Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mörner yttrade i underdånighet i ;’Af kommilterades Betänkande inhemlas.alt, pä yrkande af de Norrska ledamöterna i kommittéen, den inskränkning blifvit gjord i rättigheten att från Sverige till Norrige landvägen införa Svenska natur-alster och tillverkningar, att lili de förut befintliga förbuden emot införsel af bränvin och spelkort blifvit lagda två nya, nemligen att införa brändt kaffe och alla slags brända vexler, som dertill kunna brukas, samt de i Norrska lagen den 28 Juli 1824 § 18 nämnda mål- och vigt-redskap.
Vid betraktande af den ringa betydenhet, sorn dessa förbud måste medgifvas ega, vill det synas att det skulle varit önskligt, det fråga om denna nya inskränkning i afseende på landväga trafiken emellan de håda länderna ej blifvit från Norrsk sida väckt, helst de Svenske kommilterade hvarken påyrkat bibehållandet af det i 1825 års förordning redan befintliga förbudet emot utförsel af malm, ehuru denna artikel ej ännu är till utförsel, från Sverige eljest tillåten och en ej obetydlig export deraf lill Norrige möjligen torde från Gellivaara grufvor kunna komma att ega rum, elier betingat erläggandet af någon utförselstull vid landväga försändning till Norrige af Svenskt tackjern, fastän några särdeles större svårigheter knappast torde möta att från Wermland sända denna vara till Fredrikshall, än till Götheborg/* »En annan inskränkande föreskrift af större praktisk betydenhet, än den här ofvan omnämnda, är den som blifvit gjord i afseende på socker- och tobaks-tillverkningar.
Dessa varor, som förut i allmänhet vid införsel från det ena riket till det andra blott dragit half tull, skola hädanefter vid så väl landväga som sjöväga transport vara underkastade hel tull, med undantag endast för vissa mindre qvaniiteler, som vid landväga transport fortfarande skulle få tullfritt medföras.
Om det äfven kan finnas ändamålsenligt att för sjöväga försändningar påbjuda upphörandet af den hittills medgifna tull-nedsältningen, på det sedermera hvardera landet må blifva bättre i tillfälle Kongl. Mu/:ls Nåd.
13 att efter sig företeende förhållande bestämma tull-satserna å ifrågavarande artiklar, synes mig dock ej vinnandet af detta mål ovilkorligen kräfva att äfven landväga transporten skall beläggas med de förhöjda afgifterna.
De större omkostnader, hvarmed ibrslingen landvägen är förenad, och hvilka årligen synas tilltaga, utgöra, enligt min underdåniga tanke, ett tillräckligt hinder för en sådan utveckling af denna rörelse, att derutaf några menliga följder för det ena eller andra riket kunna blifva att befara, hvaremot de förhöjda afgifterna kunna hos gränsboerna framkalla bemödanden att kringgå lagen och sålunda endast blifva ett premium till uppmuntrande af ett lurendrejeri, som äfven med en ganska talrik tullbevaknings-personal knappast skulle på den vidsträckta gränsen kunna föreko mm as.” ”Örn inskränkande föreskrifter emot hvad hittills varit gällande blifvit föreslagne i de af mig härförut anmärkta hänseenden, så har deremot så mycket större frihet blifvit tillstyrkt i fråga om den hittills alldeles icke medgifna rättigheten att från det ena lill det andra Riket transito försända oförtullade utländska varor.
Då denna fråga tillförene 1854 utgjorde föremål för Svenska Slats-rådels ölverläggningar, biträdde jag den af Slats-rådels öfrige ledamöter då omfattade mening, att sådant gods skulle undergå tullbehandling vid lörsta tullstation på gränsen af det rike, dit godset var förpassadt, och denna mening får jag ännu underdånigst vidhålla.
