Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då, vid genomförandet af en ny organisation af den vidsträckta omfattning som folkskoleväsendet, allt svårligen kunde blifva på en gång fullt ändamålsenligt ordnadt; då sannolikt bristfälligheter deri flerestädes insmugit sig, till och med på sådane orter, der nit för den vigtiga sakens framgång visserligen icke saknades; och då det för öfrigt vore af stor vigt, att erhålla noggrann kännedom rö rande den ståndpunkt, hvarpå folkundervisningen inom riket sig befunne, till ledning för bedömandet af de åtgärder, som för dess förbättrande borde vidtagas, vore nödigt att sakkunnige personer förordnades, för att i egenskap af skol-inspektörer, hvar och en inom ett bestämdt distrikt, besöka derstädes befintliga folkskolor samt öfver deras tillstånd och behof afgifva berättelse, så väl vid hvarje års slut till vederbörande
Domkapitel beträffande de skolor, hvilka under årets lopp blifvit besökte, som ock i ett sammanhang efter tvänne års förlopp till Kongl. Ecklesiastikdepartementet.
Då i allmänhet hvarje skol-inspektör med sin verksamhet ej kundo omfatta iner än ett stift, men möjligt vore, att skolornas antal inom något sådant kunde nödga till dess fördelning i tvänne distrikt, ansåge Kongl. Majit inspektörernas antal icke böra på förband bestämmas, hvaremot det årliga arfv»det för inspektionen inom hvarje stift lämpligen kunde fastställas till 1,000 R:dr, — med undantag för Calmar och Wisby stift, der 500 Ridr vore tillräcklige, — oberäknadt resekostnader, för hvilkas bestridande ett belopp af 6,000 Ridr blefve behöfligt, så att hela det för skolinspektiouen nödiga anslag komme att uppgå till 17,000 Ridr Runt årligen.
Till understöd för folk skole-lär ares afiönande inom de socknar, der, enligt Kongl. Majits pröfning, statsbidrag för sådant ändamål, i följd af särskilda förhållanden, kundo erfordras, äskade Kongl. Majit vid sistlidna riksdag ett belopp af 30.000 Ridr Runt; men då Rikets Ständer till folkundervisningens befrämjande anslagit den personliga skyddsafgiftcus halfva belopp, omkring 250.000
Ridr, hvarå, efter afdrag af särskildt anvisade 182,000 Ridr, till Kongl. Majits nådiga disposition återstode en summa af 08,000 Ridr, funno Rikets Ständer någon annan åtgärd i anledning af ofvanberördo nådiga framställning icke böra cga rum.
Det belopp, som för nämnde understöd komme att under instundande statsregleringsperiod tagas i anspråk, kunde viii ännu icke med noggrannhet bestämmas, enär vederbörande församlingars ansökningar i omförmälda hänseende icke fullständigt Stats-Utskottets Utlåtande N-.o 123.
101 inkommit.
Efter sannolik beräkning syntes dock 25,000 R:dr Runt årligen blifva för ändamålet tillräckliga.
Maj:t i afseende å pedagogierna i nåder aflåtit den framställning, hvarom Utskottet i nästföregående punkt sig yttrat, har Kongl. Majit-, på grund af hvad sålunda blifvit anfördt, föreslagit Rikets Ständer att jemväl under instundande statsreglerings-period, samt med iakttagande af de vid sistlidna riksdag för vissa anslag bestämda vilkor, till folkundervisningens befrämjande anslå den personliga skyddsafgiftens halfva belopp, uppgående, efter sannolik beräkning, i medeltal till omkring 260,000 R:dr, att efter följande grunder fördelas, nemligen: till uppmuntran för småskolors inrättande och till understöd för examinerade folkskole-lärare 100,000: — „ understöd för högre folkskolor 18,000: — „ seminarierue, efter den fördelning Kongl. Majit ansåge lämplig . 45,000: — „ understöd för seminarii-elever 20,000: — „ förbättrande och tillhandahållande af undervisningsmateriel samt till understöd för utgifvande af lämplige läroböcker, kartor, m. in. för folkskolorna 10,000: — ,, arfvodcn och resekostnader för skol-inspektörcr 17,000: — u understöd för folkskole-lärares aflönande inom de socknar, der Kongl. Maj:t funné statsbidrag för sådant ändamål erforderligt 25,000: — „ lönförhöjning vid samt utvidgning af stads-pedagogier och pedagogien i Avesta, enligt hvad här ofvan blifvit omförmäldt . 24,000: — R:dr Runt 259,000: — hvarjemte Kongl. Maj:t äskat Rikets Ständers medgifvande att hvad af den personliga skyddsafgiftens halfva belopp icke blifvit för vissa behof anvisadt-, äfvensom do på förestående anslag uppkomna besparingar, måtte af Kongl. Maj:t för folkundervisningen tillhörande föremål disponeras.
