Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För länet i det hela kan åkerbruket, betraktadt såsom särskild näring, anses vara den, som frambringar högsta värdes-produkten, fastän trakter finnas der andra näringsgrenar härutinnan täfla.
Inom södra Dahlsland och den lillgränsande norra delen af Westergöthland samt delvis äfven på norra Dahlsland, till så vidt invånarne grunda deras 9 doras bestånd på åkerbruk, liar vid större egendomar och hos jordbrukande ståndspersoner vexelbruk blifvit nästan allmänt antaget; och detta brukningssätt vinner allt mera framgång’äfven ibland allmogen, som redan ombyter med odling af säd och foderväxter på öppna åkerjorden.
Vanligen trädes i dessa trakter ^:del eiler iLdel af åkern och det öfriga besås med höst- och vår-hvete till omkring y^tdelar, höst- och vår-råg 12, korn 6, bafra 50, blandkorn 6, ärter 2 och potates 24 sådane delar, Hafra är således ännu hufvudsädet, men detta ökas icke mera på odaljorden, utan uttränges snarare der något af råg och potates, hvaremot nyodlingar merendels besås med bafra. 1 den del af Westergöthland, som närmast tillgränsar Götha eif, är brukningssältet i så måtto skiljaktigt, att der sås mindre af bafra, men mera ärter och korn, samt dessutom bönor lill betydlig proportion.
Invånarne uti de till länet hörande sodia häraderne af Westergöthland fortfara deremot allmänt med det af ålder brukliga ensädet, undantagande några ståndspersoner, som begagna trädning och vexelbruk, då vanligen trefjeidedelav af jorden besås, 1 med larsmesso-råg och hälften med korn, blandkorn, bafra oell potates.
Annars nyttjas i dessa trakter föga höstutsäde, utan besås öppna åkerjorden helt och hållet med vårsäd, bestående af något råg, till en ungefärlig tiondedel, af ganska litet korn och ärter, men hufvudsakligen af blandsäd och bafra samt för öfrigt af potates, som alltmera tager öfverhand; och måste utan tvifvel orsaken till detta allmännast antagna brukningssätlet med ensäde sökas dels uti den till åker användbara jordens inskränkta rymd och dels uti dess magra beskaffenhet, som gör den mindre tjenlig för annat, än svagare sädesslag.
Lin trifves öfverallt i länet och odlas jemväl på de flesta orter till husbehof; men inom
Maiks härad skötes odlingen och beredningen af denna växt i stort och med omsorg samt tillverkas deraf väfnader till betydligt afsalu.
Hampa odlas endast på spridda ställen och i ringare skala, så att afkomslen icke fyller länets behof.
Humla odlas åter mera allmänt till husbehof och på åtskilliga ställen jemväl lill afsalu, hvilket sednare isynnerhet äger rum i Hesselskogs och Dahlskogs socknar på Dahlsland samt i Kinds härad af Westergöthland, derifrån afsättningen till andra orter är betydlig.
Rofvor, morötter, kålrötter och kålsorter odlas öfverallt af allmogen till husbehof, och fruktträd träffas stundom äfven vid allmogens gårdar; men finare trädgårdsväxter och större fruklträdsplanteBerältetse öfver Elfsborgs
Län för åren 1842—1846. 2 10 ringar finnas i allmänhet endast vid ståndspersoners egendomar.
Inom de socknar af länet, sorn gränsa nära intill Götheborg, äro ställen, der trädgårdsskötseln drifves såsom näringsfång.
I frågan örn antagne nya methoder vid jordbruksskötseln eller nya inrättningar till arbetskrafters besparande dervid må nämnas, alt egentligen på Dahlsland har Engelska flåhacknings- och jordbrännings-methoden, sorn funnits ofta förstöra matjorden, leinnat rum för ett annat odlingssätt med bränning efter plog, sålunda att blott en plogskifva i hvarje åkerteg sönderskäres, uppställes och brännes, hvilket sätt besparar arbete och förtär mindre af matjorden, men befordrar ändock bördigheten.
Användandet af granris, i stället för spillning, vid potates-planteringen är jemväl ett i sednare åren uppfunnet hjelpmedel, som efter hand allt mera antages.
Undantagande tröskmachiner och väderharpor till säds rengöring, hvilka vid större egendomar begagnas, hafva mekaniska inrättningar till besparande af arbetskraft icke heller kommit i allmännare bruk.
