Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Besv,- och Ekon.-Vlskoltens Utlåtandej IV.-o gS. 27 ningshafvande, genom Utslag den 28 Augusti 1821, förordnat, att ny bro borde byggas öfver Hallsnäs sund, oell att kostnaden derför skulle ulgöras af bela Westra Härad, med iagttagande, att hvarje hemman i Ramquilla socken toge del i kostnaden dubbelt emot Häradets öfrige hemman, äfvensom Ramquilla socken ensamt skulle framdeles underhålla bron; men att, sedan Kongl. Kammar-Collegium, dit frågan genom besvär fullföljdes, meddelat Utslag och deruti förklarat, att Ramquilla socken ensam skulle bestå kostnaden för en färja öfver det ifrågavarande sundet, Kongl, Maj:t slutligen den 6 April 1824 ändrat Kammar-Collegii sistberörde Utslag och förordnat, att bro skulle byggas öfver sundet af samtlige Westra Häradsboer gemensamt; dock att Ramquilla socknemän skulle laga dubbel lott i kostnaden och i framtiden besörja brons underhåll; samt att, sedan alla socknarne i Häradet, med undantag af Ramquilla, sökt, men icke erhållit, tillåtelse att uppbryta en ny väg, i stället för att uppföra oftanämnde bro, hvars längd vore 149 alnar, skyldigheten i afseende å brons uppbyggande blifvit af Häradet fullgjord ; och har motionären, som, både af egen öfvertygelse och sina committenters önskan, funnit sig uppmanad att medverka till den lindring i förenämnde besvär, hvilken billigheten ansetts kräfva, föreslagit, att, vid omförmälde förhållanden och då snart förestode en total ombyggnad af ifrågavarande nära förfallna bro, till byggandet och framtida underhållet deraf måtte få användas årliga hemmantalsränta!! af ofvannämnde, tillförene från rotering befriade, men nu till -|:dels mantal roterade hemmanet Hallsnäs.
Utskotten hafva tagit denna motion i öfvervägande, men som, efter hvad motionären sjelf uppgifvit, Kongl. Maj:t, genom Utslag af den 6 April 1824, förklarat, att bro skulle byggas öfver sundet vid Hallsnäs af samtlige Vestra Häradsboer gemensamt, och att Ramquilla socknemän borde taga dubbel lott i kostnaden samt i framtiden besörja brons underhåll; alltså och då denna skyldighet i laga ordning tillkommit, samt motionären icke föregifvit, än mindre ådagalagt, att samma skyldighet skulle hafva blifvit utan skäl Westra Häradsboer ålagd eller vara af någon serdeles betungande beskaffenhet, så att nämnde menighet icke utan hjelp kunde den fullgöra; få Utskotten vördsamt tillstyrka, att berörde motion måtte förfalla.
Stockholm den 20 Mars 1845. a8 Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskotens Utlåtande, N.-o 96.
Af Anders Johan Sandstedt: ”Emot Höglofl.
Stats- och Ekonomi Utskottens betänkande, rörande uppbyggandet och underhållandet af Hallsnäs bro, får jag mig reservera.
Jag har i min motion yrkat, att endast hernmanstalsräntan eller roteringsafgiften af hemmanet Hallsnäs skulle komma nuvarande Westra Härads brohållare lill godo, helst hemmanet var befriadt frän nämnde roteringsafgift under den tid, då detsammas egare ensamt underhöll bron.
Sedan, år 1818, bron blifvit genom vattenflöde borttagen, blef hela Westra härad ålagdt brohållningsskyldigheten; och jag anser således, att Höglofl.
Utskotten icke bordt frånkänna nuvarande brohållare en mot berörde skyldighet svarande förmon, serdeles som Staten icke tillförene haft någon rotefrihelsafgift att påräkna af Hallsnäs.
Genom bifall till min motion skulle hvarken Staten eller Hallsnäs blifva förnärmade, utan förenämnde urgamla frihet, som förr tillkommit Hallsnäs för byggandet och, underhållandet af bron, komma de nuvarande brohållare till godo.
I anseende härtill anser jag Utskotten hafva bordt tillstyrka motionen, hvilket, efter min tanka, varit öfverensstämmande med både rätt och billighet.” N:o 96.
Anh. till Exp.-Utsk. d. 26 Marsj kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om upphörande af eller lindring uti de Consulad-af gifter , som erläggas för Svenska fartyg, äfvensom inskränkning uti afgiften tilt Engelska Kyrkan i London.
