Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Är icke denna enda nog stor, för alt kunna lemna åt en Bankstyrelse full frihet att i öfrigt handla, som den behagar?
Den enda control, som ytterligare erfordras, vore alt tillse, det vilkoret uppfylles, således blott en så lätt som möjligt skeende revision, som försäkrade om cassans beständiga fulla motsvarighet emot de utelöpande credil-papperen.
Nu har man deremot reglementera! utan allt behof och utan all rimlighet.
Man har fordrat ett visst Hor till Banco- och Lag-Utsk.
JY.-o 2. 5 minimum af teckningen; man har föreskrifvit, att delegarne skulle vara kända för vederhäftighet och förmögenhet, eller att de skola ingå i solidariskt ansvar; man har påbjudit, att de skola i Bankers början insätta ända till 5o procent, att deras
Directeurer skola personligen ansvara, i händelse af tillfälligt bristande cassatillgång, att de skola oupphörligen inspecteras af offentliga magten; och detta allt, sedan man i första rummet, såsom allmän bestämmelse förklarat, att de icke få utställa ett enda credit-papper, ulan motsvarande innestående reel valuta.
I sanning torde ettså långt sträckt misstroende till sundt förstånd och vanlig redlighet hos ett Handels-Bolag förgäfves i någon annan lag sökas.
Säkert synes emedlertid, att, om emot all förmodan något Bank-Bolag kunde förmå sig att organiseras jrå vilkor, att dess credit skulle vara ingenting annat, än dess contanta cassa, så skall det väl dock ingalunda derjemte underkasta sig alla dessa onödiga, hårda och orättvisa controler, som, med det förstnämnda vilkoret förenade, icke annorlunda kunna anses, än som orimliga och löjliga vexationer.
Och detta är ändlligen mitt tredje och hufvudsakliga skäl emot den 6:te punktens nu beslutade förändring.
Jag anser den nemligen i nuvarande skick motarbeta alla B olags-B ankers inrättning.
Men härtill fordras ju nöd vändigt begagnande af credit, hvilken bär är totalt förbjuden.
Huru skulle capilalisten, faslighets-egaren, den förmögne fabrikanten kunna förmås att inlemna sina penningar eller pantsätta sin egendom i en rörelse, der han alldeles icke får högre ränta, än sorn faller på sjelfva det insatta capitalet, men ingen ränta på den derigenom tillvägabragta crediten: och måste dock för detta nöje bekosta en dyr förvaltning, äfventyra flera förluster och stå under beständig control och ansvarighet?
Skall hail icke heldre förvalta sitt capital sjelf, utan alla dessa afbränningar, utan alla dessa äfventyr och mortificationer, och dervid behålla räntan oafkortad, kanske ock af tillfälligheter förökad och förhöjd.
Ty ibland de många goda verkningar, som väl inrättade Banker medföra, är äfven den, att de döda procenteriet.
Vinna dessa förtroende, så äro capitalerna förlorade, så vida de icke förena sig med dem.
Vinsten under Lagen blir väl mindre: men den blir säker, och likväl skälig.
Och då den blir den enda för dem möjliga, måste de hålla den till godo.
På detta indii ecia sätt skall procenteriet försvinna, då det directe trotsar alla 6 Hör till Banco- och Lag-Utsk.
Betank.
N--o a. samhällets magter.
Jag tror mig för denna digression ega en ursäkt, om deraf kan visas, huru nödigt och nyttigt det vore, äfven i nyssnämnde afseende, att offentliga Bolags-Banker icke möttes af för många och för svåra hinder.
Och det svåraste af alla är ovedersägligen, att de med alla på dem lagda ansvarigheter icke få begagna någon credit.
Man invänder väl, att den insatta och innestäende grundfonden, som är här föreskrifven, kan få allt framgent, intill tecknings-summans sista skärf, beslå i säkerheter, inteckningar m. m., ulan att contanter erfordras annorlunda än till vexling.
