Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kunde inskränkning i bränvinsbrännings-rältigheten eller förändrade föreskrifter för utöfva lidet deraf verka till utrotande af fyllerilasten, eller åtminstone till väsendtlig förminskning i missbruken af liränvinet, skulle jag obetingad! instämma i hvarje förslag, som vore ledande lill ett sådant önskvärdt mål; men så länge bränvin finnes inom landet eller kan förskaffas från utlandet, på lofligt eller olofligt sätt, lärer det blifva fåfängt försöka att, genom bestämmelser för tillverkningen, med roten upprycka det onda, som missbruken af varan åstadkomme.
Då tillverkningen alltså mäste tålas, vill för mig synas, att den borde ordnas på ett sätt, att hvarken tillverkaren manades använda de yppersta råämnen, sådane som kunde till annat nyttigare tillgodogöras, eller utrymme lemnades till föreskrifternas kringgående för åstadkommande af större tillverkning, än vid skattens bestämmande varit afsedd.
Begge delarne inträffa likväl, ehvad beskattningen utgår efter pannerymd, mäsk-karens rymd eller upphettningsytan; äfven antaget, att skattens beräknande på de två sistnämnda sälten eger företräde framför det första,, så framt pannans oell öfriga redskapens form och sammansättning ej bestämmes och begränsas.
Omöjligheten att urskilja, när tillverkningen inkränkes derhän eller sträckes derutöfver, i förening med statens behof af - Kongl. Majils Nåd.
Inkomster, bär vått från början föranleda beskattning af dfen mindre sfi val sorn den större tillverkningen.
Om än skäl således icke är till afvikelse från hvad i det hänseendet länge varit antaget, torde doek den mindre, eller så kallade hesbehofsbränningen, inskränkt så vidt möjligt är, till hvad den rätteligen borde vara,, böra beskattas lindrigare än den större, eller fabriksbrän,ningen;. med iakttagande särskildt deraf,, att den förra icke vid hvarje vexling i lagstiftningen betungas med onödiga omkostnader för redskapens förändring.
Efter mitt omdöme skulle brån vinsbränningen lämpligen kunna fördelas i 2: ne klasser: den ena husbehofs-, deri andra fabriks.
Den förra skulle, liksom hittills, för innehafvande jord från 3oo r:dr lill och med i4,ooor:dr banko värde, få utöfvas med panna af högst p3kannors, eller, örn två eller flera pannor nyttjas, q5 kannors rymd, kokrum
Biet inbegripet; men likväl endast med enkel redskap och mäskvärmare, sådan den, hänförd till lörsta och andra klasserna uti nu gällande författning, deruti bekrrfves, och med iakttagande deraf, dels att upphettningen ej finge ske genom ånga, utan genom eld omedelbarligen, dels, att för rättigheten alt begagna mäsk värma re, hvarigenom averkningen anses kunna ökas med 33 bele
Is procent, pannans rymd skulle i samma förhållande minskas, så att den, hvilken efter värdet af dess jord egde lättja trettio kannors panna utan mäskvärmare, ej vöre berättigad nyttja mer än 20 kannors panna med mäskvärmare, i hvilket hänseende tvänne pannerymdstarilfer kunde upprättas, med uteslutande af bråk i kannetaiet; dels att redskap, som för husbehofsbränning framdeles tillverkas eller ändras, så att ny stämpling erfordras, skulle vara inrättade alla efter en viss modell, med bestämda dimensioner och form; dels att de, hvilka, år 1847 begagnat redskap, hörande till första och andra klassen efter nu gällande författning, och inrättad att uppvärmas med eld omedelbarligen, skulle under högst tre år, så framt dessförinnan redskapen ej fordrade sådan reparation, att ny stämpling komrne i fråga, få begagna, samma redskap, oansedt den till form och dimensioner vore afvikande från dea bestämda modellen eller, i anseende till afdraget för mäsk värmaren, i rymd öfverstege, hvad för jordvärdet belöpte; dels att husbehofsbränningen finge, efter tillverkarens egen åstundan, utöfvas en eller flera af de sex månader, hvarunder bränvinsbränning i allmänhet vore tillåten; dels att skatten, som för panna till och med i5 kannor lämpligen kunde utgå med 1 r:dr banko, kanne-rummet för alla sex månaderna ökades för hvar femte kanna med
S2 sk. kannerummet, så att den för en panna öfver g0 kannor till och med g5, blefve 5 r:dr för hvarje kanna, samt vidare, för begagnande af Kongl Maj.ts Nåd:. Proposition-,.
