Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hos Pndderskapct och Adeln samt Borgare- oell B onde-Stånden har blifvit anmärkt: att bevillning å löner borde försvinna; att den borde nedsättas och bestämmas till viss procent af lönebeloppen, med förhöjning för de högre lönerne; att högsta bevillningen borde utgå med 2 procent; att för löner under 200 R:dr borde erläggas 24 sk. i bevillning; att för löner af 100
R;dr borde utgöras bevillning; att alla embetsman borde få tillgodonjuta afdrag för skrifvare-biträden och skrifmaterialier; att i 2:dra momentet af denna 5. borde bestämdt stadgas, att embetsmäns inkomster skola taxeras, der den stående lönen uppbäres; att de, sorn på flera ställen uppbära lön, borde derför å hvarje serskild ort påföras bevillning ; samt att berörde moment borde erhålla en förändrad redaction, så lydande : *’den, som på flera ställen eller olika orter åtnjuter löne-inkomster, skall på det ställe, der den skattskyldige mantalsskrifven är, löne-inkomsternessammanlagda belopp å in dupplo aflemnad uppgift tillkännagifva och på detta ställe derför taxeras.”
Hå det för närvarande icke kan bestämmas, om och i hvad nion någon nedsättning eller lindring i löne-bevillningen må ega rum, och de föreslagne progressiva afgifterne äro afpassade i ett lämpligt förhållande till hvarje löne-belopp, af hvilka endast det minsta, hvarmed en tjensteman anses möjligen kunna hafva sin bergning, blifvit från bevillning undantaget, samt ifrågavarande §., jemförd med stadgandet i 46 §•> att embets- och tjenstemän skattskrifvas och taxeras för sina egna personer, der de hafva tjenst, innehåller i öfrigt nödige bestämmelser till rättelse vid taxeningen ; så hemställer Utskottet, att ofvannämnde anmärkningar må lemnäs utan afseende.
Emot Utskottets förslag, pag. 5 i Betänkandet, att den i 2 §., sista momentet af nu gällande Bevillnings-förordn ing stadgade Centonal-afgift af löner må upphöra, har inom Borgare- och Bonde-Stånden blifvit anmärkt: att, om en allmän nedsättning af bevillningen kunde ega rum, borde Cento - Ucuillaings-Uiskottets Utlåtande, N'.o 27. 7 nalén upphöra, men 1 annat fall fortfarande utgå; att embets- och tjenstemän hafva så säkra inkomster, att de ej borde undgå en sådan afgift, hvilken årligen uppginge till omkring 40,000 R;dr, som vid dess upphörande måste å annat håll anskaffas; att Utskottet borde närmare öfverväga, huruvida icke andia principer för denna beskattning kunde följas, så att afgiften Liefve jemnare fördelad ; att anledningen, hvarföre embets- och tjenstemän påfördes så lindrig bevillning, i jemförelse med Borgare, syntes vara den, att man tagit i betraktande, det de förra skulle erlägga Centonal-afgift; samt att, om Centonalen upphörde, borde derföre tjenstemännens bevillning ökas.
I afseende härpå har Utskottet inhemlat, att vid tvänne föregående Riksdagar Kongl. Majit, uti Dess Nådiga Proposition om Statsverkets tillgångar och behof, ifrågasatt upphörandet af den så kallade Centonalen, utgående, enligt äldre Författningar, med
En procent af löner och arfvoden,af hvilka den vid hvarje utbetalning blifvit innehållen, men som vid sista Riksdag bestämdes att utgå i form af bevillning; att afgiften uteslutande har till föremål att utgöra bidrag till Wadstena Krigsmanshus- och Amiralitets Krigsinans-Cassorne, samt att den blott beräknas af den bestämda lönen, men icke af extra inkomst eller tillfälliga sportler.
