Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jordeböckerne lämpligen kunde efter hand utföras; att Rikets vid 1834 och 1835 arens Riksdag församlade Ständer, uti underdånig skrifvelse den 30 Oktober förstnämnda år, hos Kongl. Majit begärt, att den anbefallda jordeboksgranskningen icke måtte medföra någon till återbetalning ledande efterräkning eller den ringaste rubbning uti eganderättsförhålianden; att, uti häröfver den 19 Oktober 1842 afgifvet utlåtande, Kammar-kollegium, uppå anförde skäl, väl icke ansett sig kunna tillstyrka nådigt bifall till Rikets Ständers ofvanberörda underdåniga anhållan, det jordeboksgranskningen icke måtte medföra den ringaste rubbning af eganderättsförhålianden, men dock med afseende å de känbara, troligen oberäkneliga lidanden och olägenheter, som för enskilde skulle uppkomma genom förändring af förhållanden, hvilka under en längre tidsföljd fått oklandrade fortfara, äfvensom genom de rättegångar, som härom komme att uppstå, samt enär för öfrigt vådan för det allmänna af en preskription för återtagandet af Statens obehörigen afhända egendom under nuvarande förhållanden på långt när icke vore densamma som fordom, då så beskaffadt afhändande var lika vanligt, som det numera måste anses sällsynt, underdånigst hemställt att anmärkningar, åsyftande rubbning af skatterätt till jord, som oklandradt innehafts under de näst före nya jordebokens upprättande sednast framflutna femtio år, icke måtte, vid granskningen af samma jordebok, framställas eller till någon åtgärd föranleda, hvaremot i allt öfrigt, som för jordeboksgranskningen kunde blifva föremål, densamma, efter Kollegii åsigt, borde vara obegränsad till så väl tid, som verkan, i följd hvaraf Kollegium icke heller kunde understödja Rikets Ständers anhållan, att granskningen icke måtte medföra någon till återbetalning ledande efterräkning, i afseende hvarå Kollegium ansåg gällande författningar böra lända till efterrättelse; att de af Kongl.
Majit i Nåder tillförordnade Kommitterade för afgifvande af förslag rörande beskattningsväsendets samt uppbörds- och redogörelseverkets förenkling, uti deras den 30 April 1847 afgifna betänkande yttrat, hurusom, derest, för upprättande af ny jordebok, undersökning skulle för hvarje hemman verkställas så fullständigt, att de nu antecknade förhållandernes riktighet genom jemförelse med alla tillgängliga jordeböcker för den förflutna tiden pröfvades, sådant komme att icke allenast medföra så vidlyftigt och tidsödande arbete, att det nya jordeboksverkets fullbordande först vid en ganska aflägsen tidpunkt vore att emotse, utan ock otvifvelaktigt föranleda en högst betydlig mängd tvister om förändring uti nuvarande, på jordeboken grundade förhållanden och således inverkande på både Statens och enskildes häfdvunna rättigheter, utan att det måhända ens alltid, i saknad af erforderlige handlingar, blefve möjligt att dem fullständigt utreda och med full rättvisa afgöra; hvadan och då en dylik utsträckning af undersökningen icke heller instämde hvarken med Kongl. Brefvet den 24 Maj 1833 eller med Rikets Ständers underdåniga framställning den 30 Oktober 1834, samt behofvet sålunda påkallade bestämmande af viss Stals—Utskottets Utlåtande JV:o 49. 3 tid, hvarutöfver undersökningen ej måtte sträckas tillbaka, Kommitterade, enär nödigt vore, att i detta hänseende antaga sådan tidpunkt, då jordeböcker blifvit upprättade, underdånigst tillstyrkte, att de jordeböcker, sorn år 1793 i Östergöthlands, 1797 i Stockholms och 1795 i Rikets öfriga Län upprättats, mätte blifva de äldsta, till hvilka jemförelsen sträcktes, och att följaktligen ingen förändring af sådana förhållanden, som i dem och påföljande jordeböcker oförändradt och utan anmärkning iakttagits, mätte ifrågakomma, men att deremot, om skiljaktigheter emellan anteckningarne i berörde jordeböcker förefunnos och dessa anteckningar sålunda icke kunde genom nyssnämnde preskription befästas, undersökning borde, för utrönande af rätta förhållandet, äfven i äldre jordeböcker ega ruin, hvarjemte Kommitterade, som ansågo den af Kammar-kollegium föreslagna inskränkning af preskriptionstiden endast till sådana anmärkningar, som åsyftade rubbning af skatterätt till jord, hvarken vara erforderlig eller lämplig oell icke heller stå tillsammans med de af Kongl.
