Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Har inte redan den beskedlige magister Bruus lofvat att skaffa dig en passande plats?
Ack jo ... han är den enda, utom du, som visat mig välvilja ... men skall han väl kunna det?
Och dessutom, har inte jag din vänskap ... får inte jag sörja för min vän? (i det hon tar henne under armen)
Vänta nu, så skall du få höra huru bra jag har gjort upp det för sommaren.
I dag ha' vi examen, och jag hoppas att mamma kommer hit till staden ... hon har till hälften lofvat det!
Sedan examen är slut, följer du med oss ut till landet, och dröjer der till höstterminen börjar.
Under tiden skall nog mamma, med sina många relationer, skaffa dig en god lärarinnebefattning någorstäds
57 i vårt grannskap ... och vi kunna således länge få vara tillsammans.
Nere i Östergöthland finnas många unga och hyggliga bruksförvaltare och inspektorer ... och hvem vet ... om ett par år sitter min Anna som välbeställd husmor på en liten vacker egendom ... och jag kommer dit och får lära mig landthushållning ... blir inte det bra?
ANNA (leende mot sin vilja).
När du får göra upp det som du vill, skulle det då inte bli' bra?
Nå, hvad är det för omöjligt i det der?
Man behöfver bara lära känna dig för att älska dig ... och jag skall nog laga att du blir känd...
Vet du Anna ... jag har också en annan idé ... jag ville gerna se nära mig alla som velat mig väl ... och derför har jag också tänkt på magister Bruus.
ANNA (lifligt).
Har du verkligen?
Ja, vänta så skall du få höra!
Ser du, farbror Hjelm ... han, den der gamle majoren som var här och helsade på mig i fjol ... du minns ju honom?
Han har på sin egendom inrättat en skola ... och jag vet att han är mindre nöjd med den nuvarande läraren ... om man skulle kunna få dit magistern, du ... vore inte det bra?
Ack jo!... (hastigt hejdande sig) Men jag tviflar på att han vill ombyta vistelseort...
Ja, ja ... jag minns honom mycket väl!
Åhjo! om han får veta att du kommer... vet du Anna, han tycker allt bra mycket om dig!
ANNA (undvikande).
Men du tänker endast på andra ... har du inte också tänkt något på dig sjelf?
ANNA (blir varse rosen).
Åh men se, hvilken vacker blomma .:. är det din?
Det är tids nog!
CLARA (litet brydd, lutar sig emot henne).
Den har kommit från ... från ... min tredje vän!
58 ANNA (ömt).
Du älskar, Clara?
CLARA (sakta).
Ja vet du, jag tror nästan att det är så!...
Och troligen är det din kusin, han som tillika med magister Bruus tog mitt försvar emot de der unga sprättarne ... är det inte så?
CLARA (kysser henne).
Nu får du inte veta ett ord mera!
Men det säger jag dig Anna, dör jag i dag, så skall du fästa den der blomman vid mitt bröst.
Svärmerska! du skall lefva länge, för att få njuta all den lycka som du förtjenar!
Fröken Clara! det är ett bud dernere ifrån friherrinnan! CLARA.
Från min mor!...
Kom Anna, säkert är hon här ... jag skall få omfamna henne ännu i dag!
Du är lycklig du, som har en mor!
Hon skall också bli' din, när hon får lära känna dig rigtigt ... kom nu!
(de gå, men Clara vänder sig om i dörren)
Akta blomman, bästa Christine ... det finns ingenting som jag är mera rädd om!
Åhja lilla fröken ... det är inte farligt!...
Jag hoppas att få hederliga drickspengar af friherrinnan, och derför är det bäst att vara höflig. -- Nå, fröken Clara är i alla fall en rätt snäll flicka ... jag kan bara inte begripa hur hon kan tycka om den der sturska underlärarinnan ... det är då så sött, så det är alldeles CHRISTINE (ropar efter henne).
59 fasligt!...
Men nu skall jag väl uträtta min kommission! (går till venstra dörren)
Är mamsell Alma derinne?
ALMA (innanföre).
Ja, hvad vill Christine?
Ja men jag är inte klädd ännu...
GHRISTINE.
Jag vill tala vid mamsell lilet...
Nå, hvad gör det ... här ute är det ingen som ser mamsell...
