Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Konstitutions-Utskoltet sträcker sin granskning äfven till frågor om befordringslagarnes ti/lämpningj är en bana beträdd, der, om sådant får slutas af tillförene offentligt uttalade åsigter, icke osannolikt är, att hvarje steg kunde komma att framkalla icke allenast inkast om bristande grannlagenhet, utan ock till och med invändningar mot sjelfva granskningens behörighet.
Frågan om denna behörighet, om den verkligen skulle af någon förnekas, synes dock genom Grundlagarnes enkla bud lätt afgjord.
Utom det otvifvelaktiga deruti, att samhällets anspråk på gifna lagars noggranna tillämpning måste framstå lika starkt och oafvis - 86 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. ligt i denna särskilda del, sora i hvarje annan af statsförvaltningens många grenar, förekomma de stadganden i Regerings-formen, som, jemte angifvande af de grunder, efter hvilka Konungens utnämningar till embeten och tjenstår böra ske, föreskrifva skyldighet för Konungens rådgifvare, att i sådana frågor yttra sig, eller, der skäl dertill äro för handen, göra underdåniga påminnelser emot Konungens beslut; och är för rådgifvare-åtgärderna i sådana ärenden något undantag i afseende på ansvarigheten icke antydt i de lagrum, hvilka bestämma Konstitutions-Utskottets verkningskrets.
I dylika mål, såsom i andra regerings-ärenden, kunna ”öfverträdelser af Rikets Grundlag eller allmän lag,” finnas tillstyrkta; i dem kan ”Rikets sannskyldiga nytta” finnas icke vara iakttagen; i dem kan en föredragande finnas hafva ”icke med oväld, nit, skicklighet och drift, sitt förtroende-embete utöfvat.”
Icke utan uppenbar bokstaflig misstydning skulle i Grundlagens restriktiva stadgande i 90 § Regerings-formen, att frågor om tjenstemäns tillsättande icke må "uti något annat fall eller på något annat sätt, än denna Grundlag bokstafligen föreskrifterkomma under Rikets Ständers eller deras Utskotts öfverläggningar och pröfning, kunna sökas ett stöd för den mening, som ville från den konstitutionela gransknings-rätten undantaga och frikalla dessa rådslag.
Icke för att tillse, huruvida den ene eller andre tjenstsökanden, betraktad såsom enskild person, kunde hafva gått i mistning af en befordringsförmån; utan för att vaka öfver tillfredsställandet af samhällets rättmätiga anspråk, att befordringslagarne rätt tillämpas och att derigenom befrämjas hvad som, ur högre synpunkt, är dessa lagars förnämsta ändamål, nemligen den möjligen bästa utöfning af hvarje offentligt kall; —. i sådan mening är denna granskning företagen.
Hållen inom sådana gränser, kan den icke anses träda för nära den positiva lagstiftningens bud eller grannlagenhetens billiga fordringar.
Stats-råds-protokollet öfver Ecklesiastik-ärenden den 12 April 1853 upptager rådslag angående tillsättningen af ett regalt pastorat af första klassen; i afseende hvarå förekommer, att sedan Departements-chefen och Statsrådets flesta ledamöter, under förklarande, angående en bland sökanderne, att han såväl genom dokumenterad högre theologisk lärdom, som flerårig akademisk verksamhet, hvarunder han på olika tider förestått två särskilda theologiska professioner, hade obestridligt företräde framför öfrige sökanderne; hvarjemte det ansågs böra vinna Kongl.
Maj.ts nådiga uppmärksamhet, att denne sökande tre gånger varit uppförd å underdåniga förslag till theologisk profession och två gånger innehaft rum å Biskopsförslag, i underdånighet tillstyrkt, att Kongl. Maj:t måtte täckas samma sökande till ifrågavarande pastorat utnämna; så hafva Stats-rådet Herr friherre Palmstjerna och dåvarande Stats-rådet Herr von Hohenhausen, med fästadt af - Konstitutions-Utskottett Memorialy N:o 6. 37 seende å en annan sökandes vitsordade grundliga lärdom och mångåriga förtjenst om undervisningen vid ett uppgifvet läroverk samt de mindre goda löneförmåner han derför åtnjutit, ansett sig desto heldre böra honom till Kongl. Maj:ts nådiga åtanka vid detta tillfälle i underdånighet förorda, som han syntes med billighet kunna ega anspråk att, vid då mera framskriden ålder, få utbyta sin närvarande mödosamma dubbla lärare-verksamhet mot den af ensamt församlingsherde.