N:o 26".
45 »>äslvärmare, ökades med 33i:dels procent; dels att skatten erlades i förskott, i hvilket hänseende jag vore beredd alt föreslå föreskrifter, så alt uppbörden och kontrollen deröfver skulle blifva liitt och tillförlitlig; (leks ©ck att husbehofsbränning ej linge åt annan upplåtas, utan i sammanhang med jorden, samt icke eller för en och samma fastighet med fabriksbräuning förenad.
Fabriksbränningen åter kunde, för en fastighet af mer än i4,ooo r:dr taxeringsvärde, eller för liera i en socken belägna fastigheter, afsammanlagdt taxeringsvärde utöfver 14.000. r:dr, få ulafvas med redskap af hvilken form och sammansättning som helst.
I hvarje stad borde dock ej få linnas mer än ett fabriksbränneri, ehvad det bedrefs för stadens gemensamma räkning eller för de till bränvinsbränning berättigade jordlotten n nelia Iva rne.
Äfven fabriksbränvrnsbränningen linge utöfvas under en eller liera, månader af de i allmänhet tillåtna.
Skatten för denna art bränvinsbränning skalle utgå efter tillverkningen och kunde bestämmas till 2 sk. 8 r:st. kannan efter 6 graders beräkning» Kontrollen öfver tillverkningsbeloppet skulle tillkomma en eller flera tillsyningsman, elem socknenämnd å landet, eller i stad den myndighet, sorn besörjer stadens drätsel, eller, om dessa myndigheter sådant bestyr sig undandroge, eller derest i stad fabriksbränning bedrefs för stadens gemensamma räkning, Kongl. Maj:ls befallningshafvande egde till- och afsätta.
I det fall, att socknenämnd eller stadsmyndighet åtager sig tillsätta tillsyningsman, skulle en viss del af skatten, måhända a5 proceut, delas emellan socknen eller staden och länet, men i motsatt fall hela omförmälde andel af skatten tillfalla länet för gemensamma behof.
Skatten borde för sex månaders bränning, och i förhållande derefter för kortare bränningstid , utgöra minst 1000 r:dr banko, ehvad så stort belopp bränvin som efter (2^) två och tvåtredjedels skilling per kanna deremot svarade, tillverkades eller icke.
Denna minimiskatt skulle erläggas i förskott, innan bränningen hvarje termin börjades.
I afseende å kontrollen öfver tillverkningen, vore jag beredd föreslå sådana bestämmelser; att, efter hvad jag föreställer mig, den utan synnerlig svårighet skulle kunna åstadkommas.
Uti dessa bestämmelser k orarne att ingå föreskrift, bland annat, att tillverkaren ej finge å stället, eller på visst afstånd derifrån, sälja bränvin i mindre poster än 5oo kannor; att brännvinet ej linge afföras från bränvinsrummet torr än uppmätning och a fp rofning skett, samt att öfverträd elser öfver föreskrifterna medförde, utom annat ansvar, den- påföljd, att tillverkaren för - Kongl: Majit* Kärl. Proposition,.
Ibrade, förslå gängen för viss tid och andra gången för alltid, rättigheten att dess fabrik bedrifva.
I sådan syftning skulle jag det önskat, att komraitterade uppställt deras förslag.
Men enär ej så skett, och till stöd för mitt förslag, hittills oförsökt här i landet, icke elier kan åberopas andra länders erfarenhet, anser jag mig ej böra framställa detsamma till antagande, fastän fullt förvissad, att lagstiftningen i detta ämne i framtiden kommer att laga den riktning, bär ofvan an ty des.