Af Vällofl. Borgare-Ståndet har blifvit till Utskotten remitterade följande, omförmäldp ämnen rörande, motioner: l;o af Herr Paul Perg, som, med anledning af den för skeppsrörelsen för närvarande rådande dåliga conjunctur och de alltför stora omkostnader, som drabba Svenska sjöfarten, till vinnande af lindring i dessa kostnader, föreslagit, att Consulad-afgiften för Svenska fartyg måtte, om icke alldeles upphöra, åtminstone nedsättas i likhet med hvad Norrska fartyg betala, äfvensom att den afgift till Svenska Kyrkan i London, som nu er - Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Uskottens Utlåtandej IV.-o 96. lägges för hvarje Svenskt, till England ankommande, fartyg, hädanefter icke måtte belasta andre sådane fartyg, än dem, som ingå till London, hvilkas besättningar kunna komma i tillfälle att besöka nämnde Kyrka; och hafva flera af Borgare-Ståndets
Ledamöter sig i denna motion förenat; 2:o af Herr Carl Valleysom anfört: att, utom det en viss afgift för Svenska fartyg, som passerade Öresund, måste i Helsingör till en främmande
Stat erläggas, en ytterligare afgift, genom Kongl. Majits och Rikets CommerceCollegii Circulaire den 31 Maj 1839, blifvit påbuden för Svenska fartyg, som endast för Sundska Tullens clarerande anlöpte Helsingör och ej gick inrikesorter emellan, hvilken sednare afgift, som tillkomme Coosuln, utgjorde för däckadefartyg öfver 10 läster 2 R;dr Svenskt Banco och för odäckade öfver samma lästetal 1 R:dr berörde mynt; att det likväl måste förefalla hvar och en orimligt, att Consulad-afgift erlades på en plats, der hvarken lossning eller lastning egde rum, der Consulns biträde icke vore af nöden, och der den Consul, som åtnjöte afgiften, icke ens bodde ; och att, enligt motionärens åsigt, hvarje band, som tryckte handeln och sjöfarten, ulan att medföra något motsvarande gagn, borde undaorödjas; och har motionären alltså föreslagit, att omförmälde Consulad-afgift måtte upphöra, utom i det fall, att Skeppare å fartyg begärde och begagnade Consulns biträde antingen för tullens clarerande eller annat ändamål.
Dessa motioner hafva Utskotten tagit i öfvervägande; och hvad först angår det framställda förslaget om upphörande af eller nedsättning uti Consulad-afgiften; så få Utskotten upplysa, dels alt, till följd af Kongl. Brefvet den 29 Juni 1833, och Kongl. Commerce-Collegii Circulair den 31 Maj 1839, Svenske och Norrske Consulerne i allmänhet äro berättigade att af hvarje Svenskt fartyg, som inom deras Embetsdistrict antingen lossar eller intager ny last eller både lossar och lastar, uppbära i Consulad-afgift Riksdaler Hamburger Banco, Spansk Piaster eller deremot svarande belopp i landets mynt för hvarje svär läst af fartygets drägtighet efter mätarebref; varande likväl från nämnde allmänna stadgande undantagne Consulen i Helsingör, i det fall, hvarom serskildt vore förordnad};, samt Svenske och Norrske Consulerne i Stora Britannien, S:t Ybes, Cadix, Alicante, Genua och Livorno, under innehafvarnes tjenstetid; dels ock att Rikets Ständer vid sista Riksdag, enligt underdånig skrifvelse af den 3 Mars 1841, N:o 254, med anledning af derom väckte frågor, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit: l:o att Kongl.
Maj:t måtte i Nåder anbefalla Consulad-afgifternes uppbärande å alla orter, i fullkomligaste likhet för Svenska och Norrska fartyg, 3o Stuts- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N.o q6. så att för Svenska fartyg, sorn betalade Consulad-afgift, ingen lösen eller expeditions-afgift för erforderlige documenter derjemte skulle få uppbäras, saint att den ditintills i Helsingör utgående serskilda afgift af 2
Ridr för däckade och 1 Ridr Banco for odäckade fartyg måtte alldeles upphöra; 2:o alt der loner på Stat voro för Consulerne anvisade, Consulad-afgifterna malte komma alt, i nion deref er, antingen nedsättas eller alldeles upphöra; 3:o att med serskildt fästad t afseende å Svenska sjöfartens bt tungande å de orter, der Consulad-afgifterne ännu beräknades efter äldre serskilda Författningar, Kongl.
