Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t underdånigst anhållit, att församlingen, emot den afgäld, som i laga ordning blefve åsatt, måtte tilläggas ständig besittningsrätt till det inom Wansö socken och i närheten af kyrkan belägna f. d. Piparebostället vid Södermanlands regemente Bränn Årby om >/4 oförmedladt eller V16 förmedladt mantal, i ändamål att derå uppföra nytt skolhus samt bereda utrymme dels för ungdomens undervisning i trädgårdsskötsel äfvensom för dess kroppsöfningar, dels ock för planteringsland åt skolläraren; och hade dervid blifvit anfördt, det församlingen helt och hållet saknade tillfälle att för ändamålet erhålla nödig jordvidd vid det hittills begagnade skolhuset, uppfördt på en areal af endast 7,8 kappland, som vore instängd emellan kyrkogården på ena sidan och Wansö bys tomter på den andra, hvaremot till utrymme för erforderligt nytt skolhus jemte tomt deromkring icke någon lokal blefve lämpligare än förenämnda boställe, hvilket vore beläget invid kyrkan på dess södra sida, med torrt och sundt läge, i midten af socknen samt med lätt kommunikation till alla dess delar.
Bostället vore för närvarande utarrenderadt intill Stats-Utskottets Utlåtande Jfå 20. 3 midfastan år 1869, mot en årlig afgift af tre tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, samt nio R:dr R:mt, men, om den sökta upplåtelsen bifölles, skulle öfverenskommelse redan på förhand kunna träffas med nuvarande arrendatorn om upplåtelse af mark för det ändamål, som åsyftades.
Krigs- och Kammar-kollegierna, som blifvit anbefallda att häröfver inkomma med underdånigt utlåtande, hade, sedan vederbörande blifvit hörda, med öfverlemnande af underdåniga yttranden från Boställs-direktionen och Chefsembetet vid Södermanlands regemente äfvensom från Konsistorium i Strengnäs stift samt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Södermanlands län, för egen del i underdånighet meddelat, att ifrågavarande boställe, som enligt 1825 års jordebok droge ränta i kronovärde 1 R:dr 1 sk. 10 rst, deraf kronan behållet 5 sk. 11 rst. och det öfriga indelt, samt kronotionde 7 kappar spanmål, hälften råg och hälften korn, jemlikt beskrifning till en vid laga skifte år 1839 författad, i Generallandtmäterikontoret förvarad karta, hade en egovidd af 4 tunnland 30 9/32 kappland åker och tomter, 3 tunnland 24 l/4 kappland äng och 4 tunnland 16
V2 kappland afrösningsjord eller tillsammans 13 tunnland 7 l/32 kappland, samt att detsamma, som uti 1840 års Aflönings-indelningsverk för Södermanlands regemente vore upptaget bland de till utarrendering afsedda boställen med en beräknad behållen afkastning af 13 R:dr 31 sk. 7 rst.
Banko, enligt kontrakt den 6 Mars 1838 vore af regementets Boställs-direktion utarrenderadt till Orgelnisten Joh. H.
Thorselius på 30 år intill den 14 Mars 1869, emot ett årligt arrende af 3 tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, jemte tillagd forlön, samt en kontant penningeafgift af 6 R:dr Banko; och som ifrågavarande boställe borde för regementets löningsfonds räkning utarrenderas, samt Wansö församling, hvilken redan egde 7,8 kappland nära kyrkan belägen jord, hvarå dess nuvarande skolhus vore uppfördt, icke kunde för ungdomens undervisning i trädgårdsskötsel och till planteringsland åt skolläraren behöfva använda hela bostället, utan borde åtnöjas med en mindre del deraf, ansågo sig
Kollegierna endast kunna i underdånighet tillstyrka, att af den till bostället hörande, kyrkan jemväl närbelägna jord finge, vid arrendetidens utgång den 14 Mars 1869 eller derförinnan, derest öfverenskommelse med nuvarande arrendatoren derom kunde träffas, till församlingen upplåtas så stor rymd, att den i enlighet med 3 mom. 4 § i Kongl. Stadgan den 18 Juni 1842, angående folkundervisningen i riket, blefve tillräcklig såväl till skollärarens behof af jordfrukter, som till undervisning i trädplantering och trädgårdsskötsel; för hvilken jordrymd, som vid behörig landtmäteriförrättning i vederbörandes närvaro skulle utses, församlingen borde till boställets arrendator erlägga årlig afgäld, att bestämmas enligt 9 § i Kongl.