Men härtill svaras först, att flera delegare sakna fastighet, och måste sålunda betala in contant, andra åter hafva sina fastigheter förut intecknade för allt hvad de kunna bära, andra åter hvarken kunna eller vilja besvära sina egendomar med nya gravationer, som skola komma under Domstolarnas och Landshöfdingarnes pröfning.
I alla fall skola sådana successiva inlemningar af säkerlietshandlingar åstadkomma för Bolagsmännen sådana oupphörliga omvägar, besvär och förluster, som nödvändigt skola hålla dem tillbaka från inrättningar, der ingenting är att vinna, men mycket att förlora, och der de för öfrigt måste låta sig fästas för en längre tid.
Skulle ock en Bankinrättning varda på nu antagna grunder stiftad, så skola säkerligen Bolagsmännen, till bibehållande af den insatta grundfondens oförminskade belopp, hellre, än att underkasta sig det vidlöftiga besväret till säkerhetshandlingars anskaffande gång efter gång, inbetala den erforderliga quoten contant.
Före Bankens öppnande insättas i allmänt förvar säkerheter för 25 procent, eller i million, och inom första årets förlopp inbetalas contant 25 procent eller i million.
Under första året antages utlåningen stiga till i million, som efter 5 procent gifver 5o tusen Rrdrs ränta.
Rester sålunda 3 procent första årets netto-inkomst på i million contant.
Räntan blifver då efter samma beräkning 8 procent af i million contant.
Tredje året börjar invexlingen minska contanta cassan till exempel till hälften I samma moa skall nu utlåningen nedsättas till samma belopp, för att motsvara endast hvad som innestår.
Således blir räntan endast 5i procent på den insatta millionen; hvilken ränta mer och mer nedsjunker i mon afcassans förminskning.
För att kunna fortsätta Bankrörelsen, måste nu delegarne åter insätta till e\. a5 procent, eller t million.
Men då den egentliga ränte vinsten en - Tior till Banco- och Lag-V t sk.
TV.-o 2. dast uppkommer på den delen af grundfonden, sorn blifvit insatt i säkerbetshandlingar, hvilken, enligt hvad förut är nämnd t, kan beräknas till 3 procent af i million, eller 3o tusen Riksdaler, så måste nu denna räntevinst blifva relativt mindre, då den fördelas på 2 millioner contant insatts, än på 1 million.
Snart måste äfven den sista eller 3:dje contanta millionen infordras, så vida eljest rörelsen skall kunna fortsättas.
Då måste förrberörde räntevinst ytterligare fördelas på 3 millioner, som gör jemt 1 procent af hela den contanla insatsen, utom de 5 procent, som genom utlåningen inbringas.
Förhållandet kan lätteligen blifva sådant, som här är framstäldt.
Yid solidariska Banker blifver det ännu mera nedstående alt, för en så vidsträckt ansvarighet, icke kunna åtnjuta någon credit-utvidgning.
Och då frågas, om de förmögne fastighets-egare, de driftige närings-idkare, de kloke penningernännerna skola känna sig synnerligen frestade att, först med stort besvär inteckna sina fastigheter eller ock fästa sina disponibla papper, och derefter successivt inbetala 3 millioner contant på terminer, sorn icke säkert kunna bestämmas, derjemte vara underkastade en mängd bestyr och besvär med Bolagsstämmor, revisioner, resor, Directeursval, creditivs-accorder, allmänna opinions fluctuationer, till och med solidarisk ansvarighet med en stor massa okända delegare, m. m., endast för en inkomst af netto 6 procent på sina penningar, och detta äfven i lyckligaste fall och med vilkor af inga inträffande förluster: då de deremot alla kunde sitta i stillhet vid sina pulpeter och förtjena måhända 10 ä 12?
