Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
inse, att en maka kan ej så helt se upp till eller böja sig så djupt för sin syndige make, .som vi kristna böja oss för vår herre, och, att om ifrågavarande ord ar uttryck för det ratta förhållandet inom akten- skapet, s; behöfva vi tanka oss församlingen helt annorlunda lika- stald med vår herre, an hon nu ar, tanka oss henne, som hon en gång skall varda, nar all hennes synd är utrotad och hon har lart älska herren, som han älskar henne.
Ja, nar bruden en gång motsvarar brudgummen, då star konungasonens bröllop, såsom vår herre sjalf har sagt.
Men ännu svafvar liknelsen om bruden högt öfver oss.
Och man missbrukar den genom att draga den anda ned till våra närvarande förhållanden och ålägga en syndig inanniskas hustru den underdånighet inför sin man, som ännu höfves oss inför vår herre.
* Hostrup, som också gerna ville tillegna sig detta ord, efter som det ar ett ord af Paulus, frågar nu sig sjalf, hvad det ar för slags underd5iiighet, som en friboren, högsiniiad man, som älskar sin hustru, kan satta varde på hos henne, och finner snart, att det ar icke e11 påbuden, tvungen lydnad, nej endast en frivillig hang~velse i kärlek.
, Det ar ju så med karlekenw, fortsätter han,, att den har en säregen makt till ett göra den ena människan till den andras tje- nare, så att man offrar sig för den man älskar.
Och för den skull var det, som Pauluz i samma bref, omedelbart förut, skrei till de kristna, b&amp;&amp; ~ z a?
och ~ qvinnor: ' Varen hvarandra under- dåniga i Kristi fruktan '.
Icke den påbudna och tvungna, utan den frivilliga hangifvelsen hör med till hvarje kärleksförhållande, Och nar nu denne apostel ställer ordet härom sarskildt till qvin- nan, så kan det bero derpå, att hon af naturen har bast insigt
deri eller star saken närmast, att hon just ar mannen öfverlagsen i denna sak.
Ja, samme apostel, som skrifvit om var herre sjelf, att han förnedrade sig af karlek till oss, att han tog en tjenarcs skepelse för vår skull, han nedsätter icke qvinnan med att vänta något liknande af henne gentemot den man hon älskar.
Sej, han upphöjer henne genom att vänta det af henne.
:, %Och om man vill göra detta ord, som talar så högt om äktenskapet genom att likna det vid det högsta af alla förhHllan- den vi kunna tanka ossi till ett lagbud om att qvinnan skall vara 1x0 z i äktenskapet, att hon ar satt till att vara sin mans under- såte, - ty så förstås i vanlig mening ordet underdanig - sin mans tvungna undersåte, att hon ar afsedd eller liksom född dertill genom äktenskapet, då nedsätter man det ordet, gör det till ett grundare och obetydligare ord, an man har lof till att göra.
D3 nedsätter man äktenskapet.
Det veta vi fullt val, som kanna ett bättre äktenskap, an det som består i att yvinnan ar sin man lydig, att hon ar hans tjenarinna i yttre matto.
Och d i nedsätter man aposteln Paulus.
Man förutsätter, att han har s2 låga tankar om kärleken och så litet försthd om: ln-ad som egentligen ar kärlekens vasen och äktenskapets härlighet.
Xej.
det har nog funnits tusentals äktenskap, hvari qvinnorna varit lydiga tjenarinnor, hvari de sett upp till sina man som till half- gudar, beundrat dem och aldrig haft en annan mening, an den de fått från mannen.
Och malmerna tyckte kanske, att hustrurna voro deras goda hjälp.
Men det var blott i det lilla, aldrig i det största, det som gifver manniskolifvet dess betydelse.
Och dertill skulle de dock först och främst liafva tjenat ... S5 visst som det galler xi alla kärleksförhållanden, att dit alls icke hör den tvungna lydnaden, utan att det är blott den fri- .. villiga underdånigheten som der har varde&gt;, sa visst tror Hostrup också, att det i grunden må vara den, som Paulus har tanker pa.