De af enskilde motionärer i ämnet gjorda framställningar äro följande: af Kontrakts-prosten Rundgren, som, i anledning af Kongl. Maj:ts högstberörda nådiga framställning, anmärkt, att genom bifall till hvad Kongl. Maj:t föreslagit skulle en återgång från det vid sista riksdagen fattade beslut, angående användande till folkundervisningen af den personliga skyddsafgiftens halfva belopp, blifva omöjlig, ehuru en sådan återgång syntes motionären nödvändig, i anseende till de, enligt hans tanke, mindre rättvisa vilkor, hvilka blifvit fästade vid åtnjutandet af understöd, som till kommunerna utgått eller komma att utgå.
Sålunda hade, genom föreskriften att 100,000 R:dr skulle användas till understöd för inrättande af småskolor på landet, städerna blifvit uteslutna från möjligheten att varda häraf delaktiga, hvarvid man syntes hafva förbisett, att icke blott afståndet från folkskolan betingade nödvändigheten af småskolors inrättande, utan äfven beliofvet af inskränkning i lärjungarnes antal och nybörjares särskiljande från de mera försigkomna barnen.
De båda sednare förhållandena voro emellertid i städerna ännu mera käubara, än på landet.
Men om, i följd häraf, en 102 Stats- Utskottets Utlåtande N:o 123, anordning ifrågasattes, som afsågo småskolors inrättande, kunde, till följd af nu gällande vilkor, ej något bidrag från Statsverket för en stadskommun ifrågakomma.
Stadgandet att hvarje församling, som erbjöde sig att tillskjuta två tredjedelar af den summa, som utöfver församlingens nuvarande tillskott erfordrades till folkundervisningens ordnande, af skyddsafgiften erkölle den återstående tredjedelen, innefattade en annan orättvisa, nemligen emot de församlingar, som hitintills med omsorg ordnat sitt folkskoleväsende.
Klart vore nemligen att folkskolefrågan inom olika församlingar befunne sig uti ett väsendtligt olika stadium.
Några hade ordnat sin folkskola väl, andra åter hade endast nödtorftigt ställt sig folkskolestadgan till efterrättelse.
Dessa sednare skulle nu uppmuntras; de hade tillförene föga tillskjutit, kundo således nu göra desto större tillskott, då de uppmuntrades genom bidrag från Statens sida.
Dessa bidrag borde icke beviljas på bekostnad af andra församlingar, som numera icke funnes villiga att göra vidare tillskott, sedan de utan Statens biträde fått sina skolor i någorlunda godt skick.
— Ehuru förbättring af folkskolelärares löner nästan i främsta rummet afsågs genom anvisande af nu ifrågavarande medel till folkskolans behof, hade emellertid för detta ändamål allenast 4,871 Riksdaler 26 öre årligen utgått, och följaktligen högst få lärare kommit i åtnjutande af löneförhöjning.
Sådant vore ock lätt förklarligt, när församlingarne nödgades tillskjuta två tredjedelar af den förhöjning, sorn tillkomme läraren.
Mången församling ansåg visserligen lärarens lön ringa, men då han vore förbunden tjenstgöra på de vilkor han blifvit antagen, funne församlingen mångenstädes ej skäl vara för handen att höja hans lön genom att söka bidrag från Statsverket, helst kommunen nödgades tillskjuta dubbelt så mycket som Staten lemnade.
— Det ändamål, hvartill ifrågavarande andel i skyddsafgiften blifvit anslagen: ”småskolors inrättande eller löneförhöjning för examinerade folkskolelärare” vore ock, enligt motionärens tanke, för inskränkt.
Den kommun, som icke på just detta sått ville förbättra sitt folkskoleväsende, finge deraf ingen del.
Hufvudsaken borde väl eljest vara folkskolans bättre ordnande.
