Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
49 tullstyrelsen sjelfve föreslagit tullfrihet; sä torde icke heller i afseende ä nu ifrågavarande artiklar skäl förefinnas att frångå nämnde allmänna grundsatser, utan hemställer jag underdånigst, att Eders Maj:t täcktes bifalla kommitterades omförmälda förslag.
Den af kommilterade föreslagna nedsättning af införselstullen å korkar, skurne, med tillägg af korksulor, från 7 sk. 7 rst. till 4 sk. 9,60 rst. eller 15 öre, hafva Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen ansett icke vara af behofvet eller varans beskaffenhet påkallad, hvarföre embelsverken föreslagit tulisatsens bestämmande till 20 öre skålpundet.
Men då korkbark är tullfri vid införsel samt skäl icke förefinnes alt, genom någon högre tullafgift än den kommitterade föreslagit, fördyra den i sitt färdiga skick ringa bearbetade förnödenhetsvaran, biträder jag äfven i detta fall kommitterades förslag.
Då omalen krita borde betraktas såsom en råvara, hvartill den ock närmast vore bänförlig, hafva kommitterade, i likhet med Norrska taxan, för denna artikel föreslagit tullfrihet; hvaremot Kommers-kollegium och General-tullstvrelsen, oaktadt artikelns nämnde egenskap, ansett densamma, lika med åtskilliga andra artiklar af enahanda beskaffenhet, kunna utan olägenhet beläggas med en låg afgift, som föreslogs till 5 öre pr centner.
För statsinkomsten vore den af embelsverken sålunda föreslagna tullafgift utan synnerlig betydelse; och det synes följaktligen, enligt min lanke, icke finnas något giltigt skäl att med sådan afgift belägga den i flera handteringar behöfliga, inom landet icke befintliga råvaran; hvarföre jag också i denna del underdånigst förordar bifall till kommitterades förslag.
Med anledning af derom i Kommers-kollegii och General-tullstyrelsens under dåniga utlåtande gjord erinran, hemställer jag, att, på sätt vid artikeln Glas blifvit iakttaget, äfven under hufvudrubriken Krukmakare-arbeten må, i enlighet med gällande stadganden, införas följande föreskrift:
Burkar och Krus, på hvilka varor inkomma och som icke, enligt särskildt stadgande i taxan, inbegripas uti vigten för tullberäkningcn — — — fria.
Kommitterade hafva för Krut upptagit ungefärligen den tull, som, enligt Eders Majlis Nådiga beslut den 28 December 1855, skulle, vid upphörandet af det hittills stadgade införsels-förbudet, komma att åsältas, eller 12 öre skålpundet; och för det vid krut-tillverkningen erforderliga rå-ämnet Salpeter, oraffinerad och raffinerad (salpetersyradt Kali), är af kommitterade utförd en tullsats af 5 öre per skålpund.
Det nära beroende, hvari frågorna om Krut- och Salpeter-införseln stå till hvarandra, föranleder mig att i ett sammanhang fästa Eders Maj:ts Nådiga uppmärksamhet på dessa ej mindre för näringslifvet än för landets försvarsväsende högst vigtiga frågor. tfiii. till n Sl.
Pral. 1830 & 1837.
1 Sand. 1 Åfd. g lid. 2 Haft 1 Iiorkar.
Krukma kare arbeten.
Kongl, Maj: (s Nåd, Vrop, JYs SI.
Den årliga produktionen af inhemsk salpeter uppgår för närvarande, enligt 10 års medelbelopp, till ungefär 3,500 centner.
Örn man nu tänker sig ett krigstillstånd, hvarigenom all tillförsel af utländsk salpeter förhindrades, så utgöra, efter det nu varande förhållandet, dessa 3,300 centner om året — eller möjligen ett något större belopp, hvartill produktionen i sådant fall kanske skulle kunna upp drifvas, — hela den tillgång, med hvilken försvarsverkets och näringarnes behof skulle' fyllas.
