Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Till en m ö, s o m i mitt första står, Går en gammal ungkarl härom da- gen, Sprättig, stelbent, svärtadt skägg och hår, Ros i kärleksfärg han fäst vid slagen.
(En mitt ANDRA med ett A framför Hade mera lämpat sig för hösten.)
Öfver hägnad mark hans genstig för; Herrgårdsbusen känns igen på rösten, Ty mitt TREDJE ryter den besatt Långutdraget.
Slut är giljarfröjden, Friar ' n linkar, s o m en kamp med spätt, Hållande mitt HELA upp mot höjden; I mitt FJÄRDE, FEMTE skydd han får, Skrämseln lägger kärleken på båren, Och mitt hela sin upplösning når, Nafsas, tuggas utaf herrgårdsfåren.
A. N — U.
Länkarne bilda ett substantiv.
1) Ett vapen, s o m, fast primitivt, Blef vådligt nog för den det hann.
2) Hvad, o m det tränas uti tid, I gångsport ej sin like fann.
3) Bland skogens buskar ett försåt För vandrarm på hans ö d e stråt.
4) Af samma färg och samma art Ett delbart helt, än långt, än kort.
5) Hvad fågeln plägar, när hans vif, Med vinge slräckt, har flugit bort.
alla andra operation, hvilken möjligtvis kan återgifva d i » din s y n?
» H o n kopknäppte sina händer, och " en värm rod- nad upplyste hennes anlete.
» Ja visst, j a visst, hvad s o m helst, Harry — endast gif m i g detta h o p p!
» sade h o n sakta.
» Lettie, jag vill förut säga dig, att denna ope- ration kan misslyckas.
M e n tänk på mig, Lettie, » sade han nästan ohörbart.
» Ja, det vill jag göra, » sade h o n lågt.
» Afven o m j a g ej skulle återfå min syn, kan det j u ej blifva värre än förut. » D e gingo u t i trädgården tillsammans, o c h jag såg af hans allvarliga, vänliga sätt, då han talade m e d Lettie, att han förberedde h e n u e på, hvad hon måste undergå, * rnen h o n saknade ej m o d eller tillförsikt.
T v å läkare voro närvarande, m e n Harry Croft utförde den själf.
Hans styrka o c h skicklighet v o r o be- undransvärda.
D e n utföll lyckligt, o c h min sy- ster ser n u så bra s o m någon.
Under flere veckor måste h o n vistas i m ö r k t rum, tilldess hon gradvis fick skåda dagen, o c h den fröjd, vi då erforo, är mera än jag kan be- skrifva.
Ej långt därefter bad Harry h e n n e ånyo o m att blifva hans hustru, o c h h o n biföll nu m e d glädje o c h tacksamhet hans b ö n.
Och detta är vår enkla historia, hvarken märk- värdig eller romantisk — m e n sann o c h lärorik.
gifvenhet f ö r henne var den största driffjädern till hans flitiga studier.
På så sätt förflöto sex lugna år.
Det tycktes mig n u, s o m o m Lettie alltid gått omkring så här tyst o c h famlande.
Harry slutade sin kurs vid universitetet o c h v a r nu i Paris.
Vårt lif förflöt enformigt; jag var ständigt sysselsatt m e d sömnad o c h Lettie m e d sin musik.
H o n var nu ganska skicklig, o c h många gångar såg jag män- niskor stanna vid vår trädgårdsport för att tyssna till hennes sång.
N:r 19 (490).
Fredagen den 14 maj 1897.
Prenumerationspris pr å r: Idun ensam „ kr.
» 5 Iduns Modet., mänadsuppl i 3 Barngarderoben » 3 Byrå: Klara södra kyrkog.
16, 1 tr. Öppen k l.
A I l m.
t e W.
fil 47.
R i k s t M e f.
Redaktör och utgifvare: 10:de årg.
F R I T H 10F H E L L B E R G.
: J. Nordlincj.
EBBA ELLEN TAMM f. f. Tersmeden » I ill tings!
Budkafvein går kring r berg ock dal! » Tronskifte och politiska förvecklingar ligga ej till grund för allshärjartinget, det gemen- samma rikstinget, i fråga: dess mål är hem- landsindustriens uppsving, dess förhandlingar äro glänsande industriella kämpaspel, och dess namn, i detta nu på tusendes läppar, är Stockholms- utställningen 1897.
