Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M:t, uti en till Rikets nu församlade Ständer aflåten Nådig Proposition, behagat föreslå, att, med afseende å de härvid i öfrigt förekomna omständigheter, den Kronan tilldömda rätt till enkan Sandelins qvarlåtenskap måtte till förmån för Fiskaren Sund och Fiskaren Urnbergs hustru, Margaretha Catharina Sund, eftergifvas.
Rikets Ständer hafva tagit detta ärende i öfvervägande; och som, enligt hvad af dertill hörande handlingar inhemtas, Fiskaren Henrik Sund och hustru Margaretha Catharina Urnberg, född Sund, äro barn till enkan Sandelins, den 15 Oktober 1841 jemväl aflidna broder, Daniel Sund och således, då enkan Sandelin, hvars föräldrar redan på 1700:talet med döden afgått, allidit utan kända bröstarfvingar, Henrik Sund Expeditions-Vlskoltels Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 52. 77 och hustru
Urnberg varit lagligen berättigade till arf efter deras beraälda fadersyster, samt endast den af deras vistelse å utrikes ort lätt förklarliga omständighet, att de icke, jemlikt lagens stadgande i 15 Kap. (i §.
Ärfda-Balken, inom natt och år efter enkan Sandelins död gjort sina arfsanspråk efter henne gällande, grundat det domslut, hvarigenom samma anspråk blifvit ogillade, hafva Rikets Ständer väl ansett det vara med billighet öfverensstämmande, att Sund och hustru
Urnberg återinsättas i den rätt till arf efter enkan Sandelin, som de genom nämnda uraktlåtenhet förlorat; men då tillika, under ärendets behandling, hos Rikets Ständer blifvit upplyst, dels att Nortelje stad, med hänsigt till sin fattigvård, befinner sig i en särdeles bekymmersam ställning, och denna ställning otvifvelaktig! skulle betydligt försvåras, derest staden nödsakades återbära icke allenast den af staden, jemlikt E, K. M:ts Nådiga Bref den 19 September 1848, lyftade qvarlåtenskapen efter enkan Sandelin, ulan äfven afkaslningen deraf, som staden, enligt samma Nådiga Bref, erhållit tillstånd att för sin fattigvård använda, dels ock att Advokat-Fiskals-Embetet i E. K. M:ts och Rikets Kammar-Kollegium redan år 1849, genom stämning lill Norrtelje Rådstufvu-rätt, väckt påstående, att enkan Sandelins behållna qvarlåtenskap måtte Kronan tillerkännas, samt vidare icke allenast hos E. K.
M:ts och Rikets Svea Hofrätt, utan ock inför E. K. M:t utfört
Kronans talan och för närvarande vore sysselsatt med indrifning af medlen, hafva Rikets Ständer funnit skäligt att i så måtto bifalla E. K.
M:ts ifrågavarande Nådiga Proposition, alt Rikets Ständer, under förbehåll af den rätt till actorats-arfvode, för utförande af Kronans talan i förevarande dana-arfsfråga vid de särskilda Domslolarne, som i behörig ordning kan pröfvas böra Advokat-Fiskals-Embetet i Kongl.
KammarKollegium tillkomma, medgifvit, att Kronans rätt lill det efter enkan Sandelin fallna dana-arf må, till förmån för Fiskaren Henrik Sund och Fiskaren Johan Pehr Urnbergs hustru, Margaretha Catharina Sund, efterskänkas, med skyldighet för Norrtelje stad, att ifrågavarande, af staden lyftade, dana-arfsmedel redovisa inom tre månader efter det staden af E. K.
M:ts beslut i ämnet erhållit behörig del, dock med den lindring härvid, att staden befrias från återbäring af all afkastning utaf nämnda medel intill redovisnings-dagen.
Hvilket, med anledning af högstberörda Nådiga Proposition, Rikets Ständer få, till svar i ämnet, härigenom hos E. K.
Stockholm den 13 Maj 1854. 78 Expeditions-Ulskottets Förslag till underd.
Uppläst och godkiiridt hos Ridd. och Adeln den 24 Maj 18S4.
Preste-Ständet den 24 — — Borgare-Ståndet den 24 — — Bonde-Ståndet den 24 — Rikels Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående erforderliga medel för behöfvandes undsättning i missväxtår.
(Stats-Utskottets Utlåtande N:o 95.) S. A. K.
Med hänsigt till de medel, Rikets Ständer under sistförflutna riksdag anvisade och åt E. K.