Vänta litet då, så att jag får kasta en schal öfver mig!
JEAN (öppnar fönstret midt öfver och gör tecken åt Christine).
Pst! pst!
DE FÖRRE. JEAN (midt öfver gatan).
Sedan ALMA.
(vänder sig om och får se Jean) Kors i alla tider! betjenten! JEAN (halfhögt).
Lilla jungfru!
CHRISTINE (går till fönstret).
JEAN. Bara säga att baron kommer genast ... har jungfrun lemnat brefvet?
JEAN. Hyrt det här rummet ... jaha! här logera två gesäller om nätterna ... och en baron om dagarne!
Se Christine! så gör gentilt folk när de ha' små äfventyr för sig...
Åh det är ovärdigt ... jag talar om för mamsell...
JEAN. Baron ger jungfrun 25 riksdaler ... han tycker så mycket om utsigten!...
CHRISTINE (villrådig).
Inte än ... men. har baron...
JEAN. Tyst! jag hör honom i trappan!
Inte ett ord åt någon!... (försvinner ur fönstret).
Jo det här är vackert! (springer till dörren) Mamsell ... ta' väl på sig!
60 ALMA (kommer ut i morgondrägt, något kort underklädning, med en lätt schal kastad öfver axlarne).
Hvarför det ... här finns ju ingen mer än du...
Nej ... men det är friskt på morgonen, och fönstret står öppet!
ALMA (går fram till fönstret).
Ack ja! så skönt att få litet frisk luft!
CHRISTINE (hastigt).
Mamsell förkyler sig... (visar henne ett bref) Jag har något åt mamsell!
ALMA (skyndar hastigt till henne).
Hvad ser jag ... ett bref!
Det är ifrån den unga, vackra baron!
Skynda sig och läs det, innan småflickorna komma ut!
Men gå inte fram till fönstret... CHRISTINE.
Derför att... (afsides) Nej! jag kan behöfva tjugofem riksdaler ... lönen är så liten! (högt)
Derför att det är kallt...
Gör som mamsell vill då!
Nu får jag lof att gå! (afsides) Hon är för resten gammal nog att sköta sig sjelf! (går).
Ah! strax före midsommar!
ALMA (sätter sig i fönstret och bryter biljetten).
Jag tycker att man mycket väl kan behöfva litet luft här uppe!...
Ah! hvad det flägtar skönt! (kastar en blick midtöfver)
Der i rummet är aldrig någon om dagarne ... jag kan gerna sätta mig vid fönstret och läsa!
Få se hvad min baron skrifver!...
Ack, hvad mamma skall bli' förtjust när hon får höra att en baron friar till mig! (läser) "Älskade Alma!
Jag brinner af otålighet att få träffa dig, men som tusende hinder ställa sig i vägen för denna min önskan, har jag hittat på en ALMA.
Sedan VALTER (i fönstret).
61 förträfflig idé för att få säga huru mycket jag älskar dig, du huldaste af alla tärnor" -- -- (talar) Hvad har han då kunnat hitta på?
(läser) "Jag har nemligen lyckats att få hyra det rum hvars fönster ligger midt emot det vindsrum" -- -- (i detta ögonblick ser hon ut genom fönstret och varseblir Valter som en stund med förtjusta blickar betraktat henne.
Hon uppger ett rop af förskräckelse, och springer upp samt ropar då schalen i det samma faller ner ifrån hennes axlar)
Ack min Gud! han har sett mig! (skyndar hastigt in till venster).
Alma!
Älskade Alma! -- -- Nej, hon hör ingenting mera!...
Stackars lilla dufva ... hon blef skrämd ... men hon kommer väl snart åter sedan hon en gång vet att jag finns här!...
Det var ett charmant infall af mig, detta! (tänder en cigarr) Huru förtjusande var hon inte då den afundsjuka schalen föll ner från hennes hvita axlar... ah! jag tror bestämdt att den flickan kan förmå till den galenskapen att gifta mig med henne!
VALTER (ropar halfhögt).
LOTTEN. ELISE och ERIKA. (Inkomma från venster.)
Tyst!... der komma nu de andra små dufvorna!
LOTTEN. Ja, jag är värst rädd för franskan ... den kan jag aldrig lära mig!
Ack om examen vore slut ändå!
