Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid sjelfva domkyrkan i Carlstad hade under någon tid af sistlidet år en lekman predikat, hvilken endast undergått examen såsom folkskolelärare.
På landet predikade studerande ynglingar turvis emot lön.
En ordinarie beställning, som fordom haft tolf aspiranter, hade nyligen blott haft en enda sökande.
En utnämnd
Komminister hade afsagt sig sacellaniet och återgått till adjunktslifvet o. s. v. Uti detta beklagliga förhållande vore ingen utsigt att vinna förbättring med mindre den starka konkurrensen från stiftets skolstat, der lärarnes antal på de sednaste 30 åren fördubblats, alldeles upphörde.
Kyrkan och skolan borde ock kunna aflöna hvar sina lärare.
Sådant hindrade likväl icke, att lärdomen belönades efter förtjenst, men detta borde ej ifrågakomma med mindre hon egnade kyrkan sina krafter.
Motionären önskade derföre, att kyrkan straxt måtte tillbjuda de större kapaciteterna några större förmåner, än dem de hittills åtnjutit, men med o vilkorligt förbehåll, att de ock straxt ingå i kyrkan, eller ock i religionens tjenst.
Ilan önskade ock att Theo - 6 Sammansatta Lag- saint Allm.. Bese.- och JEkon.-Utskottets Betänkande IM 26. logiska fakulteterna vid rikets universitetet', som vore religionens högsta undervisnings-anstalter, måtte tillerkännas uteslutande rätt att pröfva och vitsorda presterskapets kunskapsmätt, äfvensom att detta kunskapsmätt måtte förhöjas, men då också gifva rätt, utan ny pröfning, till presterlig befordran, således äfven till pastorat; uti hvilket ämne motionären afgifvit särskildt förslag, som nu ej är föremål för pröfning.
Den förändring motionären sålunda åsyftar, skulle likväl icke blifva brådstörtad, utan tillvägabringas på det sätt, att alla de i kyrkans och läroverkens tjenst redan ingängne personer borde vid sin nuvarande rätt bibehållas; men på dem, som hädanefter i dessa tjenster inginge, borde deremot tillämpas motionärens förslag, hvilket innefattas i följande punkter: l:o Theologie Professorer, Adjunkter och Docenter vid rikets universiteter samt
Lektorer i theologi och bibeltolkning vid rikets allmänna undervisningsverk böra vid sin närvarande presterliga befordringsrätt bibehållas: 2:o Theologie Kandidater och Licentiater, såvida de antingen ingått i kyrkans beständiga tjenst eller äro anställde såsom lärare i någon sådan egenskap, sorn nästföregående punkt omförmäler, böra räkna presterliga tjensteår, men om de till någon annan befattning befordras, sä skall hvarje presterlig tjensteårs-beräkning för dem upphöra; 3:o Filosofie
Magistrar må räkna 4 tjensteår oell, om de tillika äro Theologie Kandidater, 6, samt Theologie Licentiater 10 tjensteår i och för sina lärdomsprof, och vare Theologie Licentiater dessutom vid sin närvarande rätt i afseende på första klassens pastorater bibehållne; men allt under uttryckligt förbehåll, att de antingen ingått i aktiv presterlig tjenstgöring eller äro anställde såsom lärare i någon sådan egenskap, som lista punkten innehåller. 4:o
Alla andra lärare och embetsman, än de sam i lista punkten nämnde äro. vid rikets allmänna undervisningsverk och tillämpningsskolor samt vid alla enskilda korporationer, må hädanefter ej räkna presterliga tjensteår, alla de nuvarandes rätt likväl oförkränkt.
Efter det denna framställning blifvit bemött af Herr Biskopen öfver Carlstads stift Millén, som, bland annat, vederlagt åtskilliga i motionen förekommande uppgifter i afseende å antalet ordinerade under de sista åren inom bemälda stift, hvilka uppgifter motionären i anledning deraf återkallat, hafva begge de nu omförmälde motionerna blifvit remitterade till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet; men, med stöd af 43 g Riksdags-ordningen, hafva desamma behandlats af Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, som icke anser sig kunna biträda de af motionärerne uttalade åsigter.
Emellan prestens och skollärarens befattningar, som begge äro af andlig art, eger vida mindre olikhet rum. än motionärerne synas vilja medgifva, och för kyrkan mäste det anses hafva ländt till stor nytta, att kunna erhålla förstärkning frän skolan, hvilken sednare hon har att tacka för mänga af sina yppersta själasörjare.
