Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skall Staten sjelf undandraga sig all delaktighet deri, och icke en gång då det behöfves och ifrågasättes, med penningar underlätta och främja dessa, a/ dess målsmän berömda, med så lycklig framgång krönta bemödanden?
Omöjligt! von Mohl, en bland Tysklands utmärktaste rättslärde, medlem al Frankfurterregeringen 1848—1849, räknar, i sitt berömda arbete, »om Politivet enskapen enligt riitts-slats-grundsatser», bland Statens omsorger för medborgarnes andliga personlighet, äfven inrättandet af särskilda anstalter för sådana, som vilja öfvergifva lastens bana, och omsorg för deras ärliga utkomst, efter bepröfvad bättring.
Han uppräknar till och med de sätt, hvarpå sådan utkomst företrädesvis bör beredas: genom försoning med de fallnes familjer, genom förskaffande af tjenst, 534 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 208. eller genom fortfarande anställning vid räddningshemmet, — tilläggande, »i katholka länder kan härtill äfven komma inträde i något religiöst samfund».
Hvad vetenskapen sålunda såsom sanning erkännt och fastställt, det har äfven den högst uppsatta praktiska visheten antagit och sökt göra gällande.
Vår högsinte och menniskoälskande Konung Oscar omförmäler uti sitt verldsbekanta och verldsberömda arbete »Om straff och straffanstalter», huruledes uti andra länder »ädla omsorger »hafva sträckt sig äfven till den på brottets afvägar förirrade, som man börjat be»trakta mindre såsom en fogelfri, för alltid förskjuten varelse, än såsom en vilseförd, »fallen like, för hvars omvändelse och bättring man känner sig manad att tänka och »handla.
Man har insett, att samhällets pligt icke består ensamt uti, att beifra och »straffa de begångna brotten, utan ock att sorgfälligt uppleta deras orsaker, och, så »vidt i mensklig förmåga står, undanrödja dem.»
Med klarseende, kärleksfull blick betraktande straff- och fångväsendet i hela dess utsträckning, har den höge författaren med obestridlig rätt förklarat, att »frågan om »fallna likars rättelse och förbättring rör alltför nära samhällets stora angelägenheter, »för att icke omfattas af atla dess medlemmar.
Endast derigenom kan ett väigö»rande samband bibehållas mellan det allmänna och straffanstalten.
Förbrytaren må»ste fråndömas sin frihet och afskiljas från samhälligheten, för att sättas utur stånd »att skada, och medelst ett förnuftsenligt straff återföras, om möjligt är, till sjelfbe »sinning och bättre uppsåt, men samhället måste med ömt deltagande och moderlig »omvårdnad följa äjven sina vilseförda barn.»
Det torde således kunna sägas vara icke blott en sjuklig känslo-ömhet, utan fastmer en på goda skäl grundad och af det sunda omdömet erkänd sanning, att vården om till laster och brott förfallna likar tillhör icke blott den enskilde, såsom menniskovän, utan äfven Staten, såsom vårdare af samhällsmedlemmarues icke blott kroppsliga och yttre, utan äfven inre andliga och sedliga välfärd.
Häraf torde vidare följdrigtigt kunna slutas, att, om enskilde företagit sig och under en längre tid med framgång fortfarit, att åt fallna samhällsmedlemmar egna kärleksfull vård och omsorg, afsedd och gagnelig för deras daning till dygdiga och för samhället nyttiga menniskor; så är det Statens icke blott pligt, utan äfven fördel, att sådana bemödanden, der så behöfves, understödja och befordra.
I sjelfva England, der, såsom vi alla veta, menighets- och sjelfstyrelse mera än i något annat civiliseradt land äro gällande, — i England, som i detta och så många andra hänseenden med rätta gäller såsom föresyn för andra riken, — England, med sin i så många rigtningar storartade enskilda välgörenhet och rikedom — äfven der lemnäs åt räddningshemmen för straffade eller eljest fallna qvinnor samt vanartade barn understöd af allmänna medel, merändels, då sådant äskas, intill hälften af underhållskostnaden.
Så äfven i Frankrike, Preussen, Holland och flerestädes, der Staten med allt skäl erkänner sin pligt, att, om icke grundlägga, dock på allt lämpligt sätt befordra enskilda menniskovänners eller samfundsanstalter för förvillade medbor - Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
535 gares rörande till ärbar och sedlig vandel.