Majit och Rikets Ständer uttalade åsigter, underdånigst hemställt, att det stadgande, som i berörde hänseende kommc att meddelas, måtte, utan undantag, omfatta alla anmärkningar i sådana omständigheter, som af jordeboken berodde, helst många andra förhållanden kunde förekomma, deruti rubbning efter längre tids förlopp skulle medföra lidande och osäkerhet för enskilde; hvaremot Kommitterade hållit före, att, om än Staten på detta sätt skulle medgifva viss preskription för efterräkningar å dess sida, någon sådan inskränkning likväl uti de enskildes anmärkningsrätt icke skäligen kunde ifrågakomma, utan ansågo Kommitterade dem böra bibehållas vid rättigheten att vinna ändring uti alla sådana felaktigheter, som till deras skada bevisligen egde rum, allenast framställning derom gjordes inom den tid, som kunde blifva bestämd; att Kongl. Majit derefter, uti Dess den 20
December 1847 till Rikets då församlade Ständer aflåtna Nådiga Proposition, förklarat hvad Kommitterade i underdånighet föreslagit och hemställt angående upprättande af ny jordebok med flera ämnen vara i allmänhet lämpligt och ändamålsenligt samt alltså böra bringas till verkställighet i den mån sådant kunde linnas förenligt med den plan för skatteväsendets ordnande i öfrigt, som blefve fastställd, för hvilket ändamål Kongl. Majit till Rikets Ständers bifall föreslog, att vid upprättande af ny jordebok måtte, i fråga om vidden och verkan af dervid förekommande granskningsåtgärder jemte tiden för anmärkningars framställande å de skattskyldiges sida, förfaras i enlighet med hvad Kommitterade i underdånighet hemställt, samt att, i sammanhang med afgifvandet af ofvanberörde förslag till formulär för de nya jordeböckerne, Kammar-kollegium, uti skrifvelse den 14 Mars 1856, underdånigst anfört, hurusom
Kollegium ansåg nyttan och nödvändigheten af en preskriptionstid vid jordeboksgranskningen vara uti Kollega underdåniga utlåtande den 19 Oktober 1842 och Kommitterades betänkande den 30 April 1847 till fullo ådagalagda, äfvensom uti Kongl. Majits Nådiga Proposition den 20 December 4 Slals-VIskollets Utlåtande N:0 A9. sistnämnde år erkända; och hade Kollegium, med frånträdande af sin uti 1842 års utlåtande yttrade åsigt om lämpligheten af preskriptionstidens inskränkningtill endast sådana frågor, som angingo skatterätt till jord, lika med 1847 års Kommitterade och på af dem andragna skäl tillstyrkt, det preskriptionen måtte, utan undantag, omfatta alla anmärkningar i sådana omständigheter, som af jordeboken berodde; hvaremot Kollegium funnit sig icke kunna instämma uti Kommitterades yttrade mening om rättvisan och billigheten af en oinskränkt anmärkningsrätt för enskilde och således rättighet för dem att vinna rättelse uti alla sådana felaktigheter, som till deras skada bevisligen egde rum; hemställande Kollegium i underdånighet, att hvad Kommitterade för öfrigt föreslagit, måtte af Kongl. Maj:t i Nåder bifallas.