M:t i underdånighet öfverlemnade, för att användas till behöfvandes undsättning vid inträffande missväxt eller eljest felslagen skörd, och under erinran om angelägenheten att äfven för den kommande tiden bereda erforderliga medel till afvärjande och lindrande af den nöd och förlägenhet, som inom en eller flera orter kunde af felslagna eller förstörda sädesskördar föranledas, har E. K. M:t, genom Nådig Proposition af den 16 November sistlidet år, behagat gifva Rikets Ständer tillkänna, att under de sednaste åren rikets flesta landskap i allmänhet varit hugnade af någorlunda tillräckliga skördar, så att landets behof af spanmål såsom födoämne sannolikt kunnat genom dem hufvudsakligen fyllas, derest icke bränvinsbränningen medtagit en betydlig del af spanmålslillgången inom de sädesrikaste orterna, men, då prisen härigenom uppstegrats och invånarne i de provinser, der missväxt eller felslagen skörd inträffat, mångenstädes blifvit urståndsatte att, utan statens mellankomst, förskaffa sig erforderligt bröd och utsädeskorn, hade, under åren 1851 och 1852 samt den före högstberörda Propositions aflåtande förflutna delen af år 1853, utaf undsättningsmedlen utgifvits såsom lån 377,650 R:dr och utan återbelalningsskyldighet 34,950 R:dr, hvaremellertid behållningen af ifrågavarande medel, genom verkställda liejvider för dylika lån samt tullafgifter för utländsk spanmål, likväl ökat sig lill en i rundt tal beräknad summa af ej mindre än 1,480,000 R:dr, förutom hvad i afbetalningar å erhållna undsätlningslån ytterligare kunde inflyta.
Yid sådant förhållande och i förhoppning, att under tiden intill nästkommande riksdag så betydliga understöd ej skola erfordras, att ju icke ett större öfverskott af nämnda medel bör uppkomma, har E. K.
M:t i Nåder föreslagit, att 700,000 R:dr häraf måtte af Rikets Ständer disponeras såsom ytterligare tillgång för bestridande af de nödvändiga statsutgifter, om hvilka E. K.
M:t under denna riksdag till Rikets Ständer aflåtit Nådig Proposition; hvarjemte, och enär lämpligheten af de undsättnings-anstalter, som blifvit vidtagna till följd af Rikets Ständers, vid de sed - Expeditions-Utskottels Förslag lill underd.
Skrifvelse, N:o $3.
79 naste riksdagarne härom meddelade beslut, ådagalagts under den redan förflutna tiden, E. K.
M:l ansett nödigt att, i öfverensstämmelse med samma beslut, till E. K.
M:ts fortfarande disposition för beböfvandes undsättning vid inträffande missväxt öfverlemnades dels den, efter afdrag af förenämnda 700,000 R:dr, återstående behållning af härtill förut anvisade medel, dels ock de tuflafgifter för utländsk spanmål, som från och med nästa års början och så länge de i sådant hänseende då gällande tullbestämmelser blefve oförändrade komme att inflyta; och ehuru, beträffande dessa medels användande, de af rikets sednast församlade Ständer fastställda, hittills följda grunder syntes kunna bibehållas, har E. K. M:t dock, i betraktande deraf att omständigheter lätt kunde inträffa, då en summa af 50,000 R:dr till understöd utan återbetalningsskyldighet blefve otillräcklig, funnit sig föranlåten Nådigst föreslå, att denna summa måtte fördubblas, och att således ett belopp af högst 100,000 R:dr måtte från och med innevarande år under tiden för nästa stats-reglering få begagnas till undsättning åt sådana behöfvande, som saknade tillfälle att sjelfve förskaffa sig arbete och af egna tillgångar icke kunde återgälda dem tilldelade undsältnings-anslag.
Under behandlingen af detta ärende hafva Rikets Ständer tagit kännedom jemväl om E. K.
Mös och Rikets Stats-kontors, uti högstberörda Nådiga Proposition åberopade, berättelse, angående ej mindre de till undsättningar anvisade och begagnade medel än fortgången af f. d.
Allmänna Magasins-fondens utredning; och enär erfarenheten vitsordat ändamålsenligheten af Rikets Ständers under sednast förflutna riksdagar vidtagna beslut, i afseende på så väl sältet och vilkoren för meddelandet af undsättningar vid inträffande missväxter eller felslagna skördar, som äfven de dertill erforderliga medlens beredande och tillhandahållande, anse Rikets Ständer att, jemväl vid innevarande riksdag, enahanda föreskrifter böra uti dessa hänseenden meddelas.