Förordningen den 6 Augusti 1864, angående grunderna och vilkoren för hemmansklyfning och jordafsöndring.
Med afseende å bostället Bränn Årbys ringa areal af endast 13 tunnland 7V,a kappland, i följd hvaraf så väl Boställs-direktionen som Chefsembetet vid 4 Stats-Utskottets Utlåtande J\S 20.
Södermanlands regemente ansett detsamma vara af ringa användbarhet för regementet, har Kongl. Maj:t, efter nådigt öfvervägande af hvad i ärendet förekommit, föreslagit Rikets Ständer, att nämnda boställe måtte från 1869 års midfasta, då nuvarande arrende om bostället tilländaginge, under full dispositionsrätt upplåtas åt Wansö församling, att för det uppgifna ändamålet användas, emot erläggande till regementets Boställs-direktion af årlig afgift, hvilken borde åsättas i enahanda ordning, som för bestämmande af maximi- och minimi-belopp vid kronoarrenden är stadgad; och hade Kongl. Maj:t ansett, att, derest detta af Rikets Ständer bifölles, något hinder icke mötte för Wansö församling att, innan öfverlåtelsen af bostället trädde i verkställighet, med nuvarande arrendatorn träffa öfverenskommelse om användande af större eller mindre del af bostället för det afsedda ändamålet.
Stats-Utskottet, till hvars behandling denna nådiga framställning blifvit remitterad, har tagit densamma i öfvervägande; och som Utskottet dervid icke funnit annat att erinra än dels att, derest arrende-afgiften skulle åsättas i fullkomligt enahanda ordning, som för bestämmande af maximi- och minimi-belopp vid krono-arrenden är stadgad, Wansö församling, hvilken icke eger optionsrätt till arrendet, möjligen kunde gå miste om upplåtelsen, som komme att ske till den, hvilken vid auktion erbjöde högsta städjan, dels att de i den nådiga Propositionen nyttjade ordalag i afseende å sjelfva upplåtelsen, enligt Utskottets tanke, möjligen skulle i framtiden gifva anledning till olika tankar angående densammas fortfarande bestånd; alltså och då det med upplåtelsen åsyftade ändamål synes kräfva visshet så väl att vid den uppgifna tiden komma i besittning af bostället, som att denna besittning sedermera ej må afbrytas, får Utskottet i sådant syftemål föreslå, att Rikets Ständer, med kufvudsakligt bifall till den nådiga framställningen i ämnet, ville för sin del besluta, att ifråga varande boställe må från 1869 års midfasta under ständig besittningsrätt åt Wansö församling upplåtas, att för det uppgifna ändamålet användas, emot erläggande till Södermanlands regementes Boställs-direktion af en årlig arrende-afgift, motsvarande det maximibelopp, som, vid uppskattning af bostället i den ordning Kongl. Kungörelsen den 17 Juli 1847, jemförd med Kongl.
Kungörelsen den 7 Augusti 1863, föreskrifver, vederbörligen kan varda bestämdt.
Stockholm, K. A. Lindström, 1866. Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 21. 1 H:o 31.
Ank. till Exp.-Utsk. den 13 Jan, 1866, kl. 2 e, m.
Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers åren 1863 och 1864 församlade Revisorers berättelser, angående granskning af Statsverkets samt andra utaf allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltninq under åren 1861 och 1862.
