Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon är så ömtålig, så främmande för oss andra som möjligt är. » Mari Ann satt tyst en half minut, hvarunder hon hann rikta den tätnande atmosfären med ett halft dussin formfulländade rökringar.
Så slängde hon bort den slutade cigaretten, stal med klassiskt lugn en ny ur Berndt Bergks ficka, tände och äskade betänksamt af mot näsan af en lustigt grinande terra-cottasatyr.
» Jag vet inte, hvad jag egentligen skulle vilja ge till för att hon skulle bli riktigt lycklig, riktigt gränslöst lycklig.
Inte på det där lätt- vindiga viset som du och jag med hästar och hundar och middagar och baler och uppsluppna 3 Bidrag mottagas med tacksamhet.
Se dig omkring en solig sommar- dag, Och märk hur jorden i sin fägring prålar; Du ser att hvarje växt har sitt be- hag, Och allas prakt gemensamt jorden målar.
Du ser ock mig, en af de fagras skara, Som tacksamt pryder jordens rika barm, Där jag ju får med roten fästad vara Och suga kylig must när sol brann varm.
Där får jag stå när vintermolnen snöga, När kronan bleknar uti rimmig glans; Och jag ej väcktes mer af solens öga, Om icke lifvets kraft i jorden fanns.
Väl lyfter jag min krona högt mot ljuset, Men ej i stolthet.
Veka slöjans prakt I ödmjuk skönhet sänker jag mot gruset; » En brud uti naturen », har man sagt.
Du vet nog hvem jag är, fast jag ej säger, Hur många runor jag i namnet äger.
En vårens speleman med munter tunga.
En nordisk släktinge som ej kan sjunga.
Kaffe 1897 nachspiel, utan att hela hennes lif skulle bli så där, visste han, att det ännu fanns ett oskrifvet där änglaljuft som hon själf.
Men jag fruktar, blad i hans.
lif och att detta blad skulle bli mycket bittert att stafva sig igenom.
att det aldrig kommer att bli så. » Hon var så olik de andra flickorna, de bul- Berndt Bergk rynkade ögonbrynen.
Det var lersamma, klarvakna ungdomarna, som sportade just hvad han själf tänkte.
» Har du märkt, att sådana där som hon, de och pratade tok och buro sig åt så lång dagen passa inte alls för denna världen.
Vindarne var och ett drygt stycke på kvällkröken.
De äro för hårda för dem eller hvad det nu är.
hade näbbar och klor att klösa sig fram med, Skulle hon älska, utan att finna genkärlek, blefve de voro tränade för den tid de lef de i, nysilf- det hennes död, Berndt.
Men jag tror knappt, veråldern, de läste tidningarna och låtsades följa Deras tankar gingo när- att hon någonsin har funderat på det där.
Hon med i kvinnofrågan.
är ett helgon; inte en så ' n där Nitouche inte, mast till en våning vid Strandvägen, en resa utan ett riktigt veritabelt ett så när som på till Paris eller ett juvelarmband från Möllenborg.
glorian och den där grufligt själfbelåtna, snörpta Hennes barndom hade varit ensam och glädje- minen, med hvilken de bruka vara behäftade lös, och lifvet går ju oftast på den låt, hvartill på kyrkomålningar.
Nå, vi sutto och sprakade i barndomen stämt tonen.
Tidigt änka, hade mo- går kväll till sent på natten.
Inte säger hon dern kastat vården om Märta på en betald då stort mycket, men man kommer så rysligt guvernant, icke en hjartegod, tungfotad fräulein bra öfverens med henne i alla fall.
Hvad hon eller en sentimental, frikyrklig miss med guld- måtte ha varit förskräckligt ensam, stackars liten.
bågade glasögon och ett vemodigt minne af ho- Modern har bestämdt lämnat henne alldeles för nom hon en gång älskade, men aldrig fick, utan mycket åt sig själf.
Hur är det, kände du fru en af dessa hysteriska, hjärtlösa bonnes, som Wahren förut? » draga jorden rundt med sin brokiga trasgrann- låt och sin kroniska okunnighet.
(Forts.) » Ja, vi voro bekanta. » » Äfven innan hon blef gift? » • » Äfven innan hon blef gift, » ekade han.