Majit måtte i Nåder anbefalla en skyndsammare allmän verkställighet af Kongl. Brefvet den 29 Juni 1833, och, om seiskilde anslag för sådant ändamål skulle erfordras, derom till Rikets Ständer aflåta Nådig Proposition; samt 4;o att Kongl. Majit täcktes i Nåder anbefalla ej mindre nu gällande Consuls-Stadgas, än ock den för Consulerne meddelade Sportel- och Expeditions-taxas öfverseende och omarbetning ide delar, der sådan, enligt hvad Rikets Ständers skrifvelse innehåller, blifvit ifrågasatt, eller i öfrigt kunde finnas vara af behofvet påkallad.
Efter föredragning af denna Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, har Kongl, \laj:t, genom Remiss af den 7 April 1841, infordrat Kongl.
Commerce-Collegii utlåtande i ämnet, men detta har ännu icke till Kongl. Majit inkommit; dock hafva Utskotten från bemälde Collegium erhållit uppgift derom, att ärendet, som fordrat en vidlyftigare beredning, genom inhemtandet af yttranden och upplysningar från Svenska Consuler på utrikes orter, numera är färdigt att i Collegium föredragas.
Som nu ifrågavarande ärende redan utgör föremål för Kongl.
Majlis Nådiga uppmärksamhet, samt Kongl.
Majit tvifvelsutan lärer i Nåder fatta det beslut, hvartill omständigheterna föranleda samt Kongl. Majit kan linna njIligt; få Utskotten vördsamt tillstyrka, att motionerna i denna del ej måtte för närvarande föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd.
Hvad sedermera vidkommer det framställda yrkandet, att den afgift till Svenska Kyrkan i London, som nu erlägges för hvarje Svenskt till England ankommande fartyg, och hvilken lärer uppgå till 3 pence per läst för fartyg, som lossa eller lasta i London samt lill 2 pence per läst, då fartygen besöka andra hamnar i Stor-Brittanien och Irland, hädanefter ej måtte belasta andre sådane fartyg än dem, som ingå till London; så, ehuru Utskotten visserligen anse nödigt och Svenska Nationen värdigt, att Siats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsko tens Utlåtandej N;o 96. 3i nämnde Kyrka vidmagthålles, helst ej allenast ett betydligt antal Svenska sjömän, utan äfven andre Svenskar, besöka London och der stundom en längre tid sig uppehålla, så kunna dock Utskotten icke finna någon billigbetsgrund derför, att de fartyg, som besöka andra ställen i England , än London, och hvilkas besättningar icke äro i tillfälle att begagna sig af Kyrkan, skola betungas med berörde afgift.
Yid sådant förhållande, och lör att i någon mon bereda lindring i omkostuaderne for sjöfarten på England, få Utskotten tillstyrka, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i Nåder förklara, att den afgift, som, enligt nu gällande författning, bör för alla till England ankommande Svenska fartyg erläggas till Svenska Kyrkan i London, måtte för dem, som icke anlöpa denna hamn, upphöra.
Af Herr Grefve Sparre: ■'Emot det af sammansatta Utskotten fatta de beslut om befrielse för de fartyg, som besöka England, utan att gå till London, från erläggande af den hittills stadgade ringa afgiften 2 pence per läst, till underhåll af Svenska församlingens i London Kyrka, får jag anmäla min reservation.
Då i vårt land, enligt regeln, församlingarne sjelfva underhålla sina Kyrkor, men, i fall, son» detta, der den i ett hämmande dyrt land varande lilla församlingens ständiga medlemmar sannolikt icke mäkta med att ensamme underhålla kyrkan, så torde denna förbindelse lämpligast böra delas af dem, som, till följd af deras gemenskap med Landet, kunua anses hafva intresse i församlingens bestånd; och då, enligt hvad kändt är, berörde församling, till största delen, beslår af sjömän, hvilka någon tid äro och sedan upphöra att vara medlemmar af församlingen, så synes det icke obilligt, att bidrag till Kyrkans underhåll lemnäs af dem, som idka sjöfart och bandel på England, samt således, orri också deras skepp icke hvarje gång gå till London, dock, såsom föranlåtne alt sjelfve eller genom andra besöka landet, måste anses intresserade af, att en Svensk församling derstädes finnes, och företrädesvis i den stad af Riket, der affärerne äro coneenirerade.