Om således kommunen, utom på båda dessa sätt, jemväl annorledes ville befordra undervisningens bättre ordnande, borde jemväl för sådana ändamål bidrag kunna påräknas.
Af alla dessa skäl önskade motionären ny behandling af frågan.
Visserligen förutsåge han den invändning, att en del af skydds-afgiften nu redan vore anvisad för ändamål, hvilka fortfarande påräknade detta understöd, och att således en återgång redan nu kunde synas omöjlig.
Det kunde nemligen anmärkas, att. de 1,017 församlingarne, som erhållit bidrag, icke borde beröfvas desamma, äfvensom att ett likartad t förhållande egde rum med deni, som fått understöd till sina lärare, eller till inrättande af de 0 högre folkskolorna, för att icke tala om anslagen till seminarier och deras lärjungar samt till folkskolans materiel.
•—- Do tre sistnämnde anslagen, sådana de hitintills utgått, utgjorde emellertid endast 42,772 Riksdaler 40 öre Riksmynt årligen, och för dessa vigtiga ändamål kunde, äfven om anslagen höjdes till hvad Kongl. Maj:t föreslagit, eller 75,000 Riksdaler, Statsverket finna andra utvägar än att anvisa på skydds-afgiften.
Till undervisningsmaterielen blefve dessutom allt anslag obcliöfligt, om den af motionären föreslagna åtgärden bifölles.
Hvad anginge de för småskolor anvisade 64,277 Riksdaler 49 öre, kunde med säkerhet antagas, att genom anvisande af skydds-afgiften till kommunerna, största delen af församlingarne skulle finna sig rikligt ersatta, så att någon klagan rättvisligen icke borde uppkomma, om detta anslag ej längre komme att utgå under samma form som för närvarande.
Samma förhållande komme ock att ega rum för de kommuner, som fått understöd till sina lärare.
Ater - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123.
103 stöde således anslaget till deo högre folkskolorna, hvilket, utgörande 8,466 Riksdaler 67 öro, lätteligen kunde på Åttonde Hufvud-titelns anslag öfverflyttas; — och har motionären, på grund af hvad sålunda och i öfrigt blifvit anförd t, framställt följande förslag: att hälften af den personliga skydds-afgiften, i mån af bevillningens belopp inom de särskilda skoldistrikten, ställes till vederbörande skolstyrelses disposition, likväl med den inskränkning, att hvarje kommun icke måtte komma i åtnjutande af större belopp, än som för folkundervisningens befrämjande årligen komme att användas; — att dessa medel måtte företrädesvis användas till förbättring i examinerade folkskolelärares aflöning, der sådant vore af bekofvet påkalladt, och till inrättande eller underhållande af småskolor, samt, sedan dessa behof voro uppfyllda, jemväl till andra för folkundervisningen angelägna ändamål, deribland äfven till materielen; — att skolstyrelsen för hvarje års utgång skulle till
Domkapitlet afgifva förslag till medlens användande under följande år; — att medlen till det belopp, Domkapitlet bestämt, borde genom dess försorg tillställas vederbörande skolstyrelser, hvilka hade att för dom redovisa på samma sätt som för skoleafgiften; — och att de i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående anslag till folkundervisningens befrämjande, äskade anslag, så vidt de afsåge andra föremål, än uppmuntran till småskolors inrättande, understöd för examinerade folkskolelärare och undervisningsmateriel, måtte, såvida de af Rikets Ständer bifölles, uppföras såsom statsanslag å Åttonde Hufvud-titeln; — samt alternativt'.
At.t om dessa förslag icke skulle vinna Rikets Ständers bifall, de vid sistlidna riksdag bestämda vilkor för åtnjutande af bidrag från Statsverket måtto så förändras: att stads-kommunerna icke klefve uteslutna från delaktighet i anslag till småskolor; — att inrättande af dylika skolor samt lönetillökning för examinerade folkskolelärare icke blefve de enda föremål, hvartill anslaget finge användas; — och att stadgandet om kommunens bidrag, utöfver församlingens nuvarande tillskott, icke måtto vara ett oeftergifligt vilkor, utan Kongl. Maj:t ega att, med afseende på kommunens förutvarande större eller mindre bidrag, dess medellöshet eller större behof af förbättring i skolväsendet, lemna statsbidrag i förhållande till församlingens eget tillskott. af Koutrakts-prostcn Emanuelsson, som omförmält, hurusom det vore allmänt kändt, att det ekonomiska betryck, hvari folkskolelärarne befunne sig, numera, så tilltagit, att en vanlig tjenstedräng på landet hade vida bättre vilkor, än dessa män, hvilka dock, innan de kommit till sina beställningar, nödgats påkosta sig en efter deras omständigheter temligen dyr lärokurs och åt hvilka man anförtrodde en så ytterst vigtig sak som barnaundervisningen.