Men som de för ifrågavarande föremål afsedda nu befintliga tillgångar, genom det ansenliga belopp, hvartill tullinkomsterna för den lill riket under sednaste åren införda spanmål uppgått, förökats vida öfver hvad som under samma år behöft till undsättningar användas och under den stundande tiden sannolikt kommer att dertill erfordras, hafva, i enlighet med hvad E. K.
M:t i Nåder föreslagit, Rikets Ständer funnit, att 700,000 R:dr utaf de lill Rikets Ständers Riksgälds-kontor aflemnade och derstädes innestående undsältningsmedel böra disponeras för bestridande af de stats-utgifter, som under nuvarande riksdag beviljas och till utgående från detta verk anvisas.
Likaledes och med afseende på hvad E. K. M:t Nådigst anfört, till stöd för sitt Nådiga Förslag angående fördubblingen af den summa utaf undsältningsmedlen, E. K.
M:t hittills egt att använda såsom understöd utan återbetalnings-skyldighet åt de mest nödlidande samhälls-ldasserna, hafva Rikets Ständer till detta förslag lemnat bifall.
Då Rikets Ständer i allt öfrigt ansett de angående undsättnings-väsendet samt dermed gemenskap egande, för hela samhället vigtiga frågor, hittills gällande stadganden och bestämmelser böra äfven hädanefter bibehållas och tillämpas, hafva Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med E. K. M:ts härom aflåtna Nådiga Proposition, beslutat: l:o att E. K. M:t, för beböfvandes undsättning vid inträffande missväxt eller felslagen skörd, fortfarande eger disponera: a) den dels i Rikets Ständers Bank, dels i Riksgälds-kontoret, efter afdrag af ofvannämnda för andra statsbehof nu bestämda summa eller 700,000
R:dr, innestående behållning utaf de till dylika undsättningar förut anvisade medel, äfvensom hittills influtna tuflafgifter för utländsk spanmål, jemte hvad som kan inflyta genom återbetalningar å meddelade undsättningslån; 80 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 03. b) de tullafgifter för utländsk spanmål, som intill innevarande års slut ytterligare kunna ingå; och c) enahanda tullafgifter, som från och med början af nästkommande år 1855 och så länge de i sådant hänseende då gällande tullbestämmelser blifva oförändrade, komma att inflyta; 2:o att af de till E. K. M:ts Nådiga disposition sålunda ställda undsätlningsmedel en summa af högst 100,000 R:dr må från och med innevarande år samt under tiden för denna riksdags stats-reglering få begagnas till undsättningar utan återbelalningsskyldighet åt sådane behöfvande, som icke äro i tillfälle att sjelfva förskaffa sig arbete eller i stånd att af egna tillgångar återgälda de undsältningsanslag, hvilka dem tilldelas; börande dock dylika understöd företrädesvis tillgodokomma de kommuner, som tillförbinda sig att så använda desamma, alt för dithörande fattiga och arbetslösa personer derigenom beredes sysselsättning och möjlighet att medelst eget arbete förtjena sitt uppehälle; 3:o att här ofvan omförmälda tillgångar för öfrigt må användas endast till räntefria låne-understöd med bestämda återbetalnings-terminer och emot vederbörande större eller mindre menigheters gemensamma ansvarighet, eller annan af E. K. M:t godkänd säkerhet; 4:o att, så vidt omständigheterna medgifva, tillfällen för de behöfvande skola beredas att erhålla sysselsättning och förtjenst vid allmänna arbetsföretag; samt 5:o att de för undsättningar vid missväxter eller felslagna skördar afsedda medel må, till den del de icke äro för anvisade utbetalningar erforderliga, till Riksgäldskontoret öfvcrlemnas, emot skyldighet för detta verk, att det sålunda mottagna beloppet, vid skeende reqvisition, för dermed åsyftade ändamål E. K.
M:t tillhandahålla.
Hvilket Rikets Ständer få, till svar i ämnet, härigenoiq i underdånighet anmäla.
Uppläst och bordlagdt hos Ridd. och Adelil den 24 och 26 Maj 1834. godkändt, med de i Prot. Utdrag, (Sami.
IX, sid. 234) omförmälda förändringar den 27 Maj — godkändt, med samma förändringar, hos Preste-Ståndet den 7 Juni — Borgare-Ståndet den 10 — — Bonde-Ståndet den 10 — — Rikets Sländers underdåniga Skrifvelse, angående tillstånd för Underrätt att under vissa vilkor förklara ogift qvinna myndig.
