Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Herr Halling: ’’Jag gillar ej och har således icl<e deltagit uti den i nu afgifne Betänkandet förändrade redaclion al io §., hvarigenom ordet ”publike” blifvit utbytt emot ordet ”Stat”,, emedan i något fall ver kan af det nya ordet kunde blifva mindre vidsträckt, än af det nu borttagna. ” Af Herr Doctor Wallin, som, i afseende på 4 §• i Utskottets förslag, biträdt Herr Biskopen, Doctor Holmströms anmärkning samt i öfrigt förenat sig med Herr Lagergren.
Af Herr Hegardt, som instämt i Herr Lagergrens reservation.
Af Riksdagsfullmägtige Sihlström, ven Zweigbergk och Zetterberg, hvilka åberopat Herr Prosten Säwes vid förra Betänkandet logade reservation, ]NT:o 180.
Ank, till Exp. Utsk, d. 17 Febr, kl. 7 e. m, % Utlåtande, i anledning af äterremisser utaf åtskilige från Utskottet afgijne Betänkanden* Enligt ankomne Protocolls-utdrag, hafva nedannämnde Betänkanden. blifvit till Lag-Utskottet återremitterade, nemligen: från Yällofl. Borgare-Ständet, N:o 164, i anledning af väckt motion om upphäfvande af Öfver-Ståthållare-Embetets den 28 December iSi5 utfärdade Kungörelse och förbud flinot tryckta skrifters utdelning eller försäljning på gator eller i portgångar i Stockholm) samt från Hedervärda Bonde-Ståndet, N:o i65, i anledning af väckt motion, alt utmätt fastighet må på auction försäljas endast i uppslag) Lag-Utskottets Betänkande, N:o 181. 10 JNT:o 167, i anledning af väckta motioner om upphäfvande af 3, 5 och 6 §§. i 2 Gap. Giftermåls-Balken; men som dessa Belänkanden blifvit af tre Stånd bifallna, nemligen: N:o 16\ af Ridderskapet och Adeln den 20 Januari detta år, samt af Preste-Ståndet den ig och Ronde-Ståndet den i5 sisllidne December; samt N:o 165 och N:o 167 af Ridderskapet och Adeln den 20 Januari, af Preste-Ståndet den iq
December och af Borgare-Ståndet den i3 Januari; så enär, enligt 87 §.
Regerings-Formen, samt 3 punkten af /\g. §.
Riksdags-ordningen, tre
Stånds mening i dylika frågor utgör Rikets Ständers beslut, samt återförvisning ifrån ett Stånd i desse mål således ej betager samma beslut deras kraft och verkan; anser Utskottet, vid detta förhållande, något utlåtande öfver de gjorda aninärkningorne icke erfordras; hvilket Utskottet härmedelst får hos de respective Riks-Stånd, som återremisserne meddelat, vördsamt anmäla.
Stockholm den 17 Februari i84i« N:o 1814 Ant. till Exp. Utsk, den 25 Febr, kl. 5 e. m, Betänkande, i anledning af vackt fråga om af g f vande af förslag till de Lagförändringar, hvilka, till följd af Rikets Stunders å denna Riksdag fattade beslut om ett förändradt mynt-system, kunna anses behof ige.
Uti Betänkandet N:o 20, har Rikets Ständers Banco-Utskott, bland, annat, hemställt, det en ny gemensam mynt- och räkne-enhet mätte bestämmas, sålunda : att, i fråga om allmänna räkningssättet i handel och vandel samt vid bokföring, Svenska myntets räkne-enbet fastslälles till jemnt
I 'Riksdaler silfverspecie, i enlighet med det skrot och korn, som Mynt-Ordningen af den g
Maj 1835 bestämmer; alt denna enhet, svarande emot 12 skillingar silfverspecie och i räknevärde enahanda med 1 Riksdaler Riksgäldssedel-, eller | af Banco-Riksdalern, eller 32 skillingar 20 Lag-Utslcottcts Betänkande, N:o 181.