Mari Ann gjorde sig inte mödan maskera en gäspning.
» Nej, i kväll är du då katten så trist, gamle gosse, eller också vill du ned till herrarne i spelrummet.
Nåja, frid vare med dig då!
Jag skall gå och tala med professorskan Bibe om följer med detta nummer den utförligt speci- själavandringen — hon påstår, att man får vara ficerade priskurant, som den framstående af nöjd, om man inte rent af blir åkarekamp.
B yrå: 48, en Annonspris: Drottninggatan Tidningen tr. 25 öre pr petitrad (
F r e d a g e n den 1 n o v e m b e r 1889.
Utjrifningrstid: kostar Redaktör och utgifvare: endast 1 krona för qvartalet postarvodet inberäknadt.
Hanna hvarje helgfri fredag.
Prenumeration sker I landsorten: å postanstatterna.
I Stockholm: hos redaktionen, 1 b o k - lådorna samt å tidningskontoren.
Winge.
derier i r o c o c o o c h den m o d e l l till portiére — påläggssöm med lotus- b l o m m o r i e g y p t i s k stil dessa d a g a r har den i n o m den qvinliga slöj- dens o m r å d e så ifrigt o c h fram- gångsrikt ver- k a n d e förenin- » H a n d a r b e t e t s vän- i hufvudstadeu an- ordnat sin andra utställ- ning f ö r i år.
S o m vå- ra läsarinnor helt visst erinra sig, e g n a d e vi i sin tid n å g r a ord åt den första.
D e n n a andra ut- ställning, s o m till skil- n a d från den n y s s n ä m d a är anordnad å förenin- gens egen trefliga oeh komfortabla lokal vid B r u n k e b e r g s t o r g, utmär k e r sig i synnerhet f ö r ett stort antal n y a, smak- fulla o c h stilrena v ä f n a - der.
E t t n a m n, som man redan l ä n g e varit v a n att ofta m ö t a, d å m a n å föreningens utställnin- gar m e d b e u n d r a n van- drat från det ena alstret till det andra a f konst- närligt u p p d r i f v e n hem- slöjd, är det, som läses ofvan dessa rader — Hanna Winges!
Ej heller n u har h o n ute- blifvit.
V i k u n n a trygt påstå, att lejonparten a f u p p m ä r k s a m h e t o c h er- kännande egnats den praktfulla matta, s o m i orientalisk stil förfärdi- gats efter a f henne u p p - gjordt mönster, de bro- HELLBERG.
Träffas ä byrån kl. 1 0 — 1 1.
— h v i l k a denna g å n g re- presenterat hennes fram- stående yrkesfärdighet o c h finbildade konstsans.
V i ha derför o c k an- sett tillfället l ä m p l i g t att, i s a m b a n d m e d detta o m n ä m n a n d e, för I d u n s läsarinnor presentera dra- gen a f en q vinna, s o m, oafsedt det konstnärliga rykte, hon som m å l a - rinna förvärfvat, g e n o m sin framgångsrika sträf- v a n att höja den foster- l ä n d s k a textila hemslöj- den gjort sig förtjent a f det varmaste erkännande — ej minst från s v e n s k a systrars sida.
H a n n a W i n g e är f ö d d i G ö t e b o r g år 1 8 3 8.
V i d den tiden, d å hennes för- sta s k o l g å n g skulle be- gynnas, flyttade dock hennes föräldrar u p p till S t o c k h o l m, der hon er- hållit sin u t b i l d n i n g i de förnämsta skolor.
y C J R e d a n tidigt röjdes ar- ten hos det u n g a sinnet.
T i l l allt annat än o b l a n - d a d tillfredsställelse f ö r föräldrar o c h äldre sy- skon t o g sig hennes böjelse för rit- o c h må- larkonst utan all urskil- ning uttryck i hvarje- h a n d a klotter, hvarhelst den l i l l a handen k o m åt - P^ ' - — i b ö c k e r, på bord o c h
Idun u t k o m m e r qvartal andra I hufvudstaden hvarje helgfri f r e d a g och kottar f 8 r e n d a s t I krona, postarvodet Inberäknadt. — släta ytor, m e d blyerts o e h krita, m e d n å l a r o c h saxar.