Kolonien i Mattray för unga brottslin gar, asylerna i Paris, Strassburg och Kaiserswerth, Madgalenahemmen i Berlin, Steenbeck, Hamburg och många andra, på kontinenten och de Brittiska öarne, äro talande bevis, att sådana inrättningar icke ansetts ovärdiga eller obehöriga att af Statsmag terna gynnas.
Erkännes detta, så återstår att visa, att Statens understöd för Magdalenahemmet verkligen behöfves; af hvad orsak, för hvad ändamål och af hvad beskaffenhet.
En kort framställning af Skyddsföreningarnes och Magdalena-inrättningarnes öden i vårt fädernesland skall måhända bäst härom upplysa.
Åberopande hvad af regeringar och förenade enskilda menniskovänner blifvit i andra länder gjordt för underlättande af brottligas förbättring och återinträde i det fria sarnhällslifvet, yttrar den höge författaren till förenämnde afhandlig om straff och straffanstalter: »Medborgerliga deltagandet eger tvänne särskilda föremål för sin verk»samhet, nemligen: »a) Vården om fångarnes behandling samt möjligheten af deras förbättring un»der fängelsetiden. »b) Omtankan för de frigifnes utkomst, medelst beredande af passande tjenst, »arbetstillfälle m. m. »Ehuru de flesta sällskaper, som åtagit sig fångarnes sak, endast utvalt ett af »dessa föremål, synas de båda, med lika värme, böra omfattas af den förening, som »i Sverige är så högt af behofvet påkallad.
Derigenom öppnas ett vidsträcktare fält »för deras ädla verksamhet; omsorgerna för den häktades moraliska pånyttfödelse skola »vinna en högre betydelse, och kännedomen af straffanstaltens inre ordning och tukt, »samt af individernas lynne, utgöra en liflig uppmuntran att bereda den frigifne en »möjlig återgång till ärligt och lagligt lefnadsyrke.»
I öfverensstämmelse med denna höga uppmaning hafva, under fängelseförbättringens förberedande och fortgång, flera sällskaper bildat sig, att, vid besök i fängelser och korrektionshus, söka, genom undervisning, tröst och uppmuntran för häktade, göra fångenskapens tid till en förbättringstid och bereda dem att vid frigifvandet blifva gagneliga medlemmar i samhället.
Särskildt torde härvid böra nämnas det för sådant ändamål, och med särskild anledning af Kongl. Maj:ts, den 24 November 1846 aflåtna nådiga uppmaning, år 1855 här i Stockholm, under ordförande af Mamsell Fredrika Bremer, stiftade Fruntimmerssällskap, med hvars aktningsvärda bemödanden Kongl. Majit täcktes förklara sitt nådiga välbehag, och som, på sätt af Fångvårdsstyrelsens berättelser kan inhemtas, allt sedan fortsatt sin välgörande verksamhet.
En närmare uppmärksamhet på det här i Stockholm allt mer tilltagande sedeförderfvet jemte kännedomen af de särdeles hugnande erfarenheter, som vid flera bland ofvannämnda utländska räddnings-anstalter, synnerligen i Kaiserswerth, Strassburg och Steenbeck blifvit gjorda, hade emellertid föranledt ett menniskoälskande fruntimmer att, redan år 1852, här i hufvudstaden öppna en fristad, ursprungligen 536 Motioner hot Ridderskapel och Adeln 1862.
\:o 208. ämnad endast till upptagande af unga, från lastens väg återvändande Magdalenor.
Men då i detta första Svenska Magdalenahem snart infunno sig från fängelserna nyss utkomna brottslingar, begärande skydd och stöd för betygadt bättringsuppsåt; så mottogos äfven dessa, och sålunda fylldes ej blott det nyssnämnda, utan äfven ett påföljande ir 1853, på Södermalm, med namnet Bethesda, öppnadt räddningshem med vilsekomna, ej mindre från fängelserna utsläppte, än äfven andra, för osedlighet eller lättja och kringstrykande kända qvinnor.
Under svårigheter, med hvilka endast den mest outtröttliga menniskokärlek kunnat uthärda, fortgingo dessa båda räddningshem flera år.
