Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Julii r834- Åtskiliige Ledamöters, serskilda mening- bifogas - R e s e r v a t i o n e r„ i:o; Af Herr Professor Grubbe'. ”Sedan frågare om Gärdfarihandelnsv afskaffande vid flere Riksdagar varit väckt, och alldeles stridiga åsigter Ömsom lyckats, att hos Rikets Ständer göra sig gällande,, (till exempel hvarpå må nämnas, att Ständerne vid 1823 års Riksdag till Kongl. Maj:t ingingo med en underdånig anhållan om denne handels upphäfvande, hvaremot vid sistförflutne- Riksdag sammansatte Lag- och Oeconomie-TJIskoG tet val i sitt först afgifna Utlåtande tillstyrkte upprepandet af samma anhållan, men derefter, i ett senare Utlåtande, helt och hållet frånträdde denna mening,} tinner jag. det för nain del mindre lämpligt, att Rikets Ständer nu ånyo skulle Besvära Kongl. Maj:t med någon underdånig skrifvelse rörande ett ämne, hvilket troligen af Regeringen sjelf säkrast Jiedömes oeh bäst regleras.
Då, såsom här är förhållandet, en viss näringsgren i en ort af naturliga orsaker uppkommit och uppnått den grad af utveckling, att den ger sysselsättning, och bergning åt en folkmängd af öfver sjuttio tusende personer, så bör man, i min tanka, noga besinna sig, uman man tillstyrker något, sorn, i mer ejler mindre betydlig mon,kunde verka att qväfva en sådan i vårt land sällsynt idoghet.
I synnerhet torde detta böra betänkas ijen lid, då sträfvandet efter en utvidgad näringsfrihet iner och mer börjat göra sig gällande, och då man temmeligen allmänt börjat inse angelägenheten deraf, att de Band, af hvilka industrien hos oss länge varit fjättrad, småningom och med varsamhet blifva lossade.
Jag tilltror mig väl ej att med full visshet bedöma i hvad mon den föreslagna inskränkningen af den handelsfrihet, hvilken Städerna Borås och Ulricehamn för det närvarande åtnjuta, skulle komma att utöfva- ett menligt inflytande på hela landsortens industri och på afsättningen af dess slöjdealster.
Men sjelfva denna osäkerhet är för mig ett tillräckligt skäl att icke tillstyrka ett stadgande, om hvars gagnelighet jag icke är öfverlygad.
Visserligen önskar jag dock att de ofia öfverklagade missbruken af gårdfhrihandela;, mätte,., su vidt möjligt är„ förekommas..
Men. i fall, utom. der Lag- samt Allm.
Besv, och Oecon. ZJlsk, Betänkande N\o l/y, för della ändamål redan foreslirlfna controler, ännu några ytterligare skulle tunna stadgas, så förmodar jag att de ej lära undgå Regeringens uppmärksamhet, lrvilken genom de senast förflutna Riksdagarnes förhandlingar utan tvifvel redan är tillräckligen fästad på detta ämne.
Jag anser derföre lämpligast att man, utan at,t för det närvarande ingå med någon underdånig skrifvelse rörande detta.
Sinne, öfverlemnar det åt Kongl. IVfajrt Sjelf att mot Gårdfarihandelns missbruk vidtaga de åtgärder, hvilka kunna pröfvas mest ändamålsenliga, till dess hela frågan om denna handels lortvarande och reglerande kan Blifva Behandlad och afgjord i sammanhang med den allmännare frågan om en för utvecklingen af Jfalionens induslriela lif erforderlig utvidgad näringsfrihet.”'
Häruti instärrkle Herr Grefve Posse, Herr Grefve) Horn, Herr GrefveSparre, Herr af Forsell, Herr von Sydow, Herr Prosten Mittag r Ilei r Prosén Bolander, Herr Hessle, Herr Höök och Herr Olbers. 2:0 Af Herr Rydin: ”Jemte del jäg delar sammansatta Lag- och Oeconomic-Utskottets yttrade mening, angående rättigheten för de 7 häradena i Elfsborgs
Län till gårdfarihandeln, dä det lika lrtet
Bör kunna förmenas dess invånare, sona Sveriges öfrige allmoge, att fritt försälja si* 11a ti Hå Ine tillverkningar, kan jag ä andra' sidan ej gilla Utskottets Beslut angående Si adenia Rörås och Ulricehamn, af följande skäl: 1:0.
