Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I hvilken ordning Konungens Propositioner, så ock af Riksdagsmän inom Hamrarne väckta frågor, må till afgörande företagas, derom stadgas i Riksdagsordningen. 30 Kongl. Majlis Nåd.
Proposition N:o 61. § 57.
Svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta utöfvas af Riksdagen allena.
Huruledes säi-skilda menigbeter må för egna behof sig beskatta, bestämmes genom Kommunal-lagarne, hvilka af Konungen och Riksdagen gemensamt stiftas. § 58.
För hvarje Lagtima Riksdag läte Konungen fordringar och skul der.
Skulle genom -— — — redovisas. § 59.
I sammanhang med uppvisandet af Statsverkets tillstånd och behof läte Konungen för Riksdagen framställa förslag rörande sättet att genom Bevillningar fylla hvad Staten kan utöfver de ordinarie inkomsterna erfordra. § 60.
Till Bevillningar räknas Tull- och Åccis-medlen, Husbehofs-Brän neri-medlen samt hvad hvarje Riksdag dessutom särskildt såsom Bevillning sig åtager.
Ej må utan Riksdagens samtycke — monopolier fastställa. § 61.
Alla afgifter, som Riksdagen under de — Bevillningen af Riksdagen fastställd blifver. § 62.
Sedan Statsverkets behof blifvit af Riksdagen pröfvade, ankommer det på Riksdagen att en deremot — anslå. § 63.
Dessutom böra, — — — utbetalning å Riksgälds-Contoret anvisas; Stats-Rådet in pleno hört och Riksdagen sammankallat.
Riksdagens förseglade anordning — — — kungjord. § 64.
Såväl Rikets — — — till Statsverket af Riksdagen anslås, — — — till de af Riksdagen pröfvade behof — anordnas. § 65.
Dessa medel — anföra hvad Riksdagen i denna del förordnat. § 66.
Riksgälds-Contoret förblifver under Riksdagens styrelse, inseende och förvaltning; och då Riksdagen ansvarar för den Rikets gäld, Contoret ombesörjer, så Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 61. 31 kommer Riksdagen, sedan Contorets tillstånd och behof blifvit i vederbörlig ordning utredde, att genom särskild Bevillning — — — och vårdad. § 67.
Konungen ombud — — — öfverlägga. § 68.
De till Riksgälds-Verket — behof än dem, Riksdagen bestämt.
Allt kraftlöst. § 69.
Då — — — till pröfning bos Riksdagen förebafves, — — — stadgas.
Fatta Kamrarne stridiga beslut, som ej varda sammanjemkade, skola Kamrarne hvar för sig rösta om de olika beslut, hvari hvardera förut stadnat; kommande den mening, som dervid erhåller de flesta Ledamöters af båda Kanwarna sammanräknade röster, att gälla såsom Riksdagens beslut. § 70.
När i fråga om Riks-Bankens styrelse och förvaltning, inkomster och utgifter, Kamrarne stadna i stridiga beslut, skola Kamrarne derom hvar för sig rösta, såsom i nästföregående § sägs. § 71.
På enahanda sätt förfares jemväl der Kamrarne sig icke förena om grunderna — fördelning till utgörande. § 72.
Riks-Banken förblifver under Riksdagens egen garantie och vård, så att — — — Fullmägtige, Kamrarne dertill förordna, — — — vidare af Riksdagen göras kunna.
Riksdagen allena äger rätt att — — inlösas. § 73.
Inga nya utan Riksdagens fria vilja fordras. § 74.
Konungen äge varda försedde. § 75.
De årliga — Deputerade, valde på sätt af Riksdagen särskildt stadgas.
Hvad desse i afseende på markegångssättningen fastställa, tjene vinnes. 32 Kongl. Majlis Nåd.
Proposition N:o 61. § 76 Utan Riksdagens samtycke kan belasta.
, Kungsgårdar och — — — Konungen icke utan Riksdagens samtycke genom — — — efter de grunder, Riksdagen derom föreskrifver; dock att — — — Skatte försäljas.