Budkaflarna — tallösa tidningsartiklar och prospekt — likt skurar af brandpilar månader i förväg utsända kring land och rike, hafva ej, som deras förelöpare i forntiden, hotat tredskande till egendom och lif, men upptändt och eggat, manat och lockat, tills sjäfva de kalle och motspänstige skiftat håg och i fosterländsk hänförelse slutit sig till de sammanströmmande skarorna.
I jämbredd med männen draga Sveriges kvinnor till tings- platsen, dels för att med tindrande blickar följa täflingskampens gång och tilljuhla segrarena sitt bifall, dels för att som sköldmör med själfsmidda vapen träda inom skranket och bryta en lans till den väna, den blomstrande kvinnoslöjdens ära.
Märkesmän och märkeskvinnor vid den stun- dande expositionen blifva ej blott de manliga och kvinnliga utställarna.
Äfven de män, som uppmuntrat och främjat utställningstanken, satt det betydelsefulla nationalföretaget i scen, leda dess gång samt vid de officiella högtidligheterna representera större grupper af de exponerande, och de kvinnor, som på grund af sin sociala ställning mer än andra blifva i tillfälle att fläta rosor i lagern samt förfina och fördjupa fest- glädjen, komma gifvetvis att tilldraga sig allmän uppmärksamhet.
Främst bland de förra märkas, ISBJCRG Lundquist.
näst utställningens höge ordförande, kronprins Gustaf, utställningens generalkommissarie, öfver- ståthållaren i Stockholm, friherre Gustaf Tamm, oeh hans ämbetsbröder, våra landshöfdingar, bland de senare friherrinnan Ebba Tamm, öf- verståthållarens maka, och hennes ståndssystrar, våra landshöfdingsfruar.
I enlighet med sitt program kommer Idun att under utställningstiden i ord och bild, grupp- vis och efter den i statskalendern iakttagna ord- ningen för sin läsekrets framställa nämnda damer, hufvudstadens och länens kvinnliga representan- ter.
Serien,som tager sin början i dagens num- mer, inledes med af korta biografier ledsagade porträtt af öfverståthållarens fru, friherrinnan Ebba Tamm, samt fru Ellen Isberg, hustru till landshöfdingen i Stockholms län, båda reside- rande i hufvudstaden och jämte sina män re-
IDUN 146 När sjön går hög, när känslostormen hviner, en båt med barlast skjuter bättre fart än en, som tidigt måste seglen refva!
1897 Det är en konst att dö.
men ock att lefva.
T y lefva är dock icke blott och bart att gömd i vassen se, hur solen skiner.
Axel Lundeyård.
T R S S E.
VID S E X T O N ÅRS Å L D E R B E S Ö K T E H O N F Ö R P R E S E N T E R A N D E S J Ä L F V A H J Ä R T A T AF L A N D E T, S T O C K - E Ö R S T A G Å N G E N S T O C K H O L M, SIN B L I F V A N D E R E S I D E N S - H O L M S U T S T Ä L L N N I G E N S F A G R A, M Å N G B E S J U N G N A OM- F MEN OM?
S T A D, SOM G J O R D E ETT M Ä K T I G T I N T R Y C K PÅ H E N N E S R Å D E O C H O M N E J D.
U N G A S I N N E.
Ä F V E N R E S O R T I L L K Ö P E N H A M N OCH För Idun af Eva Wigström.
(Ave.)
*) EBBA TAMM, L U N D M E D S T O R S T A D S - O C H U N I V E R S I T E T S N Ö J E N född Tersmeden.
G Å F V O F Ä R G OCH G L A N S ÅT H E N N E S F Ö R S T A U N G D O M.
F I N S T A H O L M, B E L Ä G E T VID EN AF M Ä L A R E N S M Å N G A I » A \ / ors i allan dar!
Brita von Schwan här!
N I T T O N Å R G A M M A L, T R O L O F V A D E SIG DEN U N G U P L A N D N I T R Ä N G A N D E F J Ä R D A R, B E B O D D E S F Ö R E M I D T E N • - D F N V FLICKAN MED D Å V A R A N D E V I C E H Ä R A D S H Ö F I G E N Hvad har inträffat? » AF D E T T A Å R H U N D R A D E A F D Å V A R A N D E R Y T T M Ä S T A R E N F R I - P A U L I S B E R G, H V A R S M A K A H O N B L E F Å R 1880.
