Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En så kallad kornprick, bekostad af Staten, är visserligen utlagd på ofvannämnda ref, men den har, oaktadt säker förankring, dock blifvit åtskilliga gånger bortförd från sin plats, både under storm och i vackert väder, hvilket tydligen ger tillkänna att denna varning för sjöfarande icke duger, eller är ändamålsenlig, hvadan jag vördsam mast får föreslå, att en så kallad led-fyr, åtminstone ej mindre än den af Kongl.
Postverket på Westergarns Etholm uppförda, måtte byggas på Faludden och att en 176 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N:o 90. större ringklocka bredvid densamma placeras, för att under mist och sjömörker dermed kunna varna seglare från förestående faror i detta grannskap
Kostnaden för anläggning af en sådan fyranstalt kunde ej mätas med de oerhörda summor, som försäkringsbolagen förlorat genom de många olyckshändelser, som timat och troligen framdeles skola inträffa i närheten af det uppgifna stället, och Engelska Regeringen skulle blifva vår synnerligen tacksam för en sådan anläggning, hvarigenom sjöförklaringarne åtminstone skulle försvåras, för att blifva nöjaktige.
Om vördsam remiss häraf till vederbörligt Utskott vågar jag ödmjukast anhålla.
Stockholm den 4 4 November 1865 F. G. Du Rietz. / N:o 90.
Af Herr Du Rietz, Fredrik Gustaf, om de s. k. frälse-roterings-båls■mans-numrens ställande på vakans.
Då numera båtsmanshållets nummerär anses för sjöförsvaret mer än tillräcklig, helst kompanier deraf i sin helhet äro föreslagna till öfverflyttning på arméen; så vågar jag vördsammast föreslå: att de få s. k. frälse-roterings-båtsmans-nummer, placerade på indelningskompanierna, måtte hädanefter, i mån af afgång, få under fredstid förblifva vakante, mot erläggande af vakans-afgift tili Kronan, så vida rotehållarne sådant önska; men i händelse af krig borde de ifrågavarande rotehållarne förpligtas, att, inom lämplig kort tid, hafva de sålunda vakante blifne numren rekryterade.
Om remiss häraf lill vederbörligt Utskott får jag vördsamt anhålla.
Stockholm den 14 November 4 865. F. G. Du Rietz.
N.o 91.
N:o 91. 177 N:o 91.
I Af Herr Du Rietz, Fredrik Gustaf, om uppmuddring af Fårösunds hamn å Gotland, m. m.
Till föga nyttigare ändamål skulle väl penningar kunna användas, än att något påkosta en Sverige tillhörig hamn, ovedersägligen den bästa som Östersjön har att framvisa.
Jag menar härmed den af så många Fransyska, men ännu flera Engelska sjöofficerare, lika högt värderade som välkända Fårösunds hamn på Gotland, genom hvars södra inlopp nu 21 ä 22 fots fartyg kunna passera; men genom dess norra endast 10 å 11 fots djupgående.
En uppmuddring af denna sednare farled, till 17 ii 18 fots djup, vore nu för tiden ett ganska vanligt arbete; men af troligen oberäknelig nytta i händelse af ett krig uti våra farvatten, då denna hamn kan lemna säkert skydd åt en allierad flotta, bestående om än af flera hundrade fartyg, hvilka, uti den rymliga bassmen, egde säker ankargrund och vore bevarad från sjö, samt med en Monitor i hvartdera inloppet, otvifvelaktigt tryggad för hvarje anfall; men endast tvänne omständigheter anser jag oundgängligen böra förbättras och afhjelpas, nemligen: 1:0 Norra inloppets uppmuddring, dervid troligen någon sprängning, som nu för tiden är en ganska vanlig företeelse, erfordras, till det djup att 16 fots fartyg derigenom kunna passera; och 2:0 alt en vattenledning af sött vatten anlägges från det sundet helt nära belägna s. k.