Ingen förändring äga rum utan Riksdagens bifall; Konungens — — — oförkränkt.
Krigsmagten till — — — intill dess Konungen och Riksdagen finna nödigt — —- — utan genom Konungs och Riksdags sammanstämmande beslut, tillkomma.
Denna Regeringsform samt Rikets öfriga Grundlagar kunna icke ändras eller upphäfvas, utan genom Konungens och två Lagtima Riksdagars beslut.
Riksdagens beslut i Grundlagsfråga, väckt af Konungen, skall hos Honom anmälas, på sätt Riksdags-Ordningen föreskrifver.
Antager Riksdagen ett inom densamma väckt Grundlagsförslag, skall beslutet derom Konungen underställas.
Konungen inhemte då, förr än Riksdagen åtskilts, hela Stats-Rådets tankar i ämnet, och meddele Riksdagen, på Rikssalen, Sitt samtycke eller de orsaker, för hvilka Han beslutet ej godkänner.
Hvad till ändring af Grundlagarne, uti föreskrifven ordning, Riksdagen beslutit och Konungen gillat, eller Konungen föreslagit och Riksdagen antagit, äge kraft af Grundlag. § 78.
Ej må — dylikt sätt. § 79. § 80. § 81. § 82. § 83.
Ej må någon — det sätt, som vid ändringar i dem iakttagas bör. § 84.
Grundlagarne skola efter deras ordalydelse i hvarje särskildt fall tillämpas. § 85.
Proposition N:o 61. 315 § 85.
Såsom Grundlagar — — — don Tryckfrihetsförordning, hvilka i öfverensstämmelse — — ■— bestämmas, Riksdagen och Konungen gemensamt fastställa. § 86.
Mod Tryckfrihet — — — hemliga hållas. § 87. l:o.
Riksdagen äger gemensamt — Civil- och Criminallag och att — — — utan Riksdagens samtycke, och icke Riksdagen utan Konungens, må i Riksdagens Kamrar kunna väckas och skola, sedan Lag-Utskottet deröfver blifvit hördt, af Riksdagen afgöras.
Riksdagen för sin dol någon ny Lag eller gammal Lags upphäfvande eller förändring, aflemnas Förslag derom till Konungen, — — — beslut fattat, meddele Riksdagen antingen Sitt samtycke till dess åstundan eller Sine skäl att det vägra.
Kan Konungen icke förr, än Riksdagen åtskiljes, fatta — —• — underrätte då Riksdagen vid dess nästa sammankomst — — — någon Lagfråga för Riksdagen framställa, — — — samt meddele
Sin — — yttranden åt Riksdagen, som med frågan vidare förfar, såsom i Riksdags-Ordningen sägs. 2:o.
Riksdagen äge ock gemensamt med Konungen stifta, förändra eller upphäfva Kyrkolag; dock att dervid erfordras samtycke jemväl af Allmänt Kyrkomöte.
Öfver Förslag angående dylik
Lag skola, på sätt i mom. 1 sågs, Stats-Rådets och Högsta Domstolens tankar inhemtas och jemte Konungens Proposition, då sådan göres, Riksdagen meddelas.
Har ej Förslag, hvarom nu fråga är, före början af Riksdagen näst efter den, som framställt eller antagit förslaget, blifvit såsom Lag genom Allmän Kungörelse utfärdadt, vare det förfallet, och Konungen underrätte då Riksdagen om de skäl, som himRat Förslagets antagande. § 88.
Med förklaring — — — gifver, kunna ogillas af först derefter sammanträdande Riksdag, så ock, om förklaring angår ämne, som till Kyrkolag hörer, af det Allmänna Kyrkomöte, som efter förklaringens meddelande först hålles, och må dylika förklaringar, der de sålunda ogillade blifvit, ej längre gälla eller af Domstolarne iakttagas och åberopas. § 89.
Uti Riksdagens Kamrar må frågor — — — alla slag.