Tili så vidt det i allmänhet låter bestämma sig, kan man antaga vanliga såningstiderna vara: för vår-utsädet efter medlet eller emot slutet af April och första dagarne af Maj, samt för höst-utsädel medlet och slutet af Augusti saint början af September; och infaller skördetiden vanligast närmare början af Augusti samt räcker in i början och emot medlet af September månad.
Afvikelserna måste dock vara många nti ett län med så vidsträckt läge och så skiljaktiga naturförhållanden.
Vid medelmåttig skörd är spanmålsproduktionen uti de förut anmärkte delarne af länet, hvarest åkerbruk utgör folkets hufvudnäring, mera än tillräcklig för behofvet inom hvarje ort, så att femtedelen eller kanske fjerdedelen kan anses gå till afsalu utom orten eller utom länet.
I länets öfriga delar och synnerligast uti vissa socknap af Dahlsland närmast Norrska gränsen samt i de sydliga trakter, sorn omgifva Borås och Ulricehamn, eller tillstöta, svarar deremot spanmåls-produktionen, äfven vid den rikaste skörd, icke på långt när emot konsumtionen, utan måste skillnaden för behofvets fyllande tagas ifrån andra orter, och sker detta vanligen i förstnämnde norra trakt från Norrige någon gång, men annars från nedra Dahlsland, samt uti sistnämnde södra trakter från Götheborg, Halland och Skaraborgs län, ifrån hvilket sednare tillförseln på Borås torg i synnerhet är betydlig; hvarförutan Kinds och Redvägs häraders invånare under sednare åren börjat inköpa mycket 11 af den spanmål från Östergöthland, som hålles till salu i Jönköping.
Vill man för Elfsborgs län öfver hufvud jemföra spanmåls-produktionen emot konsumtionen, så blifver resultatet, att årligen större qvantiteter spanmål behöfva tillföras länet från andra län och orter, ehuru, genom åkerbrukets tilltagande och den utvidgade potatesodlingen, behofvet är mycket förminskadt, emot hvad det annars, vid en starkt ökad befolkning, skulle vara.
Genom approximation är utrönt, att vid knapp skörd utgör hela behofvet af tillförsel från andra län och orter omkring 100,000 tunnor spanmål, men vid missväxt vida derutöfver, ända till 150 å 160,000 tunnor och mera.
Jemte ofvan angifne orsaker till jordbrukets tillväxt kan man icke frånkänna en mera utbredd kunskap om bättre methoder vid jordbruksskötseln stort inflytande; och bör anmärkas, att förtjensten häraf tillhör jordbrukande ståndspersoner med upplysning och nit för yrket, hvilka härutinnan gifvit exempel, det enda som i dylik fråga verkar direkte på allmogens öfvertygelse: hushållnings-sällskapets bemödande, att genom belöningar uppmuntra allmogen till en ändamålsenligare jordens indelning och brukning, har dock något medverkat för detta ändamål.
Såsom bidragande orsak kan äfven nämnas den ökade bågen för ägoskiften, skogs- och utmarks-delningar samt andra sådana företag, som lemna hvarje jordbrukare för sig mera frihet och bättre utrymme att efter egen erfarenhet skola sitt jordbruk; hvarförutan odlingslånen på vissa ställen kraftigt medverkat till oländig marks uppbrytande och odlande; och slutligen må man icke förtiga den omvårdnad, en upplyst regering i sednare tider egnat åt jordbruket genom skyddande författningar, som antingen undanröjt direkta hinder för jordbruksnäringarnes uppkomst, eller lindrat och afskaffat vissa betungande sätt att utgöra beskattningen.
Intrycket, sålunda gifvet till än större utveckling, försvagas måhända endast af ett verkligt binder; men delta, bristande afsättning på den öfverflödiga spanmåls-produktionen efter goda skördar, torde dock vara det svåraste att afhjelpa uti ett land, der stora städer saknas, der invånarne i de små, äfvensom i bergsbruks-orterne, sjelfva till stor del äro spanmåls-producenter, der ett utvidgadt fabrikssystem icke ännu finnes eller lätteligen torde kunna införas och der någon mellanhandel, till spanmåls uppläggande och förvarande för knappa år, icke i allmänhet äger rum.
Man kan likväl ej skäligen påstå, att spanmålspriserna varit under goda eller medelmåttiga skördar de sednare åren här i länet låga, annorlunda än i jemförelse med priserna efter missväxter; och detta förhållande, som egentligen bevisar, att de då af omständigheterne högt uppstegras, tyckes uti ett vidsträckt rike med under vintermånaderne afbruten 12 vats enkom rmuiikation ligga så djupt i sjelfva sakens natur, att det vä! icke kan ändras, om än till någon del genom tjenliga författningar korrigeras.