Jag har ej lyckats att för mig utreda hvarken rättvisan eller billigheten eller nödvändigheten af den ifrågasatta större utsträckningen af rättigheten att transito från det ena riket till det andra försända oförtullade varor, då en sådan rättighet, som enligt förslaget skulle tillkomma varor, afsände från Norrska stapelstäder, att utan annan kontroll än den, som ligger i en förpassning samt några tullsigill eller plombering kunna, utan alt fullbehandling förut egt rum, kringsändas till hvilken med tullbevakning försedd plats i Sverige som helst, med hvilken lägenhet som afsändaren finner för godt och på hvilka vägar han behagar välja, ej kunnat medgifvas för lika beskaffade varor, expedierade från svenska stapelstäder till andea svenska släder, helst jag befarar att denna inrättning möjligen kan föranleda till återupplifvande eller förstärkande af tullbevaknings-anstalterne inne uti landet, något som sannolikt skulle blifva förhatligt och, enligt min underdåniga förmening, äfven vore ur det allmännas synpunkt förkastligt.” ”1 öfriga delar har jag ej något att emot Herr Departements-Chefens förslag erin ra.” Chefen för Finans-Departementet, Stats-Rådet Gripenstedt, tillkännagaf i underdånighet, att han, som vid granskning af kommitterades förslag icke funnit anledning till någon hufvudsaklig anmärkning, hvarken i hvad det eger gemenskap med den Finans-Departementets handläggning tillhörande tull-lagstiftningen eller i öfrigt, så mycket hellre ansåg sig höra tillstyrka detta förslags godkännande, som han icke delade de af föredragande Herr Departements-Chefen och af Stats-rådet Grefve Mörner framställda betänkligheter, i afseende å hvilka Stats-rådet anförde: att han äfven vid detta tillfälle vidhölle den, i frågan om borttagandet, af tull-lindringen för raffineradt socker och sockersirap vid införsel sjövägen från det ena till det andra af de förenade rikena, tillförene af honom inför Kongl. Majit i Stats-rådet uttalade mening, alt en sådan åtgärd, hvilken af *2:ne Norrska Storthing'blifvit påkallad, långt ifrån att medföra någon menlig följd för Sverige, skulle, jemte undanrödjandet af anledningarne till så beskaffade obehagliga förvecklingar rikena emellan, som denna tull-lindring förorsakat, för håda rikena lända lill den väsendtliga fördel, alt en ändamålsenlig reglering af införsels-tullen för socker, med hänsigt dels till producenters och konsumenters ömsesidiga intressen, dels till denna tulls höga betydelse för tull-inkomsterna i allmänhet, sedermera skulle kunna, utan allt beroende af Mellan-Rikslagen, åstadkommas, — en reglering, hvilken 14 Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse N:o 57. här med deslo större trygghet kunde genomföras,
om icke heller landväga införseln af socker och sockersirap frän Norrige vöre gynnad af en exceplionel tull-lindring, hvilken kunde göra det möjligt för Norrska socker-raffinaderier att, i anseende till närbelägenhet lill Svenska gränsen eller med begagnande af jernvägs-kommunikationer, bereda sig en afsättning inom Sverige, som ej komme att träffas af den beskattning man i allmänhet velat pålägga den ifrågavarande artikeln; att, enligt Stats-rådets åsigt, icke heller skäl syntes förekomma att å Svensk sida motsätta sig de Norrska konunilterades önskan, alt tobak och io b aks-tillverkning ar vid införsel land- eller sjövägen fiån del ena till det andra riket äfven må, likasom socker, draga hel tull, helst hvad tobak angår, jemförligbet med socker i så måtto eger ruin, att tobaks-tillverkningen inom landet hufvudsakligen är grundad på utländskt rå-ämne; alt dessa tillverkningar i förhållande till andra Tabrikater af större betydenhet fordra en mindre arbetskraft, och alt det jemväl för Sverige icke är utan vigt all tobaks-lullen, såsom vanligen uppgående till mera än en half million riksdaler banko, mä kunna, oberoende af Mellan-ilikslagen, efter här förekommande omständigheter regleras; samt att, hvad angår frågan om rättighet att från det ena till det andra riket transito försända oförtnl/ade utländska varor, Slats-rådet visserligen måste såsom fullkomligt riktig erkänna Grefve Mörners nu gjorda erinran, att Svenska Stals-rådet tillförene föreslagit det vilkor för sådan transitorätts medgifvande, att varorne skulle undergå tull-behandling vid första tull-station i det rike, dit de voro förpassade, men att, enligt Stats-rådets tanke, detta vilkor då egde en grund, som nu helt och hållet saknas.
Det är nemligen i § 11 af nu gällande Mellan-Rikslag stadgadt, att förpassning å varor, som föras öfver riks-gränsen, skall vara ställd till någon af de närmast gränsen belägna städer, der tullbevakning vöre anställd, nemligen i Sverige till Strömstad, Wenersborg, Åmål, Carlstad, Philipstad, Fahlun eller Ostersund; och sä länge detta stadgande qvarstod, var det naturligt, alt samma inskränkning borde göras äfven för transito-rörelsen, hvilken var i fråga att medgifva.