Nej, jag önskar det mest för middagens skull ... det är den enda ordentliga middag som man får här på hela året!
62 ELISE.
Ack ja! vi få fyra rätter mat!
Ja, men sist blef jag sjuk, derför att maten var så ovanligt stark ... och det felet har den inte annars!
Nej, här kokas en evig vattensoppa!
Men skynda er nu flickor! (högtidligt) för vi ska' läsa!
Ack den som vore väl hemma ... eller åtminstone kunde få ett bref hem och säga hur dåligt här är!
Pytt, fick du se något!
Så länge tant läser brefven för att se efter om de äro rätt stafvade, som det heter, så få föräldrarne ingenting veta!
Men ser ni, jag har skrifvit i smyg, jag!
Jaha, minns ni inte den gången då vi gick till Humlegården i våras?
Jaha ... då var jag till en breflåda och lade in ett bref till pappa, som jag skrifvit med blyertspenna en dag då jag fick arrest häruppe för det att jag härmade magister
Dogmér när han säger amen ... jag hade gömt brefvet i min hatt...
Ja, det har jag blifvit här, för hemma kunde jag hvarken ljuga eller göra mig till!
Den som vore så slug som du, Erika!
Då du tappade bort oss på torget?
Kom nu Lotten!... (afsides)
Om jag ändå fick se min vackra kadett vid examen, så gick det kanske bättre att kunna!
(Lotten och Isabella gå till höger).
Kom nu Elise, så sätta vi oss vid fönstret och läsa!
VALTER (sträcker sig ut genom fönstret).
Nu ha'
ELISE. ERIKA.
63 de visst gått ner! (i detsamma skyndar Erika upp på fönsterpallen och lägger sin bok på bordet)
För tusan! en är qvar! (försvinner från fönstret).
ERIKA (har blickat ut då hon hört ljudet af hans röst, och sett en skymt af honom).
ELISE. Äh!...
Nu vet jag hvarför Alma skrek nyss härute!
Det är någon midtemot!
Jo, jo, jo! (klappar i händerna)
Ack så roligt!
Det är någon liten kurtis!... ERIKA.
Ah, du är dum, mitt barn!
Vänta bara! (högt) Nej, nu gå vi ner och spela! (sakta) Säg: "ja, det gör vi!"
ERIKA (högt).
Alma kan behöfva vara ensam och läsa! (sakta)
(de skynda ned och smyga sig sedan utmed fondväggen till ett skåp som står på högra sidan)
Nu krypa vi bakom här, så skall du få höra på roligt!
Tyst du! det kan vara bra att veta tills man sjelf blir stor en gång!
Var nu mycket tyst! (de dölja sig bakom skåpet).
ELISE. Men...
ELISE (högt).
Ja det gör vi!
Jag ser ingen!
VALTER (ser ut genom fönstret).
Ändtligen ha' de gått!
ALMA (elegant klädd, från venster).
Flickorna ä' borta!
Jag undrar om han ännu är qvar! (går fram i rummet så att hon kan se Valter, men drar sig hastigt tillbaka)
Han är qvar!
VALTER (för sig).
Der är hon! (halfhögt) Alma! älskade Alma!...
ALMA (för sig).
Skall jag gå fram?...
Nej, jag bör inte göra det!... jag borde inte göra det...
64 VALTER (som förut).
Alma! ett enda ord, eller du gör mig förtviflad!
Jag bör åtminstone säga honom hur' ond jag är!
Om du inte kommer, så kastar jag mig ut genom fönstret!
ALMA (springer hastigt fram till fönstret).
Valter! hvad tänker du på!
Älskade Alma!... ändtligen får jag då se dig ... tala vid dig ... ack! om du visste hvad din anblick nyss förtjusade mig...
ERIKA (sakta).
Det skall jag komma ihåg!
Herr baron ... det är mycket obeskedligt af er att öfverraska en ung flicka så der...
Men, var det mitt fel att du kom till fönstret...
Missunnar du mig denna syn som aldrig går ur mitt minne?
Alma!... säg du! säg att du förlåter mig ... för min kärleks skull... ALMA.
Nåväl ja, jag förlåter dig ... men nu måste jag gå!
Det står i Tegnér!... ALMA.
Fy! jag trodde aldrig att ni var så elak!