Så länge öfverproduktionen af span mål icke kan förås riad eller torkad till, torgs, möter dess uppläggande i större förråd en betydlig svårighet, som måste återverka på mellanhandeln med denna första nödvändighetsvara samt göra den både svår och dyr att åtkomma efter felslagna skördar, hvaremot emedlertid annat hjelpmedel ej lärer finnas, än en väl afvägd tulltariff, som kan gynna spanmåls-utförsel efter goda och införsel efter svaga skördar.
I närvarande' ställning kan bränvinsbränningen, betraktad såsom vehikel till åkerbruket, jemväl anses vara ett stundom nyttigt korrektif emot spanmålsförråders hopande hos producenterne till förlägenhet och lidande för dem; dock bör anmärkas, att bränningen inom detta län egentligen är beräknad på afverkning af potates till bränvin.
Alt jordbruksnäringen nu ganska mycket beror af bränningsrätlighetens fria utöfning måste dessutom medgifvas; och till exempel härom kan i synnerhet åberopas förhållandet uti Wädlle, Kullings, Gäseneds och Wedens härader, hvarest allmogen i sednare tider företagit sig att, på en för öfrigt nog otacksam jord, odla potates i stort och deraf tillverka bränvin, som afsättes på andra orter med betydlig vinst för häradernes annars vanlottade jordbrukare och lill ej ringa lättnad för dem vid krono- utskyldernes godtgörande. b~) Boskapsskötsel utgör, äfven då den betraktas skiljd från åkerbruk, en hufvudsaklig beståndsdel af folknäringen.
Uti de delar af länet, hvarest åkerbruket är i mesta flor, nämligen på slättbygden af
Dahlsland och uti tillgränsande trakter af Westergöthland, har delta öfvervigten; men på norra och vestra
Dabi samt i andra trakter af Westergöthland, synnerligen Kinds härad, håller boskapsskötseln snarare jemnvigt med åkerbruket och lemnar utöfver husbehofvet mer eller mindre betydlig afkastning lill afsalu.
På Dahlsland äro ängarne i allmänhet bördiga, hufvudsakligen naturliga och öfver hufvud svarande emot åkern, samt har den couperade delen af landet i synnerhet förmånen af godt och tillräckligt sommarbete.
Ängskulluren försummas dessutom icke, och användes dervid merendels klöfver- och thimotejutsäde; men, äfven utan utsådda frön, underhålles gräsväxten af vild klöfver och andra tjenliga foderslag, när igenläggningen sker efter väl häfdad åker.
Inom Westergöthland är ängsodlingen mindre utbredd och föga använd uti de södra trakterna, som likväl delvis hafva goda fodertillgångar från naturliga ängar: tillräckligt sommarbete finnes der nästan allmänt. ö O 13 Hornboskapen på Dahlsland
Sr i allmänhet af litet, men godt, inhemskt slag, som tilltager i godheL med ängs-kulturens utvidgande.
Uti Westergöthland, der boskapskreaturen oflare inköpas från andra orter, äro slagen mera blandade och sinsemellan skiljaktiga, likväl i allmänhet icke stora, fastän stundom ganska goda.
Till rucens förädling eller fortplantning af bättre racer har i intetdera af landskapen något blifvit tillgjordt, annorlunda än såsom undantag af jordbrukande ståndspersoner, hvilka mellanåt förskaffat sig större och bättre stamrace från andra orter.
Oxar användas vid jordbruket och vid kortare körslor i alla delar af länet samt på några ställen jemväl till mera långväga forslingar.
Endast under höst-, vinter- och vårmånaderne, eller så länge marken är frusen eller betäckt af snö och utan bete, nyttjas i allmänhet stallfodring för boskapskreaturen.
Jemväl i öfriga delar af länet äro hästarne, ehuru af flera olika slag och mera små än stora, skäligen goda och väl underhållne i allmänhet.
Relatift till hemmantal och folkmängd hålles mindre antal hästar uti de sydliga trakterne af Westergöthland, än annorstädes i landskapet, hvilket åter är följd af hemmanens inskränktare fodertillgångar; men uti vissa trakter af länets norra del, der foderlillgångarne äro ymniga, kunde hästafveln ökas och utbildas tili näringsgren, om hingstar af ädlare och goda slag funnos till racernas upphjelpande.
