Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men denna synes ej betänklig, om Judarne inalles icke utgjorde år x835 flere än Judiska Församlingens i Slockholm Föreståndare oflicielt uppgifvit, nemligen omkring 1000, hvaraf 700 qvinnor och barn.
Blir man blott befriad från framtida inflyttningar, så är det mesta vunnet.
Namnet Mosaiske Trosbekännare är väl utrikes ifrån inkommet, men icke derföre att anse såsom det lyckligaste.
Enligt hvad i vår Christna församling antages, är Moses tro ingalunda att skilja ifrån de Christnas tro, och således vi samtlige att i en viss mening anse såsom Mosaiske Trosbekännare.
Det skulle synas vida mera förödmjukande, 0111 namnet Jude icke skulle gå an att begagna i det offentliga lifvet.
(Jfr §.
1 Kgl. Förordn. den 3o Juni i838.)
Till §. 2.
Se 1 mom.
Kungörelsen den 21 Sept. i838.
— I sistnämnda förfaltnings-moment har man antingen icke tänkt sig, att en Jude kunde vilja flytta på landet, eller också icke velat tillerkänna menigheten rätt att i sådant fall höras.
Det torde dock synas mången fullt ut så betänkligt både för en Jude och för en Christen församling, att han bosätter sig inom en landlmenighet.
Lätteligen kunna fördomarne der och störandet genom hans olika religionsmeningar vara större och betänkligare än i någon af de folkrikare släderne.
Till §• 3.
Se 3 mom. K. Kung. d. 21 Sept. i838.
— Denna §. borde väl kunna anses underförstådd under stadganderne i §. 1.
Den tillkom väl 1838 för blödiga samvelens skull och må tills vidare för deras räkning qvarstå.
Till §. 4■ Utgör med någon förkortning 2:dra punkten af §. 2 Kongl. Förordningen d. 3o Juni 1838.
Märkligt nog lär det någon gång handt Judar här i landet att få kalla Luthersk Prest.
Svårt är att inse, hvilket gagn vårt kära fädernesland skall, stämplade pappers-afgiften oberäknad, draga deraf, att Kongl, tillstånd skall för Judes inköp af jord.
'Hvilka juridiska orimligheter deraf kunna upp - 16 Lag- samt Allm.
Be sv - och Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 54- komma, har Herr Ribbing i sin motion tillräckligen ådagalagt. i mom. af 2 i nyssbemälde
Förordning är alltså här förbigånget.
Stadgande buru förhållas skulle med Prestval i gäll, hvars jord vore i Judars händer, hörer till Kyrkolagen.
Denna fråga, om deri skall förekomma, måste företagas mycket vidsträcktare.
Huru skall t. ex. förhållas, om en församlings egendom i stad eller på landet innehades af idel cessionanter, vanfrejdade, lifstidsfångar, Catholiker, Methodister eller annars disqvalificerade personer?
Man har hittills saknat och kunnat sakna författning härom.
Frågan om Patronsrätt i dylika personers händer är visserligen äfven allmännare; men här intages endast det som innefattar förminskning i Judes äganderätt; och hvad denna förminskning vidkommer, lärer väl ingen neka olämpligheten deraf, att Jude skulle kunna köpa eller sälja rättigheten alt tillsätta Christen Prest.
Till 4>. 5•
Det synes icke fullt lämpligt att Jude skulle kunna åläggas sörja för någons uppfostran i den rena Evangeliska läran.
Till 6.
Skall i §.
Förordningen d. 3o Juni i838 strängt bokstafligen tolkas, så kunde man föreställa sig, att Judes giftermål med Christen vore i den lagen utan all inskränkning medgifven.
Omständigheterna kunna tänkas sådana, att detta slags i Jude-Reglementet förbudna äktenskap för serskildt fall undantagsvis bör beviljas.
Då bör om de icke-Judiska formaliteterna äfvensom om barna-uppfostran något stadgas.
Till §. y. Se Commerce-Collegii Circulär d. i3 Aug. i838, §. 6.
Till 8.
Se $. 3 Kongl. Förordningen d. 3o Juni 1838- Till §- g. Jfr i mom. 2 $. och 5 $. ofvanåberopade CommerceCollegii Circulär.
Den enskilde Lutheran, som önskar serskild begrafningsplats, får derom söka Konungen.
Aulhorisalion kan behöfvas för ställets fridlysning.