Till Stats-Utskottet hafva samtliga Riks-Stånden remitterat ofvanberörde tvänne revisionsberättelser, jemte vederbörande embetsverks och myndigheters i anledning deraf till Kongl. Majit afgifna underdåniga utlåtanden och förklaringar.
Vid den till följd häraf utaf Stats-Utskottet företagna behandling af samma berättelser, utaf hvilka den år 1863 afgifna redogör för 1861 års samt den år 1864 för 1862 års förvaltning, har Utskottet, till vinnande af tid samt korthet i framställningen, ansett lämpligast att samtidigt handlägga båda dessa berättelser, och, efter att hafva inhemtat sådana upplysningar, som för ärendenas utredning funnits nödiga, dervid den af nästlidet års Statsrevisorer afgifna, ännu icke till trycket befordrade berättelse äfven varit att tillgå, får Utskottet härmedelst underställa Rikets Ständers pröfning de utaf Revisorerne framställda ämnen, hvilka Utskottet ansett från dess sida påkalla yttranden.
Utskottet följer härvid den uppställning, som af Revisorerne blifvit iakttagen, och yttrar sig härnedan särskildt för hvarje af de uti berättelserna omförmälda verk och inrättningar, hvilka påkallat sådant yttrande; men då några af de utaf Revisorerne meddelade framställningar och förslag nu icke äro af Utskottet upptagna, hör Utskottet anmäla att dessa, såsom stående i nära sammanhang med andra frågor, om hvilka Utskottet framdeles vid uppgörande af förslag till statsregleringen kommer att särskilda utlåtanden afgifva, af sådan anledning blifvit här förbigångna.
4 Sami. 1 Åfd. 7 Raft. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 21.
Stats-kontoret. § 1- (1863 års Rev.-ber. pag. 4. — 1864 års Kev.-ber. pag. 4, Utlåt. pag. 314.)
I afseende å fortgången med det af Kongl.
Maj:t under den 14 December 1855 i nåder anbefallda arbete med upprättande af nya formulär för de förvaltande verkens samt alla redovisande embets- och tjenstemäns räkenskaper, hvarmed, efter Kammarförvandten A. E. Neréns död, numera jemväl aflidne Kamereraren i Riksbokslutskontoret J.
Spongberg, enligt nådigt förordnande af den 19 November 1858, varit sysselsatt, hafva så väl 1863 som 1864 års
Revisorer meddelat redogörelse.
Af sistnämnda års revisionsberättelse inhemtas, att Spongberg under den 2 November 1863 till Kongl.
Stats-kontoret inkommit med förslag till formulär för den sista utaf de i Rikshufvudboken ingående redogörelser, för hvilka nytt formulär vore erforderligt, nemligen Kongl.
Dtrikes-departementets hufvudbok.
Det Spongberg gifna nådiga uppdrag vore alltså fulländadt, och han hade under utförandet deraf upprättat förslag till följande räkenskapsformulärer, nemligen för:
Krigskollegii hufvudbok, Kongl.
Förvaltningens af Sjö-ärendena dito, Kongl.
Öfverintendents-embetets dito, Kongl.
Sundhets-kollegii dito, Stuteri-öfverstyrelsens dito, Styrelsens för allmänna väg- och vattenbyggnader dito, Kongl.
Statistiska centralbyråns dito, Veterinär-inrättningens i Stockholm dito, Kongl.
General-tullstyrelsens dito, samt Kongl. Utrikes-departementets dito. öfver samtliga dessa räkenskapsformulär hade Kongl. Majit, enligt hvad Revisorerne vidare omförmäla, infordrat vederbörandes underdåniga utlåtande, hvilka jemväl till Kongl. Majit inkommit, utom hvad beträffade Kongl. Förvaltningens af Sjö-ärendena och Kongl. Flottans stationers hufvudbok, oaktadt förslaget till formulär för denna räkenskap redan den 14 November 1862 blifvit för afgifvande af sådant utlåtande remitteradt; och ansågo Revisorerne dröjsmålet med fullgörande häraf vara desto anmärkningsvärdare, som den slutliga pröfningen af jemväl de öfriga räkenskapsformulären uppehölles af denna enstaka fråga.
