Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den, genom Kongl. Förordningen den i3 Junii 1800, för skuldfordring i allmänhet bestämda praascriptionstid af tio år ege ej rum i afseende på de af Sedelbanken utgifne creditsedlar och invisningar; ej heller erfordras, vid inträffad concurs eller års-proclama, bevakning af desamma, på sätt i Concurs-Lagen eljest för fordringar är stadgadt; hvaremot, då tiden för privilegium tilländalupit, eller detsamma af annan orsak upphört, hvilket Kongl.
Befallningshafvande bör utan dröjsmål till Kongl! Maj:t inberätta, Kongl. Maj:t låter utgå Nådig Kungörelse derom, med föreläggande för en hvar, som någon så beskaffad förbindelse af Banken innehafver, att, vid förlust af all betalningsrätt, förbindelsen till inlösen uppvisa i Banken inom trenne år från den dag, hvarunder Kungörelsen utfärdas; börande, under tiden, samma Kungörelse årligen från predikstolarne uppläsas. *)
Detta sista stadgande åsyftar tydligen att förekomma, det uppgörelser till någon fordringsegares förfång må kunna ske, äfvensom att i de solidariska Eankerne erinra lottegare om hvad som dem i lagsökningsväg kan förestå. **)
Del har redan blifvit antydt i Anmärkn.
N:o 13, att, vid fråga om concurs för Bank-bolag, Domstolens pröfningsrätt borde sträcka sig så val till förbud derför som tvärtom. 20 Hor till Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande IV.o 4- Kan inlösen ej ske, vare ändock förbindelsens innehafvare skyldig, alt, inom sagde tid, till bokföring och erhållande af påskrift derom, uppvisa förbindelsen inför den eller dem, Rätten i sådant afseende till* förordnar. $. i3.
I afseende på ullånings-rörelsen iakttages: 1:0 att adier eller lottbref icke få belånas i den Sedelbank, der de äro utgifne; 2:0 att, med undantag af cassacreditiv, lån icke må beviljas på längre tid än nio månader; 3:o alt, i de fall, der räntan för meddelade lån ej är utfäst till mer än fem för hundradet om året, Banken eger, vid låns lifgifvande, afdraga räntan för hela lånetiden, samt, efter förfallodagen, såsom straffränta sig till godo beräkna | procent i månaden, eller 8 procent för året, dock med skyldighet för Banken, att, så vida den af sistnämnde förmon sig begagna vill, föranstalta, det lagsökning till lånets indrifvande, sist inom en månad efter förfallotiden deraf, varder anställd, och, i allt hvad på Banken ankomma kan, skyndsamligen utföres.
Vid fordringars indrifvande njute Banken samma handräckning, som för Rikets Ständers Banks Diseontverk stadgas. $. 14- Varor och gods, som i Banken belånas, kunna, derest desamma icke inlösas vid förfallotiden, genast derefter, utan föregående hembjudning eller uppbud, genom offentlig auction försäljas.
Banken vare berättigad sjelf inropa pantsatt eller utmätt egendom, som på auction för dess räkning utbjudes, med iakttagande likväl, att sådan egendom åter varder försåld, så snart det utan förlust för Banken ske kan; men all annan handel, med undantag af guld och silfver, vare för Sedelbank förbjuden. $• i5- .
En gång hvarje år skall ordinarie Bolagsstämma hållas, dervid Ledamöter i Directienen och Revisorer utses, samt beslut fattas om Bolagets angelägenheter.
Före ordinarie Bolagsstämma böra Revisorerne, jemte ett af Kongl. Maj:t ulsedt allmänt Ombud, sammanträda, för att taga kännedom om 7 ljur till Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande N.o 4- Bankens hela ställning, samt granska, ej mindre Bankens förvaltning, i alla dess delar, än äfven dess säkerhetshandlingar.
Öfver den sålunda verkställda revisionen afgifves Berättelse, hvilken, sedan den vid Bolagsstämman undergått granskning, genast skall insändas till Kongl. Majit, och, på Directionens föranstaltande, till allmänhetens kännedom befordras. 4*. 17.
Bank-Directionen åligger att månadlligen till Kongl. Maj:t insända en öfversigt af Bankens ställning, samt dessutom ofördröjligen meddela alla de upplysningar, med undanlag af hvad som rörer enskildes förhållanden lill Banken, hvilka af Kongl.
Majit infordras.