Betänkandet ar stridande mot analogien af andre gällande Författningar.
Förordningen af den 3r Augusti r8i5 r och 3 mom. in* nehåller: ”En hvar, som på landet Bosatt är, och, utan att hero af andra, eger lagligt skydd och försvar, Städernas \nvår\are , hvilka med behavigt tillstånd idka handel derifrån icke undantagne, t ger rätt alt med kreatur, victualier och andra inhemska landtmannavarcr,, såsom smör, ost, saltadl och lorkädt eiler rökt kött oeh fläsk, fågel och annat vildt, saltade och torra fiskvaror, sill, humbla, talg, råa hudar och skinn, horn, ull, honing, vax, m. m. drifva handel,■-och sådane varor från en 01 f. till en annan förn, upplägga eller i parti föryttra, både under och emel arv marknader , läde i städ och ä landet,,.
Utbyte af landtrnanna producter vare likaledes fritt och obehindradt”
Då nu den så mycket omskrikne och ladlade gårdfariliandeJsrältigheteu ingen ling innehåller, utom fri försäljningsrältighét af de häradenas af Elfsborgs
Län tillverkningar, är ju denna rättighet i likhet med hvad alla öfriga släder åtnjuta och af dem utan klander dagligen utöfvas, fastän det sker med andra landtrnanna produclerp den hufvudsakligaste skilnaden är alt gårdfarihandelsvaroina ku»- sto Xdg- samt 'Ålim. 2?wo, ec7i Oecort.
Betänkande N:o x\. na brira kostnaderna afen längre transport, och blifva derföre spridda vidare omkring, då vanligen andre landtman!) a varor ej kunna tåla del i så hög grad. 2:0 Betänkandet är' stridande mot billighet.
Enligt LandshöfdingeEmhelets i Elfsborgs Län Fern års berrättelsp för i832 visar det sig, att Summan af årliga statsbidrag utgör för Borås Rdr 20,-itp: ra sk. 7 rst, B:co och för Ulricehamn Rdr. 8,558: 14 sk. 7 rst.
Bjcoj vill man nu beröfva desse 'städer deras hufvudsakligasie näringsfång, och fråntaga dem den rättigheten att uppköpa kringliggande provinces landtraanna produeter till ytterligare försäljning, borde väl i första rummet blifvit föreslaget minskning i dessa ganska dryga afgifter; dock förekommer ej ett ord härom i Utskottets Betänkande. 3to Betänkandet är stridande mot sund Statslära.
Det har väl alltid ansetts rigtigt alt hvar och en bör skatta i mon af den rörelse, som drifves; här åter uppkommer det egna förhållande, att den, som godvilligt vill underkasta sig beskattning, ej får drifva det yrke, hvilket ej kan honom förmenas^ då han afsäger sig betala några utgifter. /po
Betänkandet är stridande mot nationens allmänna önskan, om man får taga för grundade de vid flere Riksdagar hörde klagomål öfver Vestgölha handelns ostadiga beskaffenhet, (hvilket väl lärer vara förhållandet med alla betydligare näringar under dess utvecklingsperiod) med önskan att detta mätte upphöra och denna handel antaga en mera stadgad form.
Detta har äfven inträffat redan å flere orter, och varorna concentrerat sig till försäljning i städerna, hvarigenom de kringresandes antal i en ganska stark progression aftagit, så alt deras antal, som år 1812 utgjorde omkring 1,400 personer, har sedan minskats, att personalen var år 1827 omkring 800, och innevarande års vinterresa endast 55j, under det att tillverkningarne i så hög grad ökat sig.
