Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Frågan har nu åter företagits till behandling, medelst en förnyad undersökning, hvarefter menigheterna komma att i ämnet höras i afseende på det bidrag, hvarmed de vilja befordra det vigtiga arbetet till fullbordan. 2:o Vägomläggningar i närheten af Hernösands stad, nemligen a) från staden norrut emot Näslands gästgifvaregård, beräknad att erfordra 8,891 R:dr 15 29 sk. 8 rst., och hvartill Styrelsen öfver väg- och vattenbyggnader föreslagit ett statsanslag af 4,500 R:dr; b) söder om staden på sträckningen åt Sundsvall, kalkylerad till en kostnad af 12,113 R:dr 44 sk., af hvilken summa nämnde Styrelse såsom statsanslag projekterat 8,000 R:dr. 3:o Vägomläggning i Tuna och Stöde socknar, hvilken, enligt Kongl. Maj:ts nådiga bref den 13 November 1850, skall bero på förnyad underdånig anmälan, sedan Rikets Ständer fattat sitt beslut i afseende på för dylika arbeten äskadt anslag; varande af Styrelsen öfver väg- och vattenbyggnader för detta arbete i underdånighet föreslaget ett statsbidrag af tillsammans 9,676 R:dr 16 sk. 4:o Vägomläggning emellan Graninge och Forse bruk på vägsträckningen emellan Jemtland och Sollefteå, hvarför kostnaden antagits komma att utgöra 10,540 R:dr.
Uti nådigt bref af den 3 December 1845 har Kongl. Maj:t förklarat, att anslag till detta arbete ej borde ifrågakomma förr, än den i samma sträckning projekterade väganläggning utmed Gesund-sjön i Jemtland erhölle understöd frän statsmedlen, och som sådant understöd blifvit beviljadt samt nu utgår, har Styrelsen öfver väg- och vattenbyggnadsarbeten, med underdånig anmälan alt interessenterne äfven påbörjat vissa delar af vägomläggningen emellan Graninge och Forse, för sistnämnde vägförbättring i underdånighet föreslagit ett statsbidrag af 3,500 R:dr. 5:o Väganläggning emellan Fjellsjö ocb Bodum uppefter Ångerman-elfvens södra gren, hvars kostnad är beräknad till 11,348 R:dr 13 sk. 4 rst. och för hvilket arbete
Styrelsen i underdånighet föreslagi t ett statsbidrag af 5,600 R:dr.
Ofvanom Fjellsjö kyrka, dit man kommer med kördon, finnes nu ingen egentlig väg, hvadan Tåsjö sockens förnödenheter måste till en del bäras dit, så att till exempel en tunna salt ofta der måste betalas med ända till 30
R:dr riksgäldssed lar. 6:o Vägomläggning till undvikande af de så kallade Krånge-backarne i Hässjö socken, hvilket arbete, med en uppgifven kostnad af 5,500 R:dr, är beslutadt vid häradssyn, som genom Kongl.
Maj:ts Befallningshafvandes utslag deti 15 Juli 1836 är faststäldt. 7:o En större vägförbättring inom Anundsjö socken, hvarigenom tre svåra backar skulle undvikas, samt i öfrigt en lättare kommunikation vinnas emellan Norra Ångermanland samt Åsele med flera socknar i Westerbotten.
Kostnaden uppgafs vid undersökningen 1841 till 1,182 R:dr 24 sk., men församlingen, ehuru erkännande nyttan af den föreslagna förbättringen, ansåg sig då icke kunna åtaga sig arbetet. 16 8:o
Anläggning af ny väg inora Ramsele tingslag i fortsättning med de vägarbeten inom samma tingslag, som, enligt hvad ofvanberördt är, med understöd af Staten redan blifvit fullbordade.
Om denna väganläggning har Kongl. Maj:ts Befallningshafvande bos Styrelsen öfver väg- oell vattenbyggnader under den 29 Februari 1848 gjort framställning. 9:o Förändring af vägen emellan Daksta och Spjute gästgifvaregårdar, hvarigenom den, med undvikande af tre farliga och branta backar, skulle blifva kortare genom broläggning öfver Skuleviken.