Hyle-träsk, för fartygs beqvämligare förseende med erforderligt friskt vatten, hvilken vattenledning, om endast i ändamålsenlig och erforderlig rigtning utförd, icke skulle öfverstiga 2,000 högst 3,000 R:dr Runt, helst 1854—1855 Engelska örlogsfartyg åsladkommo en sådan medelst sammanskrufvande af flera skeppsslangar.
Jag vågar med anledning häraf vördsammast föreslå: att en noggrannare undersökning rörande ifrågavarande uppmuddring, på Statens bekostnad, måtte nästa sommar företagas af dertill skicklig person, till ett säkert bedömande af kostnaden för detta arbete, och i fall den icke öfverstiger sådan, för t. ex. en sluss i Göta kanal, Rikets Ständer Bih. till R.
Prot. 1865 & 1866. 11 Sami. 1 Afd. 23 178 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N:o 92. måtte underdånigt anhålla hos Hans Maj:t Konungen om arbetets utförande, äfvensom den föreslagna vattenledningens.
Jag har härmed endast velat fästa Höglofliga Rikets Ständers uppmärksamhet derpå: att naturen har inom vårt kära fädernesland bildat denna ovärderliga hamn nästan fullfärdig, säkert mera värderad af utländningar än af oss, dervid dock så ringa återstår för konsten att uträtta, som jag ofvan dristat anföra, för att vara ett mästerstycke, utan like i våra nordiska farvatten, synnerligen behöflig, i händelse af krig emellan sjömagter derstädes.
Om remiss häraf till vederbörande Utskott vågar jag vördsammast anhålla.
Stockholm den 14 November 1865. F. G. Du Rietz.
Af Herr Printzensköld, Axel Carlsson, om pension för e. o.
Om den, som sjelf vållat sin olycka, är beklagansvärd, huru mycket mera måste ej detta vara händelsen med den, som efter sina yttersta krafter sträfvat att från sig afvända elände och nöd, men till följd af sjukdom eller dylika omständigheter arbetat förgäfves och vid slutet af sin bana ser sig oförmögen att förskaffa sig äfven de aldra nödvändigaste medlen till lifvets uppehälle.
För extra ordinarie Kanslisten Christian Möller Allesson, en man, stadd i denna sorgliga belägenhet, vågar jag ödmjukast påkalla Rikets Höglofliga Ständers ädelmod.
Denne åldrige tjensteman är född den 2 September 179-3 och har, såsom i afskrift bifogade handlingar utvisa, sedan den 2 Oktober 1826 varit i Rikets tjenst anställd, derunder han tjenstgjort dels i Kongl Hofrätten öfver Skåne och Blekinge, dels äfven uti Kongl. Maj:ts
Ju stitie-revisions-expedition och i Kongl.
Kammar-rätten, hvars för Möller den 27 Maj 1864 utfärdade betyg utvisar anledningen till den gamle mannens motgångar på tjenstemannabanan. men derjemte att han under sin tjenstgöring ådagalagt synnerlig flit och ordentlighet i de göromål, som i anseende till honora åkommen svår döfhet kunnat inom sistnämnda embetsverk honom anförtros.
Han har således icke sjelf varit orsaken dertill att han ej med sitt trägna arbete kunnat se sin ålderdom till - Motioner hos Bidderskapet och Adeln 1865.
179 godo, men böra väl, då förhållandena så olyckligt gestaltat sig, den numera gamles mångåriga tjenst och redliga bemödanden att i sin mån gagna det allmänna icke i allt fall behjertas och bereda honom på hans höga ålderdom åtminstone skydd mot allt för tryckande fattigdom.
För min ringa del är jag af denna åsigt och i öfvertygelse att densamma skall delas jemväl af Rikets Höglofliga Ständer, vågar jag vördsammast hemställa: att den mer än 72 år gamle extra ordinarie Kanslisten Christian Möller Allesson måtte tilläggas för sin återstående lifstid pension å allmänna indragningsstaten med ett belopp, svarande emot hvad civile tjenstemän uti Kollegierna i lägsta lönegraden i slikt afseende åtnjuta.