Hvad komraitterade i allmänhet, och en bland elem, i afseende å beskattningens beräknande efter mäskvärmarens rymd, särskildt föreslagit, synes dock obestridligen ega företräde framför hvad nu är stadgadt och, lika med Statsrådets öfrige ledamöter, tillstyrker jag alltså i underdånighet antagande deraf.
Fullkomligt delande den åsigt, att beskattning å försäljning af bränvin kunde träffa varan säkrare än beskattning å tillverkningen, kan jag dock svårligen från mig skilja vissa betänkligheter, huruvida de, hvilka nu, såsom borgerlig näring, försälja, bränvin i minut, kunna indragas i det äfventyr, som med sådan försäljning, efter de nya bestämmelserna, skulle blifva förenadt.
Men om ock dessa betänkligheter lemnäs å sido, qvarstår hos mig tvifvelsmål, om ändamålet må kunna vinnas på nu föreslagna sätt.
Hålles å minuteringsställena varan alltför dyr, i jemförelse till tillverknings- eller parli-bandels-värdet, kan sådant föranleda till lönnkrögeri, eller att försäljningen drages ifrån de högt beskattade minuteringsställena och öfvergår till säljare, hvilka, utan att serskildt skatta derför,, afyttra det minsta qvantum, sorn är något öfver utminuteringen, eller till olämplig utsträckning af den jordbrukare medgifna rätt att åt sina arbetare sälja en fjerdedels kanna.
Borttages åter denna rätt och försäljning under en kanna förbjudes, är ej osannolikt, att något sä Ltpå finnes att kringgå förbudet, måhända med den följd, att konsumtionen okas.
Migförefaller också alldeles oförklarligt, huruledes bestämmelser, sådana som förslaget innefattar, skola kunna leda till det afsedda ändamålet; men enär i Norrige erfarenheten visat, att bestämmelser, likartade med dem, som nu äro i fråga, funnits fullkomligt ändamålsenliga, måste jag antaga möjligheten deraf, att de kunna. vara. tjen - Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition, N:o 26. 47 liga jemväl bär i landet, och då ändamålet onekligen är godt, anser jag mig följaktligen böra i underdånighet tillstyrka bifall å hvad
Statsrådets öfrige medlemrnsr biträdde, hvad af Departements-chefen blifvit i underdånighet anfördt.
Mnjrt, sorn biföll hvad af Departements-chefen och Statsrådets fleste ledamöter sålunda i underdånighet yltradt och tillstyrkt blifvit, befalite, att, i öfverenstämmelse dermed, förslag till nådig proposition i ämnet till Rikets ‘Släuder skulle af Departements-chefen uppsättas.
Ex Protocollo B. W. von Printzencreutz.
Utdrag af Protokollet öfver Civil-årenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Statsrådet ä Stockholms Slolt den 18 November 1847.
Tians Excellens Justitie-Statsministern Herr Grefve Posse, Hans Excellens Statsministern för utrikes ärendena Herr Friherre Ihre3 Statsråden :
Friherre Stael von Holstein_, Munthe, Friherre Pejron, Silfver stolpej Wcernj Friherre Gjllengranat, Faxej Fåhreeus.
Chefen för Civil-Departementet, Statsrådet Fåhreeus uppläste ett, tili feljd af Kongl.
Maj:ts den 9 innevarande månad fattade beslut, uppgjordt 43 Kongl. Majlis Md.
Proposition, N.o 26. förslag lill nådig proposition lill Rikets Ständer, angående grunderne för rättigheten att tillverk®, omdistillera och i minut försälja bränvin, äfvensom för beskattningen dervid.
Eldigt Statsrådets underdåniga tillstyrkande, fann Kongl.
Majit godt att della förslag i nåder gilla, och befall le, att proposition i ämnet, sådan den ■linnés protokollet bilagd, skulle till Rikets Ständer expedieras.