Kostnaden uppgifves till 5,732 R:dr. 10:o
Förflyttning af en byväg, hvilken i följd af landsvägens omläggning söder om Hernösand, enligt mom. 6 i föregående andra punkt, varder rubbad, för hvilket arbete, uppskattad t till en kostnad af 1,004 R:dr 9 sk., Styrelsen öfver väg- och vattenbyggnader i underdånighet föreslagit ett statsbidrag af 500 R:dr.
Många flera arbeten af allmän-nyttig beskaffenhet finnas som bär skulle kunna uppräknas, men jag inskränker mig till de nu nämnda, såsom varande af mesta vigt för orten, och jag vågar tro, att behofvet, påkallar dem i den ordning de bär äro nämnda.
Likaledes äro bär förbigångna de smärre förbättringar, hvilka, utan Statens mellankomst, dels redan äro verkställda och dels kunna verkställas, i den mån kommunerna antingen sjelfvilligt erbjuda sig dertill, eller kunna till åtagande af dem antingen förmås, eller åläggas.
— Enligt hvad jag i det föregående haft nåden nämna är, enligt min öfvertygelse, förändring af passagen öfver Ångerman-elfven framför alla andra kommunikations-förbättringar af behofvet påkallad.
Den £ mil långa öfverfarten ifrån Hernön å ena till Weda å andra sidan är för lång och svår att passeras på färja; och i stormväder är denna passage icke allenast äfventyrlig för lif och helsa, utan äfven stundom omöjlig, så att poster, så viii som resande ganska ofta antingen blifvit flera dagar uppehållna, eller ock fått göra en besvärlig och lång omväg till annat ställe, der öfverfarten med mindre äfventyr kunnat verkställas.
Någon sådan förbättring, om ock dess nytta icke kan bestridas, är ej af så stort behof å de andra vattendragen.
Fråga om förändrad passage öfver Indals-elfveu och broanläggning vid Fjäl, väckt redan 1787 och sedan mångfaldiga gånger företagen till handläggning, bann ändtligen 1840 bringas till ett önskligt slut, genom en broanläggning på de brobyggnadsskyldiges bekostnad öfver södra sundet vid Fjäl, så att passagen på lärja hvarken är lång eller äfventyrlig.
När 17
När fråga är om lällade kommunikationer, bör icke briier med stillatigande förbigås den nytta för bandel och näringar i orten, som genom Ångbåtskommunikationen åstadkommes.
Medelst fyra ångfartyg underhålles regulier kommunikation emellan
Länet och hufvudstaden samt de mellanliggande städerna Hudiksvall, Söderhamn oell Gefle.
Dessa ångfartyg innehafva: 13eizelius och Thule, hvardera 120, Örnsköld 80 och Norrland 6*0, eller tillsammans 380 hästars kraft, samt kunna således, jemte passagerare, rymma icke obetydliga varupartier, och då två af dem hvarje vecka reguliert besöka Länets städer samt köpingen Örnsköldsvik och stundom äfven Näske lastageplats i Nätra socken, är varutransporten derigenom på ett märkbart sätt förökad.
För kommunikationen längs Ångerman-elfven begagnas ett af ett bolag med en kostnad af 14,000 lfldr banko år 1849 bygdt mindre ångfartyg, Elfkungen om 20 hästars kraft, sorn fem dagar i veckan gör reguliera turer till Nylands och Sollefteå lastageplatsen saint lemnat en inkomst af emellan 4 och 5,000 R:dr banko om året. § 2.
Alla föregående fem-årsberättelser hafva visat att folknunimern år ifrån år ökats, och samma resultat kommer äfven den närvarande att bestyrka.
Följande tabell visar lättast den progression, i hvilken tillökningen på landsbygden fortgått:
Mantalsskrifne. Skattfrie. j Summa.
