Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Riks-Stånden vid ett mera rättvist bedömande af de förluster och det lidande, norra delen af Calmar Län måste vidkännas genom Länsstyrelsens aflägsenhet, icke skola neka sitt bifall till den lättnad, medborgare med så mycken billighet fordra, för att, i likhet med andra Läns invånare, erhålla deras angelägenheter vid Länsstyrelsen handlagde och afgjorde.
Såsom skäl för afslag är antaget, alt, då alla missförhållanden vid Länsstyrelsernas indelning, icke kunna på en gång rättas och afhjelpas, borde äfven i det nu uppgifna afseendet, en allmän reglering afvagtas och förhållandet, i enlighet med Aspolands Häradsboers yttrade önskan, tills vidare förblifva sådant det 1111 befinnes.
Denna sats innebär, att, der man icke ser sig i tillfälle att hjelpa allt, måste man äfven lemna ohulpet hvad, som kan afhjelpas.
Man skall tåla fortfarandet af synbara oordningar, bevista lidanden, derföre, att andra sådane antingen blott anas, eller ock verkligen finnas, men utan att vara framställde till rättelse.
Att slutledningar af denna halt icke kunna rättfärdigas inför den sunda pröfningen, lärer knappt behöfva utredas.
När fanns väl i menskligheten ett fullkomlighets-tillstånd, der ej brister voro qvarlemnade att botas?
jag hade 4 Slats-Ulskottels Utlåtande, N:0 101. trott, att, der behof af rättelse visade sig, man ej borde låta dem stå tillbaka, för att i framtiden kunna genomföra dem i större vidd, helst fortsättningen af ett lidande som ej borde ega rum, alltid måste blifva en uppenbar orättvisa.
Lika litet som jag utur dessa grunder kan finna den på tänkta re allmännare regleringen af Rikets Länsstyrelser hinderlig för bifall till min motion, lika litet måtte den ock, kunna motverkas af ofvanbemälde Häradsboers skiljagtiga önskningar, helst det står dem fritt att afsäga sig fördelarna af den förändring, som åsyftas, i fall de verkligen skulle anse sig dermed obelåtne.
Ytterligare har Ilöglofl.
Utskottet såsom skäl för sitt afslag, åberopat den kostnad, som genom förslagets verkställighet skulle åstadkommas.
Samma Utskott, sorn ej tvekat att på grund af enskilde motionärers framställningar bevilja liera hundrade tusen Riksdaler till underlättande af vattencommu nica tioner, att tillstyrka betydliga anslag, dels åt corn muner för hamnanläggningar, och andra enskilda föremål, dels till välgörenhets-inrältningar, till förbättrande af embetsverks och tjenstemäns löner, m. m.; samma Utskott finnér nu medel saknas, alt, till verkställighet befordra ett förslag, un ler stödt af Fyra Häraders invånares ansökning, Landshöfdinge-embelets tillstyrkande och Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition.
Förtjena väl nämnde omkring 60,000 medborgare mindre uppmärksamhet och skydd för sina rättigheter än andra; och är det väl rättvist att afslå ett understöd af 3,000 R:dr för alt afhjelpa de olägenheter, som här öfverklagas, allrahellst, då denna utgift i icke ringa mon skall åt Staten återgäldas genom blifvande besparingar af fångtransporter och af anstalter uti andra Länets polis rörande ärenden Vore det nationens representanter värdigt att för besparing af denna föga betydliga Stats-utgift, fortfarande låta blottställa dessa Häraders allmoge för en snart sagdt godtycklig behandling af den lägre kronobetjeningen, då atlägsenheten nekar den förorättade att anföra sin klagan annorlunda, än med svårigheter och kostnader, ojemförligt känbarare än dem, som invånare i andra Län få vidkännas?
Är det rätt att Konungens Befallningshafvande skall genom Länets missformighet förhindras att, vid ekonomien och polisen derstädes lägga den hand, som egnar en driftig styrelse, och hvarförutan den icke kan tillvinna sig inflytande, förtroende och agtning?
Jag vågar tro, att dessa frågor ej kunna besvaras på mer än ett sätt, och att Höglofl.
Riks-Stånden skola uti hvad jag nu anfort, och förut är till beskalK nheten ännu närmare utveckladt, finna öfvertygande anledningar till ogillande af Stats-Utskottets Betänkande, och bifall till min i ämnet gjorda vördsamma motion.” Slals-Ulskoltets Utlåtande, N.o 202.