Sedermera har dock, enligt hvad Utskottet inhemtat, Kongl.
Förvaltningen af Sjö-ärendena inkommit med det infordrade underdåniga utlåtandet, hvilket, jemte öfriga frågan rörande handlingar, derefter blifvit, för afgifvande af underdånigt yttrande i anledning deraf, till Kongl. Stats-kontoret samt Kongl. Kammar-rätten remitteradt.
Dessa embetsverk hafva väl ännu icke med berörda yttrande till Kongl. Majit inkommit; men då sådant, enligt Utskottet meddelad upplysning, inom kort tid härefter kommer att ega rum, torde, oaktadt önskvärdheten att denna, för lång tid sedan väckta vigtiga fråga så snart som möjligt bringas till slutligt afgörande, någon Stats-Utskottets Utlåtande N:o 21. 3 1 åtgärd i sådant syftemål från Rikets Ständers sida ej vara erforderlig, hvadan Utskottet hemställer, i att ofvanberörda fråga för närvarande icke må föranleda till något Rikets Ständers åtgörande. §2- (1863 års Rev.-ber. pag. 9.)
Sedan, till förbättrande och tillhandahållande af undervisningsmateriel, äfvensom till understöd för utgifvande af lämpliga läroböcker, kartor, m. m., för folkskolorna, Rikets Ständer dels beviljat och till Kongl. Maj:ts disposition ställt ett årligt anslag af 12,000 R:dr att utgå under statsregleringsperioden 1858—1860, dels medgifvit att de besparingar, som under ett år uppkomme, finge under ett följande år för ändamålet användas, hade Kongl. Majit, jemlikt nådiga Bref af den 8 April och den 30 December 1859, på Statsrådet och chefen för Kongl. Ecklesiastik-departementet disponerat ett belopp af 25,000 R:dr, att för berörda ändamål utgå.
Efter det af dessa medel 24,985 R:dr 15 öre blifvit till
Departements-chefen utbetalde, hade Kongl.
Majit, jemte öfverlemnande till Kongl.
Stats-kontoret af den utaf
Departements-chefen öfver medlen upprättade räkning med verifikationer, jemlikt nådigt
Bref af den 16 Mars 1860, meddelat honom full decharge för medlens användande.
I anseende dertill ansågo 1861 års Revisorer sig förhindrade att granska berörda redogörelse.
Hos 1862 års
Revisorer gjorde sig åter en motsatt åsigt efter omröstning gällande.
Granskning af redogörelsen kunde emellertid då ej ega rum, emedan densamma ej kunde tillrättafås.
Sedan samtliga Riks-Stånden vid sistlidna riksmöte godkänt den af dåvarande Stats-Utskott, i anledning af Revisorernes uti 1861 års berättelse gjorda anmälan att de funnit sig förhindrade granska redogörelsen, uttalade åsigt, att enär för ifrågakomna räkenskaps granskning andra grunder icke vore stadgade, än de för statsmedels redovisning i allmänhet gällande, samt den af Kongl.
Departements-chefen beviljade decharge å frågan icke finge anses verka annorlunda, än genom att å det eller de Statsråd, hvilka tillstyrkt den beviljade dechargen samt det Statsråd, som kontrasignerat nämnda regeringsåtgärd, öfverflytta ansvarigheten, i händelse af anmärkning mot räkenskapen, Revisorerne lika litet uti ifrågavarande fall, som andra, angående statsmedels användande, egde undandraga sig den dem åliggande granskningsskyldighet, — samt redogörelsen sedermera tillrättakommit och blifvit till 1863 års Revisorer öfverlemnad, ansågo desse sig oförhindrade att granskningen af berörda räkenskap omsider företaga.