Banco benämnes Riksdaler Kurart, samt att Riksdaler Kurant indelas uti 48 skillingar och hvarje skilling uti 4 styfver; i sammanhang hvarmed Banco-Utskotlet föreslagit, dels förändringar i silfver-och koppar-myntets utmyntning och prägling dels att ej mindre Bankens och Riksgälds-Contorets, än Kronans och öfrige publika Verks räkenskaper mätte, efter nämnde mynt-enhet och benämning föras, dels ock ett, i händelse Banco-Utskottets förslag till berörde förändrade myntsystem, godkändes, Lag-Utskottet mätte anmodas inkomma till Rikets Ständer med förslag till de Lagförändringar, hvilka, till följd häraf, kunde anses behöf/ige.
Sorn Baneo-UtskotteLs Betänkande vunnit Rikets Ständers bifall samt Vällofl.
Borgare-Ståndet serskildt, enligt ankommet Protocolls-utdrag, öfverlemnat till Lag-Utskottet att afgifva omförmälde förslag till lag-förändringar; så och utan afseende derå, att Nådigt svar ej följt å Rikets Ständers, rörande det förändrade myntsystemets antagande, aflåtne underdåniga skrifvelse, samt alt följagtligen ovisst är, huruvida Rikets Ständers deruti framställde förslag varder af Kongl. Maj:t gilladt eller afslaget, i hvilket senare fall den till Lag-Utskottet öfverlemnade fråga kommer att förfalla, anser sig dock Utskottet nu böra meddela Utlåtande i anledning af det uppdrag, Utskottet i berörde afseende erhållit.
Ehuru obestämdt detta uppdrag lill syfte och omfattning är, förmodar likväl Utskottet, att detsamma afser, att nya bestämmelser, angående beräkningen af de i Lag och serskilda Författningar dels i daler, mark och öre, dels i Riksdaler utsatte penuingebelopp skulle af det beslutade förändrade myntsystemet blifva en följd och böra af Utskottet föreslås.
Utskottet får härvid vördsamt erinra, att daler, mark och öre i 1734 års
Lag voro grundade å det myntvärde, alt t daler eller 4 mark eller 3ä Öre svarade emot | Riksdaler specie i silfver.
Dessa grunder rubbades likväl sedermera derigenom, att silfver-specie-myntet nästan försvann ur allmänna rörelsen samt dess representant banco-riksdalern föll i värde; och förhållandet dem emellan var vacklande och obestämdt, intilldess Myntbestämnings-lagen den 1 Mais i83o, med bibehållande af det gamla räknesättet i Riksdaler Banco, enligt hvilket alla liqvider derefter, såsom dittills, skulle ske, fastställde den skilnad, alt i\
Riksdaler Banco motsvarar 1 Riksdaler sillver-specie.
Derigenom blef ock, utan förändrin gar i allmänna Lagen celi Författningarne, räknevärdet af der utsatte, da - Lag-Utskottets Betänkande, N:o 181. 21 ler och Riksdaler lagligen bestämda sålunda, att lagdalern svarar emot allenast i silfverspecie Riksdaler och \
Riksdaler Banco samt att i serskilde Författningar upptagne belopp i Riksdaler är lika med Riksdaler Banco.
Enär den af Rikets Stäuder nu beslutade förändring i myntsystemet allenast går derpå ut, att myntenheten, som nu är i Riksdaler Banco, skall förvandlas till i Riksdaler kurant, motsvarande ? af i Riksdaler Banco; så kan ej derigenom någon rubbning ske i nuvarande myntvärdet af lagdalern och af de i serskilde Författningar förekommande penningebelopp i Riksdaler, eller annan följd deraf uppkomma, än att, vid Lagars och Författningars tillämpning, lagdalern skall beräknas till \
Riksdaler kurant, i stället för i Riksdaler Banco, samt den i serskilde Författningar utsatte Riksdaler till il Riksdaler kurant, i stället för i Riksdaler Banco.
Det borde, efter Utskottets tanka, t agas för gifvet, att detta beräkningssätt, om Rikets Ständers förslag till förändradt myntsystem af Kongl.