Skola de icke med åtlöje betrakta en Lag, som lill utseendet vill hjelpa näringarna och tygla procenteriet, men i sjelfva verket bevisar omöjligheten deraf, genom sin oanvändbarhet?
Vill man Bolags-Banker, så måste man medgifva dem credit.
Garantierna emot denna credils missbruk måste vara stränga och väl beräknade, sådana, som i öfrigt delta Lagförslag, i min öfvertygelse, uppställt, men icke orimliga, sorn utesluta allt bruk af crediten.
Man har anfört exempel ifrån 1817 af Gölha-Canal-Discont.
Den, som djupare ser in i förhållandet, låter dock ej skrämma sig afen jemförelse, som saknar all grund och rimlighet.
Discont likhet med de här föreslagna Banker?
Den summa, som Bolagsmännen tecknat, var den väl bestämd för Disconten, eller tillhörde den icke canal byggnaden ?
Var icke canalbyggnaden
Discontens förnämsta och största låntagare, som ock slutligen stannade i nära 1,100 tusende R:dr skuld, som måste afskrifvas?
Hvilka garantier hade denna Discont för sin 8 Hor till Banco- och Lag-Ulsk.
N.-o 2. sedelutgifning, då till och med, genom allmän författning, dess creditpapper gjordes gällande i allmänna uppbörden?
Hvad ansvar fanns bestämdt för Directionen eller för Bolags-männen, i händelse Discqnlen upphörde att betala?
Man kan icke jemföra en inrättning, som egde en credit utan all begränsning, så till summa som till ansvar, med de 1111 ifrågavarande, som blifva behörigen begränsade på alla sidor.
Om man nu ville besluta, att, emedan den förstnämnde rörelsen hade en credit utan gränser, så skola Bolägs-Bankerna hafva allsingen credit, så vore visst skillnaden emellan dessa penningeverk ganska bestämd.
Men hufvudsakliga skillnaden skulle dock troligen blifva den, att Götha-Canal-Discont, som hvar man och i synnerhet Rikets Ständers Banco-Utskott väl vet, verkligen existerat, men Bolags-Banker deremot aldrig skulle kunna uppkomma, åtminstone aldrig med framgång fortgå.
För min del har jag den öfvertygelse, att, sedan Bolags-Bankernas ansvarigheter blifvit så skarpt bestämda, som i detta Lagförslag, ingen proportion behöft bestämmas för deras sedelutgifning, utan att denna kunnat utan fara öfverlemnas åt
Men då denna frihet ansågs för vida sträckt, så har jag icke velat göra svårighet vid det af de Högloll.
Men då Högloll.
Utskotten genom ett senare beslut gjort deruti den hufvudsakliga förändring, aLt denna motsvarande del af grundfonden skulle icke blott vara insatt utan äfven innestående, hvarigenom sålunda vid minsta invexling hela Bankrörelsen måste afstanna, får jag emot ett sådant beslut mig reservera, och yrkar, att den ti:le punkten måtte återställas till dess första lydelse så lunda:
Offentlig Bolags-Bank må icke utställa creditsedlar, invisningar eller förbindelser af hvad beskaffenhet sorn helst, till högre sammantaget belopp, än som svarar emot den af delegare insatta grundfond i c ont anta medel och hjpotheker. — — — <—. — — — — — .— Denna min reservation, hvars vidlyftighet af ämnets vigt torde lill någon del ursäktas, anhåller jag måtte få de Högloll.
Utskottens Betänkande åtfölja, för alt Rikets Höglollige Ständers upplysta pröfning vördsammast underställas.” Med Herr Biskop Hedrén förenade sig Herrar Stuart, Bogeman, Zander och Rubin, den sistnämnde med tillkännagifvande, alt han ej varit närvarande då beslutet i 6 §. fattades.
Herr Friherre Stjernstedt: ”Jag reserverar mig emot förenade Utskottens beslut i 8:de §., der det blifvit stadgadt, att Bolags-Banker skola inlösa sina Hör till Banco- och Lag-Utsk.
