Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det skall bakas småbröd; huru skall detta tillgå, om det ej finnes ägg?
* I större städer, där man numera kan få köpa tämligen » säkra » kontrollerade ägg äfven om vintern, där är saken ej så bekymmersam, men på landet, där man vinter- tiden ej för » allt smör i Småland » kan få ett färskt ägg, förhåller sig saken annorlunda, och mången husmor har nog fått ångra, att hon ej » lagt in » flere ägg på sommaren och hösten.
Sannt är, att vårt kära Sverige med sina långa, kalla och snöiga vintrar ej är så särdeles lämpligt för hönsafvelns bedrifvande, men en smula omtanke och nit för saken kan ganska bra afhjälpa de olägen- heter, som klimatet vållar.
Det är egentligen för att söka väcka intresse för ett rationelt bedrifvande af hönsafveln vare sig för äggproduktion eller åstadkommande af utmärkta kött- djur för bordet, som jag vill uppvakta Iduns ärade * Ä r därtill, som ofta händer i ett hushåll, någon eller några af dess medlemmar ålagda af helsoskäl att till frukost äta 1 ä 2 ägg hvarje dag, så blir för- bållandet ännu betänkligare.
läsarinnor med några små uppsatser, som, tillämpade i praktiken, skola visa, att man med ringa kostnad och alltid med vinst kan drifva denna lilla » binä- ring », och mången gammal gumma skulle, om hon förstode sig rätt på saken, kunna hafva sin goda bergning af ett eller annat tjog höns.
V i skola då först se till, huru nu i allmänhet hön- sen skötas, och hvad vinst däraf kan uppstå.
Då man lägger sig till med höns, köper man ofta en eller ett par här, andra där, oftast utan att veta ens deras ålder, långt mindre om de äro flitiga äggläg- gare.
De inspärras — nej förlåt!
— insläppas sedan 1 det för dem bestämda » hönshuset », som vanligen utgöres — åtminstone på landet — af en af ribb gjord afplankning i ladugårdens mörkaste hörn och ofta nog går buren ej längre ned än på halfva väg- gen, hvarigenom det i buren blir så mörkt, att bön- sen om vintern blott lemna sina pinnar för att söka få någon föda, som tillsättes dem på golfvet, där någon rengöring aldrig på vintern kommer i fråga.
Att de under sådana förhållanden skola vantrifvas är naturligt, och de » hämnas » också detta på det enda sätt de kunna • — genom att ej lägga ägg förrän fram på våren, då ljusare dagar locka dem ut i det fria.
Knappast något af våra husdjur är för sin trefnad och afkastning så beroende af ljus och renlighet som just hönsen, och det är därför ej underligt, att man, med de begrepp man ofta, — för att ej säga oftast, har om dessa djurs kraf på skötsel, får så dålig afkastning af dem, hvilket gjort, att många eljes praktiska och förståndiga personer fått sådant förakt för dem, nämligen då det ej är fråga om ägg, ty sådana vilja de nog hafva.
Första vilkoret för en rätt hönsskötsel är, att man skaffar dem en ljus och varm bostad.
En med kreatur besatt ladugård är härtill nog tjänlig, men då skall hönshuset göras vid ett fönster åt söder samt räcka från golf till tak och därjämte vara så stort, att man får beräkna 2 kvadratfots golfyta för hvarje höna.
Bäst är för hönsens trefnad, om de om dagarne få gå lösa i ladugården, men detta är sällan tillåtet, utan är bäst att i så fall göra en liten ventil å fönstret, hvarige- nom de vid blidväder kunna utsläppas och har man så utanför på en fläck undanskottat snön, så att de få krafsa på bara marken, så må de ganska bra, ty i snö vilja de ej gärna gå, och om de det måste, få de ofta reumatism eller kramp i benen, hvilket stun- dom är ganska svårt att bota.
På så sätt kan man utan några kostnader alls få ett rätt användbart hönshus.