, Men då ar det nästan det samma, han säger åt man och ht hustru, nar han skrifver: ' I man, alsken edra hustrur, som Kristus älskade församlingen och utgaf sig sjalf för henne ', och: ' I hustrur, varen edra man underdåniga, likasom församlingen ar herren underdinig '.
Ty,, fortsätter han, rdet ar kärlek, det galler i äktenskapet, och den kännetecknas just af hangifvenheten, af det ömsesirtzgu tjenandet.
Och nar aposteln särdeles betonat tjenan- det i sitt ord till qvinnorna, kommer det sig, som jag redan an- tydt, kanske deraf, att hos dem väntar han bästa insigten deri:
a t t qvz ' nnornn oyver hufvrd &amp; o bättre Zävzpade till ntt läya miirr-.
neu hvad Karlek a g; an tv&amp; ' om. » » Och sålunda synes det mig, att till och med det bibelspråk, som man ännu i vara dagar ständigt kastar qvinnan i ansigtet, eller hvaraf man vill få ut, att hon ar 1x0 2 och m2 finna sig i .att vara borgerligt omyndig nar hon blir gift - att till ch med detta bibelspråk vitnar, ju djupare det förstas dess klarare för qvinnans likställighet.
Och det ar den jag påstår det var ratt att krafva - just ur kristlig synpunkt eller i tron på, att vår herre är kommen för att upphäfva all förvridning af de naturliga förhål- landena, hvilken kommit in med synden, och att förhållandet mellan: man och qvinna långtifrån ännu ar vordet, som det slzulle vara., Detta är hvad den gamle folkkäre församlingsläraren och skalden säger om det kristliga sättet att se hela denna sak.
Ännu - en sista gång åberopar han Paulus och tillägger några ord af .adel tillförsigt, med h i l k a dessa utdrag må afslutas.
» Här,, säger han, &gt;på den kristna trons grund, skall det icke - vara någon skilnad på man och qvinna, hvarken innanför familje- lifvets väggar eller utanför dem i det större samfundets lif.
På .begge ställena skola de hafva lika ratt vid sidan af hvarandra, efter en hvars särskilda natur.
Och ehuru jag, efter som det fins en naturlig skilnad mellan dem, i ty att det lilla samhället inomhus icke kan undvara qvinnorna som hustrur och mödrar, helt visst tror, att det alltid kommer att vara minsta antalet bland dem som trader fram i det offentliga lifvet, så håller jag dock på, att cle skola hafva lof dertill, att deras röst också der skall: hafva rättighet att ljuda.
D, Och när de få lika ratt, sida vid sida med mannen, till att .fylla alla de platser de kunna fylla; så tror ' jag, icke allenast att det skall vara till gagn för dem, hvilka hittills varit de förorat- tade, utan också för dem, hvilka hafva nekat dessa deras ratt.&gt;
Jenny Rossander. ")
Ditt dagsverk slutadt ar, din dag ar liden, Du tillhör icke längre oss och tiden; Du gatt den vag, som ingen vänder fr %n, Bad ' jord och himmel tagit hem sitt 1811.
Af Gud din ande undfick rika gåfvor - Mer varda de, än lyckans alla hifvor - Du ockrat val med punden Han förlant, Och så du Honom bast och trognast tjent.
Sjelfstandigt, friskt och kraftfullt var ditt sinne, Men ödmjukhet ock bodde djupast inne, Lik akta perlan, gömd i skrofligt skal - Den yppersta af goda gåfvors tal.
Fast fördoms makt ej an var öfvervitnnen, SS drack du likväl djupt ur Mimersbrunnen: Euclid ' var dig ej fattlig blott, men klar, Med Livius, Tacitus du hemma var.
Allt som ditt eget kunskapsnGtt du ökte, Att dela med dig derutaf du sökte; Och, lärande uti de ungas krets, Du lycklig var och med din lott tillfreds.
Men ödet andra skiften dig beredde Och underbart det dina vagar ledde Till mötet af en adel, frejdad man, Som uti dig en värdig maka fann.