Först ett ord!...
En af mina vänner, konsul Ettig har genom en affärsvän blifvit bekant med din mor ... han ämnar tillställa en supé på Hasselbacken och inbjuda hela pensionen, -- under pretext att det är för din mors skull ... vi få då träffas och samtala ostörda!
Då hoppas jag att få i ro säga dig hur mycket jag älskar min Alma! VALTER.
Alma! ett minne af denna stund!... något att hölja med mina kyssar!
Farväl nu ... jag måste gå!
65 ALMA.
Jag vet inte...
Rosen der bredvid dig ... jag skall gömma den evigt!
VALTER (sorgset).
Du älskar mig således inte ... du vill se mig dö?...
Grymma flicka! din önskan skall gå i fullbordan!... jag ... (böjer sig ut genom fönstret).
Valter!...
Valter!... (bryter hastigt af rosen, och kastar den till honom genom fönstret).
Men ... (afsides)
Det är ju inte min!
Och nu farväl! (kommer ned) Hvad skall Clara säga?
... åh, hvad jag känner mig förvirrad ... (vänder sig åt fönstret och besvarar Valters slängkyssar)
Hvad jag är lycklig, och huru ömt han älskar mig! (skyndar ut till höger).
Vid Gud! hon är förtjusande! jag tror jag älskar henne allvarsamt nog för att göra henne till friherrinna! (försvinner ur fönstret).
VALTER (kysser den).
Tack! tack! min älskade!
Det var annat till älskare, än den der gymnasisten som jag dansade med i vintras!
ERIKA och ELISE.
Det var bara skada att jag inte förstod hvad han sade!
ERIKA (öfverlägset).
Det tror jag, en sådan der barnunge!
Ack vet du Elise, han var så söt, att hade jag varit Alma, så hade jag kastat öfver hela blomkrukan till honom!
Men då hade hon ju kunnat slå ihjäl honom!
Ja du, det hade blifvit någonting rysligt du ... och så hade hon kastat sig ut genom fönstret
66 och slagit ihjäl sig med ... ack! så roligt, så roligt!
Eller också så hade hon blifvit tokig, och gått med utslaget hår ... som jag såg på spektaklet ... se, de ha alltid utslaget hår när de ä' tokiga.
Herre Gud! hvad du är dum!
Hvem kan ha tid att kamma sig när man är tokig?
Ja, men den jag såg var mycket bra kammad, fast inte håret var upplagdt!
Jaha, det är just deruti som det tokiga ligger!
Sätt dig der vid bordet, så skall du få se hur jag skall spela tokig.
(Elise sätter sig vid bordet, och Erika släpper ner sitt hår, antar en förvirrad mine, och skrider fram åt bordet under storartade åtbörder) Hvad vill du, bleka skugga som sväfvar... (med vanlig röst) Ser du, hon letar efter sin fästman! (som förut) som sväfvar fram öfver hafvets isgråa böljor? (under tiden öppnas dörren till höger och m:lle Palmén inträder utan att bemärkas af flickorna).
ELISE (enfaldigt).
Hvarför det, du?
ERIKA (fortsätter).
Söker du din brud?
Ack, dröj, och jag vill ge' dig...
M:LLE PALMÉN. En örfil, ja!
Är det så ni läsa till examen?
Men vänta du, Erika, jag skall snart göra dig klok igen! (flickorna draga sig upp emot bordet.
M:lle Palmén går efter och lyfter armen för att ge Erika en örfil; denna, som står framför Elise, springer under armen och ut till höger, så att Elise får örfilen i stället).
ELISE (gråtande).
Aj, tante!... det var inte jag som var tokig!
FLICKORNA (med ett skrik).
Tante!
67 M:LLE PALMÉN.
Så var det du som hörde på!...
Erika! vänta, Erika!
ERIKA (öppnar dörren och tittar in).
Om tante slår mig, så får tante ingen gödkalf utaf pappa den här gången! (skyndar ut).
Det barnet är ohjelpligt! (går till höger).
Vänta ni! jag skall tala om för Clara hvem som bröt af blomman!
(Tablå-ridån faller.) _____ TABLÅ.
Samma dekoration som i andra akten, ehuru rummet nu är betydligt mera städadt.
