Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Eller när de på kvällen gå ut att få sig en promenad med fru och barn, vilja de då kånka på en liten, men kanske ganska tung pojke?
Nej I Det skulle då sannerligen inte min man göra, fastän han i mitt tycke är den allra raraste lilla gubbe i världen.
Ger han mig bekvämligheter, skall väl han också ha bekvämt.
Och till huru mycken nytta kan en 9 ä 13-årig flicka vara, som går i skolan till kl. 2, half 3 på dagen?
Så har hon sin speltimme och många gånger andra studier förutom hemläxorna.
Vid den åldern, när man läst sina läxor, vill man nog leka.
Men det kan j u finnas undantag, och då gratulerar jag A.
M. till att äga en så förstån- dig dotter.
Och sådan som dottern är, är natur- ligtvis sonen: man tanke sig en parfvel i ålder mellan första och tredje födelsedagen, hvilken aldrig som andra odygdiga barn ställer till stor tvätt för hvarje dag eller en fjärdedel af golfven att skura några gånger dagligen.
Kanske han ej heller lidit af tandsprickning natt och dag en 2 ä 3 veckor i slängen — han är i sanning värd att prisbelönas.
En annan sak, kära A.
M., tänk efter, om det ej blir en liten missräkning i fråga om sparsam- het, om man beräknar alla utgifter för putsning, skurning, vedbärning, drickspengar till dem, som bära hem varor, presenter till faster Louise m. m., för att ej tänka på sjukdomsfall, då man står där ensam, Det skall minsann ej blifva mycket af jungfruns omkostnader kvar; möjligtvis att frun kan blifva friskare och lyckligare, ty arbete be- fordrar hälsa och lycka, det är j u af gammalt kändt.
Men annars är det ej en fru värdigt eller ädelt att att så där vilja förklena sin tjänarinna.
De äro klassmedvetna så väl som alla andra och vilja uppnå något högre o c h bättre — det är ej att förtänka dem.
Fruar och jungfrur äro två partier, de förra de starkare, de senare de svaga- re, och då är det fruns plikt att med råd och dåd bistå sin jungfru, som många gånger får tjäna för en ringa lön, och ej förtycka, om hon är trött ibland, isynnerhet som hon skall göra allt, som sedan blir fördeladt på 5 ä 6 personer.
Visar frun sig en liten smula vänlig och deltagande mot sin jungfru och ej onödigt småkitslig för små saker, tror jag ej hon behöfver vara rädd att gå i köket, utan tvärs o m är hjärtligt väl- kommen.
Fru * * Anna B — d.
* Apropos Iduns förslag " om ärestoder åt kvinnor.
(Se n:r 46 för i fjol.)
ldéen är utmärkt och hedrar sin Hvad säges om en, någonstädes i miens närhet (eller å annan lämplig vudstaden, upprest bildstod åt Jenny upphofsmanl musik-akade- plats) i huf- Lind, hållan- i. r det v e r k l i g e n möjligt, att det i d a g är min b r ö l l o p s d a g?
» • — denna fråga rörde sig i hennes h u f v u d, l å n g t in- nan h o n ä n n u riktigt fått u p p sina ö g o n m e d ungefär s a m m a nyfikna u n d r a n, hvarmed barnen b r u k a v a k n a p å j u l a f t o n s m o r g o n.
— » J a, det är en fasligt v i k t i g d a g,.
men j a g vill inte mera tänka d ä r p å.
j a g har redan tänkt så förfärligt m y c k e t.
j a g älskar j u G e r h a r d, o c h detta måtte väl v a r a n o g.
o c h p å f ö r m i d d a g e n k o m m e r han u p p ett slag, h v a d det skall bli roligt att hjälpas åt att packa! » E n liten wedding-trip p å 1 4 d a g a r v a r n ä m l i g e n b e r a m a d för det u n g a paret.
— N u b l e f det fart p å N i n n i; helt säkert h a d e m a m m a, den kära, outtröttliga m a m m a, som n u h a d e så m y c k e t att styra m e d, redan väntat p å att flickorna s k u l l e k o m m a ner till frukosten.
