Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den Nådiga författningen innehölle nemligen, att, så vida visse, med bestämd aflöning försedde fjerdingsmän blefvo inom socknarne eller distrikterne antagna, skyldigheten att i detta bestyr deltaga utsträcktes till alla hemman af hvad beskaffenhet de än voro, med undantag endast af sådana, som innehades såsom boställen af civila, militära och ecklesiastika einbetsmän; och innehafvare af posthemman hade således, efter samma författnings utfärdande, måst underkasta sig att till fjerdingsmannens aflönande bidraga; men då postföringen med hvarje år blefve allt mera besvärlig och posthemmanen alltså icke tålde någon minskning uti deras förut innehafda förmåner, samt härtill komme, att i orter, der ifrågavarande bestyr bestriddes omgångsvis, posthemman vore från detta onus befriadt, ansåge motionären sitt förslag, att posthemman skulle tillgodonjuta befrielse från allt deltagande i fjcrdingsmans-bestyret, böra vinna afseende.
Då Utskottet nu går att meddela utlåtande uti förevarande ämne, får Utskottet till en början upplysa, att bland de vid sista Riksdag väckta flerfaldiga motioner om ändringar i Kongl. Maj:ts Nådiga stadga den 1 Juni 1850 och uti hvad i öfrigt vore stadgadt angående fjerdingsmans-bestyret, förslag blifvit gjorde af Riksdagsmannen A. Modin från Kronobergs län och af Riksdagsman - Allm. Bese.- och Ekon.-Llsk.
A:o 52. o nen Pottor Pettersson från Jönköpings län, rörande alla i kommunen varande hemmansinnehafvares åläggande att i nämnde bestyr deltaga, samt att dåvarande Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskott uti sitt Betänkande N:o 39, i hvad det rörer nu förevarande fråga, sig utlåtit, att då de många och olikartade åligganden, som tillhörde ljerdingsmans-befattningen ej allenast gjorde densamma siirdeles besvärlig, utan äfven omöjlig att utöfva för dem, som saknade erforderlig färdighet i skrifning och räkning, och denna befattning uti nyssnämnda Kongl. Stadga förklarats vara ett menighetsbestyr, hvaraf torde böra följa, att besväret dermed, likasom andra för kommunen gemensamma åligganden, desto heldre borde drabba alla dess jord- och fastighetsinnehafvare, som fjerdingsmans-inrättningen åsyftade upprätthållande af ordning och säkerhet inom kommunen till alla dess medlemmars skydd och fördel, samt en lindring vid utgörandet af denna besvärliga befattning lättast och billigast kunde tillvägabringas, om säteri-, rå- och rörs- samt insockne frälsehemmans-egare, äfvensom innehafvare af boställen m. il. lägenheter deri deltogo med frälse-, kronoskatte- och kronohemmans-innehafvare; men alla desse ej vore i tillfälle att personligen utöfva fjerdingsinans-befattningen, hvadan Utskottet funne nödigt tillse, att ifrågavarande bestyr ej måtte blifva för dem mera betungande än för sådana jordegare, som sjelfve kunde befattningen besörja, och att derför, såsom uttryckligt vilkor för utsträckning af skyldigheten att deltaga uti fjerdingsmans-bestyret till boställens, säteriers m. fl. ifrågakomne hemmans och lägenheters innehafvare, borde stadgas, att, innan en sådan skyldighet kunde anses inträda, öfrige inom socknen eller distriktet boende hemmansegare skulle hafva trätfat öfverenskommelse derom, att en med aflöning försedd fjerdingsman blefve för socknen eller distriktet antagen, ansåge Utskottet, med hänsigt dertill, att fjerdingsmans-befattningen vore ett besvär, hvilket ej kunde, utan inskränkning i Ridderskapet och Adelns privilegier, åläggas sätesgårdar, rå- och rörs- samt insockne frälsehemman, sig böra tillstyrka, att Ridderskapet och Adeln samt hvart och ett af de öfriga Riks-Stånden måtte för sin del medgifva, det åliggandet att deltaga i fjerdingsmans-bestyret måtte få utsträckas till säterier, rå- och rörs- samt insockne frälsehemman, äfvensom till boställens m. fl. hemmans och lägenheters innehafvare under vilkor, att visse, med bestämd aflöning försedde fjerdingsmän blefvo för socknarne eller distrikterne antagne, samt att denna aflöning skulle frän samtliga hemman, lägenheter och verk utgå efter samma grunder,
som för rättighet att deltaga uti sockenstämmo-öfverläggningar och beslut, enligt Kongl. Förordningen den 29 Augusti 1843, voro stadgade; men att, om frälse-, kronoskatte- och kronoheminans innehafvare beslöto, att fjerdingsmans-befattningen borde utöfvas omgångsvis emellan hemmanen, bestyret fortfarande skulle dem sjelfva ensamt åligga, med hemställan derjemte, att, om ett sådant medgifvande af Riks-Stånden lemnades, Rikets Ständer måtte hos Kongl.