IV.o 2. g sina creditsedlar med Rikets gångbara mynt.
Så länge Rikets Ständers Banco-sedlar kunna erhålla värdighet af Rikets gångbara mynt, anser jag, att genom
Lag hör stadgas skyldighet för Bolags-Banker, att med verkligt eller metalliskt mynt inlösa sina förbindelser.
Något hinder för ett sådant stadgande kan ej hemlaS från 73 §.
Regeringsformen, som väl säger, att Rikets Ständers Bancosedlar må för mynt erkännas, men alldeles icke, att de vid alla tillfällen derföre skola erkännas.
— Mina skäl, hvarföre jag anser ofvannämnde skyldighet höra åläggas Bolags-Banker, anhåller jag att här närmare få utveckla.
De utgå från en åsigt, hvars rigtighet redan vid föregående Riksdag erkändes af förenade Stats- och Banco-Utskotten i deras Bet.
N:o 1, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse till Rikets Ständer, angående myntvärdets upprätthållande, och hvaraf följande torde förtjena att i minnet återföras.
”Det finnes dock ett inkast af högre vigt att göra i anledning af ofvan ”angifne resultat af Bankens historia, det nemligen: att en Bank, stående ”under ledningen af en auctoritet, som anser sig berättigad att sjelf och en”sam stifta Lagar för sin förvaltning, aldrig kan erbjuda lika garantie med en ”Bank, som innehafves och förvaltas af enskilde män, bundne af Lagar, som ”utgått från en opartisk Lagstiftande magt.
Detta inkast kan icke vederläggas. ”Men,” tillägga Utskotten längre fram: ”Banken är, under närvarande för”liållande, medel, icke ändamål, och åt en kommande tid måste öfverlemnas, ”att, i afseende på Bank- och creditväséndets definitiva reglerande, göra erfarenhetens dyrt köpta läror i sin helhet gällande.”
Då man nu synes vara hågad att ingå på ett Bank- och Creditsystem, bundet nf lagar sorn utgått frän en opartisk lagstiftande magtj borde man ihågkomma dessa af erfarenheten dyrt köpta läror, och icke göra BolagsBankernas skyldighet, att med verkligt mynt inlösa sina förbindelser, beroende af Riks-Bankens vilja eller förmåga att med metalliskt mynt inlösa s-ina.
Om Bolags-Banker skola lemna en större säkerhet än den Riks-Banken kan erbjuda, måste naturligtvis en inhiberad silfverutvexling af den senare ej lemna den förre rätt att med ett i värde fallande papersmynt inlösa sina förbindelser, ty i sådant fall qvarstår ju alltid den osäkerhet man förebrått Rikets Ständers Bank, tillökt med möjligheten af ett obestånd, som äfven den bäst inrättade Bolags-Bank kan vara underkastad.
Ett inkast anhåller jag att här på förhand få upptaga: nemligen, att det nödvändiga behofvet af Riks-Bankens sedlar icke skulle erhållas, om det af mig föreslagna stadgandet blefve anlaget; jag tror, att detta inkast skall Bihang, till R.
Prot. 183/jj 6:te Sami. 2:dra Afd.\
Häftet. 1* 3 10 Hör till Banco- och Lag-Utsk.
JV.o 2. förfalla, om man besinnar, att ingenstädes finnes anbefalldt eller ens lärer kunna anbefallas, alt Bolags-Banker skola hafva sin cassa i Riks-Bankens sedlar, men att det deremot af flerehanda skäl synes otvifvelaktigt, alt de skola finna sin fördel uti att hålla metallisk cassa så länge silfver-utvexlingen från Riks-Banken oafbrutet fortgår; först då, om af en eller annan orsak den senares creditsedlar skulle börja falla i värde, torde Bolags-Bankerna finna med sitt interesse förenligt, att med dem inlösa sina egna förbindelser.