Directionen och Bolaget noga till efterrättelse allt hvad denna Lag föreskrifver, så kärt dem vara må, att vid sina privilegier varda bibehållne. 3. Capitlet.
O m A c t i eb an k. $• ’8- För Åcliehanks stiftande fordras, att den af delegare tecknade summa uppgår till minst (en million Silfver Riksdaler) (4 millioner R:dr Banco Courant.)
Pröfvar Kongl. Majit ändock, i anseende till rörelsens storlek i den del af landet, der Inrättningen är i fråga, att en större Bank behöfves, fastställe då teckningssumman till än högre belopp.
Ej vare någon berättigad till mindre teckning i Actiebank, än (r.ooo R:dr i Silfver) (4,000 R:dr Banco Courant), hvilket belopp räknas för en actie. 4*. 19.
Hvarje delegare i Actie-Bank skall, vid actie-brefvets emottagande, ehvad det ställes till viss man eller till innehafvaren, utfärda förskrifning till Bolaget å det belopp, som icke redan är insatt» &. 20.
Actiebank tillätes ej träda i verksamhet förr, än Bolaget, utom den contanta inbetalning, som lör rörelsens början pröfvas nödig, insatt uti guld eller silfver, eller sådana hypotheker, som 1 Cap. 6 § omförmäler, ett belopp, motsvarande minst en fjerdedel af hela det tecknade actie-capita le t eller grundfonden, hvilken insatts skall, till allmänhetens
Hor till Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande N.o 4. säkerhet, uti Landt-Ränteriet eller annat allmänt förvaringsrum nedläggas i en cassa-kista med tvänne läs, hvartill Konungens Befallningshafvande förvare den ena nyckeln och Bank-Directionen den andra.
Öfver berörde insatts må Bolaget ej annorlunda disponera, medan Bank-rörelsen fortsattes, än att de nedsatte hypotheken må utbytas emot andre, hvilka, efter pröfning på ofvan stadgadt sätt, anses jemngode med dem, som återtagas; men vid Bankens upplösning och utredning må delegare återlyfta hypotheken i den mon de kunna ådagalägga, att depositionen öfverstiger beloppet af Bankens utelöpande och gällande förbindelser. §. s.t. Delegare i Actie-Bank vare ock skyldige, så väl att inom ett år från Bankens öppnande contant inbetala minst en fjerdedel af det tecknade actie-capitalet, å de terminer Bolaget funnit för godt bestämma, som ock alt, i den mon Bolaget föreskrifvit och Directionen i enlighet dermed infordrar, fullgöra inbetalning af återstoden, vid påföljd för den delegare, som någondera af dessa inbetalningar uraktlåter, att varda förlustig sin actierält och sina förut gjorda insaltser, hvilka i sådant fall Bolaget tillfalla. $. 22.
Den sålunda förverkade actien kan, efter att genom Kungörelse i allmänna Tidningarne hafva blifvit till viss numer uppgifven och dödad, under annan numer utfärdas. 3:dje Capitlet. ^ Om solidarisk Bank. §. s3.
Bank må ej stiftas med en tecknings-summa under (25o,ooo Silfver R:dr), (1,000,000 R:dr Banco Courant.)
Antalet af delegare med solidariskt ansvar må icke understiga femtio eller något deras lottbref lyda å mindre än (100 Silfver R:dr) (4°o R:dr B:co Courant). «$*. s4.
Lottegare uti Solidarisk Bank, Commandit-delegare alltså undantagne, skola på det sätt ansvara en för alla och alla för en, att sedan Hör till Banco- och Lag-ViskoUtns Utlåtande IV.o 4- i3 Directionens samtlige Ledamöter först undergätt utmätning, men full tillgång saknats i deras lösa egendom, bristen kan genom ny lagsökning utkräfvas hos den eller dem bland Lottegare, fordringsegaren finner för godt S- vS.
Lottegare, som sålunda blifvit nödsakad för Bolagets skuld erlägga betalning, håfve rätt låta densamma, utan ny lagsökning, men efter en mellantid af åtta dagar, genom underexecutor återuttaga hos annan Lott - *)
Man äynes ej vara belåten dermed, ehuru solidariskt ansvar är en garanti, som alldeles saknas i Actie-Banker, att detta ansvar stannar vid en gemensam laga borgen Jör ali brist i Bankens eapital-upplag.
Man fordrar, att ansvarigheten skall vara sådan i det närmaste, som borgen Jör egen skuld.