Att denna tillgång likväl, äfven under vanliga omständigheter, men aldrahelst under ett pågående krig, vore för sitt dubbla ändamål alldeles otillräcklig, bevisas bäst deraf, att Eders Maj:t nästan hvarje år mast tillåta, att en ganska betydlig qvantitet utländsk salpeter fått införskrifvas; och det visar sig således klari,, att den inhemska salpeter-näringen, oaktadt alla de betydliga uppoffringar, som dels. genom låneunderstöd, dels genom det högre lösningspriset, blifvit på densamma nedlagda, i sjelfva verket alldeles icke uppfyller det ändamål, som åsyftats, eller att göra oss oberoende af utlandet i afseende å denna nödvändighetsvara och försäkra landet om en tillräcklig tillgång derå under alla förhållanden.
Också har af sådan anledning en så betydlig mängd krut måst uppläggas i förråd, att detsamma, efter småningom skedd tillökning, nu mera lärer uppgå till mera än 40,000 centner — eller ungefär lika med hvad som kan erhållas af 10 års salpeter-produktion sammanlagdt.
Men att hålla ett så stort ständigt krutupplag kan likväl icke ske utan betydliga olägenheter, bland hvilka jag tillåter mig antyda: faran och kostnaden vid krutets förvaring; betydliga uppoffringar för omarbetning af en del krut, som eljest skulle blifva odugligt; och för öfrigt en oundviklig försämring af det upplagd* krutet.
Enligt mitt underdåniga förmenande skulle dock så val dessa olägenheter tilt stor del kunna undvikas, som äfven den önskligaste trygghet vinnas, att riket under alla omständigheter egde utväg att förskaffa sig en tillräcklig qvantitet krut, om den åtgärd vidtoges, att, i sammanhang med en lämplig minskning af krutförrådet, ett betydligt förlag af salpeter bildades.
I troubleradt skick kan detta ämne utan försämring förvaras nästan huru länge som helst, och dermed är hvarken fara eller någon större kostnad förbunden.
Det är visserligen sannt, att, om detta salpeterupplag gjordes så stort, att riket derigenom linge säkerhet att alltid hafva sitt behof af krut äfven under åtskilliga krigsår —■ hvartill jag föreställer mig att en qvantitet, motsvarande 8 ä 10 års produktion inom landet, skulle vara tillräcklig — så erfordrades dertill en ganska betydlig summa penningar för en gång; men om man besinnar, att under de 8 å 10 år, hvilkas produktion det vore fråga om alt förskottsvis anskaffa, icke allenast samma summa, utan, i anseende till det förhöjda lösningspriset, åtminstone 50 procent derutöfver måste utgå för detta ändamål, utan att ändock samma säkerhet vunnes, som om det behöfliga förrådet redan läge färdigt i väl förvarade magasiner, så torde det vara oförnekligt, att, äfven under syn - Kongl. Maj:ts Nåd.
Prop. JM Si.
Si punkten af en klok hushållning, det nu antydda sättet för krut- och salpeter— anskaffning skulle ega ett bestämdt företräde framför det hittills följda.
Men det är icke blott ur synpunkterna af rikets försvar och en klok hushållning med statens medel, sorn denna anordning synes mig förtjent af uppmärksamhet.
— Under en lid, da landels jordbruk ännu belänn sig på en ganska låg ståndpunkt samt nörings-utvägarne för folket jemväl voro både färre och inskränktare, än nu är förhållandet, och då framför allt det i lula den civiliserade verlden hyllade isolerings- oell prohibitiv—sjstemel äfven härstädes ined förtroende omfattades, såsom vilkor och medel för hvarje lands sjelfständighet och industriela utveckling — under en tid af sädane förhållanden och lagstiftnings-grundsatser vidtog man åtgärden att på mångfaldigt sätt uppmuntra och understödja en inhemsk salpeter-näring.