*) Dagny vill framdeles lemna närmare meddelanden om Jenny Rossander.
Har blott följande data: F. 1837, ingick hon 1859 i Siljeströms Iikokurs, tjenst- i Lärarinneseminariet som repetitris, upprättade 1865 en egen lärokurs, gifte sig 1879 med baron Fr. v. Tschudi, Sterkom 1886 som enka till hemlandet och afled der d.
29 aug.
Och hononi framför allt du ville täckas, Men kanske lät du andens vingar stackas, För att blott vandra honom till behag, Förljufva mödans, liksom plågans dag.
Ty lifvet ar en strid, och det ges ingen P i jordens rund, i vida syskonringen, Som icke någon gång den lexan lär: Ett kors beredt för hvarje skuldra ar.
Ock du fick ditt.
Din sjal blef luttrad, pröfvad, Af bördans tyngd blef afven styrkan öfvad; Till slut i döden brast det ömma band, Som fjermat dig från alskadt fosterland.
Till gamla hemmet vande nu du åter, Der åldrig moder utaf glädje gråter, Och syskon, vänner sluta sig omkring Den återvunna uti trofast ring.
Visst gladdes du; men dödens pil var skjuten I hjertat redan och din lifskraft bruten.
Utaf var Jenny från förflutna dar, Fans blott en hamn, en bleknad skugga qvar.
Du ville dock ej låta ii %gon marka Hur plågan tärde; ty du ville verka Så länge ännu det för dig var dag - An var du andligt stark, fast kroppsligt svag.
Ditt lif var Christus, döden blef din vinning.
Till Honom, Mästaren med törnkrönt tinning, Du, brinnande i tron, sig hänryckt opp, I döden jublande af saligt hopp.
- Tack och farviil, du adla svenska qvinna, Begratna syster, saknade väninna!
Tack för det goda, som du verkat har1 Det skall, liksom ditt minne, lefva qvar.
Ett ord o m fru Lenngrens frändskap med Moliere.
2 Hon förstzr soin ingen att saga m snmzzirg i sa sldeizde forna.
gvva dea ett sii uddigt xtf~jtck, att den sitter fast i nlli tider&gt; o heter det så riktigt i den intressanta karaktäristik af A. bl.
Lenn- gren, med hvilken fru Bååth-Holmberg inleder detta häfte.
An- märkningen förde mina tankar ofrivilligt tillbaka till den franske mästaren i samma konst, Moliere, i hvars skola man vore frestad tro, att den svenska skaldinnan fostrat sin bildningsg2ifvai för att icke saga sig sjalf.
Jag slog upp min Molikre, började ögna igenom hans, Femmes savantesn och fann der bland annat ne- danstående uttryck, hvilka det torde roa Dagnys läsare att jäm- föra med ofvan nämda teckning af fru Lenngren.
Warburg antyder i sin lefnadsteckning öfver Moliere, sid. I SS.
att den svenska skaldinnan sagt något som liknar ett par rader i, Les femmes savantes B.
Men dels förlorar sig likheten genom det klumpiga i den strandbergska öfversattningen i de af \ Var- burg anförda raderna, dels kunde naturligtvis ämnet i detta sain- manhang blott flygtigt vidröras.
Har nedan anföres Molieres ytterst fina och slående uttryck på hans eget språk.
När i andra akten Bélise, den äkta matinen, icke vågar en anmärkning till sin hustru, klagar han sitt oblida öde för systern:.
rai is on ner est Z ' emfloi (ir!
tozr !e m u mzison Et Zr raisonnement en bannit la raison.
L ' un me brziie nion rôt, en iisant ~ z I L *!
histoirt, ~ L ' azrlre r h E des vers, qriand j e dr.mzrzdz h boii-C:, Vidare uttalar han sig om qvinnans lärdom: - - - - - - - - - - - - - D I n ' est ~ pas bien Ironncte, et pozrr- I; eaztc@irp de cailses, Qzr ' irne femnte h r d i e ~t s a c h tant dz ckoses.