G e r t r u d stod framför spegeln o c h k a m m a d e s i g; hon v a r alltid m y c k e t få- ordig o m morgnarne, men n u k o m h o n fram till N i n n i, där h o n satt på sängkanten, o c h o m f a m n a d e v a r m t sin » l i l l a » syster.
L i k s o m för att sista dagen riktigt njuta a f sin flickfrihet, tog h o n p å sig en g a m m a l, svart k l ä d n i u g — konfirmationsklädningen — och lät sitt långa, ljusa hår h ä n g a utåt r y g g e n.
Arm i arm v a n d r a d e de n e d f ö r trappan, de t v å systrarna, s o m ä n d a hittills alltid följts å t: i s k o l a n — till prästen — o c h n u detta sista året i » s o c i e t e t e n ».
D e k ä n d e sig nog litet v e m o d i g a o c h äfven matta efter alla tårar, utgjutna k v ä l l e n förut, men n u h a d e de beslutat sig för att v a r a g l a d a — o c h se d ä r!
V i d foten a f t r a p p a n står deras bror, kadetten, o c h tar e m o t dera med k o m i s k t öfverdrifna révérencer.
Ninni har alltid varit hans stora favorit, o c h ingen har som han kunnat få henne att skratta m e d a l l a sina lustiga påhitt, sina kamrathistorier — o c h hur stiligt han g n o l a r de nyaste operett-melodierna!
Ja, hon är rysligt förtjust i sin bror, o c h d e h a m å n g a g l a d a b a r n d o m s m i n n e n tillsammans, ty, fastän N i n n i förefaller s o m en m y c k e t » d o u c e » o c h snarare a l l v a r s a m flicka, har hon alltid varit mera r o a d a f att l e k a m e d p o j k a r o c h t y c k t o m deras p å en g å n g rätt- f r a m m a o c h ridderliga sätt — flickors sladder, g y c k e l o c h kärleksförtroenden föreföllo ofta hennes s k y g g a, känsliga sinne sårande o c h motbjudande.
N u pratar G ö s t a t o k, o c h hälft m o t v i l l i g t skrattar h o n, hon kan inte låta bli — o c h efter ett k n a p p h ä n d i g t tillstånd a f m a m m a an- gripa de med u n g d o m l i g ifver en rar b r ö l l o p s - k a k a, afsedd för aftontéet.
Å r det afundsam glädje m a n känner v i d betraktandet a f d e n n a l y c k l i g a lilla b r u d, som n u i all sin u n g d o m l i g a fägring g å r att s k ä n k a sitt l i f åt en » ä l s k a d » m a k e — ett val g i l l a d t a f föräldrarne, en u n g, h y g g l i g sjöofficer, för h v i l k e n m å n g a flickor svärmat under sistlidna b a l s a i s o n?
N e j, m ä r k v ä r d i g t n o g är det m e d l i d a n d e, s o m fyller hjärtat vid hennes åsyn, m e d l i d a n d e f ö r detta barn, som skall j a g a s ur b a r n d o m e n s paradis, där hon så bra passar, o c h ut i förhållanden, d e m hon ej fattar, o c h h v i l k a s k o l a falla ned p å henne m e d en t y n g d, s o m troligen k o m m e r att snedvrida hennes u t v e c k l i n g, o c h hvars prosaiska realitet k o m m e r att m e d g r y m t v å l d afrycka Psyke-vingarne.
O c h hon känner det n o g själf, det är detta, som p l å g a t henne under hela förlofningstiden; hon anar, att det för henne är en onaturlig- het » att gifta s i g », m e n » d e t brukas j u så — o c h h o n t y c k e r så m y c k e t o m G e r h a r d.
» L i k v ä l bar ej en fläkt af passion någonsin vidrört hennes o s k u l d s f u l l a själ, o c h h a d e hon inte o l y c k l i g t v i s läst så m å n g a romaner, s k u l l e h o n ej funnit det så p i k a n t att vara förlofvad, h o n s k u l l e ej heller k u n n a t inbilla sig, att h o n var kär.