Skyddad genom införsels-förbud emot all utländsk medtiillan och af staten tillförsäkrad ovilkorlig afsättning till ett på förhand bestämdt öfverdrifvet pris, liar visserligen salpeter-näringen åtnjutit stödet af alla hittills kända konstlade medel.
Och likväl befinner den sig ännu i dag på en ståndpunkt, som ' hvarken för näringens idkare .eller förbrukningens behof är tillfredsställande.
Med skäl torde till och med kunna ifrågasättas, huruvida icke salpeter-tillverkningen, gynnad såsom binäring vid jordbruket, tillskyndar detta förluster, vida ölverstigande värdet af både produkten och det öfverpris, staten derför erlagt.
Ty först och främst uppoffras för binäringen både jord och gödningsämnen; och vidare förbrukas bränsle och förspillas tid och arbetskrafter, hvilka, af allmogen sällan uppskattade, tvifvelsutan skulle hafva, egnade åt jordbrukets förbättring, gifvit både större och säkrare vinst, än den tillfälliga pcnninge-tillgång, som för salpetern influtit.
Den lyftning jordbruket på sednare åren vunnit, stegringen af priset å bränsle och den brist på arbetskraft, som, i stället för den fordna arbetslösheten, nu eger rum, skola otvifvelaktigt mer och mer bringa salpeter-näringen i misskredit samt både underlätta och göra renlaf nödvändig offergången lill ett annat, äfven med förändrade grundsatser i ekonomiska lagstiftningen öfverensstämmande sätt att förse landet med dess behof af ifrågavarande nödvändighets-artikel.
Ännu ett skäl, och icke det minst vigliga, talar för en sådan öfvergång.
Utom för rikets försvarsverk utgör krut ett oundgängligt och särdeles dyrbart material i synnerhet för bergsbruket, äfvensom för de flera enskilda och allmänna arbetsföretag, vid hvilka bergssprängning ifrågakommer.
Den så väl enskilda sorn statsekonomiska besparing, hvilken skulle uppslå genom krutprisets nedsättning med omkring 8 B:dr Banko per centner, är i ögonen fallande; och en sådan nedsättning kunde utan tvifvel beredas, derest, i stället för den minst 50 procent dyrare Svenska salpetern, den utländska finge tullfritt införas och vid kruttillverkningen blefve begagnad; i samband hvarmed införselstullen å krut också kunde, om icke helt och hållet upphäfvas, åtminstone i betydlig män nedsättas.
Likörer. 82 Kong!.
Maj:fr Nåd. lJrnp M 51.
Emot genomförandet af en sådan förändring möter, enligt min tanke, icke någon annan betänklighet, än alseendet å den bestående, af Staten hittills uppmuntrade inhemska salpeter-näringen; ty att denna konstgjorda industri måste blifva underlägsen naturens alstringsförmåga under ett annat luftstreck, är icke tvifvelaktigt, lika litet som det vore möjligt att fortfarande, vid sidan af tullfri införsel af utländsk salpeter, förekomma missbruk, derest Statsverket utan inskränkning förbunde sig att fortfarande med ett högt öfverpris inlösa all den salpeter, hvilken, såsom inhemsk tillverkning, blefve detsamma hembjuden.
Men det vill deremot synas mig, som skulle denna förändring kunna åstadkommas utan våldsam brytning i den inhemska näringen och utan fara för missbruk, på det sätt, att Statsverket antingen lills vidare eller helst för viss, på förhand bestämd tid åtoge sig att af dem, som redan ega inrättningar för salpeter-tillverkning och hittills bevisligen till staten levererat denna vara, till nu fastställdt pris inlösa högst en emot föregående leveranser svarande qvantitet salpeter, under vilkor tillika, att varans egenskap af Svensk tillverkning behörigen kontrollerades och styrktes, i enlighet med de närmare föreskrifter, som, efter vederbörandes hörande, må varda af Eders Majit fastställde.