Ehuru det icke lärer kunna bestridas, att denna afgift utgår efter en högst orättvis grund, enär en embets- och tjensteman, hvars hufvudsakliga inkomst består i sportler, endast för den ringa contanta lönen erlägger Centonal, men deremot en arman med hela lönen på Stat betalar nämnde afgift för fulla beloppet deraf; och att vid tillämpningen en lika orättvisa synes ligga deruti, att blott embets- och tjenstemän, hvilka ej mer, än andra samhällets medlemmar, af ofvannämnde cassör tillgodonjuta någon fördel, skola dertill bidraga; likväl och då Utskottet, som det icke tillkommer att föreslå någon ändring uti de äldre Författningar, hvarpå denna afgift sig grundar, i ändamål att tillvägabringa en jemnare fördelning deraf, och hvilket dessutom, vid betragtande af det förhållande, som med afgiftens utgörande nu eger rum, i sjelfva verket vore alt bereda en ny beskattning å åtskillige embets- och tjenstemän, ansett Centonalen, såsom en i äldre tider tillkommen serskild afgift, icke böra försvinna, enär, för det sammanräknade, icke obetydliga, beloppet, deraf motsvarande summa, i sådant full, måste af allmänna bevillningen utgå, samt de tjenstemän, hvilka afgiften utgöra, vid tjensternes emottagande, iklädt sig de dermed förenade 8 Bevillnings-Utskottets Utlåtande, Nio 27. skyldigheter, finner Utskottet sig böra, med frånträdande af sitt derom afgifne Utlåtande, pag. 5 i Betänkandet, vördsamt hemställa, att uti 2 ulra §. af Utskottets förslag, näst efter 3:dje momentet, må införas ett nytt moment af följande ly delse: *Af alla löner, af hvilka Centonal hittills utgått, erlägges en för hundrade, motsvarande den Jörut, under benämning oj Centonalafgift, på löner skedda innehållning,” 3 $. pag. 3.
Inom Borgare-Ståndet har en ledamot ansett denna §. kunna försvinna, enär den extra-ordinarie tjensteman, som för tjenstgöring åtnjuter en lämplig lön, borde, i likhet med andre tjenstemän, derföre påföras be villning.
Då föreskriften i denna §. icke lägger något hinder mot serskild öfverenskommelse emellan en ordinarie tjensteman och dess vicarie, i afseende på bevillnings-afdrag för hvad af den senare åtnjutits, men det for Statens säkerhet är nödvändigt, att den förre i första hand ansvarar for och utgör bevillningen af hela lönebeloppet; hemställer Utskottet, att berörde anmärkning må förfalla. 4 §• pag. 3.
Hos Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet har blifvit anmärkt: att det förtydligande borde ega rum, att med lön förstås all den inkomst, som genom tjensten under det föregående året blifvit förvärfvad; alt genom införande af uttrycket: ’’värdet af fria husrum, så väl i Kronans, sorn andra publika byggnader,” kunde inträffa, att en Kamererare eller Syssloman i enskildt Verk, som hade boställe, befriades från bevillning för fria husrum; att inqvarterings-penningar borde från bevillning uteslutas; att i ira momentet ordet ”'Remisslage’' borde utgå, sedan Landt-Rantm-ästare uti 145 §. blifvit befriade från bevillning derå, samt att andra momentet borde erhålla Bevillnings-Utskottets Utlåtande > N.o sy. 9 erhålla samma redaction, som i na gällade Bevillnings-Stadga, med åberopande af 8:de i stället för g:de §:n.