I l u g n o c h ro b o r d e h o n fått u t v e c k l a sig i föräldrahemmet, tills hennes själ v a k n a t o c h hon fattat betydelsen a f orden » a t t ä l s k a », o c h helt visst skulle h o n d å blifvit i stånd att såväl s k ä n k a s o m njuta kärlekens l y c k a, d ä r o m vittna tillräckligt dessa djupa, läng- tande ö g o n, d e n n a ö m m a, känsliga m u n — M e n n u?
S k a l l v ä l hennes m a k e s kär- lek v a r a n o g stark, n o g finkänslig för att h ä g n a o m den s p ä d a b l o m m a, s o m lämnats i hans vård, eller s k a l l hennes själ såras, k r y m p a s a m m a n o c h vissna i förtid, l i k t dessa ö m t å l i g a v a t t e n b l o m m o r, som l y s a s o m s m å stjärnor p å vattenytan, men blott b e h ö f v a brytas a f m ä n s k o h a n d för att genast förlora sin friskhet o c h g l a n s.
E n u n g, o s k y l d i g flickas d r ö m m a r o m kärlek äro i allmänhet så vidt s k i l d a från h v a d lifvets verklighet k o m m e r att bjuda henne, att det fordras, att " hennes egna känslor för den u t v a l d e s k o l a v a r a djupt rotade, m e d ett o r d, att h o n medvetet s k a l l älska sin m a k e, för att ej u p p v a k n a n d e t i verklighetens v ä r l d skall kasta sin s k u g g a p å hela hennes k o m m a n d e känslolif.
Stackars liten N i n n i!
o c h d o c k ser d u så g l a d o c h söt ut j u s t n u!
B r u d k r o n a n har anländt; p å s k ä m t p r o f v a r G ö s t a den p å sitt krusiga hufvud.
H a n k o m m e r ej ihåg, att folktron påstår det b e t y d a o l y c k a, o m n å g o n annan än bruden p r o f v a r k r o n a n.
B r u d k l ä d n i n g e n ligger utbredd i flickornas r u m; s ö m m e r s k a n håller j u s t p å m e d att fast- sätta balayeusen.
G ö s t a tar n u en sista b l i c k öfver sina gårdags-arrangementer med det im- proviserade altaret.
E n tropisk v ä x t l i g h e t o m g e r det — m e n har han m å n n e l ä m n a t n o g rum för den vördige prelaten?
F l i c k o r n a äro r ä d d a, att han ej skall k u n n a reda sig i denna skog af palmer och blommande växter, m e n de t y c k a det hela tar sig så bra ut o c h vilja ej nedslå G ö s t a s förlåtliga stolt- het öfver sitt v e r k.
Därefter får G ö s t a grund- liga instruktioner, hur d e r ö d a peluche- k u d d a r n e s k o l a i rätta ö g o n b l i c k e t l ä g g a s ned p å golfvet, o c h hur han ej får g l ö m m a att taga emot b r u d g u m m e n s värja.
N u höras G e r h a r d s lätta, hurtiga steg i trappan, o c h ut flyger N i n n i att taga e m o t h o n o m — för sista g å n g e n s o m fästmö.
O c h snart sitter h o n i hans k n ä i en a f de stora g a m m a l d a g s länstolarne, som så v ä l r y m m e r dem b å d a.
Kofferten står visserligen u p p - slagen framför d e m, m e n n å g o n p a c k n i n g t y c k s ej bli af.
Snart ä r o d o c k d e l y c k l i g a ö g o n b l i c k e n förbi, o c h G e r h a r d måste g e sig a f till stationen för att m ö t a en d e l släktingar.
M i d d a g e n karaktäriseras a f v e m o d i g a ö g o n - kast o c h febril munterhet, o c h fastän koker- s k a n m e d stor o m s o r g l a g a t N i n n i s favorit- rätter o c h h o p p a t s, att d e skulle v ä l s m a k a
hennes u n g a f r ö k e n, g ö r N i n n i f ö g a heder åt vilja anrättningarna.
henne i sin m o d e r l i g a f a m n o c h länge, länge Gösta alltid kadett-aptit — däremot har nu som v a r e det n o g s a g d t — kalla sitt b e h å l l a henne barn tillbaka för att sluta där.
o c h är för öfrigt outtröttlig i att hålla m å l r o n v i d m a k t o c h ej låta p a p p a o c h m a m m a bli sentimentala.