Ehuru Statsverkets nu gällande kontrakter med krutbruken först med 1858 - års slut gå till ända, och någon förändring derförinnan i afseende å införseln af krut eller i fråga om sättet för inlösen af Svensk salpeter icke torde böra vidtagas, anser jag mig likväl redan nu böra underdånigst framställa det förslag till -förändrade bestämmelser i tulltaxan, sorn eller nämnde tid, enligt min åsigt, skqlle tjena till efterrättelse.
Härigenom beredes tillräckligt rådrum för krutbruken alt ordna sin verksamhet efter de förändrade förhållanden, som af tillåten och lättad införsel af krut och salpeter kunna påkallas, och under tiden blifver ock tillfälle att vidtaga de förfoganden, hvilka, rörande inlösen af Svensk salpeter, framdeles må vara af nöden.
Jag hemställer således underdånigst, att all införselstull å raffinerad och oraffinerad salpeter (salpetersyradt Kali) från och med 1859 års början må upphöra, och att från samma tid Krut må tillåtas till införsel emot en tull af 5 öre skålpundet.
I de sammanräknade afgifter, 2 R:dr 41 sk.
Banko kannan, med hvilka införseln af likörer nu är belagd, hafva kommitterade, med uteslutande hänsyn å den i Norrige till endast 1 R:dr 6 sk. kannan stadgade införselstull. föreslagit nedsättning til! 2 R:dr Banko kannan, eller den i taxan nu utförda tullsats; men Kommerskollegium och General-tullstyrelsen hafva deremot ansett någon tillräcklig anledning för tullnedsältningen icke kunna hemtas frän nämnde förhållande, utan i stället tillstyrkt, att införselstullen kunde bestämmas till 4 R:dr 25 öre riksmynt.
Enligt sa väl nu gällande, som den föreslagna lagen, angående Sveriges och Norriges inbördes handels- och sjöfarts-förhållanden, kunna utländska, i det ena latt - Kungl. Majus Nåd.
Prop. JM SI. det förtullade varor landvägen införas till det andra emot hälften af derstädes stadgad afgift.
Deraf följer, att likörer, som t. ex. i Fredrikshall inkommit emot en afgift af 1 R:dr 6 sk. och derifrån infördes till Sverige, skulle, om de ens blefve förtullade, härstädes, enligt embetsverkens förslag, ytterligare erlägga 2 R:dr 12'/i öre eller, tillsammans med den i Norrige erlagda tull, hafva dragit afgifter lill icke obetydligt lägre belopp, än derest de direkte blifvit införda lill Sverige.
Skillnaden vöre icke mindre än omkring 43 öre kannan.
Det är väl sanni, att samma missförhållande hittills egt rum, och alt någon förlust för Svenska statskassan derigenom icke veterligen uppstått.
Men med den lifligare handelsrörelse, som emellan de förenade rikena är att önska och motse, skulle en så betydlig skiljaktighet i tullafgilter, som den nu ifrågavarande, lätteligen kunna gifva handeln en sådan riktning, att det land, som hade den öfverdrifvet höga t ullsatsen, ginge miste åtminstone om halfva tullafgiflen.
Något särskildt skäl att så ordna tullagstiftningen för ifrågavarande artikel förefinnes icke; och om också må villigt medgifvas, att denna artikel väl kan tåla en hög tullbeskattning, så må dock icke heller förbises, alt redan den af kommitterade föreslagna tull, i förhållande till varuvärdet, är ganska betydlig.
— Jag anser mig följaktligen böra underdånigst tillstyrka antagandet af kommitterades förslag.
Under förutsättning alt, såsom nu är medgifvet, talg finge fortfarande tullfritt Ljus.
