Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter meddelande af dessa upplysningar, får Utskottet, i öfverensstämmelse med hvad här ofvan blifvit anfördt, föreslå, att Rikets Ständer å Riksgälds-kontoret anvisa och till Kongl. Maj:ts disposition ställa en jemnad summa af 960,000 R:dr R:mt, att Lill sådane Statens embets- och tjenstemän samt betjente, åt hvilka Rikets Ständer för de år, den nya stals-regleringen omfattar, beviljat lönetillökning, antingen direkte för tjensterne eller genom ställande af vissa belopp till Kongl. Maj:ts disposition, för år 1857 gratifikationsvis, i mån af behof, utbetalas sålunda, att nämnde löntagare erhålla 50 procent af beloppet utaf den tillökning utöfver förut innehafvande aflönings-förmåner, som vid den nya stats-regleringen blifvit dem tilldelad, dock att från ifrågavarande förmåns åtnjutande undantagas sådane löntagare, hvilka, qvarstående vid sina indelningar, under berörde år uppburit sin aflöning antingen in natura eller efter årets markegång; hvarjemte Rikets Ständer torde medgifva, att en summa af 395 R:dr 75 öre R:mt må få på enahanda sätt utgå af Norrbottens Hästjägare-sqvadrons-fond lill de löntagare vid Artilleri-batteriet i Norrland, hvilka icke redan fått en dylik förmån sig tillagd.
Stats-UlskoUels Utlåtande JW 231.
Reservationer: af Prosten Melander: »Lika öfverensstämmande med billighet och rättvisa jag anser det vara alt tillerkänna embets- och tjenstemän löneförhöjning äfven för år 4857, lika obilligt och orättvist finnér jag Utskottets förfarande att, frånkänna vissa bland desse embets- och tjenstemän all andel i den föreslagna löneförhöjnings— procenten.
Utskottet föreslår nemligen, »att ifrån ifrågavarande förmåns åtnjutande böra undantagas sådane löntagare, hvilka, qvarstående vid sina indelningar, under berörde år uppburit sin aflöning antingen in natura eller efter årets marke»gång.
» Jag känner väl icke, buruvidt detta undantags-sladgande sträcker sig med afseende på de öfriga hufvud—titlarne; men att det i betydlig mån angår den 8:de bufvud-titlen och i synnerhet för många tjenstemän vid elementar-läröverken har ganska menliga följder, det anser jag mig vara i tillfälle alt bedöma.
För att nu ådagalägga det orättvisa i detta undantags-stadgande, torde jag lä fästa uppmärksamheten på följande omständigheter.
Uti motiveringen anser Utskottet »det enda »riktiga vara, att den löneförhöjning, som Rikets Ständer beviljat embets- och »tjenstemän för de år, den nya statsregleringen omfattar, tages till grund för be»räkningen för år 1857;» men för alt komma i åtnjutande af de nya lönerne har Utskottet i Utlåtandet J\s 148 stadgat, bland andra vilkor, äfven det, »att lärare, »hvilken är berättigad att uppsäga den honom på lön anslagna ränte- eller tionde»spaumal till leverering in natura, hädanefter är pligtig att uppbära lösen för »denna lönings-spanmål efter det 40-åriga medel-markegångspris, som i Kongl. »Kungörelsen den 41 Maj 1855 bestämmes.»
Då alltså äfven de lärare, hvilka hitintills egt uppsägningsrätt, komma i åtnjutande af löneförhöjning mot det vilkor, att de afsäga sig denna rättighet, och Utskottet ansett denna af Rikets Ständer redan beviljade löneförhöjning böra tagas till grund för beräkning af löneförhöjningsprocenten för 1857, så måste det väl förefalla ytterst godtyckligt, liksom det i utlåtandet är alldeles omotiveradt, att från en sådan förmåns åtnjutande utesluta desse samme tjenstemän.
Följdriktigare hade tvifvelsutan det stadgande varit, att äldre indelningshafvare, hvilka för år 1857 uppburit sina indelta löner efter 10-årigt medelpris eller styrka sig hafva till indelningsgifvarne återställt skillnaden emellan delta pris och årets markegångspris — i händelse liqvid efter detta egt rum —, äro lika berättigade som öfrige yngre löntagare att blifva delaktige af 1857 års lönelillökning.
Dessutom hafva års- och medel-markegångspriserne under de sednare åren så närmat sig hvarandra, att orättvisan af de äldre löntagarnes uteslutande framstår så mycket bjertare.