Qvinkön. 21,923 23,572 18,136 20,234 4-0,059 43,806 22,550 23,358 23,685 23,791 23,988 24,268 25,002 25,543 25,579 25,669 18,967 19,311 19,560 19,457 19,687 21,092 21.138 21.138 21.225 21,254 41,517 42,669 43,245 43,248 43,675 45,360 46,140 46,681 46,80 4 46,923 2,065 2,097 1,551 1,020 3,616 3,117 Vid qvinqvenniels början funnos .
Vid 184-6 års slut » 1847 » » » 1848 » » » 1849 » » » 1850 » » Tillökningen under qvinqven - niet utgör således Berättelse öfver Wesler-Nor ilands
Län för åren 1846—1850. 18
Af de vid 1850 års slut, enligt manlalslängderna, befintliga 90,598 invånare räknades inom de olika fögderierna:
Qvinkön 1 Medelpad: Skattskrifne 8,330. 8,562 Skattfrie 5,641. 6,152 13,971 14,714 eller tillsammans 28,685 personer, hvadan, då befolkningen vid qvinqvenniets början endast utgjorde 27,096 personer, tillökningen är 1,589 eller omkring 5f procent.
I Södra Ångermanland:
Skattskrifne 8,751. 9,486 Frie 7,299. 7,961 16,050 17,447 eller tillsammans 33,497 personer.
Då nu antalet viii 184-5 års slut utgjorde 31,213, hal- en tillökning uppkommit af 2,284 personer eller circa 1\ procent.
I Norra Ångermanländ:
Mantalsskrifne 6,907. 7,621 Frie 6,747.
7,141 13,654 1 4,762 eller tillsammans 28,416 personer; så att, då folkmängden vid 1845 års slut utgjorde 25,556 personer, en tillökning upp- kommit af 2,860 personer eller omkring II3 procent.
Summa för landsbygden
Lägges nu härtill städernas folkmängd, hvarom mera längre fram 43,675 2,157 4-6,923 2,684 Så skulle hela Länet äga en folkstock af 45,832 49,607 eller tillsammans 95,439 personer.
Jemföres denna summa med tolalnumerären för år 1845, utgörande för landsbygden 83,865, och för städerna 4,591 eller tillsammans 88,456 per soner, skulle tillökningen uppgå för hela Länet till Sex tusen
Nio hundra åttiotre personer, eller circa 7§ procent; tages åter jemförelsen endast för landsbygden, blifver tillökningen 6,733 personer, eller vid pass 8*0 procent.
Men 19 dessa-*'uppgifter må icke tillerkännas full trovärdighet, emedan vid mantalsskrifningen mången säkerligen underlåter att uppgifva en del minderåriga barn, eller andra från afgifter befriade personer.
Deremot skulle mera trovärdighet kunna tillerkännas de af presterskapet uppgifna samt af Kongl. Tabell-Kommisionen sammandragna tabeller, och enligt dessa skulle folkmängden inom Länet vid 1845 års slut hafva utgjort 93,775 personer, samt vid 1850 års slut 99,553, och tillökningen således utgöra 5,778 personer, eller circa 6 procent.
Att tillökningen är en följd dels af goda år, eller åtminstone af uteblifven missväxt, dels af lättad arbetsförtjenst och dels af ofta inträffande hemmansklyfningar och jordafsöndringar, måste tagas för gifvet, men så knytas ock mången gång äktenskap under föga ulsigter till bergning, hvaraf den gifna följden väl är folkstockens tillväxt, men ock mången gång fattigdom och elände, större i den mån hushållet tilltager.
Indelas landsbygdens folkmängd på landets arealvidd, uppkommer ett resultat, sorn visar att Länet är ganska glest bebodt, emedan icke mer än 418 menniskor belöpa på hvarje qvadratmil, men då man erinrar sig huru landet är uppfyldt med betydliga sträckor af skogar, huru det öfverallt har icke obetydliga sjöar, myror och andra för beboende oanvändbara lägenheter, blifver förhållandet i så betydlig mån annorlunda, att man kan med säkerhet antaga, det de egentligen bebyggda trakterna hafva ett mångfaldigt större antal invånare på qvadratmilen.