Då, med undantag af den lön, som är indeldt eller utgår i Spanmål eller andra persedlar, hvilka, enligt föreskriften i 2 §. ira momentet, förvandlas i penningar, efter dea för orten, der lönen utgår, näst före taxeringen sälte markegång, all annan ordinarie inkomst är till beloppet känd, innan Bevillnings-taxeringen för löpande året verkställes, och början ar 4 §• dessutom endast innehåller en bestämmelse hvad under lön hötförstås, samt inqvarterings-penningar, såsom en extra inkomst, äro af en jemförlig beskaffenhet med hushyror och värdet af fria husrum, finner Utskottet, som, till befrielse från bevillning icke föreslagit andra uppbördsmäns, än Landt-Räntemästares remisslage, ofvannämnde anmärkningar icke höra föranleda till annan ändring, än att Utskottet, till vinnande af mera tydlighet, får tillstyrka, att orden: ”så väl i Kronans, som andra publika byggnader' må ifrån i:a momentet uteslutas; samt att a:dra momentet må erhålla följande lydelse: för all den inkomst, som uppbäres af tjenstemän, i följd af enskilda uppdrag, utan att omedelbart vara föranledd af Stat, Expeditions-taxa eller serskild bestämmelse, eller i ovilkorlig följd af innehafvande tjenstbefattning, erläggas fem procent. 8, 10 och 11 §. §. pag. 4, 5, 6, 7, och 8.
Inom Ridderskapst och j4deln samt Borgare-Ståndet är anmärkt: att bevillning för borgerlig rörelse borde beräknas efter enahanda grund, som bevillning för löner; att till erforderlig conlroll, i afseende på bevillningens utgörande efter verklig inkomst, städernas taxering borde verkställas af alla fyra Riks-Stånden, jemte Ståndspersoner, gemensamt för Stadsoch Härads-innevånare uti den inom Häradet belägne staden; att be vi IIningen borde utgå med blott 4 procent af inkomsten; att enligt 8§., i olikhet mot föreskriften i 4 §•> föregående årets inkomst Rigges Lill grund för taxeringen; att Utskottet bort utesluta indelningen i classer af handtverkare och andre, ej serskildt uppräknade, borgare, så att för dem, lika med handlande m. fl. blivit bestämde blott minimi-afgifter, såsom uti 10 §. skett, hvarigenom hela 11 §. blifvit öfverflödig, men att deremot uti 8 §.
Fröt. 1840. 5 Sami. 1 Jfd. 18 Haft. 2 io Bevillnings-Utskottets Utlåtande> N:o 27. tordt intagas både den classification, 10 §. innefattar, och en i likhet dermed för handtverkare och andre, ej serskildt uppräknade, borgare; att bevillning för borgerlig rörelse borde erläggas med 3 procent af till och med 5oo R:drs inkomst, med 4 procent af till och med 1000 R:dr, och med 5 procent af all derutöfver belöpande inkomst; att minimi-afgiflerne borde nedsättas; att städernas classification ej vore rätta normen för sistnämnde afgiflers bestämmande; att svårighet möter för en handtverkare att bevisa, det han ej förmår betala minimi-afgiften; att derigenom, att egare af malinfaclurier anses lika med Handlande, uppkommit det missförstånd, att i S.äderne bosatte fabrikörer, till hvilka räknas Urmakare och Färgare, taxeras såsom Handlande, ehuru Urmakare oell Färgare borde betraktas såsom handtverkaie; att bevillningen för fartyg och skeppsrörelse borde beräknas af vinsten å fartyget, men deremot lästetals-afgiften försvinna, eller ock nedsättas lill en skilling per läst; att afgifterne för Skeppsredare borde utgå endast för den del af året, då Fartyget eger sysselsättning, och ej för den tid, då det ligger aftackladt i hamnen; att. det ej syntes vara billigt, att Slockholm och Götheborg skola vidkännas högre lästelals-afgift, än andra städer, då, .utom den dryga kostnaden för fartygs byggande, utrustningen och provianteringen i förstnämnde städer äro dytare, än på andra ställen; att. början af 10 §. borde erhålla en sådan lydelse: ”'efter denna artikel må bevillning icke under nedanstående belopp påföras Handlande, Skeppsredare, egare af skeppsvarf och fabriker, med flere/’ samt att uti samma §. förekommer hänvisning till 66 §., ’’om uppgift öfver egande fartyg,” men alt uti sistnämnde §. något stadgande derom icke finnes.