Rundtomkring bordet sitta alla pensionärerna, och på lärareus plats, Magister Bruus.
Det är mot middagen och examens slut.
Till höger och venster äro stolar framsatta, hvilka upptagas af pensionärernas slägtingar.
Till höger friherrinnan, majoren och Hjelm.
Till venster fru Ström, konsul Ettig och inspektor Larsson.
Bredvid friherrinnan mamsell Palmén, och Dogmér bakom hennes stol.
Bredvid fru Ström mamsell Florin, och Anna längre ned vid samma sida.
Några andra personer af båda könen äro ockå placerade å ömse sidor.
FRIHERRINNAN HJELM.
MAJOREN. HJELM.
FRU STRÖM.
MÉN.
MAMSELL FLORIN. DOGMÉR. BRUUS.
ALLA KONSUL ETTIG.
INSPEKTOR LARSSON.
MAMSELL PALPENSIONÄRERNA och ÅHÖRARE.
Nå, kan inte Lotten säga mig hvad
Carl den niondes första gemål hette?
68 LOTTEN (tvekande).
Catharina af Saxen-Lauenburg.
LARSSON (sakta till fru Ström).
Pass på nu, skall frun få höra ... min flicka ä' slängd, hon!
Ja, det är rätt ... hvems gemål var Catharina af Laxen-Lanenburg?
LARSSON (som förut).
Ser man bara på ungen!
Det visste icke tusan!
Jag har aldrig lagt mig i di der historierna.
Gustaf Wasas.
Nej, hon hette Maria af Pfalz.
Hette hon så, Erika?
FRIHERRINNAN (till mamsell Palmén).
Det är en liten qvick flicka, det der.
LARSSON (som endast hört det första, bugar sig klumpigt för friherrinnan).
Ja, se jag ska' säga hennes nåd, hon brås på far sin, skam te sägandes.
Ja, men fasligt elak.
BRUUS (med skärpa i tonen).
Skall examen fortsättas?
Kan Alma säga mig hvilket år Gustaf den tredje genomförde sin regementsförändring?
Nu skall inspektorn få höra.
ALMA. 1772.
M:LLE PALMÉN (förvånad).
Och när införde han säkerhetsakten?
Hon har ett märkvärdigt minne, min dotter.
LARSSON.
Ja, förbanna mig jag minns hälften så långt tillbaka!
Och säkerhetsakten har jag aldrig hört talas om -- det är säkert!
ERIKA (allvarsamt).
Han blef skjuten i hufvu't, herr magister!
Nå, Erika, hur dog Carl XII?
69 BRUUS (ser på henne).
Hm! rätt svaradt!
Nå, kan Elise säga mig hvad platsen hette, der han föll?
Nenej ... der föll hans lyckas stjerna, men hvar föll han sjelf?
Vid Fredrikshall!
ISABELLA. 1632.
Hvilket år, Isabella?
Tänk efter litet bättre!
Nej, 1718 var det!
Det var rätt!
ELISE. Pultava!
LARSSON (till fru Ström och Ettig).
Märkvärdiga barn att komma ihåg årtal!
Det enda år jag minns är 34, när koleran gick.
Förlorade herr brukspatron någon kär anhörig?
Nej, men jag hade en syster som inte fick koleran, och derför minns jag'et, för annars hade hon alla möjliga åkommor.
BRUUS (med lätt genomskinlig ironi).
Jag anser mig nu kunna med godt samvete afsluta min examen, ty flickorna hafva visat att de mycket rätt uppfattat hvilket mått af historiska kunskaper, som man anser den svenska jungfrun behöfva ega.
Årtal, namn och personer hafva de väl, eller åtminstone hjelpligt reda på, och det är allt hvad man af dem kan fordra.
Jag tackar flickorna för den uppmärksamhet, hvarmed de tagit del af min undervisning, och önskar att de så snart som möjligt måtte komma härifrån ... det vill säga, att de så snart som möjligt måtte vara fullärda och redo för lifvets allvarliga pligter, till hvilka de här på ett så värdigt sätt blifvit dresse ... (hostar) vill jag säga educerade! (stiger upp, slår ihop sin bok, bugar sig för auditoriet och lemnar platsen).
Den gemena menniskan! (högt) Flickorna ha nu en qvarts frihet tills examen i
70 musik börjar!