Talg. införas och införselstullen å stearin blefve nedsatt till B öre skålpundet, hafva SUa'inkommitterade, emot hvilkas förslag i denna del någon anmärkning icke förekommit, tillstyrkt jemväl nedsatta tullafgifter å ljus, nemligen å talg- och palmetinljus lill 6 öre, å stearin- och margarin-ljus till 12 öre och å andra slag till 23 öre skålpundet.
Då Eders Maj:t emellertid den 12 nästlidne
December i fråga om de tullsatser, som för innevarande år böra utgå för ifrågavarande artiklar, funnit skäligt i nåder bestämma, jemte fortfarande tullfrihet för talg, väsendtligt lägre afgifter å förnödenhetsvarorna stearin, talg- och palrnetm- samt stearin- och margarin-ljus, än kommitterades förslag upptager, samt anledning icke lärer vara för handen att för nästföljande år antaga någon till fördyrande af dessa förnödenhetsvaror ledande tullsats; hemställer jag underdånigst, att, i enlighet med högstberörda nådiga beslut, talg fortfarande medgifves tullfrihet, och att införselstullen å stearin och ljus måtte i närmast motsvarande öretal bestämmas till likhet med hvad nu provisoriskt utsår, så mycket hellre, som detta äfven i det allra närmaste motsvarar skillnaden i den tull, hvilken enligt taxan varit åsatt stearin och den dertill erforderliga talgen (då man beräknar, att omkring 2 S' talg åtgår till 1 stearin) eller för: Stearin 1 JU 4 öre.
Talg- och Palmetin- 1 8T 5 öre, Stearin- och Margarin- IS" 6 öre, Kongl. Moj.ls Nåd.
Prop. JU Si.
Metaller, samman satta.
Oj or.
Ost. äfvensom alt för rubriken ljus, andra slag, lullafgiften, i förhållande till dessas högre värde, bestämmes till 15 öre skålpundet.
Marin-metall eller annan komposition, i form al bleck och spik till förhydning af fartyg, hafva komtnillcrade ansett böra medgifvas tullfrihet, enär denna för skeppsulrustningen behölliga varu icke tillverkades inom landet och det inhemska skeppsbyggeriet, i bredd med den tullfria införseln af fartyg, borde i möjligaste man gynnas; hvaijemte kommitterade, bland annat, för andra slag arbetade metaller (än för— gylde, forsill rade eller pläterade) tillstyrkt en tullafgift af 40 öre skålpundet.
Kommers-kollegium och General-tullslvrelsen åter hafva i förra hänseendet anmärkt, alt, likasom kopparbleck och spik, för hvilka kommitterade tillstyrkt tullafgift, äfven marin-metall borde åsätlas tull, 60 öre pr centner; helst denna tull, efter hvad embetsverken i fråga om materialier för skeppsbyggeriet hemställt, icke skulle komma att betunga byggnad af nya fartyg.
I afseende å omförmäida »andra slag» aibelade metaller, hafva. embetsverken, på grund endast af hvad i allmänhet blifvit angående tullagstiftningen anlördt, förmenat tullsatsen böra bestämmas till 50 öre skålpundet.
Då, pä sätt kommitterade ock anmärkt, det särskilda förhållande i afseende å marin-metall eger rum, alt denna icke, såsom kopparbleck och spik, tillverkas inom landet, och artikeln derjemte utgör ett behöfligt material till förhydning icke blott af nya, utan ock al redan brukade fartyg, torde Eders Majrt finna skäligt att i nåder gilla hvad kommitterade angående marin-metall yttrat och föreslagit; och anser jäg icke heller skäl förekomma att i kommitterades förslag till införseislull å arbetade metaller »amira slag» (än förgyllde in. m.) i underdånighet tillstyrka någon förändring.
I enlighet med Eders Majtts nådiga Kungörelse den 12 sistlidne
December hemställer jag underdånigst, att den för innevarande år stadgade införselstull med ti Hagsa fgifter ä alla lill apotheksvaror ej hänlörliga eller eljest icke specificerade slag feta oljor mätte bestämmas att fortfarande utgå med närmast motsvarande 2 öre skålpundet.
