Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Preste-Ståndet under den Q och af Yälofl. Borgare-Ståndet den i3 sistlidne November; hvaremot detsamma under sistnämnde dag är vordet af Heder v. Z/<zg- samt Allm. Besr.- och Ekon-,Utskottets Utlåtande, lV'.o 2g. j3 Bonde Ståndet återremitteradt; vid hvilket förhållande, och då tre Stånd således Idlallit Betänkandet, någon vidare åtgärd från Utskottets sida icke lärer erfordras.
Stockholm den 28 Januaii 1845.
Ank. till Exp.-Utsk., d. 29 Jan. kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande Nio /j, öfver väckt motion om förtydligande af Förf atlnmgarne rörande snöplogning.
Enligt till Utskotten från Respective Riks-Stånden ankomne Protokolls Uldicig, hai detta Betänkande blitvit bifallet af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln och Hög v.
Preste-Ståndet, afslaget af Yällofl.
Borgare-Ståndet samt aterremitteradt af Idederv. Bonde-Ståndet, på grund af följande deremot gjorde anmärkningar, nemligen: ’ 1:0 att, då snöploglag funnos så stora och vidsträckta, att det vore omöjligt lör plogfogden att på den tid, hvarinom allmän väg, efter inträffatlL snöfall, hör vara farbar, hinna till skottning eller plogning uppbåda alla Irån hvarannan vidt spridde delegare, en sådan skyldighet icke hordt honom åläggas, utan hvarje delägare förpligtas, att, ulan kallelse, sjelfmant sig infinna, med åliggande för plogfogden att tillse, det plogningen eller skottningen blefve ändamålsenligt fullgjord, eller vid delegarnes underlåtenhet verkställd för lega; i enlighet hvarmed ett förslag till förändrad redaction af Kongl. Brefvet den to Maj 1815 hlifvit framstäldt; 2:0 att den förhöjning i ansvaret för plogfogdes försumlighet, som Utskotten föreslagit, vore obehöflig och dessutom icke föranledd af den i ämnet väckta motion ; 3:° att hötet ne för plogfogdens underlåtenhet att å delegarne utfärda kallelse borde nedsättas till 3 R:dr 16 sk. samt för de sednares att kallelsen åtlyda till 1 R:dr 3a sk., allt Banco; hvarjemte, 4:o hlifvit, föreslaget, att i den förklaring, som komme att i ämnet utfärdas, 01 den. vid inträffande snöfall,” måtte utbytas emot: ”efter snöfall, pa det att plogfogden icke måtte bli antastad med obehörige åtal.
Prot, i8/i.5J 7 Sand. 2 Afd. 8 Haft. 3 I 4 Zag- samt Allm Btsv.- och Ekon.-Ulskottes Utlåtande, 2g.
Utskotten hafva tagit berörde anmärkningar i öfvervägande; och enär till den plogfogden åliggande befattning, såsom hufvudman för snöploglaget, måste höra, icke allenast, att, sedan delegarne till snöskottning sig inställt, tillse, det snöskottnings-arbelet varder ordentligen verkstäldt, ulan äfven föranstalta derom, att, då snöskottning erfordras, delegarne till detta arbete med tillräckligt manskap sig infinna, och således att till arbetet dem buda ; kunna Utskotten ej annat än fortfarande anse det vara med rättvisa öfverensstämmande att, om snöplogfogden eftersätter fullgörandet af sin skyldighet att, vid inträffande behof af snöskottning, kalla delegarne till arbetets verkställande, han i första rummet bör för denna försummelse vara ansvarig och serskildt botes påföljd underkastad; hvadan Utskotten äfven, på de i förra Betänkandet upptagne skäl, finna sig förhindrade att nedsätta det föreslagne bötesbeloppet, helst uti denna bestämmelse ingalunda, såsom anmärkt blifvit, förefinnes någon förhöjning, utan snarare en nedsättning uti det i 1815 års Kongl. Bref stadgade bötesbelopp, enär detsamma oftast blifvit ålagd t hvarje serskild delegare i ploglagen, i hvilket fall det ansvar, som drabbat ett stort ploglag, blifvit mångdubbelt större än det för plogfogden nu bestämda; vid sådant förhållande och då nedsättning i ansvaret för delegare, som, ehuru kallade, underlåta att till snöskottning sig infinna, hvarken är lämplig eller af motionären påyrkad, samt den föreslagne redactions-förändringen att orden: ”vid inträffande snöfall” skulle utbytas emot: ”efter snöfall,” så mycket mindre kan anses af behofvet påkallad, som förstberörde uttryck redan finnes uti ofvannärande Kongl. Bref, utan att, vid tillämpning af stadgandet, någon tvekan om uttryckets rätta förstånd hittills, Utskotten veterligen, försports; få Utskotten, med vidhållande af sitt uti det förra Betänkandet afgifne, utaf två Riks-Stånd bi fallne, förslag, ånyo öfverlemna detsamma till Heder v.