Af den i 20 affattade så kallade ordningen för Mosaiske
Trosbekännare i afseende på ulöfningen af deras religion m. m. synes icke mera än det obetydliga, som finnes i 6 och 8 §§. af detta förslag, tillhöra detta lands allmänna författningar.
I fall det verkligen skulle finnas goda och grundade anledningar, hvarföre en Judisk församlings-ordhing, som annars tyckes vara Judarnes communala ensak, skulle i större mon vara ett föremål för Handels-Ministers och Commerce-Collegii handläggning, således i större mon en handels-affär än den Catholska, den Hern hutiska - Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Betänkande, N:o54• 17 hutiska eller den Methodisliska gudstjenst-ordningen, hvarmed samme vederbörande sig icke besvärat; så är den Svenska allmänheten om dessa anledningar åtminstone icke upplyst.
Till 10.
Se sista punkten af $. 2 merbemälde Kongl.
Förordning den 3o Juni 1838.
Dessa få stadganden anser jag tillräckliga för att, med uppbäfvande af både Jude-Reglementet och alla i anledning deraf serskildt meddelade föreskrifter, kunna antagas.
Med Professor Thomander förenade sig Herr Råfeldtj Herr Comminister Dahlgren, Prosten Gumcelius och Herr Pousette; hvarjemte emot
Utskottens tillstyrkande i senare delen sig reserverade Herrar von Rosen och von Stahlj Biskop Butschj Domprosten Elmgren och Prosten Sylvan.
Af Herr Hegardt: ”Med Friherrarne Leijonhufvud och v. Kraemer instämmer jag hufvudsakligen i de åsigter, som föranledt dem att yrka afslag på Herr Rosenqvists af Åkershult motion; hvarjemte jag anser mig böra tillägga: dels att Utskottens anförda reflexion derom, att
Norrige icke skall ha tillskyndats någon betydligare olägenhet genom beslutet om Judarnes uteslutande, synes mig vara litet eller intet bevisande, och dessutom här mindre väl applicerad i en tidpunkt, då, såsom Bekant är, motion vid Storthinget år 1839 blifvit väckt och upptagen, till afgörande vid nästa Storthing, om uppbäfvande af sista mom. af Norrska Grundlagens 2:dra som innefattar nyssberörde beslut; dels att, örn vi nu i vårt land ändtligen skola, i motsats till exemplet från Norrige, gå ettsteg tillbaka i humanitet och rättvisa, det undantags-stadgande, som, i likhet med Utskottens förslag, skulle handla om Judars uteslutande från inflyttning i Riket hädanefter, borde förflyttas till vår Grundlag; dels alt det ej bordt undfalla Utskotten, att orsaken till den vedervilja mot denna urgamla nation, som, af Utskotten åberopad, måhända ännu bär och der i vårt land näres, måste sökas äfven i den allmänna fördomen, som uppstått genom den stjufmoderliga behandling, Judarne rönt å Statens sida, om ock medgifvas må, att bland dem, likasom bland Christna, ogräs trifves bland hvetet; dels ock alt meningen å deras sida, som anse Judars inflyttning i landet böra medgifvas, icke lärer kunna vara den, att sådan inflyttning skall tillåtas utan urskiljning, eller för hela flockar af Bih. till R.
Prot- 1840 och 1841- ^ Sami. 2 Afd. i3 Haft. 3 18 Lag- samt Allm. Besa).- och Ekon.-Utsk.
Betänkanclej
N:o 54- fattiga eller moraliskt förderfvade medlemmar af Judiska trosbekännelsen; nog af, att rättvisan synes påkalla, det man för dem ej gör större eller vidsträcktare undantag, än för utländningar i allmänhet, äfven af andra trosläror än vår.
Må det tillåtas mig att härvid citera och åberopa åtskilliga, i den af mig här ofvan omnämnde, till i83p års Storthing ingifna motion, förekommande framställningar, dem jag anser i förevarande fall högst träffande och saken åskådliggörande.
Motionens Författare *) yttrar, efter en förutgången generel framställning af ämnet och Norriges förhållande mot Judarne hittills, bland annat, följande: ”Skadom strids-skrifterne i denna sak!
Vi skola då finna, att, oaktadt all den fanatiska passion, sorn framlyser genom argumentationen för Judarnes fortfarande helotisering_, hafva de likväl synbart svårt att neka det i sig sjelf rättvisa af emancipationen.
”Om de blott vilie vara eller blifva bättre”, heter det; — men när förbättrade förtrycket?
slafvar förbättras endast genom befrielse, — detta är de Christnas, det är alla nationers erfarenhet.