» Inträffat!
Ingenting annat] än att j a g H E R R E W I L H E L M F R E D R I K T E R S M E D E N O C H H A N S M A K A, kände behof af ett par veckors frihet från ETT PAR Å R D Ä R E F T E R, DÅ H E N N E S MAN F Ö R O R D N A T S F R I H E R R I N N A N J A Q U E T T E E L I S A B E T H T E R S M E D E N, F Ö D D mitt dagliga arbete, förj att sedan åter kunna ATT F Ö R E S T Å L U G G U D E H Ä R A D S D O M S A G A, FLYTTADE T E R S M E D E N.
DÄR F Ö D D E S, DEN 12 A P R I L Å R 1843, taga fatt ' därpå med nya krafter och frisk håg.
F R U I S B E R G MED DE S I N A F R Å N F Ä D E R N E S T A D E N E B B A C A R O L I N A T E R S M E D E N, DEN Y N G S T A I O R D - Jag befinner mig på en liten sommarfärd, T I L L H E L S I N G B O R G.
D Ä R T L I L B R A G T E H O N EN S Ä L L - N I N G E N A F Å T T A S Y S K O N, O C H D E N N A D O T T E R B L E F rundresebiljett, tog en afstickare hit till S Y N T L Y C K L I G TID, N J U T A N D E EJ B L O T T AF S I T T per E G E T — OM O C K S Å F Ö R S T M I N D R E V Ä L K O M M E N — MED dig: L Y C K L I G A F A M I L J E L I F, U T A N OCK AF ETT U T V A L D T U M- ville återse dig och föreslå dig att T I D E N F Ö R Ä L D R A R N A S O C H S Ä R S K I L D T M O D E R N S Ä L S K L I N G.
G Ä N G E S A M T AF N E J D E N S H Ä N F Ö R A N D E S K Ö N H E T.
göra sällskap.
— Kommer jag kanske oläg- K O R T E F T E R D O T T E R N S F Ö D E L S E F L Y T T A D E F A M I L J E N ligt?
Du.
ser just e j glad ut öfver mitt N A M N E N S U N D E T, K U L L E N O C H A R I L D S L Ä G E Ä R O T I L L R A M N Ä S B R U K I V Ä S T M A N L A N D, H V A R S F Ö R V A L T - A O S Å L U N D U P P L Ö S L G I E N F Ö R B U N D N A MED EN S E R I E besök, vän Ada. » N I N G F R H I E R R E T E R S M E D E N I E G E N S K A P AF D I S P O N T A E F N H E N N E S L J U S A S T E M I N N E N.
» Olägligt!
Tag af dig Ö F V E R T O G E F T E R SIN Å R E T F Ö R U T A F L D I N E F A R B R O D E R, kappan och sitt n e d!
Roligt att få se en A R 1884 B O S A T T E SIG F A M I L J E N I S T O C K H O L M, Ö F V E R S T E P E H R R E I N H O L D T E R S M E D E N.
DÄR U P P - gammal vän; jag var så nedstämd, ser du D Ä R H E R R I S B E R G B E S T R I D D E EN R E V I S I O N S S E K R E T E - F O S T R A D E S E B B A T E R S M E D E N U N D E R EN U T M Ä R K T Brita.
Och hvem kan väl för öfrigt känna R A R E B E F A T T N I N G.
S E D A N HAN D Ä R P Å Å T E R EN G Å N G, M O D E R S L E D N I N G.
V I N T R A R N A T I L L B R I N G A D E S L I K V Ä L sig F R Å N 1889 T I L L 1891, NU S Å S O M O R D I N A R I E H Ä R A D S - glad i våra dagar? » O F T A I S T O C K H O L M, D Ä R F A D E R N D E L S S Å S O M R I K S - H Ö F D I N G, I N N E H A F T D O M A R E S Ä T E T I L U G G U D E H Ä R A D, » Hvem?
Hvar och en, som i likhet med D A G S M A N, D E L S PÅ G R U N D AF A N D R A O F F E N T L G I A O C H F J Ä T T R A D E S H A N I E G E N S K A P AF J U S T I T I E R Å D V I D oss två har hälsa, arbete och ett nätt litet E N S K I L D A V Ä R F M Å S T E V I S T A S L Å N G A T I D E R.
