Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att med tillräcklig noggranhet och bestämdhet uppdraga skillnaden emellan sådane en grufvas tillhörigheter, som derifrån i ingen händelse höra få skiljas, och dem för hvilka en ny inmutare hör hafva skyldighet att erlägga lösen, om han vill dem behålla, är emellertid icke lätt och fordrar, om skiljemärkena skola i författningen såsom sig vederbör upptagas, en specielare sakkunskap, än att någon fullständig Redaktion dertill här kan ifrågakomma.
Till Kongl. Maj;ts Nåd.
Proportion, N:o 92. 17
Till följd häraf och under åberopande för öfrigt af den i det föregående uttalade åsigten, att gruf-egares olika skyldigheter i allmänhet ej höra bestämmas efter grufvornas olika djup, utan efter det förhållande att de hafva visst utmål, anser jag mig utan att uppgöra något förslag till ifrågavarande paragrafs lydelse i sin helhet, endast höra hemställa, att den må innefatta följande bestämmelser: l:o Att då egare till en grufva med visst utmål vill densamma alldeles nedlägga och för framtiden öfvergifva, han skall vara skyldig att derom, med bifogande af grufve-kartan och dess beskrifning, der sådan karta finnes upprättad, göra skriftlig anmälan hos Bergmästaren, hvilken, till underrättelse för den, som kan vara hågad att efter ny inmutning grufarbetet fortsätta, ofördröjligen eger utfärda kungörelse om grufvans nedläggande och vända sig till Konungens Befallningshafvande i länet, för att lå kungörelsen, tillika med en kort uppgift på grufvans beskaffenhet, i kyrkorna inom länet uppläst. 2:o Alt, utan vederbörande Bergs-tjenstemans tillåtelse, egaren af en grufva med visst utmål ej må, förrän efter sex månader sedan anmälan om dess nedläggande skett, borttaga eller förstöra några för grufarbetets behöriga gång der anbragta och nödiga byggnader eller andra inrättningar, vid påföljd af böter från 50 till 200 R:dr, jemte skyldighet att, der något blifvit borttaget eller förstördt, som för grufvans säkerhet och framtida besLånd oundgängligen tarfvas, detsamma i dess förra skick återställa eller derför gifva ersättning till den, som, efter ny inmutning, kan blifva grufvans innehafvare. 3:o Att, utom grufvans sistberörde derifrån oskiljaktiga tillhörigheter, hvilka, äfven om grufvan kommer i ödesmål, skola dervid förblifva, och utan ersättning hemfalla till en efterkommande inmutare, gruf-egare, som sjelfmant grufvan öfvergifvit, skall efter sex månader, sedan anmälan derom skett, vara berättigad att fritt förfoga om alla öfriga till grufvan hörande byggnader och inrättningar, eller redskaper och förråder, der ej inmutning ånyo under tiden skett, och den nya inmularen vill dem till sig lösa. 4:o Att, då, genom försummad grufvedrift, en grufva blifvit sönad, och egaren deraf förthy är vorden dömd sin rätt förlustig, han likaledes skall vara berättigad till ersättning för alla sådane grufvans tillhörigheter, som icke för dess säkerhet och framtida bestånd oundgängligen tarfvas,
såvida den nye inmutaren dem behålla vill; och slutligen til. till Kongl. Majai Nåd. trop. 1854, iV:o 92. 1 Sami. 1 Åfd. 29 BäfU 3 18 Kongl. Maj:ts Nåd.
5:o att, då tvist uppstår om beloppet af den ersättning för grufvans tillhörigheter, som sålunda gifvas eller tagas skall, med bestämmandet deraf skall förfaras enligt 14 §.
Vid 40 §.