Med anledning af hvad sålunda blifvit anfördt rörande angelägenheten att bestämma en viss tid, hvarutöfver vid de nya jordeböckernes granskning undersökning uti eller jemförelse med äldre jordeböcker icke måtte ega rum, har Kongl. Majit uti den nu aflåtna Nådiga Propositionen föreslagit, det Rikets Ständer för deras del måtte bifalla meddelandet af det allmänna stadgandet, att vid den i och för de nya jordeböckernes granskning skeende jemförelse emellan dessa och jordeböckcrne för äldre år, de jordeböcker, som upprättats 1793 i Östergöthlands, 1797 i Stockholms och 1795 i Rikets öfriga Län, skulle blifva de äldsta, till hvilka jemförelsen utsträcktes, samt att följaktligen ingen förändring af sådana förhållanden, som uti sistnämnda och sedermera upprättade jordeböcker oförändradt och utan anmärkning iakttagits, måtte ifrågakomma, utan allt sådant, å Kronans sida, vara såsom laga kraftvunnet att anse; dock att, i händelse skiljaktigheter emellan anteckningarne uti förenämnde jordeböcker, i allmänhet utgörande fyra för hvarje län, skulle förefinnas och dessa anteckningar sålunda icke kunna genom ifrågavarande preskription befästas, undersökning för utrönande af rätta förhållandet finge äfven i äldre jordeböcker företagas; äfvensom hvad uti omförmälda hänseende blefve förordnadt icke komme att verka någon förändring af hvad författningarne, rörande efterräkning af alldeles icke eller till för ringa belopp debiterade räntor och andra utskylder, förmådde och föreskrefvo; hvaremot Kongl.
Majit ansett det böra vara enskild egendoms innehafvare obetaget att utan inskränkning till någon viss tid, i hvad hans rätt rörde, emot den upprättade jordeboken uti för öfrigt stadgade ordning besvär anföra.
Jemte högstberörde af samtlige Riks-stånden till Stats-Utskottet remitterade Proposition, har Utskottet fått från Preste-ståndet emottaga ett anförande af Biskop Thomander, hvilken yrkat att, på det vid afgörandet af den fråga, sorn utgjorde föremål för den Nådiga Propositionen, någon förlust för kyrkorna inom Lunds och Götheborgs stift icke måtte uppkomma derigenom att, såsom lätteligen kunnat inträffa, något af hvad Landsboken innehöllc blifvit i de sednare jordcböckerna förbisedt, kyrkorna, hvad deras egendom beträffade, måtte, i lik - Slats-VIskollcls Vllålande N-.o 49. het med den enskilde fastighetsegaren, varda bibehållne vid deras hittills inneliafda rättigheter.
Utskottet, som anser det vara af synnerlig vigt att Statens anspråk emot enskilde, åsyftande rättelse uti de i jordeböckerna befintliga anteckningar, ej må till obegränsad tid utsträckas, utan att dessa anspråk böra, till betryggande af enskildes eganderätt, inom en viss bestämd tid göras gällande, har således funnit sig ega all anledning att förorda hvad Kongl.
Majit i detta hänseende föreslagit; och anser Utskottet jemväl billigt och ändamålsenligt att enskild egendoms innehafvare må, utan inskränkning till någon tid, i hvad hans rätt rörer, uti jordeboksanteckningarne söka rättelse; dock som uttrycket »enskild egendoms innehafvare» kan, på sätt ofvanomförmälda i ett Riks-stånd afgifna yttrande utvisar, gifva anledning till den tolkning, att ifrågavarande rättighet ej borde tillkomma andre än enskilde personer, då likväl, enligt Utskottets åsigt, dermed måste afses jemväl allmänna verk och inrättningar samt kyrkor och fromma stiftelser, synes detta uttryck böra utbytas emot: »annan jordinnehafvare än Kronan.»
I följd häraf får Utskottet alltså hemställa, att hvad Kongl. Maj:t uti ifrågavarande Nådiga Proposition behagat föreslå måtte, med iakttagande af nu tillstyrkta förändring, utaf Rikets Ständer gillas och bifallas.
G Slals-Ulskollels Ullålande N:o 30.