Jag förutser den följd af berörde 3a Slats- samt Allm Besv- och Ekon -Utskottens Utlåtande, N.o g<j. beslut, om det skulle blifva Rikets Ständers, att vid nästa Riksdag kom me att begäras ersättning af Ständerna för den, sannolikt oumbärliga, inkomst, som sålunda komme att fråntagas Kyrkan; och då jag icke inser någon förbindelse för Stats-Verket att, i strid med den ofvan antydda allmänna principen, genom directa bidrag underhålla denna Kyrka, så måste jag, till dess en lämpligare norm för utgörande af bidrag till detta ändamål ulfinnes, tillstyrka bibehållande af den nuvarande afgiften.”
Uti denna reservation hafva Herr Baron Cederström, Herr Biskop Hedre’n, Herr Doctor Hallbeck och Herr Prosten Odelberg instämt.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 2g Mars, kl. 1 e. «. Utlåtande, i anledning af åter remiss af Betänkandet N:o 38, angående personliga skyddsafgiftens användande till Folkundervisningens befrämjande.
Enligt från Riks-Stånden ankomna Protocolls-Utdrag, har Hederv.
Bonde-Ståndet bifallit, men Höglofl.
Preste-Ståndet och Vällofl. Borgare-Ståndet återremitterat omförmälte Betänkande Nto 38, på grund af följande anmärkningar, nemligen: att, på sätt åtskillige vid Betänkandet fogade reservationer jemväl innehålla, det vore stridande emot 62 och 64 §§.
Regerings-Formen att, enligt Utskottens förslag, till fyllande af commuuala behof, omedelbart anslå någon del af den Allmänna Bevillningetij enär densamma derigenom undandroges Kongl.
Majrts disposition; — att, då Kongl. Maj:t, uti Dess Nådiga Proposition, icke äskat högre anslag till folkundervisningens befrämjande, än 80,000 R:dr, högre summa icke eller borde, i saknad af tillförlitliga upplysningar om dess behöflighet, af Rikets Ständer anslås; — att, med antagande af Utskottens förslag, medlens fördelning blefve ojemn och icke motsvarande de serskilda Församlingarnes behof, emedan somliga fingo för mycket, andra för litet; — att de Församlingar, som redan hafva ordnadt Skolväsende, måtte, efter vederbörlig anmälan, få använda Öfverskottsmedlen till andra communala be - Stats- samt Bcvillnings-Utskqttens Utlåtande j N.-o gj 34 hof, såsom slöjdskolor, arbetsinrättningar, m. m; —■ att redan bevilljade anslag till församlingarne borde fortfara, jemte de nu föreslagne afgifter; — att, i sammanhang med nu ifrågavarande föreskrifter, uttryckligen måtte bestämmas, att den i 4 §. af 1842 års Kongl. Stadga omförmälda personliga afgift kommer att försvinna; — att till undvikande af de olägenheter, som kunde uppkomma derigenom, att Uppbördsmännen skulle directe till Skolstyrelserne öfverlemna influtne medlen, det måtte föreskrifvas, att medlen inlevereras till Landtränterien och derstädes få af Skolstyrelserna lyftas; — äfvensom att ifrågavarande medel måtte ingå till Stats-Verket och sedermera fördelas emellan de församlingar, hvilka af understöd till Skolväsendets ordnande vore i behof.
Utskotten hafva tagit dessa anmärkningar under sorgfälligt öfvervägande; och ehuru till stöd för Utskottens åsigt, att ifrågavarande förslag icke står i strid mot förenämnde §§.
Regerings-Formen, förekommit, att Bonde Ståndet godkänt samma förslag och att proposition till bifall å detsamma blifvit inom Borgare-Ståndet af Talmannen framställd, hafva Utskotten likväl, till undvikande af all tvätydighet i detta hänseende och på det ändamålet icke måtte förfelas, trott sig böra så vida frångå det formella af förslaget, att detsamma icke i nå^ot hänseende må, såsom Grundlagsvidrigt, kunna förkastas.
Utskottens åsigt, att hvarje arbetsför medlem i samhället bör genom personlig afgift bidraga till det uppväxande slägtels undervisning, har af Rik-Ståndens samtlige Ledamöter, som i frågan sig yttrat, blifvit hyllad, likasom nästan enhälligt antagits, att för folkundervisningens behöriga ordnande den af Utskotten föreslagne anslagssumma i allmänhet är fullt behöfflig, om ej otillräcklig; hvadan Utskotten icke torde behöfva ingå i serskild vederläggning af anmärkningen, att höure anslag, än det af Kongl. Maj:t äskade, icke borde beviljas; och anse Utskotten sig i det redan afgifne utlåtandet hafva fullständigt ådagalagt, att någon jemnare fördelning af understöd till folkundervb ningen icke gerna kan åstadkommas, än derigenom att hvarje skoldistrict erhåller medel sig anslagne i förhållande lill den derinom varande folkmängd, som af undervisningen har behof; hvarföre något vidare yttrande, i anledning af den häremot framställde anmärkning, icke torde erfordras, äfvenså litet som i afseende på åsigten, att medlen borde ingå till Stats-Verket och derifrån fördelas emellan endast de församlingar, som af understöd vore i behof.