För att sätta sista momentet af denna § i öfverensstämmelse med hvad i det föregående blifvit föreslaget om sättet för alla ersättnings-frågors afgörande, hemställes att samma moment må erhålla sådan lydelse: ”Af den besparing, som genom stollen kan tillskyndas angränsande i gång varande grufvor, medelst vattens afförande samt malm-och gråbergsutfordring eller annat, tillfälle f den, som stoll-arbetet drifvit, derest icke annan öfverenskommelse kunnat träffas; och varde, i händelse af tvist om den vinst, som gruf-egaren genom stollen tillskyndas, värdet deraf, sedan Bergmästaren utlåtande deröfver afgifvit, bestämdt på sätt i 14 § sagdt är, dock att kostnaden härtill skall drabba parterne, efterthy som Domaren skäligt pröfvar.” Vid 41 §.
Då första punkten i denna § endast innefattar ett öfverflödigt och i mindre bestämda ordalag uttryckt återupprepande af förut upptagne stadgande)), torde densamma böra helt och hållet utgå; och om, på sätt jag i 16 § föreslagit, den åsigten godkännes, att hvilostånd aldrig må meddelas för blotta försöks-arbeten på annans mark, utan att den, som har rätt till jordegare-andelen, sådant medgifvit, lärer i andra punkten böra utmärkas, att hvad här om hvilostånd säges, endast gäller med den inskränkning 16 § innehåller.
Vid 42 §.
De här förekommande orden: ’’Och vare gruf-egare, som hvilostånd ”erhållit, ovilkorligen skyldig att vid hvilostånds-tidens slut gruf-arbetet ”utan uppehåll återtaga samt sedermera behörigen fullfölja, så framt rättig”heten dertill bibehållas vill," synas, med afseende på de närmare bestämmelser i samma ämne, sorn 46 § innehåller, böra uteslutas, och gäller för öfrigt, hvad Kalk-, Qvartz- och Slällstens-brotten angår, samma anmärkning, som vid 30 § blifvit framställd.
Vid 43 §.
Sedan särskild taxa för Bergmästares embets-resolutioner numera blifvit utfärdad, lärer någonting derom i Grufve-stadgan icke behöfva intagas, hvilket ock af mig i det föregående blifvit undviket.
Propotitiont Nio 93. 19 Vid 44 §.
Orden: ”af Bergmästare-embelet godkänd borgen” synas lämpligen böra utbytas mot orden:
"lill vederhäftigheten styrkt borgen,” för alt låta bestyrkandet ske i den ordning lag i allmänhet stadgar, och icke uppdraga åt Berg mästa re n en pröfning, sorn är främmande för hans befattningar i öfrigt, samt ej af honom utan svårighet kan fullgöras.
Vid 47 §.
Sorn, enligt hvad motiverne till Bergs-kollegii förslag utvisa, de i 2 mom. af denna § intagne sladganden endast äro ämnade att tillämpas i de fall särskildt upprättade bolagsreglor ej innehålla andra bestämmelser, torde detta böra bestämdt uttryckas genom ett så lydande tillägg: ”Innehålla, i de ämnen nu sagde äro, särskildt emellan delegarne upprättade bolagsreglor andra bestämmelser, dä skola de tjena till efterrättelse. ” Vid 48 §.
Om meningen är, såsom den synes vara, att de förut inrättade Grufve- och Malmöres-kassorna skola för framtiden bibehållas, utan rättighet för delegarne att sjelfva besluta om deras upphörande, lärer den för afgilternas underlåtna inbetalning af Bergs-kollegium föreslagna påföljden, alt den försumlige endast skulle för framtiden förlora sin delaktighet i kassan, icke göra tillfyllest, utan afgiflerna i stället böra göras på det sätt exekutiva, att de, på Bergmästarens och Kassa-föreståndarnes anmälan, må kunna af vederbörande exekutor uttagas.
Vid 49 §.