Af Friherre Duwall, Carl Gustaf, om ställande af ett årligt anslag å 10,000 R:dr till Banko-fullmägtiges disposition, för att utdelas såsom arfvoden åt Bankens tjugu äldste e. o. tjenstemän.
Den fråga jag nu, om ock endast i rätta drag, går att behandla, är en fråga, som kräfver alla rättänkandes varma behjertande.
Arbete och betalning äro tvänne begrepp, som fullt uppväga hvarandra.
Rättigheten att för ett verkstäldt arbete fordra en viss betalning hör till de sanningar, som ej fordra någon bevisning.
Det är ock på denna grundsats, som samhället ytterst hvilar och alla dess medlemmar i deras ömsesidiga förhållanden till hvarandra, äro underkastade denna nödvändighetslag.
Det samhälle, som vi tillhöra, fritager sig tyvärr mången gång från uppfyllandet af denna allmänna regel och den Svenska Staten har tillegnat sig en på häfd grundad rätt att under många år af sina blifvande tjenare fordra ett lönlöst arbete.
Om någon tvekan skulle uppstå hvarest ett så hårdt prof måste genomgås, kan jag, med den kännedom jag eger om Rikets Ständers Bank, tryggt svara att så är förhållandet der.
Det är således om dess extra ordinarie tjenstemän jag vill tala. 180 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
Sedan den unge mannen slutat sina studier, och ledd antingen af egen böjelse eller målsmäns råd, beträdt den mödosamma tjenstemannabanan, möter honom bekymren i sin nakna verklighet.
Han söker och finner väl arbete, men ingen ersättning derför.
Med ungdomens tillit och hopp tror han sig kunna bekämpa den snart mötande nöden.
Aren gå, men någon ändring i hans hjelplösa belägenhet inträder ej.
Den hand som ledt hans ungdomsstig, har antingen kallnat eller förlorat sin förmåga att hjelpa.
Brist och behof äro snart hans enda trogna följeslagare.
Så fortlöpa 42 till 15 år och först vid 36 å 40 års ålder erhåller extra ordinarien en liten lön å 1,000 R:dr.
Den tillitsfulle ynglingen är förvandlad lill en modlös man och såsom sådan mottager han förtroendet att sköta det allmännas värf. Tron icke, mine Herrar, att jag öfverdrifva i denna min teckning.
En fyratiosju årig tjenstgöring i Rikets Ständers Bank bar lemnat mig ett dagligt tillfälle att skåda den sorgliga verkligheten.
Alltid har jag ansedt och anser äfven i denna stund det vara klokast handladt af det allmänna, att i tid taga vara på det unga slägte, som en dag skall blifva det allmännas tjenare.
Detta tillvaratagande skulle icke bestå i något annat än att betala dess arbete.
Dymedelst skulle modet upprätthållas, hoppet bevaras och den unge skyddas från behof och deraf sig härledande skuldsättning.
En gång blifven ordinarie tjensteman kunde han lefva, om ock sparsamt, af sin ringa lön, såvida han ej hade några skulder, ådragna under en lönlös tjenstetid, att gälda.
Uti 98 § af nu gällande Banko-reglemente finnes till extrakt-arbeten och extra ordinarie tjenstemän upptaget ett arfvodes-belopp af 4,000 R:dr.
Afsedt som detta anslag är till båda dessa uppgifna ändamål är det alldeles otillräckligt.
De gratifikationer, som deraf, äfven under tillämpning af den aldra största rättvisa, blifvit utdelade, hafva derför vexlat mellan 20 och 100 R:dr årligen.
Detta är således den uppmuntran Banken bestått sina extra ordinarie tjenstemän.