Samma förhållande visar sig, om landsbygdens folkmängd fördelas på hemmanens antal, efter hvilken fördelning endast omkring 56 personer skola belöpa på hvarje helt mantal.
Folkbildningen, som för ett tiotal af år tillbaka, då ingen enda socken ägde egen fast skola, inskränkte sig lill meddelande, dels hemma i föräldrahuset, dels genom någon tillfälligtvis antagen skolmästare, a( nödig Christendomskunskap, har i sednare åren genom folkskolornas införande i nästan de flesta socknarne utsträckt sig med snabba steg, och Norrlänningens fattningsförmåga samt naturliga förstånd har i betydlig mån underlättat arbetet.
Det är endast i ett par socknar, der allmogen länge och envist motsatte sig folkskoleväsendets ordnande, dertill synbarligen förledd af några inom deras egna gränsor boende halfupplysla bond-advokater, hvilka lyckats tillvinna sig förtroende, men äfven på dessa ställen har den goda saken segrat, trots det starka motståndet.
Så väl af dessa händelser, som af annat sura förekommit, har det emedlertid visat sig, att de socknar, som alldeles saknat sådane obehörige ledare, äro de, som äro mest tillgänglige för den verkliga upplysningen, samt 20 lättast att öfvertyga om deras sanna fordel.
Af Länets 62 socknar sakna ännu endast Hafverö, Ytterlännes, Junsele, Tasjö, Ullånger, Skorped och Björna folkskolor, men jag tror mig kunna intyga att på de Hesta af dessa ställen är det tillfälliga omständigheter, mest brist på skickliga lärareämnen, som verkat uppskof med ordnandet, samt att den tid icke är aflägsen, då hvarje socken har sin egen folkskola.
Såsom bidrag till folkskolelärares aflöning utgår ett årligt statsbidrag, hvilket år 1850 utgjorde 4l5 R:dr 33 sk. banko.
Till bildande af folkskolelärare är i Hernösand inrättadt ett seminarium, vid hvilket sedan dess början den 1 Februari 1843 lill 1850 års slut blifvit utexaminerade 110 personer, deraf under sednaste qvinqvennium 96 personer, bland hvilka 7 prestmän.
De så ryktbara vordne Norrländska ”Läsarne”, hvarmed ingalunda må förstås de, som sammankomma för att i stilla andagt betrakta Guds ord och med dess läsning uppbygga hvarandra, utan de, hvilka hysa vilsefarande religionsrneningar, motsätta sig de antagna kyrkoceremonierna och under religionens täckmantel tillåta sig och sina anhängare den grofsta osedlighet, hafva inom Wester-Norrlands
Län haft föga framgång.
De förra äro merendels fredliga medborgare, som aldrig åstadkomma förargelse, men de sednare verka ondt i flerfaldig ristning både med lära och lefverne; deras andliga högmod tillåter dem O O O 7 o t icke att erkänna några andra för rättsinnige lärare, än dem, som äro af deras eget samfund, och dessa sjelfvalde eller sig sjelf konstituerande lärare, ofta de mest osedlige, såsom exemplet med Erik Jansson visar, vilja med diktatorisk stränghet föra så väl den andliga som verldsliga styrelsen öfver sina anhängare, under nedslungande af förbannelser öfver hvar och en, som djerfves tänka olika med dem och i synnerhet öfver de religions-lärare, som våga framföra grundsatser, stridande mot deras.
Stifts-styreisen har nitiskt vakat öfver den sanna och rättta upplysningens spridande och Läns-styrelsen har genom varningar sökt afväpna det onda.
Följden har ock, med biträde af ett nitiskt presterskap, blifvit att under de sednare åren, mig veterligen, icke mera än ett enda fall inträffat, då något försök gjorts att emancipera sig från iakttagande af gällande kyrkolag och ordning.