Bonde-Ståndets pröfning.
Makcus, 1845.
1 Lag- tomt Allm. Bese.- och Ekon-Utskottens Betänkande, N:o so. N:o 30.
Ank. till Exp.-Ulsk. den 24 Mars, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckta frågor om förändringar i Stängsel-Förfättningarnc.
Till Utskottens behandling hafva blifvit öfverlemnade följande, i ämnet väckte, motioner, nemligen; •j ,1:0 af.?I.err Grefve kagerbjelke, G„ som anfört, alt Kongl. Maj:t 7ld da Resdagar, genom Nådiga Propositioner dm 31 Decem ber 1828 och den 22 Februari 1834, till Rikets då församlade
Ständer ötverlemnat förslag till ny Stängsel-förordning, byggd på hufvudsakligen enahanda grunder, som uti Lag-Comiteens förslag till ny Civil-Lag uti 5 <^ap.
Ryggninga-Balken för stängsel-skyldigheten finnas antagne, nemligen: att den, som stänga vill, eger dertill vitsordj sä vida egogränsen är lagligen bestämd eller erkänd, men att delegare, som i tegskifte ligga^ icke ega att stängsel mot hvarandra fordra; att egare af skogs- eller betesmark, som mot åker, äng eller odlingsIxu mark gränsar, skall vara pligtig att i hägnaden deltaga; samt att delnings gr i luden bestämmes, hvarken efter hemmantal eller egorj md, på sätt nu stadgadt ur, utan att, der egor af enahanda beskaffenhet, vare sig åker, äng, skog eller betesmark, möta hvarandra, böra delegarne <1 ömse sidor, till hälften hvardera, fullgöra stängselskyldigheten', men att deremot, dä åker, äng eller, vid laga skifte såsom inrösningsjord beräknad, odlingsbar mark möter skogs- eller betesmark, bör den sednares innehafvare endast till en tredjedel i stängseln deltaga; och som dessa grunder för hägnaders fördelning voro mera rättvisa, bestämda och enkla, än nu gällande stängselgrunder, har motionären, på de uti Kongl. Maj:ts nyssnämnde Nådiga Propositioner och Lag-Comitéens motiv till berörde Capitel samt Högste
Domstolens i ämnet afgifne utlåtande till stöd för förslaget anförde skäl, föreslagit Rikets Ständer att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t, med Oih. (til R.
7 Samt. 2 Afd. 0 Uäft. 1 2 Lag- samt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 30. upphäfvande af hvad i ämnet förr varit stadgadt, i N tiller utfärda ny Stängsel-Förord/.ing, i öfverensstämmelse med Sotig7.
MaJ:ts unförmähle Nådiga Propositioner; 2:o af Andreas Bengtsson från Jönköpings
Lan: alt redan under den tid, nu gällande Stadga om Skiftes-verket i Riket utarbetades och antogs, behofvet af en ny Stängsel-Förordning varit erkändt, emedan den nu gällande i flera hänseenden vore högst olämplig och orättvis, i synnerhet der laga skifte öfvergått skifteslagen; hvadan motionären föreslagit, alt det uti Kongl. Maj:ts of vanberörde Nådiga Propositioner intagne förslag till 7iy Stängsel-Förordning måtte af Rikets Ständer godkännas; 3:o af Petter Pehr: son från Jönköpings Län, med hvilken Anders Johan Sandstedt från samma Län sig förenat, atl, sedan laga skillen inom nästan alla Rikets provincer så fortgått, att de flesta hemmans-egare i möjligaste måtto fått sina egor sammandragne såsom enstaka hemman, nu gällande Stängsel-Förordning vore i högsta måtto olämplig.