Majit i underdånighet anhålla om Dess Nådiga bifall 4 Allm. ilcsv.- och Ekon.-Vlsh. IS c Kink. A'.-o S2. dertill samt om en dermed öfverensstämmande ändring i Kongl. Stadgan den 1 Juni 1850; men sedan detta Betänkande blifvit af Höglofliga Ridderskapct och Adeln, Högvördiga Preste-Ståndet och Vällofliga Borgare-Ståndet återremitteradt och deremot, bland annat, anmärkt, dels att innehafvare af boställen borde undantagas vid den föreslagna utsträckningen af ifrågavarande onus, enär boställsinnehafvarcn vöre en Statens tjensteman, som i denna egenskap hade andra åligganden att fullgöra, och de lägre, med boställen försedde tjenstemänncn af ecklesiastik- och militär-staterne voro så svagt lönade, att deltagandet i kostnaden för fjcrdingsmans-befattningens bestridande skulle för dem blifva alltför betungande, dels ock att Utskottets förslag, som syntes åsyfta, att all jord skulle uti ifrågavarande onus taga del, i sådant afseende icke innefattade nöjaktig fullständighet, enär flera slags hemman och lägenheter, såsom kungs- och kungs-ladugårdar, akademi-hemman, gästgifveriet1 m. 11. skulle enligt samma förslag kunna anses undantagna; har Utskottet, uti ånyo afgifvet Betänkande, N:o 102, under vidhållande i öfrigt af sitt förut gjorda tillstyrkande, att ifrågavarande besvär måtte utsträckas till jord, som hittills varit derifrån undantagen, föreslagit, att boställen måtto derifrån befrias, hufvudsakligen af det skäl, att deras innehafvare, i egenskap af Statens tjenstemän, redan hade andra bestämda skyldigheter att till det allmännas gagn fullgöra, hvilkas uppfyllande toge deras verksamhet i anspråk, men ansett kungs- och kungs-ladugårdars, akademi-hemmans, gästgifvaregårdars och öfrig skattlagd jords innehafvare böra uti nämnda besvär deltaga, samt i öfverensstämmelse med dessa åsigter till Rikets Ständer gjort vederbörlig hemställan; hvarefter och sedan samtliga Riks-Stånden bifallit detta Betänkande, underdånig skrifvelse blifvit till Kongl. Maj:t afbiten, hvilken haft till påföljd ofvanomförmälda Nådiga Kungörelse af den 9 Augusti 1851.