Om man nemligen genomgår länens markegångstaxor för år 1857, så finnér man, att i de flesta länen års-markegången å spanmål, Slats-Ulskotlels Utlåtande M 2S1. 9 å spantnål, hälften råg och hälften korn, med endast omkring 1 R:dr R:mt öfverstiger medel-rnarkegången, ja i somliga län med långt mindre belopp, t. ex. i Malmöhus län med endast 3 öre, Westmanlands med 24, Upsala 30, Stockholms 38, Christianstads 50, Södermanlands 53, Götheborgs 56 öre.
På denna giund skulle det synas vara enklast att alldeles utesluta det af mig klandrade undantagsstadgandet; men vill man bibehålla detsamma, så anser jag med billighet och rättvisa fullt öfverensstämmande, att härvid göres följande tillägg: »så framt desse »löntagare icke med vederbörliga bevis styrka, att de till indelningsgifvarne återställt »skillnaden emellan års- och medel-markegångsprisen för år 1857;» af Prosten Berlin; af Herrar Hörnstein och Nordvall samt Riksdags-fullmäktige Ola Mänsson Cederskog, Hedström, Anders Eriksson och Erik Olsson; af Herr Henschen: »Jag anser, att ifrågavarande gratifikation bör bestämmas till vissa procent af den löneförhöjning, som vid denna Riksdag redan beviljats, nemligen: 75 procent för dem, som, enligt nya lönestaterna, få högst 1,000 R:dr i lön (jemte lönetillökningen), — så att t. ex. den som hittills haft 600 R:dr, men efter nya staten får 1,000 i sammanräknad löneinkomst, skulle i dyrtids-ersättning för år 1857 erhålla 300 R:dr; 50 procent för dem, som härefter få högst 2,000 R:dr, i följd hvaraf den som hittills haft 1,200
R:dr och härefter erhåller 2,000 R:dr, skulle för år 1857 få uppbära 400 R:dr; 25 procent för dem, som härefter erhålla högst 3,000 R:di, så att den som hittills haft 1,000 R:dr, men härefter får 3,000 R:dr, skulle för år 1857 erhålla 500 R:dr.» af Herr Björck: »Om det än måste erkännas såsom en väsentlig olägenhet, att den Svenska Representationen sammanträder endast hvart tredje år och att regleringen af Statens utgifter, till följe deraf, måste ske för en kommande tidsrymd äfven af tre år, så måste man likväl foga sig efter de förhållanden, som sålunda uppkomma, och följdriktigt tillämpa de grundsatser, hvilka af sakens beskaffenhet betingas.
Såsom den allmännaste bland dessa måste den anses, att bebofven för den kommande tiden bedömas efter de förhållanden, som visat sig under den näst föregående statsreglerings-perioden, och att de oförutsedda olägenheter, som icke kunna förekommas, finna sin motvigt deri, att utgifterne för framtiden rätta sig efter hvad den sednaste tidens erfarenhet anvisat.
En afvikelse från denna grundsats kan ur financiel synpunkt endast i högst få fall medgifvas och ur konstitutionel i ännu färre; men minst går det an, att på samma gång man för den Bih. lill R.
Prot. 1836—1858. 4 Sami. 1 Afd. 4 Band. 16 Haft. 2 10 Slats-Ulskollcls Memorial M 232. kommande tiden i fullaste mått gör afseende på förhållanden, som endast haft en kort tillvaro och deri förändringar af en hvar klart kunnat förutses och äfven inträdt, tillika åsidosätta sjelfva grundsatsen och godkänna anspråk på ersättning derföre, att beräkningarne vid den föregående regleringen visat sig ofullkomliga och bristfälliga.
Ett sådant förfarande afser likväl Stats—Utskottets förslag om lönetill— ökning för år 1857; och jag anmäler alltså emot samma förslag reservation, jemte det jag erinrar, att vid reglering af lönerne för Statens embets- och tjenstemän, dessa löner blifvit bestämde, icke i likhet med lönerne för Bankens tjenstemän, för åren 1857—1859, utan för åren 1858—1860; äfvensom att den grund för förslaget, som man velat hemta dels från lönebestämmelserne för åtskillige embetsverk, hvilkas stater af Kongl. Maj:t årligen regleras, dels ock från åtskilliga kommuners lönestater, hvilka icke regleras efter bestämda mellantider, utan måhända hvart 20:de år, måste af en hvar vid närmare eftersinnande finnas haltlös och af afseende oförtjent.