Det var nemligen en hemmansägare inom Själevads socken, som vägrade alt låta döpa sitt nyfödda barn, under föregifvande alt döpelsen, efter hans förmenande, borde verkställas först när barnet hunnit de år, att det sjelf kunde förstå döpelsens nytta, men sedan della barn på mitt föranstaltande blifvit behörigen döpt af församlingens presterskap, och den nämnde hemmansägaren med hustru och barn samt andra hans anhängare, tillsammans emellan 60 och 70 personer, afflyttat från 21 fäderneslandet, liar ingen försökt att sätta sig mot kyrko-ordningens föreskrifter, samt inga den religiösa och sedliga känslan störande konventiklar hållits, till hvilkas upphörande äfven i icke ringa mån bidragit underrättelsen om Erik Janssons ohyggliga slut.
De enskilda konvenliklarne börja ofia i godt ändamål, nemligen till gemensam uppbyggelses hemlande af Guds ord, men då merendels okunnigt folk dervid företager sig att utlägga Skriften, spiidas villomeningar och ensidiga åsigter.
Sådant iörekommes, efter min öfvertygelse, lättast och säkrast derigenom, alt församlingarnes lärare så ofta ske kan, till exempel hvarje helgedag, sjelfve hålla bibelförklaringar.
Till sådana förklaringars hållande har sa väl högvördige presteståndet vid 1840 års riksdag, som Hernösands Konsistorium uppmanat församlingarnes presterskap, och de hållas äfven på flera ställen af skicklige och nitiske lärare, till allmän uppbyggelse.
1 Hernösand förrättas de söndagligen, samt besökas flitigt.
Den Heliga Skrift är allmänt spridd genom härvarande bibel-sällskaps berömliga bemödande.
Sedligheten, hvilken hos Norrlands inbyggare förr i allmänhet var framstående framom de sydligare Länens, är väl ännu ett utmärkande drag hus befolkningen i en del aflägsna socknar, men i andra har den mer och iner aflägsnat sig, att domina af de brott, som i sednare åren mera än fordom i dessa socknar föröfvats.
Den vanliga källan till brotten, nemligen fyllerilasten, är visserligen icke större i Wester-Norrlands
Län än i de flesta andra, och med undanlag af några socknar, der den företrädesvis visat sina förstörande verkningar, skulle man snarare kunna antaga att bränvins-supandet i detta Län är mindre än längre söderut, samt att det snarare af- än tilltagit.
Or • i •
. saken dertill må vara hvilken sorn helst, antingen nykterhets-föreningarnes bemödanden, hvilka åtminstone icke motverkas inom Länet, eller ett stigande medvetande om menniskans värde och det förnedrande i fylleriet; glädjande är det dock för fosterlandsvännen att erfara verkningarna af en mer och mer inträdande bättre anda.
För att få en öfversigt af de under qvinqvenniet angifna och afdöuida brottmål, meddelas (oljande ur de officiella uppgifterna sammandragna tabell: 22 År Brott och förseelser Angifna
För hvilka personer blifvit sakfällda Brott emot person.
Brott emot äganderätten.
Andra lagöf- verträdelser.
Brott emot person.
Summa. 1846 21 4 102 431 747 192 92 404 688 1847 243 129 301 673 228 110 277 615 1848 200 88 401 689 191 79 364 634 1849 206 108 356 670 182 86 315 583 1850 196 139 498 833 184 112 462 758 Summa 1,059 566 1,987 3,612 977 479 1,822 3,278 I medeltal 212 113 397 722 195 96 364 656
För alt visa i hvad förhållande antalet af de tilltalade och sa k fällde personerna står dels tili Länets hela folkmängd, dels till den för landsbygden särskildt, må nedannämnde nr samma källor hemlade uppgift här få etL rum, med den anmärkning, att folkmängden är beräknad enligt mantalsskrifningarne till det antal, särskildt för städerna och särskildt för landet, som i denna underdåniga berättelse är uppgifvet:
År Personer, hvilka för brott mot per- son och äganderätt blifvit
Vid jemförelse af folkmängden belö- per en anklagad eller sakfälld på nedanstående antal invånare.
I hela Länet.