Efter m å n g a b ö n e r fick h o n till sist en f ä r g l å d a a f enklaste slag, s o m för- skaffade henne m å n g a l y c k l i g a stunder.
» S ä r s k i l d t minnes j a g, » skrifver hon sjelf d e r o m till I d u n, » m e d h v i l k e n förtjusning j a g h e l s a d e ett litet missöde, s o m h ä n d e m i g, i det j a g en d a g föll framstupa från en soffa o c h b r ä c k t e det venstra n y c k e l b e n e t; j a g m å - ste sedan hålla m i g stilla o c h fick hela da- gen sitta o c h m å l a!
M i n a föräldrar ä g d e det gamla » L ö r d a g s m a g a s i n e t », hvaruti funnos afbildningar a f R a p h a e l, M u r i l l o m.
fl., o c h j a g h ö l l ej för r o f att kopiera o c h f ä r g l ä g g a dem.
B l a n d alla m i n a kära s k o l t i m m a r v o r o rittimmarne d e käraste.
V i d 1 2 års ålder k o m längtan att måla i olja; denna längtan uttalades d o c k ej öppet, endast för tvänne kamrater b i k t a d e j a g mina djerfva d r ö m m a r.
D e s s a kamrater v o r o döttrar a f en målarmä- stare, o c h de l o f v a d e att skaffa m i g linolja.
O m j a g sjelf k ö p t e färg i k r y d d b o d e n, s k u l l e vi rifva d e n.
D e s k u l l e äfven skaffa m i g taflor att m å l a efter.
D e t t a s k e d d e: ljus- o c k r a, k i m r ö k, cochenille m.
k ö p t e s, refs i linolja o c h anbragtes p å vanligt skrifpap- per.
O c h stor v a r min förtviflan, d å denna primitiva m å l n i n g f ö g a l i k n a d e originalen. » E m e l l e r t i d fick H a n n a W i n g e, — eller s o m h o n d å hette: H a n n a T e n g e l i n — • allt efter det h o n v ä x t e u p p, under framstående konst- närlig l e d n i n g utbilda sina rika gåfvor.
F r å n den ansedda B i n g d a l s k a rit- o c h målarskolan u t g i c k h o n som professor B o k l u n d s enskilda elev o c h började redan n u — vid 2 0 års ål- der — • m å l a taflor, s o m rönte e r k ä n n a n d e och funno k ö p a r e.
A r 1 8 0 4 öppnade Fria ' konsternas akademi sina portar äfven för q v i n l i g a elever.
H a n n a T e n g e i i n v a r en a f d e första o c h en a f d e förnämsta.
R e d a n det första året b e l ö n a d e s hon m e d en M e y e r s k m e d a l j; det följande medförde tvänne.
T r e år senare ingick h o n ä k t e n s k a p m e d den k ä n d e målaren, professor Mårten E s k i l WiDge.
U n d e r samlifvet m e d denna fint bil- d a d e konstnärspersonlighet har hennes eget konstnärskap än ytterligare u t v e c k l a t s i ge- digenhet o c h mångsidighet, o c h H a n n a W i n - ges taflor ha i den d a g, som är, m e d hennes rykte trängt v i d a utom Sveriges gränser, in- om h v i l k a h o n kanske minst är k ä n d från d e n n a sida a f sin verksamhet.
M e n så en a n n a n!
är hon det så m y c k e t mera från P å konst- o c h industriutställningen i K ö - b e n h a v n 1 8 7 2 väcktes H a n n a W i n g e s u p p - m ä r k s a m h e t p å den stora mängden a f qvin- liga handarbeten, p å h v i l k a v o r o n e d l a g d a stor konstskicklighet o c h m y c k e n flit.
M e n a c k; der saknades tanke o c h stil i s k i c k l i g - heten o c h fliten, k l a r uppfattning a f det m å l, hvarje särskildt arbete s k u l l e tjena!
S å k u n d e m a n få se b o r d d u k s b r o d e r i e r i hautrelief a f k l ä d e m e d s t o p p n i u g a f b o m u l l, pianostolar med Beethovens porträtt — att sitta p å!
tia, m. m.
i d e n n a b e f ä n g d a riktning.