Statsverkets utgifter hafva dessutom vid denna Riksdag blifvit ökade i den mån, att det är att befara, det de blifvande inkomsterne icke förslå till utgitlerne; och om än beräkningarne i detta hänseende skulle visa sig tillförlitliga, så kan del dock icke bestridas, att
Statsverkets ställning med afseende å framtiden och den beslutade ofantliga skuldsättningen aldrig varit underkastad ett större äfventyr; hvarföre det vill synas nog olämpligt, att Rikets Ständer afsluta statsregleringen på det sätt, att den möjliga behållningen gratifikationsvis bortskänkes.» Häruti instämde Herr E. E.
M 252.
Ank. till Exp.-Ulsk. den 4 Febr. 1858, kl. 2 e. m.
Memorial, i anledning af Riks-Ståndens beslut, angående pedagogiens i Lidköping uppflyttning bland Elementar-lär över ken. (U. A.) Uti sitt Utlåtande M 148, angående regleringen af utgifterne under Riks— Statens 8:de Hufvud-titei, hade Stats-Utskottet, bland annat, hemställt, dels i 32 punkten, att Christinehamns och Norrteljes pedagogien måtte bland Elementarläroverken uppflyttas och erhålla en viss, jemväl föreslagen, lärarestat, med vilkor,, Slals-Uiskollels Memorial M 252.
11 att hvad tili dessa pedagogier i anslag från nämnda städer utgår öfver de belopp, som varit för samma städers folkskolor afsedde, skall iuberäknas i Statens anslag för de nya läroverken ocb således detta anslag dermed minskas, äfvensom alt stä— derne äro skyldige att, oberoende af stats-anslaget, hålla sina folkskolor och att åt Rektorerne vid de nya läroverken, enligt gällande föreskrifter, tillhandahålla boställsgård eller hushyres-medel, dels uti 36 punkten, att då aflöningen för lärarne vid nämnda läroverk, efter en sådan förändring, följaktligen komme att af anslaget för elementar-luroverken utgå, de poster både i kontant och i spanmål, som omförmälda pedagogier dittills baft sig anvisade af anslaget för folkskolorne, måtte få från RiksSlaten uteslutas.
Enligt från Riks-Stånden till Utskottet ankomne protokolls-utdrag, innefattande besluten uti de 8:de Hufvud-titeln tillhörande frågor, hlef Utskottets ofvanberördo hemställan så i ena som andra afseendet af Rikets Ständer bifallen; men, efter hvad de från Preste-, Rorgare- och Bonde-Stånden erhållne protokolls-utdrageu gifva vid handen, hafva dessa Riks-Stånd tillika beslutat, att staden Lidköping skall upptagas bland de städer, för hvilkas skolor i Rektor och 1 Kollega blifvit på stat uppförde,, utan alt dervid blifvit bestämdt, om enahanda vilkor, sons i afseende å Christinehamns ocb Norrteljes pedagogier föreskrifvits, skola ega tillämpning äfven för pedagogien i Lidköping, ej heller om de anslagsposter, som sistnämnda pedagogi hittills uppburit af anslaget för folkskolorne, utgörande i kontant 53 R:dr R:mt, i indelta räntor, efter markegång, 5 R:dr samma mynt och i indelt spanmål 26 tunnor 4 kappar, skola till Statsverket indragas.
Då, genom tre Riks-Stånds sammanstämmande beslut, är af Rikets Ständer afgjordt, att Lidköpings pedagogi skall uppllytias bland elemenlar-läroverken samt vid denna förändring samma vilkor och bestämmelser torde böra göras, som vid de två andra pedagogiernes uppförande på elementar-läroverkens stat blifvit stadgade, får Utskottet härmedelst föreslå, dels att med Lidköpings pedagogis uppflyttning bland elementarläroverken de vilkor må förenas, att hvad till pedagogien i anslag från staden utgår utöfver de belopp, som varit för stadens folkskola afsedda, skall inberäknas i Statens anslag för det nya elementar läroverket och således detta anslag dermed minskas äfvensom att staden är skyldig att, oberoende af stats-anslaget, hålla sin folkskola och att åt Rektor vid det nya läroverket, enligt gällande föreskrifter, tillhandahålla boställsgård eller hushyres-medel, dels ock att de till nämnda pedagogi af anslaget för folkskolorne hittills utgående belopp, utgörande, såsom ofvan är nämndt, i kontant 53 R:dr R:ml, i indelta räntor, efter markegång, 5 R:dr samma mynt och i indelt spanmål 26 tunnor 4 kappar, måtte få från Riks—staten uteslutas.