Majrt i Nåder bifalles, skall af lagskiparen sjelfmant iagttagas; men om ock serskilda åtgärder å lagstiftningens sida anses nödige, för att få detsamma i lagskipningen följdt; så lärer dock lika litet nu, som vid utfärdandet af i83o års Myntbestämnings-lag, derför erfordras att göra ändringar i Lagar och Författningar på alla ställen, der penningebelopp äro utsatte; utan torde endast en erinran till domare och andre embetsmäo, hvilka hafva sig tillämpningen af Lagar och Författningar anförtrodd, att dervid ställa sig Lagen, angående det nya myntsystemet, lill efterrättelse, böra meddelas, i sammanhang med öfrige, för lagens verkställighet nödige, åtgärder.
I följd af hvad sålunda blifvit anfördt, anser Utskottet någon Lagförändring i ofvanomför malde afseende ej vara behöflig; hvaremot Utskottet vördsamt hemställer, det Rikets Ständers må hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, i händelse Rikets Ständeis vid denna Riksdag afgifne unde"dåniga förslag till ett förändradt myntsystem i Nåder godkännes, Kongl. Majit, i sammanhang med den Författning, som derom utfärdas, täcktes förständiga vederbörande domare och executorer att, t il bestämmandet of värdet d de i Lag och serskild*
Förf ittningir utsatte penBih, till R, St.
Prot. j84o och 184 * • 7 Sami. i Äfd. 46 Haft. 5 23 Lag-UtsJcotteh jBeiänk&nct&i N:o 1S ningebelopp i daler, mark, öre eller Riksdaler och skillingar, följa de i förenämnde förslag stadgade grunder.
Stockholm den ig Februari 1841., STOCKHOLM, Elméns och Granbergs Tryckeri, i84 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 182.
1 N:o 182.
Ank. till Exp. Utsk, den 26 Febr, kl. 2 e. m.
C tlåtande efver gjorda anmärkningar vil Utskottets Betänkande JV;o ia3, 1 anledning af sti väl Kongl. Maj:ts IS ätli ga Propositim, med förslag till Förordning emotolodiga folk samlingar, som ock serskilda i detta ämne väckte motioner.
Samtlige Riks-Stånden lvafva till Lag-Utskottet återremitterat detta Betänkande, mot hvilket blifvit i allmänhet anmärkt: af Hans Exellence Herr Grefve G.
Löwenhielm, att ansvaret för samlade menigheters förbrytelser och Lag-heslämmelserne för embets-myndigheter, att tillvägagå mot olaglig och tredskande folksamling, borde i serskilda Författningar stadgas och meddelas; af Herr Grefve D. Frölich, att, då, enligt hans öfvertygelse, det för närvarande vore omöjligt att i ämnet tillvägabringa ett fullständigt Lag-äödag, som tillfredsställde alla, man nu borde inskränka sig till en Författning, som bestämde, hvad uppror är och när våld skall med våld motas; i hvilket afseende han framställt följande förslag: ”Då en folkmassa samlat sig til uppror och sådan afsigt är ådagalagd genom våldsamma åtgärder, riglade mot allmän ordning eller dess 'upprätthållare, skall högste civile embetsmannen i Länet eller sladen 'eller den person, han för tillfället förordnat, tillkalla krigsmanskap och, 'derest folksamlingen icke på åtvarning åtskiljes, ega lemna krigsmanska' 'pets befälhafvare skriftlig anmodan att möta våld med våld.
Dock skall 'den civile embetsmannen förblifva qvar på stället och tillse, att icke 0- 'nödigt våld nyttjas lill upprorets stillande;” Bih, till R. S. Prot. 1840 och 1841- 7 Sami. 1 4fd, 47 Häft. 1 2 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 182. af Herr Ungm, att Utskottet bordt stanna vid afstyrkande af bifall lill den Kongl.