Vid öfvervägande af de framställda förslagen finnér Utskottet det vara ostridigt, att fjcrdingsmans-befattningcn utgör ett menighetsbestyr; och dä, på sätt Lkonomi-Utskottet vid 1850—1851 årens Riksdag uti sitt Betänkande N:o 39 yttrat, häraf synes följa, att besväret dermed desto heldre bör, likasom andra för kommunen gemensamma åligganden, drabba alla dess jord- och fastighctsinnehafvarc, som fj erd i n gsmans-inrättn ingon åsyftar upprätthållande af ordning och säkerhet inom kommunen till alla dess medlemmars skydd och fördel, samt vidare förekommer, att, enligt Rikets Ständers vid 1840—1841 arens Riksdagfattade beslut, det dittills i Riksstaten till fjerdingsmanslöner uppförda belopp af omkring 8,000 R:dr till en del redan blifvit och än vidare varder, i män af löninnehafvares afgång, till Statsverket indraget, hvilket förhållande utgör ett ytterligare skäl för en allmännare utsträckning af ifrågavarande onus, anser Utskottet, på dessa grunder, och i enlighet med de uti Lars Magnus Iinutssons motion uttalade åsigter, det vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande, Allm. Besv.- och Ekon.-Viik.
N:o SS. 5 alt alla innehafvare åfjord inom en kommun bidraga till fjerdingsmans aflönande; till följd hvaraf Utskottet vördsamt tillstyrker, att Riks-Stånden måtte, med förklarande att de för sin del medgifva, att, på sätt Lars Magnus Knutsson föreslagit, jemväl boställsinnehafvare böra. der fjcrdingsmans-befattningen af viss med lön försedd person bestrides, uti fjerdingsmannens aflönande, lika med andra jordinnehafvare deltaga, hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om Dess bifall dertill samt om en dermed öfverensstämmande ändring i Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse den 9 Augusti 1851.
Häremot får Utskottet af samma skäl, hvarpå Utskottet grundat sitt yttrande i anledning af Lars Magnus Knutssons motion, vördsamligen hemställa, att Lars Rasmussons motion, angående befrielse för posthemman från allt deltagande i fjerdingsmans-bestyret, mätta af Rikets Ständer lemnäs utan afseende.
Reservation af Herr Silfverstolpe, Fredrik Otto. rEinot
Utskottets beslut att tillstyrka åläggande för boställs-innehafvare att deltaga i kostnaderna för fjerdingsmanna-bestyret får jag reservera mig, med anmälan att min mening är den, att Riksdagsmannen Lars Magnus Knutssons motion bordt till alla delar afstyrkås; och åberopar jag, såsom skäl för denna min mening, hufvudsakligen hvad af Herr af Klint under sista Riksdagen blifvit anfördt uti dess vid Utskottets Utlåtande N:o 39 bifogade reservation, hvilken då egentligen föranledde återremissen hos 3:ne Riks-Ständ.
Deremot, och då fjerdingsmanna-bestyret egentligen är en personel befattning, anser jag att
Utskottet bordt fästa mera afseende å Riksdagsmannen Lars Rasmussons motion, angående befrielse för postförare från deltagande uti fjcrdingsmanna-befattningen.
Uti förestående reservation hafva instämt Herr Bergenstrahle, C. G., Grefve Wachtmeister, Hans, Friherre De Geer till Löfsta, Carl Emanuel, Herr Doktor Nordlander och Herr Kongl. Ilof-Predikanten Wensjoe. 0 Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk.
N:o S3.
Herr Arnell, Gustuf Fredrilhar förenat sig med Herr Silfverstolpe uti första punkten af ofvanintagnc reservation.
\:o 53.
Ank. till Exp.-Ulsk. d. 23 Febr. 18äi, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckte motioner om meddelande af sta pelstadsrätt för köpingen Döderhultsvik.
I detta ämne hafva till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet blifvit remitterade tre motioner, nemligen: l:o en, väckt hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, af Herr Carleson, Edv., som anfört, hurusom, bland de mänga handelsplatserne i Riket, det knappast torde finnas någon, till hvilken naturen sjelf mera påtagligen visat handeln väg, än den i Stranda härad och Döderhults socken af Kalmar län belägna köpingen Döderhultsvik.