Ank. till Exp.-Utsk. den 27 Mars 1857, kl. 1 e. m.
Maj:ts Nådiga Proposition angå ende eftergift af den framlidne Öfversten m. m.
Israel af Ekenstam, i egenskap af Chef för Festra Tull-distriktet, till ersättande ådömda andel utaf Tullkassören G. E.
Bergvalls balans. (I. A.) Enligt hvad högstberörde, den 16
December sistlidne är, till Rikets Ständer aflåtna Nådiga Proposition innehåller, hade, sedan Kongl.
Majit, genom Utslag den 27 Augusti 1852, förklarat Tullinspektören, f. d. Öfversten Israel af Ekenstam, i hans förut innehafda egenskap af tillförordnad Chef för Vestra Tulldistriktet, skyldig att af den uppbördsbrist, som efter Tullkassören och Konfiskations-inspektoren i Göteborg G. E.
Bergvalls afvikande sig yppat, ersätta ett belopp af 1,182 R:dr 14 sk. 5 rst. banko, dels bemälde Öfverste hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit att af gunst och nåd varda från nämnde ersättningsskyldighet befriad och dels, efter det Öfversten af Ekenstam den 6 Mars förstberörda år, före pröfningen af omförmälde ansökning, med döden afgått, hans tvänne efterlefvande döttrar Margaretha Göthilda af Ekenstam, enka efter Öfverstelöjtnanten Carl de Mottoni et Palacios, samt ogifta Edla Helena af Ekenstam, den sistnämnda genom lagligen nämnd förmyndare, uti en till Kongl. Majit ingifven skrift underdånigst anhållit om befrielse från ersättandet af ifrågavarande balansmedel; i afseende å hvilket ärende af handlingarne inhemtats: att Öfversten af Ekenstam, som, till följd af Kongl. Majits
Nådiga förordnande, den 28 Slals-UtskolleU Utlåtande N:o So. 7 Juli 1841 tillträdt Chefs-embetet för Vestra Tull-distriktet, förestått detta embete under den tid, då ifrågavarande balans uppkommit och att, sedan Tullkassören och Konfiskations-inspektoren Bergvall den 13 April 1842 från riket afvikit samt en uppbördsbrist, stor 10,229 R:dr 14 sk. 7 rst., efter honom yppats, hvaraf likväl sedermera största delen blifvit, medelst användande af befintliga tillgångar och i väsendtlig mån genom Ofverste af Ekenstams åtgärder, betäckt, Kongl. Maj:t och Rikets Kammar-rätt, genom Utslag i balansmålet den 6 Juni 1851, sig utlåtit att, emedan General-Tull-Styrelsens under den 8 Juni 1825 för Tulldistrikt-cheferne utfärdade instruktion uti 14 § innehöll, att
Tull-distrikt-chef borde å underlydande uppbördsman utöfva noggrann kontroll och i sådant ändamål hålla hand, bland annat, deröfver, att inflytande medel behörigen redovisades; thy och som, i afseende på de af Bergvall förskingrade, konfiskationsuppbörden tillhörande oguldna tullmedel 1,097 R:dr 30 sk. 5 rst. och Manufaktur-fondens medel 4 R:dr 10 sk. 2 rst., förekomme, att ehuru, enligt hvad handlingarne innehöllo och jemväl obestridt vore, vederbörande bordt inom åtta dagar efter hvarje auktion till uppbördsmannen erlägga betalning för verkställda inrop, vid äfventyr att de inropade varorna eljest skulle komma att för köparens räkning omförsäljas, Bergvall likväl i 1841 års räkning balanserat ett belopp af icke mindre än 3,558 R:dr 41 sk. 11 rst. för varor, som, efter en den 26 November samina år förrättad auktion, vid årets slut icke skulle vara utlösta; att outlösta varor, i värde uppskattade till 1,285 R:dr 16 sk., väl blifvit vid en sedermera den 25 Februari 1842 hållen auktion ånyo försålde, men annan eller ytterligare redovisning för ofvannämnda auktionsbelopp icke före Bergvalls aflägsnande i påföljde April månad egt rum; att för sist omförmälda auktion, dervid försäljningssumman uppgått till 4,171 R:dr 2 rst. med