Men nu hafva deremot kommitterade föreslagit, 'M. J är tullade utländska, likasom Svenska eller Norrska varor må från ena riket få förpassas till hvilken tull-station som helst inom det andra; och att då i afseende å oförtullade utländska varor meddela ett undantagsstadgande, som skulle innebära, antingen alt man ansåge de kontroller mot tullförsnillning, hvilka föreskrifvits i afseende på sådana inhemska eller förtullade utländska varor, de der vid införsel till det andra riket vore underkastade tull, icke vara tillräckligt betryggande, eller att man onödigtvis velat försvåra transito-trafiken, hvilken, särdeles om jernvägar blifva för densamma att begagna, onekligen skulle komma att lida mycket men af uppehåll och tull-behandling vid närmaste tull-station, vore, enligt Statsrådets underdåniga förmenande, hvarken lämpligt eller välbetänkt.
För öfrigt trodde
Stats-rådet att vid det förhållande som här förekom, eller då de flesta vägar från Norrige äro så belägna, alt på sträckor af många mil inom Sverige icke några tull-stationer finnas, hvilka dessutom genom sidovägar lätt kunde undvikas, det i allt fall måste erkännas, att någon större säkerhet mot tull-försnillning eller oloflig varu-trafik icke ligger deruti, att förpassningen ovilkorligen ställes till den närmaste tull-stationen inom gränsen, utan i en noggrann tillsyn deröfver, alt vid varornas framkomst till sin bestämmelseort, desamma befinnas under orubbad försegling eller plombering, öfverensstämmande med förpassningarne, samt i ett punktligt iakttagande af hvad kornmitterades förslag för öfrigt innehåller, angående tull-tjenstemännens å afgångs- och bestämmelseorten ömsesidiga åligganden.
Och som dessa kontroller, hvilka syntes Stats-rådet för ändamålet tillfyllestgörande, icke borde vara svårare att utöfva på längre än på kortare distanser, ansåg Stats-radet icke eller i nu omförmälda afseende någon betänklig - Kongl. Ma/.-ts Nådiga Skrifvelse N:o 57.
15 het böra möta mot antagande af förslaget, hvilket Stals-rådet alltså i sin helhet underdånigst tillst yrkte.
Öfrige närvarande Ledamöter af Svenska och Norrska Stats-Rådet biträdde hvad föredragande Herr Departements-Chefen nu i underdånighet föreslagit.
Hvad föredragande Herr Departements-Chefen och StatsRådets fleste Ledamöter sålunda i underdånighet hemställt, läcktes Kongl. Maj:t till alla delar i Nåder gilla och bifalla; i sammanhang hvarmed, och sedan Hans Excellens, Norrske Herr SlatsMinistern samt Norrske Stats-Råden afträdt, Kongl. Maj:t i Nåder befallle, att, i enlighet med ett af föredragande Herr Departements-Chefen nu uppläst förslag, Nådig Skrifvelse i ämnet, sådan den finnes detta Protokoll bilagd, skulle till Rikets Ständer aflåtas.
Ex protocollo IV.
STOCKHOLM, tryckt bos Isaac Marcus, 1857.
Skrifvelse N:o 58.
\ N:o 58.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 14 Febr. 1857, kl. 1 e. m.
Kongl. Maj.ls Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständers Statsutskott, angående sökt förhöjning i anslaget för Svenska Trädgdrds-föreningens Elev-skola; Gifven Stockholms Slott den 30 Januari 1857.
Uti sin till Rikets Ständers Stats-Utskott den 30 sistlidne Oktober aflåtna Nådiga Proposition, angående Stats-verkets tillstånd och behof, liar Kongl. Majit föreslagit, att, för den tid nästa Stats-reglering förhlefve gällande, Svenska Trädgårdsföreningen, till understöd för sin elev-skola, linge, mot enahanda vilkor sorn förut, fortfarande uppbära det från Sjette Hufvud-liteln hittills utgångna årliga anslag, 2.000 Ridr Riksmynt, under tillkännagifvande dervid, att
Trädgårds-löreningen ingifvit underdånig ansökning om förhöjning i samma anslag, men att det från vederbörande i anledning deraf infordrade underdåniga utlåtande då ännu icke till Kongl. Majit inkommit.