M e d svidande hjerta betänkte konstnärin- nan, huru förhållandet i hennes h e m l a n d in- g a l u n d a v o r e bättre.
S a m t i d i g t y p p a d e sig d o c k som en ljusning tanken att möjligen, p å grund a f h v a d som fans i v å r a allmoge- h e m, k u n n a u t v e c k l a en svensk textil hem- slöjd, så för rikare s o m mera e n k l a behof.
D e t första fröet till den sedan så rikt spi- rande idéen h a d e funnit j o r d m å n!
U n d e r sina studieresor på vestkusten, i D a l a r n e o c h S k å n e hade H a n n a W i n g e haft tillfälle att se o c h b e u n d r a m å n g a v a c k r a ett t I | " \ t I Kl \ _) \ j | \ | Tidningen närmaste nästan å innehåller uteslutande originalbidrag.
— Uppgif p o s t a n s t a l t n a m n o c h a d r e s s s a m t e r l ä g g e n k r o n a, så e r - väfnader o c h b r o d e r i e r a f a l l m o g e h a D d; hän- förd o c h lifvad h ä r a f stärktes hon i sitt h o p p att k u n n a i k o n s t n ä r l i g o c h fosterländsk an- da förädla denna inhemska konstslöjd.
H o n insåg, att m a n g a n s k a lätt p å broderiets v ä g k u n d e återgifva sådana väfnader s o m t. e x.
krabbasnår m.
H v a d färgen a n g i c k, m ö t t e en svårighet, d å p å den tiden uti handeln n å g r a sådana, som utmärkte allmogearbeten, ej funnos att tillgå.
M a n måste alltså tills vidare taga det material, s o m fans.
D e t första arbete, der d e n n a allmogestil tillämpades f ö r m o d e r n a behof, utgjordes af några åt professor Carl C u r m a n utförda hög- sätesdynor f ö r hans stuga i L y s e k i l.
Dessa d y n o r b l e f v o emellertid l i k s o m h e x o r n a i for- n a d a g a r » m e d r ö k renade, o c h i eld o c h l å g o r sända till h i m l a » p å s a m m a g å n g s o m stugan, år 1 8 7 8.
M e n innan denna ödeläg- gelse h a d e gått öfver professor Curmans h e m, hade de o f v a n n ä m d a d y n o r n a tagits i be- traktande a f flere intresserade personer, b l a n d d e m fru Sofie A d l e r s p a r r e, fru E l l e n A n k a r - svärd o c h fröken M o l l y R o t h l i e b.
Samma tankar, s o m h a d e uppstått hos fru W i n g e v i d K ö b e n h a v n s u t s t ä l l n i n g e n, h a d e äfven dessa d a m e r hyst, o c h följden blef, att de samtliga förenade sig till s a m v e r k a n m o t det efter- sträfvade målet.
S å l u n d a stiftades 1 8 7 3 föreningen » H a n d - arbetets vänner ».
D e n n a nya verksamhet kräfde m y c k e t arbete o c h uppoffring a f tid.
Stiftarinnorna funno snart, att, s k u l l e före- taget bära n å g r a n ä m n v ä r d a frukter, måste allt annat arbete sättas å sido o c h grund- liga studier, h ö r a n d e till ämnet, bedrifvas.
S å l u n d a besöktes etnografiska museer, skatter a f väfnader samlades, hithörande literatur o c h p l a n s c h v e r k tjenade till j e m f ö r e l s e.
E n k o m p o s i t i o n till ett stilenligt arbete fordrar i sanning lika m y c k e t tid o c h o m - t a n k e som t. e x.
en genretafla.
D e t skilj- aktiga i tekniken, stilens teckning o c h färg- b e h a n d l i n g, l ä m p a d e efter m o d e r n a behof, kräfva, o m man syftar att å s t a d k o m m a ett harmoniskt helt, m ö d o r o c h svårigheter, d e m målarens l y d i g a palett ej ens vet af.
U n d e r s å d a n a förhållanden borde väl äf- ven denna gren a f konstnärlig verksamhet, för att i framtiden k u n n a r ä k n a på anslut- n i n g a f n y a arbetskrafter, b l i f v a efter för- tjenst hedrad o c h b e l ö n a d.