Motionären har föreslagit följande förändringar i 1802 urs Stängsel-Förordning nemligen: l:o ”Alt alla skifleslag, der de med sina egor mola, laga hältteu livar af stängseln uti alla skiljoiinier i ulegor eller afrösningsjord, samt i inrösnings jorden efter uppskattnings-värdet’; 2-o ”Då åker, äng eller inrösningsjord möter utägor eller afrösningsjord, vare den skyldig att hålla stängseln allena, som eger åker, äng eller i nrösn ings jorden”; hvarjemte molionären hemställt, att, om detta dclningssätt icke funnes lämpligt för alla Rikets provincer, det åtminstone målte antagas för Götha rike, der laga skiften försiggått; 4m af Johannes Andersson från Skaraborgs Län: att, ehuruväl det ville synas, som stadgandena i 2 § 5 Gap. Byggninga-Balken och 1802 års Stängsel-Förordning, angående fördelning af den hägnad, som sträcker sig byar emellan, till sina grunder vore billiga och rättvisa, så alt den by gärdar för mer, som för mera ligger, och den mindre, som för mindre ligger; blefvo dock dessa stadganden, då de tillämpades äfven emot byar, som undergått laga skifte, till sine följder orättvisa och obilliga.
Om nemligen ett enstaka hemman om 2 mantal med 1000 tunnland åker och äng på en sträcka af 4,400 alnar angränsade en by om 22 mantal med tillsammans 4000 tunnlands inegor, så vore, så länge byn hade sina egor sam - 3 lag- samt Allm.
Best' - och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 30. ialde, ingenting vallare, ;in all byn i rågångshägnaden loge del efter sin areal med Adelar enligt 17.34 års färg; och om man kunde antaga, att iryn lödde icke 4, utan 11 gånger så många kreatur, som det enstaka heminanet, vore äfven 1802 års Stängsel-Förordning rättvis; men då denna 1‘örordning tillämpades emot byn, sedan densamma genom laga skifte b 1 ifvil (örvandlad till 22 enstaka hemman, af liv i 1 ka 2 mantal i den fordna byn med 2,)0 tunnland hvardera angränsade det förstnämnde enstaka hemmanet, föranledde Förordningen till orättvisa, enär, efter naturlig Lag, hvarmed 1734 års Lagstiftning öfverensslämde, enstaka hemmanet bordt hafva ?:delar af rågångsslräckan; hvaremot det, eldigt 1802 års Stängselförordning, endast linge |:del.
Af sådane anledningar har motionären föreslagit: att 1 § af 1802 års Stängsel-Förordning måtte upphäfvas och 1734 års
Lag uti 5 Gap. 2 § Byggninga-Balken upplifvas med det tillägg: ”att då by genom laga skille bli t vi t sprängd, endast de hemman, som angränsa, deltaga eller arealen mot de entaka hemmanen, eller då b v blifvit delad, upphörer den gamla fördelnings-grunden”.
Då Utskollen nu gå att öfver ofvanberörde förslag sig utlåta, anse Utskotten sig, i anledning af Herr Grefve Lagerbjelkes och Andreas Bengtssons från Jönköpings
Län yrkande om antagande af det uti Kong].
Maj:ls Proposition Lill Rikets Ständer den 31 December 1828 intagne förslag till ny Stängsel-Förordning, till en början böra i korthet redogöra för behandlingen och utgången af berörde fråga vid de tre sednast förflutne Riksdagarne, då den utgjort föremål för Rikets Ständers pröfning.
Vid 1828 års Riksdag, då frågan, genom Kongl. Maj:ts nyssnämnde Nådiga Proposition först bragtes å bane, yttrade derom Lag- och Ekonomi-Utskotten uti deras deröfver, under POo 33, afgifiie betänkande: att det måste medgifvas, alt de uti Kongl.
Förordningen den 9 Februari 1802 bestämde grunder för slängselskyldighetens fördelning mången gång i tillämpningen medförde verklig orättvisa, samt alt för vissa locala förhållanden och der jorden i allmänhet vore af någorlunda jemngod beskaffenhet, samt betydlig skillnad icke egde rum mellan hemmansdelarnes storlek, den föreslagna förändrade delningsgrunden vore den mest lämpliga, likasom den egde en bestämd fördel deruti, att den är enkel och för hvar och eft lättfattlig, så att serskildl biträde för stängsel-delnings upprättande, i enlig* het dermed, icke kan blifva erforderligt.
Genom antagande af denna del - 4 Lag- Mmt Allm.
Besv. och Ekon.-Utskottcnt Betänkande, N:o 30. ningsgrund skulle lik viil deri mindre hemmansegaren få vidkännas en betydligt ökad, dess förmåga mången gång måhända öfverstigande, stängselskyldighet; äfvensom de jordegare, livilka vid verkstäldt egoskifte fått taga af den sämre jorden till större rymd, eller de, livilka erhållit sina egor i flera serskilde lotter, icke allenast kommo alt vidkännas dessa olägenheter, utan äfven den af ökad, stängselskyldighet.