deruti inbegripne 680 R:dr 24 sk. 9 rst. för de omförsålda varorne, någon redogörelse icke heller blifvit af Bergvall afgifven och att Öfversten af Ekenstam, som af dessa omständigheter haft ökad anledning att undersöka förhållandet med Bergvalls auktions uppbörd och om dennes uppbördsställning göra sig förvissad, det oaktadt, så vidt utredt vore, icke i sådant hänseende vidtagit någon åtgärd; samt, beträffande en återstående balans af Tullstatens enskilda Pensions-inrättnings medel, nemligen 80 R:dr 21 sk. 10 rst. tillhörande kassa-uppbörden och 6
R:dr 7 sk. å konfiskations-kontorets uppbörd eller tillhopa 86 R:dr 28 sk. 10 rst., handlingarne utvisade, att Bergvall, hvilken, enligt 1841 års räkenskap, vid årets slut innehaft kontant behållning af 221 R:dr 7 sk. 6 rst, jemväl åsidosatt sitt åliggande att, i enlighet med uttryckliga stadgandet i 35 § af det för nämnda pensionsinrättning den 11 April 1833 fastställda reglemente, samma behållning från sig leverera, utan att Öfversten af Ekenstam funnes hafva något tillgjort för att tillhålla redogöraren att dessa medel på sålunda föreskrifvet sätt redovisa; alltså och då Öfversten af Ekenstam genom uraktlåtenhet att sin embctspligt i förut - 8 Stals-Ulskoltets Utlåtande N:o 30. nämnda hänseende fullgöra, vållat det Bergvall kommit i tillfälle att å ifrågavarande medel balans sig åsamka, blefve, med tillämpning af grunderna i l Kap. 12 § Rättegångs-Balken, Öfversten af Ekenstam förpligtad att ofvanuppräknade balansposter med sammanlagde 1,188 R:dr 21 sk. 5 rst. banko ersätta; hvarefter Högsta Domstolen, uppå deröfver anförda besvär, genom ofvanberörda Utslag den 27 Augusti 1852, fastställt Kammar-rättens beslut endast med den förändring, att Öfversten af Ekenstam på uppgifne grunder befriats från ersättande af de 6 R:dr 7 sk., som utgjort ett oguldet belopp å Konfiskations-kontorets uppbörds-konto öfver Tullstatens enskilda pensionsinrättnings medel, så att den återstod af hela balansen, som Öfversten af Ekenstam blifvit dömd att ersätta, utgjort:
Tullmedel, tillhörande Konfiskations-kontorets uppbörd R:dr 1,097: 30. 5.
Manufaktur-fondens medel, d:o d:o „ 4: 10. 2. och Tull-statens pensionsmedel, tillhörande kassauppbörden 80: 21. 10. eller tillsammans R:dr 1,182: 14. 5.
Till stöd för den utaf Öfversten af Ekenstam hos Kongl. Maj:t underdånigst framställda begäran att från den honom ådömda ersättningsskyldigheten varda af gunst och nåd frikallad, hade bemälde Öfverste i lifstiden förnämligast åberopat dels svårigheten för honom att under utöfningen af Tull-distrikt-chefens många, vidsträckta och vigtiga embetsåligganden, som påkallade både verksamhet och skyndsamhet, äfven medhinna en oafbruten och åt alla detaljer egnad tillsyn å de distriktet tillhörande elfva särskilda uppbördsman, dels ock den åberopade instruktionens stadganden, som Öfversten af Ekenstam förmenat innefatta öfverdrifna fordringar å en enda embetsinans verksamhet och förmåga samt i öfrigt vara mindre tydliga och bestämda i afseende på de Distrikt-chefen ålagda kontrollerande förrättningar, dels ock att, enligt 163 § af Kongl. Reglementet den 1 Oktober 1831 för de vid Tullkaminarne och Tullinspektionernc i riket an>tällde tjenstemän och betjente, Bergvall ej skulle varit pligtig att de, efter den sednare af ofvannämnde auktioner, i Mars månad 1842 influtna medel redovisa förr än den 20 påföljde April, då Öfversten af Ekenstam således, enligt sitt förmenande, först egt att kontrollera redovisningen, men Bergvall redan varit förrymd.