— ”De äro icke nog mogna för en borgerlig emancipation”, säger man; men så vida det är gifvet, att de borde vara. det, huru skulle de då blifva det?
I de fleste länder äro Judarne endast tålda, och de bestämda lagarne, efter hvilka de likväl njuta deras tillvarelse, syfta att förderfva dem och hämma all vidare utveckling. — — — — Men äfven om motståndarne med ännu större dristighet hade vågat bestrida Judarnes anspråk att blifva försatte i likhet med andra menniskor, måste likväl allt stranda mot det historiska factum, att de nationer* hvilka icke längre hafva betänkt sig i denna sak, icke hafva några anledningar att ångra deras liberalitet, utan skördat gagn af deras rättsinne.
På delta ser politiken; men ett oförderfvadt folk bör äfven omfatta tron, att det skulle vara förbi med den moraliska verldsordningen, om rättvisa skulle kunna föda ånger.
Att Judarnes emancipation är en rättvisa, har emedlertid blifvit, till och med häftigt, motsagdt.
Men liksom denna häftighet bör väcka misstanka hos den opartiske, äro de, icke från Judarne, utan från skötet af de Christna samfunden, ofta förnyade fordringarne på emancipation af dessa fremmande trosbekännare, egnade att väcka den förmodan, att sådant likväl måtte vara rättvist, för *) Författaren är den snillrike och väl kände H. Wergeland,' hans förslag upptogs såsom eget af den berömde representanten S.
Sörenssen.
— Förslaget (eller motionen) i sin helhet finnes införd i Supplement till det ansta Aftonbladet för den ij December i83g.
Betänkandej A7:o 54•
19 hvilket så oftaj från decennium till decennium, ointresserade menniskor höjt deras röster.
Yrkandet har aldrig helt och hållet förstummats, påståendet ar aldrig förfallet, passionernas orättvisa har aldrig lemnat menniskokärleken i ro.
Detta oaktadt hafva motskriflerne verkat vida mera, emedan de utgått från folkfördomarne och talat till dessa.
— — — I Polen, såsom man alltid framställer såsom det mest afskräckande exempel på skadligheten af Judarnes insteg, har en öfverdådig Adel, liksom, från tid lill lid, medelålderns Tyska Furstar, öfverantvardat folket i Judarnes händer,— — — —.
Att Statsförfattningen var orsaken till att Judarne, sjelfve lidande under en dålig borgerlig organisation, icke gagnade Staten, detta upplyses bäst deraf, att exemplen på motsatta följder gifvas j, der Författningen har varit god och lika för alla trosbekännelser.
Frankrike emanciperade Judarne, utan alla preliminaira steg, i den första revolutionen, och ingen af alla de förskräckliga följder uppstod, som Judhatet från alla håll förespådde.
Tvärtom betedde Judarne sig så väl, i deras nya ställning, att det nu är svårt skilja en Jude i Frankrike från en Christen, lill anda, caracter och seder.
— Folkfördomen har äfven hemtat näring af deras obenägenhet att öfvergå till Christendomen.
Men äfven denna (obenägenhet) aftager i samma raon, som de lära känna dess (Christendornens) sanna väsende, icke genom Predikstols-polemik, utan genom Folkförsamlingarnes och Regeringarnes beslut om förbättring i deras vilkor. — —”
I afseende på den rådande fruktan för, att Judarne, om de erhöllo lika frihet med andra fremlingar, skulle tillströmma i sådan mängd, att de bemägliga sig alla näringsgrenar och i detta afseende öfverväldiga den infödda befolkningen, hemtar Författaren motbevis mot denna fruktan och stöd för den framställning, att hot för samma fruktan kan sökas i de med all deras mängd af Judar blomstrande länder, som hafva vågat emancipationen, från ett genom Professor Krug utgifvet arbete: J’De Christnas och Judarnes politik under en mera än 1000-årig strid”, utur hvilket arbete han citerar följande, som deri säges, nemligen, ”att, innan Catholikerne blefvo emanciperade i Saxen, hette det äfven der, att man icke borde emancipera dem, emedan alltför många skulle invandra och taga hort näringarne för Proteslanterne.
Men då Napoleon utsade sitt mägtiga varde! så gick saken genast, och jag har aldrig hört, att
Saxen derigenom förlorat i sitt välstånd.