Propositionen i förevarande ämne, enär en ny Cri minal-lag snart vore att förvänta; af Herr Helleday oell Pehr Eriksson från Wermland, alt Utskottet bordt till Riks-Ståndens pröfning oförändradt framställa Lag-Comitens förslag i ämnet ; af Herr P. G. Cederschiöld, att de brott, om hvilkas bestraffning fråga är, kunde bestämmas genom en Lag, hvartill Herr Cederschiöld framlagt följande förslag : i.
Folksamling, som förhåller sig tyst och stilla och ingen o"fredar, må ej störas eller s! i igras af - ffentlig myndighet. ”§. 2.
Folksamling, som förer eljud eller ofredar någon må civil ”myndighet tillsäga alt åtskiljas.
Den, som underlåter att tillsägelsen efterkomma, bote från 5 till 5o R:dr. ”§. 3.
Öfvergår folksamlingen till upplopp medelst våld emot enskild ”person elier egendom, då skall polismagtens tjenare i häckte inmana de ''brottslige.
Anstiftare och befordrare af sådant upplopp, äfvensom verksam deltagare i våldet, straffes med fängelse från 2 till 6 månader. ”§. 4* Öfvergår ett upplopp till uppror derigenom, alt folksatn”lingen, såtter sig till motvärn emot polismagten eller bjuder till att "hindra offentlig myndighet i dess embetes utöfning eller att tvin’’ga den till någon åtgärd, eller att på densamma hämnäs: då ege "polismagten tillkalla beväpnad styrka, hvilken likväl icke må an"vända vapen förr, än folksamlingen blifvit, der liden det medgifver, af "den civila myndigheten tre gånger ljudligen varnad; icke eller tillgripa "eldvapen förr, än andra vapen befunnits otillräcklige.
Anstiftare och "verksam deltagare i sådant uppror straffes med ^arbetsfängelse från 6 ''månader till 2 år.
Har han skadat egendom, ersatte skadan.
Har han ”skadat någon person lill lif elier leni, stånde lian derför till serskildt ansvar »'efter allmän Lag.
Den upprorsman, som dödas af Polismagten eller den be»'väpnade styrkan, figge ogild. ”§• 5.
Missbruk af polismagten eller den väpnade styrkan straffes •'efter allmän
Lag och krigs-arliklarne;” Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 1S2. 3 af Herr L. J. Hjerta, alt Lagen borde innehålla blott en qvalification af ifrågavarande brott, nemligen den af uppror och att följaktligen bestämmelsen angående upplopp skulle utgå, helst straff för ej mindre gatufredsbrott, än inbrott eller plundring, redan funnos stadgade, och deri sammanblandning af lindrigare och svårare brott, som i Utskottets förslag egt rum, kunde medföra vådliga följder; af Herr Professoren Geijer, Herr Prosten Hallström, Herr Grapengiesser och Herr Brinck, alt en bestämdare skillnad emellan uppror och upplopp bordt uppdragas; och har Herr Professoren Geijer erinrat, hurusom för uppror sladganden redan finnas i allmänna Lagen, och att en Lag mot upplopp skulle, med ett från i6oo-talet lånadt uttryck, kunna kallas ett Excess-placat, samt Herr Prosten Hallström åter förmält, hurusom han ansåg; skillnaden emellan uppror och upplopp ligga ej blott deri, att uppror vore en, med större eller mindre planmässighet anstiftad, folkrörelse och genom den utbrustna anläggning till störande af allmänna ordningen, men upplopp mer en sinnenas tillfälliga och öfvergående uppbrusning, utan äfven deruti, alt det förra åsyftade omslörtning af det bestående regeringssättet eller den lagliga regeringsmagten, men det senare, utan dylika ingripande revolutionära syften, gemenligen vore rigtadt mot en underord* nåd auctoritets, måhända föga betydande och för samhället nog ringhaltiga, åtgärd.