Dervid hade, enligt hvad Revisorerne omförmäla, hvarken i afseende å användandet af berörde medel eller vid siffergranskningen något egentligt anmärkningsvärdt förekommit, men sjelfva dispositionsåtgärden hade icke kunnat undgå att ådraga sig Revisorernes uppmärksamhet.
Det syntes nemligen Revisorerne som borde allmänna medel blott undantagsvis och så att säga i yttersta nödfall disponeras å vederbörande
Departements-chef till redovisning, och Revisorerne hade i förevarande fall icke funnit några sådana omständigheter vara för handen, att detta ovanliga och med vårt statsskick föga förenliga redovisningssätt behöft anlitas.
Redan af den redogörelse för frågans föregående behandling, Revisorerne hafva meddelat, ansågo
Revisorerne tydligt framgå, att detta redovisningssätt lätteligen kunde medförameningsstridigheteroch måhända förvecklingar emellan Statsmagterne, och endast denna omständighet innefattade, enligt Revisorernes tanke, 4 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 21. en giltig anledning för inskränkande af berörda redovisningssätt till de få fall, då det icke kunde undvaras, såsom när medel anvisas »till ett af Kongl. Maj:t kändt behof».
Toges vidare i betraktande att, om än den regeringsåtgärd, hvarigenom decharge åt redovisningsskyldige Statsråd meddelas, icke hade annan påföljd än den härofvan förmäles, ansvarsskyldigheten i sjelfva verket ändock ofta blefve blott skenbar, enär Revisorerne vanligen icke kunde utöfva sin granskningsrätt förr, än uppå Konstitutionsutskottets hemställan, decharge redan meddelats för den regeringsåtgärd, granskningen afsåge; och då berörda redovisningsskyldighet således ingalunda motsvarade den, förvaltande verk och myndigheter under alla förhållanden ålåge, hvaraf följde att det allmänna redovisningssättet förtjenade företräde framför det, som uti ifrågavarande hänseende blifvit begagnadt, och då Revisorerne icke kunde finna någon olägenhet, utan fastheldre fördel deri, att likformighet i afseende å redovisningssättet för allmänna medel, så vidt möjligt vore, för framtiden infördes, hade Revisorerne i sådant syftemål å förhållandet fästat Rikets Ständers synnerliga uppmärksamhet.
Den likformighet i redovisningssättet för allmänna medel, hvilken med Revisorernes ofvanberörda framställning åsyftas, synes äfven Utskottet icke vara oförtjent af den uppmärksamhet, Revisorerne påkallat.
En sådan likformighet kan emellertid i fullständig måtto endast vinnas på det sätt, att samtliga redogörelser för statsmedels användande blifva, för undergående af granskning, till Kongl. Kammar-rätten öfverlemnade; men då med våra konstitutionel former icke torde vara förenligt, att Konungens rådgifvare skulle inför Kongl. Kammar-rätten aflägga redovisning för do medel, som kunna af Kongl. Maj:t ställas till deras disposition, synes det antydda målet lämpligare ernås derigenom, att utbetalning af dylika medel verkställes genom någon underordnad embetsman eller myndighet, hvilken då åligger för medlen i vanlig ordning redovisa; Och får Utskottet fördenskull föreslå, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla att, då för något visst angifvet ändamål statsmedel af Kongl.
Majit ställas till disposition af någon Stats-Rådets ledamot, medlens lyftning och redovisning må uppdragas åt underordnad embetsman eller myndighet. § 3. (1864 års Rev.-ber. pag. 10, Uti. pag. 270.)