, Af den till protokollet uppfattade lydelsen af Stats-råden Herr friherre Palmstjernas och Herr von Hohenhausens yttrande måste slutas, att dessa Stats-rådets ledamöter icke ifrågasatt, att ju, af de två förordade sökanderne, den, som förordades af Konungens fleste rådgifvare, nemligen en filosofie magister, theologie licentiat och promoverad doktor, såsom sistbemälde rådgifvare bestämdt förklarat, hade företräde framför den andre i lärdoms-förtjenster; och icke eller synes meningen hafva varit att antaga, att den sistnämndes lärare-verksamhet skulle i och för sig hafva högre vigt såsom merit till första klassens pastorat, än den förre sökandens lärareverksamhet.
Yttrandet går således ut derpå, att den förordade sökanden, fastän han icke genomgått akademisk lärdomsgrad, dock egde i pastoralexamen vitsordad grundlig lärdom och inlagt förtjenst i lärarekall samt härigenom vore kompetent till pastorat af ifrågavarande beskaffenhet; men angående grunden för det honom framför den andre gifna företräde är ej annat åberopadt, än att den nu förordade förut haft mindre goda löneförmåner och nu behöfde förflyttning till lugnare verksamhet.
Då uti Kongl, cirkulärbrefven den 21 Augusti 1786 och den 24 Januari 1811, jemte det allmänna bestämmande, att det bör skattas för skicklighet hos en sökande till pastorat, att han eger lärdom och de kunskaper, som till sysslans fullkomliga bestridande fordras, samt för förtjenst, att han med kännedom, nit och försigtighet skött det kall, honom varit anförtrodt, och såmedelst gjort sig förtjent af vidare befordran, blifvit uttryckligen stadgadt, att den högre lärdomen eger en ostridig företrädesrätt vid pastorater af första klassen, och att pröfningen vid frågan om förslag till sådana borde således blifva, huruvida de sökande för särdeles lärdom och skicklighet gjort sig i det allmänna kände, samt att, i händelse sådant icke inträffade, den enes större lärdom och den andres använda möda och förvärfvade skicklighet i tjensten då fingo mot hvarandra vägas; men hvarken dessa eller andra författningar innehålla någon särskild föreskrift, på grund hvaraf det företräde, som, till följd af de sålunda stadgade grunder, skulle i förevarande ärende tillkommit den med högsta theologiska lärdoms-graden utmärkte sökanden, kunde hafva bordt vika för afseendet å den andres ofördelaktigare aflöning och behof af lugnare tjenst; anser Konstitutions-Ut - 38 Konslilutions-Utskottets Memorial, N:o 6. skottet det af Stats-råden Herr friherre Palmstjerna och Herr von Hohenhausen i ärendet gifna rådslag hafva en tydligt framstående egenskap af godtycklighet, som icke bordt undgå att göras till föremål för anmärk*- ning hos Rikets Ständer. 13.
Angående befordringslagar nes tillämpning vid tillsättning af ett borgmästare-embete.
Den granskning af Konungens rådgifvares tillstyrkanden vid tillsättning af tjenster, hvilken Utskottet ansett sig åligga, måste redan i följd af ämnets beskaffenhet, såsom afseende förhållanden, de der till stor del komma att efter subjektiva grunder mätas, vara underkastad betydlig svårighet; men dess utöfning måste gränsa till det omöjliga i det fall, att Konungens rådgifvare icke anföra någon grund för det företräde de gifva den ene eller den andre sökanden.
Ett sådant exempel är nu att omförmäla, der all upplysning saknas angående den grund, hvarpå rådslaget må hafva hvilat.
I Statsråds-protokollet öfver Justitiae-departements-ärenden den 19 April 1853, upptages föredragningen af ett från vederbörande Länsstyrelse insändt förslag till återbesättande af en ledig borgmästare-tjenst; i afseende hvarå äro intagna uppgifter ur de tre, till följd af anställdt val, på förslaget uppförde sökandernes tjensteförteckningar, utvisande, hurusom den med betydlig öfvervigt i röste-tal till första rummet å förslaget utsedde sökanden såsom extra ordinarie ingått i statens tjenst, då den å andra förslagsrummet uppförda sökanden var endast 10 år gammal, samt tillträdt ännu bibehållen ordinarie domare-befattning redan flera år innan den andra år 1840 blef såsom extra ordinarie i något embetsverk intagen; hvarjemte den förre åtnjutit det medborgerliga förtroendet, att vid tre riksmöten vara till Riksdags-fullmäktig vald; samt att den å tredje förslagsrummet uppförde, hvilken ock haft sådant medborgerligt uppdrag, beklädt domare-embelet, då den lill andra rummet utsedde var endast 13 år gammal, och sedermera träget varit i domarevärf använd.