När lill följd af täta indragningar inom den ordinarie tjenstepersonalen i Bankoverket, arbetet för denna personal blifvit ökadt, och således behofvet af extra ordi nariers biträde nu är större än - tillförene, på samma gång utsigten till befordran för dessa sednare än vidare förmörkats, synes tiden vara inne att äfven se dem något till godo; och det är af denna anledning jag nu hos Rikets Ständer vördsamt föreslår: att till Herrar Fullmägtiges disposition måtte ställas ett årligt anslag af 10,000 B:dr B:mt, att, mot den tjenstgörmgsskyIdighet Herrar
Fullmägtige kunna finna skäligt att bestämma, tilldelas tjugu af Rikets Ständers Banks äldste extra ordinarie tjenstemän.
Om remiss till Banko-Utskottet anbålles.
Stockholm den 4 4 November 1865.
Carl Guslaf Duwall.
N:o 94. 181 N:o 94.
Af Grefve Lewenhaupt, Claés Magnus, om ändring i Jagt-sladgan för så vidt den rörer ejder-skylte.
Hindrad att vara närvarande då en motion af Herr von Feilitzen, rörande ejderfogeln, remitterades till Ekonomi-Utskottet, måste jag besvära Ridderskapet och Adeln med afhörandet af en ny motion om ifrågavarande nyttiga fogel.
Herr von Feilitzen begär att ejderfogeln i östra skärgården åter skall frigifvas på så sätt, att hannarne, eller, som lian behagar kalla dem, gubbarne, skola få skjutas sedan honorna lagt sig och förlidet års ungar under den tid de gästa våra klippor, samt strängt förbud emot äggningen och förbud att skjuta värpådan från den tid hon börjar att söka land.
Jag måste med min röst motsätta mig hvad Herr von Feilitzen i sin motion begär, till den kraft och verkan det kan medföra.
Om ungfogeln af ejdern, det vill säga, förlidet års ungar, som först i sitt tredje år äro fröbara, skulle få skjutas, och jagten efter dessa foglar, utan lagens skydd, fick fortfara, eller åter blefve så godt som frigifven, så måste ovilkorligen inträffa hvad redan i östra skärgården beklagligen inträffat, nemligen att ejderfogeln år från år minskas.
För ett eller annat tiotal af år sedan, häckade ejderfogeln mycket talrikt uti Calmare sund, synnerligast på ön Jungfrun, i Småländska skärgården lika så.
Nu deremot är den häckande fogeln i betydligt aftagande i Calmare sund och förekommer häckande ejder mycket sparsamt i den öfriga, mer nordligt liggande Småländska skärgården.
Uti Östergötlands, Södermanlands, Stockholms och Uplands läns skärgårdar förekommer häckande ejder något mera, men efter alla de upplysningar jag förskaffat mig, så väl från jägare som kronobetjening och fiskare, öfverensstämma alla uti den åsigten, att denna nyttiga och för vår skärgård praktfulla fogel, år från år i antal aftager.
Detta aftagande vill en eller annan jägare tillskrifva äggplundringen så väl af menniskan som af kråkan; jag deremot vill endast kasta orsaken på menniskan och af henne oförståndigt utöfvad jagt.
I fordna tider, då skärgårds-jagten utöfvades med flintlåsgevär, blef fogeljagten ej aå mördande som nu, sedan bättre skjutgevär användas och skjutfärdigheten stigit.
Ejderfogeln anländer, som Herr von Feilitzen säger, uti April och således efter sedan förbudet i den nådiga jagtsstadgan inträdt.
I slutet af April eller början af 182 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
Maj utsöker den sina häckningsplatser, ofta i närheten af fiskrarnes båthus.
Så snart ungarne blifvit utliggade, begifver sig honan med dem til! yttre hafsbandet, och är då, när den tillåtna tiden inträder, svårt för jägaren eller skytten att dem åtkomma.
Långt ifrån att vilja söka få denna jagt åter fri eller ens så, som den af mig åberopade motionären önskar, vågar jag, på det att någon möjlighet må finnas att idka ejderskytte uti den östra skärgården, föreslå: att Rikets Ständer måtte ingå till Kongl. Maj:t med underdånig anhållan, att förbudet af ejderskytte icke må taga sin början förrän den Usta Maj.