Riksdagen äge dock icke magt tinner.
Vill Konungen åt Riksdagen öfverlemna — — angående Lagfrågor är i 87 § 1 mom. stadgadt. § 90.
Under Riksdagens, dess Kamrars eller Utskotts öfverläggningar —- — — annat sätt, än Grundlagarna bokstafligen föreskrifva, komma frågor — — — Inrättning.
Prut. 1862 & 1863. 1 Sami. 1 Afd. 2 Band. 7 Höft. 5 34 Kongl. Majds Nåd.
Proposition N:o 61. § 91.
I den händelse sammankalla Regenten eller Stats-Rådet, då det Riksstyrelsen förvaltar, genom öppet Påbud Riksdagen, och läte åter kommit, tage Riksdagen den författning om Rikets styrelse, hvilken Riksdagen nyttigast finner. § 92.
Lag samma — — — icke befattat. § 93.
Då Konung — — — kallelse å Riksdagen, hvilken kallelse — — — kungöras.
Riksdagen äge — — förordna en, tre eller fem Förmyndare — — — må utöfva. § 94 Skulle den olyckliga — — utginge, sammankalle Stats-Rådet död, Riksdagen, som då skall ett nytt Konungahus utkora, — — — Regeringsform. § 95.
Om, emot förmodan, Regenten eller Stats-Rådet — — omförmäla, Riksdagen genast sammankalla, då åligge det ovilkorligen Rikets Hofrätter att, genom offentliga kungörelser, underrättelse härom meddela, på det Riksdagen må kunna sammankomma, att sin och Rikets rätt iakttaga och skydda.
Sådan Riksdag sammanträder å tretionde dagen efter den, då Regenten eller Statsrådet kungöra. § 96.
Hvarje Lagtima Riksdag skall förordna en — — man, att såsom Riksdagens Ombud, efter den Instruktion Riksdagen för, honom utfärdat, hafva tillsyn — — — olaglighet begått, eller underlåtit att sina — — Aktörer utstaka. § 97. Denne Riksdagens Justitie-Ombudsman, som, så länge han embetet innehafver, skall i alla afseenden anses lika med Konungens Justitie-kansler, väljes på sätt Riksdags-Ordningen stadgar; och bör dervid jemväl utses en man af de egenskaper, som hos denna Embetsman erfordras, att honom efterträda, ifall han, innan nästföljande Lagtima Riksdag anställt nytt val af Justitie-Ombudsman, skulle med döden afgå, samt att utöfva Embetet under don tid Justitie-Ombudsmannen kan vara af svår sjukdom elier annat laga förfall derifrån hindrad. § 98.
I händelse Justitie-Ombudsmannen, under det Riksdag är församlad, afsäger sig det erhållna förtroendet, eller med döden afgår, skall Riksdagen i Embetet ge - Kongl. Maj:ts Nåd.
35 nast insätta den man, som blifvit till hans efterträdare utsedd.
Skulle Justitieombudsmannens utsedde efterträdare, under Riksdag, afsäga sig det erhållna förtroendet eller i Justitie-Ombudsmans-embetet insättas, eller med döden afgå, utväljes, på ofvan stadgade sätt, en annan behörig man i hans ställe.
Inträffar något af dessa fall emellan Riksdagarne, skall Riksdagens rätt härutinnan genom dess Fullmägtige i Bankon och Riksgälds-Contorot utöfvas. § 99.
Justitie-Ombudsmannen må, det äskar. § 100.
Justitie-Ombudsmannen åligge, att till hvarje Lagtima Riksdag aflemna redogörelse för — — deras förbättring. § ioi.
Skulle den — — egendom, vare Justitie-Ombudsmannen pligtig, — befordra. § 102.
Denna domstol, — — — •— Rikets tjenst. § 103.
Lagtima Riksdag skall hvart tredje år, på sätt Riksdags-Ordningen stadgar, tillsätta en Nämnd, som ägo att döma skiljas.