Skulle nu Betänkandet blifva godkändt vore icke allenast all vidare förminskning omöjlig, utan desse kringvandrandes antal okas lill ej blott hvad det fordom varit, utan äfven mångdubblas, såsom en oundviklig följd af näringens större utveckling. 5:o Betänkandet, är stridande mot landets allmänna fördel.
Uti de 7 gårdfarihandlande häradena af Elfsborgs
Län tillverkas nu varor lill Millioner Riksdalers belopp, som förr måste hemtas utrikes ifrån, och industrien har derstädes gjort så hastiga framsteg, att Sverige ej har något dylikt exempel alt framställa, hvarigenom många tusende familjer kunna sys - Lag- tami Allm.
Besv. och Oseen, Ut sk.
Betänkande No 14. a* jrpssefsätlas och föda sig i en ninger oell steril trakt, och skall ganska säkert denna näring blifva af ännu större betydlighet i en framlid, ulan några bidrag eller konstlade medel, om den får lemnäs i fred.
Börjar man åter att laborera härmed och fatta ensidiga beslut, såsom till exempel det Utskottet nu framställt, att denna orts invånare ej .skulle få sina landtmannaprodueter försålda genom närmaste städernas handlande’, utan vara nödsakade begifva sig lång väg nog bort, innan de kunna få sin vara föryttrad ocli således vara beröfvade en rättighet, som hvarje annan Svensk landtman eger, är ju tydligt, att denna betydliga industrigren och dermed förenade nationalvinst skall ofelbart lida härigenom lill ganska skada för våit Iand. 6:0
Betänkandet är stridande mot all liberalitet.
Under en tid då man så allmänt hör den önskan yttras, att man bör lossa alla onaturliga och tvångsband, som nu fjättra våra näringar, framstäiles nu ett förslag af sä rakt motsatt syfte lill Ständernas antagande.
Ocli mot hvilka personer riglas desse restrictioner?
jo, mot de näringsidkare, hvilka somskattlagde borgare endast ega den rättigheten att försälja några få häraders tillverkningar, och för öfrigt hvarken få handla nied några andra Svenska varor, och ännu mindre med några utländska. ■y:o Betänkandet är stridande mot de båda Städernas bestånd.
Som allmänt bekant är, utgör hufvudsahligaste rörelsen derstädes försäljningen af oftanämnde produeter, och hvilken handel är dermed så införlifvad och ligger så i sjelfva sakens natur, alt denna handelsrättighet ej utan största våda kati dessa städer beröfva», och är förenadt med lika liten rättsprincip, som om man till exempel skulle vilja förneka .Eskilstuna afsättning af dess smidesvaror; hvilket dock ej vore af så djup ingripande beskaffenhet, emedan det ^hufvudsakligast träffade blott en stad, då deri nu af Utskottet beslutade åtgärden kommer alt drabba ej endast de båda släderne, utan äfven hela kringliggande landsorten.
Att ej något af hvad man önskar härigenom vinnes,, torde redan i de föregående punkterna vara visadt.
Den ringa personalen i dessa släder, belägne i en landsort med så betydlig rörelse och industri, bevisar nogsamt dess tillstånd och huru många personer, som vilja såsom borgare med åtföljande onera deri deltaga, utan att genom en åtgärd, sådan sorn Utskottets märkvärdiga beslut, man behöfver tvinga en betydlig del af dess borgerskap alt uppsäga gils, lill B, ÖV.
Prof. 1834. 7 Sami. 2 A/cl. 4 4;de Häftet, »a Ba"- samt Allm.
Be sv och Oecon.
Visk.
Betänkande IV:& 14, barskåp för att få fortsätta en rörelse, sorn efter burskaps afsägelse», ej: ian förmenas dem» 8:0 Betänkandet är stridande mot Kongl. Majrts nyligen emanerade Beslut.
Uti Nådig Skrifvelse af den ?3 April 1831 lill Commerce-Collegium yttrar Kongl. Magt.