Pörsamlingarne voro väl pligtiga att draga försorg om deras anständiga bergning, men det hade visat sig, huru dermed tillginge.
En del församlingar ville icke, en annan del kunde icke utan allt för stor ansträngning uppfylla donna pligt.
Om folkskolclärarne icke skulle lemnäs qvar i sin närvarande nödställda belägenhet, så vore det, enligt motionärens tanke, nödvändigt, dels att församlingarne genom lag förbundes till någon uppoffring, dels att do understöddes med allmänna medel; och har motionären i anledning häraf föreslagit: att alla do folkskolelärares löner, hvilka icke redan genom lärarebefattningars förening med annan tjenst, eller annorledes uppgå till ett värde af fyrahundra Riksdaler Riksmynt, måtte ökas till detta belopp; — att af denna lönefyllnad församlingen borde erlägga två tredjedelar och Staten en tredjedel; — att härtill 104 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. skulle användlig dels 2(5,000 R:dr af återstoden af do sistlidna riksdag till småskolor och löneförhöjningar anslagne 100,000 R:dr, dels de 24,000 fkdr, hvilka vid samma riksdag anslogos till pedagogier, men nu i Kongl. Majits nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof blifvit föreslagna att till folkskolan öfverflyttas, samt att, enär dessa medel icke torde blifva för ändamålet tillräckliga, ett reservationsanslag af 25,000 11:dr måtte härtill beviljas; — att församlingar, som före nästlidna riksdag hade understöd af allmänna medel, måtte vid dem varda bibehållna; — och att när ansökning eller anmälan om löneförhöjning göres, skolstyrelsens betyg om lärarens flit, seder och duglighet borde biläggas. ' af Kyrkoherden Otterström, hvilken anfört, hurusom genom antagande såsom regel, att det för alla nödiga kunskapsmåttet bäst bibringades i småskolor, med oexaminerade lärare, företrädesvis qvinnor af arbetsklassen, och genom anslående af medel företrädesvis för organiserandet af sådana småskolor, den grundsats, som af Konung och Ständer var uttalad vid folkskolans första legaliserande, helt och hållet frånträddes, enär dessa folkskolor just blifvit inrättade för att göra småskolorna, som funuos i hvarje by, obehöfliga och för att kunna höja folkets bildning.
Man hade då ansett, att undervisningen i hemmet och vid folkskolan, den förre ställd under den sednare, skulle blifva tillfyllestgörande sedan man hunnit inrätta tillräckligt antal af dessa skolor; men det oaktadt förbjöds icke den mindre byskolan, der folket fann henne tillsvidare vara behöflig såsom en nödfallshjelp i vidsträckta kommuner; men att med statsmedel understödja hvad folket förut sjelf ombesörjt för sådana fall, ansågs ej lämpligt.
Redan vid förra riksdagen hade motionären uttalat den öfvertygelse, att de åtgärder, som då i denna fråga beslutades, innebure icke ett fortgående på vägen emot det höga målet — hela folkets högre bildning — utan en återgång till hvad man af ålder haft och hvarmed man förr fått åtnöjas.
Hvad derefter förekommit hade icke heller gifvit motionären anledning att i någon mån afvika från sin mening.