Under sådana förhållanden, och då det borde vara att förmoda, alt Konungens rådgifvare vid Borgmäslare-tjensters tillsättning finna sig icke böra, om ej särskild giltig anledning dertill förekommer, lemna utan afseende de väljandes uttryckta
Köns ti lutions-f] iskottet s Memorial, N:o 6. 39 önskan, då denna är till förmån för den enligt tjensteförteckningarne mest förtjente sökanden, synes föredraganden, Hans Excellens Justi tiae-Statsministern Herr Grefve Sparre., då han tilldelade sitt förord åt den på andra förslagsrummet uppförde, desto heldre hafva bordt finna sig uppmanad att, till efterkommande af Grundlagens stadgande i 33 § Regeringsformen, anföra grunden för sitt tillstyrkande, som detta eljest måste få utseende af godtycklighet, långt afvikande från hans pligter såsom Konungens Rådgifvare; och då sådant likväl ej blifvit i närvarande fall iakttaget, har Utskottet ansett sig icke böra underlåta, att detta emot bemälde föredragande anmärka. 14.
Angående tillsättning af åtskilliga Landsbo fdinge-embeten.
Majit den 9 Juni 1841 förmälde Rikets då församlade Ständer i underdånighet, med anledning af åtskilliga hos Rikets Ständer gjorda framställningar, deras åsigt vara, att, då genom flera särskilda författningar blifvit förordnadt, det hvar och en, som sökte inträde i något af Rikets Kollegier samt åtskilliga andra embetsverk, borde förut hafva undergått examen i föreskrifna ämnen vid något af Rikets Universitet, syntes undantag från detta stadgande desto mindre böra ega runi vid tillsättandet af högre civila embeten, som det i flera hänseenden torde vara föga lämpligt, att personer, hvilka innehade Chefsplatser, ansågos frikallade från de cjvalifikationer, sorn' för deras underordnade voro föreskrifna; och fingo Rikets Ständer alltså i underdånighet anhålla, att, vid besättande af högre civila embeten, Kongl.
Maj:t täcktes fästa särdeles afseende på skicklighet, ådagalagd genom akademiska kunskapsprof samt under föregången tjenstgöring å samma embets-bana, derest icke synnerligen förekommande skäl föranledde till undantag från dessa befordringsgrunder.
Riktigheten af den utaf Rikets Ständer sålunda yttrade åsigt är så uppenbar, att något tvifvel icke kan vara, det ju Konungens Rådgifvare insett och erkänt giltigheten deraf.
Sådant erkännande synes ock hafva skett vid ett tillfälle, den 3 Februari 1851, då, enligt hvad Statsråds-protokollet öfver Civil-ärenden utvisar, Konungens Rådgifvare i underdåniga påminnelser mot en civil-embetsmans utnämning till Landshöfdinge-einbete, åberopat, att denne ”icke kunde anses å sin dittills tillryggalagda tjenstebana hafva i någon synnerlig mun förvärf nät praktisk bekantskap med de ärendettj som tillhöra Landshöfdingars handläggning.” 10 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6.
Men ändock hafva, under den tidrymd Konstitutions-Utskottets nu fullbordade granskning af Statsråds-prolokollen omfattar, skäliga anledningar sig företett till tvifvel, atl Konungens Rådgifvare anse sig af embetspligt uppfordrade, att genom underdåniga påminnelser hos Kongl. Maj:t städse söka upprätthålla tillämpningen af den åberopade grundsatsen i de fall, då fråga är om sådan persons befordran till Landshöfdinge-embete, som alls icke på civil tjenstebana vunnit någon praktisk bekantskap med Landshöfdinge-ärendena.
Vid genomseende af StaLsråds-protokollen öfver Civilärenden den 7 Januari, den 3 Februari och den 20 December 1851, den 27 Mars 1852 samt den 12 och 19 April, den 20 September och den 20 Oktober 1853, har Utskottet nemligen funnit, hurusom af de nio Landshöfdinge-em beten, hvilka under nämnde tidrymd varit lediga, icke mindre än fem blifvit återbesatta med militär-personer, utan att Statsrådets ledamöter i afseende derå tillkännagifvit någon betänklighet.