Dessutom, torde jag få fästa uppmärksamheten derpå, alt något förbud aldrig yrkats eller åsyftats för begagnande af hvilka creditsedlar som helst vid liqvidei* emellan Bolags-Banken och dess fordringsegare, när båda parterna dermed finna sig belåtna.
Slutligen anser jag mig äfven böra förklara, att jag vissei ligen icke i ringaste målto betviflar viljan eller förmågan hos Rikets Ständers Bank att för närvarande fullgöra sina förbindelser, men hvad som redan tvänne gånger skett kan visserligen i en framtid ännu en gång förnyas, och fastän de åtgärder, som Rikets Ständer vid denna Riksdag vidtagit, otvifvelaktigt äro egnade alt återföra och befästa det förtroende, som föregående misstag gjort vacklande, så fattas dock ännu de Lagar som borde betrygga allmänhetens rätt för kommande Ständers möjliga magtmissbruk.
Ännu finnes icke i Lag bestämdt, huru Rikets Ständers utlofvade garantie för Banken skall fullgöras och tillämpas, och ännu afgöras de vigtigaste eganderätts förhållanden genom Reglementen från Riksdag lill Riksdag af en enväldig och genom den slutna voteringssedeln ännu mera ansvarslös Lagstiftning.
Under sådana förhållanden har jag trott, att framtiden ej bör emotses med alltför mycket tillförsigt, och att man med fästadt afseende härpå bör ordna gränsorna för creditföreningarnes välgörande verksamhet.” Herr Professor Grubbe: ”-Jag instämmer hufvudsakligen i Herr Biskopen Hedrens reservation, och tror, i likhet med honom, att om en Bolags-Banks utelöpande creditsedlar till sitt sammanräknade belopp aldrig skulle få öfverstiga den summa, som i Banken finnes innestuende i conlanta penningar och räntebärande papper eller andra säkerheter, så skulle Bankrörelsen derigenom blifva inskränkt inom alltför trånga gränsor.
Detta af Utskottens pluralitet tillstyrkta Stadgande skulle således i min tanka motverka uppkomsten af de för industriens lifvande nyttiga och behöfliga Inrättningar, om hvilka bär är fråga.
Emedlertid, ehuru jag tror mig inse olämplighelen af delta Stadgande, och ehuru jag äfven finner det mindre ändamålsenligt, att Banken skulle åläggas alltid hålla en contant cassa i bestämdt förhållande lill dess creditsedelmassa, synes det mig likväl till allmänhetens betryggande lior till Banco- och Lag-Utsk.
Betänk. 1V:0 2. nödigt, att Banklagen må innehålla något moment, ämnadt att förebygga ett, eljest möjligt, alltför stort missförhållande mellan beloppet af Bankens utelöpande creditsedlar och summan af dess, i händelse af Bankens upplösning, användbara tillgångar.
Om man, för att med ett exempel upplysa förhållandet, föreställer sig en Actie-Bank, som utgifvit creditsedlar till ett belopp af fyra millioner Riksdaler courant, svarande emot en dylik af Actie-egarne insatt summa i contanta penningar och räntebärande papper, och man vidare tänker sig denna Bankens primitiva grundfond successivi förminskad genom creditsedlars dagliga inlösning o. s. v., men medgifver Banken rättighet alt, oaktadt denna grundfondens förminskning, genom nya sedlars digifvande alltid hålla sin creditsedelmassa vid dess primitiva belopp af fyra millioner Riksdaler; så skulle det möjligtvis kunna hända att, vid Bankens slutliga upplösning, dess återstående grundfond nedsjunkit till föga mer än de tjugufem procent af dess ursprungliga belopp, hvilka vid Bankens stiftande blifvit nedsatte i allmän vård, och öfver hvilka Bolaget ej egt fri disposition.
