Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att detta oaktadt ålägga denna Rätt afgörandet af tvister om dithörande författningars tillämpning, vore åter att skilja hvad som borde vara förenadt, enär, utan närmare kännedom om fattigvårds-stadgarnes verkan, icke kunde iakttagas nödig varsamhet vid dylika föreskrifters uppgörande, ej heller nog rigtiga åtgärder lill deras ändrande föreslås.
Beträffande slutligen hälsovårds-ärendena, har Sundhets-kollegium, som redan funnes i andra instansen för dessa ärenden, uppgifvits lämpligen kunna tillika dels ersätta Serafimer-Ordens-gillet och dels sammansmälta med det nya Ecklesiastik-kollegium.
Hälsovården hade nemligen, ännu mer än fattigvården, blifvit splittrad genom Serafimer-orden, enligt hvars stadgar riddarne äro förpligtade att åtaga sig öfverinseende! öfver sjukhus och på allt sätt vårda deras hästa.
Då Lasaretts-inrältningen i Stockholm befunnits icke kunna uppfylla ett af sina ändamål, eller att vara ett gemensamt sjukhus för personer äfven från aflägsnare delar af riket, biel' genom Kongl. Brefvet den 10 Oktober 1765 i Nåder tillåtet, att under Landshöfdingarnes och Biskoparnes gemensamma ledning upprätta lasaretter i länen, hvarefter år 1776 förordnats att de hägge Serafimer-riddare, som hade hufvudstadens lasarett under sin vård, skulle i samråd med Landshöfdingarne föra öfverstyrelsen öfver dessa lasaretter; dock utnämndes tillika en General-direktion öfver sjukskötseln vid lasaretten i riket.
Sådan hade Styrelsen förblifvit intilldess Seralimer-Ordens-gillct år 1791 erhöll öfverinseendet jemväl öfver lasaretten, hvilka i orterna ställdes under Konungens Befallningshafvandes tillsyn och, der del sig göra lät, borde med hospitalen sammanfogas.
Sedermera utvidgade, öfverlemnades läns-lasaretten år 1817 till vård och styrelse af Landshöfdingarne jemte läns-deputerade, men förblefvo dock fortfarande under förbemälda General-direktions öfverinseende; berättelser om så väl dårhusens, eiler de så kallade hospitalens, som ock lasarettens förvaltning afgåfvos af Serafimer-Ordens-gillet icke till Sundhets-kollegium eller till Ecklesiastik-departementet, utan omedelbart lili Konungen i Ordenskapitlet, oaktadt hvarken de förra eller de sednare fullständigt voro under Gillets vård.
Det äldsta och med anslag af Staten bäst försedda hospitalet, nemligen Danviken, hade egen, af Serafimer-Ordens-gillet oberoende styrelse, hvilken egde vända sig omedelbart till Konungen genom Ecklesiastik-departementet, likasom det förnämsta lasarettet, eller Serafimer-ordens i hufvudstaden, vore lydande under egen Direktion, hvilken ginge både Sundhets-kollegium och Serafimer-Ordens-gillet förbi, vändande sig omedelbart till Konungen, antingen genom Ordens-kapitlet, med berättelser, elier genom Ecklesiastik-departementet, med ansökningar; hvadan, ehuru ett Sundhets-kollegium funnes, sjukvården jemväl i andra instansen vore splittrad emellan flera af hvarandra oberoende myndigheter.
Rikets Ständer, som tagit noggrann kännedom om hvad härutinnan sålunda förekommit, hafva ansett deraf vara tydligen ådagalagdt, att ett, central-förvaltningsverk äfven för ecklesiastik-ärendena är al största behof påkallad t, ej allenast för vinnande af nödig enhet samt tillsyn och kontroll i denna förvaltningsgren, utan ock lör alt bereda
Departements-chefen erforderligt biträde vid utredandet af de lill hans handläggning hörande ärenden; hvaremot Rikets Ständer icke varit i tillfälle att inhemta alla erforderliga upplysningar för fullständigt bedömande af frågan om delta embetsverks organisation.