5 N:o 202.
Arik. till Exp. Utsk. den 3 Juli, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af erhållna återremisser å utlåtandet N:o 44. (U. A.) Siats-Utskottets Utlåtande N:o 44-, angående regleringen af utgifterne under Riks-statens 3:dje Hufvud titel, har, enligt från Riks-Stånden ankomne Protocol Is-utdrag, blifvit af Ridderskapet och Adeln i sin helhet återremitteradt, på grund al anmärkningar vid de serskilde punkterne uti detsamma, af Preste-Ståndet jemväl uti de liesta punkter återremilteradt, af BorgareStåndet bifallet, utom uti 2:ne punkter, som föranledt återremiss, och af Bonde-Ståndet dels bifallet, dels återremitteradt uti dess serskildte punkter, hvarforutan åtskillige erinringar förekommit vid de Utlåtandet åtföljande Bilagor.
Innan Utskottet ingår uti en närmare granskning af de anmärkningar, sorn blifvit framställde emot de i det ifrågavarande Utlåtandet tillstyrkte åtgärder och beslut, har Utskottet först ansett sig böra till besvarande upptaga de yttranden, hvarmed åtskillige talare inom de begge förstnämnde RiksStånden uppträdt emot de af Utskottet vid regleringen af denna Hufvudtitel följda allmänna grundsatser, samt det sätt, hvarpå Utskottet ansett frågan om anslag för försvarsverket böra uppfattas, hvilka yttranden hufvudsakligen innehålla: att Utskottet ej skulle, enligt-Grundlagen, varit berättigadt alt, på sätt vid affatlandet af delta Utlåtande förments hafva egt rum, sjelf väcka förslag, som ej af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition eller enskilde motioner varit föranledda; att Stals-Utskottet ej, utan i förening med allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, bordt behandla frågor 0111 en förändrad organisation af Armeen, och att derföre vid återremissernes besvarande, Utlåtandet måtte skiljas i tvänne delar, den ena, innefattande behandlingen af anslagsfrågorna, den andra, de väckte orga nisa tions-förslagen på det, i fall Utskottet vid holle sina yttrade åsigter, Talmännen i vederbörande Riks-Stånd måtte, i afseende på ärendets behandling och propositionens framställande kunna förfara, enligt Grundlagens föreskrifter; alt, då Kongl. Majit, enligt 14 §.
Regei ings-formen, eger högsta befälet öfver krigsmagten till lands och vatten, och nationen således lemnat landets försvar i Dess händer, det vore ensamt af Dess vishet, erfarenhet och förutseende, sorn Sverige hade att förvänta de organisations-förslag, hvilka för Svenska armeen kunde anses behöfliga; alt någon detaljerad plan för
Rikets försvar hvarken borde eller kunde 6 Slats-Ulskottets Utlåtande , N:0 202. komma under Ständernas granskning, emedan dels någon laglig rättighet dertill ej fanns, dels Ständerne ej hafva förmåga att bedöma en sådan plan, dels ock ett offentliggörande deraf, skulle lemna Rikets fiender en ledning för uppgörandet af anfallsplaner; att Utskottet deremot, för bedömandet af försvars-verkets behof, såväl i afseende på armeens personal, som rörande material-kostnaderne, haft tillräcklig ledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående Slats-verkets tillstånd och behof, grundad på Slats-Secreterarens för Krigs-ärendena deri väl motiverade betänkande och Krigs-administrationens lill Kongl. Maj:t ingifna detaljerade förslag och utredningar med tillhörande allegater; att Utskottets förslag till organisationer dels voro o verkställbara, dels komme alt för nationen medföra mera skada än gagn; att flere af de föreslagna åtgärd erne fordrade Kongl. Maj:ts sanction, och således de deraf förväntade besparingar, hvilka, äfven om indragningarne pröfvas nj^tlige och verkslällbara, blott kunna beredas successivt, ej bordt tagas i beräkning vid Stats-regleringens uppgörande, såsom föranledande förlägenhet för Krigsadministationen, om Kongl. Maj:t vägrar
Sitt samtycke till dessa indragningar; att armeen ej kunde i den mening, Utskottet antagit, sägas blifva mera disponibel, genom elen föreslagne minskningen af Generals-befäl och sammanslagningen af Regementer, som äro förlagde på vidsträckt terräng; att indragning af den stående hären ej vore ledande till ett bättre försvarssystem, då det nemligen väl vore lätt alt, enligt Utskottets förslag, förstärka armeens förut befintliga fredsfot under ett anfallskrig på utländskt botten, men svårt, om icke omöjligt att verkställa sådant under ett försvarskrig inom eget land; att den af Utskottet antagne proportion emellan Cavallen och Infanteri vore origtig och mindre än hos alla andra nationer; att Beväringen, då den ej vore fullt bildad och exercerad, ej kunde uti krig göra samma nytta, som den vid tjensten vande soldaten, och att en så stor utsträckning af Beväringsmanskapets vapenöfningar, att detsamma kunde i tjenstbarhet mäta sig med den stående hären, skulle blifva för nationen mera betungande, än som fördelen af alla de indragningar, Utskottet velat tillvägabringa, kunde uppväga, och att det emedlertid föreföll besynnerligt, att Utskottet, som på utsträckningen af Beväringens vapenöfningar grundat sitt förslag till indragningar i den stående hären, icke bifallit Kongl. Maj:ts Proposition om anslag för Revär! ngs-exercis under 21 dygn, utan endast tillstyrkt nödiga medel för en tid af 12 dygn, in- och utryckningsdagarne oberäknade, samt derjemte föreslagit indragning uti armeens befäl, hvars bibehållande eller snarare förökande stod i det närmaste sammanhang med förslaget om
Beväringsmanskapets användande för landets försvar; äfvensom slutligen att bristande tillgångar för Stats-ULskotlets Utlåtandej IV.-O 202. j verkställande af de, ntaf Kongl. Maj:t nödige ansedde åtgärder, ej kunde såsom skäl för afslag anföras, då landets formonliga financiella ställning sådant vederläde; varande jemväl åtskillige anmärkningar framställde vid de Utlåtandet åtföljande bilagor, Litt.