”Desse underdåniga framställningar, jemte hvad såväl J, som öfrige vederbörande i ämnet underdånigst anfort, hafva Vi uti Nådigt öfvervägande tagit; och hvad först angar frågan cm upphörandet af den städerne Borås och Ulricehamn medgifne gårdfarihandelsrättighet, tå enar den samma i Nåder beviljats , i ändamål att för desse städers handlande öjxpna en lättare utväg att afsätta ortens tillverkningar, hvarigenom en möjlighet kunde beredas, att efter hand öfverflytta försäljningen af berörde tillverkningar från invänarne d landet till städernas handlande, och sålunda de förre komma i ti-.1 fälle alt åt jordbruket och de serskilda industrigrenar, sorn utgöra föremål för deras verksamhet, använda den tid, sorn försäljningen af ortens tillverkningar upptager, hafva Vi funnit nämnde städer vid den dem tillagde rättighet alt idka gårdfarihandel, böra i Nåder bibehållas Fastän Utskottet ej behagat lästa något afseende å denna endast tre år gamla Nådiga Skrifvelse, kan Inan dock nästan med säkerhet antaga för afgjordt, att ej Kongl. Majtt så hastigt återtager det så nyligen meddelade Nådiga Beslutet, då alls inga förhållanden sedermera inträffat» sora dertill kunna gifva den ringaste anledning.” ■Lag- och Oecon. UtsJ:.
Utlåtande N'.0 iS. N:o i5.
Ant. till Exp. Ufsk. den 7 Äng.
Utlåtande, Öfver väckta frågor om ändring i nu gällande Taxa pd arfvode för Landtmäteri-förrättningar Från Hedervärda Bonde-Ståndet hafva Utskotten fått emottaga 2:ne i förevarande ämne till Ståndet aflåtne Memorial af Nils Strindlund från VeslerNorrlands Län och Bengt Ericsson från Wermland, som anfört, att det för delning af skog, myror, kärrängar och impedimenter i allmänhet bestämde landtmäteri-arfvode, 10 3f4 skillingar för hvarje tunnland, vore för högt, serdeles i de norra orterne, der värdet af jorden stundom icke skall motsvara utgifterne för dess delning, och i följd deraf föreslagit, att samma arfvode borde skäligen nedsättas, hvarjemte
Strindlund yttrat,'att någon anmärkning emot bestämningen om arfvode för inegors delning icke kunde ega rum.
Uti detta yrkande hafva Botvd Jonsson från Östergöthland, Peter Jönsson från Jönköpings Län, Nils Persson från Södermanland m. fl, af Ståndets Ledamöter instämt, de fleste likväl med den skiljaktighet, att nedsättning i arfvodet för inegors delning jemväl ansetts böra ega rum, hvaremot Lars Larsson från Elfsborgs
Län, med afseende derå, att så kallade impedimenta, som måste serskildt upptagas och anmärkas, i större antal förekomma i utmark än uti inegor, förmenat arfvodet för delning af de förra icke vara för högt, men att nedsättning deri för dc senare, liksom för stängseldelning, som verkställes i sammanhang med Jaga skifte, borde medgifvas. Härförutan har Nils Persson från Södermanland anmärkt, att uttryeket egofigur, som brukas i 6 §. af Landtmäteri-taxan, vöre obestämdt och tarfvade förklaring, helst det vöre att befara, att en sådan tydning deraf stundom egde rum, att intill hvarannan liggande åker och ängstegar beräknadessåsom serskilda egofigurer.
Vid pröfning häraf hafva Utskotten ansett sig böra erinra, att Rikets Ständer, i anledning af väckte motioner, om jemkningar och rättelser i den 1827 utfärdade taxa på arfvode för Landtmäteri-förrättningar, sistlidSih. till R St.
Prof. 1834. 7 Sami. 2. AJd. 5 ite Häftet, Lag- och Oecon.
Utlåtande 2V:o i5i ne Riksdag ull underdånig skrifvelse till Kongl..
