Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det äfventyr, som med upp- och afskrifnings-rörelsen onekligen under vissa förhållanden kan vara förenadt, rnåste alltid blifva af mindre betydenhet för en bank, hvilken, lik Riks-banken, ej har till hufvudsvfte att bereda sig den största möjliga vinst på sin rörelse, och nämnde äfventyr synes dessutom böra i väsendtlig män förringas om sådana föreskrifter i afseende å upp- och afskrifnings—räknings begagnande blefve meddelade, hvarigenom insättarnes antal ökades, emedan sannolika följden deraf borde blifva att fluktuationerne på räkningen komme att jemförelsevis minskas.
Bankodiskont direktionens förslag afser att befrämja detta ändamål, äfvensom det af Herr Professor Agardh i dess motion åsyftade — undvikande af kontanta penningars remitterande med posterne — skulle genom antagande af samma förslag vinnas.
Hvad särskildt beträffar frågan om tillåtelse för filial- och privat-banker att på upp- och afskrifnings-räkuing vid Bankodiskont-verket insätta penningar mot ränta, må här blott anmärkas, alt då under närvarande förhållanden det icke kunnat förhindras sådana enskilda penninge-inrättningar, som varit i tillfälle att för ändamålet betjena sig af enskilde personers namn, att på sidan af Banko-rcglementet begagna upp- och afskrifnings-räkningen, hvaremot något förbud, på sätt af Herr Ehrenhoff blifvit föreslaget, icke lämpligen lärer kunna meddelas, så synes tiden nu vara inne att öppet lemna ifrågavarande tillåtelse ål samtlige dylika inrättningar, genom hvilket medgifvande Riks-bankeris Styrelse äfven borde mera än hittills komma i tillfälle all vinna en både önskvärd och behöflig kännedom om Diskont-verkens verkliga räkningshafvare.
Omförmälda tillåtelse bör emellertid enligt Utskottets tanke icke göras ovilkorlig, utan torde på Fullmägtiges pröfning i hvarje särskildt fall böra ankomma att bestämma det belopp, hvartill såväl korporationer som enskilde räkningshafvare m. 11. må få tillgodonjuta ifrågavarande förmån, emedan i motsatt fall denna utsträckning af rättigheten att på upp- och afskrifnings-räkning insätta penningar möjligen skulle kunna komma att ofördelaktigt inverka på rörelsens jemna gång inom Diskont-verken.
Stadgandet i mom. litt. e) af 168 §, alt Fullmägtige ega afgöra å huru stort på en gång innestående belopp ränta må räkningshafvare i allmänhet tillgodoföras, har Utskottet således ansett böra förändras derhän, att Banko-Utskottets Betänkande M 25. 47 Fullmägtige tillerkännes rättighet att allt efter sig företeende omständigheter bestämma å huru stort på en gång innestäende belopp hvar och en af de särskilda räkningshafvarne må ega att erhålla ränta, hvarigenom ränte godtgörelse kunde komma att lemnäs för större belopp af de medel, som påräknades komma att under längre tid i Fanken qvarstå, och som derföre med större fördel kunde i Diskont-rörelse användas, än af sådana, som med kortare mellantider till betydligare belopp insattes och åter uttogos.
Uti Herr Professor Agardhs ofvanberörda motion har blifvit föreslaget, att insättningar och uttag på upp- och afskrifnings-räkning, som, enligt stadgandet i mom. litt. a) af ofvanberörde 168 §, nu få ske endast å hela 100—tal R:dr R:mt, hädanefter måtte få verkställas i brutna tal, hvaremot
Fullmägtige ansett att uttag väl borde få ske i brutna tal utöfver 100 R:dr, men insättningar i endast fulla tiotal
R:dr utöfver nämnde belopp.
Det skäl, som af Fullmägtige blifvit andraget för den af dem förordade inskränkning i nämnde rättighet, nemligen befarad tillökning i göromålen vid Diskont-verken, synes Utskottet ega allt för ringa betydelse i jemförelse med de fördelar, som borttagandet af närvarande stadgande skulle tillskynda icke blott hvarje enskild förmedelst den härigenom uppkommande lättnad i penningerörelsen, ulan äfven det allmänna, för hvilket deri förminskning af penninge försändningar med posterna, som Herr Professor Agardh genom sin motion afsett att befrämja, alltid måste betraktas som en icke oväsendtlig fördel, men hvilken endast står att vinna genom den ifrågaställa utvidgningen; dock anser Utskottet, till beredande af enkelhet vid ränle-beräkningen, den bestämmelse böra meddelas, att ränta godtgöres räkningshafvare endast å högsta fulla 100-tal R:dr af hans behållning.