Trädgårds-föreningen har, genom sin styrelse, uti berörde ansökning i underdånighet begärt, att ifrågavarande anslag mätte ökas till dubbla beloppet, eller 4.000 Ridr Riksmynt årligen, och till stöd för denna anhållan i underdånighet anfört, hurusom Föreningens elev-skola o tvifvelaktigt verkat ganska välgörande, i det densamma höjt kunskaps-måttet hos ett icke obetydligt antal trädgårds-arbetare och derigenom äfven befordrat sjelfva vext-odlingens framgång, utom det att den lättat utvägarne för en mängd ynglingar ur de torftigare samhälls-klasserne att finna bergning och trefnad i ett yrke, som, rätt behandladt, äfven vore ganska vinstgifvande; att än rikare frukter borde af denna läro-anstall vara att förvänta, om deråt snart beredes en vidare utbildning, hvartill tiden nu syntes vara inne, sedan åtminstone vigten af matvexters samt i synnerhet frukt- och park-träds odling på sednare liden hos landtmännen tillvunnit sig ett allmännare erkännande, hvilket flerstädes åstadkommit dels förr endast i trädgårdar upptagna vexters utflyttning till fälten och Bih. till R.
Prot. 1856 & 1857. 1 Sami. 1 Afd. 2 Band. 5 Haft. 1 2 Kongl. Maj:ts Nåd.
Skrifvelse N:o 58. åkrarne för odling i stort, dels ock träd-skolors anläggning för särskilda län eller distrikt; att Trädgårds-föreningen, uppmärksam på denna omständighet, sökt att, så vidt dess ringa tillgångar medgifvit. på allt sätt lämpa sin verksamhet derefter, samt fördenskull, hland annat, börjat så ordna sina egna träd-skolor, att åt eleverne kunnat meddelas en vidsträcktare kännedom om träd-skötseln än förr varit fallet, till beredande af en för närvarande saknad, men behöflig tillgång på skicklige och kunnige arbetare och föreståndare vid dessa i länen uppstående anläggningar; att likväl de medel, som stöde till Föreningens förfogande, vore under nuvarande tids—förhållanden helt och hållet otillräckliga lill uppehållande af förenämnde läro-anstalt vid dess nuvarande ståndpunkt, och ännu mer för att deråt bereda en al tidens kral högt påkallad utveckling till högre och vidsträcktare verksamhet; att de svårigheter, som i detta afseende mötte och måste besegras, bestode hufvudsakligen i elevernas i allmänhet meddellösa belägenhet, som gjorde deras underhåll på läroverkets bekostnad nödvändigt, och i saknaden hos dem af förberedande kunskaper, hvilken förorsakade flerdubbelt större arbete från lärarens sida för deras undervisning, än vid läro-anstaltens första inrättande varit beräknadt. äfvensom deruti att kunna få skicklige lärare anställde och fästade vid elev-skolan, samt att i öfrigt beståndet och utvecklingen af denna skola utgjorde mindre en angelägenhet af vigt för Föreningen enskildt, än för hela fäderneslandet och i synnerhet dess landtbrukare.
Sedan Landtbruks-akademien numera afgilVit underdånigt utlåtande öfver berörde framställning och deruti, med vitsordande af den nytta Trädgårds-föreningen och dess elev-skola åstadkommit, tillstyrkt Nådigt bilall till Föreningens omförmälda anhållan, har Kongl.
Majit tagit detta ärende i öfvervägande och vill, med hänsigt till det väsentliga gagn, som genom ifrågavarande läro-anstalt blifvit vextodlingen och trädeårds-skötseln i allmänhet beredd, hvilket skulle än vidare ökas, om skolan sattes i tillfälle att utvidga sin verksamhet, härjemte till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemna förevarande ansökning, med hemställan att Rikets Ständer må, för den tid nästa Stats-reglering blifver gällande, bevilja Svenska Trädgårdsföreningen för dess elev-skola ett lill Fyra Tusen Riksdaler Riksmynt förhöjdt årligt understöd, att, emot de vilkor, som uti Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof redan äro omförmälda, utgå af Sjette Hufvud-titelns anslag till ”Befrämjande i allmänhet af jordbruk och landtmanna-näringar”.
Majit förblifver Rikets Ständers Stats-Utskott med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen.
OSCAR.
Skrifvelse N:o 58. 3 Utdrag af Protokollet öfver Civil-ärenden, hållet inför Hans Maj.t Konungen i Stats-Rddet å Stockholms Slott den 30 Januari 1857.
N arv arande: Hans Excellens, Herr Justitie-Stats-Ministern Gunther, Hans Excellens, Herr Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, Friherre Lagerheim, Stats-Råden: Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almqvist och Friherre af Ugglas.