Maj:t yttrat sig på följande sätt: ”Ehuru Rikets Ständer* vid öfvervägande af detta ämne, trott sig finkila, det anledningar icke saknas för den mening, att det för Landtmäteri”förrättningar i högslberörde Kådiga Stadga fastställde arfvode* serdeles ”hvad angar mätning, gradering och delning af vidsträcktare skogs- och ”utmarkstrakter, öfverstiger både hvad Landtmätaren skäligen kan göra anspråk att för derå nedlagd möda erhålla och hvad jordegare kunna u”tan kännbart lidande bekosta; likväl och då dels en på erfarenhet grundad visshet om ifrågavarande Taxas mer eller mindre tillämplighet ännu ”icke kunnat vinnas på den korta Lid,, sorn ifrån början af Sr 182% dä. ”Taxan blef till efterlefnad gällande, dels ock,, enär Eder Kongl. Maj:t, ”genom Nådigt Bref-af den 5 Julii 1827,. behagat anbefalla Öfver-Birec”teuren vid Landtmäteriet alt med uppmärksamhet följa alla de förhållanden, sorn genom den nya Taxans tillämpning, så väl för Landtmätare, ^som för jordegare, kunna uppkon;ma, samt derom,, efter 3 a4 års-förlopp ”sedan den tagit sin början, till Eder Kongl'.
Maj:t inkomma med under* ”dår.ig: berättelse, hafva Rikets Ständer endast ansett sig böra i underdånighet anhålla, det Eder Kongl,.
Maj:t„ efter erhållen del af den i ”Nåder infordrade berättelsen samt efter -pröfning i öfrigt af framdeles ”befintlige1 omständigheter, täcktes i Nåder bestämma, om och i hvilka detlav nedsättning och jemkning i den stadgade arfvodesberäkningen må skäligen. ega rum.”
Vid sådant förhållande, och. enär Rikets Ständer hos Kongl..
Maj:t redan tillkännaeifvit sin underdåniga mening rörande det ämne, sorn utgör föremål för Nils Strindlnnds och Bengt Ericssons motioner,, samt Kongl.. Maj:t, efter hvad Utskotten: hafva sig bekant, genom en serskild dertill förordnad Comité låtit utarbeta förslag till ny Taxa: på arfvode för Landtmäteri-förrättningar, dervid de brister,, som vid nu. gäldande Stadga härom blifvit anmärkte,, icke lära vara; förbisedde, anse Utskotten sig böra tillstyrka, att de väckte■ motionerne icke md föranleda, annan åtgärd ä Rikets Ständers tida, än en underdåning slrifvelse till Kongl. Maj:t}, deri Rikets Ständer skulle.jxnhdllas, det täcktes Kongl, Maj:t} sd fort tid och, andra omstän - Lag- och Oecon.
Utsk, UJ ätande IV. o 16, 3 digheter sådant tillåta, i Nåder utfärda en förnyad Taxa på. arfvode för Landtmäteri-förrättningar, Stockholm dea 7 Augusti 1834- N;o 1 G.
Utsk. den 39 Åug. Utlåtande, öfver väckt motion, om deportation af personer, dömde till straff för grofva brott* Efter framställning om de dryga kostnader, hvartill fångars vård och underhåll årligen uppgår, samt de faror, för hvilka samhället är blottställdt genom det betydliga antal af dylika personer, belöpande sig till 3 å .fooo, som är inneslutet i Rikets fängelser, har Herr Carl af Robsahm, uti en hos Ridderskapet och Adeln angifven motion, föreslagit, att alla till lifstid sfängelse .dömde personer och aila sådane grofva afstraffade förbrytare, hvilkas hållande i förvar allmänna säkerheten fordrar, måtte varda utur Riket deporterade.
Då Sverige icke eger Colonier med tillräckligt utrymme för deras mottagande, kunde ändamålet vinnas medelst underhandling med någon fremmande Magt, i hvilket afseende Motionairen hemställt, om icke Rikets Ständer kunde hos Kongl, Majit i underdånighet anhålla, det tdcktes Kongl.