Vid pröfrtingen af ofvan anförde förslag, har Utskottet funnit betänkligt alt föreslå någon rubbning i grunderne för bevillningen af borgerlig rörelse, hvilken bevillning, då den utgöres med en lika procent af inkomsten, rättsenligast lämpar sig efter hvarje näringsidkares vilkor; hvadan, och då det ännu icke kan bestämmas, huruvida och i hvad nion procent-beloppet möjligen må kunna nedsättas, Utskottet, sorn anser föreskrifterna om sättet för taxeringens verkställande i Städerne, rätteligen utgå från den princip, att beskattningsrätten i första instancen bör tillkomma sjelfva communerne, och icke funnit giltiga skäl anförde, hvarken för upphörandet eller förändring af lästetals-afgifterne, hvilka då Skeppsredare uppgifvit celi blifvit taxerad för behållen inkomst af skeppsrederiet, utöfver hvad berörde afgifter utgöra, ej erläggas, ulan endast äro såsom minimibelopp för skeppsrörelse bestämde, eller för alskaflandet af de i 11 §. före - Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N:o sy. slagne classificationer, såsom tjenande till ledning vid taxeringen, serdeles i de mindre städerne; samt den anmärkte taxeringsåtgärden i afseende på urmakare och färgare icke synes föranleda tili någon serskild föreskrift röraude dessa näringsidkares beskattning; saknar anledning att frånträda hvad Utskottet uti 8, io och ii §.
§. hufvudsakligen föreslagit; men då inledningen till 10 §. synes påkalla en förändrad redaction, får Utskottet hemställa, att början af samma §. må erhålla följande lydelse: efter denna Artikel må bevillning icke under nedanstående belopp påföras handlande, skeppsredare, egare af skeppsvarf och fabriker med flere, nemligen; hvarjemte Utskottet skolat anmäla, att hänvisningen från slutet af sistnämnde §., om uppgift Öfver egande fartyg, till 66 §., är origtig, och hade rätteligen bort upptaga ”64 §•;” samt att Utskottet, i afseende på fartyg, som legat i hamn obegagnade, kommer att här nedan föreslå en förändrad redaction af i5o äfvensom Utskottet, med afseende på den ringa skildnad, som i allmänhet förefinnes emellan städerne uti 4;de och 5:te classerne, ansett lämpligt att för de förra en ytterligare dass med lägre minimi-afgift borde tillkomma; och får derföre föreslå följande förändring uti 11 §., pag. 8 nemligen: ”1 städerna af 4:i^e classen” *Tio ciasser” "Tionde Classen, 4*J> i3. §.
Pag- 9- Hos Ridderskapet och Adeln är föreslaget, att denna §. borde erhålla följande tillägg: ”å en in dupplo inlemnad förteckning, ställd till Taxerings-Comiteen i den ort, der den skattskyldige mantalsskrifven är.”
Då ifrågavarande §. endast bestämmer en taxeringsgrund, men icke afhandlar hvad vid Taxerings-uppgifters aflemnande i allmänhet bör iakttagas, anser Utskottet det föreslagne tillägget icke erforderligt. 12 Bevillnings-Utskottets Utlåtande ^ N:o sy. 14. §• pag. g. Inom Borgare-Ståndet år anmärkt, att 2:dra momentet borde slutas med orden: ”anses lika med Borgare,’’ samt att återstoden af detta moment vore öfverflödigt.
Då i momentet genom den ifrågasatte förkortningen, blefve mindre fullständigt, anser Utskottet sig böra densamma afstyrka.
Emot Utskottets förslag, pag. 4> i Betänkandet, alt de uti 2 Art. 17, 26 ocb 3i §• §. af nu gällande Bevillnings-Stadga, för arbetsfolk och öfrige, som med dem blifvit jemförde, så i städerne, som på landet, bestämde serskilde afgifter måtte alldeles upphöra, härinom Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet blifvit anmärkt: att den föreslagne lindringen för arbetsclassen skulle ännu mera komma att öka den allmänt öfverklagade olägenheten, alt arbetare, utan utsigt till försörjning, upphöra med årstjenst, och i stöd af Lösdrifveri-Författningen, med blott caution för Krono-utskyider blifva sina egne och framgent falla det allmänna till last5 att arbetsförmågan ligger till grund för all direct beskattning; alt afgifter!ie borde fortfarande till sitt nuvarande belopp utgå, eller ock endast efter billighet nedsättas, i synnerhet då man ej ville bevillja slädernes handtverkare någon lindring i utskylder.