Beslutar denna Nämnd efter omröstning, i den ordning, som i Riksdags-Ordningen sägs, att någon eller någre af Högsta Domstolens ledamöter skola anses vara ifrån Riksdagens förtroende uteslutne, blifvo lian eller do derefter af Konungen, hos hvilken Riksdagen skall härom göra anmälan, ifrån Embetet — — — halfva belopp. § ioi Ej må Riksdagen ingå — — — förefalla. § 105.
Lagtima Riksdags Constitutions-Utskott äge — — fordras. § 106.
Finner Utskottet — — — emot sådan öfverträdelse, eller den vållat och upplysning eller att den Föredragande utaf Konungen och Riksdagen fastställd varder. 36 Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition N:o 61. § 107.
Skulle — — tillkännagifva för Riksdagen, hvilken, om den finner Rikets val det kräfva, kan hos Konungen skriftligen anmäla sin önskan, att blifvit gjord.
Frågor — — i Riksdagens Kamrar väckas och af andra Riksdagens Utskott än Constitutious-Utskottet hos Kamrarne andrägas, men icke af Riksdagen afgöras — — hördt.
Under Riksdagens öfverläggningar — — någon Riksdagens pröfning underställas.
Riksdagen efter granskning godkänt eller lemnat oanmärkt, bör anses hafva vunnit decharge i afseende på det granskade, och ingen ny, till ansvarighet förbindande, granskning af ny Riksdag i samma mål vara tillåten; dock bör, oaktadt den af Riksdagens Utskott eller Revisorer förrättade generella öfversigt af Statsmedlens utdelning, det åligga vederbörande Embetsman att verkställa den speciella revision, som dem i kraft af deras Embetsbefattning tillkommer. § 108.
Lagtima Riksdag skall hvart tredje år, på sätt i Riksdags-Ordningen sägs, förordna Sex för kunskaper och lärdom kände män att jemte Justitie-Ombudsmannen, som bland dem förer ordet, utöfva vård öfver Tryckfriheten.
Desse Committerade, af — — %ge det å Committerade. § 109.
Lagtima Riksdag kan ej utan egen begäran upplösas förr än den varit fyra månader tillsammans, derest icke Konungen, såsom i Riksdags-Ordningen sägs, förordnar om nya val till båda Kamrarna eller den ena af dem, i hvilka fall Riksdagen skall, med bibehållande af sin egenskap utaf Lagtima, sammanträda å den tid inom tre månader från det Riksdagen blef upplöst, som Konungen bestämmer, samt må ej vidare af Konungen upplösas förr än efter fyra månader från det sednare sammanträdets början.
Urtima Riksdag äger Konungen, när Han för godt finner, åtskilja, och vare Urtima Riksdag alltid upplöst innan tid för Lagtima Riksdags sammanträde infaller.
Der så oförmodadt skulle hända, att Riksdag, när den afslutas, icke hade Staten reglerat eller någon ny bevillning till bestämdt belopp sig åtagit, fortfare den förra Stat sregleringen och Bevillnirigen intill nästa Riksdag.
Är åter Bevillningens hela belopp bestämdt, men Kamrarne icke om fördelningen deraf ense, då skola, — — och uppdrage Riksdagen sina Fullmägtige — — utfärda. § no. Ej må någon Riksdagsman under tilltal ställas eller sin frihet beröfvas för sina gerningar eller yttranden i denna egenskap, utan att den Kammare, till hvilken han hörer, sådant tillåtit genom uttryckligt beslut, deruti minst fem sjettedelar af de röstande instämt.
Ej eller skall — ——försöka att våldföra Riksdagen, dess Kamrar eller Utskott eller någon — — och ankomme på Riksdagen att slika förbrytelser i laga ordning beifra låta.