Ex Protocollo -N. M. Schönmeijer„ S T O C K
II O t M, F. D. scill LIZ SÄ BOKTRYCKERI, 1347.
Maj.-Is Nåd.
Skrifvelse, N:o 27. i N:o 27.
Ank. lill Exp. Utsk. den i3 Dec.; kl. 11 f, m. Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse till Rikets Ständer 3 i fråga om förre Lands-kamereraren j Kammar rätts-rådet G.
Sylvanders underdåniga ansökningj rörande eftergift af ett honom till ersättning ådömdt belopp; gifven Stockholms Slott den 8 Oktober 184/• * A-r 1819 Lief Rättaren John Ohlsson, genom transport, innehafvare af ett år 1815 med annor man afslutadt arrende af båtsmans-kompagnichefs-bohemrnanet N:o 30 Ramdala i Blekinge län, sedan han ställt behörig borgen för arrendevilkorens fullgörande under 5 år; men då han sedermera år 1826 nödgades afstå sin egendom till sina kredilorers förnöjande, hade den ingångna borgensansvarigheten 2:ne år förut upphört, utan att någon förnyelse deraf egt rum, hvarigenom Kongl. Majit och kronan tillskyndats en förlust af 605 r:dr 30 sk.17 rist banko.
Fråga uppstod då, från flottans advokatfiskals-embetes sida, om ansvarstalan för kronans skadeslöshållande, men, innan sådant kom till verkställighet afgick dåvarande advokatfiskalen med döden; och genom resolution den 17 Oktober 1834 förklarade befälhafvande amiralen i Carlskrona, att någon talan för försummelse i afseende på den underlåtna borgensförbindelsen dåmera icke kunde väckas emot någon af flottans tjenstemän, så mycket mindre, som, om ock skäl till sådan anmärkning möjligen funnits, densamma likväl numera icke kunde medföra någon verkan i ersättningsväg, enär alla de personer, som med ifrågavarande mål baft befattning, nemligen sjömilitie-kommissarien och flottans advokatfiskal, aflidit, samt deras efterlefvande arfvingar, emot förfa ttningarne, icke kunde tilltalas för de aflidnas i lifstiden möjligen begångna embetsfel, hvaröfver de icke varit hörde och fått förklara sig; af hvilka, med flera skäl, befälhafvande amiralen förordnade, att kronans fordran skulle ur räkenskaperna afskrifvas.
I anledning af förenämnde, kammarrättens pröfning underställde, resolu - Bih. ull R.
Prot. 1847 och 1848, 1 Sami. 1 Afd. 7 Ilåft. 1 2 Kongl Maj:ls Nådiga Skrifvelse j N.o 27. tion, väckte samma rätts advokatfiskal ersättningstalan emot befälhafvande amiralerna i Carlskrona, friherrarne Lagerstråle och Lagerbjelke, hvilka det, enligt advokatfiskalens förmenande, skulle ålegat påminna Kongl.
Maj:ts vederbörande befallningshafvande om borgensförbindelsen, men frikallade kammarrätten bemälde embetsman från ersättningskrafvet, hufvudsakligen på den grund, att påminnelse-skyldigheten var befälhafvande amiralssmbetet ålagd först efter det tiden för den presterade borgesansvarigheten ullupit, eller genom Kongl, brefvet den 5 December 1829, hvilket icke kunde tilläggas retroaktiv verkan; samt att det dessutom varit befälhafvande amiralens underlydandes skyldighet alt hos honom i ämnet först göra anmälan; och då detta kammarjättens beslut under den 29 November 1838 af Kongl. Maj:t i nåder stadfästades, vände advokalfiskalen sig med sin embelstalan emot kammat 1 ätts-rådet G Sylvander, som innehade landskamererare-!jonsten i Blekinge län vid den tidpunkt, då den lemnade borgensförbindelsen upphörde.