Det första Magdalenahemmet upplöstes, efter 4 års verksamhet, hösten 1856, Bethesda efter 5£ års tillvaro, våren 1859; det förra af brist på lokal och förestånderska; det sednare för saknadt underhåll och förestånderska.
Efter det äldre Magdalenahemmets upplösning, öfvertogos, på stiftarinnans begäran, dess möbler, inventarier och kontanta behållning, omkring 1,500 R:dr R:mt, af Svenska Diakoniss-sällskapets Förvaltnings-utskott, med förbindelse att åter öppna det, så snart tjenlig lokal kunde dertill erhållas.
Detta var likväl länge icke möjligt.
Ändtligen lyckades det genom dåvarande Ofver-ståthållarens bemedling, att, i början af år 1858, ernå Drätsel-kommissionens tillåtelse att till Magdalenahem hyresfritt få begagna den åt Besvärsgatan vettande del af gäldstugan, dock med vilkor af dess utrymmande tre dagar efter uppsägning, om stadens myndigheter funne den för annat ändamål behöflig.
Sedan de förut under flera år obegagnade och temligen illa försedda rummen hunnit att, med ej ringa arbete och kostnad, iståndsättas, öppnades Magdalenahemmet der i Augusti månad 1858, och har sedan, uti denna i många hänseenden olämpliga lokal, fortgått, under ledning af diakonisser och profsystrar från Diakonisshuset, till April månad sistlidet år.
Under tiden intogos der, efter hand, 86 [tillvexla qvinnor, hvarjemte, under synnerligen ömmande omständigheter, äfven mottogos några minderåriga flickor, intilldess, genom Kongl. Maj:ts nådiga bevågenhet, ett anslag af 500 R:dr R:mt af statsmedel erhölls, hvarigenom tillfälle bereddes att å Kungsholmen, N:o 14 vid Handtverkaregatan, inrätta ett räddningshem för vanartade eller vanvårdade unga flickor, hvilka, under ledning af en diakonissa, vårdats och undervisats.
Sättet och omständigheterna vid Magdalena- och Räddnings-hemmens verksamhet synas närmare af de för Magdalenahemmen åren 1853—1862 från trycket utgifna årsberättelser.
Otjenligheten af den vid Besvärsgatan begagnade lokal, löranlät Magdalenahemmets Styrelse att efterspana en lämpligare, dervid dock förnyades den redan förut städse gjorda erfarenhet, att, om efter långvarigt sökande någon till utseendet passande lägenhet‘funnits, ingen ville till Magdalenahem upplåta den; omsider hembjöds dock Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 208. 537 dock till Styrelsen egendomen Stora Ersta, Magén å Södermalm, invid saltsjön, med liera såväl bonings- som uthus, dels af sten, dels af trä, med åtskilliga terrassvis belägna, lätt från hvarandra åtskiljeliga trädgårdar, samt en för Magdalenahemmets be hof särdeles lämplig, hög ringmur — allt för en i förhållande till egendomens värde, storlek och gagnelighet för anstalten, ganska låg köpeskilling af 50,000 R:dr eller ock mot årlig hyra af vid pass 1,800 R:dr R:mt.
Styrelsen valde först det sednare alternativet; Magdalena- och Räddningshemmen ditllyttades i April sistlidet år och Diakoniss-sällskapets Förvaltnings-utskott anhöll den 13 i samma månad underdånigst, att Kongl. Maj:t måtte täckas af statsmedlen i nåder bevilja något understöd för fortsättning af en nödig funnen utvidg ning af Magdalenahemmet.
Majit täcktes den 10 påföljande
Maj i nåder förklara sitt nådiga välbehag med Sällskapets gagneliga verksamhet uti ifrågavarande hänseende, men derjemte att Kongl. Majit icke då kunde till Utskottets underdåniga anhållan lemna bifall.
Grunderna för detta nådiga beslut äro icke uti den Utskottet tillhandakomna, härhos i afskrift bifogade expedition anförda, men det torde kunna antagas, att dertill samverkat — både Rikets Ständers afslag å den af Grefve Liljencrants vid sist— lidne riksdag i samma ämne gjorda framställning, och den ansenliga summa, hvilken kort förut blifvit af den enskilda välgörenheten sammanbragdt för det af H. K. H.
Hertiginnan
Sophia inrättade hem för /ngifna qvmliga /ångar.