(Lag-Utsk:s Rel:de N:o 17.) S. A. K.
Jemte det hos Rikets Ständer i betraktande förekommit, hurusom, då qvinnans uppfostran i allmänhet icke åsyftar förvärfvande af sådana insigter, hvilka äro nödiga för Expeditions-Utskottels Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 34.
8i för det yttre affärslifvet, men hufvudsakligen afser danandet för ett husligt lif, ovilkorlig myndighet alltså, i anseende till dermed åtföljande pligter, rätteligen blifvit ogift qvinna i lag förvägrad, under det likväl lagstiftaren, i händelse den ogifta qvinnan sjelf vill och förmår förvalta sina ekonomiska angelägenheter, för henne beredt tillfälle att erhålla denna frihet medelst rättighet att i sådant hänseende vända sig lill K. M:t, hafva Rikets Ständer fästat uppmärksamhet derå, att berörde rättighet dock under sednare åren alltmera blifvit anlitad, hvartill orsakerna synas vara att finna i de flerfaldiga försörjningsutvägar, som för qvinnor öppnats, men för begagnande hvaraf myndighetstillstånd blifvit gjordt till vilkor; vid hvilket förhållande Rikets
Ständer ansett sig böra taga under öfvervägande, huruvida icke Under-Rätt må äga förklara ogift qvinna myndig, på sätt Lag-Reredningen jemväl föreslagit.
Häremot framställer sig den invändning, att, då Konungen ensam, i enlighet med antagna grundsatser, bör kunna bevilja undantag från lagens allmänna föreskrifter, pä honom ock må bero att såsom hittills försätta ogift qvinna i myndighets-tillstånd; men om lagen sjelf medgifver, att domaren får göra undantag från lagens allmänna bud, och stadgar de reglor, hvarunder undantaget må äga rum, blifver åtgärden icke vidare en dispensation från lag, utan en tillämpning af lag.
I förevarande fall synes ock en sådan tillämpning utan våda kunna anförtros domaren, enär han bäst är i tillfälle att inhemta de omständigheter och den kännedom om förhållanden, som på frågans afgörande kunna utöfva inflytande; och om än de kostnader och besvär ej äro af särdeles betydenhet, som fordras för myndighetsförklaringens utverkande hos K.
M:t, så kan dock antagas, att de skola blifva mindre, då qvinnan blott behöfver vända sig till domaren i den ort, der hon bor.
Rikets Ständer anse likväl domaren ej böra äga rätt att förklara ogift qvinna myndig förr än hon fyllt trettio år; och komme således att i lagen nedläggas en rättighet för ogift qvinna att, om hon vid samma ålder ej vidare är i behof af den omvårdnad, som lagen i allmänhet tagit om ogifta qvinnor, blifva befriad från denna om vårdnad, derest laga hinder ej möter.
Den myndighetsrätt, som af K.
M:t nu lemnäs ogifta qvinnor, gör dock aldrig någon förändring i hvad lagen stadgar om giftomannarätt och fast egendoms försäljning eiler förpantning; hvarförutan af Kongl. Maj:t städse föreskrifves, att, derest arf skulle tillfalla myndig förklarad qvinna, laga förmyndare bör vid delningen deraf vara tillstädes, att hennes rätt iakttaga och bevaka, hvadan den myndighets-förldaring, domaren meddelar, ej eller bör gälla utan med omförmälda vilkor, hvilka äro påkallade af omsorgen alt skydda qvinnans rättigheter, utan att derigenom någon inskränkning sker i hennes rätt att, då hon är myndig förklarad, sitt gods efter behag förvalta.
På grund af hvad sålunda blifvit i underdånighet anfördi, hafva Rikets Ständer funnit skäligt, för sin del, besluta en författning af följande innehåll:
Vill ogift qvinna, då hon fyllt trettio år, blifva myndig, har hon att derom göra ansökning hos den Rätt, derunder hon i förmyndare-mål lyder; och pröfve Rätten, sedan hennes förmyndare och närmaste fränder hörde äro, om den ansökning beviljas må.
Reviljas den, sker dock derigenom ej någon förändring i hvad lagen i afseende på giftomannarätt samt fast egendoms förpantning och försäljning stadgar och förmår; och bör, derest, efter det qvinna blifvit myndig förklarad, arf skulle henne tillfalla, laga förmyndare vara vid delningen deraf tillstädes, att hennes rätt dervid iakttaga och bevaka.