Om man däremot ej har en ladugård eller ett fårhus — som äfven är bra — att tillgå, så kan man, som jag af egen erfarenhet vet, med ringa kostnad upp- föra ett litet hus åt sina höns af timmer; innan- för timret lägges på cirka " jz fots afstånd från det- samma en innervägg af sämre bräder, och däremellan fylles och packas torr sågspån.
Golfvet måste också vara dubbelt med sågspån som fyllnad; likaså taket.
Bäst är att lägga hela huset hvilande på 4 stenstap- lar, på det råttor, som gärna draga sig dit, där höns finnas, ej må komma in.
Ett sådant hus för 50 st. höns går färdigt till circa 70 kronor.
Golfytan kan i ett sådant beräknas till V Ii qv.-fot för hvarje djur af vanlig storlek och 2 qv.-fot för större.
Ett stort fönster, som om vintern förses med dubbelfönster, anbringas åt söder, och under detsamma en öppning för utgång, äfven den med dubbla luckor.
Ett så- dant litet hus har stora fördelar.
Hönsen värma själf va upp detsamma tillräckligt; de trifvas däri väl med god skötsel; det är lätt att hålla rent hos dem o. s. v. 1 Till hönshuset hör äfven en hönsgård.
Bäst är naturligtvis, där så är, att hönsen få ströfva fritt omkring, men det låter sig sällan göra, ty de för- öfva därunder åtskilligt ofog på åker och trädgård samt äro utsatta för rofdjur af flere slag.
En inhägnad för hönsen fås bäst och billigast af s. k. stängselduk, uppspikad på pålar omkring den plats, där hönsen skola vistas.
Den bör göras så stor man har tillfälle och råd till, på det hönsen må så litet som möjligt sakna sin frihet.
Till tak är billigast att själf knyta ett nät af s. k.
» patejtråd », med maskor af circa 4 dec.-tums längd, hvilket spän- nes öfver platsen och sålunda hindrar hökar och kråkor från att taga höns och kycklingar.
Sedan vi nu sålunda ordnat ett hönshus med dito gård, torde vi få tala något om hönsens skötsel.
Jag har förut sagt, att hönsen fordra renlighet och ljus, och upprepar det ännu en gång.
På golfvet måste finnas ett par tums lager torr sand, som hvarje mor- gon omröres med en kratta, för att frisk sand må komma upp, och ombytes en gång hvarje vecka.
En lång vattenho och två dito mathoar, som städse hållas rena, den förra försedd med friskt — ej allt- för kallt — vatten.
Mat gifves dem om vintern 2 gånger dagligen och för öfriga delen af året 3 gånger dagligen.
Den bör bestå af omväxlande ämnen: korn, hvete, hafre; gröpe, utrördt med ljumt vatten, på vintern.
Man måste alltid laga så, att de få t. ex. » blötfoder » d. v. s. gröpe och vatten eller dylikt ena dagens morgon och afton och på middagen säd och andra dagen tvärtom.
Kokt potatis är äfven ett utmärkt foder.
Hampfrö, gifvet 1 å 2 tekoppar åt 40 ä 50 höns strax på morgonen, har jag funnit vara ypperligt för att om vintern få hönsen att flitigt värpa.
Dessutom gäller för hönsens såväl som för kornas afkastning, att det lönar sig mera att hafva färre djur och fodra dem väl än att hafva många och fodra dem illa.
På sommaren kunna de nog, om de nämligen få gå fritt omkring, skaffa sig en gan- stor mängd föda själfva, men instängda i en höns- gård måste man äfven då gifva dem fullt tillräckligt med mat och dessutom laga så, att de hafva skydd för allt för stark värme och regn samt aska att mylla sig uti, hvilket aflägsnar ohyran från fjädrarna.
Vår almanack och våra namnsdagar.
Kåseri af Karl Benzon.