Stockholm den 4 Februari 1858. 12 Slats-Utskollels Memorial M 255.
M 253.
Ank. till Evp.-Utsk. den 4 Febr. 18S8, kl. 2 e. m.
Memorialangående en gratifikation åt Herr Stals-Kommissarien Kock. Under loppet af innevarande Riksdag har, till följd af Kongl. Majlis den 17 Oktober 1856 meddelta Nådiga förordnande, Herr Stats-kommissarien och Riddaren A. Y.
Kock lillhandagått Stats-Utskottet med erforderliga upplysningar vid behandlingen af statsreglerings- och andra statsverket rörande ärenden; och med anledning deraf anser Utskottet, att, på sätt i likartade fall tillförene egt rum, något lämpligt vedermäle af Rikets Ständers erkänsla bör lemnäs för Herr Stals-kommissariens nitiska och för Utskottet nyttiga biträde.
I sådant afseende får Utskottet upplysningsvis anföra, att vid föregående Riksdagar en gratifikation i nämnda ändamål blifvit beviljad, hvilken vid de sednaste Riksmötena utgått med följande belopp, i Riksmynt räknadt, nemligen: vid 1853—1854 års Riksdag med 2,000 R:dr, vid de två nästföregående med 1,800 R:dr, vid 1844—1845 års med 1,500 R:dr och vid 1840—1841 års Riksmöte med 2,500 R:dr.
I betraktande häraf och då innevarande
Riksdag till sin längd kan jemforas med den sistnämnda, men härtill kommer, att vid denna Riksdag statsregleringen obestridligen varit af mer invecklad och omfattande beskaffenhat, än vid någon af de föregående, och derigenom i samma mån medfört ökadt besvär för bemälde Statskommissarie, har Utskottet trott, att gratifikationen nu skäligen bör bestämmas något högre, än den som vid 1840—1841 års Riksmöte beviljades; hvarföre Utskottet föreslår, alt Rikets Ständer måtte tilldela Herr Stats-kommissarien Kock för hans i omförmälda afseende lemnade biträde en gratifikation af 3,000 R:dr R:mt, alt af Riksgälds-kontorets medel utbetalas.
BECKMAN, 1858. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 254. 1 M:o 254.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 7 Febr. 1858, kl. 2 e. m.
Utlåtande, angående hegardt anslag eller lån i anledning af staden Christianstads kostnader till följd af koler a-f ar sot ens härjande derstädes under höstetiden år 1857.
(K:glds Afd.) Till Stats-Ulskottet har Borgare-slåndet remitterat en af Herr yj. F. Fricson, med stöd af 56 § Riksdags-Ordningen, vackt motion, hvaruti blifvit anfördi, hurusom kolera-farsoten under nästlidet års höst anställt en sådan förödelse bland alla klasser af staden Christianstads innevånare, att omkring hvar 7:de person af dem, som vistats i staden, fallit offer för farsoten, samt att, i följd deraf, icke blott talrika familjer förlorat sina stöd och det allmänna mistat en mängd verksamme medborgare, som bi dragit till samhällets förkofran och framåtskridande, utan äfven detta samhälle, jemte de uppoffringar och ansträngningar, som farsoten för öfrigt påkallat, i och för sjukvårdens besörjande ådragits kostnader af mer än 24,000 R:dr Riksmynt.
Dessa kostnader, för hvilkas bestridande staden under vanliga förhållanden svårligen skulle kunnat bereda Bih. lill R.
4 Sami. 1 Afd. 4 Band. 17 Haft. 1 Stats-Utskollets Utlåtande N:o 254. erforderliga tillgångar, bade blifvit äu kännbarare i anseende till den stockning, sorn sjukdomen förorsakat i handel och näringar, samt det genom dödsfallen betydligt minskade antalet af dem, som skulle i kostnadernas godtgörande deltaga.
Inom Christianstad funnes dessutom månge tjenstemän, som till stor del endast med möda kunde utgöra den på deras lott, belöpande andel af sagde kostnader; och denna stad hade, tili följd af den der år 1847 tirnade eldsvåda samt de många kostsamma förändringar ocii ansenliga utgifter, raseringen af dervarande fästning, samt stadens hamn-anläggning vid Åhus medfört, måst skuldsätta sig för högst betydliga summor, hvarå räntor och årliga kapital-afbetalningar, i förening med de stigande utskylderna för fattigvården, redan stege till ett så högt belopp och sä hardt tryckte staden, att uttaxering af ofvanomförmälde opåräknade utgifter i och för kolera-farsoten skulle föranleda mångå innevånares ekonomiska obestånd.