Former a u x bonnes nzarrrs I ' esprit d?
st ' s etzfaizs, Faire aller son min ng^ ': avoir I ' a-il stit- ses gtm, Et riglei- la dijknse a-Jec iconotnit, Doit; tre son i t d e et sa lidos os of hit^.^ Clitandre åter, Henriettes friare, förklarar i första akten före- målet för sin Ömma låga, att han visserligen önskar W p C la ft ?nt?
) le nit &amp; S c l f f r t i j de i02ft~
men, tillägger han, &gt; ?e ne h i veux point la passion choqrdante De se rendre savarrte, afin d 2 t n savarste, E t jainzc qzie sozrvent, atrx puestiotzs qzr ' on.
fait, Elle sache ignorer les choses qu ' ellc saii.
De son bhrde enfin jt vezrx qn ' ell~ ' se cache E t qu ' elle nit dn savoir sans vozfloiv p i a n le sachr.~ Mera kunde anföras, men detta torde vara nog för att lemna läsaren tillfälle att själf uppspåra frändskapen mellan de Moliere- ska satserna och fru Lelingrens lefnadsregler, sådana de yttrat sig i, Råd till niin dottero och blifvit tillämpade på skaldinnans eget väsen.
Företeelser p&amp; sedlighetsfrågans omrade.
Q Sverige och Danmark hafva under sommaren ett par nya uttalanden i sedlighetsfrågan egt * rum, på hvilka jag vill fästa mina läsares uppmärksamhet.
Det ena ar svenskt och ' utgöres af den vackra förklaring, hvari Federationens bittre motstandare, den nitiske försvararen af prostitutionens legaliserande, hr doktor P.
A. Levin, erkänner att han konimit ' till en motsatt öfverty- gelse i afseende p5 rden lagstadda osedlighetens.
D: r Levin för- svarar .sin inkonseqvens med hvarje människas befogenhet att bli för hvarje dag klokare.
Han bekänner att det blott nyttiga i sinom tid måste vika för det ratta, och han böjer sig för de per- soner, h i l k a, ehuru förhånade, ej öfvergifvit den sedliga rättens sak i ifrågavarande fall.
Det ligger någonting ädelt och storslaget i denna bekännelse, som ger e11 ännu högre betydelse åt det steg d: r Levin tagit, hvilket jag för min del ej tvekar att anse såsom en af de märkli- gaste företeelserna inom sedlighetsfrågans område hos oss under detta märkliga år.
Doktor Levins skrifvelse, hvilken först varit synlig i Meddelanden för helso- och sjukvård, har sedan intagits i Sedlighetsvännen.
En annan märklig skrift i sedlighetsfrågan ar det före- Nutidens szdelige Ligheds- drag af fraken E. Grundtvig ~ 0 m kravs: som vi redan i föregående häfte framhållit såsom ett af de basta och mast tillfredsstallande uttalanden, hvartill den nu pågiende striden i sedlighetsfrågan gifvit anledning.
Dess bety- delse stegras af det anfall, som det framkallat från sedlighets- strafvandets motständare i Danmark.
Det ar Georg Brandes som gått i spetsen för anfallet och det ar tidningen Politiken som öpp- nat sina spalter för detsamma.
Hr Brandes ' stridssatt visar bättre an något annat svagheten af hans sak.
Hvad som icke kan för- svaras med andra vapen an hånet och smädelsen, det ar i själfva verket redan förloradt.
Märkligt ar också att se huru hr Brandes och andra, hvilka yrka att qvinnan nia likasom mannen frikalla sig från kyskhetspligten, synas likasom rygga tillbaka för sina egna påståenden och icke vilja ratt kannas vid dem, då de höra dem anföras af rensinnade qvinnor.
Fröken G. har stämt Politikens utgifvare för smädliga ytt- randens offentliggörande, och man vantar med en viss spänning målets afgörande.