Det finnes alltså en högst naturlig anledning dertill, att åt. skollärarne blifvit medgifven befordringsrätt på den presterliga banan.
Denna rättighet, för icke längesedan större än nu. till följd af den bekanta s. k. dubbla tjensteärs-beräkningen, har gradvis och, i anledning af Rikets Ständers derom uttryckta önskan, sednast genom Kongl.
Majits nådiga Cirkulär till samtlige Konsistorierna den 2G Oktober 1850 blifvit i väsendtlig män inskränkt: men huruvida sådant, änskönt af billigheten mot det tjenstgörande presterskapet päkalladt, kan. med hänsyn allenast till kyrkans fördel, anses hafva verkat Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande A/s 26. 7 välgörande, lärer ännu icke kunna fullt algöras.
Att gä vidare i en dylik riktning torde åtminstone ännu vara för tidigt.
Det ligger ock utom allt tvifvel, att konkurrensen från skolans sida på den presterliga befordringsvägen hädanefter måste blifva vida ringare än tillförene, dels till följd af nyssberörde inskränkning i skollärares tjensteårs-beräkning, dels ännu mera till följd deraf, att de sistnämndes lönevilkor blifvit, sä väsendtligen förbättrade, att det förnämsta skälet, hvarföre skolinän sökt befordran till prestembeten, kan anses hafva nästan alldeles upphört.
Också lära, efter hvad inom Utskottet blifvit upplyst, inom ett af rikets stift, hvars pastorater anses för jemförelsevis mycket lättskötta och således borde vara begärliga, finnas skolor med 8, 12 eller 18 lärare, bland hvilka finnes ingen, eller på sin höjd en enda, som ingått i presteståndet.
Öm sådant icke är en tillfällighet, utan förhållandet återfinnes i andra stift med mera svårskötta pastorater, så torde konkurrensen frän skolans sida snart kunna blifva alltför ringa.
I alla händelser kan den öfverklagade prestbristen åtminstone anses deraf icke vara på något sätt beroende.
Hvad äter Carlstads stift särskildt beträffar, måste anledningen till den derstädes uppenbarade brist pä prester hufvudsakligen sökas i den omständigheten, att pastoraten derstädes äro ovanligt stora, så att hvarje Kyrkoherde behöfver biträde af flere Komministrar och Adjunkter, hvilkas antal alltså är större, än att de, i anseende till fätalet pastorater, kunna hoppas snar befordran, en omständighet, som den ene motionären uraktlåtit att omnämna, och hvars olägenheter svårligen lära kunna undanrödjas genom de af honom föreslagna medel.
Det skäl Herr Kyrkoherden Wennerström åberopat för sitt ifrågavarande förslag, att nemligen någon reciprocitet i afseende på skollärares och presters rätt till befordran å hvarandras tjenstebanor icke eger rum, torde befinnas mindre välgrundadt, vid betraktande deraf, att skolans och kyrkans behof icke kunna pä lika sätt tillfredsställas, i det den förras bestyr, i hvad de äro olikartade med prestens, kräfva yngre och friskare krafter, då deremot den sednare företrädesvis behöfver den mognade erfarenheten; hvadan det skulle vara orimligt att transportera äldre prester till skolan.
Utskottet hemställer pä nu anförde skäl vördsamligen, att omförmälda motioner ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 8 .luli 1860.
Kiksdags-fullmägtigen A. W. Uhr från Örebro län och J. M. Lundahl från Skaraborgs län häfva begärt få antecknadt, att de i behandlingen af detta ärende inom Utskottet icke deltagit.
8 Sammansatta Lag- samt Allm.
Bes v.- och Ekon.-Utskottets Betänkande Ad 27. JW *1.
Alik. till Exp.-Ut9k. den 8 Aug. 1860, kl. 10 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om förändrad, klassificering af rikets 'pastorater.