Enligt den efter aflidne Öfversten af Ekenstam upprättade bouppteckning utgjorde sterbhusets tillgångar 3,189 R:dr 30 sk., och skulderne, med inberäknande af det ifrågavarande balansbeloppet, uppgingo till 3,618 R:dr 42 sk. 3 rst., hvaraf följde att, i händelse balansmedlen utkräfdes, boets alla tillgångar måste till borgenärers förnöjande afträdas, men deremot, om ersättningen af balansmedlen skulle eftergifvas, en behållning af omkring 750
R:dr banko i arf tillfälle Öfversten af Ekenstams döttrar; och hade dessa i sin underdåniga ansökan, bland annat, anfört, att Utslagets verkställande emot dem skulle, med afseende jemväl å prioriterad borgenärs rätt, inbringa blott en del af det fastställda - Slals-Ulskollels Ullålande A;o SI. 9 ställda beloppet, men beröfva sökanderna ända till sista skarfven den lilla behållning, som de eljest kunnat, till någon hjelp i sin medellösa belägenhet, påräkna efter sin fader.
Vid öfvervägande af hvad sålunda förekommit oeh hvad handlingarne för öfrigt innehöllo, hade Kongl.
Majit icke ansett skäl vara för handen till eftergift af den ersättning, stor 80 Ridr 21 sk. 10 rst. banko, som motsvarade de i Bergvalls balans inberäknade Tull-statens pensionsmedel, och ej heller af den på det öfriga beloppet åklagaren i målet tillkommande provision; men deremot, enär genom utkräfvande jemväl af det härefter å balansen återstående belopp Öfversten af Ekenstams sterbhusdelegare skulle blifva nödsakade att till borgenärer afträda all boets egendom, i Nåder föreslagit Rikets Ständer att betria bemälde Öfverstes efterlefvande döttrar från den honom i lifstiden ådömda ersättning, utom hvad angick ofvanberörde pensionsmedel och åklagare-provision. Stats-Utskottet, som från samtliga Riks-stånden erhållit remiss å högstberörde Nådiga Proposition och undfått del af dertill hörande handlingar, har tagit detta ärende i öfvervägande och får, med afseende å de i den Kongl. Propositionen anförda förhållanden och ömmande omständigheter, tillstyrka att hvad Kongl. Majit i berörde hänseende Nådigst föreslagit, måtte af Rikets Ständer bifallas.
Ulf:© 51.
Ank. till Exp.-Utsk. den 27 Mars 18ö7, k(, 1 e. m.
Ulla tande, i anledning af väckt fråga om eftergift af Kronans rätt till dana-arf efter jungfru Inga Catharina Tinglöf. (I. A.)
Uti en af Borgare-ståndet till Stats-Utskottet remitterad motion har Herr E. V. Stenqvist, jemte förmälan hurusom, uti yppad tvist emellan Kongl. Majit liik. till It.
Prot. 1856 $ I8S7.
St Haft. 2 10 Stats-Utskollets Utlåtande N:o tit. och Kronan och utsedde testamentstagare efter jungfru Inga Catharina Tinglöf, som år 1845 i Nyköping ailidit, Kongl. Majit genom dom den 11 November nästlidet år förklarat qvarlåtenskapen efter Tinglöf utgöra dana-arf, hemställt att, då Rikets
Ständer tillförene vid flera tillfällen eftergilvit
Statens rätt till dylika inkomster till förmån för välgörande inrättningar, Rikets Ständer äfven måtte medgifva, att ifrågavarande dana-arf, utgörande omkring 2,000 rdr banko, finge tillfalla fattigvårds-inrättningen i Nyköping, som, i anseende till ständigt ökade utgifter för de fattiges underhåll, vore i verkligt behof af ett dylikt understöd.