Samtidigt hade äfven Magdalenahemmets Styrelse vädjat till den kristliga barmhertigheten och erhöll pä sådant sätt inemot 10,000 R:dr R:mt, deraf vid pass 2,000
R;dr blifvit utfästa såsom årsbidrag.
Emedan Utskottet härigenom fått tillgång till den kontanta utbetalning, som behöfdes för inköp af Stora Ersta, så verkställdes detta i sistlidne Juli månad.
Pä köpeskillingen äro ännu oguldne 25,000
R:dr; den härå löpande årliga räntan utgör således ett ej ringa belopp.
När härtill läggas underhållskostnaderna för Magdalena- och Räddningshemmen, det förra med omkring 12, det sednare med vid pass 20 skyddlingar; så uppstår under nuvarande förhållanden en årsutgift af vid pass 7,500 R:dr, hvartill, äfvensom till successiv afbetalning å köpeskillingen lör Stora Ersta, Utskottet hoppas kunna, genom allmänhetens välvilja, finna utväg.
Men då, för vinnande af det med Magdalenahemmet åsyftade välgörande och allmännyttiga ändamål, alldeles nödvändigt är, att de derstädes intagna qvinnor särskiljas, allt efter deras olika ålder, sinnesart, föregående iefnadslÖrhållanden samt upprigtigheten eller opålitligheten af deras yttrade åstundan att beträda en bättre väg, så mäste, om bästa möjliga resultater skola ernås, en derefter lämpad utvidgning af Magdalenahemmet ega rum.
Styrelsen har redan uti den år 1860 afgilna femte årsberättelsen ådagalagt angelägenheten häraf, och en sorglig erfarenhet har sedermera bevisat, huru lätt den uppspirande broddén af allvarliga bättriugsuppsåt kan förhärjas Rih. lill R.
Prot. 1862 & 1863. 11 Sami. 1 Afd. 68 538 Motioner hos Riddersknpet och Adeln 1862.
N:o 208. genom onda ingifvelser och förförelse af nykomna, mindre botfärdiga, eller i lasten djupare sjunkna qvinnor.
Rörande sättet och kostnaderna för en ändamälsenlig, det närvarande behofvet någorlunda motsvarande utvidgning af Magdalenahemmet, visas af närlagdc, i sädant hänseende uppgjorda förslag, med stöd hvaraf jag vördsamt hemställer: att Rikets Ständer må under nästa statsregleringsperiod anslå 15,000 R:dr R:mt, att med 5,000 R:dr årligen utgå till understöd för det af Diakoniss-anstalten här i staden ledda Magdalenahem.
Bland invändningar, som emot detta anslags beviljande blifvit gjorda, återstår, efter hvad ofvan blifvit anfördt, egentligen blott en, hvilken torde förtjena att här bemötas, den nemligen att Magdalenahemmet vöre hufvudsakligen en förmån för Stockholm, som både deraf vore i största behof och skördade största vinsten, samt derföre äfven företrädesvis borde detsamma understödja.
Förhållandet är, att utaf de i Magdalenahemmen hittills intagna qvinnor länge blott en fjerdedel, men på det hela taget en tredjedel tillhört hufvudstaden hvaremot de öfriga två tredjedelarne eller tre fjerdedelarne varit landsortens barn, ibland hvilka många funnits, som aldrig på fri fot vistats här i staden.
Nästan alla rikets landskap hafva mer eller mindre, bidragit att befolka Magdalena-inrättningarne.
Sålunda har, efter hvad kändt är, från Södermanland härstammat 19, från Upland 15, från Östergötland 9, från Småland 9, från Westmanland 8, från Dalarne 7, från Nerike 6, från Gottland 4, från Westergötland 4, från Wermland 3, från Öland 2, från Skåne 1, från Holland 1, samt från de Norrländska länen sammanlagdt 12.
Dessa skulle, utan Magdalenahemmets förmedling, sannolikt till större delen hafva återkommit från fängelser eller andra lastens tillhåll oförbättrade, för sedligheten och allmänna säkerheten vådligare, än de från hemorten utgått.
Det är att hoppas, att ganska många bland dem, som någon tid vistats å Magdalenahem, i det stället återsett hembygden, med icke blott allvarligt bättringsuppsåt, utan äfven med kunskaper och färdigheter, i Magdalenahemmet förvärfvade, genom hvilka de blifvit iståndsatte icke blott att ärbart lefva och sig väl försörja, utan såsom en glädjande erfarenhet visat, äfven att öfver egna eller andras boningar sprida lycka, frid och välsignelse.