Lika med hvad Eders Majit tillförene och sednast den 12 sistlidne December provisoriskt förordnat, hafva kommitterade lör artikeln
Ost tillstyrkt fortfarande tullfrihet; hvaremot Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen förmenat, att en till 5 öre skålpundet nedsatt införselstull, som af dem, med afseende å tullinkomsten, föreslogs, icke skulle kunna anses betungande för de minst bemedlade samhällsklasserna.
På de skäl, som föranledt Eders Majits högstberörde beslut, torde emellertid embetsverkens omförmäida yttrande icke förtjena nådigt afseende.
Af nyssberörde skäl anser jag mig också böra afstyrka embetsverkens förslag att, i stället för nu medgifven och af kommitterade jemväl föreslagen tullfrihet för Ris, oskalad, eller Paddy, derå stadga en införseislull af 75 öre pr centner, Kongl Mnj:ts Nåd.
Prop. JYs 31.
Kommitterade hafva i afseende å denna artikel anmärkt, att, om årliga införseln, efter 10 års medeltal, beräknades till 230,000 tunnor, skulle tullfrihet derför medföra en minskning i tullinkomsten af omkring 125,000 R:dr, då berg saltet derunder jemväl inbegrepes; att salt väl utgjorde den oumbärligaste al alia förnödenhetsvaror och dessutom erfordrades för liera näringsgrenar samt särdeles för fiskerierna och landtmanna-näringen vöre af största vigt; men att kommitterade, som sett sig föranlåtne att föreslå betydliga nedsättningar af införsels-afgiflerna på liera andra större kassa-artiklar, i betraktande deraf, och enär tullskatts uttagande å salt med minsta märkbara tunga läte sig verkställas, ansågo sig böra hänskjuta till Eders Maj:ts egen Nådiga pröfning, huruvida den stora uppoffring af statsinkomst, som vöre förknippad med salt-införselns frigifvande, kunde samtidigt med öfriga eftergifter göras.
Lika med kommitterade anser jag den år 1854 verkställda betydliga införseln af något utöfver 400,000 tunnor hafva varit tillfällig samt icke kunna läggas till grund för framtida beräkningar, utan att dessa fasthellre böra uppgöras med hänseende lill en längre tids erfarenhet, särdeles då denna ådagalägger, att saltinförseln icke varit i något anmärkningsvärd! stigande.
Och om det äfven är sannt, att den skatt, som tullalgiften å salt innebär, utgår ganska omärkbart för förbrukaren, så är det likväl icke mindre sannt, att det omärkbara i beskattningen visst icke minskar skattebeloppet^, som af förbrukaren utkräfves.
Vid en närmare undersökning visar det sig fastmera, att det ursprungliga skattebeloppet vid hvarje omsättning — från importören till andra och tredje hand, innan varan af minuthandlanden hålles förbrukaren till handa, — ökar varupriset icke blott med den erlagda afgiften, utan äfven med den handelsvinst, som på de i tull utlagde penningar måste beräknas; och att, i följd af denna. oundvikliga regel vid all varuomsättning, det fastställda tullbeloppet träffar förbrukaren med en derutöfver från 20 till måhända 50 å 40 procent förhöjd afgift.
Det må väl, hvad salthandeln särskildt angår, medgifvas,' att varupriset till väsendtlig del bestämmes af förhållanden, som äro för denna handel alldeles egna, och att genom tullafgiftens afskaffande någon visshet om en motsvarig eller betydligare nedsättning i varupriset icke vinnes; men, ehvad priset blir högre eller lägre, torde dock salt vara af den beskaffenhet, både såsom en bland de oundgängligaste förnödenhetsvaror för alla samhällsklasser och i synnerhet för de fattigare, och såsom ett ytterst behöfligt råämne vid icke blott vissa fabriksnäringar, utan ännu mera vid jordbruket och ladugårdsskötseln samt fiskerierna, att det fördenskull bör från all tullafgift befrias.