Enligt mom. litt. c och d i 168 § ega räkningshafvare att för uttag på upp- och afskrifnings-räkning begagna, utom vexel, ställd å viss man eller order, äfven handskrifven invisning; men då erfarenheten ådagalagt, alt handskrifna invisningar icke användas för dessa uttag samt då folierade och numererade vexelblanketter ständigt emot qvitto algiftsfritt tillhandahållas räkningshafvare vid de särskilda Diskont-verken, har det synts Utskottet, som skulle nu lemnade tillåtelse till iuvisnings begagnande dcstoheilre kunna upphöra, som genom användande af endast vexlar ökad lättnad vid redovisningen beredes.
I afseende å föreskrifterne 169 §, rörande rättigheten att på deposit-räkning mot ränta insätta penningar, har någon annan förändring hvarken blifvit föreslagen eller af Utskottet ansetts erforderlig, än den här ofvan tillstyrkta utsträckningen af nämnde rättighet äfven till enskilda korporationer, bolag och kassor.
Deremot har Utskottet ansett, att, i händelse Utskottets förslag i denna del skulle vinna Rikets Ständers bifall, den i § 170 sparbankerne särskildt lemnade tillåtelse att hos Diskont-verken mot 3 procent ränta insätta medel att återbetalas efter sex veckors uppsägning, icke vidare erfordras, såsom redan inbegripen under 4!S Banko Utskottets Betänkande M 25. den i 169 § enskilda korporationer, bolag och kassor beviljade rättighet att depositräkning begagna; och fär Utskottet, på grund af hvad Utskottet nu anfört, föreslå, alt, med afslag å de af Herrar Ehrenhoff oell Sundvallson väckta motioner och med uteslutande ur Banko reglementet af 170 §, de föreskrifter som innefattas i 168 och 169 §§, angående Medels emottagande pä tipp- och afshrifnings- samt deposit-räkning mot ränta måtte erhålla följande förändrade lydelse: 41 :o Fullmägtige berättigas att, vid
Diskont-verken, på upp- och afskrifnings-rakning af såväl enskilde personer, som enskilde korporationer, bolag och kassor emottaga penningar, under följande hufvudsakliga vilkor, nemligen: a) Insättningar och uttag få ske å 100 R:dr och derutöfver äfven i brutna tal; b) A insättning meddelas qvitto, hvilket icke kan å annan öfverlåtas. c) För uttag begagnas å viss man eller order ställd vexel, hvilken icke får in blanko transporteras; börande behörigen folierade och numererade vexelblanketter räkningshafvare vid de särskilda Diskont-verken, emot qvitto, tillhandahållas, utan afgift; d) Vexel är betalbar vid uppvisandet, under förutsättning, att å räkningen finnes behållning, motsvarande vexelns belopp; e) Å insatta medel beräknas, från och med första helgfria dag efter insättningen, högst tre procent ränta, med rättighet för Fullmägtige att, efter sig företeende omständigheter, icke allenast vid samtliga eller något eller några af de särskilda
Ränta godtgöres räkningshafvare å högsta fulla 100-tal
R:dr af hans behållning; och skall all mänheten, genom kungörelse i tidningarne, om räntefotens förändring underrättas. 42:o Likaledes bemyndigas Fullmägtige att låta, vid
Diskont-verken, emottaga penningar af såväl enskilde personer, som enskilde korporationer, bolag och kassor, att återbetalas antingen å bestämd dag efter Banko-Utskottets Betänkande M 25.
49 efter insättningen, eller efter viss på förhand bestämd ömsesidig uppsägning, under följande vilkor: a) insättning får ske endast å hela 100-tal Riksdaler R:mt; l>) öfver insättning meddelas bevis, hvilket skall återställas då penningarne lyftas; c) räntan bestämmes till högst fem procent.