Jag anhåller om remiss af denna min vördsamma motion till Stats-Utskottet.
O. Carlheim Gyllenskiöld.
539 M:o 209. A! H err BliiiisiiiKiitjeliii; € <«rl. angående meddelande af förändrade föreskrifter i afseende å Enskilda bankers ocb Filial-bankers grund-fonder.
Utan att på något sätt underkänna det stora gagn, de under sednare tider i riket inrättade enskilda och filial-banker utöfva, torde likväl icke kunna förnekas, att deras organisation så till vida icke hvilar på fullt säker grund, som det är medgifvet, att den del af grundfonden, som icke kontant till Banken inbetalas, må bestå af inteckningar uti lands- och stads-fastigheter.
— Med denna del af grundfonden afses naturligtvis att trygga Bankens bestånd och säkerhet i händelse af sådane missgynnande förhållanden, att Banken behöfver ställas på utredning.
Nu är emellertid uppenbart, att, om en sådan utredning skulle inträffa i följd af eller under en allmän kris i näringarne eller i penningeväsendet, då minskning i rörelsekapitalet samt misstroende och ytterlig varsamhet är för handen, det icke kan påräknas, att för dylika grundfonds-säkerheter i större mängd inom landet erhålla mynt, och än mindre att kunna utan alltför stora förluster realisera de intecknade fastigheterna.
Om t. ex. uti en mindre stad större delen af fastigheterna äro intecknade till säkerhet för grundfond i en Bank, huru vore möjligt, att under kritiska förhållanden belåna dessa inteckningar, eller försälja de intecknade fastigheterna ?
Till desamma skulle, i stort taget, saknas köpare; ty hvar finnas, under här förutsatte omständigheter, köpare på en gång till hälften eller tredjedelen af husen uti en landsortstad?
De säkerhetshandlingar, hvilka nu äro afsedda att betrygga allmänheten och Bankerna i händelse af en kris eller rubbning i allmänna affärsförhållandena, äro sjelfva af beskaffenhet att vara underkastade den mest tryckande inverkan af just samma omständigheter, mot hvilka de skulle utgöra ofelbart skydd, Allmänheten, sorn af förhållandena är tvungen att emottaga och betjena sig af de enskilda Bank-inrättningarnes förbindelser, liar rättmätigt anspråk, att åtminstone den säkerhet, som genom grundfonden reglementsenligt utfästes, är af beskaffenhet att icke i mer eller mindre mån utgöra en chimére.
Det är icke nog, att säkerheten är god och tillfyllest under jemna och vanliga förhållanden; det är icke för trygghet under dessa, som grund fondssäkerheten är föreskrifven; densamma erfordras till allmänhetens betryggande under oförutsedda, brydsamma förhållanden och till skydd för Bankerna 'sjelfva mot tvifvel i afseende å deras solidité.
Det är således lika mycket i Bankernas/eget rätt 540 Motioner hos Hidderskapet och Adeln 1862.
N:o 210. insedda intresse, som i allmänhetens, att de blifva försedda med sådana grundfondssäkerheter, som under hvilka förhållanden som helst utom landet, på de större penningemarknaderna äro antagliga såsom hypothek för tillfällig försträckning, och i händelse af behof der kunna påräkna köpare.
Flera i sednare tid tillkomne Banker hafva ock, inseende fördelen af så beskaffad grundlonds-säkerhet, föreskrifvit, att grundfondsbeloppet af aktieegarne skall tillfullo inbetalas, hvarefter Direktionen anskaffat obligationer eller fondpapper för den del af grundfonden, som ej var afsedd att i rörelsen ingå.
Då Bankerna lemna sina delegare icke obetydlig vinst, bör ock från allmänhetens sida kunna fordras, att de prestera den solidité, hvarpå bank-inrättningen till sin idé hvilar, ehuru i tillämpningen ej troget vidhållen.
Med afseende å vigten både för allmänheten och Bankerna sjelfva af ändring uti närvarande förhållanden i ofvanbemälde afseende, tager jag mig friheten föreslå: att Rikets Ständer, för deras del, må besluta: l:o.