Flertalet för saken intresserade torde kanske anse åtgärden öfverflödig, emedan den värdiga, humana och opar- tiska hållningen i fröken Grundtvigs föredrag ar hennes basta försvar, hvaremot Georg Brandes genom råheten och hätskheten i anfallet på en sådan skrift fallt sig sjalf.
Hr B: s artiklar läsas i Politiken n: r 187, 189.
Till försvar för fr. Grundtvig hafva bl.
a. Bjmnstierne Rjnrrnsson och nu senast i Morgenbladet n: r 233 pastor Hustrup tagit kraftigt till orda.
*) Då fröken G: s skrift enligt niin tanke borde läsas af alla myndiga och tankande personer, som inse hvad den psgående bittra striden i sedlighetsfrågan innebär, har jag anskaffat aftryck af densamma, h i l k a afryck kostitadsf ?-Ztt utlemnns af f~iherritrnmz S. Addersparre, f. LetjOnhzlfvud, i hezznes hem, rr Fjiillgatarr.
Skriften kan iifven fås A 20 öre i hrr Samson och Wallins bok- handel. '
*) ~Aftonbladetv meddelar, att HofstatsrYtten i Köpenhamn har dömt Poli- tikens utgifvare, redaktör Hörup, till IOO kr.
böter för Georg Erandes ' artikel om fr. Grundtvig.
Emedan niimda artikel endast var undertecknad G.
B., och dess förf.
silunda ej namngifvit sig, blef Brandes frikiind.
Förbundets allmänna stipendiefond.
Förberedande arbete.
id Stipendiekomiténs sista samniantrade i våras erhöll fru S. Adler- sparre uppdrag att under sommaren på bästa sätt förbereda arbe- tet på fondens bildande, särskildt i landsorten.
På grund häraf .ordnade .fru A., i samråd med föreståndarinnan för förbundets skånska filial, ett möte i Helsingborg i syfte att bereda förbundets ombud i ' närliggande orter tillfälle för utbyte af tankar i ämnet.
- Efter.
M g diskussion - enades man om följande punkter: att insamlingen bör ske länsvis; att den bör ordnas efter en fast organiserad, för samtliga länen ' likformig arbetsplan; att vid utdelning af stipendier hvarje särskildt län må tillerkännas sådana i mån af de bidrag samma lan lemnat till fonden; att personligt inflytande och personlig medverkan maste vara drif- kraften för arbetet.
I enlighet med ofvan uttalade åsigter, franistaldes och antogs ett .förslag till arbetsplan för landsorten.
Ett nät af personliga deltagare, utsträckt öfver hela landet Samt kretsvis stiildt under ledning af olika lokalombud, hvilka senare åter inordnas under Z&amp;zso~nbud- detta ar grunddraget i arbetsplanen, hvilken en annan gång skall ineddelas i: sin helhet.
Man enades om fördelen af att upprätta en gemensam fond för hela landet under förutsättning, att gåfilor och testamentariska dispo- sitioner, som utan sarskildt förbehåll af gifvareri öfkerlemnades till all: manna stipendiefonden, skulle komma .de i det grundläggande arbetet deltagande lanen till godo.
Intresset bland deltagarne - i mötet var Iifligt.
Senare på.
dagen hade ett större antal inbjudna personer infunnit sig, då ett föredrag af fru Adlersparre öfver anmet a statistiken och Stipendiefondens upplästes, hvilket f8redrag sdsom bilagu menfoöljer detta hayte.
De för behofvet af en stipendiefond så kraftigt talande siffrorna gjorde ett lifiigt intryck på de församlade åhörarne.
Flera anmälde sig villiga att medverka som insamlare och utdela listor, hvaraf genast 70 utlemnades.
Vidare hafva under nigra veckors fortsatt arbete nara 5oo ' listor på begäran litdelats till 2 2 stader och mindre orter.
Hvarje lista ar afsedd för 10 bidrag a I kr.
årligen i 5 år, .eller inalles 50 kr.
Kontanta bidrag hafva redan insandts till belopp af öfver 400 kr.
Dessutom hafva ingått gifvor från brukspatron T.