Det är alldeles uppenbart, alt de insigter, den noggranna kännedom af ärendena och den förmåga alt göra sig i deras minsta detaljer hemmastadd, som måste erfordras hos läns-styrelsens chef, för att i allo så som sig bör, kunna uppträda bland sina underordnade samt utöfva tillsynen och ledningen af de mångfaldiga juridiska, kamerala och administrativa ärendenas gång, och förutan hvilka egenskaper icke någon, om han ock undergått behörig akademisk examen, skulle kunna utan fara för ärendenas vanvård få sig anförtrodd utöfningen af Landssekreterare-eller Landskamererare-embele, i allmänhet icke konna vinnas genom verksamhet i militära befattningar.
Att någon gång synnerliga skäl till undantag från den anförda befordringsgrundsatsen kunna förekomma, är å Rikets Ständers sida erkändt och lärer icke af någon betviflas, oaktadt, i sådan fråga som denna, betänklighet kan finnas äfven deruti, att erfarna och skickliga militär-personer dragas från den bana, der de kunna med sina goda egenskaper gagna, till en annan, der de äro främmande och vid redan hunnen mera framskriden ålder måste röna större svårighet att göra sig hemmastadda; men vid ofvannämnde företeelse, att under ifrågavarande tre år Konungens Rådgifvare iakttagit tystnad, då sådant undantag sträckt sig till de flesta Landshöfdinge-utnämningarne — och till det betydliga antalet af fem — mäste Konstitutions-Ulskottet anse, att Konungens Rådgifvare, för att icke gifva rum för erinran om bristande nit för Rikets sannskyldiga nytta i detta hänseende, bordt finna för sig angeläget, att till protokollet afgifva de yttranden, som kunde utmärka, om Konungens Rådgifvare vid dessa tillfällen verkligen trodde sig ega anledning att anse saknaden af praktisk erfarenhet i civila embeten kunna ersättas genom ådagalagda utmärkande egen - Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6.
M egenskaper hos de ifrågakomne personerne, så alt skäl vore för handen till undantag från en befordringsgrund af den obestridligaste giltighet o.ch vigt, Denna anmärkning gäller:
Departements-chefen Herr Fåhreeus samt, af Statsrådets öfriga ledamöter, Plans Excellens Justilise-statsministern Herr Grefve Sparre„ Statsråden Herr Friherre Palmstjerna, Herr Wallensteen och Herr Grefve Mörner_, närvarande i SLatsrådet vid alla de nu anmärkta utnämningarne; Hans Excellens Sta ts-m inis tern för utrikes ärendena Herr'
Friherre Stjerneld, närvarande den 27 Mars 1852 och den 12 April 1853; Statsrådet Herr Gripenstedtj närvarande vid sistnämnde två tillfällen samt den 19 April och den 20 September 1853; Statsråden Herr Ulner och Herr Reuterdahl närvarande den 12 och 19 April, den 20 September och den 20 Oktober 1853; Statsrådet Herr Grefve Gyldenstolpe, närvarande den 20 September 1853, samt f. d.
Statsråden Herr von Hohenhausen, närvarande den 27 Mars 1852 samt den 12 och 19 April 1853, och Herr Genbergs närvarande den 27 Mars 1852. 15.
Angående behandlingen af frågan om tullbevillningen.
Statsråds-protokollet öfver finans ärenden den 21 November 1851 utvisar, hurusom, vid föredragning af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 26 förutgångne Augusti, angående deras fattade beslut om tallbe vil Iningen, bland annat innehållande, att vid artikeln kläder, tillåtelsen att, emot stadgad tull, införa sådana af till införsel lofgifna tyger, blifvit utsträckt äfven lill andra, än fruntimmerskläder, föredragande Statsrådet Herr Friherre
Palmstjerna i underdånighet yttrat i denna särskilda fråga, att härvid torde böra tagas i betraktande det af åtskilliga skrädderi-idkare uti en till Kongl. Maj:t i underdånighet ingifven skrift antydda förhållande, att i händelse införselsförbudet för nämnde artikel borttoges, sådant otvifvelaktig! måste föranleda dertill, att en betydligare qvantitet manskläder, i synnerhet ytterplagg -af frisad, doffel, kalmuck, halfylle, bomulls-korderoyer, manchester m. m. dylikt, komme att införas och uti städerna, särdeles de betydligare, hållas allmänheten tillhanda; att i den mån dylik införsel af färdiggiorda kläder komme att ega rum, minskadt tillfälle till sysselsättning för den talrika arbetspersonal, som egnat sig åt skrädderiBih. lill n. St.
