
En väggklocka visar half till
SJUNDE SCEN. ASKENBERG. Fru ARNMAN.
Fru Arnman (sysselsatt med en stickstrumpa).
het nu, då bror så välvilligt söker trösta mig och
Bror är alltid så god och omtänksam, i synner-
skingra mina oroliga tankar; men jag måste likväl tillstå, att brors, eljest så muntra historier, förmå inte i afton tillfyllest förströ mig.
och hvarföre skall man just vara nedslagen och bekymrad i förtid.
Det är visst ett herrans väder i
Fru syster har ju ännu inga skäl till sin oro; --
Askenberg (som är lam i högra foten, sitter på andra sidan, midt emot Fru Arnman och röker.)
21 denna natt, det medger jag, och Gud bevare alla,
både på sjö och land! -- Men klockan är ju ännu
inte tolf; -- jag hoppas derföre, med
Herrans bi-
stånd, att brodren Arnman som sjelf är en rask och beslutsam man, och dessutom biträdd af två duktiga karlar, snart hemkommer frisk och glad, efter fullgjordt tjensteåliggande.
Fru Arnman. mins väl hvad min gubbe sa' i förmiddags, då han som hastigast kom hem till oss, att om han inte skulle vara här, lyckligt och väl nu innan midnatten, så (med rörelse.) skulle vi inte mera vänta hoket Arnman, nu flera gånger, vågat sitt lif, utan att ändå få dem i klämman.
Jag kan inte annat nom.
Gud förlåte det der Tistel-ö-packet, för hvilGud välsigne bror, för dessa ord!...
Men bror
än på det bittraste hata den gamle räfven Harald-
son, med hela hans anhang, som förorsakat så många olagligheter, och bragt så mången oskyldig i sorg och bedröfvelse.
Askenberg.
Haraldson, och de unga inte bättre, -- åtminstone den äldste, efter hvad jag hört.
Men vet fru nan, de ha der i huset?...
Hon skall ju riktigt Syster inte huru det förhåller sig med den der qvinvara en god och präktig menniska, och således litet passande för sådant folk, som Haraldsons.
Fru Arnman. kan inte begripa huru den der menniskan vill och kan stå ut med dem.
Men jag kan väl förstå, att det är för flickans skull, som hon håller ut der, Ja, det må väl bror ännu en gång säga.
Ja ja, han lär allt vara en illistig bof den der
22 och det är emedlertid ganska vackert af henne.
Vet bror väl, att så vilda och råa Haraldsönerna än ska vara, förstår hon att hålla dem i tygeln, så att de henne. riktigt lära ha på en gång vördnad och fruktan för Askenberg. nat, som jag tycker är ganska ovanligt af en qvinFru Arnman. inte är mer än en half mil dit, så skall jag väl för att få se henne.
Jag håller med bror om det; -- och som det Jag har verkligen hört det der, och mycket an-
na, åtminstone bland en sådan omgifning som hon är.
öfvertala Arnman, att vi få fara dit öfver en gång, Askenberg. nyfiken, att lära känna både Haraldsons och henne.
Hade bror Arnman i dag låtit mig få följa sig, så hade jag väl fått sigte på dem.
Men gubben Deruti instämmer jag äfven.
Jag är sannerligen
var alldeles obeveklig i sitt motstånd, ehuruväl han
visste, att jag kunnat blifva honom till mycken nytomkring.
Jag har Gud nå's ett ben, hvilket, lik-
ta, såsom mera van och bekant med farvattnen härsom jag, tagit afsked ur tjensten, men mina begge handa.
armar, äro ännu bastanta och brukbara till hvarjeFru Arnman. bevisar oss alltid en sådan hjertans innerlig vänra brors godhet.
Bror vet inte sjelf huru väl bror vill oss, och
skap och tillgifvenhet, att vi aldrig nog kan, värde-
23 Askenberg. i förbindelse här.
För att bevara mig från ledsUrsägta, Fru syster, det är tvärtom jag, som står
nad vid lifvets enformighet, sedan jag, genom min de jag mig ganska lycklig, att få kasta ankar hos
benblessyr, inte längre var duglig i tjensten, skattamin gamle ungdomsvän och vapenkamrat Arnman, der min gamle farkost åtnjutit en omvårdnad och jag inte en gång kunnat påräkna utaf egna anhörige.
Fru Arnman. vår tacksamhet.
Kom bara ihåg, allt hvad bror ... (halft för sig sjelf.)
Gud gifve han vore här Bror talar som bror inte hade några anspråk på tillsyn, genom fru systers outtröttliga godhet, som
gjort för vår Arve, innan han for till Gymnasium. i afton, stackars gosse, för att trösta oss i vår ångest! (högt.) utan att tala om alla andra tjenster, bror gjort min gubbe.
Askenberg. de Arve, ... (med en suck.)
Den som hade ett Ah!... tala inte derom.
Men fru syster nämn-
sådant hopp för sin ålderdoms glädje, som syskonen ha i honom, då borde man inte ha skäl till missFru Arnman.
en rar och präktig gosse, och jag tror äfven, att bror älskar honom lika mycket som vi sjelfva.
Ja, Gud välsigne honom!
... det är verkligen nöje, hvarken med det förflutna eller närvarande.
Kunde jag blott få den der oöfvervinnerliga lusten, för fadrens yrke, utur honom, derföre, att jag anser det vara för mycket fullt af mödor och äfven-
24 tyr, så skulle jag, i sanning, vara än nöjdare. (förru det kommit till, att bror alltid velat lefva som ungkarl?...
Mig har synts, som bror alltid varit så hemlighetsfull, hvarje gång vi börjat tala i
troligt.)
Men kan bror inte en gång säga mig, hu-
detta ämne.