Härigenom blefve en möjlighet att under April månad, eller den egentliga sträcktiden, idka detta skytte.
Stockholm den '15 November 1865.
Claés M. Lewenhaupt.
Af Friherre Gederström, Rudolf, om beviljande af anslag till fullbordande af nordvestra stambanan, med sträckning jrån Christinehamn öfver Carlstad till Arvika.
Nordvestra stambanan, hvars »förnämsta ändamål är», enligt Kongl.
Maj:ts i dess vid sistlidne riksdag aflåtna nådiga Proposition angående jernvägars byggande, begagnade uttryck, »att åstadkomma en förbindelse mellan de förenade rikenas hufvudstäder», torde vid innevarande riksmöte ega utsigt att med kraftigare åtgärd fullföljas, än sorn kunde ega rum så länge ej rikets vestra och södra stambanor blifvit fullbordade.
Numera, och då besagda banor fulländats, synes ordningen vara kommen till den nordvestra, den i politiskt hänseende så vigtiga bana, nyss nämndes.
Redan har brödrariket, med berömvärd beredvillighet, å sin sida fullgjort den andel i den förenade banan, som vester om riksgränsen är belägen.
Det är oss äfven i Konungens, vid riksdagens början, å rikssalen hållna tal en hugnesam antydan gifven, att Rikets Ständer hafva att förvänta, det nordvestra stambanan kommer i åtanka medelst nådig Proposition vid innevarande riksmöte.
Men då tiden ej medgifvit dess aflåtande före motionsdagarnes utgång, ock icke med full visshet är kändt till hvad omfång och i hvilken Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N-.o 95.
183 sträckning den ifrågavarande stambanan blifver till utförande nådigst föreslagen, synes det böra tillåtas enskilde riksdagsledamöter, att inför Rikets Ständer framställa sin önskan och sina åsigter i förevarande hänseenden.
En utförligare utredning af de olika meningar, sorn inom det län, det återstående af nordvestra stambanan är ämnad att genomlöpa, hafva sig yppat i afseende å särskilda, alternatift ifrågasatta liniers inbördes anspråk på företrädet, skulle här blifva för vidlyftig och öfverskrida omfånget af en motion, men jag ber att få, såsom upplysande härom, åberopa innehållet af en till Chefen för Civil-departementet ingifven skrift, deri dessa förhållanden blifvit så tydligt, man förmått, återgifna, och hvilken skrift säkerligen, vare sig från Regeringens sida eller genom de undertecknade ingifvarnes försorg, blifver Iiöglofliga Stats-Utskottet delgifven.
Vare det nu nog sagdt, att bland sådana, tid efter annan förekomna linier, jag härmed vördsamt föreslår utförandet af den, hvilken, förordad af den i ämnet af Kongl. Majit sednast tillsatte komité, förenar fördelen af kortare väglängd, betydligt billigare anläggningskostnad, vida förmånligare lutnings- och kröknings-förhållanden med ojemförligt bördiga nejder att genomlöpa, alltså lofvande en öfvervägande personaltrafik, att ej tala om godstrafiken, som visar sig fullt jemngod, och enligt andras tanke, jemväl mera betydande, än på någon annan linie.
Den af mig nu förordade linie kallas »den södran, och eger, jemte alla de bärofvan uppräknade fördelar, den att beröra länets hufvud- och residensstad, sätet för dess administration, bank, hypoteksförening, stiftets högre elementarläroverk, m. m.
Att denna, af Carl
IX så visligt anlagda stad, nu, efter en flerårig tillvext i handel, rörelse och välstånd, har innevarande års sommar genom en förfärlig eldsvåda ödelagts och förhärjats, innebär icke någon minskad anledning för stambanans dragande till densamma, tvertom, och då med visshet kan antagas, att den nyss så olyckliga stadens idoga innevånare, kraftigt understödda, såsom de blifvit af det medborgerliga deltagandets verksamma hjelp, från alla delar af landet, skola med förnyade bemödanden uppresa nya boningar utur gruset; och hvilken kraftigare väckelse till lif och uppblomstring skulle val derutöfver dem räckas än just genom nordvestra stambanans ledande, på sätt som föreslagits, till och genom Carlstad!