» H a n d a r b e t e t s v ä n n e r » beslöt derför, att hvarje k o m p o s i t i o n skulle bära stilen o c h kompositörens n a m n o c h i f ö r h å l l a n d e till föreningens s m å tillgångar betalas med hög- sta m ö j l i g a pris.
N ä r så den n y a stiftelsen under några år med allt större o c h större f r a m g å n g h a d e ut- ö f v a t sin verksamhet inom de svenska hemmen, fann H a n n a W i n g e, att ä f v e r v å r a kyrko- prydnader inom det textila o m r å d e t v o r o i ett bedröfligt s k i c k.
D e t t a framstod för henne allt klarare, d å Hon under sina resor i T y s k - land o c h Italien fick b l i c k för, hvilket utom- ordentligt intressant arbetsfält d e n n a konst erbjöd.
M å n g å r i g a studier särskildt i n o m detta o m - råde b l e f v o n u följden h ä r a f o c h h a seder- mera redan l e m n a t l y c k o s a m m a resultat.
S å bestäldes o c h utfördes en altarduk till U p - sala d o m k y r k a år 1 8 8 2 ä f v e n s o m tvänne altarbokdynor.
D e n n a altarduk har sedan m e d några förändrigar kopierats till K l a r a o c h M a r i a k y r k o r i S t o c k h o l m samt till åt- skilliga landsortskyrkor.
V i d a r e blefvo, efter en a f fru W i n g e gjord skiss, ett antependium bestäldt till T y s k a k y r k a n samt ett d y l i k t f ö r fastlagen till s a m m a k y r k a år 1 8 8 7.
A f allt detta framgår, h v a d H a n n a W i n g e redan v e r k a t för svensk h e m s l ö j d o c h textil industri; o c h vi äro visse, att svenska q v i n n o r m e d oss gerna instämma uti att — m e d ett tack för det m y c k n a, s o m är f u l l b r a g d t — t i l l ö n s k a henne o c h den v a c k r a sak, h o n gjort till sin, ännu m å n g a f r a m g å n g a r under ett långt lif.
Unga drömmar.
» Men mat och möbler och hela raden, Af oundgängliga, dyra ting?
En femrumsvåning i hufvudstaden Oeh sidenklädning och vigselring — Hur skall jag någonsin kunna tänka Att så ' na skatter min skatt få skänka, En fattning värdig min ädelsten? » » Ack, låt oss visa en verld förhäpnad, Att utan sådant man kan bestå, Att är man bara med kärlek väpnad, Så fins der hem i hvar enda vrå!
— En droppe honung, af dagg en En stråle sol till dessert derpå, blomlcalk, Bet blefve kosten!
Vårt hem?
Ja, hör Vår sluga timra vi händigt så: Till väggar ijenar oss mörka skogen, Som står så sälcer, så tyst oeh trogen blott!
På vakt, att stormen oss ej må nå; Till tak vi taga Guds himmel blå.
Kan något skönare man väl få?
Af alla former, af alla färger Der skimra bilder i tusental.
(Det är modernt, nu i hvarje sal!)
Oeh golfvel — säg, har du skådat maken, En sådan matta, så grön och mjuk?
Sök, hvar du vill uti slottsgemaken, Den sjelfve Ilolschild gör afundsjuk: Så mjuk som sammet, så djup i färgen, Så genomväfd ulaf blommor små, Man knappast näns sätta foten på!
— Och möbler?
Säg blott, hvad stil begär Modern, antik, kanske rococo?
Så skåda Ej kring dig — mera praktfullt allting du kan del Se blod divanen, gömd djupt i Af granens mörkgröna draperi, Den slår så lockande mjuk och Och Till Till Men Och står du, färdigt, få!
skuggan vänlig bjuder in dig till drömmeri, drömmar, skimrande ljusa drömmar, hvilka språket ej gifvit namn, dem man hittar ibland härute blott härute i skogens famn.
Och rundl omkring oss, der ligger verlden, Så vid och stor oeh så skön och ljus, Oeh hvart vi vilja, vi styra färden, Men alllid högt öfver » jordens grus ».
Och alltid, älskade, blicken uppåt!
Om du den sänker, du svindlar lätt.