H U F V U D S T A D E N, D Ä R H A R N U M E R A, S E D A N N O V E M - bo.
D u har det verkligen bra trefligt i G E N O M G O D A L Ä R A R N I N O R U P P F O S T R A D F Ö R L I F E T, 1896, V B V ER E R K A R S Å S O M L A N D S H Ö F D N I G I S T O C K - nuvarande hem. » ditt T R Ä D D E E B B A T E R S M O D E N T I D I G T UT I D E T S A M M A H O L M S LÄN.
» A ja, men om den här trefnåden räcker S A M T B L E F 1864 F Ö R L O F V A D OCH 1865 G I F T MED någon längre tid, det är en annan sak, T I D I G T U R F Ö R Ä L D R A H E M M E T F Ö R S A T T D I R E K T I D Å V A R A N D E L Ö J T N A N T E N F R H I E R R E G U S T A F T A M M.
Brita. » S I T T E G E T, D Ä R U P P F O S T R A N AF H E N N E S B A R N — VID H A N S S I D A U T Ö F V A D E H O N Å Ö S T E R B Y B R U K T R E D Ö T T R A R O C H EN SON — S A M T H U S M O D E R L G I A Gästen såg upp med en snabb, forskande EN N I T T O N Å R I G V E R K S A M H E T S O M M A K A, M O D E R blick P L I K T E R T A G I T H E N N E F U L L T I A N S P R Å K, H A R F R U IS- i Adas ansikte.
Hvad A d a såg gam- O C H H U S F R U T I L L F A M I L J E N S O C H B E F O L K N I N G E N S T R E F - mal B E R G H I T T I L L S Ä G N A T SIG H U F V U D S A K L I G E N ÅT F A M I L - u t!
Knappt fyrtio år — jämnårig med N A D O C H V Ä L B E F I N N A N D E.
VID Ö S T E R B Y F Ö D D E S henne själf — och denna slapphet i dragen.
J E L I F V E T.
D E Y T T R E F Ö R P L I K T E L S E R, SOM Ä R O F Ö R - H E N N E S Ä N N U L E F V A N D E B A R N, F Y R A S Ö N E R OCH EN Och hvarifrån hade detta irrande, hjälp- K N I P P A D E MED H E N N E S NYA, F R A M S K J U T N A S T Ä L L - D O T T E R.
ÅR 1884 F Ö L J D E F R H I E R R N I N A N T A M M SIN N I N G, K O M M E R H O N M E D S I T T V A R M A, V A K N A, sökande uttryck kommit i ungdomsvännens M A N T I L L S T O C K H O L M, DÅ HAN SOM S T A T S R Å D IN- D J U P T P L K I T T R O G N A S I N N E S Ä K E R L G I E N ATT F Y L L A förr L I K A så glada och - sackra ögon?
K A L L A D E S I DEN T H E M P T A N D E R S K A M I N I S T Ä R E N, OCH F Ö R T J Ä N S T F U L L T O C H F R A M G Å N G S R K I T SOM H E M M E T S » Kan d u slita dig lös från pianot och 1888, DÅ H E N N E S M A K E B L I F V I T U T N Ä M N D T I L L ÖF- O C H P R I V A T L I F V E T S V Ä R F.
noterna, eller har d u äfven nu, midt i V E R S T Å T H Å L L A R E, I N F L Y T T A D E H O N I S T O C K H O L M S S T A D S sommaren, många elever? » frågade Brita, G A M L A Ä R E V Ö R D G I A Ö F V E R S T Å T H Å L L A R E H U S.
då A d a Berner blott med ett bittert små- EJ M I N D R E PÅ G R U N D AF SIN B E G Å F N I N G ÄN T I L L leende svarat på hennes hurtigt uttalade F Ö L J D AF S I N S T Ä L L N N I G SOM H U S T R U T I L L H U F V U D - åsikt.
S T A D E N S S T Y R E S M A N H A R F R H I E R R N I N A N T A M M B L I F - » Visst har jag elever, eller rättare har VIT I N K A L L A D S Å S O M L E D A M O T AF Å T S K I L L I G A S T Y - är stormarne splittra på himlens fält haft hitintills — mindre nn, som vanligt R E L S E R, I N O M H V I L K A H O N V E R K A R MED I N T R E S S E under sommarferien, naturligtvis.