Utskottet får i sammanhang härmed anmäla, alt, sedan Banko-diskont-direktionen väckt fråga om den förändring i arbetssättet inom Banko-diskont-verket, att kontanta medel må vid insättning å så väl upp- och afskrifnings- som deposit- och kreditiv-räkning i nämnde verk emottagas, hafva Fullmägtige, jemte upplysning att, enligt nu antagna arbetsordning, kontanta medel väl vid uttag å berörde räkning tillhandahållas vederbörande, men att insättare deremot är skyldig att i någondera af Bankens kassor inlemna de kontanta medlen mot attest, hvilken, efter derå vid kassa-specialen erhållen annotation, i Banko-diskonten utbytes mot insättnings-qvitto eller depositions - bevis, hemställt att, enär vid alla tillfällen, då insättare medförde lätt och skyndsamt uppräknad penningesumma, han borde befrias från omgången af densammas inlemnande i Bankens kassor, det mätte föreskrifvas, att vid insättning å såväl upp- och afskrifnings- som deposit- och kreditiv-räkning i Banko-diskont-verket kontanta penningar emottagas, då insättaren icke sjelf verkställer insättning i Bankens kassor; dock med rätt för vederbörande tjensteman i Banko-diskont-verket att lill nämnde kassor hänvisa insättare, som för insättning vill använda sedlar af mindre valörer till den myckenhet, att uppräkning deraf alltför länge uppehåller eller alldeles undanskjuter handläggningen af öfriga expeditions-göromål.
Och då väsendtlig lättnad för allmänheten vid dess transaktioner med Banko-diskont-verket härigenom skulle komma att beredas, har Utskottet ansett sig böra Fullmägtiges ofvanberörde förslag till förändring i arbetssättet vid nämnde verk till iakttagande godkänna; hvilket Utskottet härmed skolat för Rikets Ständer anmäla, med tillkännagifvande, att Utskottet framdeles vill sig utlåta öfver
Fullmägtiges tillika gjorda framställning om bemyndigande att vid Bankodiskont-verket anställa och aflöna det ytterligare tjenstemanna-biträde. som genom tillökning i göromålen derstädes kan komma att påkallas.
Jemlikt 171 § 1 mom. i Banko-reglementet, verkställes utlåningen från Allmänna Diskont-fonden mot lånsökandes förbindelse, försedd med borgen eller åtlöljd af hypothek, bestående af enskildes skuldsedlar af löpande egenskap.
Med öfvertygelse om olämpligheten af den utlånings-rörelse mot reverser med endast personligt borgens-ansvar, som Riks-banken i så stor utsträckning bedrifBih. till R.
Prot. 1859 & 1860. 6 Sami. 1 Afd. 13 Haft. 7 no Bankc-Utskotlets Betänkande Jis 25. ver, hafva Rikets Ständer, såsom i det föregående blifvit erinrad t, redan vid sistförflutna tvänne riksdagar beslutat en successiv minskning af Allmänna
Diskontfonden, och förslag i enahanda syftning är äfven för nästkommande tre år af Utskottet framstäldt.
Men Utskottet har derjemte trott sig böra tillse, huruvida icke genom någon förändring i sjelfva grunderne för ifrågavarande utlåning, densamma, så länge den i Riks-banken fortfar, må på ett bättre och för så väl
Banken som den enskilde mera ändamålsenligt sätt, än det närvarande, kunna ordnas.
I detta afseende har hos Utskottet kommit i betraktande att, då utlåningen från Allmänna Diskont-fonden under närvarande förhållanden sker nästan uteslutande mot borgen och då stor svårighet ofta möter att äfven mot fullgod inteckningssäkerhet erhålla penningar, det borde medföra väsendtliga fördelar derest tillfälle lemnades att mot inteckning i fast egendom upptaga lån i förenämnde fond.
Härigenom skulle nemligen icke allenast fondens tillgångar mera än hittills blifva för den mindre fasiighets-egaren tillgängliga, utan äfven en nyttig och nödig inskränkning beredas i det vid denna fond allmänt begagnade utlåningssätt mot borgen.
Båda dessa ändamål äro onekligen af den vigt att deras befrämjande förtjenar att verksamt och kraftigt understödjas från Riks-bankens sida, och Ut skottet har derför ansett sig böra tillstyrka, att lån från Allmänna
Diskont-fonden må lemnäs företrädesvis mot säkerheter, som grunda sig på inteckning i fast egendom.