Genom kammar-rättens utslag af den 1 % Mars 1832, blef kammarrättsrådet Sylvander skyldig känd att hålla Kongl. Majit och kronan skadeslös för den åbragte omförrnälde förlusten, hvilket beslut, efter deröfver anförda underdåniga besvär, af Kongl. Majus Högsta domstol den 25 April 1845 fastställdes; och förklarade Kongl. Maj:t, uppå Dess sjöförsvars-departements underdåniga föredragning, Sig under den 1 Oktober samma år icke eller hafva funnit godt i nåder bifalla den i sammanhang med besvären gjorda underdåniga ansökningen att, af gunst och nåd, varda från den ifrågavarande ersa ttn i ngs-skyl dighe ten befriad.
Uppå ytterligare anförda skäl , har kammarrätts-rådet Sylvander sedermera hos Kongl. MajU i underdånighet anhållit, att Kongl. Maj:t måtte hos Rikets näslsamraanträdande Ständer föreslå hans befiielse från den honom påförda ersättningen, samt i nåder tillåta, att summan, intilldes frågan blir slutligen afgjord, måtte få i räkenskaperna balanceras; och har Kongl. MajU, sedan Dess förvaltning af sjöärenderna samt
Dess och rikets kammar-rätt under 30 December 1846 underdånigt utlåtande i ämnet afgifvit, i öfverensstämmelse med hvad dessa embetsverk i undeidånighet föreslagit och hemställt, samt uppå flera i den underdåniga ansökningen förekommande Ömande omständigheter, den 9 Februari innevarande år, i nåder bifallit, att, i likhet med hvad andra sökande någongång vederfarits, handlingarna i målet till Rikets Ständer öfverlemnas, för att om det kammarrådet
Sylvander ådömda beloppets afskrifning sig yttra, hvaremedlerlid samma belopp tillsvidare kommer att uti kronans räkenskaper balanceras; och lemnar Kong!.’ MajU härmedelst nu verkställighet åt förenämnda
Dess nådiga beslut, jemte det de ifrågavarande Kongl, Maj.Is Nid.
Stormägtigstej Allernddigste Konung!
Hos Eders Kongl. Maj:t har förre landskamereraren, kammarrätls-rådet G.
Sylvander, uti iogifven ansökning, underdånigst anhållit, att, ehuru Edets Kongl. Maj:t, under den 1 Oktober 184-5, i
Sig icke kunna bifalla hans då gjorda begäran otn eftergift af gunst och nåd från den ersättningsskyldighet, som, i följd af försummelse att i rätt tid låta förnya afgifna arrendeborgen för båtsmans-chefsbostället Ramdala i Blekinge län, genom kammarrättens den 14 Mars 1842 meddelda ocb af Eders Kongl. Maj:t under dea 25 April 1845 nådigst fastställda utslag, blifvit honom ådömd, Eders Kongl.
Maj.t dock, med afseende å den fullständiga utveckling af för hand varande föi hållanden, hvilken sökanden nu trodde sig hafva åstadkommit, täcktes föreslå Rikets nästsammanträdande Ständer att efterskänka det sålunda ådömda beloppet 605 R.-dr 30 sk. 7 r:st banko, hvilka emedlertid, och intilldess frågan blifvit slutligen afgjord, kunde få med Eders Kongl. Maj:ts nådiga tillåtelse i kronoräkenskapen balanceras.
Då Eders Kongl. Maj:t anbefallt förvaltningen af sjöärendena och kammarrätten att med underdånigt utlåtande häröfver inkomma, få förvaltningen och kammarrätten, jemte öfverlemnande af det yttrande i ämnet t. f. befälhafvande amiralen i Carlskrona, på gifven anledning, meddelat, för egen del i underdånighet anföra, att då, i enlighet med hvad den underdåniga ansökningen inliåller, flera ömmande omständigheter här förekomma, hvilka ock föranledt kammarrätten, att rpdan vid dess den 27 Juni 1843 i saken afgifna underdåniga yttrande tillstyrka, att det ådömda beloppet måtte i nåder eftergifvas, förvaltningen och kammarrätten anse sig böra i underdånighet hemställa, om icke Eders Kongl. Maj:t, i likhet med hvad andra sökande någongång vederfarits, skulle täckas förunna kammarrätls-rådet Sylvander den nåd, att handlingarna öfverlemnas till Rikets nästsammanträdande Ständer, för att om det ådömda beloppets afskrifning sig yttra, hvaremedlertid detta torde få uti kronans räkenskaper tills vidare balanceras.