Då Utskottet anser det vara osannolikt, att en lindring i skattebördor för den arbetande ock fattigaste folkclassen, skulle i någon mon kunna öka den anmärkte olägenheten af lösdrifveriet, hvars tillväxt icke genom beskattnings-åtgärder, lärer kunna motarbetas; så, enär arbetsfolk i allt fall är underkastadt dubbel personel beskattning, medelst mantalspenningarne och skyddsafgiften, vidblifver Utskottet dess, i afseende på ifrågavarande afgifters upphörande framstälde förslag.
Vid Utskottets förslag, pag. i Betänkandet att de uti 25 §. af itu gällande Bevillnings-Stadga, bestämde afgifter för alla Arrendatorer, Landtbönder och Ladugårds-Arrendatorer, m. fl., må helt och hållet försvinna, är inom Preste- och Borgare-Stånden anmärkt: att Arrendatorer i allmänhet, ocb serdeles de, som betala 5oo
R:dr om året och derutöfver i arrende, borde erlägga bevillning i likhet med hvad hittills egt rum, enligt nämnde §.; alt en Arrendator eller Landtbonde är en man för sig och satt i oberoende ställning, och borde derföre utgöra denna bevillning, hvil - Bevillnings-Utskottets Utlåtande } IV-o sy. i3 ken ej egentligen lägges å fastigheten, utan på den, som innehafver samma faslighet och är i åtnjutande af dess afkastning; att Arrendatorer nedlagt capitaler uti inköpta inventarier o. s. v., och borde icke för dessa inventarier och sin arbetsvinst vara skattfria samt att en Arrendator möjligen kunde förtjena flera tusende Riksdaler, Då erfarenheten visat, alt arrenden af större egendomar ofta äro de minst lörmonliga, med afseende jemväl å den betydliga kostnaden, sorn måste nedläggas uti inventarier, hvilka synas draga en tillräcklig beskattning genom ränteförlusten å de vid deras inköp använde capitaler; så, enär härvid dessutom måste tagas i betragtande, att alla Arrendatorer af Kungsgårdar och Krono-lägenheter, samt allmänna inrättningars jordegendomar, genom arrende-contracten tillförbindas att utgöra så väl eganderätts-bevillningen, som öfrige onera, hvilket förhållande äfven vid arrenden för enskildes egendomar icke sällan eger rum, och sådant åter nödvändigt skall inverka på bestämmandet af arrende-villkoren, hvilka, i den mon de blifva fördelagtiga för arrendatorerne, medföra förlust för jordegaren, som, ehvad man ock deremot vili invända, likväl blifver den, som i sjelfva verket får vidkännas den dubbla eller tredubbla beskattningen, hvilken således ovillkorligen hvilar på fastigheten eller jorden; anser Utskottet sig icke böra frånträda hvad i hänseende till sistnämnde afgifter, blifvet föreslaget. i5 §. pag. io.
Inom Borgare-Ståndet är anmärkt, att all classification är öfverflödig, samt att endast lägsta afgiften borde bestämmas.
Då likväl, hvad Utskottet förut anfört, i afseende på nyttan och behofvet af classificationer, gäller ännu mer om flerfaldige här förekommande olika yrken, för hvilka inkomst-beloppet svårligen skulle kunna utrönas och bestämmas, torde anmärkningen i denna del få förfalla. pag. 10.
Advocaler och Sakförare.
Hos Ridderskapet och Adeln är yrkadt, att för dessa borde tillkomma ytterligare arne classer, nemligen 6:te classen, med 7 R:dr 24 sk.