H a n s f ö r s l a g att följa m e d p å wedding-tripen som » borstis » förefaller stämdt N i n n i m y c k e t antagligt; Gösta i sin närhet, hvarje k ä n s l a ibland vill smyga en stund brudbuketten kanten, är henne — budbärare — alldeles — som hon V i o l e r, rosor, fina o r m b u n k a r af a f tyll, spetsar eller s i d e n - Gösta, och sitter är Göstas nere att Gerhard i pappas roll gifven rum, såsom mellan brud o c h brudgum.
A l l t emellanåt får han en b l i c k p å syster N i n n i; h o n är så näpen, där h o n dansar o m - k r i n g i sin h v i t a atlasbård, sidenskor, synd, att fastän att Gösta Gösta Slutligen ej skall och t y c k e r, det få är se henne, ty, är en p o j k e, förstår han beundra k v i n n l i g t b e h a g.
återstår darrande med hög, ljusblå silkesstrumpor mamma bara sig g o d t p å att med flanellskjol genombrutna hvita endast brudkronan, och händer fäster m a m m a den på sin ä l s k l i n g s h u f v u d — syster G e r t r u d måste hjälpa börjar till — känna hon nu riktigt lifvad.
öfverblick af snart att vänta, ensam i flickornas också syn: Därefter tages våningen, en gästerna äro o c h o m en stund sitter N i n n i rum o c h läser i sin konfirmations-psalmbok.
liten Ninni sig allvarsam; under p å k l ä d n i n g e n har varit sista och den En finaste l j u f o c h fridfull späda, hvitklädda gestalten, det barnsliga, d r ö m m a n d e ansiktet u n d e r slöjan, m e d djupt af en Kvinnlig telefonist.
rapporterar härefter N å g r a bittra erfarenheter men är det tid att k l ä d a sig ej spår kommen och sig öfver anländer Nu " De rysliga telefonisterna ".
förta det h e l a instucket i en hållare silfver — band.
visst an!
ö n s k a t sig d e n!
i skulle a f o r o o c h d u n k e l fruktan, s o m t y v ä r r g å r det ej Om det be- om hon hade a l l v a r l u t a d t öfver b o k e n.
A c k, o m det v o r e en konfirmationsflicka o c h ej en e fiKl r s a a y S telefonisterna! » Min fru, min frö-) M§f} ken, känner ni någon telefonist?
— Inte * ^s^&gt; det!
Nå, så mycket bättre för er.
— En telefonist är en häxa, ett troll, ett spöke, ett odjur, vidare en sölkorf, ett trögdjur och allt annat vac- kert, ni kan hitta på.
Om telefonistens pappa och mamma vid barnets födelse haft någon, som kunnat ställa dess horoskop — de skulle ej be- höft bry sina hjärnor med att finna på en hel rad namn åt sin lilla dotter, ett skulle varit mer än tillräckligt.
Låt vara att » de rysliga telefonisterna » på en ort ha långt älskvärdare abonnenter än » de rys- liga » på en annan ort, såsom ett faktum kvarstår dock alltid, att telefonen och telefonisterna mera än en gång få tjäna s o m afledare för abonnen- ternas dåliga lynne.
Och hvarför skulle det ej så vara?
Hvarför skulle ej telefonisterna, » abonnen- ternas tjänarinnor », vara mera lämpliga » subjekt » än hustru och barn eller med dem likställda?
— När björnarne brumma, när kursen faller, när vännen eller hjärtevännen sviker — » usch, de rys- liga telefonisterna! » När » gikten sätter till som värst », när » skon klämmer », när man tappar huf- vudboken på den allra värsta liktornen — » usch, de rysliga telefonisterna! » — alltid tillfinnandes och i alla lifvets vedervärdigheter goda att ha att tillgå.
y Fruarna, de få också dra ' s med telefonister- na — stackars små fruar!