Din hand i min!
Vill du börja strålen, Jag har ju färden så väl beredl!
E. W. H v e m ger v i k a?
jlfwji hade féMf?
hade gift oss a f kärlek.
E t t helt år redan detta förbund för lifvet v a - rat, o c h ännu hade mellan m i g o c h min m a n
hålles att n u m m e r I v e c k a n u n d e r h e l a q v a r t a l e t.
F ö r h v a r j e B-tal a b o n - n e n t e r, s o m s a m l a s, o c h f ö r hvilka a f g i f t e n I n s ä n d e s till R e d a k t i o n e n a f I P S I I Kl I L / U !N Idun, erhållet ett » r a t l a o x e m p l a r f ö r h e l a den t i d, u n d e r hvilken a b o n n e - m e n t e t r ä c k e r.
A r o d e s a m l a d e a b o n n e n t e r n a f ä r r e än 6, t o r d e p r e n u m e r a - ej den minsta oenighet, ej den ringaste strid förekommit.
D e t v a r j u så lätt att k o m m a öfverens m e d h v a r andra, d å vi ä l s k a d e så högt.
D å såg vårt första barn dagens ljus.
K ä r - leken o c h o m s o r g e r n a för den lilla varelsen bragte den första oenigheten, det första o v ä n - l i g a ordet.
J a g v i l l e uppfostra barnet enligt min egen mors åsigter o c h regler, han enligt sin mors principer.
J a g måste n u tillstå, att j a g v a r en f ö g a eftergifvande, lättretlig natur; o m j a g o c k a l d r i g så v ä l insåg ett felsteg, k u n d e j a g ej f ö r m å m i g att v i d g å det o c h u t g i c k från den åskådningen, att mannen b ö r g i f v a efter l i k a m y c k e t s o m hustrun; för s a m m a rättigheter, s a m m a pligter, o c h d å j a g gemenligen ansåg min egen uppfattning i en sak f ö r den riktiga, s o m det j u rent a f lig- ger i den m e n s k l i g a naturen, så försvarade j a g den till det yttersta, d. v.
s. till dess vi skildes i v r e d e s m o d.
T i l l en början g a f n u min m a n för det mesta efter, o c h ofridens varaktighet k u n d e endast räknas i minuter.
D å j a g sjuknade, läste han hvarje min ön- s k a n i m i n a ö g o n, o c h för mina felaktigaste påståenden o c h mest öfverdrifna ö n s k n i n g a r h a d e han b l o t t det kärleksfullaste medgif- vande.
det v o r e lönen eller straffet för ett g o d t eller ensi- digt val, för allvarsfull kärlek eller bristande manlig m o g a a d.
S m e k m å n a d e n v o r e snart förbi, o c h då visade det sig, o m k ä r l e k e n v o r e äkta, o m kärnan g o d, o m valet vist.
D å j a g åter tillfrisknade o c h helsans rosor p å nytt s l o g o i b l o m p å m i n a kinder, k u n d e j a g finna det rent a f ofattligt, att j a g inte alltid skulle » h a r ä t t ».
J a g f ö r e b r å d d e min m a n för orättvisa o c h hersklystnad, o m han h ö l l p å något, som m i s s h a g a d e m i g.
I vredens o c h bitterhetens ställe s k u l l e d å träda ångern öfver min hårdhet, o c h j a g skulle u m g ä l l a hennes smärta m e d f ö r d u b b l a d kärlek.
M e n detta är d r ö m m a r, s o m v ä l aldrig se sin uppfyllelse — — — » Tvisterna blefvo allt v a n l i g a r e; f ö r det mesta rörde de sig o m obetydligheter, o m det eller det v o r e mera praktiskt, det eller det helsosammare.
O c h snart k ä n d e j a g m i g helt o l y c k l i g i mitt u n g a ä k t e n s k a p.
F a d e r n ville uppfostra vårt e n d a barn m e d stränghet, j a g m e d kärleksfull m i l d h e t, — att förena b å d a h a d e varit det riktiga.
E n d a g s l o g han den lilla för någon o d y g d s skull på handen.
I häftigheten lät j a g för- leda m i g till n å g r a skarpa o r d, o c h min man slöt sig inne p å sitt rum.