Jag är annars just inte nyfiken, men sannerligen intressera mig att få veta.
Askenberg. men det kan också ske i korthet, och ehuru jag
vet bror, att någonting om brors ungdom, skulle
Det kunde vara mycket att tala om, i den saken,
sällan vidrör detta ämne, vill jag likväl gå fru sy-
sters önskan till mötes, och i afton, medan vi vänta på bror Arnmen, berätta en liten, men minnesvärd episod ur min lefnad.
hvad hon hinner; ... men jag vill ändå förtrösta
Herre Gud!... klockan skrider till tolf, allt
Fru Arnman (med en blick på klockan).
på försynens nåd, och ännu en stund ge mig tåAskenberg.
lamod; -- Jag tackar bror således för förtroendet.
man aldrig är för gammal att begå en dårskap, och sanningen häraf känner ingen bättre än jag.
Det finns ett gammalt ordspråk som säger, att
mina ynglingaår, bevarade Gud mig från hvarje öfverilning, och aldrig gjorde jag mig då skyldig till va menliga för mitt lugn.
Ströfvande omkring på hafven, från den ena orten till den andra, var jag någon handling, hvars följder sedermera kunde blif-
endast tillgifven mitt yrke, och fann blott nöje i mina pligters uppfyllande.
Men vid några och trettio års
25 års ålder, lärde jag i Götheborg hänna en flicka, vid se, rubbade till ingen liten grad, det lyckliga själstillstånd, hvaruti jag dittills lefvat.
Det var en god öfver hennes stånd; och fastän af ringa härkomst, tillhörande den tjenande klassen, samt utan hvad
hvilken jag serdeles fästade mig, och denna händel-
och ädel qvinna, hvars själ och hjerta var vida höjdt
man kallar, någon finare uppfostran, fann jag snart ett varaktigare intryck, än jag i början förmodat, henne, den arma Maria Granqvist.
att hennes anspråkslösa och ädla väsen, på mig gjort hvilket, till ännu högre grad, var förhållandet med Fru Arnman. och jag som alltid trott att bror....
Kors, bror, en sådan nyhet jag i afton får höra!
(infallande).
tänka på det tillkommande; men snart var allt förändradt.
Den Korvett, på hvilken jag tjenstgjorde, blef oförmodadt beordrad, att stöta till den del af
Någon tid kände vi oss båda lyckliga, utan att
Svenska flottan som då låg i Östersjön.
Aftonen före afseglingsdagen gick jag derföre att taga afsked af henne, sedan jag, hindrad af tjensten, inte sett henne på en hel vecka.
Men ... föreställ er, fru Syster, min bestörtning, när jag inte fann henne, sedan hon i åtta dagars tid, förgäfves väntat min
utan blott ett bref, deruti hon underrättar mig, att, ankomst, hade hon samma dag, sett sig tvungen skulle meddela mig; -- men att hon inte längre
lemna Götheborg, af orsaker, dem hon muntligen kunde dölja den olyckliga omständigheten, att hon
kände sig snart blifva mor.
(tiger under djup rörelse.)
26 Fru Arnman. och mer.
Ja, jag må tillstå, att bror förvånar mig allt mer Askenberg. stens kallelser, oaktadt jag velat ge mitt lif för att var utom staden.
Jag kunde det ej! -- I åtta års Hvad skulle jag göra?...
Jag måste följa tjen-
råka henne der hon i brefvet bad mig söka sig, som tid, höll mig tjensten beständigt aflägsnad från Götheborg, och då jag slutligen återkom, var hvarje spår efter henne, för mig, försvunnet; Och i höst är det tretton år, sedan denna epok i min lefnad.
Nå!...
Bror har aldrig sedan råkat henne?...
Askenberg. varit fruktlösa.
Den enda upplysning jag kunnat Aldrig! ...
Alla mina efterspaningar ha, tyvärr!
Fru Arnman (förundrad).
vinna, är, att en sådan person, som den jag efter-
frågat, sedermera blifvit gift, som det tros, någonvet ingen.
städes hit upp åt skärgåden; men när, och hvarest, (Annicka inkommer hastigt.
Klockan visar öfver tolf.)
ÅTTONDE SCEN.
De förrra.
ANNICKA.
Annicka. göra?...
Klockan är redan mycket öfver tolf, och Du himmelske Gud! kära, goda Fru, hvad är att
hvarken Löjtnanten eller karlarna komma.
27 säker att någon olycka händt.
Mårten har hela tijat både med ögon och öron, fastän nattens mörtäcka något.
Men just nyss, säger han sig hört, ren,... och troligen är detta någon signal, eller lägenhet.
den gått ute långs åt stranden, och lyssnat och speker, och vädrets häftighet, hindrat honom att uppflera skott lossas, i trakten bortåt pater-noster-skähvad det heter, om hjelp, kanske i någon faslig beFru Arnman (i den yttersta bestörtning.)
du? --
Annicka, -- Skott, säger Annicka.
ligen hörde dem, så mycket säkrare, som stormen lad.)
Min Sven!...
Min stackars Sven, som är med;...
Herre Gud! tänk om de äro i sjönöd; ... tänk, om de skulle omkomma!... (snyftar.)
Ja, kära Fru, vinden ligger hitåt, så att han tyd-
stillnat något, på den segare halftimman, (förtvif-
na!...
Mina hemska aningar ha inte bedragit mig.
Du klagar, Annicka, öfver hvad som kan hända din Sven, -- hvad skall jag icke då göra....
Min Gubbe!...
Min Make!...
Min Arves far!
O, det är för mycket!...
Bror! bror!... hvad är att göra?... råd mig! -- bistå mig! -- Askenberg.