Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då 25 millioner under hvarje stats— regleringsperiod utgå till stambanors byggande inom mellersta ocb södra Sverige, och då flere millioner dessutom komma samma landsdelar till godo såsom understöd för bibanor, väg- och kanalanläggningar, hamnbyggnader m. m., samt derförutan de betydligaste anslagen för Statens mångfaldiga anstalter ocb inrättningar i första rummet komma dessa landsdelar till godo och der förbrukas, synas några millioner lör de Norrländska orternas vigligaste angelägenheter ur rättvisans och billighetens synpunkter kunna ocb böra medgifvas; vare detta sagdt utan all missundsamhet eller ens den aflägsnasle mening alt vilja förringa eller nedsätta värdet af de södra orternas anspråk och behof.
Väl vetande, att hvad som gagnar någon de! af fäderneslandet också främjar det helas välstånd ocb lycka, är det icke heller min afsigt att med det ofvan sagda framställa något anspråk på jemlik fördelning af Statens tillgångar emellan alla dess olika landsdelar, hvilket visserligen vore en oklok statshushållning; men jag har så mycket heldre trott mig kunna ocb böra antyda den skiljaktighet, hvilken nu eger ocb måste ega rum emellan anslagens belopp till olika delar af landet, som derigenom kunde på förband tillbakavisas den anmärkning (hvilken eljest läge nära till hands), att Norrland borde hänvisas till skälig anpart i ett för bela riket anvisadt anslag för afdikning af vattensjuka och alltid mer eller mindre frostledande trakter.
En sådan anmärkning vore desto mindre rättvis, som behofvet af klimatets förbättring är för hela Norrland långt mera framstående, ja, ett bland dess aldra vigligaste, då deremot andra landskap hafva andra behof och med sina utdikningsunderstöd förnämligast afse partiela jordvinningar, af hvilka i första band en eller annan jordegare ensam hemlar fördel.
I de sex Norrländska landshöfdingarnes här ofvan omförmälda framställning äro dessa förhållanden närmare utredda; och Kongl. Maj:t har jemväl till principen godkänt förslaget om anvisande af särskilda medel att såsom anslag utgå till de Norrländska länen för ifrågavarande behof, ehuru Kongl Maj:t funnit sig till en början böra inskränka anslagets belopp till en sjettedel af hvad som blifvit begärdt.
Med fullt erkännande af de svårigheter, som för regeringen måste möta att på en gång se Statens aila behof till godo och iakttaga den måtta i sina anslagsfordringar, som folkets anspråk på sparsam hushållning med Statens medel brafver, kan 460 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 300. jag likaväl icke underlåta att här linna sparsamheten för vida sträckt.
Ändamålet, som sökes, är allt för betydelsefullt; den del af riket, hvars snart sagt vigtigaste angelägenhet är i fråga, alltför omfattande och för fäderneslandets styrka och för kofran dyrbar, för att öfverdrifven sparsamhet här vore på sin plats —- jemförelse emellan anslagen till öfriga landsdelar beräknad.
Landshöfdingarnes framställning afsåg ett årligt statsanslag af 50,000 Ralr till hvartdera länet.
Det faller lätt i ögonen, att då de för handen varande behofven inom ett enda län uppgå till så betydlig summa, ett årligt anslag för alla sex länen af 50,000 R:dr, såsom Kongl. Maj-.t äskat,' ingalunda kan vara tillfredsställande eller emot det vigliga ändamålet svarande; och tillåter jag mig alltså vördsamt föreslå: att Rikets Ständer malte lör myrutdikningar och sjösänkningar i WesterNorrlands län årligen anslå 50,000 R.dr R:mt.
Anhållande om remiss till vederbörligt Utskott, hemställer iag all Utskottet måtte infordra alla till ärendet hörande handlingar.
Stockholm den 29 November 1862. P. 0.
Hörnfeldt, från Wester-Norrlands län.
Uti föregående memorial instämmer : Per Östman, från Wester-Norrlands län.
Af .1.
Smedberg’ och andre Riksdagsmän från Elfsborgs län, om statsanslag för upprensning af Etra-elfven och beredande af båtled frän sjön Åsunden till hafvet.
Sedan med statsbidrag till belopp af 5,000 R:dr Runt och sammanskjutne enskilda medel, verkställts undersökning för Etra-elfvens upprensning och beredande af båtled, från sjön Äsunden till hafvet, eller mellan städerna Ulricehamn och Falkenberg, och i sådant afseende utaf Herr Majoren A. Remmer upprättats kostnadsförslag, uppgående till en summa af 1,450,000 R:dr, blef vid sistförflutne riksdag, Motioner i -Bonde-Ståndet 1862.