På grund af dessa betänkligheter och då der Lill kom, ej mindre att genom antagande af en ny, från den förut gällande så väsendtligen afvikande, grund för slängselskyldighetens fördelning, rubbning skulle komma att ega rum. i de, jordegare emellan, redan bestämda förhållanden, än ock ändring i stadganden, som voro af större allmän omfattning och inverkan på medborgares enskilda ekonomiska ställning, borde med yttersta varsamhet tillvägabringas, samt att det framställda förslaget icke kunnat blifva tillräckligen kändt af den jordbrukande allmänheten, hvilkens rätt derunder egentligast vore beroende; så förklarade Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 10 Augusti 1829, att de funnit betänkligt vid nämnde Riksdag Lagförslaget antaga, men anhöllo, att dess pröfning och deraf följande antagande eller icke antagande måtte få hvila till Ständernas nästa sammanträde; samt att emedlertid förslaget, jemte Högste
Domstolens deröfver afgifna utlåtande och Lag-Comiteens bifogade motiv till 5 Gap.
Byggninga-Balken i nya Civil-Lag-förslaget, målte på allmän bekostnad tryckas, samt lämpliga antal exemplar deraf till Länens Hushålls-säilskap utdelas, för att genom deras försorg komma allmänheten tillhanda och blifva af den kändt.
Efter det Kongl. Maj:t, med bifall till denna Rikets Ständers underdåniga anhållan, vidtagit de sålunda äskade åtgärder, och derjemte, till beredande af ytterligare upplysningar, rörande förslaget i alla dess delar, från Hushålls-sällskapen i Länen samt, der sådane ej finnas, från Konungens Befallningshafvande infordrat underdåniga utlåtanden, blef samma förslag, med åtskilliga af nämnde utlålanden föranledde förändringar och modificationer, genom Nådig Skrifvelse den 22 Februari 1834, till Rikets Ständers pröfning ånyo öfverlemnadt.
Rikets Ständer funno likväl, på hufvudsakligen enahanda skäl, som vid 1828 års Riksdag blifvit emot förslaget anförde, sig icke kunna detsamma godkänna och antaga; och vid sisllidne Riksdag, då frågan ånyo väcktes, blef förslaget likaledes underkändt.
Lag- samt ÅUm.
Bm. och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 30.
De mest väsendtlig,! skiljaktigheten emellan nu gällande stängselgrunder och de uti Kongh Maj:ts Nådiga Proposition föreslagne, äro hufvudsakligen följande:
Do alt, då vitsord till stängsels upprättande nu eger rum, endast då lika beskaffade egor ligga å ömse sidor om egogränsen, såsom der åker och äng möter åker eller äng och der skog och utmark möter enahanda mark, det nya förslaget innehåller: alt den, som stänga vill, eger dertill vitsord, sä vida egogränsen är lagligen bestämd eller erkänd; 2;o att, då nuvarande stängsel-lag stadgar, att der skog, beteshage eller utmark möter åker och äng, den håller gården allena, som eger åker och äng, samt att de förändringar, skog och utmark kunna undergå genom ujfpodlingar till åker och äng, icke få verka till förändring i stängsel-skyldigheten, ulan marken, oagtadt sina förbättringar, efter dess förra beskaflenhet anses, skyldigheten lör grannar att deltaga uti skillnads-stängsel hädanefter skulle blitva allmän, uLan afseende på jordens beskaffenhet eller brukningssätt, och alt således egare aj skog och betesmark, som mot åker, äng eller odlingsbar mark gränsar, skulle vara pligtig att i hägnaden taga del; och d:o att, då deltagandet uti stängsel hittills beräknats emellan serskilde byar efter hemmantalet, det förmedlade i fråga om inegor samt det oförmedlade i afseende på skog och utmark, men emellan delegare i. samma by uti inegor etter deras delningsgrund samt i oskiftad skog och mark efter oförmedladt hemmantal och, om den blifvit skiftad, efter den grund, som vid delningen löljts, skulle deremot hädanefter regeln blifva, att der egor af enajianda beskaffenhet, vare sig åker, äng, skog eller betesmark, hvarannan möta, böra delegarne å ömse sidor till hälften hvardera fullgöra stängsel skyldigheten; men all deremot, dä åker, äng, eller vid laga skifte såsom inrösningsjord beräknad, odlingsbar mark möter skogse/ler betesmark, den sedtiares innehafvare endast bör till en tredjedel i stängseln deltaga.