Sådan borgen iträdes dock icke utan med kännedom ora bestämd summa och tiden, när krafvel kan inträffa, 1— hvarom solidarisk Lottegare, — i händelse han vistas på afstånd från Bank,— alldeles icke kan ega någon kännedom.
Men å andra sida när onekligt, att, om blott förmögna män kunna förmås ingå i solidariske Bank-Bolag, så bör dessas credit bli orubblig och Lottegares personer och enskilda förmögenhet just derföre förblifva oantastade.
För att minska den likfullt möjliga farhågan eller rättare, för att undanröja den misstanka, som hos de rikaste i en ort kunde afhålla dera från inträde, att nemi. en möjligtvis ondskefull
Direction, sedan den i comploU gjort sin egen förmögenhet oåtkomlig, skulle kunna, för chikan skull, vilja rigla ett lagsöknings-anfall mot den rike (en supposition, som väl blott har möjlighet men ej rimlighet för sig) — så har man uttänkt en regress eller återvinningstalan, på sätt näststående a5 § visar, hvarigenom den rike åtminstone såg sig i tillfälle, att nästan ögonblickligen försätta sina med-delegare i samma klämma, och hvars följd borde förmodas bli, att de alla, vid första notis, skyndade till hans befriande.
Några i öfrigt liktänkande härom hafva skiljt sig från min åsigt i så måtto: att en del trott stadgandet genom Reglemente i Bolaget kunna fyllas — hvilket vederlägges dermed, att executor ej befattar sig med Reglementet; — alt andra ansett definitiv liqvid böra ske, så att hvarje delegare får vidkännas sin rätta andel i bristen; hvilket likväl föl utsätter, att utmätningen skulle fortgå till sista man och dessutom möjligen medföra tvist om rätta beloppet lör ajdrag.
Jag bör derföre bär tydligen ge tillkänna, att afsigten med denna, vexel-rätt liknande regress, blott är, ali den skall innefatta den högsta grad af skyndsamhet till samtliga Lottegare* bemödande att hålla hvarandra skadeslösa. — Liqviden om definitiva bristen kan då få anstå, utan att differencen, frivilligt åtagen af den, som har pengar inne, kan vara af betydenhet.
Åndtligen har, som jag tror, en Ledamot, Assessor Hessle vägrat med mig förena sig derföre, att han anser ändringen i förut gällande
Lag för stor.
Jag skulle vilja fråga: hvad betyder huru stor andi ingen är för ett visst fall, om deo är nödig? *4 Hör till Banco- och Lag-Ut skottens Utlåtande N.-o 4- egare.
På samma sätt och med samma vilkor éger hvar efter annan, i den ordning honom godt synes, förfara med återvinning, till dess, genom utredning af Bankens tillgångar, eller inbördes öfverenskommelse, annorlunda Lottegare emellan blifvit uppgjordt. $. 26.
Återvinning, enligt nästförestående § , får icke af Directionens Ledamot emot annan Lottegare anställas, så vida ej denne jemväl är Ledamot af Directionen.
Vid slutlig utredning fördelas den brist, som i Bankens tillgångar kan yppas, emellan samtlige Lottegare, i mon af hvarderas lotten $• 27.
Lottbref skall ställas till viss man.
Och medför öfverlåtelse deraf icke rätt att i Bolaget inträda, utan Directionens, för dess del, lemnade och af Bolaget, vid nästföljande Bolagsstämma, stadfästade samtycke.
Då lottbref, genom laga fång, kommit i annor mans ego och nye innehafvaren vägras inträde i Bolaget, eller då nya egaren icke vill i Bolaget inträda, vare-Bolaget skyldigt, efter i båda fallen skedd anmälan till Directionen, minst tre månader löre ordinarie Bolagsstämma, alt lottbrefvet, för Bolagets räkning, inlösa med det belopp, som deri blifvit insatt. $. 28.
Vid inträffadt ombyte af egande-rätt till lottbref, förblifve alltid förre innehafvaren, eiler hans arfvingar, qvar i solidarisk ansvarighet, intill den, ett år efter nästa ordinarie Bolagsstämma, påföljande Stämmans slut, då förre Lottegaren, i fall Banken ej iråkat obestånd, eger återfå sina förbindelser.
S- *9- Jemte den, enligt 5 §., i allmänhet stadgade inprotocollering ock Kungörelses utfärdande, skall Rådhus-Rätt, beträffande solidarisk Bank, i sitt Protocoll och Kungörelserne låta inflyta namnen å samtlige Lottegare i Bolaget.