Som denna §, deruti åberopandet af 37 § bör, såvida den dervid gjorda anmärkningen godkännes, uteslutas, endast stadgar om ådömde böters fördelning, men icke om deras förvandling, vid bristande tillgång, lärer det blifva angeläget, att tillägg derom bär göres, helst böternas förvandling efter allmänna lagen till fängelse vid vatten och bröd ingalunda synes lämplig; och anser jag mig dervid böra tillstyrka, att samma förvandlingsgrunder må följas, som på sednare tider blifvit iakttagna uti de flesta ekonomiska författningar och sednast uti den nya fiskeri-stadgan af den 29 Juni 1852. 20 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition, N:o 99.
Men derjemte torde det särskilda förhållande, som här eger rum, ej heller böra lemnäs ur sigte, att alla i denna författning stadgade ansvarsbestämmelser äro hufvudsakligen riktade emot gruf-egarne sjelfva och att beifrandet af inträffade öfverträdelser således sällan kan påräknas annorlunda, än till följd af den tillsyn olver grufve-driften, som tillhörer bergsstatens embets- och tjenstemän, af hvilka man dock icke skäligen kan fordra, att de i dylika mål skola sjelfva inför domstolen uppträda, hvarken såsom åklagare eller enskilde angifvare.
Med afseende härå, och enär alltså de flesta åtalen måste efter en af dem å tjenstens vägnar gjord anmälan utföras af de i orterna anställda allmänna åklagarne, har det icke allenast synts mig lämpligast, att vid böternas fördelning åklagaren eller den som utförer åtalet, alltid får J deraf, utan äfven nödvändigt, att nästefter 49 §, såsom det bäst passande stället, ett stadgande intages, som tillförbinder allmänna åklagarne, att, på vederbörande bergs-ljenstmäns anmälan, utföra åtal för öfverträdelser af ifrågavarande författning, efter de upplysningar, som af nämnde tjenstemän blifvit dem meddelade.
Hvad deremot angår det i Bergs-kollegii förslag uteslutna, men i de öfriga förslagen upptagna stadgandet om den ordning, hvari klagan bör föras öfver bergmästarens beslut i alla hithörande frågor, så emedan det säger sig sjelft, att samma ordning härvid skall följas, som i allmänhet gäller för andra af bergmästare-embetet utfärdade resolutioner, der ej i författningen finnes annorlunda bestämdt, har jag ej ansett andra stadganden härom behöfliga, än de som förekomma i 7, 12 och 41 §§ af miLt förslag, och hvilka egentligen endast afser att undanrödja all osäkerhet, huruvida de der upptagne frågorna skola fullföljas i administrativ väg eller hos domaren.
Slutligen torde, jemte erinran om behofvet af en föreskrift, som vid den tid den nya Grufve-stadgan träder i verksamhet, upphäfver alla förut i ämnet gällande författningar, jemväl böra anmärkas i afseende på nämnde tids bestämmelse, att då, med antagande af den nya Stadgan, sådan den af mig blifvit föreslagen, grufve-utmålen skulle komma att till gruf-egarnes säkerhet och bekräftandet af deras rättigheter erhålla en vida störe betydelse, än de hafva enligt nuvarande författningar, der på dein så liten vigt blifvit lagd, att sannolikt en mängd gruf-egare, särdeles bland dem sora på egen mark upptagit sina grufvor, finnas, hvilka icke brydt sig om att för dem söka visst utmål, äfven om de blifvit upptagne så nära intill närvarande tid, att egarne icke med gammal och ostridig häfd kunna försvara det utrymme de innehafva, försigtigheten synes fordra, att man lemnar dylika gruf-egare tillräckligt rådrum, för att, efLer nu gällande grunder, der de finna sådant nödigt, forse sina grufvor med visst utmål, in - Kongl. Majlis Nåd.
21 nan den nya stadgan träder i verksamhet, och att tiden härför följaktligen varder derefter lämpad.”
Vid detta yttrande fanns fogadt det deruti åberopade förslag till de 5 första kapitlen af förutnämnde Stadga; hvilket förslag var af följande lydelse: 1 Kap.
Om föremål för inmutning.