Men om • F V S A M T MED F Ö R H E N N E U T M Ä R K A N D E L U G N U R S K I L L - Den tunga, mörknande sky jag fortfarande får några, det är frågan — » N I N G O C H O F Ö R V L I L A D T O M D Ö M E.
Och nödens och armodets rop går gällt » Hvarför inte, A d a?
» Mot himlen från gatans dy — » Hvarför?
Det är ju, när allt kommer ELLEN ISBERG, När hatet sticker med mordisk hand omkring, tillfälligt arbete.
För närvarande född Lundquist.
— nej, låt mig säga hittills — har jag 1 DET T Ä C K A K R I S T I A N S T A D, N O R D Ö S T R A S K Å N E S En A R I - skälfvande värld i krigets brand, visserligen hållit mig uppe i den stigande S T O K R A T I S K A R E S I D E N S S T A D F, Ö D D E S L 8.
5 7 PÅ Å R E T S F Ö R S T A När ångest jäktar hvar människosjäl konkurrensen.
Men om här upprättas en DAG E L L E N L U N D Q U I S T AF EN A N S E D D, B O R G E R L G I S L Ä K T.
Och sjukdom trampar med skonlös häl — musikskola med en flock lärare, eller o m H E N N E S F Ö R Ä L D R A R V O R O F A B R K I Ö R E N S V E N L U N D - Hvar någon namnkunnig pianist slår sig ned här, Q U I S T OEH H A N S M A K A, H E L E N A K R A B B E.
F A D E R N, finnas väl lycka och själaro, eller om bara någon sådan där, som reser EN E N E R G I S K OCH V I L J E K R A F T I G MAN MED S K A R P T Hvar bygga kärlek och lycka sitt bo?
i musik, stannar här en tid, sätter ned H U F V U D O C H EN O V A N L I G P R A K T I S K B E G Å F N I N G, ÄG- N A D E SIG MED L I F L I G T I N T R E S S E ÅT A L L M Ä N N A A N G E - känner en plats — den är mig kär — lektionspriset, annonserar o m lättare eller Jag mera snabbverkande undervisningsmetoder, L Ä G E N H E T E R S A M T I N T O G L Ä N G E EN D O M N I E R A N D E I lä för stormarnes ilar, då, Brita, då är j a g — — » A d a kunde ej S T Ä L L N N I G I N O M S T A D E N S S T Y R A N D E K R E T S A R.
M O - Mitt hem, mitt älskade hem det är, afsluta meningen, hon brast i en hjärt- D E R N, EN V A R M H J Ä R T A D N A T U R, H Ä N G A F SIG T R O G E T slitande gråt.
O C H K Ä R L E K S F U L L T ÅT S I N A B A R N S U P P F O S T R A N Där O C H trygg i solsken jag bviiar, Där blommar ömhet, där tonar skratt, Ö F R G I A P L I K T E R, H V I L K A M E D F Ö L J D E H E N N E S S T Ä L L N N I G Brita von Schwan nickade tyst, som om SOM M A K A OCH SOM M O D E R ÅT EN T A L R K I B A R N S K A R A.
spelar kärleken tusen spratt hon nu vore på det klara med orsaken till Där att ungdomsvännen åldrats så hastigt, och I B A R N A Å R E N G L A D OCH YR, O F T A S T L E D A R N I N A 1 leende blickar och kyssar, Britas eget om friskt lefnadsmod vittnande A F S I N A K A M R A T E R S Y S T R A L E K A R, S A T T E S E L L E N Där — högsta sällhet förutan namn - — L U N D Q U I S T T I D I G T I S K O L A.
HON E R H Ö L L SIN UN- Mitt barn i famnen jag vyssar, D E R V I S N I N G I EN AF S T A D E N S F Ö R N Ä M S T A P E N S I O N E R *) Emedan det från flere håll kommit till min Mitt OCH R Ö J D E U N D E R S K O L T I D E N, J Ä M T E L I F L I G B E G Å F - hem, mitt älskade, lugna bo — kännedom, att berättelser och artiklar, som ej äro skrifna af mig, blifvet försedda med min kända N I N G I A L L M Ä N H E T, S Ä R S K I L D A A N L A G O C H HÅG Där F Ö R trifvas lycka och själaro.
signatur, kommer jag hädanefter att äfven förse R I T N I N G O C H M Å L N I N G, S Y S S E L S Ä T T N I N G A R, F Ö R H V I L K A Nonny Lundberg mina arbeten med mitt namn samt teckna mig: HON Ä F V E N U N D E R M O G N ARE Å R V I S A T M Y C K E T IN- Eva Wigström (Ave).