På grund häraf och då Utkotten baft för afsigt att, endast i förhållanBih. till R.
Prot. 1S4S. 4 Sami. 1 AJd. 19 Haft. 5 34 Stats- samt Bcvitlnings-Utskottens VHatande, N.-o 57. de till personliga skyddsafgiftens] nedsättning, för folkundervisningens befrämjande föreslå någon ny afgift, hvilket, efter Utskottens tanka, i annat fall skulle i landsorterna mötas af mycken ovilja och måhända äfven svårligen af Rikets Ständer antagas, få Utskotten, med erkännande af de olägenheter, hvilka kunde uppkomma derigenom, att Skolstyrelserna skulle directe af Uppbördsmännen emottaga de till folkundervisningens befrämjande uppburné medel, sålunda förändra sitt förut afgifna förslag, att Utskotten hemställa: a') att, i den mon den personliga skyddsafgiften blifver af Rikets Ständer, efter serskildt, af Bevillnings-Utskottet foranledt, beslut, vid denna Riksdag nedsatt, ett mot samma nedsättning svarande belopp skall till folkundervisningens befrämjande inom hvarje församling anslås och utgå, dock ej högre än 12 sk. för man och 6 sk. för qvinna; b) lika afgift, som till följd häraf skall utgå af mantalsskrifne personer, bör äfven utgöras af gemenskapen vid Arméen och Flottan^ e) att desse medel skola i sammanhang med Krono-Uppbörden uttagas oell lefvereras i Ränterien samt derifrån, efter skeende reqvisitioner, a flem nas, för landet, till försa tillingarnes Skolstyrelser, och för Städerne, till vederbörande, som hafva Städernas allmänna folkundervisning om händer; och d) att dessa medel må redovisas på samma sätt, sorn församlingarnes Fattigmedel.
Hvad vidare angår anmärkningen, att i de församlingar, som redan ega ett ordnadt skolväsende, möjligen blifvande öfverkottsmedel borde få till andra communata behof användas, så och då, å ena sidan, under discussionen inom Preste-Ståndet blifviL upplyst, att åtskiilige församlingar linnas, hvilka genom enskilde donationer redan blifvit försedde med fullt utbildade Folkskolor, men, å den andra, åter förekommer, att, derest ett oinskränkt medgifvande lemnades, att blifvande öfverskotts-medel finge till andra communala behof användas, detta möjligen skulle föranleda till missbruk, hafva Utskotten funnit betänkligt att i vidsträcktare mon frångå sitt förut afgifne yttrande härom, an att Utskotten tillstyrka: e) a 11 de församlingar, sorn efter bepröfvande af vederbörande Landshöfding och Biskopp, finnas hafva folkskolor så fullständigt organiserade, som 1842 års Kongl. Stadga y tter st påbjuder, må, uppå anmälan och bemälde vederbörandes dertill lemnade bifall, använda möjligen varande öfverskottsmedel till fattiga barns un - Slats- samt BcviUnings-Ulskotlens ZJtlåtandej IV.-o Qf. 35 derhåll vid Skolorna, äfvensom till inrättande af Slöjdskolor och öfverhufvud sådane anstalter, hvarigenom samma församlingars ungdom må bibringas undervisning i handaslöjder och näringar till deras framtida utkomst.
Beträffande slutligen frågan, dels huruvida de församligar, hvilka redan blifvit tilldelade Statsbidrag till skolväsendets ordnande, böra vid dessa bidrag framdeles bibehållas, dels ock om föreskriften i 4 §. af Kongl. Stadgan den 18 Juni 1842, angående de personliga afgifter, hvilka församlingarne ega att i omförmälde hänseende sig åtaga, bör utgå; så och då, på sätt Utskotten i sitt föregående utlåtande yttrat, Stats-Utskottet kommer att, för de fall, der de nu föreslagne afgifterne icke blifva för ändamålet tillräcklige, om serskildt anslag afgifva yttrande, samt den i berörde 4 § varande föreskrift endast är vilkorlig, enär den till sin tillämpning beror derpå, huruvida andra tillräckliga medel äro att tillgå eller icke, anse Utskotten dessa anmärkningar icke böra till någon åtgärd af Rikets Ständer föranleda.