Proposition N:o 61. 37 Blifver Riksdagsman, medan Riksdag samlad är, eller under resa till eller ifrån Riksdagen, när man vet. honom i sådant ärende stadd vara, med ord eller gerning olredad, gälle derom hvad angående våld eller förolämpning emot Konungens Embetsman, i eller för Embete, i Allmän Lag stadgadt är Samma lag vare, om Riksdagens Fullmägt.ige, Revisorer eller Justitie-Ombudsman, eller Sekreterare eller Kanslibetjente i någon af Riksdagens Kamrar eller i något dess Utskott, i eller för utöfning al sådan befattning våldföres eller förolämpas. § Hl Beskylles Riksdagsman för grof missgerning, må han ej i häkte kunna inmanas förr än, efter anställd ransakning, Domaren sådant skäligt pröfvat, så vida han ej å bar gerning funnen varder; dock gälle, om han, efter domstols kallelse, stg ej inställer, hvad Allmänna Lagen i thy fall stadgar.
Ej må Riksdagsman i andra fall, än som i denna och nästföregående § sagde äro, sin frihet beröfvas.
Riksdagens Fullmägtige och Revisorer kunna ej, i och för sin befattning, emottaga befallningar utan af Riksdagen allena, och enligt dess Instruktioner, ej eller till redo och ansvar ställas, utan efter Riksdagens beslut. § 112.
Uti Riksdagsmannavalen — — — Sysslan. § H3.
Taxeringsman, som Riksdagens Bcvillnings föreskrifter å dess vägnar — ställas. § 114.
De fordna Riksståndens privilegier, förmåner, rättigheter och friheter skola, der de ej ägt oskiljaktigt sammanhang med den Stånden förut tillkommande representationsrätt, och således med denna upphört, fortfarande gälla.
Ej må ändring eller upphäfvande deraf ske, utan genom Konungens och Riksdagens sammanstämmande beslut och med bifall, om frågan rörer Ridderskapet och Adelns eller Presterskapets Privilegier, Eörmåner, Rättigheter och Enheter, i förra fallet af Ridderskapet och Adeln samt i det sednare af Allmänt Kyrkomöte. 38 Kongl.
Dt drag af Protokollet (ifver Justitie-Departements-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Stats-Rådet ä Stockholms Slott Måndagen den 5 Januari 1863, i närvaro af: Hans Excellens, Herr Justitie Stats-Ministern, Friherre De Geer; Hans Excellens, Herr Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström; Stats-råden, Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld.
Etter föregångna öfverläggningar emellan Stats-Rådets ledamöter inför Hans • TT . 0 . . __ Maj:t Konungen, angående National-re presentationens ombildning, anmälde Hans Excellens Herr Justitie Statsministern de vid detta Protokoll fogade förslag till ny.
Riksdags-ordning och dermed sammanhängande ändringar i Regerings-formen, hvarvid Hans Excellens anförde: Eders Kongl. Maj:t har redan vid riksdagens öppnande uttalat
Sin åsigt, att i formen för National-représentationen förefinnas väsendtliga brister, som försvåra en lefvande vexelverkan emellan Styrelse och Folk.
Invecklandet och försvårandet af de offentliga ärendenas behandling höra, efter min föreställning, icke till de största bristerna af denna förm.
Sjelfva dess grund har blifvit med nuvarande samhällsförhållanden mindre förenlig.
Den skulle icke i förflutna tider förmått värna vår frihet och befrämja vår utveckling, så som den gjort, om den icke motsvarat nationens tänkesätt och utbildats efter dess behof.
Men nationens och tidens förändringar påkalla motsvarande förändringar i formen för vår National-representation.
Ett ofullständigt organ för den representerade delon af folket, utestänger den från representationen hela samhällsklasser, hvilkas deltagande deruti påkallas af hennes eget ändamål, och — hvad ännu betänkligare är — den hotar att åt den ena hälften af representationen gifva en för det helas jemnvigt vådlig tyngd.
Under det sjelfva tids - Kongl. Maj:ts Nåd.
39 andan oafbrutet arbetar på att minska de två första Riks-Ståndeus politiska vigt, vinna de begge andra förstärkning genom de efterhand i representationen ingående nya elementer, hvilkas olikartade beskaffenhet förhindrar deras sammanförande i ett särskildt Riks-Stånd, — om sådant eljest vore verkställbart eller lämpligt —, och hvilkas oförenlighet med grunden för de två förstnämndes representationsrätt tvingar dom in i de två andra.