För att, utan fara af den derigenom uppkommande minskning i statsinkomsten, kunna medgifva denna tullfrihet och andra angelägna lättnader i tullafgifterna, har jag vid några, redan behandlade artiklar, deribland syunerligast caffe, hemställt om någon förhöjning i den af kommitterade föreslagna afgiften, och kommer jemväl af särskilda skäl att ytterligare föreslå en något hö - Salt. fongt.
Prop. M SI.
Socker. gro afgift å tobak, än kommitterades förslag innehåller; Och jag anser mig, under förutsättning af Eders Maj:ts bifall till dessa framställningar, med fullkomlig trygghet för statsinkomsten, kunna underdånigst hemställa, att all införselstull å oraffineradt kok- och bergsalt måtte upphäfva*.
Emot kommitterades förslag lill tullfrihet för äkta och oäkta boksilfver samt musiv-, målare-, puder- eller unsensilfver hafva Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen anmärkt, alt, dä bok- och musivguld voro i förslaget upptagne till tullalgtft, följdriktigheten fordrade, alt äfven bok- och musiv-silfret äsattes någon afgift, hvilken föreslogs för äkta boksilfver till 2 öre, för oäkta till i öre och lör musiv-silfver till 4 öre pr ort; Som ifrågavarande artiklar tillsammans icke inhragt, lull- och tilläggs-afgiller sammanräknade, mera än 6 R:dr 14 sk., enligt 1854 års import, så synes något skäl icke vara för handen att å dessa artiklar bibehålla, än mindre, såsom Kommers-kollegium och General-tullstyrelsens förslag, hvad angår det oäkta boksilfret, innehåller, förhöja tullafgiften ; utan hemställer jag, att Eders Moj:t täcktes gilla kommitterades förslag.
1 sammanhang härmed tillåter jag mig underdånigst anmäla en af Juvelerare samt Guld- och Silfverarbetare i Stockholm gjord underdånig framställning, väl hufvudsakligen åsyftande särskilda föreskrifter angående sättet och vilkoren för kontrollbehandlingen af utländska guld-' och silfverarbeten, — en fråga, som blifver föremål för särskild underdånig föredragning, — men derjemte innehållande hemställan, att dessa artiklar kunde förtullas efter värdet, i stället för vigt, äfvensom att någon lindring eller tullfrihet vid införsel af dylika arbeten, såsom modeller, icke vidare matte tillåtas.
Kontrollverket och Kommers-kollegium hafva häröfver blifvit hörde; och anser jag, lika med hvad Kominers-kollegiuiri i underdånighet yttrat, skäl icke vara för handen att förändra nu gällande vigt-förtullningsgrund, äfvensom att framställningen emot den förmenta tullindringen för modeller af guld och silfver, såsom härrörande från missförstånd af redan gällande stadganden, enligt hvilka någon sådan lindring icke eger rum, ej bör till vidare yttrande föranleda.
För att bereda förbrukaren en billig lindring i hittills öfverdrifna afgifter å raffinadsocker, utan att äfventyra de inhemska raffinaderiernas bestånd, samt för att bringa Svenska och Norska tulltaxorna lill möjligen närmaste likhet i afseende å ifrågavarande högst betydliga förbruknings- och kassa-arlikel, hafva kommilterade, efter sorgfälliga öfverläggningar med Norska ledamöterna, angående de tullsatser, som hade för sig största sannolikhet att i begge rikena varda antagne, föreslagit följande redaktion och tullbeslämmelser: Socker, Kongl,. Maj:(s Nåd.
Prop M SS.
Råsocker, alla slag 1 skålpund 8 öre.
Raffineradt, alla slag, såsom topp-, kandi- och kak-, äfvensom krossadt eller pulveriseradt socker 1 » 13 öre.
Sirap, alla slag 1 » 6 öre.