Majit i ministeriel väg förfråga sig hot Ryska, Holländska eller Engelska Re geringar ne, huruvida de för någon viss afgift skulle vilja på utsatt ställe emottaga ett visst antal delinquenter, för att i Grufvor eller på Colonier använda v.
Utskotten, sorn tagit denna motion under .gemensam pröfning, få. tillkännagifva, att Utskotten icke .kunna gilla det deri framställda förslag.
Om det varit Motionaiiens mening, att aila hiltils inom
Riket lill lifsLidsfängelse dömde personer och andra grofva brottslingar borde deporteras, torde, om ock inga andra betänkligheter härvid egde rum, med skäl kunna invändas, att då Svensk Lag icke i något fall utsätter deportation såsom straff, kan icke någon hitintills dömd förbrytare, ulan «ge£ medgifvande, rättvisligen dermed beläggas.
4 Lag- och Occon.
Utlåtande TT; o i f. I fall åter Motionairen åsyftat en förändring i nu gällande strafflagar, medelst hvilken det skulle stadgas, att hädanefter alla sådane grofva Brottslingar, hvilka för allmänna säkerhetens skull mäste hållas i förvar, må varda ur Riket deporterade, tro Utskotten, utan alt här ingå i undersökning om ändamålsenligheten af deportations-straffets användning i en Stat, hvilken sjelf icke eger någon fullt lämplig deportations-ort, sig endast behöfva anmärka, att, då Sverige för det närvarande saknar en sådan, och följaktligen förbry tames deportation icke skulle kunna verkställas annorlunda än på det af Motionairen föreslagna sättet, eller förmedelst deras öfverlemnande åt någon fremmande Magt, som vore villig att dem emottaga, en sådan åtgärd hvarken torde vara fullt förenlig med Statens värdighet eller med rättvisans och men sk ligh alens fordringar, emedan Staten derigenom skulle undandraga sig uppfyllandet af sin oeftergifliga förbindelse, att utöfva en fortfarande noggrann uppsigt öfver forbrytarnes behandling och så vidt möjligt är bereda deras förbättring.
På dessa skäl tillstyrka Utskotten, att Herr af Rohs ahni s motion icke md till någon dt gård föranleda.
Stockholm den ig Augusti 1834, N:o tj. An k. lill Exp. Utsk. d. 19 Äng.
Utlåtande } i anledning af väckte motioner} om ändring i Kongl Förordningen den 10
December 1827, angående grunderne och vilkor en för hemmansklyfning samt afsöndring af jord eller andra lägenheter från hemman.
Uti serskilde från Hedervärda Bonde-Ståndet till Utskottens gemensamma behandling öfveriemnade motioner, beledsagade med åtskiilige Ledamöters yttranden, har blifvit anförd t och yrkad t: 1:0
Af hars Jönsson från Östergöthland: att sorn det ändamål högstberörde Nådiga Förordning, jemte de i sammanhang dermed sedermera saeddelade föreskrifter, åsyftade, nemligen egarens oinskränkta dispositions? Zag- och Otcon, Utsk.
Utlåtande IV.o v"J. S rätt öfver dess jord, samt uppodlingars befrämjande och öpnade utsigter för mindre förmögne personer, alt förvärfva eganderätt lill jord, motverkades af de på landet öfliga förpantningar, så borde tillåtelsen till dylika afhandlingars ingående genom bestämda föreskrifter inskränkas,.
Sorn skäl för detta yrkande bär Motiona iren a »dragit, att hemmansegare, sorn af hvarjehanda orsaker kommit på obestånd, vanligen, för att åtminstone för ögonblicket rädda sig från penningeförlägeuhet, begagnade den utväg,, att bortförpanta någon del af hemmanets jord, med förbehåll å paul.hafva rens sida om återfående af pantskil lin gen, hvarmed fortfores intilldess största delen af egorne voro afsöndrade från kolstaden, derigenom hemmanet slutligen förlorade sitt värde och åboen sin utkomst.