— Det vore nemligen kändt att den ifver, hvarmed man förut sökte organisera nya folkskolor med examinerade lärare, sedan sista riksdagen betydligen afsvalnat, och på ett och annat ställe, der man hade mer än den folkskola, som enligt stadgan bör finnas, hade fråga uppstått att upphäfva den för att efter någon tid med Statens medel i stället organisera en eller två småskolor, hvilka dock i afseende å folkbildningen icke kunde i någon mån ställas i jemnbredd med do egentliga folkskolorna; och har motionären med anförande af åtskilliga omständigheter, sorn uti Kontraktsprosten Rundgrens framställning i ämnet blifvit vidrörda, och med förklarande, att han i syftet af denna framställning instämde, föreslagit: att hälften af den personliga skyddsafgiften, i mån af bevillningens belopp inom de särskilda skoldistrikten, måtte ställas till vederbörande skolstyrelsers disposition; — att dessa medel företrädesvis borde användas till förbättring i examinerade folkskolelärares aflöning, så att denna måtte blifva minst 400 R:dr; — att Domkapitlet, med eller utan biträde af reseinspektör, egde kontrollera att medlen för folkskolans ändamål användas; — samt att do i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till folkundervisningens befrämjande äskade anslag, så vida de afse andra ändamål, måtte, i hvad de af Rikets Ständer bifallas, uppföras såsom statsanslag å Åttonde Hufvud-titeln.
Uti denna framställning hafva Prostarne Älmqvist och Melén instämt, äfvensom i liufvudsyftet deraf Doktor Björkman och Prosten Carlander, hvaremot Professor - Stais-Utskottets Utlåtande JY:o 123.
105 fessor Carlson yttrat den åsigt, att det icke vore lämpligt att nu söka upprifva det vid förra riksdagen i folkskolefrågan fattade beslut, enär småskolorna, hvilka nu klandrades, långt ifrån att vara fiendtliga emot den fasta skolan, tvertom vore ett nyttigt och på flera ställen ett nödvändigt underlag för densamma.
Af det för folkskolan äskade anslag vore en summa af 50,000 Riksdaler disponible.
Om dessa medel blefvo använda för höjandet af folkskole-lärarnes löner, och församlingarne tillhölies att tillskjuta, enligt fastställd proportion, 100,000 Riksdaler, så uppkommer för hvar och en af 1,000 folkskole-lärare en löuetillökning af 150 Riksdaler.
I sammanhang med denna fråga har denne ledamot framställt förslag om vidtagandet af ytterligare åtgärder för folkskole-lärarnes pensionering.
För detta vigtiga ändamål hade väl en summa af ursprungligen 120,000 Riksdaler blifvit för tvänne riksdagar sedan afsatt, men då på nuvarande anslaget för folkskolan, 250,000 Riksdaler, uppkommit betydliga besparingar, ansåge Professor Carlson lämpligt, att dessa besparingar användes hufvudsakligen till förstärkning af pensionsfonden.
Under första året af innevarande statsreglerings-period hade hlott 08,000
Riksdaler blifvit anvisade af de 100,000, som voro afsedda för folkskole-lärares löner och småskolor.
Likaledes voro de 68,000 Riksdaler, som lemnades helt och hållet till Kongl. Maj:ts disposition för folkskoleväsendets befrämjande, besparade.
På ett värdigare och gagneligare sätt syntes denna på en gång befintliga betydliga tillgång icke kunna användas för folkskolans bästa, än genom bidragande till det magtpåliggande ändamålet att för folkskolan städse bibehålla friska och oförtröttade lärarekrafter; och har, på grund häraf, Professor Carlson framställt det förslag, att af de för folkundervisningens befrämjande vid sistlidna riksdag anvisade medel måtte afsättas en summa af 100,000 Riksdaler till förstärkning af fonden för folkskole-lärarnes pensionering.
Härjemte har Doktor Säve, vid Preste-Ståndets remiss af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition i ämnet, framställt förslag om det tillägg derutinnan, att Rikets Ständer ville stadga minsta lönen för examinerade folkskole-lärare till 400 Riksdaler Riksmynt, (utom jordland, kofoder, husrum och vedbrand, som böra bestås af kommunerna) och att Staten borde, i förhållande till kommunernas vilkor, härtill bidraga med högst hälften.
Såsom skäl härför har anförts, dels folkskolelärarnes allmänt kända ekonomiska betryck, dels vigten och ansvaret af de examinerade lärarnes befattningar, enär de oexaminerade lärarne, särdeles qvinnor, der sådana vid den första undervisningen i småskolorna användas, icke skulle förmå meddela den homogenitet och grundlighet i undervisningen, som erfordrades, utan finge de examinerade lärarne derefter söka afhjelpa bristerna derutinnan. inom Borgare-Ståndet: af Herr Sundvallson, som — med erinran om otillräckligheten af folkskolelärarnes nuvarande aflöning, i allmänhet uppgående till endast 250 Riksdaler Riksmynt om året eller 66 öre för dagen, medan dagsverkslönerna för arbetare vore minst dubbelt så höga, — föreslagit, att den till folkundervisningens befrämjande anslagna andel af skyddsafgiften måtte användas till förbättring af folkskole-lärarnes löner, så att desse erhölle anständigt underhåll och folkskolan kunde påräkna duglige och nitiske lärare.