Och (ä Rikets
Ständer alltså härigenom i underdånighet anhålla, det E. K.
M:t i Nåder täcktes låta utarbeta och till Rikets näst sammanträdande Ständer afgifva förslag till inrättande af ett embetsverk, som kan handlägga och i andra instansen besluta öfver de lill Ecklesiastik-departementet hörande ärenden, och å hvilket de Uni - Expedilions-Utskoltets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 170. 473 Universitets-kanslererne, Serafimer-Ordens-gillet och Sundhets-kollegium nu tillkommande ärenden således skulle öfverflyttas.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 27 Okt. 1854.
Preste-Ståndet den 28 — — Borgare-Ståndet den 28 — — Bonde-Ståndet den 3 Nov. — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga om beredande af förslag lill lag, angående naturalisation af utländske män.
(Konslit:s-Ulsk:s Mern.
N:ris 7 och 55.) S. A. K. Rikets Ständers uppmärksamhet har blifvit fästad på behofvet af närmare bestämmelser, huru utländsk man må kunna erhålla Svensk medborgarerätt och hvilka förmåner må af sådan naturalisation följa, helst denna frågas reglering genom lag desto mera erfordrades, som de talrika inflyttningar af utländske män, hvilka i sednare tid egt rum, framdeles torde ännu oftare ifrågakomma, ju mer vexelförbindelsen emellan folken tilltager i liflighet och styrka, i följd af alla de medel en nyare tids uppfinningar erbjuda nationerna att närma sig lill hvarandra och förena sig uti intellektuel och industriel täflan.
Af sådan anledning är ock föreskrift i ämnet, ali i grundlagen intagas, hos Rikets Ständer föreslagen; men då innehållet af de vilkor, som för beviljande af naturalisation kunde finnas nödiga att bestämma, principenligt icke tillhörde grundlags-sliftningen, utan representationens medverkan vid sådant bestämmande vore, enligt antagna lagstiflningsformer, till fullo bevarad derigenom, att lagen rörande frågan i denna del erhölle egenskap af civil-lag, syntes det föreslagna grundlags-stadgandet icke böra härutinnan innefatta annat, än hänvisning lill särskild, af Konung och Ständer gemensamt stiftad lag.
Ständer hafva till grundlagsenlig behandling vid nästkommande riksdag nu antagit förberörda förslag till så lydande tillägg af ett moment N:o 2 i 28 §.
Reger! ngs-formen : »Konungen ege att, genom naturalisation, till Svensk medborgare upp»taga utländsk man, i den ordning och under de vilkor, som uti särskild derom af »Konung och Ständer gemensamt stiftad lag bestämmas.
Sålunda naturaliserad utlänBih. lill II.
Sl. Bral. i SSU & 18S4. 10 Sami. i Afd. 60 474 fijrpeditions-Utskottels Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o ill. »ning njnte samma rättigheter och förmåner, som infödd svensk man, dock utan att »kunna till ledamot af Stats-Rådet utnämnas.»
Som likväl granskning af ett utarbetadt och till Rikets Ständer framlagdt förslag till den lag, hvarpå tillämpningen af det hvilande grundlags-stadgandel skulle bero, kan komma att både säkrare vägleda uppfattningen af de skäl, som kunna tala för slutligt bifall till samma grundlags-stadgande, och tydligare ådagalägga de betänkligheter, sorn möjligen deremot förekomma, samt i öfrigt det måste betraktas såsom en iörmån, om, derest omförmälda grundlagsförslag varder antaget och får egenskap af gällande lag, tillämpningen deraf kan skyndsamt inträda, få Rikets Ständer, med anmälan härom, underdånigst anhålla, det E. K.
M:t täcktes låta utarbeta samt vid början af nästa riksdag till Rikets Ständer framställa Nådigt förslag till den särskilda lag, angående ordningen och viikoren för naturalisation af utländsk man, som uti berörda föreslagna tillägg i grundlagen är åberopad.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 28 Okt. 18S4.