461 liksom inom Högvördiga Preste-Slåndet, af mig, Smedberg, i förening med tvänne andre Riksdagsfullmägtige från Elfsborgs län, samt Riksdagsfulimågtigeu Anders Gudmundsson från Hallands län, väckt motion derom, alt Rikets Höglofliga Ständer, för utförande af arbetena å ifrågavarande kommunikationsled, i enlighet med berörda förslag, måtte bevilja ett statsanslag, ulan återbetalningsskyldighet, af 9 60,000 R.dr Runt, alt utbetalas till det bolag, som för nämnda ändamål kunde bildas; och fastän då på den grund, att vederbörande embetsmyndigheter icke uti frågan afgifvit yttranden, Stats-Utskottet ansåg sig icke kunna tillstyrka och Rikets Ständer icke kunde lemna bifall till det begärda statsanslaget, tror jag mig desto heldre ega skäl, att härom ånyo vördsamt göra framställning, som uti Stats-Utskottets, af Rikets Ständer gillade, utlåtande under N:o 120 förklarats, alt, efter inhemtad närmare kännedom om de uti motionerna anförda förhållanden samt de upplysningar, som uti Utskottet tiilhandakomne handlingar innefattades, Utskottet funnit sig böra instämma i den af motionärerne uttryckta åsigten om behofvet för södra delen af Elfsborgs län och Hallands nordöstliga trakter af den ifrågakomna kommunikationens öppnande, samt den fördelaktiga inverkan, som detta företags utförande, utan tvifvel skulle komma att utöfva på desse och angränsande orters ekonomiska ställning, och industriel utveckling, hvarför
Utskottet jemväl ansett företaget vara förtjent att från det allmännas sida understödjas.
I hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad uti de vid förra riksdagen uti ämneL väckta motioner blifvit yttradt, torde det tillåtas mig äfven nu anföra: alt södra delen af Elfsborgs län och den derintill belägna östra delen af Halland, i afseende å förbättrande af redan befintliga eller öppnande af nya kommunikationer för lättare afsättning af dessa orters naturprodukter och industrialsler fått stå tillbaka för andra delar af riket och mindre kommit i åtnjutande af något statsbidrag eller understöd från det allmänna, oaktadt väl giltiga anspråk derpå torde kunna lörelinnas, helst genom i sednare tider förorsakadt hinder eller rubbning uti de förhållanden, som föranledt eller väsendtligen bidragit till så stor utveckling af den väl kända husslöjd, som uti ifrågavarande del af Westergötland från ålder utgjort innevånarnes näringsfång och förändrade omständigheter gjort att uppmärksamheten mera fästats vid förbättring af jordbruket och boskapsskötsel, äfvensom skogshushållning, att såsom lämpligaste medel att tillfredsställa det i sammanhang härmed allt mera insedda stora behofvet af lättare kommunikationer, så att dessa orter kunde komma uti närmare beröring och samverkan med både öfriga delen af riket och andra länder, ansetts Etra-elfvens beredande till båtled från Vesterhafvet till sjön Åsunden och genom denna till Ulricehamn, hvarifrån, antingen medelst fortsatt båtled eller en mindre kostsam jernväg till vestra stambanan, kunde bildas en fullständig kommunikation mellan norra och vestra delarne af riket; att folkmängden inom Kinds och Redvägs härader, jemte städerna Ulricehamn och Falkenberg, samt Åhrstads och Faurås härader, hvilka orter närmast omgifva Etra-ån, utgör öfver 70,000 menni - 462 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 300. skor och att hemmantalet inom nämnda häradet’ uppgår lill sammanlagde 15.000 mantal; att likväl icke blott dessa fyra härader skulle komma alt af företaget eller föreslagna båtleder hemta nytta, utan äfven Marks och Åhs härader samt vestra delen af Jönköpings län, hvarest flera jernverk och skogstrakter äro belägna, hvilka för närvarande mäste belt och hållet på hjuldon till aflägse export-ort föra sina produkter; att båtled uti Etra-elfven måste föranleda anbringande af flottleder uti närliggande vattendrag, såsom Irån sjöarne Fegen och (välfsjön, Tranemosjön, Samsjoe och Dahltorpssjön; alt hemmanen inom de socknar, sorn äro belägna utmed Småländska gränsen, hafva en högst betydlig jord-areal och, t. ex. uti Tranemo pastorat, som innehåller 100,000 tunnland jord, fördelad på 72 mantal, linnas således i medeltal ungefärligen 1,400 tunnland lör livatjc