I sådant fall skulle, vid skeende utredning, Bankens tillgångar lill inlösning af en till fyra millioner Riksdaler uppgående sedelmassa ej utgöras af mera än dessa tjugufem procent af den insatta grundfonden tillika med de låntagares till Banken afgifna skuldförbindelser, mot hvilka creditsedlarne blifvit utgifne; hvilka tillgångar, ehuru vid första påseende tillräckliga, likväl, i följd så val af de förluster Banken kunde lida på sina låntagare, som af omkostnaderna vid Bankens utredning, i sjelfva verket kunde blifva otillräcklige till inlösandet af alla de utelöpande creditsedlarne.
Till förekommande häraf skulle jag vilja föreslå ett Stadgande, genom hvilket hvarje Actie-Bank må åläggas att, utom de under allmän våld nedsatte tjugufem procent af de utelöpande sedlarnes totalbelopp, alltid vara försedd med minst tjugufem procent deröfver i contanta penningar, räntebärande papper m. m., ställde' under Bolagets egen disposition, så att vid en skeende utredning alltid en summa, motsvarande femtio procent af de utelöpande sedlarnes totalbelopp må finnas för att betäcka de möjliga förlusterna på Bankens utlåningar och kostnaden af dess utredning.
Detta Stadgande, hvars verkliga iakttagande skulle controleras, så väl genom de årliga Bolagsstämmorna, som genom de hvarje månad till Stats-Secretei arén för Handeln och Financerne ingående redovisningarne, skulle på ena sidan, såsom mig synes, bereda allmänheten en tillräcklig säkerhet mot eljest möjliga förluster vid Bankens upplösning, och likväl på den andra lemna åt Bankrörelsen den grad af frihet, som erfofdras för att göra densamma tillräckligt lönande för delegarne.
JV.o 2. liet lemna allmänheten cn garanlie, hvilken Actie-Bänkerna sijkna, skulle det här föreslagna stadgandet måhända vara mindre behöfligt.
Likväl skulle jag, för att ännu ytterligare mot förluster betrygga innehafvarne af dessa Bankers creditsedlar, vilja yrka, att äfven de solidariska Bankerna alltid borde vara försedde med åtminstone tjugufem procent,af sina utelöpande sedlars belopp i co n tan ta penningar och räntebärande papper m. m., hvaröfver con trolén* likasom vid Aclie-Bankerna, tillhörde de årliga och månadtliga redogörelserna.” Herr Sahlin förenade sig med Herr Professor Grubbe, och Herr Fahlhem hufvudsakligen med Herr Biskop Hedrén och Herr Professor Grubbe.
Herr Doctor Hvasser: ”Jag reserverar mig emot detta Lagförslag i sin helhet, emedan jag fruktar, att det strängt reglementariska system, man härvid följt, skall motarbeta Bolags-Bankers uppkomst, i stället att uppmuntra tili deras fria bildande, och sålunda verka just emot det ändamål, som åsyftas.
Mig vill synas, att Rikets Högh Ständers åtgärd vid denna sak, som icke kan vara annat än ett önskningsmål, borde inskränka sig endast dertill, att i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t framställa de allmänna grunder och vilkor, som Rikets Ständer anse nödiga för organiserandet af ifrågavarande Banker, om de skola blifva för landet nyttiga, samt de garantier för allmänhetens betryggande, utan hvilka de icke synas böra tillåtas.
Sådana liufvudgrunder innefattas i de uti början af Betänkandet framlagde motiv.
Deremot synes, hvad lagbestämmelserna och detailfrågorna angår, alltsammans böra öfver]emnås till Kongl. Majit, som i alla fall eger alt pröfva, gilla eller förkasta de förslag till Reglementen, beroende af localföihållanden och andra omständigheter, hvarom serskilda Bolag för stiftande af Bankrörelse i olika trakter af Riket kunna öfverenskomma.