1 anseende till dessa förhållanden har, under åberopande af det utaf Rikets Ständer vid sednast förflutna riksdag åt staden Carlskrona, vid likartad! fall, beviljade understöd af allmänna medel, motionären, på grund af erhållet uppdrag, begärt, att Rikets Ständer, för att i någon mån mildra de svåra följderna af meranämnde farsot, måtte bevilja staden Christianstad ett anslag utan återbetalnings-skyldighet af 15,000 R:dr Riksmynt, eller, i fall ett dylikt anslag icke kunde erhållas, åtminstone ett räntefritt lån af 20,000
R:dr nämnde mynt, att, under loppet af nästföljande 10 år, med 2,000 R:dr årligen återbetalas.
Såsom bidrag för bestridande af de utgifter staden Christianstad under oraförmälda farsot måst vidkännas, hafva stadens innevånare hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit att utaf härtill disponibla medel undfå ett kontant understöd, eller alt Kongl. Majit täcktes till Rikets Ständer afkila nådig
Proposition om beviljande åt staden af ett anslag ulan återbetalnings-skyldighet eller ett ränt efritt lån; men sedan Kongl. Majit i nåder inhemta t, att frågan om ett sådant understöd redan genom derom väckt motion blifvit underställd Rikets Ständers behandling, har Keugl. Majit funnit den underdåniga ansökningen icke föranleda annan åtgärd, äu densammas öfverlemnande till Siats-Utskottet; och har Utskottet alltså, vid afgifvandet af sitt yttrande angående förevarande motion, ansett sig böra anmäla hvad denna underdåniga ansökning och dertill hörande handlingar hufvudsakligen innehålla.
Utaf inuevånarne i Christianstad, hvilka, enligt sednaste mantals-skrifningeu, garnisonen inberäknad, utgjorde 5,034 personer, men hvarifrån borde afräknas minst 900, som under kolera-farsotens härjning voro frånvarande, hade 550 i denna farsot aflidit, utom 4S personer, som dolt på lasarettet och i fängelserna, hvadan således omkring hvar 7:de person af den qvarvarande befolkningen genom farsoten bortrycktes under den tid af 7 veckor, då den derstädes härjade.
Dessutom hade de fleste bland de öfverlefvande varit af sjukdomen i mer eller mindre grad besvärade.
Utom de i staden stationerade 4 läkare, hade under det farsoten fortfor, antagits 17 extra läkare: och då antalet af sjuksköterskor vid kolerans utbrott befunnits otillräckligt samt en del af dem fallit offer för sjukdomen, hade några och fyratio sjuksköterskor anskaffats från kring - Stats-Utskottets Utlåtande X:o 254. 3 liggande släder och orter.
Jemte garnisons-sjukhuset hade 2:ue andra större sjukhus blifvit inrättade och försedda med 120 stycken sängar och nödigt tillbehör, hvilket allt, i förening med underhållet af ett stort, antal sjuk- och likbärare samt ett ännu större antal personer för verkställande af graföppningar och förfärdigande af likkistor, jemte den mängd värnlösa barn, öfver hvilka staden måst taga vård, tillskyndat staden så stora utgifter, att detta samhälle icke kunde bestrida dem, utan att allt för mycket fördjupas i skuld.
Vid samma underdåniga ansöknings öfverlemnande, har Kongl. Majus Befallningshafvande vitsordat, att oflanämnde stad med största ansträngning vidtagit alla de åtgärder, som, i anseende till lokala förhållanden, möjligen kunnat åstadkommas, icke allenast för att bereda all möjlig vård ät det stora antal, beräknadt till omkring ‘/i del af befolkningen, som varit af farsoten angripet, utan äfven för alt understödja den ännu talrikare personal, som antingen undanryckts stödet af föräldrar och anförvandter eller förlorat tillfället till arbetsförtjenst och sålunda hemfallit åt behofvet; hvarjemte Kongl. Majus Befallningshafvande yttrat, att ifrågavarande samhälles medlemmar, som i allmänhet voro mindre bemedlade och ärligen betungades med särdeles betydliga utgifter för fattigvården, skulle, derest de, utan bidrag från det allmännas sida, måste vidkännas ofvauberörde kostnader, komma att erfara en kännbar tillökning i det lidande de under farsotens härjning varit nödsakade utstå, helst dessa kostnader, enligt ett af stadens sundhets-nämud uppgjordt, behörigen veriliceradt och inför Kongl. Maj:t företedi, sammandrag utgjorde ett belopp af icke mindre än 24,060 R:dr 7 sk. S r:st.