På Landsbygden. i Städerna.
Anklagade.
Sakfällda. ► 3 g ST 09 95 CL P Sakfällda.
Sakfällda.
Sakfällda. J 1846 300 273 208 186 92 87 306 343 417 467 53 55 1847 304 266 200 177 104 89 308 352 444 502 46 53 1848 270 244 199 176 71 68 351 389 452 511 68 71 1849 317 270 235 191 82 79 299 314 383 471 59 61 1850 374 317 279 230 95 87 252 301 325 394 51 56 23 Under detta qvinqvennium har icke något dödsstraff gått i verkställighet.
Förhållandet med fångpersonalens större eller mindre antal under de olika åren, hvaraf äfven någon ledning for bedömmande af sedligheten torde vara att hemta, har under det sist tillryggalagda qvinqvennium visat följande resultat, hvarvid dock hör anmärkas, att transport-fångar icke äro i det utförda antalet inbegripne:
År 1846 förvarades i Länets fängelser 170 » 18#7 » » » 184 » 1848 » » » 192 » 1849 » » » 206 » 1850 » » » 238 , , . „„„ Tillsammans 990 personer, eiler i medeltal 198 årligen.
Af förestående antal äro förvarade: 1846 1847 1848 1849 1850 Summa. för undergående af ransakning, fängelse vid vatten och bröd, samt enskildt fängelse för försvarslöshet och olofligt kringstrykande för undergående af bysättning 159 9 2 172 2 10 183 4 5 201 3 2 200 30 8 915 48 27 Summa 170 184 192 2,06 238 990 eller i medeltal af första kategorien 183, a den andra circa 10 och af tredje kategorien vid pass 5.
Slutligen bör anmärkas, dels att de flesta af brotten varit emot äganderätten, dels alt dessa brott i skogslrakterne ofta varit föranledda deraf att ägo-områdena, i följd af de på många ställen ännu antingen oafslutade, eller icke företagna afvittringarne, varit obestämda, dels att i de nordligaste fjell socknarne brottmålen alltid varit färre än i de nedre socknarne.
Tarflighet, som förr var så allmän i de norra provinserna, samt äfven är af behofvet högligen påkallad för invånarnes bergning, har, under ett tiotal af år eller någotj mera, på många ställen inom Länet lemnat rum åt en tilltagande yppighet så väl i föda som klädedrägt, i sednare afseendet förnämligast hos ungdomen.
Det kan likväl icke nekas, att den fordna tarfligheten ännu 24 är bibehållen icke allenast inom mången familj, utan äfven en och annan af de mest aflägsna socknarne, men anmärkningen om ett motsatt förhållande gäller dock flertalet af både familjer och socknar.
Bland lyxartiklar inlager kaffet måhända främsta rummet och kaffedrickningen tilltager i ett märkbart förhållande, så att numera knappt någon koja (innes, der icke denna dryck till öfverflöd 11 jutes.
Åtgången kan någorlunda bedömmas vid jemförelse af de till städerna importerade qvantiteler kaffebönor, utgörande enligt lullkammarjournalerne för näsllidet år icke mindre än 328,313 skålpund, deraf endast 169 U. från utlandet; hvarvid likväl måste anmärkas alt någon del deråt b 1 i t - vit försändt till Jemtland och der konsumerats.
De hetyd i iga pekuniära fördelar, hvilka under de för trä varuhandeln gynnande år beredts en del socknar, borde i dessa hafva verkat till välmåga, men ty värr är icke förhållandet sådant, ty i dessa socknar har lagsökningarnes antal i proportion varit lika stort sorn i de öfriga, hvartill såsom skäl måste antagas, dels ett af denna handel bland allmogen uppkommet vingleri, dels de i jemnbredd med de ökade inkomsterna uppstegrade lefnadsbehofven, och detta visar, hvad erfarenheten äfven lärt, att den lätt åtkomliga penningeförtjensfcen bortgår med lika snabba steg som den kommer, samt medför mindre välsignelse än den som med svett och möda förvärfvas.