Uti ett till ITögvördiga Preste-Ståndet ingifvet memorial, har Herr Kyrkoherden Otterström, jemte det han fästat uppmärksamheten på nödvändigheten att vidtaga åtgärder till afhjelpandet af en frän alla håll ölverklagad prestbrist och sökt utveckla, hurusom anledningen till densamma vore att söka i sjelfva lagarne för presterskapets befordran, de der till kyrkans mest vanlottade och beroende platser för hela lifstiden undanträngde dem, som redan frän tidigare år egnat sig at. kyrkans tjenst, men deremot beredde ett lätt tillträde till de indrägtigaste sysslorna åt dem, hvilka kunde prestera s. k. lärdomsmeriter, hemställt att, till beredande af större uppmuntran och bättre rätt åt de förre, Rikets Ständer måtte.till Kongl. Maj:t ingå med den underdåniga anhållan, det täcktes Kongl. Maj:t, med ändring af hvad nu rörande rättighet att komma i åtanka vid befordran till de bättre pastoraterna stadgadt är, antaga och påbjuda: ”l:o att den rätt, som varit lärdomen förbehållen såsom exclusiv företrädesrätt vid förslag till lista klassens pastorater, må såsom sådan undanrödjas, eller, med andra ord, att denna pastoratsklass må försvinna; 2:o att, till följd deraf, pastoraterna delas i blott tvänne befordringsklasser, och det, i enlighet med Kongl. Maj:ts nu afgifna nådiga Proposition, med afseende på pastoraternas storlek, folkmängd och besvärlighet; 3:o att, vid upprättande af förslag till pastorssysslor inom förra klassen, Konsistoriernas gifna rätt att sökandes meriter samvetsgrann! väga, må sorgfälligt tillämpas.
” Denna motion, som blifvit remitterad till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet, har, jemlikt 43 § i Riksdags-ordningen, blifvit behandlad af Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, som härmed får öfver densamma afgifva utlåtande.
Det af motionären åsyftade ändamål synes Utskottet icke böra sökas genom det af honom föreslagna medel, utan torde lämpligast kunna vinnas genom den reglering Sammansatta Lag- samt Allm.
Besv- och Ekon.-Utshottets Betänkande N:o 27. 9 reglering af presterskapets löneinkomster, hvarom vid denna riksdag fråga är under behandling.
Nuvarande indelning af postoraterna sammanhänger ock med åtskilliga andra förhållanden, i hvilka en sådan rubbning, som motionärens förslag skulle föranleda, icke torde fullt rättfärdigas af det anförda motivet, och då dessutom, på sätt Utskottet i ett föregående Betänkande sökt ådagalägga, det egentliga presterskapet hädanefter, till följd af de förbättrade lönevilkor, sorn numera blifvit beredda åt skolstatens tjenstemän, icke bör kunna befara så stor konkurrens från de sistnämndes sida, som hittills varit förhållandet, linner Utskottet sig föranlåtet hemställa, att Herr Kyrkoherden Otterströrns motion ej må till någon Rikets Ständers vidare åtgärd föranleda.
Riksdags-fullmägtigen J. M. Lundahl frän Skaraborgs län har anmält, att han i Utskottets behandling af detta ärende icke deltagit.
STOCKHOLM, tryckt hos A. L. NORMAN, 1860.
Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o 28. 1 28.
Ank. lill Exp.-Utsk. den 31 Äng. 18G0, kl. 11 f. in.
Utlåtande, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 2, rörande väckta förslag, alt den Heliga Nattvarden må kunna omedelbart efter Skriftermålet, före den allmänna Gudstjensten, utdelas.
Berörda Betänkande, genom hvilket Utskottet tillstyrkt, att Rikets Ständer mätte för sin del besluta utfärdandet af en författning, hvarigenom stadgas, att, »när i nägon församling pastor med församlingsboerna öfverenskommer att å någon viss söndag, med afseende å särskilda omständigheter, den Heliga Nattvarden mä omedelbart efter skriftermålet och före den allmänna Högmesso-Gudstjensten utdelas, ege vederbörande Domkapitel, uppå derom gjord hemställan, att, utan hinder af Kyrko lagens föreskrift, efter pröfning af de uppgifna skälen, till en sådan förändring i den gällande ordningen för Gudstjensten meddela tillstånd,» har, enligt de Utskottet från samtlige Riks-Stånden tillhandakomna protokollsutdrag, blifvit från Höglolliga Ridderskapet och Adeln, Högvördiga Preste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet till Utskottet återremitteradt; hvaremot Vällofliga Borgare-Ståndet i anledning af Betänkandet fattat det beslut, att stadgas bör, natt. når i någon församling pastor med församlingsboerna öfverenskom mer att, med afseende å säl skilda omständigheter, den Heliga Nattvarden mä omedelbart efter skriftermålet och före den allmänna Gudstjensten utdelas, en sådan förändring i den gällande ordningen föi Gudstjensten må ega rum.» Inom Ridderskapet och Adeln har, sedan upplysning vunnits derom, att Bonde-Ståndet återremitterat Betänkandet i enahanda syfte, som Borgare-Ståndets ofvan berörda beslut angifver, flertalet af de ledamöter, som yttrat sig i ämnet och bland dem äfven de, som helst ville tillstyrka afslag å motionerna, framställt den anmärkning, att, derest den ifrågasatta afvikelsen från det vanliga ritualet skall tillåtas, det borde vara tillåtet att anställa nattvardsgång lika väl å söcknedagar som helgedagar, och att
Domkapitlets tillstånd dertill, hvilket mången gång icke skulle kunna lith. till It.