mantal, af hvilken jord-areal större delen är skogsmark, otjenlig liil annan odling än skog, som i dessa trakter har en särdeles hastig återvext; och skulle härifrån genom ifrågavarande kommunikationsled, ej allenast vissa delar af Westergötland och Halland förses med behöfliga skogsprodukter, utan deraf betydliga qvanliteter kunna exporteras, hvaremot, om skogarne, såsom hittills, i brist al kommunikationsmedel, förblifva uti mycket ringa värde, de gifvas till spillo åt svedjandet och en för det allmänna och kommande generationer skadlig förstörelse; alt äfven boskapsskötsel är al stor vigt och kunde blifva a! mycket större betydenhet för dessa orter, hvarest vidsträckta och goda beten beredt tillfälle för uppfödande af vacker boskap samt produktionen af ost och smör nog skulle ansenligt ökas, om icke sådant motverkades genom långväga och svår transport, som vid varuafsältningen lemnar föga behållning; att redan lör närvarande Redvägs härad och Gällstads pastoral af Kinds härad samt Åhrstads och Faurås härader producera spanmål utöfver eget behof, och alt säkerligen, örn föreslagna båtled komme till utförande, sädesproduklionen uti närliggande trakter skulle betydligt utvidgas, helst genom valtenaftappning kunde erhållas flere tusen tunnland mark, som vore tjenlig till odling, samt i öfrigt dertill då komme alt användas många fält och lägenheter, sorn under nuvarande förhållanden förblifva obegagnade.
Må man sålunda vara förvissad derom, att Elra-elfvens beredande lill båtled, hvarigenom man kunde tillgodogöra sig de naturprodukter, som i rikt mått finnas all tillgå uti dessa orter, skulle för deras utveckling i ekonomiskt och industriell hänseende hafva de mest fördelaktiga följder.
Och torde derföre icke böra bestridas, alt den kostnad af ofvan uppgifna summa, hvarigenom bereddes en kommunikationsled af löi.dels mil från hafvet inåt landet vore väl använd och nog skulle åstadkomma mångdubbelt mera allmänt gagn med afseende å jordbruk, boskapsskötsel och skogshushållning, samt större, lifligare rörelse uti jemväl andra näringsgrenar än genom en million Riksdaler, nedlagd å Statens jernvägar, i allmänhet framkallas, vid sådant förhållande, och då Rikets Höglofliga Ständer redan förut lemnat och väl fortfarande komma alt meddela mycket betydliga anslag eller bidrag för upphjelpande af kommunikationsanstaltema inom riket, samt med billighet och rättvisa torde öfverensstämma, alt Motioner i Bonde-Ståndet 1862, N:o 301.
463 häraf, så vith möjligt är, någon särskild dol af landet icke biifver i saknad, utan, lika med andra orter, ina komma i åtnjutande af medel för utveckling och välstånd, eller genom undanrödjande af hindren för varu-uthyle, sättas i tillfälle, alt afyttra produkter och anskaffa förnödenheter, har jag ansett mig icke höra underlåta, alt förnya min ofvanberörda vördsamma motion, om beviljande af statsanslag till belopp af 900,000 H:dr R:mt för omnämnda ändamål.
Utbedjande jag mig all lill Ilöglofliga Stals-Utskottet, till hvilket denna min motion torde blifva remitterad, de, med afseende å hvad densamma innefattar, erforderliga handlingar fa aflémnas, när de af mig från vederbörande erhållits.
Stockholm den 29 November 1862, J.
Smedberg, från Elfsborgs län.
Häri förena sig: E. Andersson, O.
Thorell, Anders Gudmundsson, från Elfsborgs län. från Elfsborgs län från Hallands län.
Af *1.
Smedberg' från Elfsbo? gs ian, otn pension å allmänna indragningsstalen dt aflidne Justitie-rddet Roys efterlemnadä enka, fru Ulla Roy.
Då jag nu går alt för Hedervärda Ståndet omnämna alt förre Justitie—rådet John Roy sedan sista riksmötet slutat sina dagar, vågar jag taga för gifvet alt denna mans namn icke är obekant för någon ledamot vid delta riksmöte, likasom jag är öfverlygad att delta namn hos llerlalet inom detta
Stånd skall framkalla kära minnen från 1855 och 1854 årens riksmöte, då han såsom Sekreterare hos Ståndet genom sin redbarhet, karaktersfaslhet, duglighet och humanitet lyckades att icke allenast till Ståndets och det allmännas gagn och belåtenhet fullgöra sitt berörda ansvarsfulla kall, ulan äfven alt derunder tillvinna sig och bibehålla Stånds-ledamöternas aktning, tillgifvenhet och kärlek.