En gång vand vid yppighet i mal och klädsel är återgången svår och behofven måste således fyllas på hvad säll som helst, ofta medelst skuldsättning.
Penningebristen synes mer och mer tilltaga, ehuru tillgången på rörelsekapital under de sednare åren blifvit betydligt ökad, derigenom att en filialafdelning af Mälareprovinsernas enskilda bank blifvit inrättad i Hernösand.
Under loppet af de fem åren 1846—1850 har följande antal utsökningsmål hos Kongl. Majits Befallningshafvande blifvit afgjordt och de för hvarje år utförda belopp utdömde: 0
År Antal mål.
Utdömdt belopp. 18 46 1,306 67,976 32 10 1847 1,512 90,002 24 7 1848 2,105 103,405 16 — 1849 2,493 172,528 42 — 1850 2,280 152,481 - — Summa 9,696 586,394 19 5 medeltal hvarje år 1,939 117,278 42 3 25 Under sådana förhållanden utgör återinträdandet af förfädrens sparsamhetsanda föremål för hvarje sann fosterlandsväns lifliga önskningar.
Nöden lärde förfädren en vis omtanka för morgondagen, och nöden har äfven varit upphofvet till de välgörenhets-inrättningar, som genom besparingar i den goda dagen bereda utvägar till uppehälle under den onda.
Bland sådana inrättningar räknar detta Län i främsta rummet socknemagasinerna och sparlårarne, samt dernäst de i sednare tider inrättade sparbanker.
Om ränteförsäkringsanstalt har väl varit fråga, men någon sådan har icke ännu kommit till stånd.
Om inrättande af socknemagasiner i hvarje socken öfverenskoms redan vid ett landsting 1757, och reglemente för dessa inrättningar sladfästades af Kongl. Maj:t redan året derpå, men öfverenskommelse!- och reglementen hjelpa föga, der icke alfvarsam hand hålles öfver efterlefnaden.
I en del socknar inrättades aldrig några magasiner, i andra inrättades de väl, men upphörde snart och minsta antalet utgjorde de, som höllö öfverenskommelsen och efterlefde reglementet.
En väckelse erhöllo dock
Länets invånare när, elter 1846 års ofördelaktiga skörd, det stadgandet af Kongl. Majit gafs, såsom vilkor för erhållande af understöd till de nödlidande, att socknemagasiner skulle inom Länet allmänt inrättas, för hvilket ändamål äfven ett nytt reglemente under den 22 September 1819 i nåder stadläslades och de nya magasinerna skulle vara färdiga inom midsommartiden 1822.
Men äfven här mötte verkställigheten motstånd, likasom ett år 1824 framsläldt förslag om distrikt-magasiners inrättande och en annan året derpå gjord framställning om öfverenskommelse!’ socknevis till ersättande af sådan skada, som å säden förorsakas genom hagel, frost, vattuflöden eller andra olyckshändelser.
Från inrättande af socknemagasiner begärde flera socknar befrielse och för dessa biföll Kongl. Majit äfven en sådan frihet, med skyldighet att i stället inrätta sparlårar, enligt för sådane under den 7
Maj 1831 nådigst fastställda reglementen.
Ändamålet med så väl socknemagasinerna, som sparlårarne är naturligtvis att i nödens stund kunna lemna understöd och afhjelpa åtminstone de första och mest tryckande behofven, och detta ändamål kan äfven vinnas, om inrätlningarne med omsorg skötas och med välvilja omfattas, men tyvärr! är såväl magasins- som sparlårs-inrättningen på många ställen med motvilja ansedd och synnerligen den sednare, såsom saknande all fullständig kontroll, vanvårdad.
Majits Befallningshafvande har vid flerfaldiga tillfällen försökt visa allmogen magasinernas företräde för sparlårs-inrättningen, men någon verkan af dessa framställningar har föga visat sig och nöden blifver Berättelse öfver Wcsler-Norrlands
Län för åren 1846—185U. 4 26 väl slutligen den, som kommer att lära behofvet af sådana magasiner.