* ptt hem.
1897 ansikte fick ett uttryck af den innerligaste medkänsla.
Hon satt tyst och strök smekande öfver Adas slappt nedhängande vänstra hand; den högra hade Ada tillika med sin näs- duk tryck mot sitt ansikte.
Då paroxysmen lagt sig så mycket, att A d a åter kunde tala, bad hon — då och då afbruten af en snyftning — o m för- låtelse för detta utbrott af ett ständigt gna- gande bekymmer.
» Ser du, Brita, » fortfor hon, » jag har ingenting kunnat samla, ty under den döda säsongen måste man ju också lefva; hyran måste ju betalas, ved an- skaffas, och om jag skall ha någon smula utsikt att få elever, måste jag bo hyggligt samt skaffa mig så pass dyra kläder, att jag ser ut som en fin dam och ej ett frun- timmer, som af brist på passande kostym måste säga nej till en bjuning.
— Jag måste äfven någon gång visa mig vid en konsert och på teatern, ty finge allmänheten det intryck, att jag vore en utarmad stac- kare, så skulle ingen sända sina barn till m i g; man undviker helst att komma i be- röring med personer, som behöfva under- stöd — » » Sådant behöfver du ju e j, vännen min, » afbröt Brita vänligt.
» Nej, inte ännu.
Men o m jag blir utan elever en enda termin, så är det ej långt dit.
Någon understödsförening för kvinnor af din och min samhällsställning finnes e j.
Vi räknas ej till någon arbetande klass, vet du j u; ingen tänker på hvad som kan ske oss, o m vi blifva utan arbete.
— Vi kunna ej trumma samman våra likar af båda könen och genom demonstrationer vädja till vare sig samhället eller våra arbetsgifvare.
— Vi kunna ej strejka för att få högre betal- ning.
— Och någon ålderdomsförsörjning för folk af vår klass — vi så kallade bättre, som lefva ur hand och i mun på tillfälligt arbete — det faller ingen in att motionera om.
Hvad skall jag taga mig till, om jag blir gammal? » » Om, ja.
Men vi veta ju ej om vi ens lefva till morgondagen. » » Men om vi — • jag talar nu icke blott om mig själf, utan äfven om mina två systrar, som båda försörja sig genom renskrifning och broderiarbeten — bli gamla.
Det behöfs bara, att deras ögon bli dåliga, eller att de få skrifkramp, så får jag ta dem hit till mig för att rädda dem till en tid åtminstone från fattighuset.
Men om jag så blir sjuk, då blir det till att sälja af bohaget mitt, tills sista biten är ur huset.
Men om jag då ej har annan råd än att infinna mig vid någon gratisbespisning för arbetare, så blir jag kanske bortvisad; eller om icke det, så är det rent slut med ut- sikten till att få så mycket som en enda elev, om mina kunder få höra, att jag har det så uselt. » A d a talade i feberaktig upphetsning, röda fläckar brunno på hennes kinder, ögonen glänste med en dyster eld, och hennes fina fingrar plockade nervöst i emmans tofsar.
Nu hade hon talat sig trött, satt och liksom stirrade på de framtidstaflor, hon frammanat, samt väntade på att Brita skulle säga något.
Men hon fortfor att tiga, satt bara och såg in i solstrimman på fönsterkarmen.
» Nå hvad tycker du? » utbrast då Ada retligt.
» Vännen min, jag satt och tänkte på, hur ofta en gammal saga blir till verklighet för människor i vår ställning. » IDUN » Vår?
Din ekonomiska ställning kan väl ej jämföras med m i D.
Du har naturligtvis lagt upp kapital, då det står i din makt att företaga lustresor.
Eller finnas här kanske nu äfven — skollofskolonier för medellösa privatlärarinnor och deras många gelikar?
— N e j, det förstås att här ej finnas sådana; vi höra ju ej till arbetarne, hvem skulle väl tänka på att förskaffa sådana som oss ett par veckors fritt landtlif under som- marferien?