Efter det motionären till Utskottet öfverlemnat så väl högstberörde af Kongl. Majit meddelade dom uti omförmälde testamentstvist, som andra handlingar till närmare upplysning om förhållandet med ifrågavarande arfsmedel, har Utskottet förehaft detta ärende och dervid inhemtat, bland annat, att sedan jungfru Tinglöf den 10 September 1845 utan kände arfvingar aflidit och efterlemnat qvarlåtenskap, som vid bouppteckning upptagits, efter afdrag af skulder, till ett värde af 1,678 rdr 15 sk. 11 rst., samt, efter det hennes död blifvit behörigen kungjord, några arftagare icke inom föreskrifven tid sig anmält, så hade advokatfiskalen i Kongl. Kammar-kollegium, å Kongl. Majits och Kronans vägnar, hos Rådstufvu-rätten i Nyköping väckt påstående derom, att de testamentariska förordnanden Tinglöf skulle i lifstiden hafva upprättat till förmån för Nyköpings stads fattige och vissa enskilde personer måtte ogillas och hennes qvarlåtenskap såsom dana-arf Kronan tillerkännas; att Rådstufvu-rätten, som den 15 December 1851 i målet meddelat utslag, funnit det vara af handlingarne upplyst, att jungfru Tinglöf i lifstiden gjort mundtliga förordnanden om sin egendom, enligt trenne derom afgifne intyg, nemligen af snickaren L.
Strandberg den 8 Augusti 1845, innehållande att penningar till belopp af 600 rdr bko samt diverse lösöre-effekter blifvit till åtskillige uppgifne personer disponerade, af gårdsegaren Eric Aberg den 15 December samma år, hvilken intygat att 200 rdr bko, enligt hvad uti förstnämnde intyg jemväl vitsordades, blifvit af Tinglöf till hustru Hultqvist testamenterade, samt af hustru Brita Catharina Grahn, enkan Christina Råstedt och pigan Brita Malmström den 13 Oktober samma år, hvilka betygat att Tinglöf den lista förutgångne April förordnat att hennes fadderbarn, hvilka - voro Lina Rydberg, skomakaren Smedmans barn, snickaren Strandbergs barn, förre kustsergeanten Lindgrens barn och pigan Anna Lisa, i tjenst hos kapitenen Öberg, skulle af hennes qvarlåtenskap bekomma 100 rdr bko hvardera, enkan Scharvig 6 eller 8 rdr, andra uppgifne personer en del kläder och öfrige persedlar, samt de fattige det återstående af qvarlåtenskapen; att
Rådstufvu-rätten förklarat förstnämnde tvänne förordnanden, såsom af endast ett vittne besannade och således icke styrkta på det sätt, som för giltighet af testamente vore föreskrifvet, vara utan all kraft och verkan; hvaremot, beträffande det af hustru Grahn, pigan Malmström och enkan Råstedt bestyrkta förordnande, Rådstufvu - Slals-Utskoltels Utlåtande N:o Si - ll rätten yttrat, att alldenstund de på ed sammanstämmande intygat, att den 1 April 1845, då hustru Grahn besökte jungfru Tinglöf i hennes sjukrum, der enkan Kåstedt, såsom sjukvakterska, och pigan Malmström, såsom biträde åt den sistnämnda, då jemväl sig befunno, jungfru Tinglöf i vittnens gemensamma närvaro vid fullt och sundt förstånd och af fri vilja bestämt och förordnat, ätt efter hennes död med hennes egendom så skulle förhållas, som det af vittnena derom afgifna skriftliga betyg innehölle, hvilket intygande ingalunda förlorade något af sin gällande kraft genom den omständigheten, att vittnena icke varit särskildt tillkallade att förordnandet åhöra; fördenskull och som ifrågavarande testamentariska förordnande sålunda blifvit till dess verklighet styrkt och det funnes innefatta föreskrift om huru med all jungfru