Den sannolika följden häraf är, att en öfvervägande dol af representationens magt utan motsvarande ansvar småningom öfvergår till dessa sistnämnda, och att dermed den i sitt inre upplösta ståndsförfattningen af sig sjelf sammanstörtar.
Beskaffenheten af den nya representationsform, som i denna händelse kunde komma att träda i stället för den gamla, heror af omständigheter, som ligga utom den menskliga beräkningen; och lätteligen skulle dervid en strid om reprcsentations-formen kunna förvandla sig till en strid om statsförfattningen.
En sådan fara hör i tid afvärjas, och enda sättet synes mig vara att, innan den nuvarande författningen sönderfaller, bereda väg för en annan representationsform, som bättre motsvarar samhällets behof.
All tanke på bibehållandet af en Stånds-representation måste härvid destoheldre öfvergifvas, sorn Ståndsbegreppen redan i det närmaste förlorat sin betydelse utom representationen, så att Ståndens bibehållande der ensamt underhåller en söndring emellan folkklasser, hvilkas intressen till stor del icke äro skilda genom annat än institutionen.
Redan det Konstitutions-TJtskott, efter hvars förslag vårt nuvarande statsskick blifvit ordnadt, ansåg denna ståndsfördelning såsom det hufvudsakliga felet i vår representation; och den samhällsutveckling, som sedan dess fortgått, öfverallt i en Stånds-upplösande rigtnmg, har gifvit domen öfver denna institution allt starkare stöd i det allmänna tänkesättet.
Ett särskildt tecken på tidens mognad för Ståndens politiska upplösning är stiftandet genom Stånden sjelfva af en provineial-representation, grundad på samfälda val, utan att dervid någon enda röst blifvit höjd till försvar för Ståndens rätt.
En institution, som sålunda numera saknar underlag, torde icke länge kunna bestå.
Och äfven för dem, hvilka häruti se en olycka, bör det vara önskvärdt, att förändringen sker under en tid, hvilken lemnar rum för moget öfvervägande af hvad som bör sättas i stället.
Ett uppskof nu kan medföra nödvändigheten att behandla den samhällsvigtiga frågan på en tid, då en lösning på den fria öfvertygelsens våg möter större svårigheter.
Det är möjligt, att vi ännu icke kommit nära gränsen af detta försent, som dock mången gång oväntadt genljudit öfver andra länder; men jag kan icke inse något skäl, hvarföre närvarande ögonblick skulle vara förtidigt.
Utan starka meningsstrider kan visserligen icke en represesentationsform någonsin ombytas, men om Ståndens upphäfvande icke är annat än en tidsfråga, så bör den oundvikliga brytningen, såvidt möjligt är, påskyndas, ty den måste blifva svårare i samma mån, som Stånden blifva mera stridande emot tidsandan.
Under nuvarande förhållanden bör det vidare kunna förväntas, att alla de, som i Stånds-represeutationens upplösning se ett vigtigt steg till befrämjande af fäderneslandets bästa, skola, för vinnande af detta mål, finnas benägna att, äfven med någon uppoffring af egna meningar, medgifva införandet i den nya representationsformen af' sådana bestämmelser, som äro egnade att undanrödja eller minska de tveksammes betänkligheter. 40 Kongl. Majlis Nåd.
Jemte det jag på dessa grunder anser det vara lika angeläget för Konung och Folk, att representationens ombildning utan uppskof företages, finner jag första vilkoret för denna ombildning böra vara, att de nuvarande Riks-Stånden komma att helt och hållet upphöra.
Att åter i stället för en Stånds-indelniug antaga en klass-indelning, bestämd efter de i borgerliga lifvet framträdande intressena, gåfve en godtycklig och i lyckligaste fall endast för tillfället hållbar grund.