Prot. iS53 & 1854. 10 Sami. 1 Afd. 11 82 Expedilions-Utskoltets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o SS.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 1 Juni 1854.
Preste-Ståndet den 7 — — Borgare-Ståndet den 7 — — Bonde-Ståndet den 7 — — Rikets Ständers underdåniga skrif velse, angående utgifvande aj ett sammandrag utaf stadganden rörande Sundhetsvården.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 88.) S. A. K. Då hos Rikets Ständer i betraktande kommit, hurusom en vigtig del af Sockennämndernes på landet bestyr utgöres af deras befattning med Sundhetsvården, och att, för handhafvande af deras åliggande i detta afseende, svårighet ofta kan inträffa derigenom att stadgandena rörande helsovården måste sökas i en mängd särskilda äldre och nyare författningar, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K.
M:t täcktes låta till allmän kännedom utarbeta ett sammandrag af de Sundhetsvården rörande författningar, så vidt dessa böra af Socken-nämnd på landet tillämpas.
Skrifvelse, N:o 56. 83 N:o 56.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den l Juni 1854.
Preste-Ståndct den 7 — — Borgare-Ståndet den 7 — — Bonde-Ståndet den 7 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående huru förhållas bör med egendom, som tillhört den, hvilken längre tid varit borta, utan att låta höra af sig. (Lag-Ulsk:s Bet:de Nio 26.) S. A. K.
Hos Rikets Ständer har i betraktande kommit, hurusom flera under sednare åren utförda rättegångar i anledning af väckta anspråk på egendom, som tillhört personer, hvilka en längre tid varit borta utan att låta sig afhöra, visat behöfligheten af bestämda sladganden, huru vid sådant förhållande hör förfaras; och hafva Rikets Ständer härvid inhemtat, det Lag-Beredningen, som jemväl insett detta behof, utgått från den åsigt att den, som öfvergifver hvad han eger och förblifver borta under åratal, utan att om sig lemna någon underrättelse, och ej låter höra af sig då han slutligen dertill offentligen uppmanas, måste, der det ej eller vid undersökning kan utrönas att han under viss längre tid varit vid lif, anses sorn vore han död, samt att hans qvarlemnade egendom följaktligen må af dem, hvilka äro hans arfvingar, tillträdas och skiftas; dock att arfvingars anspråk i berörda afseende ej skulle leda till någon följd, förr än så lång tid förflutit, att underrättelse saknades, huruvida den försvunne eller bortkomne inom de sista tjugo åren varit vid lif: varande likväl tidsförkortning gjord för de fall, då den bortkomne veterligen varit i lifsfara, utan att det är kändt om han blifvit räddad, eller hans ålder, om han vore vid lif, skulle öfverstiga nittio år.
Rikets Ständer hafva godkänt dessa åsigter, äfvensom den grundsats, att den bortkomne aldrig må kunna på förrberörda sätt frånvinnas sin egendom derest han skulle finnas vid lif, efter det domstol i föreskrifven ordning förklarat att han må anses för död och ali egendomen således får tagas i besittning af arlvingarne.
I sådan händelse skulle han alltid återinträda i sina förra rättigheter; men en dylik företeelse torde dock stiidse komma alt höra till en af de ovanligaste; hvaremot, pä sätt anmärkt blifvit, del läll att en person försvinner och dör, utan att utrönt hlifver om, när eller hvar han dött, ej varit sällsynt.
Och då arfvingars rättigheter bero på bevisning om dödsfallet eller på en bevisning den de aldrig kunna åstadkomma, hafva Rikets Ständer ansett lagstiftaren böra utfinna ett sätt, hvarpå arfvingarne kunna förhjelpas till sin rätt. 84 Expeditions-Vtskollets Förslag till underd.
Skrifvelse, Avo S6.
Rikets Ständer hafva, i sådant ändamål, funnit skäligt, för sin del, besluta följande förordning, huru förhållas bör med egendom, som tillhört den, hvilken längre tid varit borta, utan att låta höra af sig: §• 1.
Är någon borta, utan att man vet om han lefver, och har man ej heller underrättelse, att den bortkomne inom de sist förflutna tjugo åren varit vid lif; då må de, som, der han afliden vore, egde rätt lill hans qvarlåtenskap, hos Rätten i den ort, der han sist hemvist hade, söka förklarande, att han skall för död anses.