L. Bohnstedt 50 kr.
samt genom S. L-d behållningen af en.
försåld skrift, I O I kr.
På grund af de resultat, som sålunda redan föreligga af somma- rens förberedande arbete, kan man tvifvelsutan hoppas att ädla, tän- kande qvinnor och män.
inom vida kretsar gerna skola underkasta sig den lilla frivilliga beskattningen af I kr.
årligen i 5 .år för att förhjälpa våra unga qvinnor till arbetsskicklighet.
och .ekonomiskt oberoende. '
Praktisk välgörenhet, Federationens hjalpkassa.
8 I noin den svenska federationsafdelningen bildades en linekassa, afsedd att med räntefria lan bispringa unga qviiiiior, som i följd af bristande arbetsförtjenst råkat i betryck, och sålunda söka hindra dem att falla till följd af nöd.
En hjälpkomite tillsattes som en gång i .. månaden sanimanträder, för att behandla inkomna låneansökningar.
Onskar någon af komiténs medleminar emellan dessa sammanträden iitdela ett lån, kan detta omedelbart ske, om endast tväiine andra af komiténs medlemmar dertill gifva sitt samtycke, och anmäles detta se- dan vid närmast följande sammanträde.
Hjälpkomitdn har strängt hållit pa att endast utdela lån åt unga ogifta qvinnor; då dess tillgångar sådant medgifvit, har den afven för- sökt hjälpa dem som begått ett felsteg att åter resa sig.
Lånen ut- lenmas mot qvitto, p3 högst ett års tid och till belopp viislande mel- lan 5 och 60 kronor; de återgäldas vanligen genom afbetalningar, Federationens lånekassa har under sin sjuåriga tillvaro utleinnat till- sammans omkring 2 0 0 dylika lån, hvaraf ro9 blifvit återbetalda.
Lånen hafva i allmänhet med stor tacksamhet emottagits, och har man hyst den förhoppning, att de stundom ej allenast varit en hjälp för stunden utan måhända en verklig räddning från frestelse och nöd.
Lånen hafva anvandts för olika ändamål, såsom till inköp af stryk- ugn i t dem soni velat öppna strykinrattning, till inköp af symaskiner åt sömmerskor, till hyreshjälp, till matpengar åt blifvande folkskole- seminarister, till kläder at tjenstflickor som varit utblottade och skolat inträda i tjenst, till utlösande af pantsatta klädespersedlar, (så utlöstes en höst sju vinterkappor); men först och främst till respengar för landsortsfiickor, som man lyckats öfvertala att återvända till sina re- spektive hemorter.
En folkskolelararinna som fatt plats skrifrer till hjälpkomiten: &gt;Si finner jag mig då vid mina önskningars mal.
Befriad frln niiringsom- I 880 sorger kan jag i en hedrande verkningskrets hadnnefter egna mina krafter åt skolan.
Min glädje deröfver är stor, och jag vet ej, huru jag på ett passande satt skall kunna skildra de tacksamma kiinslor som inlaga mig, d i jag tänker p % all den godhet, som under seminariikursen blifvit mig bevisad af federationens medlemmar.
Just igenom denna stora godhet och välvilja blef det mig möjligt att blifva hvad jag är ..
Men ej alltid kan hjalpkomitén glädja sig at ett sa tacksamt och redbart iippförande hos sina lantagare.
Under senare år hafva l h e - kassans förluster dock blifvit f&amp;re, derför att en utom federationen stående enskild person ställt en mindre penningesumma till komiténs förfogande med tillatelse att deraf utdela gclfzor, hvilket afven haft det goda med sig, att man ej behöft tvinga den hjälpsökande att lofva iterbetala ett lan, något som i hennes utblottade förhallanden ofta varit henne omöjligt.
Hjiilpkassan har afven bestridt utgifterna för en söndagsk klubb för unga arbeterskor,, hvilken anordnats i » Herbergets för tjenstflickor?)
lokal, saint varit besökt af 2 0 30 unga flickor; man har roat sig med lekar och sång, saint ett och annat föredrag.