Banko-fullmägtige, som af Utskottet blifvit anmodade att sig yttra om och hvilka särskilda bestämmelser, i följd af ifrågasatta ändring i utlånings-grundeme, må kunna påkallas, hafva med anledning deraf anfört, att i afseende på utlåningen från Stats-låne-fonden Banko-reglementet visserligen föreskrifver, att lån skola företrädesvis lemnäs, bland annat, mot sådana säkerheter, som grunda sig på inteckning i fast egendom, men deremot icke innefattar särskilda bestämmelser, angående den grund, som vid låne-summans bestämmande bör följas, eller beskaffenheten af de bevis och öfriga handlingar, hvilka skola af lånsökande företes; att då emellertid de flesta lån från Stats-Iåne-fonden utgifvits mot dylik säkerhet, ville det synas som skulle för besörjande af lika beskaffad utlåning från Allmänna Diskont-fonden särskilda bestämmelser kunna undvaras, ehuru för de pröfvande myndigheterne besväret lättades och ansvaret minskades derest, genom regiements föreskrift, icke allenast grunden för lånesummans bestämmande blifvit på förhand stadgad, utan äfven uppgift lemnats å de handlingar, hvilka borde åtfölja den såsom säkerhet erbjudna intecknade förbindelsen, samt att ett mera detaljeradt reglementerande i detta fall skulle kunna undvikas och ändamålet ändock vinnas, om i afseende å intecknings säkerhetens pröfning de föreskrifter, angående belåning i Banken af fast egendom, som för nu ifrågavarande utlåning äro tillämpliga, finge tjena till efterrättelse.
I sammanhang härmed hafva likväl Fullmägtige, som hyste den öfvertygelse, att, om den af Utskottet föreslagna ändring i grunderne för utlå - Banko-Utskottets Betänkande M 25.
SI ningen från Allmänna Diskont-fonden vunne Rikets Ständers bifall, nämnde fond skulle, efter en ej särdeles aflägsen tid, komma til! största delen, om ej hel och hållen, att upptagas af lån mot inteckning i jordegendom, fästat uppmärksamhet derå att med Diskont-direktioner nes närvarande sammansättning det icke gerna vöre tänkbart att bemälda Direktioner, med den noggrannhet, som vederborde, skulle medhinna pröfningen af ansökningar om lån mot intecknings-säkerhet, i fall sådana skulle i mängd till Diskont-verken inlemnas, hvilket kunde antagas blifva händelsen, då dylika lån skulle ega företrädesrätt framför lån mot namnsäkerhet.
Antalet af nya lån från berörde fond, som söktes vid Banko-diskont verket, utgjorde i medeltal omkring .
, 134 stycken och antalet af omsättningar » 277 » eller tillsammans 411 stycken för vecka räknadt.
' Den förberedande granskningen af dessa på borgens säkerhet sig grundande lån kunde endast med största ansträngning medhinnas; och då granskning af intecknings-handlingar toge vida mera tid och uppmärksamhet i anspråk, vore det lätt att inse, att ett ungefärligen lika stort antal lån mot sistnämnde slags säkerhet ej skulle inom samma tidrymd kunna af nuvarande personal handläggas.
Vid Låne-kontoren vore, i förhållande till låne-fondens belopp, låne-anlalet större än vid Banko-diskont-verket, och verkställigheten af det ifrågasatta nya utlånings-sättet skulle äfven af andra orsaker der möta (lere svårigheter än i Stockholm.
Då Banko-fullmägtige, efter hvad ofvan förmäles, funnit några särskilda bestämmelser icke ovilkorligen vara af nöden för besörjande af den utlåning mot inteckning i fast egendom, som Utskottet ansett böra från Allmänna Diskontfonden verkställas, lärer något vidare yttrande i denna del från Utskottets sida ej erfordras; och hvad åter angår den af Fullmägtige uppgifna omständighet, alt omförmälda utlåningssätt icke skulle vara verkställbar med Diskont-direktionernes närvarande sammansättning, så anser Utskottet sig nu endast böra tillkännagifva, att, derest Rikets Ständer skulle finna förslaget vara lämpligt och nyttigt samt alltså förordna om detsammas antagande, Utskottet icke skall underlåta tillse om och hvilka särskilda förvaltnings-åtgärder må behöfva vidtagas, för att bringa saken till utförande och verkställighet.
Lån från Allmänna Diskont-fonden meddelas, enligt nu gällande stadganden i 3 och 5 mom. af Banko-reglementets 171 §, på högst 6 månader, med låntagaren lemnad tillåtelse att kunna lånet omsätta på jemna 6 månader med minst V.-,:dels afbetalning efter ursprungliga kapitalet och i förhållande derefter vid kortare omsättningstider till och med 5 månader, då afbetalningen skall utgöra minst Vi„, under hvilket belopp ingen inbetalning får ega rum, om också omsättning skulle sökas på kortare tid än 3 månader. 82 Banko-Utskottets Betänkande M 25.