(Alla flickorna stiga upp och gå hvar och en till sina anhöriga.
Isabella, Elise och Lotten, som icke hafva någon sådan, stanna tysta och sorgsna vid bordet).
MAJOREN (sakta till Bruus).
Satans magister! det var ett obehagligt misstag på ord, det der!
Ni är er lik, gamla menniskoätare!
Det var ett mycket oskyldigt misstag ... det är inte lätt att skilja dressur och edukation nu för tiden! (de samtala sakta).
FRIHERRINNAN (till Clara).
Nå, min snälla Clara, är du mycket glad öfver att få lemna pensionen?
FRIHERRINNAN (sakta).
Om jag kunnat, så skulle det redan skett förr, men det var din fars vilja att du skulle stanna der i fyra år.
Det blir visst inte fyra år förrän till hösten, men...
HJELM (som hört samtalet).
Tillåter tante att äfven jag hjertligt tackar på Claras vägnar?
CLARA (kysser innerligt hennes hand).
Tack, tack! CLARA.
Kan mamma fråga det?
FRIHERRINNAN (småleende).
Jag måste väl ... på det du inte må göra det utan tillåtelse.
(De samtala sakta).
FRU STRÖM (klemande till Alma).
Min lilla, snälla flicka! du har varit chärmant i examen! (till Ettig) Herre Gud! hvad det är touchant att kunna ha råd att ge' sina barn en finare bildning!
För uppfostran och talanger, det har alltid varit min svaga sida!
Också är mamsell
Alma redan en fulländad dame!
LARSSON (tar upp en stor konfektspåse ur fickan och ger Erika).
Se der, min flicka! anfäkta dig, som visste att di sköt Carl den tolfte i skallen!
Ha-ha-ha! det visste inte far din!
Åh, jag vet myeket jag, pappa, som du inte vet! (springer fram till Isabella, Elise och Lotten och lägger en handfull konfekt för hvar och en) Se här,
71 flickor!
Der har du för örfiln, Elise ... och der har ni, Lotten och Isabella, för att ni alltid varit snälla emot mig!
Men hvarför se ni så ledsna ut?
Jag tänker på att jag inte får komma hem.
Och ingen menniska bryr sig om mig heller!
Ja. och jag har ingen anhörig, jag.
ERIRA.
Ack ja, det är sannt ... stackars flickor!
Men vänta ska'
ni få se! (springer till fadren och drar honom med sig till bordet)
Hör du, pappa! kom med!
De här flickorna ha hvarken far eller mor eller slägtingar här ... nu ska' du vara deras pappa också i dag ... hör du det?
Jo, det skall du, pappa ... för de ha alltid varit snälla emot mig!
LARSSON (halft förlägen).
Kors, kära barn...
Det var en annan sak ... hör nu, små mamsellerna ... jag tänker på en sak!
Ni kan gerna följa med Erika ut till mig under midsommarlofvet.
Ack ja, så roligt! så roligt!
ISABELLA (blygt men gladt).
Bara vi få för tante!
LARSSON (afsides, med en blick på Isabella).
Rasande vacker flicka det der! (högt) Usch ja! det skall gå som hin tar bönder!
ni kan behöfva komma ut på litet bete! (går till mamsell Palmén) Hör nu, mamsellen lilla ... (talar sakta vid henne).
CLARA (till friherrinnan).
Mamma, jag ville så gerna göra dig bekant med Anna! ERIKA.
Åh, det ställer nog pappa till.
Ah! underlärarinnan som du så ofta skrifvit om ... gerna, mitt barn!
(Clara skyndar bort till Anna, och för henne fram till friherrinnan).
Min goda mor, här är Anna, min bästa och enda vän här i pensionen!
72 FRIHERRINNAN (fattar Annas hand).
Mamsell Holm, jag har länge önskat att få lära känna er, för att tacka er för er vänskap och godhet mot Clara!
Friherrinnan är alltför god! fröken Claras vänskap har varit mera för mig, än min för henne! (de samtala).
DOGMÉR (afsides, observerar dem).
Hvad tala de om?
(närmar sig).
M:LLE PALMÉN (till Larsson).
Åh, se så, låt dem komma!
De kan behöfva att få litet kött på benen.
LARSSON (förlägen).