Mångfalden af dessa vexlande och i oändlighet skiftande intressen tillåter ej representerandet af mera än några delar deraf, och deras sammanblandning med hvarandra förhindrar hvarje noggrannare särskiljande dem emellan.
I sjelfva verket är det icke heller representantens uppgift att vara målsman för skilda klassers, utan för allas intressen, och med antagande deraf återstår ingen annan grund att vid representationens ombildning följa, än den af samfälda val.
På dem stödjer sig ock det förslag till ändring i nuvarande representationsform, som jag har att i underdånighet underställa Eder Kongl.
Maj:ts godkännande, och för hvars öfriga väsentligaste grunder, såvidt de äro nya, det torde tillåtas mig att nu i korthet redogöra.
Utgående från den grundsats, att en National-representations nödvändigaste egenskap är att vara ett sanut uttryck af tänkesättet hos majoriteten af deri politiskt tänkande delen af nationen, men att detta tänkesätt, med alla sina vexlingar, icke bör hafva magt att göra sig gällande förr än visshet vunnits, att det utgör majoritetens öfverlagda och varaktiga tanke, samt att en lagstiftande församling, liksom hvarje annan mensklig magt, behöfver vid sin sida en jemnlike för att icke, förr eller sednare, urarta till ett envälde, som sätter sin egen magtfullkomlighet framför sanningens och rättvisans, afser förslaget att å ena sidan från valrätt till representanter icke utesluta andra oförvitliga medborgare än dem, hos hvilka något politiskt intresse icke kan förutsättas, samt att åt flertalet af de väljande lemna den afgörande öfvervigten, men att å andra sidan, i likhet med hvad som allmännast erkännes lämpligt, fördela representationen i två kamrar på ett sätt, som på samma gång förekommer förhastade beslut och tryggar det beståendes rätt.
För att gifva dessa Kamrar sinsemellan lika inre styrka, hvilket är ett väsendtligt vilkor för vinnandet af det med tvåkammarsystemet afsedda ändamål, och för att undvika, det båda Kamrarne skulle redan till följd af sitt ursprung komma till hvarandra i en fiendtlig ställning, som kunde blifva vådlig för samhällsordningen, utgå, enligt förslaget, begge Kamrarne från hela folket, under det en nödig karaktersskilnad emellan Kamrarne blifvit sökt genom stadgande af olika förfaringssätt för hvardera Kammarens bildande.
Så utses ledamöterne till den ena Kammaren för längre tid än till den andra, hvarjemte för den förstnämnda en mognarn ålder och ekonomiskt oberoende ställning äro stadgade såsom valbarhetsvilkor.
I denna Kammare beräknas hvarje ledamots nioåriga tjenstgöringstid från den dag han blifvit vald, hvarmed afses, att, efter Kammarens första tillsättning, aldrig val i massa, utan endast enstaka kompletteringar, till följd af ledamöters afgång å olika tider, komma att ega rum, så framt ej Konungen förordnar om nya val.
Här kan således påräknas en ständig kontinuitet; hvaremot den andra Kammaren hvart tredje år helt och hållet förnyas, för att alltid blifva ett uttryck af den rådande opinionen.
Den Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 61. 41 Den väsentligaste skilnaden består dock deruti, att den första Kammaren utses, med valfrihet inom hela riket, förmedelst dels Landstingen och dels de största städernas stadsfullmäktige, hvilka åter tillsättas af kommunerues medlemmar genom omröstning efter skattegrund, under det den andra Kammaren väljes mera omedelbart af inskränktare valkretsar, med valfriheten bunden inom kretsen och med tillerkännande af lika röst åt hvarje väljande.
Den talrikare, mera omedelbart valda Kammaren, som i förslaget benämnes den Ändra, utgöres af särskilda representanter från landet och från städerna, betta åtskiljande, som icke bör motiveras af stridiga intressen emellan land och stad, torde cga giltig grund i den olikartade organisationen af livarderas kommunala förhållanden, förvaltning och lagskipning med mera.