Så hette det äfven innan Kopfskatten upphäfdes för Judarne i Saxen — — Men — jag har äfven derefter ej hort, att Saxen förlorat något i välstånd.” — Hvad angår rädslan för Judarnes inre förderf och följderna deraf, så 30 Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande j N:o 54- citerar författaren, lii! stöd för den sats, alt detta (förderf) aftager i förhållande till utsträckningen af den frihet, de erhålla, utur berörde arbete jemväl följande facta: — — ”1 Holland äro Judarne emanciperade, och det så fullständigt, att de till och med kunna väljas till
Deputerade och kunna hafva säte och stämma i den Christne Regentens Stats-Råd.
Hvilka följder har väl detta haft?
Staden Amsterdam, der det gifves serdeles mångå Judar, och ibland dem rika och ansedda, kan gifva oss någon upplysning derom.
I denna stad förhålla Judarne sig till öfriga befolkningen som i till io.
Ända till 1806 voro de uteslutne från alla borgerliga rättigheter.
Då förhöll sig de Judiska förbrytarnes antal till de Christnas, som i till 11.
Men ifrån i8n fingo Judarne lika rättigheter med de Christne, och se då! efter den tiden förminskade sig Judiska förbry tames antal på en gång till ett förhållande mot de Christnas, som i till 20. — — —”. Vidare anför
Författaren, efter en intressant framställning om Judarnes upptagande i flere andra länder, — äfven i de Slaviska, — om de Orientaliske och Afrikanske Judarne^ att de ”utmärka sig från de Ost-Europeiske så väl till deras själsförmåga, som i fysiskt afseende, emedan de på det hela behandlas menskligare af Mohamedanerne_, som kunna dela sitt tros-hat emellan flere lika otrogne bekännelser, än af de Christna, bos hvilka de äro de enda förskjutne.
Som sådane behandlas de af den oupplysta massan öfverallt, der en fullständig emancipation icke redan bar utplånat de frånstötande brännmärkena — — —”.
Och slutligen, med afseende på de i vårt land kända förhållanden år 1838, yttrar sig Författaren sålunda: ”Fördomar växa och frodas, om man låter dem gå i frö, eller respecteras.
I samma mon detta under lång tid varit tillfället, är det likaså naturligt, alt de yttra sig, då man en gång vidrör dem, som att skälhundens oformliga massa vältrar sig på skäret, då solen sticker på den.
Det var derföre ej så oväntadt, att, då den Svenska Regeringen utvidgade Judarnes rättigheter i Grannriket, denna åtgärd icke Lief synnerligt populär i landels smärre städer, der Philisteriet trifves så godt, som i något annat land.
Men i upplysta medborgares ögon frånskref säkerligen hvarje person och commun, som undertecknade dessa näringsnitets mot-adresser, hvilka strömmade in på Regeringen, sig fordringarne på den större reform, som så ihärdigt yrkas af denna.
Utvidgningen är likväl icke större, än alt
Judarne ej längre skulle vara inskränkte till Stockholm, Norrköping och Götheborg, och att speciel tillåtelse kunde erhållas att inkomma i Riket; men i Södertelje och Askersund, om dessa Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o ö5. 21 besjungna städer äfven deltogo i skriket, fann raan ingen tröst för Judeskräcken deri, att de nämnde 3 städer äro de mest blomstrande i Sverige, oaktadt Judarne der hafva i lunga tider uppehållit sig A
I sammanhang med framställningen af de åsigter, som ligga till grund för mitt yrkande, att det må äfven hädanefter vara Judar tillåtet, att i vårt land inkomma, efter Nådig pröfning af Kongl. Maj:t i vanlig ordning, får jag förklara, det jag anser all den åtgärd, som bör ega rum. å Rikets Ständers sida, i anledning af Hr
Ribbings med de fleres likartade motioner, böra inskränkas derhän, att, såsom Hr Doctor Thomander föreslagit, i underdånighet begära utfärdandet, så snart möjligen ske kan, af ny Författning, med sådana förtydliganden och tillägg, i afseende på Judarnes emancipation inom vårt land, dem man med skäl anser vara af nöden, för att på samma gång förlika Judarne med landet och Svenska nationen med dem.
Om en sådan underdånig begäran också icke åtföljes af så specifika förslag till lagbestämmelser, som dem Hr Doctor Thomander meddelat, så må det ske åtminstone med antydan, i mera bestämda ordalag, än nu i Utskottens förslag, på de hufvudgrunder, hvarå Rikets Ständer önska, att Judarnes emancipation måtte stödjas, och alltså ny fullständig Författning derom utfärdas, hvaremedlertid jag anser det vara olämpligt, att Rikets Ständer påyrka återgång till 1782 års J ude-Reglemente.