Preste-Ståndet den 28 — — Borgare-Ståndet den 28 — — Bonde-Ståndet den 3 Nov. —■ Rikets Sländers underdåniga Skrifvelse, angående beredande af förslag lill särskild stadga för behandling af en del regerings-ärender.
(Konst.-Utsk:s Mern.
N:ris 11, 31, 41, 54 och 50.) S. A. K.
Uti en hos Rikets Ständer gjord framställning, innehållande förslag till ändring af vissa stadganden i Regerings-Formen och Riksdags-Ordningen, i afseende på behandlingen af en del regerings-ärenden, har uppmärksamheten blifvit fastad derå, att inom de administrativa myndigheternas verkningskrets sedan äldre tider funnits åtskilliga, på tillämpningen af de lill den egentliga statsförvaltningen och allmänna hushållningen hörande författningar beroende frågor, som, ehuru innefattande rätlstvister, ansetts icke böra skiljas från den administrativa behandlingen och öfverlemnas till domstolarnes pröfning; af hvilken fortfarande behandling på administrativ väg blifvit en följd, att omförmälde frågor, elter deras pröfning hos de förvaltande verken eller Rikets Kölle - Expedilions-Utskoltets Förslag lill underd.
Skrifvelse, N:o 171. 475 gier, kunde lill Kongl. Maj:t såsom regerings-ärender inkomma; i hvilket fall de, enligt Regerings-Formen, i lika ordning, som för öfriga regerings-ärenden, med undantag af ministerieia mål och kommando-mål, skola af Deparlemenls-cheferna, hvar och eri för sitt departement, beredas och inför Konungen i Stats-rådet föredragas; och hade sålunda Grundlagen tagit i anspråk
Konungens egen pröfning af en stor mängd olikartade tvistefrågor, ofta af den mörka och invecklade beskaffenhet, att deras utredning fordrade trägen möda hos embetsmannen, som hade deras behandling sig uppdragen, och följaktligen äfven måste vid föredragningen inför Kongl. Maj:t, för bibringande af den noggranna kännedom af ärendena, sorn deras pröfning nödvändigt förutsätter, i betydlig mån upptaga den tid, som erfordras för de egentliga riksvårdande ärendena, eller de ärenden, hvilka rättast få benämningen af regerings-ärenden.
Departementscheferna måste således under störande afbrott genom omsorgerna för de administrativa eller ekonomiska besvärs-målens beredning och föredragning egna sin uppmärksamhet ät de stora statsangelägenheterna, hvilka vanligen genom sin omfattning oell betydenhet fordrade långvarigare odelad omtanka, såsom lagstiftningen, förbättring af läroverken och öfriga samhälls-inrättningar, med (lera frågor af högre vigt, än sysselsättningen med lösning af de hos Kongl. Maj:t fullföljda enstaka rältstvister, hvilkas behandling dock icke kunde eller borde för någon längre tid afstanna, enär, utom den skada, som genom sådant långvarigare uppehåll måste för den enskilde och, i följd af samma frågors egna beskaffenhet, äfven för det allmänna, uppkomma, betänklig olägenhet genom den hopade mängden af sådana, på handläggning beroende mål skulle för föredraganden inträffa.
Hvilketdera ock egde rum, antingen all statsmannen sålunda komme i nödvändighet, att i någon mån lemna å sido det, som vore hans egentliga bestämmelse, för att handlägga ärenden af mindre allmän vigt, eller att dessa ärenden icke kunde behandlas med den skyndsamhet, hvarå de i och för sig egde grundadt anspråk; så läge häruti ett förhållande, som antydde, att samhällsförfattningen i denna del icke uppnått sitt mål.