I brist p$ ledande krafter har denna klubb dock förliden vinter måst inställas.
De första bidragen till lånekassan tecknades af federationsmed- lemmar på ett möte,, hvarvid flera af, dem utfäste sig att lenina årliga bidrag.
Kassan har afven erhållit en mindre donation efter en ' federa- tionsniedlem; men afven utoiii federationen stående personer hafva för det behjärtansvärda ändamålet leiiinat bidrag.
Då eniellertid kas- sans tillgångar fortfarande äro små, så ar hjalpkomitén siirdeles tack- sam för ytterligare inflytande bidrag; hvilka kunna sandas till komiténs ordförande fru Th. Andersson-Svanberg, M a s t e r s a n i ~ e l s g t a 56 eller till sekreteraren frk.
.Levisson, Komniendörsgatan I j. Motstandare till qvinnorörelsen.
En notis af S-E.
&amp; ' h t ' sedan .Edinund Gammals.
förträffliga redogörelse för qvinno- frågans stallning i de olika kulturlaiiderna ar det för de intresserade nogsamt bekant, att i intet af deni denna rörelse till qvinnans andliga och ekonomiska frigörelse har gjort så ringa framsteg, som der, hvnrest man talar Schopenhauers språk; och att ingenstädes den allmänna meningen ar så antipatisk mot allt hvad qvinnoeniancipation heter, so111 i Tyskland och Osterrike.
En egendon~ligt drastisk illustra- tion till detta förhållande lemiiar ett profnuminer af en ny tidskrift, hvilket händelsevis konimit i våra händer.
Detta kuriösa tidskriftshafte utkom i Wien vid början af detta ar och bar den talande titeln &gt;Der Frauenfeind~.
Det ar en niånadsskrift, som Ferdinand Gross dermed lofvar oss.
Mark val, han kallar icke sin tidskrift, eniancipationshataren~ eller qvinnokritikerns eller något dylikt, utan ratt och slatt &gt;pvinno- $ e d e?
t ~!
Dess syfte säges i programmet vara att draga » i kamp mot den öfverdrifna qviiinodyrkan, sadan den sarskildt bedrifves i en del familjetidskrifters; och blotta annonserandet af ett sådant företag på- stås hafva lockat hela skaror af den nianliga publiken.
Såsoni det var att vänta, ar Max ' Nordau en af förkamparne i denna bålda anti-qvinnorörelse.
Han har till detta profhäfte bidragit med en uppsats, hvari han förklarar sig tro, att ~qvinnan i andligt, sedligt, ja till och med kroppsligt hänseende bildar en Iagre stående typ af vårt slagte; att i allnianhet hennes andliga utveckling, liksom hennes kroppsstorlek, hennes muskelstyrka, hennes hjärnvolyni är mindre an mannens, och att denna skilnad mellan de båda könen icke minskas .med stigande utveckling utan tvärtom växer,.
- %Jag delar deras me- n i n g ~, fortsätter Nordaii, » som saga, att qvinnans inskränktare ande
blott fattar det konkreta och är oförmögen till abstraktioner; att hon förlorar sig i småaktigheter; att hon icke har nagot sinne för sanning; att hon har en stridslysten egennytta, som blott inför barnet striicker vapen D.
Till vår skam finnes afven ett svenskt namn bland medarbetame; men det var ju numera naturligt, att vi skulle finna Argust Strindbery i Nordaus kölvatten.
Under titeln, Man muss heiraten~ innehåller häftet en öfversattning af en af dennes, Giftas,-historier.
Häftet innehåller för öfrigt ett par andra noveller med qvinno- nedsättande tendens, en öfversattning af en fransk protest mot roman- literaturens öfverdrifna betonande af kärlekens betydelse i människornas öden, ett bidrag till, de tyska romanhjiiltinnornas naturhistoria,, en oppositionsuppsats mot den för männen skadliga konkurrensen af qvin- ligt literärt arbete, en samling.
mot qvinnorna riktade italienska ordspråk och ett urval af för samma syfte lämpliga citat frfin franska författare.