Jemte förmälan att, enligt hvad Rikshufvudboken utvisade, kostnaderne för kontrollen å bränvinstillverkningen i riket under revisionsåret 1862 uppginge till ett sammanlagdt belopp af 601,651 Ridr 69 öre och att tillverkningsafgifterna för nämnda handtering under samma år belöpte sig till 8,771,214 Ridr 2 öre, hafva Revisorerne, enär berörda utgift i förhållande till inkomsten syntes dem vara nog dryg och den hufvudsakligen utgjordes af öfverkontrollörers och kontrollörers arfvoden, uppgående, utom rese- och traktamentsersättningar, jemte kost och rum för kontrollörerne, till 10 Ridr för de förre och minst 4, högst 8 Ridr för de sednare, allt för dag räknadt, ifrågasatt om icke dessa arfvoden, som vid 1859—1860 årens riksdag nedsattes till berörda belopp, kunde, utan fara för kontrollens behöriga handhafvande, ytterligare nedsättas; och har chefen för bränvinskontrollbyrån deröfver afgifvit underdånigt utlåtande.
Då bestämmandet af ifrågavarande arfvoden vid föregående riksdagar skett i sammanhang med meddelandet al föreskrifter angående kontrollen å bränvinstillverk - Stats- Utskottets Utlåtande N:o 21. 5 ningen i riket, och, enligt hvad Utskottet inhemtat, enskilda motioner i detta ämne vid innevarande riksmöte blifvit till Bevillnings-Utskottet öfverlemnade; så och enär Revisorernes förevarande framställning vid sådant förhållande icke synes böra särskildt för sig behandlas, hemställer Utskottet, att vid den behandling, frågan genom annat Utskotts åtgärd torde erhålla, må få bero. § 4- (1864 års Rev.-ber. pag. 11.)
Sedan den berättelse, en af lärarne vid Strengnäs högre elementarläroverk till Kongl. Ecklesiastik-departementet afgifvit öfver en af honom under år 1861 på allmän bekostnad företagen utländsk resa, blifvit, enligt förordnande, införd uti det för nämnda läroverk vid slutet af 1862 års vårtermin utkomna program, hade, uppå gjord underdånig framställning, Kongl. Maj:t, jemlikt nådigt Bref den 11 September sistnämnda år, medgifvit, att kostnaden för tryckning och häftning af samma berättelse, uppgående tili ett sammanlagdt belopp af 353 R:dr 14 öre, finge af anslaget till elementarläroverken nämnda läroverks kassa ersättas; men då dylika utgifter, hvilka ej för något annat läroverk under revisionsåret 1862 ifrågakommit, enligt Revisorernes tanke, vore af beskaffenhet att ersättning derför icke borde af statsmedel utgå, hade Revisorerne ansett sig böra anmärka förhållandet.
Då anslaget till elementarläroverken, hvilket enligt 1860 års riksstat utgick såsom ett särskildt reservationsanslag, icke synes hafva varit afsedt för dylika utgifter, till hvilkas bestridande, derest de äro af nödvändig beskaffenhet, andra medel, såsom hufvudtitelns besparingar eller anslag till extra utgifter, äro att tillgå, får Utskottet hemställa, att Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse anhålla, att, derest utgifter af dylik beskaffenhet framdeles skulle behöfva af allmänna medel bestridas, anslaget till elementarläroverken ej dertill må anlitas. § 5. (1863 års Rev.-ber. pag. 13—19.)
Sedan 1863 års Revisorer af räkenskaperne erfarit att, på grund af Kongl. Brefvet den 4 April 1861, blifvit till f. d. Landshöfdingen i Hallands län, Grefve P. A. Lewenhaupt under den 16
Maj sistnämnda år utanordnadt ett belopp af 1,525 R:dr R:mt, utgörande ersättning för mistad fardagsrätt vid innehafda boställslägenheter, hade
Revisorerne tagit närmare kännedom af så väl det för anordningsåtgärden åberopade, till Kongl. Kammar-kollegium och Stats-kontoret aflåtna nådiga bref, som öfriga frågan rörande handlingar, deraf Revisorerne ej mindre i afseende å detta ärende, än äfven beträffande i sammanhang dermed uppkomna frågor dels angående ersättning till följd af fördröjd utarrendering utaf berörda boställslägenheter, dels om bestämmande af Landshöfdingens i nämnda län framtida löneinkomster, inhemtat åtskilliga förhållanden, för hvilka fullständig redogörelse meddelas uti Revisorernes berättelse, hvartill Utskottet, för undvikande af vidlyftighet, får hänvisa.