Jag ville således, under förutsättning att Rikets Ständer finna utväg till fullbordande af nordvestra stambanan, vördsamt föreslå: denna banas sträckning från Christinehamn öfver Carlstad till Arvika i den rigtning, som blifvit innevarande år på Statens bekostnad utstakad, och att den emellan Arvika och Charlottenberg nära riksgränsen redan bearbetade 8tambane-del må blifva likaledes fullbordad.
Till dessa arbeten äro, enligt Kongl. Maj:ts vid sednaste riksdag till Rikets Ständer aflåtna Proposition, erforderliga för stambanan: emellan Christinehamn och Arvika . . .
R:dr 10,519,866. och till fullfärdigande af banan emellan Arvika och riksgränsen » 2,893,998. således tillsammans en anslagssumma af R:dr 13,4 13,864.
Skulle likväl vår financiela ställning, hvilken det tillhör Stats-Utskottet och Rikets 184 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
Ständer, att sorgfälligt afväga och bedöma, icke medgifver en så storartad ansträngning för ett i sanning storartadt mål, det jag lifligt önskar att den måtte tillåta, men ej vågar tilltro mig med visshet förklara, så nödgas jag alternatift inskränka min hemställan derhän, att åtminstone måtte anslås nödiga medel dels tills fullbordande af bandelen emellan Arvika och Charlottenbergs station, dels till utförande af stambanna emellan Christinehamn och Carlstad, hvarmedelst en ny och hel länk fogades till den redan, dels beslutade, dels färdiga sträckan af Statens jernvägssystem, och hvilken nya länk alltså kan förutses skola i sin mån tillföra detta system näring och gagn.
Af Friherre af Ugglas, Gustaf, angående sättet jör anskaffande af medel till nordvestra ock östra stambanornas fullbordande.
Ehuru Rikets Ständer, i anledning af väckt fråga om antagande af ett visst system, som skulle omfatta alla de jernvägsanläggningar, hvilka uteslutande borde af Staten bekostas, vid föregående riksdagar förklarat sig derom icke vilja fatta något beslut, enär kommande Ständer i allt fall vore oförhindrade att i dessa ämnen meddela sådana bestämmelser, som kunde i väsendtlig mån afvika från föregående Ständers beslut, har likväl det system för anläggande af Statens stambanor, som blifvit framlagdt uti det under den 8 November 1859 af särskilde komiterade afgifna underdåniga betänkande och förslag, hittills blifvit hufvudsakligen följd t.
I detta betänkande antagas följande sex stambanor: 1:0
Södra stambanan från Malmö öfver Nässjö och Jönköping till Falköping; 2:0
Vestra stambanan emellan Stockholm och Göteborg med föreningsbana från Örebro; 3:o Ostra stambanan från Cathrineholm öfver Norrköping och Linköping till Nässjö; 4:o ISorra stambanan från Stockholm öfver Upsala till Gefle—Dala jernväg; Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N:o 96. 185 5:0
Nordvestra stambanan från trakten af Porla öfver Christinehamn och Arvika till Norska gränsen, samt 6:o Sammanbindningsbanan genom Stockholm.
Alla dessa banor hafva numera dels blifvit färdigbygda, dels påbörjade.