När sådan ansökan sker, höre Rätten deröfver den bortkomnes make, om den till är och å känd ort inom riket vistas, Syssloman, god man eller förmyndare, der sådan är till boels vård satt, Kyrkoherden i församlingen och Kronans ombudsman i orten: kan det ej utrönas, att den bortkomne varit vid lif inom tid som sagd är; läte Rätten tre gånger, minst en månad emellan hvarje gång, i allmänna tidningarne kungöra kallelse å honom att gifva sig an hos Rätten eller dess Ordförande. §. 2.
Har den bortkomne veterligen blifvit i krig lifsfarligt sårad, eller befunnit sig ombord på fartyg, dä det förgicks, eller varit i annan sådan lifsfara, och vet man ej att han räddad blef, då må, när fem år förflutit, sedan han veterligen var vid lif, så förfaras, som i 1 §. sägs.
Lag samma vare, der det vises, att den bortkomnes ålder skulle, der han vid lif vore, öfverstiga nittio år. §. 3.
Varder ansökan, sorn efter 1 eller 2 §. gjord är, fullföljd sedan år och dag förflutit från det kallelsen sista gängen i tidningarne kungjordes, och varder éj heller då veterligt, att den bortkomne varit vid lif inom tid, som för hvarje fall saga är, eller att han aflidit; förklare Rätten, att han skall för död anses. §• 4.
Då genom laga kraft egande beslut är förklaradt, att den bortkomne skall för död anses, gånge med hans qvarlåtenskap, som hade han aflidit, i fall ansökningen efter 1 §. skett, vid utgången af tjugonde året från den dag han sednast veterligen vid lif var, och, i fall ansökningen varit gjord efter 2 §., å den dag lifsfaran inträffade eller den bortkomne skulle, om han vid lif varit, fyllt nittio år, eller vid utgången af femte året från den dag han sednast veterligen vid lif var, om han då var öfver åttatiofem år; dock varde tid till bouppteckning och testamentsbevakning räknad från den dag beslutet föll. §. 5.
Finnes, sedan laga kraft ägande beslut fallit, sorn i 4 §. sägs, den för död ansedde vara vid lif; bäre hvar, som i följd af sådant beslut hans egendom tillträdt, den åter.
Har någon, sedan han egendom så tillträdde, den öfverlåtit, pantsatt eller inteckna låtit, stånde öfverlåtelsen, pantsättningen eller inteckningen fast, der egendomen, Expeditions-Vtskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 87. 85 panten eller inteckningen är af innehafvaren på god tro åtkommen; och söke i thj fall den för död ansedde skadestånd af honom, som egendomen öfverlät, pantsatte eller inteckna lät. §■ 6.
Nu finnes att den för död ansedde är afliden, och att dödsfallet inträffat å annan tid, än den, som enligt 4 §. varit för hans dödsdag antagen: hade han vid dödsfallet andra arfvingar, än dem, som egendomen tillträdt; gifven då dessa till dem, som hans rätta arfvingar äro, arfvet ut, efter tj i 5 §. sägs. §• 7- Den, som skall egendom afträda efter 5 eller 6 §., vare ock skyldig att gälda ränta eller afkomst, som af egendomen fallit, der han ej i god tro var, när han den tillträdde: var han då i god tro, gälde ej ränta eller afkomst, för längre tid, än sedan talan, i fall som i 6 §. sägs, af rätte arfvingen instämdes, eller innehafvaren, i fall som i 5 §• sägs, veta fick, alt den för död ansedde fanns vid lif; dock njute han er sättning för all nödig och nyttig kostnad, som han å egendomen nedlagt.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 21 Juni 18S4.
Preste-Ståndet den 21 — — Borgare-Ståndet den 21 — — Bonde-Ståndet den 22 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående anslag, till lindring i de genom Chöler afar solen Carlskrona stad åbrngta kostnader, förlidet år.
(Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 104.) S. A. K. Efter det Sundhets-Nämnden i Carlskrona, å stadens vägnar och med förord af E. K.
M:ts Befallningshafvande i Blekinge Län, hos E. K. M:t i underdånighet anhållit, att anslag af allmänna medel måtte beviljas till betäckande af de 86 Expeditions-Vtskotlels Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o. SS. genom räkenskaper bestyrkta utgifter, tillhopa 15,500 R:dr, hvilka staden under nästlidet år, för cholerafarsotens härjande derstädes, fått vidkännas och för hvilkas bestridande staden måst upptaga lån till motsvarande belopp, har E. K. M.t, uti en den 13 förlidne.
Januari aflåten Nådig Proposition, med afseende å hvad rörande detta ämne förekommit och jemväl