Pro t. 1SS3 & 1S54. 3 Sami.
4 Höft. 6 42 Konstitutions-Utskottels Memorial, N:o 6. yrket, deraf måste blifva en gifven följd; samt att ett sådant förhållande ovilkorligen och icke utan skäl skulle öka den missbelåtenhet, som redan funnes i följd af saknad arbetsförtjenst och derigenom föranledd svårighet för arbetaren att bereda sig utväg till bergning; och då således den ifrågaställa förändringen egentligen skulle leda till ökad fördel och beqvämlighet för de högre och förmögnare samhällsklasserna på de obemedlades bekostnad, ansåg föredraganden, med jemväl fästadt afseende å den närvarande politiska ställningen inom Europa i allmänhet, betänkligt att tillstyrka bifall till Rikets Ständers af Kommerse-kollegium och General-tullstyrelsen biträdda förslag i denna del; hemställande föredraganden alltså i underdånighet, att det dåvarande förbudet mot införsel af nya kläder, andra slag än fruntimmers, måtte äfven uti den blifvande nya tulltaxan bibehållas.
Deremot hafva fyra ledamöter af Statsrådet i denna fråga afgifvit det underdåniga yttrande, att, redan då till Rikets år 1847 församlade
Ständer afläts nådigt förslag till ny tulltaxa, hade borttagandet af ofvanberörda införselsförbud blifvit i underdånighet tillstyrkt.
Vid tullbehandling af inkommande nya manskläder, om införsel deraf medgåfves, borde någon svårighet lika litet möta som den försports vid behandlingen af fruntimmerskläder af berörde beskaffenhet under de sexton sistförflutna åren, då denna artikel fått införas.
Lika mycket, som någon annan, nitälskade dessa Statsrådets ledamöter för de inhemska handtverkeriernas bestånd och förkofran; men erfarenheten hade i afseende på artikeln fruntimmers-kläder, hvaraf under tillåtelse-tiden importerats endast för ett värde af omkring 5,000 å 6,000 R:dr årligen, icke' visat något menligt inflytande på de svenska sömmerskornas näring; och det syntes icke eller vara att antaga, att det inhemska skräddare-handtverket skulle något äfventyra vid täflan med de utländska, då dessa blefvo underkastade en införselstull af 33 j procent, beräknad af värdet icke allenast af användt material, utan jemväl afhandtverkarens arbete; vid hvilket förhållande nyssbemälde
Statsråd ansett sig böra biträda Kommerse-kollegii och General-tullstyrelsens underdåniga tillstyrkande af bifall till Rikets Ständers beslut; — och haren bland dessa Konungens Rådgifvare derjemte särskildt förklarat sig anse verkställigheten af Rikets Ständers beslut i frågor af denna beskaffenhet, nemligen bevillningsnatur, icke böra utan särdeles kraftiga skäl förhindras; att sådana skäl här icke förekommo, då de auktoriteter, som borde ega sakkunskap härutinnan, på grund af derifrån hemtad öfvertygelse, tillstyrkt bifall; samt att, dådet vore att antaga, att tullinkomsterna, ej mindre än konsumenter af alla samhällsklasser, skulle vinna härpå, utan att producenten förlorade den billiga fördel han borde kunna påräkna, enär grundade skäl syntes vara till anta - ’Konstitutions-UtskottetsJMemorial, N:o 6. 43 gande, att den prisskillnad, hvarförutan ingen tryckande täflan vore att befara, härledde sig mera från ett icke ändamålsenligt sätt för tillverkningens bedrifvande, än från oundvikliga svårigheter, kunde Kongl. Maj:ts nådiga bifall till det föreslagna nya stadgandet desto heldre tillstyrkas, som bibehållande af då gällande föreskrift skulle på det allmännas bekostnad lemna ett icke erforderligt hägn åt en samhällsklass, som i alla fall, efter naturens ordning, med hvarje dag erhölle ett vidgadt fält för sin verksamhet.