Bevillnings-XJtskottets Utlåtande, N:o 27. ^ och 7:cle classen med 5 R:dr i bevillning; men då Sakförare-yrket i allmänhet är af förmonlig beskaffenhet, finnér Utskottet icke skäl att till en sådan förändring tillstyrka b.fälb pag. 10.
Acteurer och Actriser m. fl. Inom Borgare-Ståndet är anmärkt, att de, som tillhöra kringresande Thealer-trupper borde i sista classen endast påföras bevillning med 1 R:dr; men Utskottet, som för sin del icke kunnat finna, att afgiften i berörde dass är för hög, afstyrker derför den föreslagna förändringen. pag. 10.
Artister.
Hos Ridderskapet ock Adela är anmärkt, att afgiften i usta classen är för hög, samt att Utskottet borde närmare förklara hvad med Artister förstås.
Då Artister äro satta i åtta classer, med till en del ganska ski 1 jagtiga och lågt bestämde afgifter, hvilka tjena Taxeringsman till ledning vid bestämmandet af de olika grader, till hvilka konstnärer i beskattningsväg, sorn här endast är i fråga, böra hänföras; så torde ofvannämnde anmärkningar få förfalla. pag. 11.
Betjenter, Kuskar och Lakeijer.
Inom Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Siandet har blifvit anmärkt: att den gamla classificationen borde bibehållas; att difinitionen på betjenter är mindre tydlig; att ordet: ''minderårig’’ borde utgå och en bestämd ålder, nemligen den, då mantalspenningar erläggas, antagas till skillnad Be villnings-Utskottets Utlåtande, N:o 27. emellan betjenter och tjenstgossar, samt att något stadgande icke finnes för drängar, som sköta kreatur.
Enär classificationen är alldeles lika med den i nu gällande Bevillnings-Stadga, synes anmärkningen, i afseende derpå, vara öfverflödig; och då skillnaden mellan betjenter och minderåriga tjenstegossar, i den mening här ultryckes, icke skäligen bordt kunna föranleda till annan tydning, än att med de senare afses sådane, som icke voro mantals- och skattskrifne, samt någon serskild föreskrift rörande drängar, som sköta kreatur, vore destomindre nödig, som betjening, hvilken användes i olika befattningar, måste hänföras under bestämmelsen af; alla andra manspersoner, som till uppassning nyttjas ; finner Utskottet berörde anmärkningar icke förtjena afseende. pag. 11.
Bokhandlare.
Hos Borgare-Ståndet är anmärkt, att stadgandet, det Bokhandlare efter denna §. skola taxeras lika med Handlande, står i strid med hvad 1 /p §. angående de förra innehåller.
Då uti sistnämnde §., som angår undantag, befrielse från bevillning efter 2 Art. endast medgifves Bokhandlare, som icke anses hafva 200 Rrdrs inkomst; lärer ofvannämnde anmärkning få förfalla. pag. 12.
Directeurer, Theatre.
Inom Ridder skåpet och Adeln samt Borgare-Ståndet har blifvit anmärkt; att den för Theater-Directeurer bestämda årliga bevillning borde försvinna, eller åtminstone nedsättas från 25 till 5
R;dr; att representations-afgiften antingen borde upphöra eller nedsättas, och bestämmas med hänsigt till stadens storlek, samt att, om sistnämnde afgift fortfarande skall utgå, en lika afgift äfven borde erläggas af Concertgifvare.
Utskottet, som vid pröfningen af dessa anmärkningar, hvarken funnit sig ega skäl att föreslå upphörandet af ifrågavarande afgifter, hvilkas belopp, i förhållande till beskattningen å andra yrken, snarare blifvit nog i6 Bevillnings-UtsJcottets Utlåtandej IV:o sy. lågt än för högt bestämdt, hvartill anledningen likväl varit den ringa trafik, som i vissa mindre städer kunde påräknas, eller ansett lämpligt att införa någon serskild afgift för Concert-gifvare, som, i händelse de icke tillhöra de Kongl. Spectaklernes stat, eller andre Spectakel-trupper, och på sådan grund blifva taxerade, endast tillfälligtvis utöfva nämnde yrke, får, på dessa skäl, härmed afstyrka den föreslagne förändringen. pag. 13.