§ I* Utan rubbning i den rätt, som efter förut gällande författningar blifvit förvärfvad, skola såsom föremål för inmutning och bearbetande af den, som sig dertill anmäler, hädanefter följande mineral-fyndigheter anses, nemligen: l:o.
Alla metaller och malmer, ehvad de anträffas i berg och jordlager eller på botten af sjöar och myror eller kärr. 2:o.
Svafvelkis, Blyertz, Alun, Skiffer och Stenkol. 3:o.
Ädlare sten eller hällearter, såsom Jaspis, Marmor och Porfyr med flera af det slag, alt de i allmänhet ej användas annorlunda än efter slipning eller polering. 4:o.
Varp vid ödelagda grufvor och bergverk, hvilka innehålla något af de i mom.
1 och 2 upptagna mineralier.
Och stånde jemväl enhvar fritt att anmäla sig till inmutning ånyo af förut inmutad fyndighet, som blifvit öfvergifven eller sonad, så framt han den för bearbetande af något bland här ofvan uppräknade mineralier åter inmuta vill.
Alla öfriga mineralier och bergarter skola vara från inmutning undantagne och såsom jordegarens tillhörighet anses. §2.
Är det ställe, der någon till inmutning lofgifven, men förut okänd eller obegagnad fyndighet i berg- eller jord-lager anträffas, beläget på mindre afstånd än 100 famnar från jordegaren tillhörigt boningshus eller annan vid gården uppförd åbyggnad, eller från hans tomtplats, trädgård eller annan för prydnad gjord plantering, vare fyndighetens inmutning ej tillåten utan|tillstånd af såväl jordens egare, som den hvilken nyttjande-rätt dertill innehar, då inmutningen sökes. 22 Kongl. Majlis Nåd.
Proposition, N:o Si.
Ej heller må inmutning af så beskaffad fyndighet ske på mindre afstånd än 50 famnar från sådan förut befintlig grufva, för hvilken visst utmål ännu ej i stadgad ordning hunnit. utläggas, så framt icke den äldre grufvans innehafvare dertill samtyckt.
Har deremot denne, sedan arbetet vid hans grufva så långt fortskridit, att utmål derför, enligt 28 § kunnat och bordt utläggas, under mer än ett år försummat alt utmål söka. då må den nya fyndigheten inmutas, utan hinder af granskapet med den äldre grufvan;. och gånge sedan med utmål för begge, som i 34 § sägs. § 3.
Hvad i 2 § sagdt är om förut okänd eller obegagnad fyndighet, som i berg eller jordlager anträffas, galle äfven, då någon vill återupptaga en ödelemnad grufva, utan visst utmål, men icke i fråga om inmutning ånyo af sådan öfvergifven eller sönad grufva, för hvilken visst utmål finnes anvisadt eller af ålder varit gällande, och icke heller vid inmutning af förut oinmutade sjö- och myrmalmer eller grufve- och slaggvarp.
2 Kap Orri § 4.
Hvar, som å egen eller annans grund någon till inmutning enligt 1 kap. lofgifven mineral-anledning med arbete belägga och sig till godo göra vill, skall derom hos Bergmästaren i orten göra skriftlig anmälan, för erhållande af tillståndsbevis eller mutsedel.
Uti denna anmälan, som gäller från den dag, densamma till Bergmästaren inkommit, bör, jemte uppgift om inmutarens namn, hemvist och yrke, tillika upptagas ej mindre arten af den angifna mineral-anledningen samt huruvida fyndigheten är ny och dittills obegagnad, eller förut varit bearbetad, men blifvit öfvergifven eller sönad, än äfven å hvilket hemmans egor eller annan grund den finnes, med så noggrann beskrifning på ställets belägenhet i öfrigt, att någon osäkerhet derom ej ma uppstå; och skall det härförutan åligga inrnutaren, der Bergmästaren så nödigt finner, att dels med två trovärdiga mäns intyg styrka, att emot inmutningen icke möter sådant hinder, som i 2 och 3 §§ oinförmäles, och dels, så vidt den angifna mineral-anledningen är blottad och åtkomlig, derå förete prof. Kongl.