I öfrigt hafva, Herr J. P. Lefren ansett sig böra fästa Utskottets uppmärksamhet på hvad reservationerna emot Utskottets Betänkande innehålla, samt åtskillige ledamöter åberopat Herr Lagergrens reservation, deruti, bland annat, erinras, att stadgandet om ansvar lor civile eller mili tair embetsman, som vid upprors stillande missbrukar sitt embete eller sin tjenst, syntes ligga utom gränsen för ämnet.
Ytterligare är anmärkt: vid i §.
Af Herr JR.
Cederschiöld,, att orden: ’’samhr sig menighet eller annan folkmängd" böra utbytas emot uttryckets ”samlar sig folkmängd, ’ enär eljest tvist kunde uppstå, om hvad här med menighet bör 4 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 182. förstås och derförutan detta ord ej finnes öfverallt i Lag-förslaget tillhopa med ordet folkmängd begagnadl; af Hans Excellence Herr Grefve sd.
Posse, Herr Lefre’n, Herr Biskopen Doctor Holmström, Herr Prosten Osterman och Herr Brinck, att det dernäst förekommande ordet "offentligen,” bör utgå ; till stöd för hvilken åsigt är anfördt, dels att detta ord skall göra meningen obestämd, dels ock att det skall vara öfverflödigt; af Herr Lefre’n, jemväl att ordet "tillhopa" här icke är be höfligty af Herr P. G.
Cederschiöld, att uttrycket:
"lägger det uppsåt å daga’' är så obestämdt, att det kan förklaras efter godtycke, och af Herr Brinck, att det bör utbytas emot orden:
"omisskänneligen lägger det uppsåt å daga-," af David åndersson från Halland, att de här begagnade orden offentlig myndighet skulle kunna i begreppet alltför långt utsträckas och härunder förstås jemväl Fjerdingsman, By-ordningsman, Skall-fogde m. fl.; af Herr G. von Rosen, att uppsåtet vid uppror jemväl kan vara annat än här omförmäles, t. ex. att tvinga enskilde personer till något, som enligt Lagarne vore obehörigt; af Herr Ekholm, att här, likasom i Englands, Frankrikes och flere andra länders Lagar, borde bestämmas det antal, hvartill personerne af den samlade folkmängden böra uppgå, om uppror må anses vara förhanden; af Hans Excellence Herr Grefve Posse, att den i i §. föreskrifna uppmaning är alldeles olämplig; af Herr Grefve D. Frölich, att orden: ”uppmana då den, sorn å öf ”verhetens vägnar bjuder och befaller’ böra utbytas mot följande: ’’uppmane "dä den civila myndighet, sorn här nedanföre namnes och som dä ä öJverke - Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 182. 5 ”tens vägnar bjuder och bejaller j' äfvensom Herr IF. F. Dalman och Herr G. von Hosén ansett nödigt, att redan i i §. uttryckes, hvilken embetsmyndighet må ega rättighet alt qvalificera en folksamling., såsom stadd i uppror eller upplopp; saint af Hans Excellence Herr Grefve Posse ytterligare, att, ehuru det af Utskottet här föreslagna högsta fästningsstraff kunde, för sig sjelft belragtadt, anses tillräckligt, borde likväl ihogkommas, att förslaget till ny Straff-lag upptager lägsta graden af fästnings-arbete från 6 månader " till 3 år, och att man vid antagandet af serskilda Lagar, som äro beräknade att i denna Straff-lag inpassas, icke bör skilja sig från de grundsatser, som deruti finnas uttryckte: uti hvilken anmärkning Herr l]F. F. Dalman instämt; hvaremot Herr Prosten Hallström ansett straffbestämmelsen ännu vara alltför sträng, då här handlas om folksamling, som ännu ej skridit till någon våldsam handling, förnärmande för egande-rätt eller personlig säkerhet, utan som formenas ådagalägga ett sådant uppsåt, ehuru den vid första uppmaning återgår lill lydnad; vid 2 §. af Hans Excellence Herr Grefve Posse, att orden: ''utan trottsa med oIjud, små leord eller hot” icke borde hafva här influtit, då den allmänt erkända rigtiga grundsatsen för lagstiftning är,