För närvarande finnas endast tvänne sådana hingstar stationerade härstädes, deraf en från Strömsholm, tillhörande kronan, och den andra tillhörig husbållnings-sällskapet.
Emellertid försäljas ifrån
Dahlsland årligen 2 till 300 föl, som vanligen inköpas af allmogen uti Westergöthland och Bohus län.
Fårafveln är ganska betydlig i det bela.
De får, som af allmogen uppdragas för eget behof till föda och beklädnad eller ock till afsalu, äro merendels grofulliga, af Svenskt eller blandadt slag.
Finulliga, ursprungligen af Tysk eller Spansk race, underhållas äfven, i synnerhet hos ståndspersoner; hvarförutan Schäferier af Electoralrace under sednare åren blifvit anlagda på ett par ställen, nämligen å Gräfsnäs och Rånnums säterier.
Den förminskning, allmogens fårhjordar lidit genom sjukdomar efter de våta somrarne vid slutet af förra och början af detta qvinqvennium, har sedermera blifvit någorlunda ersatt genom ny afvel.
\ 14 Getter finnas ännu i bergs- och skogstrakterne inom de mest nordliga och mest sydliga delarne af länet; men för öfrigt äro dessa kreatur afskaflfade, såsom skadedjur i den mån jordbruket vunnit förkofran.
Svin uppfödas till betydlig mängd uli de seminanla delarne af länet; och äfven annorstädes för husbehof deraf träffas på somliga ställen goda racer.
Gåsafveln är icke obetydlig på södra Dahlsland och å slättbygden af Westergöthland, utan lemnar årligen öfverskott lill afsalu.
Att boskapsafveln tilltagit öfver hufvud, om icke fullkomligen i bredd med jordbruket, åtminstone betydligt visar sig af alla förhållanden och är äfven naturligt, då dessa näringar hafva 'på hvarannan en beständig vexelverkan, så att den enas förkofran gifver medel vid handen till den andras.
Om och huruvida bränvinsbränningen bidrager lill boskapsafvelns utvidgande kan vara svårt att afgöra, likväl synes gifvet, atl den icke är ett nödvändigt vilkor för boskapsskötselns bestånd och att kreatursracerne snarare försämras än förbättras genom njutningen af drank, ehuru det är onekligt, alt denne i knapjva foderår eller på orter, som hafva ringa hötillgång, lemnar betydligt understöd åt ladugården; dock gör den utan tvifvel mesta nytta vid svinkreaturs uppfödande.
Boskapsskötselns afkastning i länet torde numera fullt svara emot behofvet för det hela, fastän allmogen uti de magra, mycket befolkade trakterne söderut årligen inköpa både hästar och hornboskap från andra län, ty genom försäljning från Dahlsland anses förhållandet jemnadt; och i öfrigt förer allmogen ett sparsamt lefnadssätt öfverallt, för att kunna sälja något af lefvande kreatur samt ost, smör och andra viktualier, derå priserna under de sistförflutna åren varit fördelaktiga för säljaren.
Salpetertillverkning, sorn kan anses vara ett bihang till ladugårdskötseln, har icke någonsin haft särdeles framgång i detta län, ehuru skogstillgången kanske skulle medgifva dess allmännare utöfvande på en del orter. c) Skogar, bestående hufvudsakligen af tall och gran, finnas ännu till stor vidd och betydenhet inom länet, särdeles på Dahlsland samt i Wedens, Bollebygds och Kinds härader af Westergöthland, hvarest skogen längst i söder till någon mindre del består af bok.
Ek och andra nyttiga löfträd växa öfver hela länet, dock mera spridda, endast utgörande smärre skogsparker och lundar.
Skogarne äro numera nästan öfverallt enskild tillhörighet och begagnas dels i samfällighet, dels storskiftade och äfven på några ställen enskiflade; 15 varande de socknar ganska få, som icke hafva skogsandelar till hemmanen, de fleste om ej alla på ettdera af nämnda sätt, härvid oafsedt jernbruken, under hvilka större skogstrakter vanligen innehafvas, merendels med äganderätt.
Af de före detta kronan förbehållne fyra kronoparker och fjorton kronoallmänningar hafva tvänne af de förra och delar af den tredje, samt tolf af de sednare blifvit tid efter annan, på grund af de allmänna förfoganden, Kongl. Maj:l med Rikets Ständer i ämnet vidtagit, kronan afhände och till härader, socknar eller vissa hemman öfverlåtna, med eller utan skatt, antingen till samfällt bruk och nyttjande eller till fördelning emellan hemmanen.