Men om vi en gång, utslitna af arbete och näringssorger — » » Ja, ja, Ada, det är just den gamla sagan o m flickan, som under det friaren väntade på välkomstölet, satt nere i källaren och med många men och om för sig utmålade sin framtid.
Under stora bekymmer hade hon hunnit så långt i sina tankar, att hon fått ett namn till det barn, hon kanske en gång i tiden skulle få, och hon såg i andan- om vaggan ställd under vägghyllan.
Så skulle gossen ha en trähäst af far sin.
Men som leksaken blef köpt medan barnet var helt spädt, måste den ställas på vägghyllan.
Men om nu hyllan lutade och trähästen föll ned och slog gossen ihjäl!
— Flic- kan skrek till, stjälpte omkull den fyllda ölkannan, och när hon ändtligen kom upp ur källaren, då var friaren borta; han trodde, att flickan ej ville ha honom. » Ada kunde ej tilibakahålla ett litet leen- de, men det härmade henne dock, att ung- domsvännen kunde taga hennes kval humo- ristiskt.
» Jag säger lika väl men om! » ut- brast hon envist.
» Liksom gummans bekanta: Men om Gud skulle d ö!
Hvad, du A d a?
» » Låtom oss tala om annat!
Det hörs nog, att du ej är i den ställning, att du kan förstå min ångest och fruktan för framtiden. » Med en kväfd suck ville Ada resa sig upp för att bjuda Brita några forfriskningar.
» Nej, blif sittande, vännen m i n!
» bad denna med varmt och innerligt tonfall och drog Ada ned i emman samt flyttade sig närmare intill henne.
» Jag förstår mer än väl både din ångest och fruktan, » började hon nästan hviskande; det var som o m hon endast af en inre maning tvangs att draga undan en flik af det täckelse, som alltid dolde hennes djupaste själslif för den pro- fana världens blickar.
» Min ekonomiska ställning är ett fullständigt motstycke till din. » » Men o m du vill, så kan du, en så skick- lig lärarinna i flere språk, få anställning i skola med fast årlig lön, » afbröt Ada.
» Men o m jag — » » Lilla vän, får jag inte lof att skildra dig min ställning! » inföll i sin ordning Brita von Schwan med sin vanliga humor.
» Jag har nu haft plats i skolor ett par gånger, och det kändes tryggt att ha fast lön.
Men båda gångerna kom jag i kon- flikt med skolsystemet, som föreskref skarp grammatikläsning framför allt, och jag där- emot håller på talöfningar i främsta rummet.
Mitt samvete bjöd mig då att uppgifva den fasta goda lönen och slå mig på privata lektio- ner.
Öfver allt råder ju konkurrensen, som ett allas krig mot alla; jag lyckades dock få en hel del.elever.
Men äfven och icke minst inom den privata språkundervisningen uppträder godtköpssystemet, och här finnes icke ondt om folk, som sätter tro till löften, att man kan under ett par tre månader lära sig lika många språk — andra ämnen oräknade.
Flere af mina elever beto på 147 dylika grofva metkrokar, och en s o m m a r — j a g glömmer den visst aldrig — trodde jag mig vara för alltid bortstött i vrån och öfverfölls då af den gräsligaste ångest för den kommande vintern först och främst och sedan för framtiden — ålderdomen — sjukdomen — ensamheten.
Jag äger j u icke en enda närmre anförvandt.
Hvarje gång tanken snuddade vid detta dystra område, och den stod ej till att hålla därifrån, skar en ilning af fasa igenom hela min varelse.
Ingenstädes såg jag någon räddning undan det hotande eländet.
— » » En dag, » fortfor hon efter ett djupt andetag med dämpad stämma, » tog jag upp den sista summan af mina besparingar, och det kom nu några veckor, under hvilka jag bara tänkte på, hur jag skulle kunna nedbringa mina lefnadskostnader, så att jag utan att vålla skandal och så småningom kunde tyna bort af svält.
Men naturen och själfupphållelsedriften voro sundare och starkare än alla mina men och om, och där kom den stund, då det skärande ångest- ropet, som under alla tider, från hedningar, som från kristna, stigit ur kvalda människo- bröst, äfven bröt fram på mina läppar: Herre, fräls mig, jag förgås!