Sjelf genomträngd af dessa känslor, är 464 Motioner i Bonde- Ståndet 1862.
N:o 301. det för mig en lär pligt att erinra Hedervärda Bonde-Ståndet om det allmännas förbindelse till denne man.
Justite—Itådet
Roy bade innan han emottog uppdraget att vid omnämnda riksmöte vara Bonde-Ståndets Sekreterare, under loppet af många år utöfvat en för honom lika mycket hedrande, som för det allmänna gagnelig verksamhet såsom domare på landet, och i Juni 1855 kallades lian att bekläda ett Juslitieråds-embete, som han innehade till hösten 1858, då han, i följd al iråkad sjuklighet, måste söka entledigande från sagda embete.
Ilan ölvervann sedermera aldrig berörda sjuklighet, som den 17 Februari 1861 drog honom i grafven.
Vid sitt afskedstagande hade Justitie-rådet Roy i mera än 35 år varit i oafbruten verksamhet i Statens tjenst, men endast under hälften af denna tid, eller sedan 1840, då lian utnämndes till domare i Kinds och Redvägs häraders domsaga, hade han åtnjutit en för betäckande af egne och familjens lefnadsomkostnader fullt tillräcklig lön, hvaremot tjenslgöringen under första hälften af bans tjenslemannabana varit snart sagdt lönlös och ådragit honom en skuldsättning, som orsakade att han, oaktadt indraget lefnadssätt, icke lyckats åt sin elterlefvande maka bereda ekonomiskt oberoende eller ens någon tillgång.
Vid Just ilie—rådet lloys död var boets ställning sådan, alt sterblmsdelegarne sågo sig nödsakade att till borgenärernas förnöjande afträda alla boels tillgångar, och bans enka liar följaktligen icke annat att lefva af, än de pensioner, som mannen under sin lifstid hoptjena!, men hvilka lör henne äro desto mindre tillräckliga, som två nära anhöriga, de der alldeles sakna iörmågan all sig sjelfva underhålla, jemväl måste af henne i någon mån understödjas.
I stöd af hvad jag nu anfört och med särskild hemlad anledning af det förhållande, att den ort jag tillhör under många år i Justitie—rådet
Roy egt en nitisk och afhållen domare, vågar jag, såsom en gärd åt den aflidnes minne, föreslå: att Justitie—rådet Roys enka, Ulla Roy, må af statsmedel tilläggas en ytterligare årlig pension af Åtta Hundra Riksdaler.
Att denna min motion må blifva remitterad till Höglolliga Stats—Utskottet, anhålles.
Stockholm den 29 November *862.
J. Smedberg, från Elfsborgs län.
N:o 302 Motioner i B onde-Ståndet 1862.
N:o 302. 465 N:o 302.
Af Paal Andersson frän Jemtlands län, alt, med upphäfvande af Kongl. Förordningen den 7 Mars 1855, 2 § i 1 kap. MissgerningsBalhen måtte återfå sin ursprungliga lydelse.
Under sista riksdag
Begagnade jag min grundlagsenliga rätt att väcka motion om den s. k.
Sakramentallagens afskaifande, och motionen Lief ock till Lag-Utskottets behandling remitterad, men sedan har man förgäfves sökt spår efter densamma.
Jag tillåter mig derföre att nu lill lif återkalla sagda motion, och del af så mycket större skäl, som Sakramenlallagen, enligt min tanke, står i strid med den sedermera utfärdade Kongl. Förordningen, angående främmande trosbekännare och deras religions—utöfning, af den 50 Oktober 11160, Motionen är af följande lydelse:
Vid sidan af de steg tiil en friare samhälls-utveckling och sann humanitet, som på de sednasle riksdagarne blifvit tagna, linner man ett och annat beslut i lagstiftningsväg, som innebär ett bestämdt tillbakaskridande och kastar en mörk skugga olver våra förhållanden.
Bland dessa märker man i främsta rummet den s. k.
Sakramenlallagen, som vid slutet of 1855 och 1854 årens riksdag blef i en tvär vändning antagen af Rikets Ständer oell sedermera erhöll Kongl. Maj-.ts sanktion.