Prut. 1859 & 1860. 7 Sami. 2 Afd. 14 Uäjt. 1 2 Sammansatta Lag- samt Allm. Bese.- o. Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o 28. afvaktas, icke borde erfordras; och synes Betänkandet hafva blifvit återremitteradt, på det Utskottet mätte taga dessa anmärkningar i öfvervägande.
Bonde-Slåndels äterremiss är beledsagad af det uttryckliga förklarande, att stadgas borde, »att dä i någon församling pastor och församlingsboerna derom öfverenskomma, den Heliga Nattvarden må omedelbart elter Skriftermålet och före den allmänna Högmesso-Gudstjensten utdelas.»
Af Preste-Ståndets protokoll i frågan synes mindre klart hvad meningen med återremissen må vara, enär både de ledamöter, som önskat, att intet afseende på motionerna måtte fästas, och de, som yttrat benägenhet alt närma sig Borgare-Ståndets beslut, påyrkat Betänkandets återremitterande.
Då likväl Utskottet, som i meranämnda Betänkande angifvit skälen för sin tvekan att. medgifva församlingarne rätt att utan kontroll från kyrklig öfverstyrelse vidtaga afvikelse!- från gällande kyrkorilual, till följd af den mening, sorn inom tre Biks-Slånd gjort sig gällande och äfven vunnit anhängare inom Högvördig;!
Preste-Ståndet, trott sig böra frånträda berörda skäl och framställa ett nytt förslag i nyssnämnde syftning, har- Utskottet dock dervid icke funnit sig kunna tillstyrka en så vidsträckt tillåtelse för församiingarne till att vidtaga ändring i den af lagstiftaren fastställda kyrko-ordningen, att afvikelse!! derifrån kunde blifva regel, i stället för endast ett af särskilda, för någon ort eller tid tillfälliga, omständigheter kräfdt undantag.
Sådant kunde likväl blifva följden, derest ordalydelsen i Borgare-Ståndets beslut vidhållas.
Men detta synes knappt hafva varit ens motionärens mening och har ännu mindre ifrågasatts af de talare inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, hvilka yttrat sig öfver den väckta frågan.
Utskottet föreställer sig, att i hvarje församling kan finnas ett antal personer, hvilka dels af samvetsskäl, dels af andra giltiga anledningar kunna önska få begå den Heliga måltiden, efter gammal sed, omedelbart efter söndagens HögmessoGudstjenst; och deras önskan torde desto mindre böra undertryckas för det de tillhöra minoriteten inom församlingen, som det icke någonstädes lärer kunna visas vara förhållandet, att hinder för beständigt möter att å söndagar i vanlig ordning utdela den Heliga Nattvarden åt ett mindre antal gäster.
Hvad åter angår anställandet af Nattvardsgång äfven å söcknedagar, lärer sådant redan vara brukligt i städerna, hvadan det ej synes vara skäl att, om ett undantag från kyrko-ordningen nu skulle inedgifvas, förneka landsbygden den förmån, som häraf kunde uppslå, helst de omständigheter, som föranleda ifrågavarande afvikelse, tilläfventyrs göra det vida mindre lämpligt att anställa Nattvardsgång å söndag före Högmesso-gudstjensten, än å en särskild dag.
I enlighet med hvad sålunda är anfördt, går Utskottet att framlägga förslag till snmmanjemkande af de olika meningarne; hemställande i sådant afseende, att — med frångående å Borgare-Ståndets sida af ordalydelsen uti dess redan lättade beslut — Rikets Ständer för sin del måtte besluta utfärdandet af en författning hvarigenom stadgas, att om i någon församling, vid vissa tillfällen och med afseende å särskilda omständigheter, det må anses nödvändigt, att Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o 29.