Departements-chefen, Stats-rådet Almqvist, uppläste härefter till justering ett, enlighet med förut fattadt nådigt beslut, uppsatt underdånigt förslag till nådig skrifvelse lill Rikets Ständers Stats-Utskott, angående sökt förhöjning i anslaget för Svenska Trädgårds-föreningens Elev-skola; Och täcktes Kongl. Maj:t, med gillande af nämnda förslag, i nåder befalla, att skrifvelse, sådan den finnes protokollet bifogad, skulle, i öfverensstämmelse med detta förslag, lill Rikets Ständers Stats-Utskott allåtas.
Ex protocollo. W T Strnkirk 4 Kongl. Maj.ts Nåd.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 19 Febr. 1857, kl. 12 m.
Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, med förslag till Författning, angående ansvar för förfalskning och bedrägeri; Gifven Stockholms Slott den 2 December i856.
Att vår nu gällande brottmåls-lag icke motsvarar närvarande tids fordringar, har länge varit insedt, och dess förbättrande har städse utgjort föremål för Kongl.
Maj:ts omsorger.
En fullständig ny straff-lag, i öfverensstämmelse med Lag-beredningens derom uppgjorda förslag, har ock särskilda gånger af Kongl. Majit blifvit till Rikets Ständers antagande framställd; men till följd af yppad tvekan å Rikets Ständers sida att i sin helhet antaga berörde förslag hafva dessa framställningar icke ledt till dermed åsyftadt ändamål, och erfarenheten har visat, att de former, som för dylika frågors behandling finnas stadgade, icke utan svårighet göra det för Rikets Ständer möjligt att i alla dess särskilda delar granska och besluta om lagförslag af så vidsträckt omfång.
Emellertid hafva Rikets Ständer, lika med Kongl. Majit, erkänt brottmåls-lagstiftningens behof af en genomgripande förändring, och ett vigtig!, steg i denna rigtning har redan blifvit taget genom de af Rikets Ständer vid sista Riksdagen beslutade och derefter af Kongl.
Majit sanktionerade lagarne rörande dels ansvar för stöld, snatteri och rån, och dels upphörande af spö- och risstraffen jemte den offentliga kyrko-plikten.
Då den sålunda beträdda banan af partiela förbättringar, hvilka sedermera från särskilda författningar lätteligen kunna sammanföras till en gemensam och fullständig straff—lag, icke allenast synes med mindre svårighet, om än något långsammare, leda till det mål man söker, utan äfven lemnar utrymme för en under tiden samlad större erfarenhet om det förändrade straff-systemets verkningar, och bereder tillfälle att före den ifrågavarande lagreformens fullständiga genomförande, iakttaga de rättelser eller jemkningar i dess särskilda delar, som möjligen kunna finnas af behofvet påkallade, har Kongl. Majit, Kongl.
Maj:ls
Nåd:
Proposition N:o 59. 5 fortgående på denna bana, nu låtit utarbeta ett särskildt lag-förslag om förfalsknings-brott och bedrägeri.
De sednare eller bedrägeri-brotten, hvilka i sina vanligaste yttringar, likasom tjufnads-brotten, innefatta angrepp mot egendoms-rätten, hafva desto hellre ansetts böra näst efter dessa sistnämnda blifva föremål för en förändrad lagstiftning, som de på spridda ställen af lägen nu förekommande bestämmelser härom äro bland de mest ofullständiga och endast i ringa man motsvara sitt ändamål.
De grunder, hvarpå detta förslag hvilar, öfverensstämma hufvudsakligen med Lag-beredningens, ehuru så väl i afseende på straff-bestämmelserna, sorn i vissa andra delar, åtskilliga afvikelser derifrån ansetts höra ega rum; och skälen härtill finnas redovisade i bifogade Stats-råds-protokoll.
Efter att i ämnet hafva hört Högsta Domstolen, hvars protokoll likaledes bilägges, vill Kongl.
Majit alltså, enligt 87 § Regerings-Formen, till Rikets Ständers antagande framställa löljande:
Förslag till Författning, angående ansvar för förfalskning och bedrägeri.