Fröt. 1859 & 1860. 4 Sami. 1 A/d. 2 Band. 16 Haft. 14 106 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123.
Af Herr Lindstedt, M., hvilken anfört, hurusom det anslag af personliga skyddsafgiften, som Rikets sednast församlade Ständer beviljat för folkundervisningens befrämjande och till så kallade roteskolors inrättande, icke blifvit så anlitadt som påräknadt varit.
Orsaken härtill skulle ligga dels i ohehöfligheten för en del församlingar af flera skolors inrättande, dels ock i svårigheten för mindre socknar att uppfylla de för anslagets erhållande föreskrifna vilkor, hvilka, enligt motionärens tanke, vore till en del både obilliga och orättvisa; och har han i anledning häraf, och för att bereda tillgång till förbättrande af folkskole-lårarnes löneförmåner, föreslagit, att den andel i personliga skyddsafgiften, som till folkskoleundervisningen komme att anslås, skulle till den församling, hvarifrån den blifvit uttaxerad, återgå och i förening med folkskole-afgiften få af församlingen användas, vare sig till underhåll eller utvidgande af nu befintliga folkskolor eller inrättandet af nya sådana, eller af roteskolor, på sätt församlingen lämpligast synes, samt att nämnde afgift borde af folkskole-styrelsen, i sammanhang med öfriga folkskolemedlen, redovisas.
Om behofvet af förbättring uti folkskole-lärarnes aflöning och om folkskoleundervisningens befrämjande äfven i andra afseenden har vidare inom BorgareStåndet, vid remiss af den Kongl.
Propositionen i ämnet, framställning blifvit gjord af Herr Dahm, som önskat att en grundligare bildning bibringades folkskolelärarne, för hvilket ändamål han föreslagit, att antalet af de för deras bildande inrättade seminarier måtte inskränkas till hälften af nuvarande, men att de qvarblifvande seminarierna försåges med flere, skickligare och bättre aflönado lärare, äfvensom att inspektionen öfver undervisningen i folkskolorna måtte anordnas så, att Inspektörernes besök icke på förhand vore kända. inom B onde-Ståndet'.
Af Riksdags-fullmägtigen Sven Rosenberg från Christianstads län, med hvilken flere af Bonde-Ståndets öfrige ledamöter sig förenat; och har Rosenberg, antydande vigten deraf att folkskole-lärarnes ställning förbättrades, så att de, befriade från ekonomiska betryck, kunde odeladt egna sin tid åt sitt ansvarsfulla kall, folkets uppfostran och förädling, samt med erinran att detta vigtiga ändamål, efter hvad erfarenheten visat, ingalunda blifvit tillfyllest uppnådt genom det beslut, som vid förra riksdagen fattades, föreslagit följande åtgärder för folkundervisningens befrämjande, nemligen, att återstoden af den personliga skyddsafgiften, uppgående, efter antagen beräkning, till omkring 250,000 Riksdaler jemte den vid sista riksdagen till folkundervisningen anslagna andel deraf, likaledes beräknad till 250,000 eller tillsammans 500,000 Riksdaler, måtte odeladt anslås till folkundervisningens befrämjande i riket sålunda: att en fjor dede] deraf eller omkring 125,000 Riksdaler användes till dels understöd för högre folkskolor med samma vilkor, som vid sista riksdagen blefvo i detta afseende bestämda 24,000: — dels folkskole-lärare-seminarierna såsom förut 26,000: — dels understöd för seminarii-elever dito 20,000: — samt att återstoden deraf, beräknad till 55,000: — finge ställas till Kongl. Maj:ts nådiga disposition för folkundervisningens befrämjande i allmänhet, särdeles till understöd för sådana församlingar, som af egna medel ej kunna upprätthålla sitt folkskoleväsende i någorlunda behörigt skick; — att de återstående, trefjerdedelarne, omkring 375,000 Riksdaler, måtte öfverlemna» till folkskolorna på samma sätt som den förut anslagna folkskole-afgiften, med vilkor, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123.