Hvad nu först stängselvilsordet beträffar; så enär rättighet att fordra grannes biträde till upprättande af hägnad i mellanliggande skilnad — stängselskyldigheten må vara härledd från hvilken princip som helst, vare sig från egande-rätt eller gemensam nytta — varit erkänd i alla äldre 6 Lag- samt Allm. Besv.- och Ekcn.-Vlskottens Betänkande, N:o 30. stängsellagar och utgör en slående grundsats, hvars rättvisa och ändamålsenlighet icke lärer af någon betviflas, samt den utsträckning af nämnde vitsord, som förevarande förslag innehåller, till äfven det fall, då egor af olika beskaffenhet hvarannan angränsa, såsom då åker och äng möter skog och utmark, är en följd af den för slängselsfördelning i samma förslag stadgade grund, få Utskolten, under förutsättning, att förslaget i sistnämnde hänseende vinner bifall, tillstyrka godkännande af ofvan förstnämnde, i afseende på stängsel vitsordet antagne, grundsats.
Hvad dernäst angår tillämpningen af densamma vid de händelser, då skog och betesmark möter inegor; så enär det lärer böra förutsättas, att boskaps-egaren är lika pligtig att bidraga till (redande al grannes åker och äng, som denne att sätta sina egor och grödor i lörsvarslillslåud mot andras kreatur, och man måste antaga, att egaren al skog och betesmark, om han icke i samma förhållande, som egaren till åker och äng, häfver nytta af inhägnade gränsor, dock alltid i någon mon deraf hemlar fördel, serdeles som för en ändamålsenlig skogshushållning, hvars nytta allt allmännare böljat inses, skogens inhägnande och fredande utgör första vilkoret; så anse Utskotten det både rättvist och billigt, att egare af skogs- eller betesmark, som mot åker, äng eller odlingsbar mark gränsar, till någon del bidrager till hägnadens uppförande och underhåll Utskotten öfvergå härefter till frågan, efter hvad grund grannars ömsesidiga deltagande i hägnads upprättande bör mätas eller Lill prutningen af sjelf va deiuingsgrunden.
Denna fråga har lagstiftaren på olika lider olika afgjort.
De äldsta lagarne innehöllo derom helt enkelt, alt, der gemensam stängselskyldighet egde rum, hvar och en skulle i hd g'luden lugn del till hälften.
Så stadgades i Uplands-Lagen Viderboa-Balken 17 Flocken, Westgötha-Lagen Bvggninga-Balken 1 och 6 Flockarne, Westmanna-Lagen B. B. 53 flocken, och Sudermanna-Lagen B. B. 14 flocken.
1 Lands-Lagen åter påböds i 26 C ap. B. B., att den bj skulle för mera gärda, som för mera låg och den för mindre, som för mindre lag.
Delta stadgande upplitvades i 5 Cap. 2 § B.
B. af 1734 års
Lag, och äfven i 1802 år-s Stängsel-Förordning är samma princip bibehållen.
Att efter fyra århundradens förlopp fråga nu ånyo ldifvit väckt om återinförande af ofvannämnde i Landskaps-lagarne stad - Lag- samt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 30. 7 gade delningsgruud för stängsel-skyldighel, tyckes antyda, att förhållanden in träd t, som påkalla en återgång till livad af ålder stadgadt varit; helst grunderne för nu ifrågasatte förändring, den der icke lärer kunna anses såsom ett hugskott för dagen, då den, vid 1815 års Riksdag inom BondeStåndet väckt, sedermera vid nästan alla de efterföljande återkommit, äro vordne godkände af så väl Kong!.
Majvl, som i förnyade Propositioner framställt detta vigtiga ärende till Rikets Ständers bepröfvande, som ock af Högste
Domstolen och Lag-Comitcen samt nästan alla ilushölls-sällskapen i lliket.
Om man följer odlingens gång och landlbrukets utveckling, torde förslaget om upplifvande af den redan i Lands-Lagen förkastade stängselgrunden vara lätt förklarlig.
Vid åkerbrukets första uppkomst var det gilvet, att den, som ernade odla ett stycke mark, hvilken ditintills legat öppen till bete för boskap, måste ensam afstånga delta stycke; men under del odlingen framskred ocii de serskilde odlarne derigenom närmade sig hvarandra samt deras gränser slutligen möttes och sammanfölfo, uppkom och stadgades helt naturligt den enkla slängselgrund, att de serskilde odlarne togo hälften hvar af hägnadeu i gränsen.