1 cd ytterst få undantag kunuen I, mina M, damer, hvarje år fira er födelsedag — de få undantagen utgöras nämligen blott af dem bland eder, hvilka haft oturen att i likhet med den snillrike tonsättaren Eossini göra sitt inträde i världshvimlet den 29 febru- ari under ett skottår.
Men med namnsda- garne är det icke så beställdt.
Därutinnan har vår gamla hederliga almanack visat er en klandervärd brist på uppmärksamhet.
Och jag ställer mig gärna på er sida i en strid mot denna vördnadsvärda och i många fall berättigadt populära urkund.
Såsom förhållandena nu gestalta sig, hafva de bland eder, som äro mödrar, tvänne ut- vägar.
Med pliktskyldig vördnad för det bestående kunnen I välja ett af de i alma- nacken förekommande namn åt lillan.
Och då är ju saken klar.
Framtida blomsterhand- lare skola prisa ert forutseende, och så skola äfven våra bröder, de tyska fabrikanterna af gratulationskort.
Men I kunnen äfven roed förakt för de af kungl.
vetenskapsakademien gifna anvisningar välja ett namn, som visser- ligen måhända icke tillhört något kanonise- radt helgon, men som mera tilltalar ert skön- hetssinne, äfven om detta tillvägagående kommer att bidraga till blomsterhandelns och kartongtillverkningens ruin.
Visserligen finnas i vår almanack kviu- liga dopnamn, hvilka ännu kunna göra an- språk på användning.
Bland én mängd slagg, sådant som Potentia, Appollonia, Mormessa, Zenobia, Krispina etc. etc. träffa vi under- stundom juveler sådana som Maria, Anna, Elisabet, Klara m. fl.
Dock tilltror jag mig kunna försvara den beräkningen, att högst tjugufem af de i almanackan förekommande kvinliga dopnamnen ännu kvarstå i allmänt bruk.
I hela januari finnes väl näppeligen flere än ett mitt och förmodligen i många andras tycke välljudande — Gunilla.
Prisca vore en ren oartighet, ty det betyder j u gam- mal, och Agneta samt det pompösa Emeren- tia torde väl få anses som antikverade.
Mo- nika, den fräjdade kyrkofadern Augustinus ' moder, hvilken fått släppa till namn åt den fjärde maj, kunde lika gärna utbytas mot Harmonika, hvilket låter lika bra och i vår mekaniskt-musikaliska tid vore mera popu- lärt.
Corona skulle ni nog dra er för att använda som dopnamn, äfven om er herre och man sätter aldrig så stort värde på en cigarrsort med samma benämning.
Barbara är lika fult som den musikaliska vidrigheten Barna-bas, men man vågar väl ej slopa detta namn af fruktan för att stöta det högt ly- sande sällskapet Par Bricoll för hufvudet.
Skönhetssinnet måste väl hysa antipati mot Antipas, på samma gång det tycker, att man borde » ursila » sådana otympligheter som Ur- sila!
För att sluta med några allvarsord i en fråga, som härmed icker första gången af- handlas: skulle det icke vara en lätt upp- gift för dem, hvilka hafva almanackens öden i sina händer, att slopa det gamla latinska, grekiska och hebreiska tyranniet?
Våra mo- derna europeiska språk — men framför allt de gammalnordiska — erbjuda j u rikligt material för reformer.
Jag nekar icke till, att namnförrådet i flere af de europeiska storstaternas kalendrar erbjuda ett barbari, jämförligt med vår egens.
Men dem tjänar dock den i de flesta fall kvarstående helgon- kulten till ursäkt.
V i däremot, som höjt oss ur katolicismens mörker, vi, som vilja gälla för att vara ett af jordens mest upplysta folk — skulle icke vi när som helst kunna slå in på en bättre väg?
Hjältemod i hemmet.
Huru onyttigt vårt lif förefaller oss ibland!
Hvad vi längta efter ett tillfälle att utföra nå- gon stor handling.
Vi tröttna på hemlifvets dagliga kretsgång och inbilla oss, att vi skulle vara mycket lyckligare i andra förhållanden.