Emedlertid lemnade ett sådant förfarande utväg till bosättning för flere personer, hvilka genom lättja, sjelfsvåld och andra oarter åsladkommo hvarjehanda olägenheter och förargelse, samt äfvenledes tillfälle för en egennyttig jordegare att, medelst betingadt arbete af fö r p a n t ni n gs in n e h af v a r e 11, utarma och på ålderdomen, då krafterne icke vidare tillåta något arbete, under förebärande af brist i Contractets fullgörande, afhända honom dess jordlägen het» Efter det vice Talmannen Jon Jonsfon, jemte flere af Ståndets medlemmar, förenat sig i motionen, har Anders Ericsson från- Örebro
Län äfven deri instämt, under yttrande, att förpantningar och jord-afsöndringar medförde menliga följder, dels för Bergslagerne, i anseende lill skogens utödande, dels oek i allmänhet derigenom, att de, medelst lättade utvägar till bosättning, inskränkte hågen bland den fattigare classen, att bos andra med arbete söka sin bergning.
Deremot har Eric Pehrsson från Gefleborgs
Län vid de föreslå ene inskränkningarnes antagande funnit betänkligheter, hvilka blifvit af Nils Mänsson från Malmöhus Län, Johannes Jansson från Elfsborgs, och Sven Heurlin från Kronobergs
Län, med hvilka flere Ledamöter sig förenat, närmare utvecklade, och ansetts hufvudsakligen bestå deri, dels att en gäldbunden hemmans-egare beloges möjligheten att betala sina skulder, äfvensom att verkställa uppodlingar och förbättringar å dess hemman, till hvilka tvänne ändamåls vinnande förpautningarne o tvifvelaktig t mäste bidraga, dels att med rättvisa och billighet icke vöre förenligt alt vägra en mängd arbetsföra personer, som ej födas till arfvingar al jord, alt, efter en längre tjenstetid hos andra, få bereda sig oberoende, samt en fristad för den annalkande ålderdomen, dels slutligen att, i händelse af Lag• och Oecon, TJlsk.
Utlåtande N:o 17. förslagets antagande, .en högst betydlig folkmängd skulle störtas i elände och heröfVas möjligheten att vinna uppehälle på annat sätt, än medelst »inder hela lifstiden fortfarande arbete för andra, eller af det torftiga understöd fa t ti e- fö rsör j n i n gs-a n st altenia nödgades lemna. 2:0 Af Juhan l,Viklund från Vesterbotten, att, som Kongl. Förordningen af 1827, sedan deri är vordet bestämdt det minsta antal kreatur, hvilka höra kunna födas å hemmansdel, som medför besutenhet, nemligen en häst eller ett par oxar, två å tre kor och fem å sex får eller get-kreatur, tilläte innehafvare af sådan hemmansdel, att, oaktadt den inskränkta egorymd han måste ega, icke destomindre få derifrån afsöndra en del, belöpande i norra otterne till minst sex och i södra till minst fyra tunland jord, men en dylik vidsträckt rättighet till jords afsöndrande skulle leda lill menliga följder, dels i afseende på populalionen, sorn tillväxte i ett ojemförligt förhållande lill landets odling, hvilken senare berodde ej mindre af arbetarnes antal, än af tilltagande förmögenhet och utrymme för odlings-företagen, dels äfven i afseende på hemmans-egarens och jordtnoebafvarens oeconomiska ställning, hvilken i de'fleste fall vid tilltagande ålder, bristande arbetsförmåga, missväxter eller af andra tillfälliga orsaker lätteligen försämrades tili den grad, att fatligförsörjnings-aiastalterne måste anlitas; så, i händelse 1674 års Placat om skattskyldig jords minskning icke å .nyo kunde upplifvas, borde dock antalet af de boskaps-kreatur, en till jords afsöndring berättigad bemmans-åbo skulle kunna löda, bestämmas till dubbelt emot det i högstberörde Nådiga Förordning upptagne antal, liksom jord, hvilken för alltid skulle få afsöndras, borde innehålla dubbelt större rymd, ii,n som hitintills varit stadgadt.