D å han o m aftonen g i c k ut, utan att taga afsked a f m i g, d å t r o d d e j a g m i g vara den o l y c k l i g a s t e b l a n d gifta q v i n n o r p å j o r d e n.
J a g ä l s k a d e j u min m a n, men vi passade i c k e tillsammans.
— L i k a p o l e r stöta j u h v a r a n d r a från s i g; v å r a karaktärer v o r o för ensartade, ingendera v i l l e g e v i k a!
» D u s k a l l vara din m a n u n d e r d å n i g », ci- terade han för m i g versen ur bibeln en g å n g då j a g var uppbragt.
D e t t a v a r j u inte den m o d e r n a tidens ståndpunkt, enligt hvil- ken qvinnan ej är mannens slafvinna, utan jemstälda kamrat.
I l l a smälta fraser ur uppsatser o c h skrifter öfver q v i n n o e m a n c i p a - tionen s p ö k a d e d å ännu i mitt stackars oer- farna h u f v u d o c h e g g a d e m i g alltjemt p å nytt till motsägelse.
P å den der s a m m a aftonen g i c k j a g, sedan j a g ordentligt gråtit ut, in i min mans rum för att s o m vanligt städa af.
D å fick j a g se ett b r e f till hans m o r l i g g a p å skrifbordet.
K u v e r t e t v a r endast helt l ö s t försegladt o c h ö p p n a d e sig utan svårig- het för min nyfikenhet.
— J a g måste här a n m ä r k a, att v i aldrig h a d e n å g o n h e m l i g h e t för hvar andra, att vi alltid för hvar andra föreläste a n k o m m a n d e l i k s o m våra egna bref, o c h att j a g icke k ä n d e m i g medveten o m n å g o n synnerlig orätt, d å j a g på detta sätt gjorde m i g underkunnig om in- nehållet i hans bref.
J a g läste n u f ö l j a n d e: » Ä l s k a d e m o d e r!
D u sade m i g en g å n g, att äktenskapet ej v o r e n å g o n lustig l e k, att M i n E l s a har bestått profvet i alla tre styckena.
H o n älskar mig, hennes hjerta är rent oeh g o d t, hon är en mönstergill h u s m o r — o c h d o c k är j a g o l y c k l i g, outsägligt o l y c k - lig, ty hon törstar ej att b e h a n d l a m i g.
T r o t s a l l a hennes g o d a egenskaper förgår ej en d a g, utan v i att tvista.
D å j a g m å n g e n g å n g, förtretad o c h uttröt- tad, k o m m e r hem från mitt embetsrum, o c h d å under mitt eget tak förtretligheterna fort- planta sig, så frågar j a g m i g ofta: » Hade d u k a n h ä n d a inte gjort bättre i att aldrig b i n d a n å g o n följeslagarinna vid ditt l i f?
» O c h d o c k — hur l y c k l i g skulle j a g ej k u n n a vara, o m min hustru endast skenbart gåfve efter, o m j a g endast en e n d a g å n g finge höra de o r d e n: » D u har rätt, j a g s k a l l g ö r a så. » R ö r d skulle j a g då svara: » G ö r som du för bäst finner, min hjertans k ä r!
» Och o m hon efter en meningsskiljaktighet k o m m e till mig o c h tryckte en kyss p å min panna, borta v o r e det d å l i g a lynnet, b e k y m r e n, sor- gemolnen, borta som g e n o m ett t r o l l e n!
S å långt h a d e j a g läst, d å j a g h ö r d e min m a n s steg i trappan.
H a s t i g t f ö r s e g l a d e j a g åter brefvet o c h ilade till tamburdörren.
A l l v a r s a m t såg han m i g in i ö g o n e n; m i g t y c k t e s, som o m han der forskade efter en gnista a f ånger.
K n a p t hade han d o c k stängt dörren b a k - o m sig, förr än j a g flög h o n o m o m halsen o c h tryckte en het k y s s på hans m u n.
F ö r - vandlingen i hans ansigte s k a l l j a g minnas hela mitt l i f — det var, som o m ett öfver- mått a f sällhet plötsligt s t r ö m m a d e ned öfver h o n o m, s o m o m ett under h a d e skett.