Vi tänka på lifvets stora stridsfält och önska, att vi vore hjältar!
Vi tänka på det goda, som vi skulle kunnat göra, om vår lott fallit annorstädes.
Vi glömma, att världen består inga titlar så höga som fader, moder, syster eller broder.
Inom hemmets helgade område hafva vi många tillfallen till hjältemod.
Dag- liga handlingar af själfförsakelse för en annans väl, milda tröstande ord för andras bekymmer eller vård om de sjuka kan allt förefalla som ingenting, dock, hvem förmår säga det goda, som därigenom kan uträttas.
Våra minsta ord kunna lemna intryck på andra till godt eller ondt.
Vi så dagligen den säd, som skall frambringa någon slags skörd.
Väl vore det för oss, om det blir en skörd, som vi med glädje och stolthet kunna inberga.
Om någon af den kära hemkretsen under kommande år kan se tillbaka och, uttalande vårt namn, säga: » Hennes ord och exempel förberedde mig till ett nyttigt lif — henne har jag att tacka för min nuvarande lycka, » då kunna vi ju säga: jag har ej lefvat förgäfves.
Dräktreform^föreningen * enna förening, som stiftades 1886, och hvars styrelse alltsedan nitiskt verkat för den upp- gift föreningen satt sig före, torde förtjäna här något närmare omnämnas.
Såsom af namnet framgår, är föreningens mål att motarbeta det myckna i den nuvarande kvinnodräkten, som är rent af skad- ligt, och att åstadkomma praktiska, bekväma och ändamålsenliga, samt med hygienens fordringar öf- verensstämmande klädedräkter för kvinnor och barn.
Den föreställningen gör sig tämligen allmänt gäl- lande, att föreningens verksamhet inskränkt sig till framläggandet och förordandet af den s. k. fornnor- diska kvinnodräkten — hvilken för öfrigt alls icke * Man har till oss framställt en begäran, att vi i Idun skulle intaga denna ur tidskriften » Dagny » hemtade uppsats.
V i göra det med nöje, emedan vi anse, att saken i fråga är värd all uppmärksamhet och allt understöd.
utgått från föreningen — och som denna dräkt på många håll mött det mest energiska motstånd, så liar en del af denna motopinion drabbat själfva föreningen.
Ingenting kan likväl vara orättvisare än detta.
För att gifva ett riktigare begrepp om föreningens verk- samhet, vilja vi här meddela, att styrelsen utarbetat fullständiga underdräkter för barn af alla åldrar, från och med det nyfödda barnet till den nästan vuxna skolflickan, för den senare med särskildt afseende på lämplighet för gymnastiken.
Afven har föreningen låtit utföra modeller till en enkel, praktisk dräkt för arbetskvinnor, hvilka vid fyra särskilda tillfällen, i förening med upplysande föredrag, af några med- lemmar af föreningens styrelse förevisats för kvinnor ur arbetsklassen.
Dessutom har till föreningen af fröken Lundin, Stockholms förnämsta sömmerska, skänkts en förträfflig klädning för blifvande mödrar, hvilken vi särskildt anbefalla till vederbörandes, så- väl som till herrar läkares uppmärksamhet.
Sedan ungefär ett år tillbaka har föreningen an- ordnat en utställning af alla dessa modeller, jämte försäljning af mönster, i fröken Ohlsons modehandel, Blasieholmstorg 14, och sedan detta års början fin- nes där äfven tillfälle att få köpa och beställa fär- diga klädesplagg af alla nyssnämnda slag, utförda efter föreningens modeller, omsorgsfullt och punkt- ligt, af goda materialier, samt till relativt moderata priser.
Särskildt torde få påpekas det tillfälle, som här erbjuder sig för unga mödrar att, där det möj- ligen skulle befinnas för dyrt att beställa hela den lilla utstyrseln, kunna få köpa en fullständig modell- omgång småkläder, efter de nyaste och af några af våra förnämsta läkare gillade och förordade modeller.