Vid tiden för Regerings-Formens antagande hade sådana på administrativa och ekonomiska författningars tillämpning beroende tvistefrågor varit lili antal och omvexlande art vida inskränktare, än som numera sig visade; i hvilket hänseende, likasom ock i allmänhet angående vidden och beskaffenheten af styrelsens göromål, åberopades hvad'Kongl. Maj:t i Nådig Proposition lill Rikets Ständer den 6 Juli 1840 anfört; och det kunde således med skäl ställas i tvifvel, om 1809 års Grundlagstiftare skulle, derest förhållandet i detta hänseende då varit lika som nu, funnit sig böra stadga den ordning för besvärs-målens handläggning, som nu är gällande.
Sedan Rikets Ständer funnit hinder möta för antagande af den utväg till afhjelpande af, bland andra, nu anmärkta olägenheter, som uti E. K. M:ts Nådiga Proposition den 30 Oktober 1844 angående Högsta Domstolen varit i Nåder föreslagne, syntes Rikets Ständer böra å sin sida framställa det förslag, som för ändamålet kunde finnas lämpligt; och då ifrågavarande besvärs-mål, med undantag af de hos Kongl. Maj:t genom besvär fullföljda frågor om tjensters tillsättning, kunde, i afseende på tjenlig form för deras behandling, såsom hos Kongl. Maj:t fullföljda tvistefrågor, ställas i jemförelse med dem, i hvilka Konungens pröfningsrält är genom Grundlagen åt Högsta
Domstolen uppdragen, men likväl, på särskildt andragna grunder, icke heller numera ansågos böra till Högsta Domstolen öfverlemnas, utan deras behandling kunde tillkomma en särskild myndighet, sammansatt af lämpligt antal personer med sådana egenskaper, som i allmänhet erfordrades för beklädande af högre embeten inom statsförvaltningen, och sålunda inom sig förenande mångsidig kunskap och erfarenhet i statsförvaltningens olika grenar; hvilken myndighet skulle i Konungens namn utöfva Dess pröfningsrält, så att för Konungamaktens högsta pröfning af tvistefrågor enahanda sätt vore utslakadt ge - 476 Expeditions-Vlskottets
Skrifvelse, S:o i 7-1. nom de bägge likartade myndigheterna:
Domstolen och den nu ifrågaställda, dessa skiljande sig frän hvarandra endast i hvad som, till följd af beskaffenheten hos föremålen inom hvörderås verkningskrets, måste vara olika; öfverlemnades till Rikets
Ständer följande förslag till ändring af vissa stadganden i Grundlagarne: Regerings-Fgr men: §•7. Alla regerings-ärenden, med undantag af sådana, som i 11 och 15 §§. omförmälas, och af dem, hvilka, jemlikt il §. 2 morn., kunna varda till pröfning i annan ordning öfverlemnade, skola inför Konungen i Stats-rådet föredragas och der afgöras. §. 17. l:o.
Konungens domsrätt skall uppdragas
Tolf af honom utnämnde lagkunnige män, hvilka fullgjort hvad författningarne föreskrifva dem, som uti domare-embeten må nyttjas samt i sådana värf ådagalagt insigt, erfarenhet och redlighet.
De kallas Justitie-råd och utgöra Konungens Högsta Domstol. 2:o.
Konungens rätt att pröfva, och afgöra de mål, som, jemlikt Författningarne, få hos Konungen fullföljas genom besvär öfver embeismyndigheters meddelade beslut, men icke tillkomma Högsta Domstolens upptagande och ej heller angå tillsättande af tjänster, skalf på det sätt och med de undantag, sorn bestämmas i särskild stadga, stiftad af Konungen och Riksens Ständer gemensamt, i den ordning som i 81 §. för (‘skrifves, uppdragas Sju af Konungen utnämnde, kunnige, eif arne, redlige och allmänt aktade män.
Dessa äro Regerings-Råd och utgöra Konungens Regerings-Rätt.
R/and dem böra minst fern hafva förut förvaltat civil beställning och minst två beklädt domarc-embelc. §. 18.