I öfrigt utvisar det åberopade Statsråds-protokollet, att Statsrådet Herr Friherre Palmstjerna, såsom grund för sitt tillstyrkande af nådigt bifall till Rikets Ständers tillika fattade beslut om upphäfvande af införselsförbud mot porslin, åberopat, att den bestämda införselstullen syntes tillräckligt hög till skydd för de inhemska tiilverkningarne af denna vara, hvars tyngd och besvärliga transport betydligen försvårade densammas införande på olaglig väg; hvadan Herr Statsrådet, ehuru han ej för närvarande kunde anse något större ”behof äf förbudets borttagande,” fann sig ”icke ega tillräckliga skäl att afstyrka” bifall till Rikets Ständers beslut i denna del.
Icke för det särskilda ärendets egna betydenhet, utan för den grundsats, som deruti blifvit uttalad af den Konungens rådgifvare, åt hvilken föredragningen af finans-ärendena nu är anförtrodd, har Utskottet ansett detta rådslag böra komma till Rikets Ständers kännedom.
Det antyder, huru föredraganden i en fråga, som inom alla samhällen är af den mest betydande vigt, förmått att uppfatta den fordna närings-lagstiftningens följder, landets industriela förhållanden och behof, andra staters vunna erfarenhet samt vigten af de grundsatser detta lands egna regering sjelf erkänt och hyllat.
Det vore öfverflödigt, att nu, i en tidpunkt, då förkastelsen af fordna, i samhällenas industriela välfärd djupt ingripande villfarelser i närings-lagstiftningens grunder ofta och med den fasta öfvertygelsens allvar uttalat sig, ingå i framställning och utveckling af dessa villfarelser och deras verkningar; de äro nogsamt kända och bevittnade.
Prohibitiv-systemets följder stå i vårt land så uppenbara i många riktningar, att de icke kunna af någon förbises; och under innevarande riksmöte hafva de ytterligare blifvit framhållne såsom föremål för Rikets Ständers uppmärksamhet.
För Konstitutions-Utskottet har särskildt varit tillfälle att iakttaga ett synbart bevis på det sväfvande i de åsigter, som framkallat och bibehållit de prohibitiva tullförfattningarne.
Detta särskilda bevis ligger i de undantags-tillåtelser, för varors införsel och utförsel, hvilka stundom beviljats, utmärkande, att i prohibitiv-systemet icke kan finnas konseqvens. 44 Konstitutions-Utskotlets Memorial, N:o 6.
Statsrådet Herr Friherre
Palmstjernas ofvan anförda yttrande framkallar till jemförelse minnet af Kongl.
Majrts lill Rikets år 1847 församlade
Ständer aflåtna nådiga skrifvelse, angående förändringar i då gällande tulltaxa.
Majit ansåg då liden vara inne för tillämpning af grundsatserna om friare varu-utbyte med andra nationer, och aflat derföre ett nådigt förslag, som afsåg att borttaga införsels-förbuden i utbyte mot måttliga lullsatser.
Anledningen dertill, alt detta nådiga förslag kom att sakna framgång, låg uppenbar i de år 1848 inträffade politiska oroligheter inom Europa, de eler väckte farhåga, att genom nedtryckning af priserna på utländska fabrikater skulle en för svenska näringarnes bestånd vådlig täflan öppnas, om införsels-förbuden uppliäfdes.
Öfverdriften i denna farhåga visade sig dock snart.
Den afbrutna produktionen minskade varutillgången, men konsumtionen inskränktes icke i samma mån; och i de länder, der, såsom här, lugnet icke väsendtligen stöl des, tilltog industrien i en förvånande grad.
Vid början af sistförflutna riksmöte återfunnos således icke de nu antydda förmenta anledningarna till probibiliv-systemets vidmakthållande.
Rikets Ständer, som då icke fått emottaga något från Kongl. Maj:t aflåtet förslag i ämnet, iakttogo den synnerliga varsamhet, som alltid utmärkt deras förhandlingar i tull-1 gstiftningen; de beslöto upphäfvande af endast två införselsförbud, nemligen för artiklarna manskläder och porslin.
Föredragningen af detta, utaf vederbörande embetsmyndigheter till nådig fastställelse tillstyrkta beslut lemnade den då nyligen utnämnde chefen för Finans-departementet tillfälle att uttala sin mening angående beståndet af de grundsatser, Kongl. Majit i Dess ofvanomförmälda nådiga proposition till 1847 års riksdag antagit och framställt.
Denna mening ligger nu åskådlig i det anförande, som härmed blifvit inför Rikets Ständer framlagdt.