Genom densamma stadgades följande tillägg lill Missgernings-Balkens 2 § 1 kap. ”Den, som utan att vara prest, i annat fall än särskildt medgifvet är, förvaltar sakramenten och, elter varning, dermed ej afstår, bote trehundra Daler, och vare hvar och en, som genom sådan person den Heliga Nattvarden anammar, der han ej heller genom varning låter sig rälta, förfallen alt höta femtio Daler.
Göt han eljest gäckeri med sakramenten elier med Gudstjensten och Guds ord, vare lag som sist stadgadt är”.
Jag vill nu icke upprepa allt, som ur religionens, klokhetens och rättvisans synpunkt blifvit anmärkt emot denna lag, hvilken såsom tillkommen i en tid, då samvetsfriheten och religiös fördragsamhet utgöra dagens lösen i alla civiliserade länder, i sanning måste betraktas såsom ett verkligt missfoster.
Jag \ill blott erinra derom, att det är representationen ovärdigt, att såsom gäckeri med Guds ord och sakramenten stämpla hvad som härflyter ur raka motsatser mot gäckeriet, nemligen ur en bestämd religiös öfvertygelse, till följd af hvilken personer anse det såBih. till H. St.
Fröt. 1862 $ 1 63. 11 Sami. 4 A/d. 59 466 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 302. sorn en synd att mottaga sakramenten af någon annan än den, sorn, enligt deras tanke, lär en rätt lära.
Jag vill blott ytterligare i korthet erinra derom, att ett sådant lagbud, som fördömer och bestraffar ett, med verklig andakt och religiöst sinne, skedt anammande af Nattvarden såsom ett gäckeri mot Guds ord, det är stridande icke blott mot Guds ord — hvilket väl i det hela borde vara tillräckligt, utan tillika mot hela den Lutherska kyrkans lärobegrepp, ty det utgör just kärnan i hela protestantismen, alt den sätter sig emot det hierarkiska godtycket och det presterliga samvetsmonopoliet och vill låta den enskildes samvete vara oqvaldt.
Men detta stadgande strider derjemte mot den lörsta regeln för all lagstiftning, d. v. s. det, att lagen skall uppfylla sitt ändamål och verkligen medföra någon nytta för samhället.
Hvad sunda förnuftet redan på förhand i detta hänseende kunde förutse, det har erfarenheten på det mest ojåläktiga sätt bekräftat.
Det har visat sig, alt om ändamålet med detta lagstadgande varit, att med den kyrkliga samfundskroppen införlifva affallna medlemmar eller åtminstone alt genom injagad skräck förebygga återupprepandet af det, som lagen betecknar såsom ett oskick och ett gäckeri.
— Så har detta på intet vis blifvit uppnådt, och det lärer väl aldrig heller på den vägen komma att uppnås.
Följderna af Sakramentallagen hafva, enligt flera exempel, såväl i min hembygd, som annorstädes, endast visat sig vara sådana, att de svaga och ömtåliga sinnen, som af samvetsbetänkligheter känt sig hindrade alt gå till det statspresterliga Nattvardsbordet, antingen helt och hållet afhållit sig från sakramenterna, eller också, följande sin religiösa öfvertygelse och låtande den gälla framför allt, begått hvad denna lag stämplar såsom ett brott, underkastat sig det dermed förbundna straff och räknat sig sjelfva såsom martyrer.
Det är på det sältet man stegrar fanatism; det är den rälta vägen alt underblåsa söndringar och göra dem ohjelpliga.
För alt verkligen stilla oroliga sinnen fordras medel af en helt annan natur, och det ligger i främsta rummet vigt derpå, att ordets vigde tjenare förmå att genom lära och lefverne förvärfva sig aktning och förtroende i stället alt genom vädjande till förföljelser och verldsliga straffdomar endast framkalla hat och förbittring.
Med stöd af dessa grunder vågar jag föreslå: att Rikets Ständer för sin del besluta, alt det här omförmälda lagstadgande måtte upphäfvas och § 2 kap. 1 Missgernings-Balken återfå sin förut varande lydelse.
Om remiss af denna min motion till Höglolliga Lag-Utskottet anhåller jag vördsammeligen.
Paul Andersson, från Jemtland, Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 303. 467 N:o 303.
Af Paul Andersson från Jemtlands län, att landstingen mätte berättigas all meddela särskilda föreskrifter, lämpade för hvarje landsorl, * frågor om egors (redande emot skada af annans hemdjur, samt om stängselskyldighet.