Doctorer, Medicinae.
Hos Borgare-Ståndet är anmärkt, att beskattningen vore för hög, och borde beräknas efter 5 procent af inkomsten.
Utskottet har likväl icke kunnat finna, att för läkare med practik en lägre minimi-afgift skäligen kan bestämmas; och som f\ procent af inkomsten skall beräknas, då den derigenom uppkommande afgift anses öfverstiga minimi-afgiften, så torde berörde anmärkning böra förfalla. pag. i3.
Då för Fiskare, ehvad de äro Borgare eller ej, upptagne till minimiafgifter i åtta classer, blifvit, genom skriffel, uti rubriken utsatt endast sju eiasser, hemställer Utskottet att ordet: ’’Sju,” må förändras till ''åtta.’’ pag. i3.
Fruntimmer, som idka klädsöm.
Hos Riddcrsliapet och Adeln "är anmärkt, att någon bevillning icke borde dem påföras; men då deras yrke är af förmonlig beskaffenhet, afstyrker Utskottet den föreslagna förändringen. pag. i3. Bevillnings-Utskottets Utlåtande, No 27.
J7 pag. [3, Försäljare af utländska Lottsedlar.
Inom Ridderskapet och Adeln samt Bor gare-Ståndet bar blifvit anmärkt: att, örn försäljning af utländska lottsedlar icke helt och hållet kan förbjudas, borde beskattningen derå förhöjas genom införandet af ytterligare 2:ne classer, den första med 5oo R:drs och den andra med 200
R:drs afgift; att minsta afgiften borde blifva rooR:dr, och bevillning derutöfver kunna påföras till obegränsadt belopp, enligt Taxeringsmännens bepröfvande; att, i afseende på denna beskattning, borde meddelas sådane sladganden, som kunde förekomma de underslef, som på senare lider börjat vidtagas, för att undgå den stadgade bevillningen ; samt alt försäljare af inhemska, enskildes lottsedlar borde uppföras till bevillning i 3:ne classer, nemligen ira classen med 200 R:drs, 2:dra classen med 100 R:drs och 3:dje classen med 5o R:drs afgift.
Vid öfvervägande häraf har Utskottet, som icke ansett några serskilda föreskrifter erforderlige tili betryggande af Statens inkomst för försäljningen af utländska lottsedlar, hvilken försäljning ej kan undgå att af Taxeringsman och öfrige vederbörande blifva känd, likväl funnit en förhöjning i minimi-afgifterne skäligen böra ega rum; och får derföre vördsamt föreslå följande, förändrade classificalion, nemligen:
Försäljare af utländske lottsedlar, i händelse sådan försäljning tillätes, i två classer:
Första classen , , R:dr 200:
Andra dito ......
— 100: — — hvarjemte Utskottet, som inhemlat, att försäljning af inhemska, enskildes lottsedlar jemväl utgör föremål för en förmonlig industri, skolat, i afseende derpå, föreslå följande tillägg:
Försäljare af inländska enskilde personers" lottsedlar, i händelse sådan försäljning tillätes, i två classer:
R:dr 20: — — Andra dito . . . . . — 10: — — pag. i3.
Försäljelskor, så kallade Brödjungfrur.
Brot. 1840. 5 Sami. 1 Afd. 18 Haft. 3 i8 Bevillnings- Utskottets Utlåtande, N:o 27.
Hos Ridderskapet och ddehi är anmärkt, att beskattningen borde bestämmas med afseende på städernes storlek; men då afgifterne i de föreslagne 4 classerne äro af ganska skiljagtiga belopp, anser Utskottet någon förändring derutinnan icke nödig. pag. 14.