" Vi kunna försäkra våra läsare, företrädesvis mö- drar och uppfostrarinnor, att det lönar mödan att taga i skärskådande de resultat, som af Dräktreform- föreningen åstadkommits under de få år den egt be- stånd, och detta ehuru den haft ytterst små pennin- geresurser till sitt förfogande.
Dess uppgift är utan tvifvel i hög grad behjärtansvärd, detta erkännes af såväl medicinska auktoriteter som annat förståndigt folk, och den förtjänar i sanning mera uppmuntran och en allmännare tillslutning än hvad som hittills kommit dess sträfvanden till del.
För dem, som lill följd af denna lilla uppsats kunna känna sig manade att närmare taga reda på saken, vilja vi påpeka att Dräktreformföreningen har sitt årsmöte d. l ö d:s (se annonsen!
), vid hvilket tillfälle kommer att framläggas en redogörelse för dess hittills varande verksamhet.
Därefter vore meningen att få i gång en diskussion om bästa sättet att understödja och utvidga föreningens verksamhet, hvilken för närvarande, af brist på medel, måst betydligt inskrän- kas, oaktadt styrelsens goda vilja och osparda möda i föreningens tjänst.
Naturligtvis blifver då äfven tillfälle för nya ledamöter att anteckna sig — års- afgiften är 1 krona.
Påskkonserterna hafva i år som vanligt varit syn- nerligen talrika.
På långfredagen gafs enligt gam- mal sed Haydns oratorium » Skapelsen » inför en talrik och andäktigt lyssnande publik.
Och påskda- gen bjöd på ej mindre än två synnerligen framstå- ende musiktillstäliningar, nämligen hr Rundbergs matiné i Berns salong samt på aftonen symfonikon- sert å k. operan.
Den senare, hvilken var den sjunde i ordningen under säsongen, bjöd på två ny- heter, nämligen uvertyren » Olaf Trygvason » af den danske tonsättaren É. Henriques, som själf ledde utförandet, och en ny konsert för piano och orkester (a-moll) af k. operans värderade andre kapellmästare S. Henneberg.
Det förstnämnda numret förrådde någon oklarhet i ämnets utarbetning samt för liten nyansering i orkesterbehandlingen.
Det tycktes ej heller väcka vidare intresse.
H r Hennebergs piano- konsert däremot slog synnerligen väl an och detta med rätta.
Kompositionen vittnade ock om ton- sättarens synnerliga förtrolighet med sitt instrument och särskildt med orkestern och dess behandling.
H r H.
, hvilken själf på ett förträffligt sätt skötte pianostämman, helsades såväl vid sin entré som ef- ter utförandet af hvarje sats med energiska applåder.
— De båda återstående numren i programmet ut- gjordes af det vackra förspelet till tredje akten ur Wagners » Mästersångarne » samt Beethovens allbe- kanta Sinfonia Eroica.
Bäda kompositionerna erhöllo ett synnerligen förtjänstfullt utförande af hofkapellet under hr Nordquists ledning samt väckte det Ulli- gaste bifall.
Förspelet måste till och med omtagas.
Ahörarne voro mycket talrika.
Hvad hr Rundbergs matiné beträffar, så hade den att uppvisa ett alltigenom intressant och omvexlan- de program.
Bristande utrymme hindrar oss full- Författarinnan till " Onkel Torns stuga. ' '
Den moderna literaturen är rik på rykt- bara kvinnor, men, strängt taget, torde likväl få af dem kunna hänföra det rykte de b a att glädja sig åt, till verkligt framstående förtjänster.
Till dessa få måste man afgjordt räkna Harriet Beecher — Stowe, som äfven bland de flesta literära kvinnor intager en undantagsställning, i det hon kan göra an- språk på en lika framstående rang, både som skrifställarinna, maka och moder.