Deremot äro kronoparken^ Hunne- och Halleberg belt och hållet, samt kronoparken Edsmären till någon del, bibehållne under kronans äganderätt och ställde under Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes härstädes förvaltning, för reglering och begagnande efter nyare trakthuggningssättet, hvilket äfven allmänt å dessa skogar blifvit tillämpadl.
Fördelarne af detta skogshushåilningssätt blifva allt mera ögonskenliga, i den mån detsamma hunnit utveckla sig och gifva resultater.
Alla de afverkade skogsytorna äro, hufvudsakligen genom sjelfsåning och dermed förenad, i jemförelse med ytornes vidd icke särdeles kostsam hjelpsuning, nu återbeväxta med ungskog.
Från kronoparkerne Hunne- och Halleberg har virkets afsalu med den fordel kunnat bedrifvas, att, sedan kostnaderna för förvaltningen, uppförande af karaktershus å öfver-jägmästare-bostället
Bergegården och inköp af fyra å parken belägna hemman blifvit fråndragne, dessa parker derutöfver gifvit för nästforflutna fem år en kontant behållning af 6,865 R:dr.
Vid kronoparken Edsmären har första blocket blifvit till hela dess vidd besådt, samt tredje blocket för sådant ändamål inhägnadt, och hafva kostnaderna för dessa nya hushållningsåtgärder under sislförflutna fem år öfverstigit inkomsterna med 992 R:dr.
Vid häradsallmänningen Brevikshult, hvars inkomster af delägarne disponeras, uppgår deremot de sista fem årens nettovinst till 288 R:dr.
Dels i plantskolor, dels i öppna marken vid handsådd, hafva å kronans parker inom länet blifvit under ifrågavarande qvinqvennium utsådda 5 tunnor ollon af ek och bok, 2| tunnor hagtorns- och slåbär, omkring 300 U. frö af gran, tall och lärkträd samt 100 U. björkfrö; hvarjemte å Hunneberg 29,000 st. plantor af ek, bok, lärkträd med flera slag blifvit i skogen utplanterade; och, för att uppmuntra allmogen till den lönande industrien af skogsfrösamling, hafva tryckta afhandlingar om sättet för frösamling blifvit genom hushållnings-sällskapet gratis bland allmogen utdelade, samt genom allmänt 16 kungörande tillkännagifvet, att skogsfrö, till allmänt gängse priser, inköpes så väl af bemälde sällskap, som af förvaltningen vid kronoparkerna i länet.
Äfven enskilde hafva börjat omfatta det omförmälda skogshushållningssätlet, såsom vid säteriet Hjelmared i Westergöthland samt vid Upperuds och Gustafsfors bruksbolags äfvensom vid säteri egendomen Ekholmens skogar på Dahlsland; hvarförutan, vid de skogegande militie-boslällen inom länet, hvilka i sednare åren undergått laga syner, planer för ordnad skogshushållning blifvit upprättade och gillade.
Att en sådan hushållningsmethod kommer att af enskilde allmännare införas torde dock icke på länge vara att motse, enär dels kostnaderna för skogens mätning, taxation och indelning samt hägnader och återbesåning rn.
rri. äro särdeles dryga, dels vinsten utfaller först efter längre tids förlopp, dels icke någon författningsenlig garanti finnes att den började planen kommer att af en ny ägare fullföljas, och dels ansvaret för åverkan och ohägn icke är nog afsk räckande; hvartill kommer den oinskränkta rättigheten till svedjande, som derföre äfven mångenstädes bedrifves utan måtta.
Genom premier och ändamålsenliga författningar torde likväl mycket kunna uträttas.
Att nu emellertid under de förhållanden, som bär ofvan blifvit anmärkta, skogarne äfven under nu ifrågavarande qvinqvennium varit i aftagande, kan nästan ej betviflas, enar detta faktum dessutom synes antydt af andra omständigheter.
I allmänhet äro de likväl ännu fullt tillräckliga för länets behof och kunna från några orter fortfarande lemna tillgång på skogseffekter lill betydligt afsalu, så framt eli bättre skogshushållningssätt skulle vinna inträde och af enskilde skogsägare med förtroende omfattas, hvilket dock ej torde kunna ske hvarken lätt eller snart i ett län, der skogarne hufvudsakligen tillhöra allmogen.