Directionen ofördröjligen, efter hvarje ordinarie Bolagsstämma, till Rätten inlemna uppgift å alla dåvarande Lottegare, hvarefter densamma, på Bolagets bekostnad, af Rätten, i vanlig ordning, & nyo kungöres.
Med lior till Banco* och Lag-Utskottens Utlåtande IV.o 4.
Med Herr Grefve Frölich hafva instämt: Herr Bogemanj Herr Prosten Afzelius och Herr Doctor Engeström.
Herr Friherre Stjernstedt:
"Då Högloflige Banco- och Lag-Utskotten vidblifvit sitt i Bet.
N:o 2 gifna tillstyrkande, att enskilde Läne- och Sedel-banker skulle ega rätt att, med fond af creditsedlar, utfärda egna dylika skuldförbindelser, utan skyldighet alt dem i något fall med verkligt mynt inlösa, så anhåller jag, att få mot detta beslut åberopa mia vid nämnde Bet. afgifne reservation, jemte tillkännagivande, att jag befarar, om detta tillstyrkande vinner kraft af Lag, se oss ånyo, fast på en omväg, iuledde på den olycksaliga myntförsämringsbana, som vi så nyligen lemnat.
Förflutna tiders erfarenhet har visat omöjligheten, att genast indraga det öfverflödiga pappersmyntet, när man för sent funnit, att det metalliska blifvit otillräckligt, för att i sitt fulla värde bibehålla det förra i omlopp; och min öfvertygelse är, att samma förhållande kommer att inträffa, fastän sedel-emissionerna skett med biträde af Privatbanker.
” Herr Stuart, C. G.: ”Genom den nyligen verkställda realisationen, har äfven vårt fädernesland ändlligen erhållit ett verkligt mynt, en förmon, hvaraf det olyckligtvis alltför länge varit i saknad.
Sålunda är visserligen numera det väsendtligaste hindret för landets förkofran i industriell och oeconomiskt hänseende undanröjdt.
Men, så vida icke detta mynt, genom ett ändamålsenligt och väl ordnadt Banksystem, hålles rörelsen och industrien, på ett för densamma fördelaktigt sätt, tillhanda, komma de efterlängtade nyttiga verkningarne af realisationen, i afseende på den enskilda och allmänna förmögenheten och välmågan, otvifvelaktig! att visa sig vara, om jag så kan uttrycka mig, af mera negativ än positiv natur.
I sådant fall kommer densamma nemligen, efter all sannolikhet, att på ett vida verksammare sätt bibehålla den redan förvärfvade förmögenheten vid oförminskadt värde, än att, genom industriens och näringarnes lifvande, framkalla en ökad och mera allmän välmåga hos Svenska folket.
En icke aflägsen framtid kommer också att utvisa, i hvad mon och till hvad grad de bägge IUh. till Ii.
Prat. i83A och i83S. 6 Sami. 2 Afd.
A Häftet 3*.
[Ior lill Banco- och Lag-IJIskoilens Utlåtande N o 4- Statsmagternes bemödanden och åtgärder vid innevarande Riksdag motsvarat
Nationens rättmätiga anspråk i berörde hänseenden.
På grund rf min enskilda öfvertygelse och enligt den erfarenhet jag vunnit under Banco- och Lag-Utskottens öfverläggningar om det nu afgifna Lagförslaget, anser jag mig dock på förhand både kunna och böra förklara, att, derest Regeringen inför Rikets nu församlade
Ständer framlaggt ett behörigen utarbetadt förslag till Lag för enskilda Bank-inrättningar, densamma gifvit, ej mindre folket än dess representanter, ökade anledningar till belåtenhet och tacksamhet.
Saknaden af den ledning för Utskottens arbeten, som endast härigenom skulle kunnat vinnas, har också, oaktadt alla enskilda, i flera fall berömliga och förtjenstfull* ansträngningar, nödvändigt måst föranleda ett ungefärligen dylikt resultat, som det nu justerade Betänkandet utvisar.
Ätt en * så sammansatt representation som den Svenska, bunden af de mest invecklade och olämpliga former, skall kunna uppgöra och i sin helhet utarbeta ett alldeles nytt och antagligt Lagförslag, torde icke heller med något sken af rimlighet kunna begäras, helst om, pä sätt händelsen, i afseende å den nu föreslagne Lagen, varit, de hufvudsak ligaste grunderna för densamma måst hemtas, mindre från härstädes kända och till sina verkningar pröfvade förhållanden, än från vetenskapliga theorier eller erfarenhetens lärdomar inom fremmande länder.