De olika meningar, som vid frågans afgörande uppstått, innefattas i det vid tillfället förda protokoll, som är bilagdt remisshandlingarna, hvilka härjemte i underdånighet återställas. 9 Kongl.
Skrifvelse , N:o 27.
Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåte 'Auo. von Hartmansdorff. J. Kreuger.
Eders Kongl. Maj:t har väl under den 1 Oktober 1845 i nåder förklarat, det Eders Kongl. Maj:t icke funnit godt i nåder bifalla min hos Eders Kongl. Maj:t i djupaste underdånighet gjorda ansökan att af gunst och nåd varda frikallad från en mig ådömd ersättning för, i följd af försummad förnyelse af ingången borgen, uteblifvet arrende af båtsmans-chefsboslället Ramdala i Blekinge län, men jag hyser den glada förhoppning, att, örn jag inför Eders Kongl. Maj:t egt förmåga att rätt och fullständigt utveckla det ämne, hvarom fråga är, Eders Kongl, Maj:t af mildhet och nåd för en tjensteman, som länge och oförviteligt tjent, nådigst hade beviljat uiin underdåniga bönfallan, och att det således endast
Ur ofullständigheten i min då gjorda underdåniga framställning, sora vållat den för mig missgynnande utgången.
Jag vänder mig derföre förtröstansfullt åter till Eders Kongl. Maj:t i detta för min och min talrika familjs existens högst vigtiga ämne, anhållandes i djupaste underdånighet att få utveckla förhållandet i sin helhet, sådant de ingifna handlingarna det vitsorda.
Genom kontrakt af den 14 April 1815, utarrenderades ett af de vid båtsmanshållet varande chefsbohemman N:o Si) Ramdala i Blekinge län till öfverstelöjtnanten och riddaren John Pettersson, och detta kontrakt transpor - Kongl. Maj.-ts Nådiga Skrifvelse j N.o 27. 5 terades under den 1 September 1819 på rättaren Jon Ohlsson, sedan denne för arrendevilkorens fullgörande ställt vederbörlig borgen på 5 år, ingången den 5 November 1817 af stats-rådet m. ro. Grefve Cederström och assessor Cronaj samt den 1 Augusti 1819 af hofrälts-rådet Trägärdh.
Ma rs 1826 underrättade Eders Kongl. Maj:ts befallningshafvande befälhafvande amiralen, att Jon Olsson nödgats afstå sin egendom till kreditorernas förnöjande; men då åtgärder till betryggande af Eders Kongl. Maj:t och Kronans säkerhet för flottans fordran i konkursen skulle vidtagas1, upplystes, att bor gens-ansvarigheten redan vore förfallen för stats-rådet Cederström och assessor Crona 1822 samt för hofrälts-rådet Trägårdh 1824, hvadan någon talan emot dem år 1826, då konkursen uppstod, ickej kunde anställas.
Advokatfiskal vid Eders Kongl. Maj:ts flotta förfrågade sig då, emot hvilken eller hvilka han borde rigta sin embetstalan för kronans skadeslöshållande, men erhöll derpå, under den 9 Junii sistnämnde år, af förvaltningen af sjöärendena och Kammar-kollegium det svar, att han egde, enligt embetspligt samt likmätigt gällande lagar och författningar, hos vederbörande bevaka och utföra kronans rätt och talan.
Någon talan emot den eller dem, som försum mat borgens-förnyelsen väcktes emedlertid icke af advokat-fiskalen’, förmodligen derföre, att han ansåg ingen då lefvande kunna läggas försummelsea lill last, eller ock, hvilket snarast är troligt, emedan det var han sjelf, sorn bordt stanna i ansvar för underlåtenheten.