Med en rymlig, för alla vindar skyddad och likväl lätt tillgänglig hamn, vore köpingen belägen nästan midt emellan de 17 mil från hvarandra aflägsna städerna Kalmar och Westervik och således den naturliga afsättningsor ten för icke allenast medlersta delen af Kalmar län, utan ock en icke obetydlig del af Jönköpings län, ifrån hvilka delar af landet visserligen redan en ansenlig och med hvarje är stigande handel, isynnerhet med skogsprodukter drifves ä köpingen, men en ännu långt större varuomsättning skulle otvifvelaktig! ega rum, derest stapelstadsrätt blefve köpingen förunnad.
1 saknad af sådan rätt liro nemligen köpingens handlande nödsakade att i stapelstad lossa och införtulla de varor, som af dem införas och då derigenom varornas värde stegras, understundom och för vissa artiklar sä högt, att köpmannen icke kan, utan för lust, vara med ständigt lager deraf försedd, tvingades derigenom ortens innebyggare att uppsöka någon af de aflägsna stapelstäderna, för att förse sig med sine förnödenheter och i följd deraf äfven söka, så vidt möjligt vore, att der afsätta sine egne produkter.
De häraf uppkomna stora olägenheter stöde mången gång icke att beräkna, och att en handel, underkastad sådant tvång, mäste vara den minsta möjliga, vore uppenbart och vinsten för de aflägsna stapelstäderne pä en slik handel blefve naturligtvis äfven mycket mindre än skadan och förlusten för Allm. Bcsv.- och Ekon.-Ulsk.
JV.o 33. 7 de ortens innebyggare, med hvilka den drifves; men oaktadt alla hinder, hade emedlertid köpingen
Döderhultsvik alltjemt gått framåt.
Dess mantalsskrifne innevånare uppgingo för närvarande till mera än 1,600 och dessutom vore vid köpingens tre skeppsvarf emellan 150 och 200 fremmande arbetare sysselsatta.
Uti köpingen funnes 25 handlande, af hvilka 16 hålla öppna salubodar, l bokhandel, 8 fabriker af åtskilliga slag, 20 handtverkare med ordentliga verkstäder och en mängd andra, sorn, utan sådan verkstad, idka handtverk för egen bergning.
Köpingens handelsflotta bestode för närvarande af 2 briggar, 10 skonertar, 2 galeaser, 7 slupar och 3 jakter, eller tillhopa 24 fartyg om sammanräknade 1,034 läster; och lör tillfället vore under byggnad för köpingens egen räkning 1 skeji]) och 4 skonertar; hvarförutan vid köpingens varf under sistlidet år blifvit byggde tre stycken sedermera försålde skonertar.
Då något verksammare medel för lifvande af Rikets jordbruk och näringar, än beredande af den lättaste möjliga afsättning för produktionen icke gåfves, men dertill äfven fordrades att handelsplatser vore att tillgå på åtminstone icke längre afstånd från produktionsorten, än att producenten kunde med fördel på en gång dit afföra sina varor och der i utbyte erhålla sina förnödenheter; då bland Rikets mera befolkade provinser icke funnes någon som i detta hänseende vore så vanlottad som Smaland, hvilken på sin långa kuststräcka icke hade mera än 2 stapelstäder, belägna på 17 till 18 mils afstånd från hvarandra och då någon lämpligare handelsplats än den på nästan lika afstånd från hvardera af dessa städer belägna köpingen Döderhultsvik icke torde kunna uppsökas, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte för Kongl. Maj:t i underdånighet framställa den önskan, att stapelstadsrätt och privilegier varda beinäldo köping förunnade.