Proposition, N:o 92. 28 Sökes inmutning af sjö- eller myrmalm, eller af varp; då skall sökanden ock uppgifva det område han inmuta vill. § 5.
Uppfinnare af sådan förut okänd eller obegagnad fyndighet, som i berg eller jordlager anträffas, må ock kunna bevara sin företrädesrätt till platsens inmutande, genom mundtlig anmälan hos Kronofogden eller Länsmannen i orten, som eger deröfver meddela mutbevis, innehållande, jemte intyg om dagen, då anmälan skett, enahanda upplysningar om inmutarens person samt fyndighetens art och belägenhet, som i § 4 sagde äro; och skall sådant bevis, hvilket utan lösen meddelas bör, gälla för uppfinnaren eller hans rättsinnehafvare från den dag anmälan gjordes, så framt det inom 3 månader derefter till Bergmästaren aflemnas, för erhållande af mutsedel; men om den tid försummas, håfve mutbeviset gällande kraft endast från den dag det till Bergmästaren inkom. § 6.
Öfver inkommen begäran om mutsedel, hvilken må kunna med posten eller annorledes omedelbarligen till Bergmästaren insändas, skall Bergmästaren föra ordentlig anteckning med dag och år, då den inkommit, samt sednast inom tre dagar efter emottagandet skriftligt beslut meddela.
Finner Bergmästaren nödigt infordra ytterligare upplysning i afseende på arten af den angifna mineral-anledningen, ställets belägenhet eller annan för mutsedels utfärdande erforderlig omständighet, ege han förelägga inmutaren att, inom viss lämplig tid, räknad från den dag beslutet gafs, dermed inkomma; och vare, i händelse den tid försittes, den då skedda angifningen förfallen, hvilken påföljd i beslutet intagas bör.
Finnes åter af de inkomna handlingarne, eller efter infordrad upplysning, att fyndigheten icke utgör föremål för inmutning, enligt 1 §, eller att för inmutningen sådant hinder möter, som i 2 och 3 §§ omtalas, varde inmutarens begäran afslagen.
Men ej må i andra fall, än nu sagde äro, mutsedel vägras, der ej fråga är om inmutning ånyo af sådan äldre grufva, för hvilken visst utmål finnes gällande, utan skall, i händelse tvist om bättre rätt till den inmutade fyndigheten sedermera yppas, företrädet på laga rättegång bero.
Angår deremot sökandens begäran en äldre grufva med visst utmål, som påstås vara sönad, eller uppgifves hafva blifvit ödelagd, utan att anmälan derom hos Bergmästaren skett, eller eljest af honom kändt är, att 24 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition, N:o 92. grufvan blifvit af förre egaren öfvergifven, då må mutsedel sökanden ej meddelas förr än styrkt är att förre egaren antingen sin rätt afstått eller genom lagakraftegande dom blifvit förklarad den förlustig; och förelägge Bergmästaren förthy sökanden, der frågan är tvist underkastad, att saken till domstolen i orten inom natt och år instämma, och sådant inom tre månader derefter hos Bergmästaren styrka, vid äfventyr, att inmutningsansökningen eljest såsom förfallen anses, äfvensom att, sedan lagakraftegande dom fallit, densamma inom tre månader vid enahanda äfventyr hos Bergmästaren förete. § 7. Öfver Bergmästarens beslut, hvarigenom mutsedel blifvit vägrad, eller ansökning derom förklarad förfallen, må klagan hos Bergs-kollegium föras i den ordning, som för besvär öfver Bergmästare-embetets åtgärder och beslut i allmänhet stadgad är; hvartill hänvisning, med fullständig underrättelse om hvad klaganden har att iakttaga, hör af Bergmästaren i heslutet meddelas. § 8.