Fru L. har » pigbe- kymmer », fru E — s minsta har » ondt för tänder », fru D.
är olyckligt kär — i en hatt — » ack, de rysliga telefonisterna! » » Telefonfröken har varit så näsvis mot mig, så.
Kan du tänka dig, hon sade åt mig — åt mig (med stegradt eftertryck) att tala högre i telefon, och hon var så ond, så.
Åh, den rysliga människan! » — Hädanefter dar- rar lilla frun hvar gång hon måste gå i telefon.
o brud!
Gästerna samla domsväninna Ninni, med henne — hämtar värme och en komma flicka, o c h annan in nu Med kommer hviiken oeh h u r u vara Som i ung- hälsa på rädd pappa och ömhet han b e s k y d d a n d e han hennes a r m u n d e r s i n!
kunna och o c h rörelse o m f a m n a d e nu, henne.
kysser sin tar sig; får Hur skulle m a n m e d ett så säkert skydd!
en d r ö m trädde h o n in i d e n rikt u p p l y s t a salongen, o c h, fastän den n u är fylld af b r ö l l o p s g ä s t e r, ser h o n ej en enda a f d e m, alla b l i c k a r o r o a ej den annars så b l y g a des3a Ninni, hon känner sig s o m skild från hela den o m g i f v a n d e m ä n g d e n, h o n ser b l o t t G e r - hard, henne de som vid från — stås!
— faders motsatta framför fortgår sin altaret.
Gösta Med sida träder dörren, och nu Ceremonien glädje mötas börjar — - orätt för- hon på lägger kuddarne frimodig emot ser Gerhard v i d ringens m o t t a g a n d e, o c h g l ö m s k a af den hela andra vid öfriga v ä r l d e n k y s s a d e hvar- c e r e m o n i e n s slut m e d u n g d o m e n s hela ö f v e r s v a l l a n d e sällhet D e n öfriga overkligt, garna, — delen a f aftonen förflyter i ett drömlikt skålarne, tillstånd.
telegrammen, Lyckönsknin- allt är ett s v a g t a c c o m p a g n e m e n t till deras ljufva Så blott hjärtans melodi.
kommer afskedets timme.
Insvept i sitt hvita p ä l s v e r k, mottager h o n d e sinas sista häftiga omfamningar — sikten hälft s k r ä m m a Darrande af rörelse kysser gummen och hviskar: I d e n n a stund — deras u p p r ö r d a o c h f ö r v å n a henne.
modren an- — brud- » A k t a henne! » huru g ä r n a s k u l l e h o n ej Åh, lilla fru, jag tror bestämdt, ni tog miste, när ni påstod att telefonisten var » så ond ».
Men — ni bor kanske i landsorten.
Då kan jag finna en förklaringsgrund för ert påstående.
Ser ni, telefonisten på en landsortsstation talar kanske ena minuten med Stockholm eller Göteborg och får » sätta tiil » alla röstresurser, och i nästa mi- nut svarar hon en abonnent, t. ex. er själf.
Då är det icke lätt att i en hast anta den lågmälda ton, s o m passar för att svara » inom nätet ».
När man nyttjar » mikrotelefon », s o m nu för tiden an- vändes » lite hvar stans » på stationerna, bör man egentligen tala i moll.
Höjes rösten något, så blir där ett skärande ljud i den lyssnandes hörtelefon, sådant s o m alttid uppstår, då någon talar för högt i telefon.
— Och det där kan låta; s o m om man storgrälade.
Tror ni mig, lilla fru?
Det vore väl, det, ty till er tänker jag nu vända mig med en bön.
Ni läser naturligtvis Idun, » damernas egen tid- ning ».
Ni är en af dessa små, lyckliga fruar, hvilka regera sin man, icke med toffelvälde, utan med kärlekens makt allena.
Då skall ni också ej ha svårt att förmå er man att läsa en liten bit i Idun, äfven o m han tycker att en fruntimmers- tidning ej anstår honom.
Vill ni försöka hvad ni förmår?
Jag skulle här vilja påpeka, huru lätt små miss- förstånd kunua uppkomma i telefonen.