2:o en motion, afgifven inom Ilögvördiga Preste-Ståndet af Herr Doktor A. Sandberg, med hvilken Herr Prosten Melén instämt; och 3:o en motion, väckt inom Hedervärda Bonde-Ståndet, af Riksdagsfullmäktigen Johan Petter Danielsson från Kalmar län, hvilka motionärer städt sina framställningar på hufvudsakligen enahanda grunder med de här ofvan anförda; och har Utskottet derjemte fått emottaga: a) dels i sammanhang med Herrar Carlesons och Sandbergs motioner särskildt affattade uppgifter rörande ifrågavarande ämne, dels ock, medelst särskild remiss från Hedervärda Bonde-Ståndet, ett af Johan Petter Danielsson afgifvet yttrande i frågan, uti hvilka handlingar är uppgifvet, att köpingen Döderhultsvik, belägen 8| mil från Kalmar, 8j mil från Westervik och 4 eiil från allmänna landsvägen, har, enligt vederbörande pastors intyg, 1631 invånare samt sysselsätter vid sine tre skeppsvarf omkring 200 främmande arbetare från
Döderhults och angränsande socknar; att köpingen, sorn först år 1847 erhöll exporträtt för a Allm. liesv.- och Ekon.-Ilsk. Ilrtänk. A: o 83. örtens produkter till Danska oell Tyska hamnar, men deremot icke tillstånd att niigra varor införskrifva, eger en utmärkt god och för alla vindar skyddad hamn med två inlopp, hvilka lika med hamnen äro tillräckligt djupa för 24 å 2C fot djupgående fartyg och att invid en del af kajcrne till och med skepp om löt) lästers drägtighet kunna full-lastas, hvarförutan hamnen är så stor, att den beqvämt kan rymma 300 fartyg; att, enligt en år 1845 upprättad af Kongl. Majit fastställd karta, köpingen har en arealvidd af 1,495,856 qvadratalnar, hvaraf 088,876 alnar äro intagne och bebyggde tomter, 482,115 alnar gator och allmänna platser, samt återstoden ännu obebyggda tomter; att omkring köpingen och inåt landet, men så belägna, att de icke hafva beqvämare eller kortare väg till någon sjöstad, än Döderhultsvik, finnes icke mindre än, till namnen uppgifna, 11 jernbruk, masugnar och manufakturverk, 2 glasbruk, 7 pappersbruk och 5 tegelbruk, belägna inom 32, likaledes namngifna, kyrkosocknar, med en folkmängd af omk*ing 50,000 peisoner, hvilka alla sta i större eller mindre handelsförbindelse med köpingen, der de aflemna sina produkter och afhemta sina förnödenheter af sill, salt m. m., samt i mindre goda år äfven spanmål, hvarvid rörelsen stundom är så liflig, att dagar gifvas, då köpingen besökes af omkring 1,000 personer; att, oaktadt folkmängden icke vore obetydlig och rörelsen liflig, köpingen likväl icke eger någon annan politi-anstalt än den för landet i allmänhet, hvarvid förekommer, att ortens kronofogde bor 5^- mil fran köpingen och distriktets länsman endast \ mil närmare, hvaraf den naturliga följden icke sällan inträffat, att oordningar uppkommit och »näfrätten» stundom blifvit lag, ett förhållande så mycket svårare att under nuvarande omständigheter afhjelpa, sorn den tingsstad, hvartill köpingen hörer, är derifrån aflägsen 3f mil, samt ting endast hålles 3 gånger om året. h) Bestyrkta afskrifter utaf protokoll vid den 20 April och 26
Maj sistlidne ar hallna allmänna sammanträden med hus- och tomtegare i Döderhultsvik, hvaraf Utskottet inhemtat, att köpingens innevånare, som enhälligt uttryckt sin önskan, att köpingen mätte erhålla stapelstadsrätt, beslutat, att, i händelse sådan förmån beviljades, till embets- och tjenstemäns aflöning använda åtskilliga inkomster inom samhället samt dessutom fastställt grunder, hvarefter behöfligt sammanskott för berörde ändamål skulle af inncvånarnc utgöras.
Hvad sålunda blifvit föreslaget och anfördt, har Utskottet tagit i öfvervägande; och enär Utskottet delar den öfvertygelse, som vid föregående Riksdagar blifvit af dåvarande Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskott, i likartade fråg°or, uttalad, eller att alla de åtgärder, som leda till befrämjande af handel och öfriga näringar, böra, så vidt möjligt är, vidtagas, anser Utskottet förevarande fråga vara Allm. Dcsv.- och Ekon.~l’tsk. lielänk.