Böcker ha sina öden, och bland de literära produkterna från nittonde århundradet står Harriet Beecher — Stowes roman, Onkel Toms stuga, i första rummet.
Den bar gjort den genialiska författarinnans namn världsbekant och gaf på samma gång den kraftigaste im- puls, till att negerslafvarnes beklagansvärda öde, som förut i alla sina rysligaste deltaljer ej nått allmänhetens öron, genom frigörelsen gestaltade sig ljusare och gladare.
Harriet Beecher — Stowe föddes den 14 juni 1811 i Lichtfield (Connecticut).
Hennes far, Dr. Lymann Beecher, var en framstående kalvinistisk predikant, hennes mor, dennes första hustru, Roxama Foote.
Redan som barn visade Harriet en påfallande begåfning och längtade alltid efter andlig vederkvickelse, men • på den tiden fanns endast en obetydlig lektyr för ungdom, och när Harriet en gång efter långt sökande i en mörk bodkammare upptäckte » Tusen och en natt », var hon öf- verlycklig.
Barndomstiden i Lichtfield efter- följdes af skoltiden i Hartford, där hennes äldsta syster Katharina inrättat en skola.
Under det omedelbara inflytandet af denna syster fortsattes här Harriets uppfostran.
1832 följde dr. Beecher en ärofull kallelse som föreståndare för teologiska Laneseminariet i Cincinnati, där Katharina Beecher grundade ett gymnasium för flickor och Harriet blef hennes utmärkta medhjälparinna.
På en resa, som Harriet sommaren 1835 gjorde österut för att närvara vid sin älsk- lingsbroders, Henry Wards promotion, blef hon djupt uppskakad af sorgeposten, att hen- nes väninna Elisa Tyler, gift med professor Stowe, aflidit.
Den svåra förlust, som drab- bat den senare, uppväckte så lifligt hennes deltagande, att detta så småningom öfvergick till en innerlig tillgifvenhet, och Harriet E.
Beecher blef efter en kort förlofning profes- sor Stowes maka.
1836 företog professor Stowe en resa till Europa.
Under hans frånvaro uppstod i Cin- cinnati ett slafuppror, öfver hvars förlopp Harriet samvetsgrannt lemnade sin man redo- görelse i dagboksform.
Samtidigt offentlig- gjorde hon korta noveller och utkast i skilda tidningar.
I alla dessa artiklar uttryckte hon visserligen sin motvilja mot slafegarne, men var ännu ej en förklarad ifrarinna för slaf- veriets afskaffande.
Aret 1850 var såväl för Förenta staterna som för familjen Stowe ett minnesvärdt år.
Frågan om slafveriets afskaffande upptog allas tankar, och Harriet fick en mängd bref från sin svägerska och andra vänner om de för- skräckliga följderna af desserteringslagen, ge- nom hvilken hela familjer gingo under.
Mrs Beecher skref vid denna tid i ett af sina bref till mrs.
Stowe: » Om jag kunde bruka pennan som du, min Hattie, skulle jag skrifva något, så att hela världen väcktes till besin- ning, om hvilken förbannelse slafveriet är. » D å mrs.
Stowe hade läst detta bref för hela den församlade familjen, sprang hon plötsligt upp från stolen med utropet: » Ja, jag skall skrifva något!
Jag skall det så vidt jag får lefva! » I detta utrop finna vi ursprunget till » Onkel Toms stuga. » DENNA sensationsbekanta berättelse började offentliggöras den 5 juni 1851 i » National Era ».
Senare har Harriet Beecher — Stowe mången gång sagt: » Jag kunde inte längre hålla berättelsen i styr, den skref sig som af sig själf. » Eller en annan gång: » Jag skulle vara författarinna till » Onkel Toms stuga »?
Nej, Gud själf skref den, jag var ingenting annat än ett obetydligt verktyg i hans hand.
Plonom ensam tillkommer all ära. » För offentliggörandet i » National Era » fick författarinnan ett honorar af 300 dollars.