I öfrigt vidblifva Utskotten, i öfverensstämmelse med hvad i återremitterade betankandet blifvit föreslaget, den hemställan, att, derest en eller annan församling skulle åsidosätta föreskrifterne i Kongl. Stadgan den 18 Juni 1842 om skolors inrättande, de samma församling tillkommande medel skola genast ställas till Landshöfdingens och Biskopens disposition, för att till det afsedda ändamålet användas; äfvensom att besluten öfverlemnas till Kongl, Maj:t att, efter Dess Nådiga bifall, påbud härom låta utfärda, med de föreskrifter, som, i afseende å verkställigheten, må erfordras.
Stockholm den 27 Mars 1845, Reservationer.
Af Friherre Oxenstjerna, C; med åberopande af den mening, som uti Friiierrens vid Betänkandet N:o 38 afgifne reservation innefattas; af Friherrarne Åkerhjelm,, Tersmeden och Stjernstedt; af Herr Lagerborg: ”Om jag reserverat mig emot Utskottens beslut i 36 Stats- samt Bevillnings-Ut skottens Utlåtande, N.o p?. denna fråga, så är det icke derföre, alt jag mindre än någon annan erkänner den höga vigten af det ändamål, hvilket Utskotten genom den föreslagna åtgärden trott sig ändamålsenligist kunna befrämja.
Det är fastmera min innerliga öfvertygelse, att en rätt ordnad och vårdad folk-undervisning, grundad framför allt på religiös och moralisk bildning, är det vackraste, sannaste och varaktigaste a rf, som det ena tidevarfvet kan lemna åt det andra.
Folk-undervisningen är derföre äfven ett af de värdigaste ämnen bör representationens omsorger, samt i och med detsamma ett af de vigtiste föremål, som påkalla anslag af nödiga medel.
Men ju vigtigare ända> målet är, desto angelägnare är det äfven, alt de medel, som dertill anslås, anordnas på ett sådant sätt, att det lemnar den sörsta möjliga säkerhet för medlens ändamålsenliga användande till verkliggörande af sjelfva hufvudändamålet.
Det i betänkandet föreslagna sättet synes mig icke lemna den i detta afseende nödiga säkerheten, och det är hufvudsakligen af detta skäl, som jag icke kunnat instämma uti Utskottens beslut.
Jag utbeder mig att få i korthet redogöra för de grunder, som härvid bestämt mig.
Uti folk-undervisningen inom en Stat bör det vara enhet, af samma skäl, som man anser, att det bör finnas en Stats-religion.
Det nya förslaget synes visserligen icke vid första påseendet rubba folkundervisningens enhet; men det nedlägger likväl ett frö till en sådan möjlig rubbning derigenom, alt det. oundgängliga, verksamma och mägtiga medlet, penningen, lägges i communernas händer, utan redovisnings-skyldighet inför Staten, hvarigenom ledningen af denna vigtiga angelägenhet småningom kommer att förflyttas ifrån Staten eller dess styrande organer till communerna.
Genom Utskottens tillstyrkan i momentetj b) ”att dessa medel skola i sammanhang med kronouppbörden uttagas och levereras i ränterien Samt derifrån, efter skeende reqvisilioiier, aflemnas, för landet till församlingarnes Skolstyrelse”, o. s. v., samt uti momentet c) ”alt dessa medel må redovisas på samma sätt, som församiingarnes fattigmedel”, hafva communerna erhållit en magt, som utesluter
Staten icke blott ifrån ledningen af medlens användande, utan äfven snart sagdt ifrån ali controll öfver communernas förfarande i detta afseende.
När man härjemte påminner sig den vidsträckta magt, som genom Kongl Maj:ts Nådiga Stadga angående folkundervisningen af deri 18 Juni 1842 blifvit lagd uti de communala Skolstyrelsernas händer, då det t ex. bland annat, beter, att ”Skolstyrelsen uppgöre för de under dess uppsigt stående skolor ett reglemente, hvilket bör bestämma undervisnings-methodenj disciplinen och hvad mera till skolornas behöriga vård och Jörvultning hörer' > Slats- san,t Bevillnings-Utskoitens Utlåtande, N-o 97. 3 7 ulan någon annan begränsning för denna vigtiga lagstiftningsrätt, än att reglementet bör underställas vederbörande