alt man, så vidt ske kan, hör undvika delailer, då vid ett uppror förbrytelsen likaväl kan uppstå i annan form än genom oljud, smädeord eller hot, som oljud, smädeord eller hot kan ega rum utan trotts, samt då brottet uppror caracteriseras af uppsåtet att med förenadt våld sätta sig upp mot verkställighet af offentlig myndighets bud; af Herr G. von Posen och Herr Bydin, att allt stadgande saknas för den händelse, att samlad folkmängd., efter erhållne varningar och tillsägelser att åtskiljas, qvarstannar i en omisskänneligt upprorisk afsigt. ehuru trottset hvarken med oljud, smädeord eller hot ultryckes; samt af Hans Excellence Herr Grefve Posse, ytterligare, att de af Utskottet här föreslagne nedsatta fästningsstraff icke öfverensstämma med slraff-gradationerne i förslaget till Straff-lag; hvaremot Herr Prosten Hallström an - 6 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 182, sett straffbestämmelserne i denna iinnti vara alltför stränga för folksamlingar, hvilka icke skridit till någon våldsam handling, förnärmande för egande-rätt eller personlig säkerhet, utan sorn störa ordningen och lugnet endast med oljud, hot eller smädeord; vid 3 §. af Herr J. A. Gripenstedt, att de i den Kong!, Propositionen förekommande orden: sönderslå eller uppbryta dörrar eller fenster' här bordt bibehållas, ehvad man må anse dessa handlingar inbegnpne i ”bryta eller r;fva hus" etc., eller om dörrars och fensters sönderslående bör beläggas med mindre ansvar, hvarom stadgande då icke bordt saknas; af Herr P. G. Cederschiöld, att straffbestämmelsen i denna §. är alltför sträng och jemväl skulle kunna förmå en upprorsman att_, utan återvändo, söka genomdrifva den med upproret åsyftade omhvälfning; samt af Herr Grapengiesser, Herr Brinck och Johan Fredrik Dahllöf från Elfsborgs Län, att straffet åtminstone icke är lämpligt för det fall, att en fensterruta inslås; vid 4 §• af Herr P. G. Cederschiöld', att stadgandet: ”varder upprorsman dråpen, ligge ogild” bör sålunda modifieras, att upprorsman må ligga 0- gild, endast när han dräpes af den, som söker upproret stilla; vid 5 §. af Herr Prosten Hallström, med hvilken Herr Professoren Geijer och Herr Prosten Astrand sig förenat, att stadgandet i denna §. bordt dels utsträckas till de folkrörelser, hvilka, i grand af deras inskränkta syftemål och föga förberedda utbrott,
hafva giltiga anspråk på den mildare benämningen af upplopp, dels åter, hvad uppror beträffar, innefatta svårare bestraffning, än fängelse under några få månader; Lag-Utskottets Utlåtande, 2V:o 182. vid 6 §. af Herr R. T. Cederschiöld och Sven Heurlin från Kronobergs
Län, alt denna §., sådan den nu är uppstäld, lättiigeu kan tinna tillämpning till sådane mindre förbrytelser, som i denna lag ej afses, t. ex, ett tillfälligt galu-buller, ett niarknads-oväsende, m. m. dylikt; af Hans Excellence Herr Grefve Posse, dels att de i den Kongl. Propositionen förekommande orden: ”och skingrar den (folkmängden) sig ej på ”offentlig myndighets befallning’’ ej böra utbytas emot de af Utskottet löresiagne: ”och låter den sig ej på offentlig myndighets uppmaning till ordning och stillhet återj örås,’’ sä*oni icke tilli ver farligt, i den mon ordning råder bland dem, som verkställa det, dels att de serskilda uppmaningar, som i denna §. omtalas, äro olämplige och att de tre varnings-grader, som alltså skola föregå vapnens bruk, medtaga längre lid, än hoppet att skingra ett upplopp lian tillåta, samt dels att utrycka t : ’’den, sorn å öjverhetens vägnar ljuder och befaller' är både tvetydigt, då dermed kan föistås antingen Konungens PefaliniBgshafrande och Öfver-Stathållaren eller ock den, som på stället eger högsta befälet, i hvilket senare fall man kommer in på den milliana magiens rättighet att handla, på sätt nödigt pröfvas, och tillika vådlig!, enär, o» de, soni deltaga i upploppet, endast bernägtiga sig den å öfve»hetens vägnar befallande embelsmannen, upploppet icke skulle kunna slutas; af Herr P. G.