Då landthruket sedermera utvidgades och befolkningen ökades samt de första enstaka hemmanen slutligen förvandlades till stora byar, uppkom ett annat förhållande.
Det var då mera icke enhet, som mötte enhet, utan en samfällighet, som mötte samfällighet; och då alla delegarne i dessa samfälligheler, eller såsom de i Uplands-Lagen, Viderboa Baiken lf) Cup. 1 § kallas, Varna/ng, icke hade lika loller samt hvar och eu borde deltaga i stängseln mot angränsande byn, eller sin andel i Värnalaget, så uppkom lika naturligt den regeln, sorti i Lands-Lagen sladfäsludes, att den skulle stänga för mer, som för mera låg och den för mindre, som för mindre låg; och sedan den meningen, all alla rättigheter och skyldigheter borde mätas efter de förhållanden, som voro gällande i den tidens skattesystem, l-ner och mer vuniio insteg i lagstiftningen, antogs äfven hemantalet till grund för hägnaders fördelning de serskilde byarne emellan.
Under sednare lider hafva samfälligheterne åter börjat sönderfalla i enheter och sedan laga skiften numera öfvergålt större delen af Riket, bar det ursprungliga förhållandet ånyo intr. ädt, att enhet möter enhet och den gamla för dessa förhållanden gällande siängsclgrunden blir åter användbar och efterlängtad i samma rnou deri är enkel och bestämd samt i tillämpningen icke ledande till sådane ojeumheler, som den- nu gällande och följaktligen mera rättvis.
8 Lag- samt Allm.
Besv. o. Ekcm-, Utskottens Betänkande, Nio 30, För clenna sistnämnde åsigt äro dock Utskotten skyldige redovisning.
— Vid första påseendet tyckes ingen stängselgrnnd vara bättre än den, efter hvilken skyldigheten beräknas i förhållande till jordegarnes ömsesidiga ego-område.
Följer man deremot denna hägnadsgrimd in uti sjelfva dess tillämpning, så försvinna i de flesta fall de skenbara fördelande deraf.
Emellan byar och enstaka hemman gäller intet annat mått för egoområdet, än deras hemmantal; men det händer oftast att jordrymden å endera sidan icke svarar emot hemmantalet.
Sällan finnas isamma by hemman, som i godhet och vidd äro hvarannan fullt jemnförliga och i serskilde byar är skillnaden ännu större.
En by kan dessutom med en ganska obetydlig del af sine egor stöta intill en annan bys eller ett enstaka hemmans hela egomassa.
I dessa händelser blir hemmantalet en orättvis delliingsgrund, om det på båda sidor är lika stort, och ännu orättvisare, om den byn, hvars egor äro mindre, har större hemmantal, än den angränsande byn eller hemmanet, livilket ej sällan inträffar.
Inom samma by åter, der sjelfva egobeloppet bestämmer hägnadsskyldigheten hemmanen emellan, beror det likaledes af slumpen, huru denna skyldighet kommer att falla ut.
Omgifves en större egorymd af flere mindre stycken, så kan dess hägnadsåliggande blifva ökadt, utan allt förhållande till dessa små styckens tolal-summa, enär den större rymden skall gå i serskild beräkning mot hvartdera af de angränsande mindre styckena.
Tuneslutes t. ex. ett hemman af fyra med detsamma lika stora ego-omfång, erhåller det vida mindre del i stängseln på alla fyra sidorne, än om det iuneslutes af fyra hälften mindre lotter; ehuru det i båda händelserne drager lika mycken fördel af hägnaden.
Likaså kommer inom ett skilteslag ett hemmans hägnads-skyldighet att ökas eller minskas af den tillfällighet, att det kommer att förläggas inuti skifteslagets område eller utmed rågång mot angränsande by.
I sednare händelsen blir dess stängselbesvär minskadt, emedan uti rågångshägnaden alla uti byalaget taga del.
I den förra åter är det icke sällsynt, att ett hemman kan på flera olika ställen få sig påfördt hägnads-sträckor, sammanlagde vida längre än alla hemmanets gränsor sammanräknade, då det nemligen måste slängas icke allenast mot angrän - 9 Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 30. angränsande delegare i byn, utan äfven på flere aflägse ställen gemensamt med ofrige hemmanen i skifteslaget deltaga uti rågångshägnader mot angränsande byar, af hvilken hägnad det ingen nytta lian