Mutsedel, som alltid bör i deröfver fördt protokoll ordagrannt intagas, skall innehålla: l:o tillstånd för inmutaren eller hans rätts-innehafvare, att, under förbehåll af den rätt, jord-egaren tillkommer och annan inmutare hafva kan, med arbete belägga och, så länge grufve-driften i behörig ordning underhålles, sig tillgodogöra den angifna fyndigheten,? hvilken till belägenhet, art och öfriga beskaffenhet skall, i enlighet med de inkomna handlingarne och förevisadt prof, der sådant blifvit infordradt, noggrannt beskrifvas; 2:o den benämning, hvarunder gruf-anläggningen från andra dylika skiljas må, om mutsedeln lyder å någon ny-upptäckt fyndighet, men i annat fall det namn, hvarmed grufvan förut varit betecknad; 3:o tiden, från hvilken, på grund af skriftlig anmälan eller aflemnadt mutbe vis, inmutningen gäller; så ock 4:o föreskrift för inmutaren, att inom två månader från mutsedelns utfärdande, låta densamma kungöras i kyrkan till den socken eller församling, der fyndigheten är belägen, vid äfventyr af inmutningsrättens förlust, om annan sig dertill anmält, innan kungörandet sedermera sker.^ Meddelas Kongl. Majlts Nådiga Proposition, N:o 92.
Meddelas mutsedel å sådan öfvergifven eller sönad grufva, för hvilken visst utmål finnes tillförene vara bestämdt, då skall ock, så vidt ske kan, vidden af det för grufvan gällande utmålet i mutsedeln intagas, med hänvisning till det beslut hvarpå utmålet sig grundar. §9.
Ej må en mutsedel lyda å flera på särskilda ställen befintliga fyndigheter, eller, i fråga om en och samma fyndighet, som i berg eller jordlager blifvit anträffad, eller gäller för stora fält deraf, än som med arbete i stadgad ordning belägges. § 10.
Inmutning af varp medförer ej rätt till den grufva, hvarifrån varpet blifvit upphämtadt, men med inmutning af grufva följer rätt till varp, som ligger inom grufvans utmål och ej förut finnes särskildt inmutadt. § 11 Hafva flera inmutare hvar för sig erhållit mutsedel å samma fyndighet, lillkomme inmulningsrätten den, som sig dertill först anmält i den ordning 4 och 5 §§ stadga, så framt lian derjemte inom behörig tid fullgjort föreskriften i mutsedeln om dess kungörande.
Är anmälan på samma dag af flera gjord, njuten de lika rätt, der ej visas kan att den ena förut afvetat den andras tilläinnade eller redan gjorda anmälan, i hvilket fall inmutningsrätten den sednare ensam tillhör. § 12.
Har mutsedel blifvit meddelad å fyndighet, som efter 1 kap. ej inmutas får, vare den ogild, och utmål för sådan grufva förbjudet, om klander deremot anmäles, då utmålet läggas skall; ägande dock den hvars rätt blifvit förnärmad, att dessförinnan, när han vill få all verkan af mutsedeln häfven genom klagan hos Bergs-kollegium, om den inmutade fyndigheten ej utgör föremål för inmutning enligt 1 §; men efter stämning hos domaren, om för inmutningen sådant hinder mött, som i 2 och 3 §§ sägs; och skall inmutaren, för allt aibete, som blifvit verkställdt vid en grufva, den der sedermera förklaras hafva olagligen tillkommit, ansvara såsom för åverkan, om åtal derå i laga tid anställes.
Bil. till Kongl. Maj:ts Nåd Prop. 1854 N:o 92. 1 Sami. 1 Åfd 26 Baft., 4 26 Kongl.