N:n ,'i5, !) vara förtjent af särdeles uppmärksamhet.
Det är nemligen, enligt Utskottets åsigt, icke blott de obestridligen ganska vigtiga fördelar, som beviljandet af stapelstadsrätt skulle medföra, så väl för köpingen, hvars redan betydliga handel och industri derigenom, utan tvifvel, i ännu vidsträcktare mån komme att utvecklas, som ock för den omkring köpingen liggande vidsträckta traktens innevånare, hvilka för afsättningen af sina produkter skulle skörda betydlig fördel, utan det är äfven för sedlighetens och den allmänna ordningens upprätthållande i detta, till följd af sitt för handel och rörelse gynnsamma läge, med hvarje är tillvexande samhälle af högsta vigt, att detsamma erhåller en mera ordnad styrelse, än den som under nuvarande förhållande der kan ega rum; och då härtill kommer, att köpingens innevånare, hvilka sjelfve på det lifligaste önska erhålla ifrågavarande förmån, redan varit betänkte på anskaffande af medel för erforderliga tjenstemäns aflönande, kan Utskottet icke annat än tillstyrka bifall åt motionerne, samt får i sådant afseende vördsamt föreslå, att Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att stapelstadsrätt måtte beviljas köpingen Döderhultsvik, med vilkor att köpingen, ej blott på egen bekostnad uppför Rådstufva, tullhus, vågbod äfvensom fängelse med flere erforderliga allmänna byggnader, utan ock åtager sig att vidkännas de bidrag till nödige tjenstemäns aflönande, som stapelstäderne i allmänhet åligga, eller Kongl. Majit kan finna för godt i nåder bestämma.
Dih. lill fl. St.
Pral. -I8S3 & ISS4. 8 Sunil. 9 Hafi. 2 *0 {llm. Besv.- och Ekon.-Vtsk. Heinrik. iV.o S4.
Ank. till Kxp. Ulsk. d. 23 Fehr. 1854, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om förbud mot förrättande af auktion a dag, som näst föregår Sön- eller Helgedag.
Uti en hos Högvördig;!
Preste-Ståndet väckt, till Utskottets behandling öfverlemnad motion, har Herr Kontrakts-prosten ,/. K. Forssell föreslagit, att i de genom Kongl. Maj:ts Nådiga kungörelse den 5 Mars 1831 meddelade föreskrifter och medgifna rättigheter i afseende å auktioners hållande måtte göras flen inskränkning, åtminstone hvad landsbygden beträffade, att, vid enahanda vite, som för auktions-förrättnings utsträckande utöfver viss tid på aftonen redan finnes i nämnde Kongl, kungörelse stadgadt, auktion ej finge hållas å dag, som närmast föregår sön- eller helgedag, hvilken inskränkning motionären, med hänsigt till vårt folks lynne och sedvanor, ansett vara af en klok lagstiftning och ett skyldigt afseende å upprätthållandet af sabbatens helgd påkallad; hvarförutan särskilda förhållanden inom en trakt af det stift, motionären tillhörde, skulle hafva föranledt honom att framlägga förslaget, för att i samma förhållanden söka åstadkomma önskad rättelse.
Utskottet har tagit motionen i öfvervägande; och ehuru den åberopade Kongl. <ungörelsen stadgar, att auktion, hvilken hålles å dag, som näst föregår helgedag, skall slutas kl. 7 på aftonen, kan Utskottet likväl icke annat än vitsorda det på åtskilliga orter å landet icke sällsporda förhållande, att svårigheter möta äfven för den verksammaste kronobetjening att tillse efterlefnaden af förenämnde föreskrift och att förekomma de osedliga och för en förestående sabbats helig hållande hinderliga samqväm, hvaruti en med anledning af auktionstillfället samlad sysslolös hop menniskor vanligen på närmare eller fjermare afstånd från auktionsstälfet tillbringar den återstående delen af aftonen och stundom äfven hela natten; hvadan Utskottet, i enlighet med hvad motionären föreslagit, vördsamt hemställer, att Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla om den ändring i högst åberopade Nå - .4lim. lies».- och Ekon-.Ulsk.