Ank. till Exp.-Utsk. den 10 Mars 1841, kl. 12 midd.
Betänkande, i anledning af väckt motion, rörande tillämpningen å de utskiftade Kronoparkerne pä Öland af Kongl.
Förordningen om jordafsöndring.
Uti ett till det Pledervärda Bonde-Ståndet ingifvet Memorial, har Sven Isaksson från Öland anfört: att, sedan Kongl. Majit och Kronan emellan åren 1820 och i83o under Skattemannarätt i vissa parker å auction försålt Krono-Skogen Rälla-Tall, belägen inom Högserums socken på Öland, bade flere inropare, hvilka icke tillhörde Högserums församling, efter skogens afverkande, för intet och endast i afsigt att slippa den till 2 R:dr B:co för tunnlandet uppgående skatten, under benämning af köp, i 22 Lag- samt Allni. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Betänkande j N:o 55. lotter af fyra, högst åtta, tunnland afstått den snart sagdt alldeles ofruktbara jorden till obemedlade och jemväl vanfrejdade personer, hvilka, sedan de å dessa till hemmantal beräknade lägenheter erhållit lagfart och fasta, blifvit, ehuru mot församlingens vilja, inom Högserums socken skattskrifne.
Dessa ytterst utfattige personer hade vid deras frånfälle sedermera ej sällan efterlemnat tre till fem småbarn, till hvilkas försörjande församlingen vanligen blifvit ålagd att årligen betala två lill tre tunnor spanmål för hvarje, hvilket haft till följd, att inom denna till areal inskränkta och af allenast 22 £- mantal bestående socken bönderne ej sällan måste gå ifrån hemmanen och blifva backstuguhjon, enär ej mindre än femton barn vanligtvis måste på sådant sätt årligen underhållas.
Dessa barn hade kommit Högserums församling till last, derigenom att Kronoparken var inom denna socken belägen och att de utom socknen boende inroparne, på sätt nämndt vore, sönderstyckat och afyttrat sine lotter; och finge detta på samma sätt ohejdadt fortgå, skulle den lilla bofasta allmogen genom andra sockneboar orätlmätigt tillskyndas en snar och bedröflig undergång, till förekommande hvaraf motionären föreslog, J’att Kongl. Förordningen om afsöndring af jord af dessa Kronoparken nemi.
Källa, Sörhy och Lindby Tallar måtte upphäfvas, och att desamma icke måtte få sönderstyckas i mindre lotler, än Kongl.
Majit och Kronan dem försålt.”
Mycken fattigdom skulle derigenom blifva afböjd, om icke alldeles afhulpen, och Kongl. Majit och Kronan utfå sin årliga ränta, hvilken de, lill följd af sönderstyckningen, fattige åboerne nu saknade förmåga att betala, så att de till och med hembjudit jorden till Kronan åter.
Utskotten få i afseende härpå upplysa, att Kronoparkerne på Öland Rälla Tall, Köpings Tall, Sörby, Lindby och Ramsättra Tallar samt Strandskogen blifvit under loppet af åren 1821, 1822 och 1823, efter förutgången af Landtmätare verkställd samt af Kongl. Majit fastställd uppmätning och indelning i lotter, efter local och andra förhållanden, under skaltemannarätt å auction försålde, i öfverensstämmelse med de af Rikets Ständer, i afseende på Kronoskogarnes försäljande i allmänhet, uti deras underdåniga skrifvelse derom den i3 Juni i8r8, föreskrifne grunder.
Det förhållande, motionären i afseende på Rälla Tall anfört, att skogen, i stället att, såsom med försäljningen afsågs, vinna bättre vård under enskild besittning, blifvit helt och hållet utrotad, är nogsamt kändt och gäller äfven i det mesta de öfrige på samma sätt afyttrade Kronoskogarne, ej allenast på Öland utan äfven i andra delar af Riket.
I hvad nion deremot de serskilde lotlerne af Rälla Tall sedermera blifvit af deras in - Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Betänkandej N:o 55. aZ ropare ytterligare styckade och afyttrade, äro Utskotten icke i tillfälle att närmare upplysa, men få likväl tillkännagifva, det Kronans Jordebok icke gifver någon bekräftelse åt det af motionären uppgifna förhållande, att de små lägenheterne skulle blifvit såsom hemmantal beräknade och under sådan titel af köparne lagföljde.