Är mutsedel meddelad för inmutning ånyo af sådan äldre grufva, som uppgifvits vara sönad eller ödelagd, vare förre innehafvare!!, der han ej om grufvans nedläggande gjort sådan anmälan, som i (38 § af Bergskollegii förslag) sägs, mot sin vilja icke skyldig att för nya inmutaren vika, innan han blifvit dömd sin rätt förlustig; och skall, i sådan tvist, klander mot den, som grufvan under arbete innehar, icke gälla, der det grundas på försummelse eller annat förhållande, som egt rum för längre tid tillbaka, än två år före klandrets instämmande.
3 Kap. Om skärpning och annat försöks-arbete. § 13.
Den som undfått mutsedel å någon fyndighet, för hvilken visst utmål ej finnes gällande, vare berättigad att af angränsande mark begagna hvad till väg och utrymme i öfrigt nödigt är för anställande af sådant skärpnings- eller annat försöks-arbete, som till fyndighetens närmare undersökning och blottande erfordras, innan utmål derför läggas må, dock skall han, för hvad han sålunda begagna får, gifva innehafvaren af jorden, så länge försöks-arbetet fortgår, full ersättning i årlig afgift, och vare jemväl, i händelse grufanläggningen öfvergifves innan utmål derför varder lagdt, skyldig att ersätta jordegaren elier den, som i hans ställe till sådan godtgörelse berättigad är, all skada, som marken genom försöks-arbetet för framtiden kan hafva tagit.
Lag samma vare ock om ersättning för fiske, som skadas genom sjömalmstägt. § 14.
Yppas tvist om beloppet af den årliga afgiften eller annan ersättning, som efter 13 § utgå bör, och kunna ej parterna åsämjas om tvistens slitande af mätismän, som de sjelfve tillkalla, varde det stridiga bestämdt af särskild nämnd, hvilken skall väljas och afgöra saken i den ordning, som uti Kongl. Förordningen den 20 November 1845 föreskrifves eller framdeles för dylik nämnd kan blifva stadgad; och falle kostnaden härför den till last, som beloppet utgifva skall.
Proposition, N:o 92. 27 § 15.
Innan något arbete må börjas å en inmutad fyndighet utan visst utmål, skall inmutaren, vid inmutniugs-rättens förlust och skyldighet att för ali, genom arbetet förorsakad, skada ansvara såsom för åverkan, lemna en bestyrkt afskrift af mutsedelu till såväl jordens egare som den, hvilken nyttjande-rätt dertill innehar; och galle om sättet för sådant delgifvande, ehvad Kronan, någon menighet, allmän inrättning eller enskild person är jordegare, hvad om delgifvande af stämning stadgadt finnes; dock må, der jorden eges eller innehafves af enskild person, som frånvarande är och låter egendomen för sin räkning af syssloman eller annan förvaltas, den afskrift, som honom liltsLällas bordt, till sysslomannen eller förvaltaren aflemnas, med förbindelse för denne att gifva sin hufvudman eller husbonde deraf del.
Fordrar jordegaren eller nyttjande-rättens innehafvare att säkerhet ställes för den årliga afgift eller framtida ersättning, hvartill inmutaren enligt 13 § är förbunden, då skall ock sådant fullgöras, innan något grufarbete får börjas, eller fortsättas om det redan börjadt är, då säkerheten fordras; ankommande, i annat fall, på vederbörande Kronofogdes eller Magistrats åtgärd, då de derom anlitas, att arbetet inställdt varder, till dess sådan säkerhet, som antaglig finnes, blifvit anskaffad. § 16- Sednast inom ett år från mutsedelus utfärdande skall inmutaren hafva börjat grufarbetet, der ej, i anledning af yppad tvist, sådant hinder härför mött, hvars undanrödjande icke af inmutaren berott; och vare han, sedan arbetet blifvit börjadt, skyldig att detsamma årligen fortsätta och uppehålla i den ordning, och vid den påföljd, som för grulvedrift i allmänhet uti 6 Kap. stadgas, utan att före utmålsläggningen något hviloslånd meddelas må för försöks-arbete på annans mark, så framt ej den som rätt till jordegare-andelen har, sådant medgifver.