Att, då före 1868 års början fråga förekommer om beviljande af oktrojer för Enskilda eller Filial-banker, föreskrift af Kongl. Maj:t måtte meddelas derom, att minst hälften af det grundfonds-belopp, för hvilket säkerhet skall ställas, bör bestå i obligationer af Statsverket eller andra med Kongl. Maj:ts fastställelse försedda inrättningar.
Att för alla Banker, som efter 1868 års början söka oktroj, måtte föreskrifvas, att hela den grundfonden, som skall bestå i vissa säkerheter, skall utgöras af berörde slags obligationer.
Om remiss till Banko-Utskottet får jag vördsamt anhålla.
Af Herr Ijftgergreil* Anders* angående ändringar i Skiftesstadgan.
Uti 1827 års Skiftes-stadga 1 Kap. 11 § medgifves, att Landtmätarebilräde får sökas och erhållas äfven för ego-utbyte emellan angränsande byar och hemman, yti 7 Kap. 4 § stadgas: »Kan genom ego-utbyte i andra fall än 1, 2 och 3 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
541 §§ omförmäla, beqvämlighet för odling eller häfd eller annan fördel vinnas, och jordegarre om sådant utbyte sig förena, då må det utan hinder af fastställdt skifte, ske på sätt i 1 § säges.»
Enär sålunda läststäldt skifte ej kan lägga hinder för dylikt ego-utbyte; så borde väl, der faststäldt skifte ej egt rum, då egarne af skilda skiftes-lag eller hemman öfverenskommit om dylikt ego-utbyte, till större eller mindre del, eller ett helt hemmans flyttning eller utbyte mot annan jord af det tillstötande skiftes-laget, något hinder så mycket mindre, derföre af Domare få läggas; alltid förutsatt, att egoutbvtena i formelt hänseende äro riktigt verkställda, d. v. s. efter föregången mätning, gradering och fördelning.
Med anledning hvaraf föreslås en 3:te § af Skiftesstadgans 7:de Kapitel af ungefär följande innehåll: »Der jordegare förena sig om ego-utbyten, till mindre eller större del, eller hela hemmans utbyten och förläggning på annat ställe mot jord af ett tillgränsande hemman eller skiftes-lag, af skäl, som i 7:de Kap. 4:de § omförmäles, bör sådant ego-utbyte af
Domstol fastställas, då det i formelt hänseende på sätt i 7:de Kap. lista § säges, af vederbörande Landtmätare är verkstäldt, kartelagdt och af honom till egodelnings-rätten ingifvet.
Då vidare vederbörande
Domare i olika provinser ofta hafva olika praxis i afseende på fastställandet eller icke fastställandet af ego-utbyten och laga skiften, der de utbytta delarne eller skiftes-laget är i en mans hand, så att i ett län ingen Domare vägrar fastställelse i ett, af behörigen förordnad Landtmätare, verkstäldt laga skifte i ett skiftes-lag uti så många besutna delar, som egaren af denna fastighet önskat under det domare i andra län ej meddela stadfästelse i ett dylikt verkstäldt skifte, då skiftes-laget eges af endast en person utan måste ega flera delegare, så föreslås ytterligare en 6:te § af 7 Kap. af hufvudsakligen följande lydelse: »Der flera hemman, som hvar för sig, eller tillsammans utgöra skifteslag, äro uti en mans hand eller ego, njute han samma frihet, som om de innehades af flere egare, att på ofvan föreskrifne sätt gå i författning om dylika ego-utbyten, som ock att få dessa hemman laga skiftade på sätt, alla i så många besutna delar, han önskar; börandes alla i Skiftes-stadgan tillämpliga föreskrifter för ego-utbyte och laga skifte dervid iakttagas.»
542 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 211. Xio Af Grefve t“ll< .
Fredrik; angående förändrad organisation af Stats-kontoret m. m.
Då jag hufvudsakligen delar de åsigter, som af Rikets Ständers år 1860 församlade Revisorer uti deras till Rikets Ständer afgifna berättelse (pag. 26) blifvit uttalade i fråga om behofvet att befordra en snabbare cirkulation af statsmedlen, hvilka, enligt Statsverkets nuvarande organisation samt till följd af gammal praxis, måste passera en mängd onödiga omvägar, innan desamma kunna vid förefallande utbetalningar åter komma i allmänna rörelsen, och då Kongl.