Häruti är ändring föreslagen af Riksdags-fullmägtigen Anders Gudmundsson från Hallands län, hvilken hemställt, att lån från Allmänna Diskont-fonden må omsättas hvar 3:dje månad med V5 eller hvar 6:te månad med V3 af primitiva kapitalet, samt af Riksdags-fullrnägtigen Johan Carlsson från Östergötlands län, som tillstyrkt, att dylika lån må beviljas på 40 månaders tid med skyldighet för låntagaren att hvar 4:de månad afbetala V10 eller hvar 8:de månad
V5 af ursprungliga lånesumman.
Då skäl icke synes vara för handen att nu föreskrifva vare sig förminskning eller utsträckning af den lånetid jemte dermed förenade inbetalnings-skyldighet, som hittills varit för lån med omsättningsrätt bestämd, kan Utskottet icke biträda någotdera af omförmälda förslag.
Ej heller anser Utskottet den af bemälde Johan Carlsson gjorda framställning att, derest löftesman med döden afgår eller kommer på obestånd innan länet blifvit till fullo liqvideradt, låntagaren skall vara skyldig att inom 3 månader derefter anskaffa ny vederhäftig borgen, vid äfventyr att hela lånet eljest kommer att genast utsökas — böra från Rikets Ständers sida föranleda till meddelande af någon särskild reglements-föreskrift, enär
Diskont-direktionerne redan uti förutsatta fall äro oförhindrade att vägra låns omsättning och för öfrigt kunna vidtaga åtgärder, som leda till betryggande af Diskont-verkens säkerhet.
Deremot har Utskottet, såsom följd af den redan verkställda och af Utskottet nu tillstyrkta ytterligare förminskningen i Allmänna
Diskont-fondens belopp, trott sig ega giltigt skäl att understödja Riksdags-fullmägtigen Anders Pehrssons från Malmöhus län motion derom, att det högsta belopp, för hvilket någon får i nämnde fond häfta dels såsom låntagare och dels såsom löftesman, må från 9,000 R:dr nedsättas till 6,000 R:dr, hvarigenom äfven bör vinnas det af motionären åsyftade ändamål att personer, tillhörande de klasser, som idka större rörelse och äro i behof af låneunderstöd till jemförelsevis betydliga belopp, må komma att söka och upptaga desamma i Handels- och Närings-diskont-fonden, samt de i Allmänna
Diskont-fonden befintliga tillgångar blifva mera tillräckliga till den mindre jordbrukarens och näringsidkarens understödjande.
På grund af hvad nu blifvit anfördt och Utskottet förut yttrat rörande uteslutande från Banko-reglementet af bestämmelserne om s. k. respit-tids begagnande, får Utskottet 43:o jemte hemställan, att Riksdags—fullmägtige Anders Gudmundssons och Johan Carlssons ofvanomförmälda förslag ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, tillstyrka, det följande föreskrifter måtte meddelas i afseende å Banko-Utskottets Betänkande JVs 25.
Utlåning med omsättningsrätt. Mom. 1.
Län från den härtill anslagna fond meddelas företrädesvis mot säkerheter, som grunda sig på inteckning i fast egendom, samt för öfrigt mot borgen eller hypothek, bestående af enskildes skuldsedlar af löpande egenskap.
Iniemnas till någotdera
Diskont-verket ansökningar om lån från denna fond å större sammanlagdt belopp, än tillgångarne medgifva, beviljas lånen i den ordning, anmälan derom ingått, under iakttagande af hvad i 30:de punkten 2 mom. finnes föreskrifvet.
Lån må ej utgifvas å mindre belopp, än 200 R:dr ILmt, eller annorlunda, än å hela tiotal Riksdaler derutöfver.
Vid omsättning på jemna sex månader fordras minst en femtedels afbetalning efter ursprungliga kapitalet, samt i förhållande derefter vid kortare omsättningstider, till och med tre månader, då afbetalriingen blifver minst en tiondedel; och får ingen inbetalning till ringare, än detta sistnämnda belopp, ega rum, oaktadt omsättning skulle sökas på kortare tid, än tre månader.
Skulle, vid omsättning af diskont-lån, någon felaktighet på det inlemnade reversalet förefinnas, får ett sådant dokument mot ett nytt fullständigt reversal utbytas, likväl under vilkor, att den föreskrifna inbetalningen blifvit vid första dokumentets inlemnande verkställd, att Diskont-verkets säkerhet i öfrigt är behörigen förvarad samt att det nya dokumentet i fullständigt skick till Verket ingifves sednast inom en månad efter lånets förfallodag.