Under de fem års lid, sorn nu snar! tilländagått sedan Kongl. Maj:ts nådiga Förordning af den 21 December 1857, angående egors fredande emot skada af annans hemdjur samt om stängselskyldighet, utkom, har erfarenheten snart sagdt öfver hela landet ådagalagt olämpligheten af nämnde författning; och den åsigt har mer och mer stadgats, att en stängsel-lag, gällande för hela riket, är en orimlighet, enär lokala förhållanden, mycket olika inom de särskilda provinserna, härför lägga oöfvervinncrliga hinder i vägen.
Här är ej stället att framställa en historik öfver den mängd förvecklingar, tvister och rättegångar, som framkallats och ännu dagligen uppstå genom ifrågavarande författning, hvars olika tolkning dessutom jemväl ofta förorsakat dem, hvars rätt det gällde, oräkneligt obehag och dryga kostnader.
De brister och olägenheter, som vidlåda denna författning, äro lika allmänt kända som erkända.
Och jag tror mig derföre ej endast uttala mina egna, utan mångas, ja, de flestas mening och öfvertygelse, då jag nu ödmjukligen går att väcka följande motion: att Rikets Ständer måtte besluta, att det skall öfverlemnas till blifvande landsting inom hvarje särskildt län att, i fråga om egors fredande emot skada af annans hemdjur samt om åliggande stängselskyldighet, ensamt reglementera och uppställa de speciela föreskrifter och stadganden, som för hvarje landsort befinnas mest ändamålsenliga; — att med anledning häraf, förberörda Kongl.
Förordning af den 21 December 1857 från och med den 1 paragrafen till och med den 20 paragrafen, upphörer till all kraft och verkan så snart landstinget för något län derom fattat beslut och i nämnda §§:s ställe uppsatt och fastställt nya stadganden, de der dock ej må stå i strid med de följande sexton paragraferna i Förordningen, hvilka fortfarande skola för hela riket ega gällande kraft.
Om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott får jag ödmjukligen anhålla.
Paul Andersson, från Jemtlands län. 468 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Af Paul Andersson från Jemtlands län, örn anslag lill upprättande af eli stuteri i Jemtlands län för uppdragande af arbetshästar.
Då det med hvarje år och i mån af landlbrukets framåtskridande blifvit eli behof alt framskaffa passande arbetshästar, men tillgången på sådana inom landet icke står i förhållande till den ständigt ökade efterfrågan, har man på sednare åren nödgats införskrifva arbetshästar från utrikes ort.
Härigenom hafva stora summor gått ur landet för en vara, som^i godhet står vida efter hvad vi förut ega af delta slag.
Hil hafva importerats en mängd Percheron, Clevelands, Clydesdalcs m. fl., ehuru inom Jemtland finnes en arbetshäst, sorn, åtminstone för våra förhållanden, är bättre än någon af de dyrköpta utländska racerna — jag menar de ståtliga ”Bryggarehästarne”, som vi dagligen se på Stockholms galor.
Jemtlandshäslen förenar styrka med snabbhet och härdighet, som gör honom användbar lill alla de olika brak, hvartill vi behöfva vår arbetshäst.
Han är en utmärkt ploghäst, ty, jemte styrka och härdighet, eger han den storlek och ”tyngd i sadlen”, som för arbetshästen erfordras; han har ett fromt och sedigt lynne och öiveranstränger derföre icke sina krafter, eller faller i sken lör ett ovanligt ljud eller dylikt; han är en utmärkt god trafvare och egnar sig derföre lika väl för skjutskärran, hvartill jordbrukaren tyvärr äfven måste använda sin arbetshäst, som för ridbudet eller kappsläden; han bibe håller godt hull på en föga kostbar höutfodring, och är genom sin grofva hud och tjocka hårbeklädning härdig både emot yttre och inre sjukdomar och torde knappast af någon häst-raee öfverträffas i förmåga att slita ondt.
Ehuru detta utmärkta djur väl förtjenar att taga vara på, arbetas likväl årligen på dess utrotning eller förvandling til! rid- och lyx-hästar, och om icke en mängd föl af denna race årligen aniades och uppföddes i Jemtland, så skulle den s. k.
Jemtlandshäslen numera vara ganska sällsynt.
Sverige har sedan lång tid tillbaka gjort stora uppoffringar för anskaffandet af kavalleri- och lyx-hästar och använder ännu stora summor för detta ändamål — vid sista riksdag anslogos dertill 50,000 R:dr — samt underhåller derjemte
Sine kostsamma stuterier.