Jag anmäler således icke min reservation emot det af Utskotten uppgjorda Lagförslaget, i ändamål alt uttala något klander emot de tillfälliga majoriteter, sorn åstadkommit de, efter min tanka, i flera afseenden sinsemellan mindre öfverensstämmande och föga ändamålsenliga föreskrifter.
Skiljaktigheten i åsigter och begrepp hos mer än 5o personer, som ofta vexelvis deltagit i besluten och sorn, med få undantag, hvarken egt tillfälle eller anledning, att förr än vid afgörande! begrunda det till deras behandling hänskjnlna ämne, torde äfven vara en fullt tillräcklig förklaringsgrund både i det ena och det andra hänseendet.
Betänkande framkallade allmänna åsigter, anser jag mig skyldig, alt reservationsvis inför R. 11.
St. anmäla de hufvadsakligaste omständigheter, i afseende på hvilka jag varit af skiljaktig mening med Utskottens pluralitet.
Jag får således vördsamt förklara, att jag icke kunnat inse behofvet af, och derföre ej heller bidragit till de flerfaldiga reglementarisk» föreskrifter, som uti Lagförslaget förekomma, och hvilk», enligt mrn åsigt, skola erhålla en mera lämplig och naturlig plats i de Bolags-reglor, sorn, före Banket nes organise - Hör lill Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande N:o 4. a7 rande, bora af Kongl. Majit granskas och fastställas.
Derrmot befarar jag högeligen, alt dessa pä Bunkernes förhållanden till allmänheten föga inverkande detailföreskrifter, i deras nuvarande form, komma att, uti icke obetydlig grad, försvåra oell hindra enskilda B mk-inrättningars uppkomst.
Likaledes har j.ig ansett denna Lag icke böra innehålla sådana stadganden, sorn, genom förut utfärdade, ännu gällande Lagar och Författningar, äro till allmän efterrättelse meddelade.
Enligt min tanka, har det förnämsta föremålet för den ifrågavarande lagstiftningen bort vara, alt förekomma förluster för innehafvarne af Bankernes sedlar, vare sig genom dessa sedlars alldeles uleblifna eller fördröjda inlösen, livad de så kallade solidariska Binkerne beträffar, anser jag också sede!- innehafvarnes säkerhet emot sådana förluster vara behörigen betryggad.
Men deremot synes mig, i afseende på Actiebankernes sedlar, garantierne ej vara tillfyllestgörande, med mindre actieegarne åläggas, genom ingångna förbindelser, ikläda sig en bestämd ansvarighet för de tecknade acliebeloppen.
Dessutom har jag ansett, alt Bankerne bort förklaras skyldiga, alt med klingande mynt inlösa sina sedlar, efter en viss tids förlopp (t. ex. från och med år 1843), derest icke Kongl. Maj:t och Rikets Ständer skulle dessförinnan finna skäl annorlunda förordna.
Den tidepunkt torde åtminstone böra förberedas, då icke all penningerörelse och all contant förmögenhet inom Svea Rike uteslutande skall bestämmas af silfvermassan uti hvalfvén af Rikets Ständers Bank.
Vigten af de mångfaldiga, både politiska och financiela skäl, som tala för en förändring uti nuvarande förhållanden i detta afseende, lär icke kunna af någon med skäl bestridas.
— Beträffande beloppen af grundfouderae och acfiesummorna, så hade jag önskat, att Utskotten, i högre grad än Lagförslaget ådagalägger, erkännt den vida öfvervägande nyttan och fördelen för landet af några få stora och solida Bank-inrättningar, i jemförelse med flera mindre betydliga Banker.
Slutligen får jag förklara, att jag, för min del, anser det af Herr Grefve Frölich, uti dess reservation, framställda förslag till Lag för enskilda Banker i de flesta full ega ett afgjordt företräde framför det Lagförslag Utskottens Betänkande innehåller.
Efter dessa förändringars iakttagande, i afseende hvarpå jag får åberopa dels mitt nu afgifna yttrande och'dels Iierrar Hessles oeh Sahlins reservationer, deruti jag jemväl instämmer, torde detta Lagförslag, såsom det ändamåls - 28 Hor till Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande
N--o 4- enligaste, som under nuvarande förhållanden sannolikt kan åstadkommas, både kunna och böra af Konung och Ständer antagas.” Herr Nordenankar: ”Vid den omarbetning, som Lagförslaget rö rande enskilda Banker nu undergått, har det ovanliga förhållande inträffat, att en del af de förenade Utskottens Ledamöter redan i början skiljt sig ifrån majoriteten, för att förena sig om ett serskildt Lagförslag och dermed ingå till Rikets Ständer.