Regerings-Rätlen tillkommer det äfven att, i mål af beskaffenhet att kunna tillhöra dess slutliga pröfning, upptaga och afgöra ansökningar, att Konungen må bryta dom åter, som vunnit laga kraft, eller återställa laga tid, som försuten är.
Alla öfriga sådana ansökningar skota af Högsta Domstolen afgöras. §. 21.
Han för godt finner alt i Högsta Domstolen eller i Regerings-Rätten öfvervara.
Alla frågor om förklaringar öfver lagen skola hos Konungen,anmälas och Dess röster deruti inhemtas och beräknas, änskönt Han icke i Högsta
Domstolens öfverläggningar derom deltagit. §. 22. l:o.
Domstolen kunna ringare mål pröfvas och afgöras af fem Ledamöter, så ock af fyra, der alla fyra äro om slutet ense.
Ej må flera än åtta Ledamöter på en gång tjenstgörande vara.
Expedilions-Utskotlels Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o i 71. 477 2:o. Uti Regerings-Rätten kunna mål pröfvas och af göras af fern, Ledamöter, så ock af fyra, der minst tre af dem är o örn slutet ense. §• 23.
Alla Högsta Domstolens och Regerings-Rättens beslut utfärdas i Konungens namn oell med Dess Höga underskrift eller under Dess Sekret. §. 24. l:o.
Uti Konungens nedre Justitie-revision skola Justilie-ärendena beredas till föredragning och afgörande i Högsta Domstolen. 2:o.
Till föredragning och afgörande i Reg ering s-Rät len skola ärendena beredas i del Departement, hvartill de, enligt den i 6 §. om förmälda fördelning, höra.
Departements-chef ege att i Regerings-Rälten deltaga i lifv erläggningen, men icke i besluten, uti de mål, som lill hans Departement höra. §. 26. l:o.
Då Justitie-ärenden i Siats-Rådet föredragas, skola, jemte Justitie-Slals Ministern och två Stats-Råd, två af Högsta Domstolens Ledamöter dem öfvervara, med den skyldighet att till protokollet sig yttra, som 9 §. föreskrifver. 2:o.
Vid föredragning i Siats-Rådet af frågor om stiftande, förändring, för klaring elter uppbofvande af lagar och författningar, som röra Rikets allmänna hushållning, böra två af Regerings-Rältens Ledamöter närvara, med enahanda skyldighet att sig yttra, som ofvan säges. §• 34.
Slats-Ministrarne innebafve
Rikets högsta värdighet, och Stats-Råden den närmaste derintill.
Stats-Minister eller Stats-Råd må icke tillika annat embete utöfva, ej eller några inkomster deraf uppbära.
Justilie-Råd eller Regerings-Råd må ej tillika annat embete innehafva eller utöfva. §. 99.
Riksens Ständers Juslilie-Ombudsman må, när han det nödigt anser, kunna öfvervara Högsta Domstolens, Regerings-Rältens, nedre Justitie-Revisionens, Hof-Rätlernas, Kollegiernas eller i dessas ställe inrättade Verks och alla lägre
Domstolars öfverläggniugar och beslut — då han det äskar. §. 101.
Skulle den oförmodade händelse inträffa, att antingen hela Konungens Högsta Domstol eller af dess Ledamöter en eller flere funnes hafva, af egennytta, vrångvisa eller försumlighet, så orätt dömt, att derigenom någon, emot tydlig lag och sakens utredda och behörigen styrkta förhållande, mistat eller kunnat mista lif, personlig frihet, ära och egendom; eller Regerings-Rälten eller en elter flere af dess Ledamöter i denna egenskap uppenbarligen handlat emot gällande tagar och författningar; varö 478 Expedilions-Vlskoltets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 474.
Riksens Ständers Justitie-Ombudsman pligtig, äfvensom Konungens Justitie-Kansler berättigad, att vid den Rikets Domstol, som här nedanföre bestämmes, den felaktige under tilltal ställa samt till ansvar efter Rikets lag befordra. §. 102.