Samtidigt erbjöd sig en förläggare i Boston att förlägga arbetet mot halfva vinsten, för- utsatt att mr.
och mrs.
Stowe äfven åtoge sig hälften af kostnaderna.
Professor Stowe af böjde detta anbud med svaret, att de båda voro för fattiga för att kunna inlåta sig på ett sådant vågspel, hvarpå slutligen träffades en öfverenskommelse om 10 pi ocents vinst- andel.
Den 14 mars 1852 undertecknades öfverenskommelsen, och redan den 20 samma månad följde första upplagan på 5000 exem- ständigt genomgå och omnämna detsamma.
Utfö- plar.
Inom ETT ÅR såldes 120 upplagor med randet var emellertid på alla händer godt och bifal- öfver 300,000 exemplar.
Oaktadt denna oer- let efter åtskilliga nummer rent af stormande.
Ett hörda framgång sysselsatte sig mrs.
Stowe nummer å programmet vilja vi dock särskildt om- nämna såsom enligt vår åsikt det främsta af dem med utarbetning af en nyckel till » Onkel alla, nämligen Siegmund och Sieglindas duett ur Toms stuga » och erhöll alltid så mycket nytt Wagners opera » Die Walkiire », hvilken a f / ™ Östberg material, att hon 1855 och 1856 utgaf be- och hr Lundquist utfördes på ett öfverdådigt präk- 1872 skref Harriet en serie tigt sätt.
Skada blott, att ej orkesterackompagne- rättelsen » Bred ».
mang fanns att tillgå 1 V i hoppas dock, att duetten Floridaskizzer, som under det följande året måtte upptagas (ja helst hela operan!)
ännu en gång utkommo i bokform under titeln » Palmblad ».
och då med orkester.
— Salongen var öfverfylld, 1878 följdes dessa AF hennes sista större ar- och matinéen torde kunna räknas som en af de bästa, BETE » Poganue People »; likväl fortfor mrs.
som här gifvits.
Stowe ännu FLERE ÅR ATT skrifva kortare skis- ser och artiklar.
1872 öppnade sig för Harriet ett nytt och lönande fält för hennes intelligens, då » TAe American Literary Bureau af Boston » gaf henne i uppdrag att i de förnämsta städerna inom Förenta staterna hålla en cykel af 40 föreläsningar ur sina egna verk.
Sedan hon med den största möjliga framgång afslutat denna tournée, företog hon följande år en andra till städerna i Vestern.
Den förnämsta tilldragelsen under senare delen af hennes lif var firandet af hennes sjuttionde födelsedag.
Detta föranstaltades af hennes förläggare i form af en trädgårds- fest, till hvilken alla Amerikas namnkunniga skrifställare och lärde inbjödos.
Denna fest, som den 14 juni 1882 egde rum i Newtour- ville, en förstad till Boston, utgjorde afslut- ningen på mrs.
Stowes offentliga lif.
1886 förlorade hon sin älskade make.
(Forts.) äPlfn gingo de arm i arm, än hvar för sig sida | % | ' ' vid sida; ibland — när de kommo till den C * SÄ » aflägsnaste o c h minst skötta delen af par- ken — var vägen så igenvuxen af högt, fuktigt gräs och doftande ormbunkar, att han måste gå före och rödja väg, och hon kom hack i häl efter.
Litet emellan gjorde hon en » afstickare » åt ena eller andra sidan efter någon vacker blomma, något fint, krusigt blad eller vajande gräs, eller också måste de prompt stanna ett tag för att se på den där gamla lummiga eken, som var ihålig på ena sidan och ett sådant utmärkt gömställe för » kurra göm- ma », eller den där lilla viken nere vid stranden, t där de förr alltid hade haft hela barkbåtsflottiljen förankrad, eller den där höga, skrofliga klippan, som varit röfvarborg o c h vitne till så många djärfva, mer eller mindre lyckade stormningar, och hvilket allt hon mindes så väl, » å h!