Cederschiöld, alt orden:
"då skola anstiftare och an”förare af det upplopp dömas’ höra sålunda förändras: ’’då skola upploppets ’Janförare och anstiftare dömas', af Hans Excellence Herr Grefve Posse, ytterligare, att bland de serskilda straflgrader för upplopp, hvilka i den Kongl. Propositionen förekomma, de svårare icke bordt bär uteslutas, helst straffet för oljud eller smädeord under upplopp 1111 skulle kunna blifva mipdre, än ansvaret för gulufredsbrolt; hvilken anmärkning väl skulle kunna framställas jemväl mot den Kongl. Propositionen, men minskades till'sin vigt af de flera och högre Straffbestämmelser, som deri tillika förekomma; hvaremot Herr Prosten Hallström ansett de i denna §. bibehållne straffbestämmelser ännu vara alltför stränga för folksamlingar, hvilka icke skridit till någon våld - 8 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 182. sam handling, förnärmande för egande-rätt eller personlig säkerhet; •— och af Herr Prosten Osterman, att det stadgande, som förekommer i 6 hordt flyttas efter dnn, som i 7 och 8 §§. innefattas, så att upplopp med uppror ej sammanblandades; vid 7 §. af Deras Excellencer Herr Grefve G. Löwenhelm. och Herr Grefve Posse, Herr G. von Rosen och Herr Prosten Osterman, alt den rättighet, som bör tillkomma civil myndighet, att tillkalla och använda krigsmanskap, ej bordt tilläggas endast vissa uppräknade embetsman, enär läll kunde inträffa, då desse icke blifva till räck lige på alla de punkter, der åtgärder mot uppiorsmän på en gång kunna erfordras; af Herr Brinck och Hans Jansson från Elfsborgs Län, åter att rättigheten att påkalla krigsmanskap väl bitr tillkomma i de städer, der Landshöfding ej finnes, äfven Borgmästare, men i öfrigt, så i stad som på landet, endast Landshöfding; af Herr Grefve D.
Frölich, att till orden:
"högsta civila myndighet' hör med uteslutande af de derefter uppräknade embetsmän läggas: eller den han i sitt ställe förordnar, hvarigenom det i sjelfva verket alltid skulle blifva högste einbetsmannen i orten, som bestämde brottets qvalification; af Herr Sven Heurlin från Kronobergs
Län, att orden: "de, som dessas embeten företräda" äro tvätydige och, hvad Kronofogde beträffar, skulle kunna sträckas ända ned till Fjerdingsmannen; af Herr G.
Edenhjelm, att, i fall vid tillfälle af uppror civila myndigheter icke framkomma inom den lid, som en militair-befälhafvare skäligen kan fordra, han små ega rättighet fullgöra de åligganden, som eljest till - höra Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 182, hora civil-myndighet och derefter bruka våld för alt dämpa oroliglieterne; af Herr Prosten ågrell, att för den händelse, då den civila emhetsmannen blifver nedgjord, innan han hinner låta höja varningstecken och kungöra varningen, saknas ett stadgande, hvilket borde innehålla, att hvar och en, utan ansvar, må vara tillåtet att fullgöra denna föreskrift; af Hans Excellence Herr Grefve G. Löwenhielm ytterligare, att föreskrift om varningstecken väl bör linnas, men att den ej bör innehålla, att ett sådant teckens höjande utgör ett nödvändigt vilkor för varningens lagliga fullständighet, enär varningstecken ofta ej kunna vara att tillgå på flere samtidigt oroliga punkter; af Herr Friherre G. Höije, Herr G.