ISetänk.
N.-o 6'4. n diga kungörelse, att vid vite må varda förbjudet att förrätta auktion ä dag, som näst föregår sön- eller helgedag.
Ii c s e rvat i o n e r: a) af Friherre Raab, Carl
"En i oträngdt mål ingripande lagstiftnings-lust betraktar jag, för hvarje land, såsom olycka.
Ett folk lefver in i sina lagar och författningar, såsom ett barn lefver in i seder och ordning, genom uppfostran.
Ofta förändrade ordningar inverka menligt på dess utveckling.
Så betraktar jag förevarande beslut.
Om i någon landsort oordning och missbruk skulle vid auktioner om lördagar efter kl. 7 på aftonen inträffa, sä synes mig bästa korrektivet vara deremot, att då, såsom vid andra företal lande tillfällen, beifra de brottslige till straff.
Att emot de missbruk af förlåt! ningar, som påkomma och hvilka efter gällande lagar böra beifras, återigen stifta en ny författning, leder lagstiftningen in på en afväg, i hvars labyrinter man slutligen begrafver sjelfva ordningen.» b) af Herr Doktor Nordlander: »Emot Höglofl.
Betänkande uti förevarande fråga får jag vördsamt anmäla min reservation.
Om än på åtskilliga orter i riket, genom bristande tillsyn af vederbörande kronobetjente, oordningar till sabbatens vanhelgande löranledts af auktioners hällande på lördagen, så synes mig dock detta förhållande icke vara ett tillräckligt skäl att förbjuda lördags-auktionerna i rikets alla. orter, således äfven der, hvarest ingen oordning, intet oskick af denna förrättning förorsakats.
Det vöre att stadga den grundsatsen, att för missbruket upphäfva braket: en grundsats, sorn, om den vid lagstiftningen i allmänhet iakttoges, skulle leda till ganska betänkliga följder, ja, till upphäfvande af sabbaten sjelf såsom af mängden ofta missbrukad.
Af ålder hafva inom flere län väl sällan såkallade hus-auktioner. men så mycket oltare exsekutiva auktioner hållits i sockenstugorna ä lördagen, utan att den minsta oordning deraf uppkommit.
Ett förbud mot dessa lördagslörrättniii - Allm.
Bcsv.- och Ekon.-Utsk. Betänk.
N:o SS. gar skulle der medföra stor olägenhet och en säker förlust för dem, sorn nödgas lemna sin egendom till exsekutiv försäljning.
Förordningen af den 22 September 1848, som tillåter auktioners hållande å helgedagsaftnar till kl. 7, stadgar tillika ett vite af 10
R:dr banko både för auktions-förrättaren och den för hvilken auktionen hålles, angifvarens ensak, om den bestämda tiden öfverskrides.
Handhafves detta stadgande med behörig noggrannhet och stränghet, så skall den öfverklagade olägenheten i och för sabbatens helgande utan tvifvel förekommas.
Men skulle detta oaktadt, till följe af Utskottets Betänkande, Rikets Höglofl.
Ständer finna nödigt att vidtaga någon förändring i nyssnämnde Kongl. Förordning, hemställer jag, om ej på anförda skäl, förändringen i afseende pä rättigheten till auktioners hållande pä lördagen kunde inskränkas endast till hus-auktionerna, såsom egentligen föranledande de öfverklagade oskicken, och alldeles icke till de exsekutiva, hvilka af krono-betjeningen i sockenstugan på lördagen förrättas och af hvilka någon oordning hittills icke försports.» i\:o 55.