De anslag, som af föregående Rikets Ständer härtill blifvit anvisade, hafva utgjort:
För den numera färdigbygda Vestra stambanan jemte föreningsbanan emellan Örebro och Hallsberg, 45 mil R:mt 37,504,368:
— För den likaledes färdigbygda Södra stambanan från Malmö öfver Nässjö och Jönköping till Falköping 35,6 mil „ 24,745,632: — Summa färdigbygd väglängd 80,6 mil, för en kostnad af R:mt 62,250,000:
— För påbörjande af Ostra stambanan emellan Katrineholm och Norrköping, utgörande omkring 4,75 mil 4,030,000: —- För Norra stambanans byggande från Stockholm till Upsala 6,25 mil ... 4,672,000: — För Sammanbindningsbanan genom Stockholm omkring 0,25 mil 3,070,000: — För Nordvestra stambanan emellan Porla och Christinehamn 5,25 mil ... 5,374,000: — samt för påbörjande af jernvägsanläggningen emellan Arvika och Norska gränsen 3,75 mil 1,000,000:
— Summa under arbete varande väglängd 20,25 mil, hvartill blifvit anslagne R:mt 18,146,000: — Tillhopa R:mt R:dr 80,396,000:
— De delar af de påbörjade stambanebyggnaderna, som, sedan förenämnde vid sistlidne riksdag anvisade 18,146,000
R:dr blifvit för ändamålet använde, enligt Jernvägs-komitéens förslag, skulle återstå att bygga, äro således: Af Östra stambanan: linien emellan Norrköping och Nässjö, utgörande 1 4 mil 32,220 fot, beräknad till en kostnad af R:mt R:dr 10,609,487: — Af Norra stambanan: linien emelian Upsala och Gefle—Dala jernväg, utgörande enligt 1859 års Jernvägs-komités betänkande a) för vägen emellan Upsala och Sala, 5 mil 22,500 fot 4,217,239: — b) för vägen emellan Sala och Robertsholm, 8 mil 22,450 fot 5,491,133: — 9,708.372; Transport 20,317,859:
Prot. 1865 & 1866. 11 Sami. 1 Afd. 24 186 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
No 96.
Transport 20,317,859: — Af Nordvestra banan: a) vägen emellan Christinehamn och Arvika, 1 0 mil 23,100 fot 10,519,866: — b) vägen emellan Arvika och Norska gränsen, 3 mil 31,000 fot .... 3,893,998: — hvarifrån afgå beviljade . . . 1,000,000: — 2,893,998: — 13,413,864:
Tillhopa 4-3 mil 23,270 fot för R:mt R-.dr 33,731,723: — Visserligen har redan under sistförflutna riksdag den åsigt sökt göra sig gällande, att, sedan Vestra, Södra och Nordvestra stambanorna blifvit fardigbygda.
Staten borde upphöra med all vidare anläggning af jernvägar, äfvensom röster höjts för den åsigten, att Staten nu borde hvila sig efter de ansträngningar, den förmenas hafva måst underkasta sig för att kunna åstadkomma dessa dyrbara anläggningar.
Hvad beträffar förstnämnda åsigt, så blef dock densamma helt och hållet underkänd af Rikets sednast församlade Ständer; i thy att anslag sisllidne riksdag beviljades, dels för påbörjande af icke blott Nordvestra stambanan, utan ock af Östra och Norra stambanorna, dels för anläggningen af sammanbindningsbanan genom hufvudstaden.
Den åsigten, att man nu icke borde färdigbygga någon annan stambana, än den Nordvestra, hvilken af politiska skäl synts företrädesvis böra fullbordas, torde hufvudsakligen grunda sig på tvänne antaganden, nemligen: det ena, att de redan anlagda stambanorna icke gifva någon direkt afkastning eller netto-inkomst, utan knappast bära dagkostnaderna samt banans och materielens underhåll; det andra, att Staten icke skulle, utan allt för betungande vilkor, kunna upplåna de förstambanornas fullbordande nödiga kapitaler, eller bestrida de för en sådan upplåning erforderliga kapital- och räntebetalningar.
Det torde derför vara skäl att närmare undersöka huru härmed sig förhåller.
Beträffande först frågan om den afkastning de redan färdiga stambanorna lemna, så finnas väl inga fullständigt afslutade räkenskaper för den tid, som förflutit sedan Södra stambanan i början af