3 Nattvardsgång anställes å annan tid, än i sammanhang mecl den allmänna Högmesso-Gudstjenslen, Pastor eger att med församlingsboerna derom öfverenskomma.
Stockholm den 11 Juli 1860.
Reservationer: af Herr von Knorring, 0. af Herr Biskopen Anjou och Herr Doktor Sundberg, hvilka förmält sig vilja vidhålla det yttrande Utskottet i dess förra Betänkande i ämnet afgifvit.
Ank. till Kxp.-Ulsk. deri 31 Äng. 1860, kl. lif. m.
Utlåtande, i anledning af ålerremiss af Utskottets Betänkande N:o 3, rörande väckt förslag om fördelning på vissa år af de kostnader i och för allmänna bgggnader, som från boställen utgå.
Enligt Utskottet tillhandakomma protokolls-utdrag, har berörda Betänkande, uti hvilket Utskottet, i anledning af en utaf Herr Domprosten Knös väckt motion, tillstyrkt Rikets Ständer alt hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdandet af en författning, hvarigenom, med upphälvande af 27 § i nu gällande Militieboställsordning, stadgas, att »om innehafvare af militie-, civilt- eller ecklesiastikt boställe under sin besinningstid fått vidkännas kostnader för nybyggnad af kyrka, andra allmänna hus eller större broar, skall den del af samma kostnader, som efter hemmantalet utgöres, till godtgörande fördelas på ljugo år, med en tjugondedel på hvarje, räknadt från och med det år, då samma kostnad utgick eller började att utgå; så att, om boställe blifver afträdt inom tjugo år derefter, afträdaren, som kostnaden förskjutit, skall ega rätt att af efterträdaren erhålla ersättning för sitt förskott, i mån of de återstående årens antal, med en tjugondedel för hvarje af de bristande tjugo åren; dock att vid skeende af- och tillträdes—husesyn varder lian den kostnad alräknadt hvad afträdare i honom åliggande skyldigheter i afseende på boställets lagliga byggnad och häfd kan hafva brustit, samt liqvid i dessa delar emellan af - 4 Sammansatta Lag- samt Allm. Bcsv.- u. FJ.on.-Ulshotlets Utlåtande A:o 29. och tiliträJarc upprättas oell i husesyns-instrumeutet intages;» blifvit af Höglolliga Riddcrskapet och Adeln samt af Vällolliga Borgare-Ståndet till Utskottet återremitteradt, men af de öfrige begge Riks-Stånden bifallet.
Emot Utskottets ofvanberörda förslag, oell såsom skäl för återremiss, liar hufvudsakligen anförts: att genom den bestämda föreskriften om ifrågavarande kostnaders fördelning på tjugo år skulle det åsyftade ändamålet af billighet och rättvisa mot boställsinnehafvare lätteligen förfelas, enär det nemligen kunde hända, att den, som emottagit ett boställe i så godt skick, hvad åbyggnaden beträffade, att några kostnader för byggnad under hans besinningstid icke ifrågakomme —• i hvilket läil någon ersättning till efterträdaren för uraktlåten byggnadsskyldighet icke vid afträdandet egde rum — men under det sista året finge vidkännas en större utgift för något allmänt byggnadsföretag, blefve berättigad til! godtgörelse för nitton tjugondedelar deraf utaf efterträdaren, hvilken just till följd deraf, att företrädaren behölt bygga så litet vid bostället, troligen snart finge till fullo utgöra sin årliga byggnadsskyldighet och möjligen i förskott ett och annat år derutöfver: alt då, genom Utskottets förslag, skulle boställshafvare tillförsäkras ersättning för hvarje, äfven den minsta, kostnad, som blifvit använd till de omförmiilda ändamålen, men dylika mindre utgifter sällan något år alldeles uteblefve, komme hvarje boställe att belastas med ett skuldregister, som med hvarje år blefve allt vidlyftigare och tarfvade sitt eget bokhålleri, derest oreda skulle undvikas: att besväret härmed ofta kunde uppväga de ringa utgifter, boställshalvaren kunde finna för godt att debitera bostället: att deremot Utskottets förslag uteslöt en del andra »extra utgifter», som en boställsinnehafvare kunde fä vidkännas, och i afseende å hvilka det vore lika billigt, alt han njöte godtgörelse: samt att, då dessa kostnaders beskaffenhet icke kunde i lagen vara föresedd utan borde för ernående af full rättvisa och billighet i ,hvarje förefallande läll pröfvas, det borde åt Syne-rätten, hvilken verkställer husesyn mellan af- och tillträdare, öfverlåtas att pröfva ej mindre verkliga beloppet af de kostnader, som föregifvas vara förskjutna, än ock i hvad män de kunna anses vara af beskaffenhet att böra af efterträdaren företrädaren godtgöras, och till huru stor del de böra på den ene eller andre belöpa; i hvilket sistnämnda hänseende inom Riddcrskapet och Adeln blifvit vrkadt, att till efterrättelse härutinnan bör tjena den grundsatts, som i 27 af gällande Militieboställs-ordning, sådan denna § lyder efter Kongl. Kungörelsen den 16 Oktober 1849, blifvit antagen,
att nemligen godtgörelsen skall ega rum »efter årlalsberiikning och på Svne-rättens pröfning ankomma att i förhållande till 'ärdet af den årliga byggnadsskyldigheten vid bostället, uträknad i penningar efter ortens pris, bestämma, för huru många år kostnaden gälla bör» Genom sitt förslag i ämnet hade Utskottet ingalunda åsyftat att åstadkomma en sådan utjemning af alla onera och utgifter från boställen, att beloppet för det ena året komme att blifva lika, som för det andra; hvilket alltid mäste blifva overk ställbart; utan var ändamålet med samma förslag att, så vidt sig göra låter, före komma den orättvisa, att en boställshafvare, som tillfälligtvis innehade bostället endast Sammansatta baij- samt Allm. liese.- o. Ekon.-Ulskottets Utlåtande N:o 29. 5 under den tid en kostsammare kyrkobyggnad eller annat dylikt allmänt företag [lästod, kan med mähiinda hela boställets afkastning nödgas dertill bidraga, under det bans efterträdare, utan afseende derå huru länge han njuter fördelen af denna allmanna byggnad, är från all kostnad derför befriad.
Med detta ögonmärke borde det, enligt Utskottets tanke, desto mindre blifva fråga om några andra kostnader, än de i allmänhet betydliga, hvilka härröra af de utaf Utskottet uppräknade allmänna byggnadsföretag, som Utskottet dertill saknade grundlagsenlig anledning af motionens innehåll.
Utskottet kan fördenskull icke medgifva riktigheten af de anmärkningar, som grunda sig på förutsättningar af motsatt art.
Äfvenså lärer anmärkningen derom, att en boställsinnehafvare, enligt Utskottets förslag, skulle kunna tillerkännas en oskälig ersättning för förskjutna byggnadskostnåder, i den händelse han, till följd af boställets fullkomligt goda skick, sjelf alldeles undgått att derå använda någon byggnadskostnad, befinnas alldeles ogrundad, enär sådant förekommes genom den i Utskottets förslag uttryckligen gifna föreskrift, att från den omförmiilda ersättningen borde »afräknas hvad alträdaren i honom åliggande skyldigheter i afseende på boställets lagliga byggnad och häfd kan hafva brustit;» genom hvilket stadgande man skulle uti ifrågavarande hänseende komma till samma mål, som medelst föreskriften i 27 § af Militieboställs-ordningen, att godtgörelsen skall ega rum »efter årtalsberäkning».
Att använda sistberörda uttryck var likväl omöjligt till följd deraf, att i sådant läll den ifrågaställda nya författningen, den der viii borde gälla till efterrättelse för hela riket, icke skulle varit tillämplig, der någon årtalsberäkning i afseende på byggnadsskyldighet icke eger rum, såsom förhållandet är med de ecklesiastika boställena i Skåne.
— Den åsigten åter, alt åt Syne-Rätten bör uppdragas att pröfva, ej mindre hvilka kostnader äro af den beskaffenhet, att de böra alträdaren ersättas, än ock till huru stor del beloppet af desamma bör drabba af- eller tillträdaren, kan Utskottet för ingen del biträda.
Då domstolen för en sådan pröfning saknade all ledning af en bestämd lag, ja, ända till all anvisning till de grunder, pä hvilka han borde stödja sitt domslut, skulle delta sednare lörestafvas allenast af godtycket, och enhet och öfverensstämmelse mellan olika domstolar alldeles omöjliggöras.
Syne-rättens uppgift blefve att för hvarje förekommande fall stifta lag, icke att tillämpa sådan: en anordning, som icke torde kunna i någon lagstiftning försvaras.