Kanske skola möjligen dessa små anvisningar hjälpa till att försona alla älskvärda abonnenter med — » de rysliga telefonisterna. » B ' örst måste jag dock tillåta mig en anmärk- ning: abonnenterna tro, att de ha alla rättigheter på sin sida och telefonisterna endast skyldigheter.
Detta är ett misstag, men jag fruktar att o m en särskild förordning utgåfves för abonnenternas räkning, skulle de icke göra sig besvär att läsa den — alltför många gånger inträffa saker, hvilka gifva vid handen, att abonnenterna icke ens gjort sig besvär med att genomläsa de få anvisningar, hvilka för deras räkning finnas i katalogerna.
Det är j u tydligt, att om » telefonen » skall kun- na arbeta väl och säkert — vi tänka oss nu hela telefonmaskineriet — så måste samarbete råda mellan abonnenter o c h telefonister.
Ju bättre » ti- derna » passas, desto flere samtal medhinnas.
Allt- för ofta blir en hel rad af rikssamtal försenad, emedan en person icke infunnit sig för samtal på en tid, som han själf begärt.
Också är det icke annat än rättvisa, då en person, som kommer ' för sent, blir nekad samtal — ty hvarför skola män- niskor, hvilka ordentligt passa sin tid, vänta på eller kanske rent af träda tillbaka för den opå- passliges skull.
Men äfven sådana samtal, för hvilka icke nå- gon bestämd tid begärts, fordra en viss påpasslig- het å abonnentens sida.
I landsorten finnes en och annan telefonlinie, s o m är jämförelsevis litet upptagen, så att man kan ha hopp att genast er- hålla ett önskadt samtal.
Den s o m begär ett sam- tal, bör stå kvar vid telefonen, d. v. s. med hör- seltelefonen för örat, tills han eller hon af veder- börande telefonist upplyses o m, huruvida linien är ledig eller icke — om också linien vid abon- nentens centralstation är klar för samtal, händer det att nästa station, hviiken man olyckligtvis måste transitera, säger sitt » upptaget ».
— » Upp- taget på linien — jag ringer på, » svarar telefo- nisten och antecknar det begärda samtalet — där telefongöromåien det medgifva, brukar telefonisten gärna teckna sig till minnes alla » begärda sam- tal ».
Jag tar nu för gifvet, det abonnenten har reda på, att hörtelefonen måste hängas upp, för att ringningar skola höras i hans telefon.
Så långt är således allt godt o c h väl.
Men nu, älsk- värde herr abonnent, jag ber så hjärtligt: stanna inne, till dess att ni får ert samtal, eller gif i uppdrag åt någon annan att tala i ert ställe, o m angelägna affärer tilläfventyrs aflägsna er från kontoret!
Eller också, säg till telefonisten, när ni icke har tid att vänta längre, och tro icke, att det är brist på tillmötesgående, s o m förorsakar dröjsmålet!
Tänk i stället att det möjligen kan finnas andra orsaker.
Exempelvis: ena linien till A. är i dag i olag, den hela linien upptages en stund af undersökning och är för öfrigt mycket upptagen af samtal.
Låt oss anta att t. ex. 5 samtal voro begärda före ert!
» Den s o m först kommer till kvarns, får först målet. » Efter gamla regimen, enligt hvii- ken ett samtal skulle brytas efter 5 minuter, så- vida annat samtal före eller under samtalets gång begärts, hade ni således i värsta fall nu fått vänta i 25 minuter.
Men hvarför » tala o m den snö, som föll i fjol? » Numera ha vi perioder, 3 o c h 3 minuter i hvarje och en viss afgift för hvar pe- riod.
Om ni talar en half minut öfver de 3 för- sta, fördubhlar ni genast afgiften, och om ni talar en enda smula öfver 6, så blir hon 3-dubbel, och så vidare.
Ja, är ni rädd o m edra slantar, så ge bara telefonisten en liten påstötning, o c h hon är lika villig s o m skyldig att varsko er några sekun- der, innan de 3 eller 6 minuterna tilländalupit — allt efter s o m ni själf förordnat —.