Hvad beträffar motionärens hemställan, att Kongl. Förordningen om afsöndring af jord måtte upphäfvas för Kronoparkerne å Öland; så, i händelse motionären åsyftar Kongl. Förordningen den 19 December 1827, finna Utskotten något upphäfvande deraf så mycket mindre kunna komma i fråga, med hänseende till nämnde Parker, som denna Förordning, jemväl med de förändringar, som deruti blifvit af Rikets Ständer vid innevarande Riksdag antagne, icke eger tillämpning å annan afsöndring af jord än ifrån hemman} och Kronoskogar vid deras afyttrande icke mantal åsättas, utan skattläggas, enligt de af Rikets Ständer vid 1818 års Riksdag serskildt bestämde grunder.
Utskotten tillstyrka således, att motionen i denna del må lemnäs utan afseende.
Yidkommande åter frågan, huruvida de af motionären uppräknade Kronoparkerne må få styckas i mindre lotter, än de blifvit af Kongl. Majit och Kronan försålde; så, enär säkerheten för Kronan att utbekomma den vid försäljningen fastställda årliga räntan hufvudsakligen derpå beror, att lotterne icke hafva den inskränkta vidd, att, sedan skogen blifvit förstörd, den mindre fruktbara marken omöjligen kan gifva en afkastning, motsvarande egarnes eget underhåll samt den fastställda årliga räntan, finna Utskotten det af motionären gjorda förslag icke sakna skälig grund; och Utskotten skulle icke hafva tvekat att dertill tillstyrka bifall, så framt motionären yrkat en allmän föreskrift af denna syftning för alla de af Kongl. Maj:t och Kronan på samma sätt afyttrade Kronoskogar och Parker.
Vid den inskränkning, frågan deremot nu af motionären erhållit, måste Utskotten anse saken vara helt och hållet en localangelägenhet, om hvars ordnande vederbörande ega att hos den administrativa myndigheten anmälan göra, men som icke lämpligen kan blifva föremål för en allmän Författnings åtgärd; hvadan Utskotten ock hemställa, att motionen icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 9 Mars 184r - STOCKHOLM, Nordströmska Boktryckeriet, i84i - Lag- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 56. 1 N:o 56.
Alik. lill Exp. Utsk. den 19 Mars, kl. 10 f. in.
Betänkande, i anledning af väckte motioner cm ändringar af För-, futtningarne, rörande laga försvar och lösdri/veriet, samt om inrättande af friv ill ga arbetshus och tvångs-arbetshus, m. ni.
Uti desse ämnen hafva lill Utskottens gemensamma handläggning blifvit öfverlemnade nedanstående motioner, nemligen; fran Häglof.
Jlidder skåpet och A deln \ af Herr Bibbing, Bengt: som anfört, att, då erfarenheten nogsamt vitsordade, att
Sverige ej genom fabriks-iörelses bedrifvande kunde alstra några större capital, borde landets Författningar hafva till syftemål att, jemle förståndets och hjertats förädling, bereda utvägar lill en jemn och säker bergning för massan af nationen, hvarigenom fattigdom och brott bäst skulle förekommas; men emedan motionären ansåg detta ändamål icke genom, stående arbets-inrätlningar eller de nuvarande Correetions-inrältningarne kunna vinnas, utan att allmänna uppmärksamheten i stället borde lästas på andra lättare medel att åt de fattige bereda arbels-förtjenst, dertill landets vidsträckta odlingsbara mossar och kärr, samt malmdigra berg lemnade ypperliga tillfällen, funne motionären sig böra till Rikets Ständers pröfning aflemna följande förslag: u) att
Bergsbruksidkare i allmänhet och de i noria orterna i synnerhet borde erbjudas och uppmanas att, utan eller med militairisk bevakning på Statens bekostnad, från Corrections-husen, fängelserne och Communeina emottaga så stort antal arbetsföre fattighjon, lösdrifvare och mindre förbrytare, de möjligen kunde sysselsätta; b~) alt tillunderhållande och befordrande häraf borde ett anslag af Stats-meillen lemnäs.
, hvaraf lån utdelades emot låg ränta eller ock alldeles räntefria till Bih. till B.
Fröt. 1840 och 1841, y Sami. 2 Jfd. 14 lläftt i 2 Lag- samt Allm.