Följden af denna oformlighet har blifvit, att intetdera af dessa båda arbeten vunnit den fullkomlighet, som man kunnat vänta, i fall ett gemensamt förslag hade blifvit med mera enighet och under idéernas friare utbyte, af de förenade Utskotten handlagdt, och Riks-Ståndens villrådighet vid valet emellan de 2:n« måste ökas, då Utskotts-majoriteten icke reservationsvis kunnat eller bort antyda contraförslagets brister.
Utan att vilja gå den allmänna pröfningsrätten i förväg, vill jag dock öppet uttala, att jag anser hvartdera förslaget ega sitt serskilda värde, men att de förenade Utskottens närmast öfverensstämmer med min öfvertygelse, och jag upptager således detta senare till ledning för mina anmärkningar och reserverar mig i de delar, d<rr jag anser, att misstag blifvit begångne och att rättelse kan vinnas, utan att för mycket rubba det hela.
Genom enskilda motioner och under Lagförslagets förra behandling var en betydlig skilnad emellan solidariska och Actiebanker uppdragen, så att man icke utan skäl ansåg de förra allt för mycket gynnade på de senares bekostnad.
Denna skilnad har under beredningens olika stadier alif mera och mera bortfallit, och genom en slutlig förening af hvad som ännu i Lagens 3 och 3 Capitel finnes åtskiljdt, kan man nu, i min tanka, utan skada för det hela, öfva än mera rättvisa och gifva hela Lagförslaget mera logisk enhet.
Min mening är ingalunda, att icke solidariska Banker äfven må få bildas, och jag anser således, att man bör tydligen i Lagen, med bibehållande af 24 §•, bestämma, huru den solidariska ansvarigheten, der den. af Bolagen frivilligt ingås, bör förstås och tillämpas, men någon serskild lagstiftning kan jag ei anse nödig, sedan Utskotten fordrat lööf procents säkerhet ^låntagares förbindelser inberäknade) för ulgifne creditsedlar, och dessutom sådana garantier, att äfven Acliebankerne kunna ega anspråk på allmänhetens förtroende, och att de, i likhet med solidariska Banker, böra få njuta af en genom lagstiftning controlerad, mesa icke onödigtvis begränsad frihet.
Hör till Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande &o 4> Ur denna synpunkt vill jag i det följande visa, huru en sädan sammanjemkning af Lagens flera Capitel kunde verkställas. 12 §.
Man har i Sverige sökt att göra låne-änstaiterna så beqväma för alla classer af lånsökande som möjligt, och den skuldmassa, sorn. trycker nationen, är endast en naturlig följd af den lätthet man beredt att kunna balancera slående skulder.
Så länge credilbruken i detta afseende icke genom Lagstiftarnes mellankomst förändras, skall, såsom hittills, hvarje ny låneanstalt blott medföra ökade skulder, capitalen afledas från varuomsättningen, och näringarne fortgå i onaturliga riktningar eller afstanna i brist af förlagsman.
Man vill uti Privatbankerna blott se nya medel, att till vingleriets näring, i vanlig discontform, öka landets lånetillgångar och utsprida ett nytt pappersmynt, som man ännu så nära realisationens början icke vågar alt öppet begära directe från Tumba, och, med förbiseende af landets allmännare interesse, undviker man att begagna den tillfälliga frihet, som en ny lagstiftning för Privatbankerne erbjuder, att, utan band af några äldre anspråk, gifva åt creditsystemet i landet en förbättrad organisation, hvilken det väl ar modernt alt säga sig hylla, men som man, i bakvänd ordning, genom liypotheksföreningar, ökade mynlrepresentativ och ökade lånetillgångar, tro sig kunna vinna.
Endast såsom ett medel till en reorganisation af crediten och endast med vilkor af en sådan, ega Privatbanker för mig något värde; ty såsom pappersmyntsfabrik eller undsättnings-anstalt ega, i min tanka, Statsbanker i allmänhet ett afgjordt företräde.
Huru låneanslalternas organisation måste olika inverka på landets rörelse är lätt att inse.