Ett nyttigt skogsbesparingsämne, nämligen bränntorf, är att tillgå på mångå trakter inom länet; men hittills begagnas detta endast till någon liten del på södra
Dahlsland samt något mera i vissa härader af Westergöthland, hvilka orter, såsom delvis utgörande slättland, redan antingen lida skogsbrist eller måste afhemta deras behof af ved och virke från aflägsna ställen.
I byggnadssättet hafva förändringar, som verkat till skogsbesparing, icke blifvit i allmänhet vidtagne, utan har tvertom allmogens tilltagande håg att bygga högre oeh rymligare boningshus, sorn på vissa orter bestå af tvänne våningar, snarare bidragit att öka skogsåtgången, äfvensom den måste hafva blifvit ökad i och för årligen tillkomna nya bostäder.
Nästan alla hus på landsbygden 17 landsbygden och de flesta i städerne byggas för öfrigt ännu vanligen af träd; dock har en början blifvit gjord med andra byggnadsämnens användande, nämligen sten, brändt och obrändt tegel samt kalkbruk, i Borås och synnerligast i Wenersborg, hvilket byggnadssätt vunnit efterföljd på ett eller annat ställe å landet och torde ytterligare sprida sig derstädes, sedan det blifvit medgifvet, att soldattorp och äfven byggnader å militie-boställen få af slika skogsbesparande materialier uppföras.
Större och rikhaltigare jernmalmsgrufvor finnas icke inom länet; dock begagna Billingsforss bruksägare fortfarande malmfyndigheten i kringliggande orter.
Som denna likväl hvarken är tillräcklig eller till tackjernsblåsning fullt tjenlig, måste malm ifrån Wermland och andra orter äfven användas.
Under ifrågavarande qvinqvennium hafva följande förändringar i afseende på jernbruket! ägt rum:
Vid Bäckeforss bruk har behörigt tillstånd till inrättande af en gasvällugn blifvit meddeladt år 1844-; Gustafsfors bruk har år 1845 blifvit tillökt med en stångjernshammare och en vällugn; Vid Hanefors bruk har år 1844 tillåtits inrättandet af en större stålugn; Vid Liseforss manufakturi har äfven 1844 tillåtits inrättandet af en stålugn; Vid Rådanefors bruk har, genom Kongl. Bergs-Collegii Utslag den 27 Oktober 1845, tillåtelse meddelats till begagnande af en dubbel Lancashirehärd i stället för tyskhärdarna samt en särskild hammare för smältornas hopslående; Vid Trollhätte manufakturverk har Bergs-Collegium, genom Utslag den 5 Mars 1846, beviljat inrättandet af planerhainrar för särskild stock; hvaremot Volfenforss bruk, till följd af Bergs-Collegii Utslag den 2 November 1840, blifvit nedlagdt.
Enligt de uppgifter, som kunnat erhållas, har tillverkningsvärdet vid de inom länet befintliga tolf bruk med 25 stångjernshamrar och åtta bruk med 8 ämneshamrar utgjort 381,196 R:dr 12 sk. per medium årligen, Berättelse öfver Elfsborgs
Län för åren 1842—1846. 3 18
De i länet befintlige två kopparliamrar förädla årligen per medium 182 SkOl till ett tillverkningsvärde af omkring 27,300 R:dr.
Till bergsrörelsen kan för öfrigt räknas: ett täljstensbrolt uti Wedbo härad, hvarest till afsalu förfärdigas grafstenar, milstolpar och vägvisare samt grytor och andra käril; flera skifferbrott inom Nordahls härad, dervid takskiffer tillverkas jemväl till afsalu utom orten, qvarnstensbrott inom Nordahls och Gäseneds härader, derifrån orternes allmoge upphugger qvarnslenar för husbehof och jemväl till afyltring åt andra orter; kalkugnar, deraf inom Wäne härad vid foten af Hunne- och Halleberg finnas elfva stycken med rik tillgång på kalksten, och hvilka vanligen för året tillverka och afsätta minst 1,000 tunnor kalk hvardera, hvarförutan åtskilliga mindre kalkstensbrott finnas på andra spridda ställen inom länet och begagnas lill kalkbränning för ägarnes eller grannars husbehof.
Gulockersslammeriel vid Semsholms säteri i Gäseneds härad har, i anseende till täta ombyten af ägare, icke varit bedrifvet under detta qvinqvennium.
Värdet af tillverkningarne vid samtliga de öfriga verken kan icke ens approximativt med någon säkerhet beräknas. e) Fabriker, Bruk, Werk och öfrige Näringar på landet, hvilka icke höra till bergsrörelsen.