Mom. 7. Till denna lånefond får ej någon häfta för högre belopp, än 6,000 R:dr R:mt såsom låntagare, och 6,000 R:dr R:mt såsom löftesman; och skall, vid beräkning häraf, hypothiserad enskild skuldförbindelse anses lika med borgen af densammas utgifvare.
Om ersättande af upphörd Privat-bank samt försträckningar till Filial-banker.
Ranko-reglementets 172 § stadgade skyldighet för Riks-banken att i der uppgifna händelser ersätta upphörd Privat-bank anser Utskottet vara af vigt att fortfarande bibehålla.
Det är nemligen uppenbart, att i förutsatta fall allmänna rörelsen i den eller de orter, hvarest Privat-bank komme att upphöra, skulle, utan Riks-bankens mellankomst, tillskyndas de kännbaraste olägenheter, hvilka icke kunde undgå att sträcka sina verkningar äfven till andra delar af riket samt dymedelst Banko Utskottets Betänkande M 25. utöfva ett menligt inflytande på penningestältningen inom hela landet.
Och om än anledning saknas till det antagande att, under tiden till mästa riksdag, någon Privat-bank skall inställa sin verksamhet och Riks-banken behöfva uppträda till ersättande af det derigenom minskade rörelse-kapital, så torde likväl ifrågavarande stadgande, såsom innefattande en försigtighets-åtgärd, böra i Banko-reglementet qvarstå; hvadan ock Utskottet hemställer om dess fortfarande, af denna lydelse: 44:o I händelse Privat-bank antingen helt och hållet inställer, eller ock, i följd af fattadt beslut att upphöra, i betydlig män inskränker sin verksamhet såsom låneanstalt, åligger det Fullmägtige att, derest icke å sådan ort enskildt, bolag skulle bilda sig för bedrifvande af bankrörelse med Riks-bankens sedlar, pä sätt nästföljande punkt stadgar, antingen derstädes inrätta en afdelning af Rikets Ständers Bank, för att, under den förvaltning, Fullmägtige finna godt förordna, och enligt af dem meddelad instruktion, bedrifva låne- och kreditiv— rörelse samt hålla upp- och afskrifnings-räkning, enligt ungefärligen enahanda grunder, som den Privat-bank, hvilkens rörelse skall ersättas, eller ock, om sådant anses mera lämpligt, för berörde ända mål och i mån af det genom Privat-banks indragning minskade rörelse-kapital, anvisa nödiga medel åt Bankens vederbörande Lånekontor; och ega Fullmägtige att för detta ändamål, utöfver det i (417) § bestämda maximum för sedelstock, använda 3,800,000 R:dr Bänt, hvilka fördelas på de särskilda låne-inrältningarne, i förhål lande till det medeltal af utelöpande sedlar, efter afdrag af behållningen i Riks-bankens mynt, hvartill den eller de Privat-bankers sedel-utgifning, som skall ersättas, uppgått under de tre år, hvilka förflutit näst före den lid, då beslut fattats, att sådan eller sådana Privat-banker skola upphöra.
I sammanhang härmed liar Utskottet, med anledning af ett utaf Herr Ehrenhoff, G. H, framstäldt förslag, att inga kreditiv eller undsättningar till Privat-banker må hädanefter frän Riks-banken beviljas, skolat erinra, att Rikets Ständer vid sednaste riksdag visserligen berättigade Banko-fullmägtige att anvisa någon del af Statslåne-fondens tillgångar såsom omedelbar försträckning till sådana inom riket befintliga penninge-förvaltande verk och inrättningar samt större bolag och föreningar, som af Fullmägtige ansågos erbjuda fullkomlig säkerhet, på grund hvaraf ock en Privat-bank i Statslåne fonden upptagit lån; men att Banko-reglementet för öfrigt icke medgifver, att Riks-bankens medel må användas till Privat-bankers understödjande i form af vare sig kreditiv eller lån; att, enligt hvad Utskottet under granskningen af Banko-verkets förvaltning efter sednaste riksdag varit i till - Banko-Utskottets Betänkande Jtä 25. fälle inhemta, så beskaffadt understöd icke heller af Fullmägtige blifvit någon Pri— vat-bank lemnadt, samt alt Utskottet ej funnit anledning att hos Rikets Ständer föreslå utfärdande af någon särskild föreskrift i detta afseende; hvadan ■iä:o förenämnde förslag ej torde böra till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda; Och anser sig