» Tiden är slut » — ödesdigra ord!
Ber ni icke telefonisten att ingripa, så brytes samtalet först efter 6 minuter, dock endast o m andra » talare » vänta.
Det är nog troligt att en hel del personer hädanefter komma att noga akta sig för att tala mer än 3 minuter eller åtmin- stone icke stå och » prata i o n ö d a n ».
På kortare linier blir j u emellertid afgiften för två perioder icke särdeles stor.
Här vilja vi nu beräkna den längsta möjliga tid, som ni, min herre, kan få vänta på ert sam- tal.
Vi tänka oss därför att hvart och ett af de 5 samtal, hvilka skola gå före ert, räcker i 6 mi- nuter.
5 x 6
30 minuter, eller en halftimme, j a det ginge väl för sig, om ni aldrig behöfde vänta längre än så.
Ser ni, olyckan är den att på ömse sidor om er centralstation finnas andra centralstationer, hvilka äro berättigade att med sina samtal tran- sitera » er station ».
Låt oss för större klarhets skull kalla dessa stationer: A., B, C, — E. o c h F. Er station, belägen mellan C, o c h E., heter förstås D.
Nu vill ni tala med hr.
Y. i A.
Alltså, telefonisten Lar två mellanstationer att passera för att komma fram till A.
Ponera nu att A. har samtal till alla de öfriga stationerna — för att ej allt för mycket skrämma er, skola vi säga: endast ett samtal till hvar sta- tion — och alla äro begärda ungefär samtidigt med ert.
Liknande är förhållandet med B. och dito med C.
Från F. och E. kunna vi också frukta samtal, men dessa blifva er till hinders endast i det fall att de transitera er central.
Vi vilja nu räkna efter.
För att » gå i ordning med frågorna », börja vi med A. och gå först i ena riktningen.
Vi få då 5 - f 4 + 3
Vidare tänka vi oss att i motsatta riktningen F. och E. hvardera har ett samtal till hvar och en af stationerna C, B. och A., således
Ändtligen bar C. ett samtal till B. och ett till A. samt B. ett till A., summa 3.
Hvad blir nu resultatet?
12 + 6 + 3
21 samtal, 21 nya möjligheter till hinder för ert samtal, förut 5.
Alltså 26 samtal, hvilka äro be- ställda före eller samtidigt med ert.
Försök nu att helt modigt » se olyckan i ögonen » och tänka er det värsta!
— Hvarje samtal räcker 6 minu er, och ni får vänta till sist.
26 x 6 minuter
Och ni, som är så otålig att få höra » om hafren stigit. » Det är verkligen högst beklag- ligt, men — hvad vill ni man skall göra åt sa- ken?
Och för öfrigt, kanske att en abonnent där nere i A., en af de 26, som begärt samtal, och som f^r vänta nästan lika länge som ni, kanske väntar han hela tiden med sorg i hjärtat på tillfälle att per telefon hemkalla en bror eller sys- ter till en anbörigs sjuksäng.
Det finnes större intressen här i lifvet än edra » hafreintressen », men nu tänker ni naturligtvis bara på er själf och edra affärer.
» Det är för eländigt, att det ens skall kunna bli tal om att vänta så där länge, » säger ni.
Kan väl så tyckas.
Och i den tanken, att 3 minu- ters-samtal väl hädanefter torde komma att bli de vanligaste, ligger föga tröst, ty, hvad sam- talen sålunda förlora i längd, det komma de att vinna i mängd, och så bli linierna lika mycket upptagna som förut.
Nej, låtom oss i hoppet skå- da kommande dagar, en gyllene tid, då hvarje abonnent har sin egen ledning till Stockholm, Upsala o. s. v., och då alla » strider » med » de rysliga telefonisterna » höra till — en öfvervunnen ståndpunkt Men till dess — må hvar och en bemanna sig med tålamod!
— — Min bäste hr W!
Vill ni litet höra, hur det låter, när den lilla telefonisten arbetar och kno- gar för er skull.
Ty ett arbete är det, det är visst och sant.
— (Forts.) U p notisboken.
Vid hofvet presenterade damer.