Vid granskning af dessa förhållanden hade Revisorerne, beträffande först frågan om er - 6 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 21. sättning till Grefve Lewenhaupt för mistade fardagsförmåner, väl funnit att, om denna fråga betraktades i och för sig, utan hänsyn till den ersättningsskyldighet honom kunde hafva ålegat i följd deraf, att han från midfastan 1858 till samma tid 1860, eller i två års tid längre än med nådiga Brefvet den 25 Juli 1844 varit öfverensstämmande, innehaft boställslägenheterne Biskopstorp och ön Tylen, Grefve Lewenhaupt haft billiga anspråk på den ersättning honom blifvit i nåder medgifven.
Men om — såsom det hade skett — dessa båda frågor betraktades i ett sammanhang, förefölle det Revisorerne som skulle det ena ersättningsanspråket vara lika klart och giltigt som det andra, och att, om än Grefve Lewenhaupt bort förskonas från återbäring af skilnaden emellan det större belopp, han kunde vara skyldig ersätta, och det mindre, han varit berättigad uppbära, åtminstone någon godtgörelse derutöfver icke bort honom tilläggas.
Ansåges åter Grefve Lewenhaupts ersättningsanspråk vara klart och ostridigt, men statsverkets af tvistig beskaffenhet, syntes det Revisorerne hafva varit lämpligt att, å ena sidan, väl tillägga Grefve Lewenhaupt den ersättning, hvartill han kunde vara berättigad, men å andra sidan icke heller frånhända statsverket det anspråk, detsamma egde på ersättning af vederbörande för den försummelse i afseende å utarrenderingen, som läge dem till last, särdeles som detta anspråk, enligt Revisorernes tanke, hade bort i sammanhang med möjligen uppkommande fråga om ansvar å vederbörande för samma försummelse i vanlig ordning bedömas och således icke omedelbart af Kongl. Ma,j:t pröfvas; och syntes Revisorerne åtgärden att förklara frågan om ersättningsskyldighet för berörda försummelse vara förfallen desto mindre hafva varit erforderlig, som, så vidt handlingarne utvisade, hvarken Grefve Lewenhaupt eller den eller de tjenstemän, som jemte honom kunde drabbas af ifrågavarande ersättningsskyldighet, derifrån sökt befrielse, och dem följaktligen blifvit i nåder tillagd en icke begärd förmån.
— Vidkommande slutligen bestämmandet af nuvarande Landshöfdingens i nämnda län löneinkomster, ansågo Revisorerne, på anförda skäl, dessa på det hela taget icke vara i full öfverensstämmelse med de grunder, som blifvit tillämpade vid 1837 års allmänna lönereglering för landshöfdingarne i samtliga länen.
Utskottet finner visserligen det af Revisorerne anmälda förhållande särdeles anmärkningsvärdt; men då den regeringsåtgärd, sorn dermed afses, redan under nästlidna riksmöte utgjort föremål för vederbörligt Utskotts granskning, och hvad Rikets Ständer efter en sådan granskning godkänt eller lemnat oanmärkt enligt 76 § Riksdagsordningen vunnit decharge, så att ingen ny, till ansvarighet bindande granskning derefter må i samma mål företagas, anser Utskottet, i betraktande häraf, förevarande anmärkning numera icke kunna till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Konvoj-Kommissariatet. § 6. (1863 års Rev.-ber. pag. 63, Utlåt. pag. 302.)