Hå, kors!... mamsell ska' inte tro ... att jag tror ... att mamsell svälter kräkena ... men si .... hm!... läsningen...
M:LLE PALMÉN (stucken).
Hvad menar inspektorn?
M:LLE PALMÉN. Nå, jag får väl lof att samtycka då!...
Nå, det var gentilt!.. mamsell slipper alltid föda dem under tiden! (går till flickorna och tala sakta om för dem utgången, hvarpå man ser dem hoppa af glädje).
DOGMÉR (sakta till m:lle Palmén).
(de samtala sakta och Dogmér visar på gruppen hos friherrinnan).
FRU STRÖM (till Alma).
Hvad som gläder mig, mitt barn, är att du har den chärmantaste toiletten utaf allihop!
Du ser mycket mera ut som en fröken än hon derborta! ETTIG (med anspelning).
Alma ser i mitt tycke ut som en hel friherrinna!
ALMA (brydd).
FRIHERRINNAN (till Anna).
Holm gör mig en verklig glädje genom att gästa hos oss i sommar!
Seså, ni får inte neka!
73 ANNA.
Ack, dertill år det mig alltför kärt att få vara tillsammans med Clara!
M:LLE PALMÉN (till Dogmér).
Magistern har rätt, det är bäst att börja musik-examen genast! högt) Seså, flickor, nu gå vi in i musikrummet och börja!
Får jag bedja herrskapet vara så goda och stiga med för att hora flickornas vackra framsteg i piano-spelning?
DOGMÉR (bjuder friherrinnan armen).
Tillåter hennes nåd att jag får den äran och ledsaga er?
Jag tackar, herr magister! (till majoren) Går svåger med?
MAJOREN.
Nej, jag kommer kanske efter om en stund ... jag är inte mycket för det der klingklanget.
Nå, hvad tycker kusin om pensionen?
Pensionen är odräglig ... men examen är charmant!
(de gå till höger, andra dörren).
BRUUS (till Anna) Kan jag, sedan musik-examen börjat, få säga mamsell
Anna ett ord härinne?
M:LLE PALMÉN (sträft till Anna).
Se efter att allt är i ordning derinne! (utmärkt artigt till fru Ström och de öfriga)
Får jag nu bedja herrskapet vara så goda och stiga in!
Jag tackar! (till Ettig) Det är ett utmärkt bildadt fruntimmer, den mamsell Palmén! ETTIG.
Ja, alldeles, charmant!
ANNA (sakta).
Jag skall försöka att komma!
Det säg jag genast ... för se, herr konsuln kan aldrig tro hvad jag har för en ambulatorisk förmåga i det fallet.
FRU STRÖM (afsides).
En mycket älskvärd karl, den der konsuln! (högt) Kom nu, Alma lilla, så få vi höra dig när du kommer på pianot!
Mamma lilla, då! ETTIG.
Åh! det syns på er, min nådiga!
74 FRU STRÖM.
Prata du! jag vet nog att min dotter är ett fenomen! (går med Alma och Ettig till höger).
LARSSON (till m:lle Florin, som han talat med).
Jaha ... jaha! det skall bli roligt att höra det der fingererandet på piano!
M:LLE FLORIN. Herr Brukspatron ä' visst sjeif musikalisk?
Åhja, se salig hustru min spelte litet guitarr, så jag har liksom litet hum om'et!
(de gå; alla ha nu gått in, utom majoren och Bruus).
MAJOREN (som talat sakta med Bruus).
Jaså, så magistern slutar i pensionen?
I pensionerna, får majorn lof att säga ... jag har flera sådana här damekläckningsanstalter som jag läser uti!
Hufvudsumman är att jag slutar ... det här står inte tusan ut med!
Och hvad ämnar ni se'n taga er till?
Jo, att börja med så tänker jag gifta mig!
MAJOREN (skrattande).
Det är inte så rasande ... men det lefver man inte utaf!
Så god affär kan ett giftermål vara ibland ... men jag gifter mig med en flicka, jag ... och inte med något stenhus eller några kapitaler!
MAJOREN. Gratulerar!... skada bara att magistern inte kommit på en så förnuftig idé förr!
Skada att inte samhället kommit på den förnuftiga idén att så betala mitt arbete, så jag kunnat föda en hustru!