Med upphäfvande al 15 kapitlet 5 och 4 §§ Jorda-Balken; 1 kapitlet, 9 och 11 §§, 8 kapitlet, 9 kapitlet 11 §, 10 kapitlet 5 och 7 §§, 11 kapitlet 2 §, 12 kapitlet 9, 10 och 12 §§ samt 15 kapitlet 5 § Ilandels-Balken; 2 kapitlet 2 §, 7 och 8 kapitlen, 48 kapitlet 5 §, 49 kapitlet 5 § och 51 kapitlet Missgernings-Balken, jemte de särskilda stadganden, som ändra eller förklara Lagens berörde rum eller dervid något tillägga; äfvensom med ändring af de för öfrigt i Lag eller särskilda författningar, för brott, som i denna Förordning omförmälas, utsatt© straff-bestämmelser, der ej för vissa fall annorlunda här nedan säges, varder stadgadt sorn följer:
Om Förfalskning. 8 4- Den som, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, genom tillägg, utplåning eller annorledes förfalskar eller ock förstör någon Domstols eller annan offentlig myndighets dombok eller hufvud-protokoll, Kronans räkenskaps-böcker eller andra sådana handlingar eller skrifter, sorn till allmän nytta och efterrättelse äro; dömes till straff-arbete från och med fyra tili och med åtta år.
Förfalskar eller förstör embets- eller tjensteman, i afsigt, sorn ofvan är sagd, slika handlingar eller skrifter, som han under sin vård har; varde dömd till straff arbete lrån och med sex till och med tio år.
6 Kongl. Maj.ts Nåd.
Proposition N:o 59. % 2.
Har någon antingen förfalskat allmän handling, som är utgifven i Konungens namn, eller i Rikets Ständers eller deras Afdelningars, eller i Domstols, Konungens Befallningshafvandes eller annan offentlig myndighets eller i särskild embets- eller tjenstemans uti ärende, som till hans embete eller tjenst hörer, eller ock å falsk skrift tillsatt eller annorledes förskaffat sig underskrift eller hesegling, hvarmed sken af allmän handling deråt beredes: och har lian af den falska handlingen, sig eller annan till nytta, eller att dermed skada göra, bruk gjort; dömes till straff-arbete från och med ett till och med fyra år. § 5.
Var handlingen af mindre vigt, såsom resepass, eller betyg om frejd, fattigdom, sjukdom eller annat dylikt; och har man deraf sig begagnat för att sig eller annan forthjelpa eller underhåll, sjukvård eller annan slik förmån åt sig eller annan förskaffa; då skall till straff-arbete från och med sex månader till och med två år dömas. 8 4.
Den som falskeligen i annan persons namn skrifver köpebref, testamente, kontrakt, skuldebref, vexel, invisning, kredit- eller qvitto-bref, handels-bok eller annan enskild handling, som till bevis om rättighet eller befrielse från förbindelse tjenar, eller riktig sådan handling genom tillägg, utplåning eller annorledes förfalskar, eller å falsk skrift tillsätter eller förskaffar sig underskrift, hvarmed sken af gällande handling deråt beredes; varde, der han den handling, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, begagnar, dömd till straff-arbete fran och med sex månader till och med tre år. 8 5.
Har man, pa sätt i 4 § sägs, skrifvit eller förfalskat samt begagnat annan enskild handling än de der nämnda, såsom orlofs-sedel, betyg om frejd, fattigdom, sjukdom eller annat dylikt; dömes till straff-arbete från och med två månader till och med ett år.
Maj.is Nåd.
Proposition N:o 59. 7 § 6.
Brukar någon, i afsigt, som förut sagd är, allmän eller enskild handling, den han vet falsk vara; straffes så som hade han förfalskningen sjelf gjort. § 7. Den som, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, å papper, vara, mått, vigt eller annat, sorn med Statens eller andra allmänna stämplar eller märken tecknas, falskeligen dylika stämplar eller märken anbringar; elier förfalskar eller missbrukar stämpling eller märkning, som rätteligen gjord är; eller förfalskar det, som i behörig ordning blifvit stämpladt eller märkt; dömes till straff-arbete från och med ett lill och med fem år.
Är ej bruk gjordt af det förfalskade; må tiden för straff-arbetet kunna nedsättas till hälften af den eljest för brottet stadgade minsta straff-tid.
Har man, i fall sist sagdt är, af egen drift förstört det förfalskade eller genom vidtagne åtgärder förebyggt all skadlig verkan deraf; vare från ansvar fri. § 8.
Ilar någon, med vetskap om sådan förfalskning, som i 7 § sägs, i bedräglig afsigt det förfalskade begagnat; straffes så som hade han förfalskningen sjelf gjort. § 9.