Emedlertid dog advokat-fiskalen; och förklarade derefter befälhafvande amiralen, i resolution af den 17 Oktober 1834, alt någon talan för försummelse i afseende på den underlåtna borgensförnyelsen då mera icke kunde väckas emot någon af flottans tjenstemän, så mycket mindre, som, om än skäl till sådan anmärkning möjligeu funnits, densamma likväl numera icke kunde medföra någon verkan i ersältningsväg, enär alla de personer, som med ifrågavarande mål haft någon befattning, nemligen sjömililie-kommissarien Nyström och advokalfiscalen Nauckhoff V0I'° njed döden afgångna, och deras efter lefvande arfvingar, emot förfältningarne, icke kunde tilltalas för de embetsfel, de aflidne i lifstiden möjligen kunde hafva begått och hvaröfver de ej varit hörda och fått sig förklara, af hvilka alla*, med flera skäl, befälhafvande amiralen förordnade, att kronans fordran skulle ur räkenskaperna afskrifvas.
Kungörelsea den 11 December 1830, underställdes Eders Kongl. Maj:t Kammar-rätts pröfning, väckte nämnde rätts] advokatfiskal ersättningstalan emot befälhafvande amiralerna, friherrarne Lagerstråle och Lagerbjelke, under förmenande, att det, i grund af Eders Kongl. Maj:ts Krigs- och Kammarkollegiers kungörelse § Kongl. Maj. ts Nåd.
Skrifvelse, N.o 27. af den 26 Februari 1817, hade ålegat befälhafvande amiralen att om borgensförnyelsen påminna Eders Kong!.
Maj:ts befallningshafvande; men Kammerrätten frikaHade nämnde amiraler från ersättningskrafvet, hufvudsakligen på den grund, att påminnelseskyldigheten vore befälhafvande amirals-embelet ålagd, först efter det deu af Jon Ohlsson presterade borgen utlupit, eller genom Eders Kongl.
Maj:ls nådiga bref den 5 December 1829, hvilket icke kunde tilläggas retroaktiv verkan, samt att, äfven om det antoger, att befälhafvande amiralen en sådan skyldighet ålegat, det varit hans underlydandes skyldighet att derom hos honom Jörst göra anmälan.
Maj:t under den 29 November 1838 blifvit stadfästadt, vände Kammar-rättens advokatfiskal sig med sin embetstalan emot mig, sorn, när borgensansvarighet slutades, innehade landskamererare-tjensten i Blekinge län, och jag ålades genom nämnde rätts utslag den 14 Mais 1842, eller omkring 20 år efter det borgensförnyelsen var försummad, alt med 605 R:dr 30 sk. 7 rst. ersätta Eders Kongl. Maj:ts och kronans förlust, hvilket utslag Eders Kongl. Majits Högsta domstol den 25 April 1845 fastställde.
Redan af denna sannfärdiga berättelse värdes Eders Kongl. Maj:t i nåder finna att den Eders Kongl. Maj:t och kronan tillskyndade förlust icke vållats genom uraktlåtenhet af de mig ålagda embetspligter, åtminstone icke så som dessa pligter af mig uppfattats; men hvad jag utbeder mig nåden vidare i underdånighet anföra, hoppas jag skall ytterligare styrka, huru många omständigheter, som tala lill min ursägt och befrielse, och jag vågar derjemte hysa det glada hopp, alt min långa tjenstebana icke skall framvisa något spår af försummelse.
Väl hade jag mig bekant, alt arrendekontraktet den 14 April 1815 ålade landshöfdingen att hålla hand öfver borgensförnyelsen, men jag visste derjemte, att Krigs- och Kammar-kollegierna, i enlighet med Eders Kongl. Maj:ts nådiga beslut den 17 December 1816, utfärdat en allmän kungörelse af den 26 December 1817, deri det bland annat stadgades att, för de till kronan indragna boställen, Eders Kongl.