A. och 13., dels rörande förment olikhet emellan de förslag, som deruti förekomma och de, som innefattas i Utlåtandet, dels i afseende på verkställbarheten eller lämpligheten af de åtgärder, hvarigenom, enligt hilagorne, besparingar skulle blifva alt påräkna, dels angående utsträckningen af de indeldta Regementenas möten samt de i afseende derpå föreslagne bestämmelser.
Utskoltet, som i afseende på de förekomne antnärkningarne vid formen för det afgifna Utlåtandet, endast vill åberopa de af Utskottets egne och äfven andre Ledamöter inom de serskilde Riks-Stånden, i anledning deraf, afgifne yttranden, hvarigenom samma anmärkningar blifvit fullständigt upptagne och vederlagde, får i öfrigt lili besvarande af de erinringar, som, vid de af Utskottet för pröfningen af försvarsverkets behof antagne grundsatser blifvit väckte, anföra: att då Utlåtandet i denna del endast innefattar en redogörelse i allmänhet för Utskottets egen uppfattning af ämnet, Utskottet anser sig så mycket mindre behöfva ingå i en omständlig vederläggning af dessa anmärkningar, som Utskottet egt deli tillfredsställelsen att se sina åsigter erkände och gillade äfven af sådane Talare och män af yrket, hvilka, i fråga om tillämpningen, uppträdt såsom Utskottets motståndare.
Hvad serskildt angår frågan om olämpligheten af en minskning i antalet af armeens befäl, hvilken skulle uppkomma, i följd af de förslag, som Utskottet framställt, och hvarigenom, i händelse af krig eller uppbåd af beväringen, armeen kunde komma att sakna Officerare, anser Utskottet sig likväl böra, som allmän grundsats anföra: alt Utskottet icke förbisett nödvändigheten för armeen att i krig, då dess leder förstärkas, kunna påräkna tillgång på ett talrikare befäl, än som kan vara behöfligt för dess tjenstgöring under freden; men att Utskottet ansett tvifvelagtigt, huruvida detta fördelagtigast ernås derigenom, alt ett öfver det vanliga behofvet betydligen ökadt antal befäl underhålles i fredstid, då det icke lärer kunna bestridas, att ett fördubblingsbefäl, hvilket man nödvändigt måste Uirika sig inom de lägre graderna, icke allenast stänger vägen för sin egen befordran, uian jemväl, i anseende till sin talrikhet, inskränker för sig sjelf tillfället att, genom ändamålsenlig öfning och verksamhet i en för hvarje grad erforderlig utsträckning, förvärfva sig ali önsklig säkerhet och erfarenhet i tjernsten.
Utskottet har ock antagit såsom en följd af vår stående armees organisation, att tjenstgöringen inom densamma icke är strängare, än alt befälet 8 Stats-Uiskottets Utlåtande, N.o 102. vid de ständiga Regementena må kunna medhinna att exercera landets beväring; och, hvad angår befälets förstärkning i krig, tror Utskottet, att, i händelse af behof, Under-Officer, hvilken inom vår annee står på en högre bildningspunkt, än dess vederlikar inom andra länder, i många lall både bör och kan intaga Officerns ställe, under det att han efterträdes på sin plats af den vid skolan danade corporalen.
Hvad sorn brister, bör vara afsedt att fyllas från tillämpnings-skolan och ur beväringens leder.