Riksgälds, oberäknadt hvad som måst utgifvas för medikameuter m. m.
Beträffande del af motionären åberopade understöd, som af Rikets sednast församlade Ständer tilldelades staden Carlskrona efter dess hemsökelse af samma farsot under år 1853, har Stats-Ulskottet ansett sig böra erinra om de omständigheter, pä gruud af hvilka detta understöd blef beviljadt.
Enligt hvad i dåvarande Stats-Ulskotts derom afgifna och af Rikets Ständer godkända Utlåtande N:o 104 anfördes, hade nemligen Carlskrona stad, i följd af den der uyssberörde år utbrutna kolera-farsoten, måst vidkännas högst betydliga utgifter, och skulle denna stads innevånare, som, utom dervarande fjenslemanna-personal och ett ringa antal bemedlade borgare, till största delen utgjordes af medellösa personer utaf arbetsklassen och manskapet vid flottan, icke utan de mest kännbara uppoffringar förmå att upprätthålla dea efter farsoten i ökad grad betungande fattigvården; i betraktande hvaraf och då Staten, som i Carlskrona egde ett af sina förnämsta etablissementer, der en stor mängd fattige arbetare voro anställde, syntes böra komma samma stad till hjelp med det understöd, som i sagde hänseende pröfvades skäligt, Utskottet tillstyrkte Rikets Ständers bifall till Kongl. Majus nådiga framställning om anvisandet för uppgifvet ändamål af ett anslag utan återbetalnings-skyldighet af 12,000 R:dr Banko.
Enär de för det nu ifrågaställa bidraget till staden Christianstad förekommande omständigheter och förhållanden i flera afseenden äro väsentligen olika med dem, som 4 Stats-Utskottets Utlåtande A:o 254. egde runi i afseende pä staden Carlskrona och föranledde Kongl. Majit att föreslå samt Rikets Ständer att bevilja det af motionären åberopade enahanda understöd, och då, genom bifallandet af den utaf honom gjorda framställning flerfaldiga anspråk å dylikt understöd säkerligen skulle framkallas från öfriga af kolera eller andra svårare farsoter hemsökta orter, anser sig Stats-Utskottet föranlåtet hemställa, att den af Herr Ericson väckta motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Reservationer: af Herr G.
Törnebladh; af Herr A. F. Ericson: “Emot Utskottets beslut får jag anmäla min reservation.
Ät staden Carlskrona blef vid sistlidne Riksdag beviljadt, icke ett lån, ulan ett anslag utan återbetalnings-skyldighet, af 12,000 R:dr banko, till lindring uti de kostnader staden fått vidkännas i och för kolera-farsotens härjande derstädes, och det synes mig således att Utskottet icke bordt lemna utan allt afseende de skäl, som tala för enahanda välvilja, åtminstone i någon mån, emot staden Christianstad.
Uti intet samhälle i hela landet, om icke i Jönköping är 1834, har nemligen den olyckliga farsoten så våldsamt härjat, sotn sistlidne höst i Christianstad, enär det genom officiela handlingar hos Utskottet blifvit styrkt, att omkring hvar 7:de person af den under epidemien i staden vistande befolkningen blifvit af döden bortryckt.
De största ansträngningar egde visserligen rum bland alia klasser för att mota sjukdomens framfart, och man täflade, under den allmänna nöden, personligen om att på allt sätt bistå hvarandra; men det oaktadt kunde icke för Utskottet redovisle kostnader undvikas, som uppgingo till icke mindre än 24 ä 25,000 R:dr Runt; och att på en gång uttaxera denna betydliga summa på de nu qvarvarande af samhällets medlemmar skulle verkligen för mången blifva ruinerande.
Utskottet säger väl, att ett understöd nu åt Christianstad skulle gifva anledning ål andra kommuner att komma med enahanda anspråk; men delta skäl för afstyrkandet kan jag icke gilla, då Utskottet genom bifall åt min motion alldeles icke förlorat uågot af rättigheten, att, i hvarje särskildt möjligen förekommande fall, pröfva dylika anspråk och dem efter sig företeende omständigheter bifalla eller afstå.
Icke heller kan jag godkänna Utskottets åberopande af de väsentligen olika förhållanden, som skola ega rum emellan Carlskrona och Christianstad.