Denna Domstol, som Riks-Rält kallas, skall bestå af Presidenten uti Konungens och Rikets Svea IIof-Rätt, hvilken deruti före ordet, Presidenterna uti alla Rikets Kollegier, fyra de äldsta Stats-Råd, Högste Refälhafvaren hvarje af Rikets Kollegier; man vid tilltal emot Reg erings-Riiltens Ledamot tage, i stället för Stats-Råd, fyra de äldste Juslitie-Råd säte i Ri/es-Rätten.
Då antingen Justi ti e-Kansleren’ eiler Justitie-Ombudsmannen finner sig befogad att åtal inför Riks-Rälten anställa, äske han hos Presidenten — — — Rikets tjenst. Riksdags-Ordningen : §• 41. Stats-Rådets, Högsta Domstolens och Rc.gerings-Rältens samtlige Ledamöter, äfvensom Justitie-Kansleren och Justitie-Ombudsmannen, kunna ej säte och slämma i sitt stånds plena förnekas öfvervara.
Det sålunda anförda förslag hafva Rikets Ständer antagit att hvila till slutlig pröfning å nästa Riksdag; men emedlertid, enär tillförene betänklighet inom Riks-Stånden sig yppat mot bifall till grundlags-ändringsförslag innan tillfälle varit för erforderlig åtgärd till stiftande af den särskilda civil-iag, hvarförutan grundlags-stadgandet komme att sakna tillämplighet, och det jemväl synes kunna antagas, att granskning af ett utarbetadt och till Rikets Ständer frandagdt förslag till den Lag, hvarpå tillämpningen al ett hos Rikets Ständer ifrågaställdt grundlags-stadgande skulle bero, kan komma alt både säkrare vägleda uppfattningen af skälen för bifall till samma grundlags-stadgande och tydligare ådagalägga de betänkligheter, som möjligen kunna deremot förekomma, samt i öfrigt det måste betraktas såsom en förmån, om, derest grundlagsförslaget antages och får egenskap af gällande
Lag, tillämpningen deraf kunde skyndsamt inträda; få Rikets Ständer, med förevarande anmälan i ämnet, underdånigst anhålla, det E. K.
M:l täcktes låta utarbeta samt vid början af nästa Riksdag lill Rikets Ständer framställa Nådigt förslag till den särskilda stadga, som uti det ifrågasatta nya momentet af 17 §.
Regerings-Formen finnes åberopad.
Skrifvelse, N:o 172. 479 N:o 172.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3 Nov. 1854, Preste-Ståndet den 3 — — Borgare-Ståndet den 3 — — Bonde-Ståndet den 8 — — Rikets Ständers, underdåniga Skrifvelse, angående en fyr-anläggning å Gottska Sandön. (Stats-Utsk:s Uthden N:ris 270 och 321.) S. A. K. T
Då fråga om fyr-anläggning å Gottska Sandön vid 2:ne Riksdagar vunnit*det afseende, att underdåniga framställningar til E; K.
M:t derom egt rum, samt en fyrinrättning derstädes, af den lysningskraft, alt det 2j- sjömil nordvest derifrån belägna grundet Kopparstenarne, der fyrfartyg funnits icke kunna utläggas, fälle inom fyrens lysningsvidd, utan; tvifvel kunde lända till nytta för sjöfartens ytterligare betryggande i farvattnen deromkring och särdeles för fartyg kommande från Finska viken, har E. K. Al:t, uti en den 27 nästlidne April, till Rikets Ständer i Nåder aflålen Skrifvelse, förklarat skäl icke saknas för en sådan anläggning, hvilken dock borde, för undvikande af all förväxling med andra fyrar och för att kunna fullt motsvara ändamålet alt tjena till varning för grundet Kopparstenarne, bestå af 2:ne särskilda bredvid hvarandra uppförda samt med lentille-apparat och stillastående sken inrättade fyrtorn, i enlighet med hvad Förvaltningen af Sjöärendena derom alternativt föreslagit, och hvarför kostnaden blifvit förslagsvis beräknad till 80,000 R:dr; men enär tillgångar dertill för närvarande saknades och andra mera behöfliga fyr-anläggningar borde, då medel blefve att tillgå, framför denna komma i fråga, länn E. K.