Skulle dock detta Lagförslag varda anlaget, torde stadgandet i åtskillige punkter, såsom t. ex. bestämmandet af ett visst antal lottegare, ett visss minimum lill grundfond m. m. lägga hinder i vägen för så väl actie-teckning, som solidariska Bankers inrättande.
” Herr Doctor Lindahl: ”Jag får vördsamt anmäla min reservation emot beslutet att bestämma minsta teckningen i Actie-Bank till 4ooo R:dr courant, och grundar sig denna reservation förnämligast derpå, att då delaktighet för mindre summor endast medgifves uti solidariska Banker; så följer deraf med all sannolikhet, alt mindre förmögna medborgare blifva uteslutna ifrån delaktighet uti Banker så väl af nämnde slag, som de så kallade Aclie-Banker; ty hvarje mindre förmögen man, som kunde umbära och till räntebärande capital använda t. ex. 5oo R:dr.
Sp., hvilken summa jag ville föreslå såsom minimum för teckning af en Actie uti Actie-Bank, skulle gerna vilja Hör till Banco- och Lag-Utsk.
TV.-o 2. teckna sig för en Actie uti en Bank af sislbesagde slag, emedan lian vet, att lian icke risquerade att förlora mera, än denna summa: men lianville deremot piatt icke insätta denna summa uti en solidarisk Bank, der lian risquerade att möjligen icke allenast gå i mistning deraf, utan ock, i händelse af denna Banks bristande förmåga att uppfylla sina förbindelser, vara blottställd för och icke kunna undgå förlusten af hela sin egendom.
Om ändamålet med dessa inrättningar är att, så allmänt som möjligt, gagna, och att äfven derigenom för medborgare i allmänhet bereda tillfällen lill ökad trefnad och förkofran; så synes detta ändamål, genom ett sådant stadgande, hvilket, uteslutande mindre förmögne ifrån denna inrättning, som just för dem vöre mest passande, komma alt förfelas för desse, och deras fortfarande lott blifva att, missgynnade af sjelfva Lagen, accumulera de rikas skatter.” Herr Helsingius: ”Vid Högh Banco- och Lag-Utskottens
Betänkande med förslag till
Lag för offentliga Bolags-Banker, anhålles vördsamt att få bifoga min reservation emot följande beslut, nemligen: 1:0
Emot beslutet om 4 millioner courant minimum, för Actie-Banker; emedan jag anser denna summa, motsvarande jkrdel af närvarande rörelsecapital, vara så högt tilltagen, att stadgandet derom en längre tid kommer att motverka sådana Bankers uppkomst, och Lagen sålunda motverkar sitt eget ändamål. 1 3:0 Emot beslutet alt ifrån Lagen utesluta allt stadgande, om Bankernas skyldighet alt alltid hålla en till minimum bestämd contant cassa, i proportionerligt förhållande till deras utelöpande creditsedelslock.
Då i sjelfva inrättningens natur och benämning af Offentlig
Bank j i rättigheten att utfärda tryckta mynt-representativ eller creditsedlar, med skyldighet att vid anfordran inlösa, redan blifvit nedlagdt begreppet, om en bos Banken alltid befintlig tillräcklig contant cassa, är det för mig alldeles oförklarligt, hvarföre man likasom fruktar att insätta detta i Lagen.
Deremot fruktar jag, att detta stadgande snart nog kommer att inlaga ett rum bland sådana, sorn man den ena tiden anser till den grad öfverflödiga, att de till och med framställas som löjliga, men som erfarenheten en annan tid, kanske försent, finner hafsta varit af vigt; jag går ännu längre, jag fruktar, att uteslutandet af denna garantie, i en, må hända icke långt aflägsen framtid, kan befinnas vara egentliga orsaken till hela det önskvärda och nyttiga Banksystemets totala upplösning, och alla deraf följande olyckor i flera landsorter: den bä sta och säkrast funderade Bank kan lätt exponeras, om den hushållar med för knapp cassa.