M:t annan åtgärd i förevarande afseende nu icke vara att vidtaga, än att, genom framställning af förhållandena härutinnan, meddela Rikets Ständer hvad i ämnet förelupit.
Hvad sålunda förekommit och den Nådiga Skrifvelsen, för närmare utveckling af ämnet, vidare innehåller, hafva Rikets Ständer tagit i öfvervägande; och då behöfligbeten af en fyranläggning vid Gottska Sandön funnits vara genom den undersökning, som på Nådig befallning egt rum, ytterligare bekräftad, anse Rikets Ständer önskvärdt, att denna fyr-anläggning verkställes så snart E. K.
Al:t finner behofvet sådant påkalla; men som upplyst blifvit,’ att Lots- och Fyrings-medlen härtill icke, åtminstone i den närmaste framtiden, lemna tillgång, samt de allmänna statsmedlen vid innevarande Riksdag blifvit förj mångfaldiga; andra vigtiga och angelägna ändamål hårdt anlitade, hafva Rikets Ständer icke lunnit skäligt att bevilja särskilda medel för ifrågavarande 480 Expedilions-Vtskotlels Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 173. fyrbyggnader, utan få hos E. K. M:t i underdånighet anhålla, alt, så snart nödiga tillgångar för uppförande af de ifrågaställa 2:ne fyrarne å Gottska Sandön kunna utaf Lots- och Fyrings-medlen beredas, denna fyr-anläggning må bringas lill verkställighet.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 27 Okt. 1834.
Preste-Ståndet den 28 — — Borgare-Ståndet den 28 — — Bonde-Ståndet den 3 Nov. — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående pension för t. f.
Chefen vid Skogs-inslilutel rn. m. 1. A. af Ström. (Stats-Utsk:s Uthde N:o 322.) S. A. K. 1 anledning deraf, att t. 1.
Chefen och Direktören vid Skogs-institutet, HofJägmästaren m. m.
Israel Adolf af Ström hos E. K. M:t i underdånighet anhållit, att vid numera uppnådd 76 års lefnadsålder och efter 60 års oafbruten tjenstgöring undfå Nådigt afsked från nämnda befattning, samt derjemte till E. K. M:ts Nådiga behjertande hemställt, huruvida han kunde anses hafva gjort sig förtjent att härvid varda med pension för sin återstående lifstid hugnad, har É. K. M:t, uti en den 13 förlidne September lill Rikets Ständer allåten Nådig Proposition, på grund af de mångfaldiga förtjenster och det synnerligen utmärkta nit, hvarmed af Ström under sin långvariga tjenstemannabana så väl genom sina embetsåtgärder, som sina skrifter rörande skogshushållningen, verkat till fäderneslandets gagn och bästa, behagat föreslå, att Rikets Ständer måtte förklara Hof-Jägmästaren af Ström berättigad att, under de för civile embets- och tjenstemän i allmänhet stadgade vilkor, varda, vid afskeds erhållande från oinförmälda befattning, uppförd å Rikets Allmänna Indragnings-Stat till en pension af 800 R:dr Banko årligen, motsvarande det arfvode, han för samma befattning från Skogs-planterings-kassan nu åtnjuter.
Efter tagen kännedom af Stats-kontorets i'frågan afgifna underdåniga utlåtande samt af öfriga ärendet rörande handlingar, hafva Rikets Ständer funnit, att, jemlikt derom gällande Nådiga föreskrifter, embetsman vid civil-staten, som uppnått 70 års ålder och varit i oafbruten tjenst minst 30 år, är berättigad att vid afskedstagande undfå pension, * Expeditions-Utskottets Förslag till underd.