Beträffande de anmärkningar, som blifvit framställde emot Utskottets förslag att nedsätta Cavalleriels styrka, får Utskottet endast anföra, att det icke funnit sig öfvertygadt orri behöfligheten att, i fredstid underhålla ett talrikt Cavallen i Sverige, hvilket, såsom krigstheater betragtadt, är så i alla atseenden hinderlig! för (kavalleriets- rörelser, dels i anseende till svårigheten att i ett jemnförelsevis ringa uppodiadt och bebygdt land under ett fälttåg finna fourage och skygd för hästarne, men hufvudsakligen derigenom, att Cavalleriet i dess operationer nästan utan undantag måste följa landsvägarne, under det att terrängen på sidonie är mer eller mindre oåtkomlig för ryttaren, till följd af de hinder, som bildas af sjöar, skogar, klippor, kärr och hägnader; och får Utskottet, till undvikande af vidlyftighet, endast tillägga, att, på sätt Utskottet anfört, och vid 1813 och 1814 årens campagne till någon del egde runi, Cavalleriet, i händelse af behof, kan under krig förstärkas med beväring, genom hvilken åtgärd det låter sig göra alt komma till det al ätskillige talare för nödigt ansedda förhållande emellan Ca valleri och Infanteri*, så vida i denna beräkning må anses ligga någonting säkert och ofelbart.
Anmärkningarne emot beräknings-grunderne i Tabellerne anser Utskottet icke erfordra något fullständigare besvarande, då dessa anmärkningar dels röra mindre väsendtliga omständigheter, dels icke leda till annat, än att ådagalägga, det en mer eller mindre betydlig tillökning eller minskning i de calculerade till Kongl. Maj:ts disposition öfvcrlemnade besparingarne bordt beräknas.
Utskottets tillstyrkande, det måtte Rikets Ständer hos Kongl. Maj! i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Maj! förelägga nästkommande Ständer en omfatta nde plan till försvars-verkets organisation, har af de flesta Talare, dels icke blifvit motsagdt, dels gilladt, och då Utskottet fortfar att anse sin hemställan i detta afseende, såsom väl grundad, och till sitt inflytande på försvarsväsendet i en framtid, af högsta vigt, har Utskottet icke funnit anledning att, i denna del frångå sin mening.
Utlåtandets första punktj som innefattar anslagtt till Kongl. Krigs-Col legium - Stats-Utskottets Utlåtande, N.-o 202. 9 legium och Utrednings-förråden haj-, af Borgare och Bonde-Stånden blifvit bifallen, men af Ridderskapet och Adela samt Pr este-Ståndet återremitterad, på den grund, att, då ett Presidents-Embete fanns i Kongl. KrigsCollegium och ej kunde annorlunda än genom Grundlags-förändring afskaffas, angelägenheten fordrade, att detsamma förseddes med lön på stat, på det Kongl. Majrt mätte blifva i tillfälle att dertill utnämna den mest passande, utan afseende på dennes förut innehafvande lönevillkor, samt att den af Kongl. Maj:t äskade spanmåls-beräkning under lönerne ej föranledde någon egentlig tillökning i anslaget och vore alltför obetydlig, för att, genom dess anslående, göi-a en ny löne-reglering inom hela Embets-verket af nöden.
Utskottet får, i anledning häraf, erinra, att Utskottet icke föreslagit Presidents-embetets indragning, utan endast, i likhet med hvad Rikets senast försandade Ständer äfven beslutat, funnit någon serskild lön på stat för detta embete icke numera än tillförne erfordras, i följd hvaraf, och då intet giltigt skäl uppgifvits för det yrkade uppförandet på stat af spanmäl under lönerne, Utskottet anser sig böra vidblifva sitt i denna punkt afgifna, af tvänne Riks-Stånd bifallna, Utlåtande. o.: dr a punkten, angående anslaget till Kongl. Kr igs-Hof-Rätten, bifallen af Borgare-Ståndet, har, af de öfriga Irenne Riks-Stånden blifvit återremitterad, af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, under åberopande ej mindre af det redan i allmänhet anförde skäl, att Stats-Utskottet ej skulle ega att, utan serskild väckt motion, tillstyrka Rikets Ständer, åtgärders vidtagande, och att ej detta Utskott, utan Lag- eller Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten, bordt behandla ifrågavarande ärende, än äfven af den omständigheten, att de allmänna
Domstolarne ej syntes vara behörige att döma uti disciplinära och militäriska tjenstgörings-mål, och att indragning af Kongl. Krigs-Hof-Rätten, som ej kunde ega rum annorlunda, än i förening meden Grundlags-förändring i de punkter, der denna Domstol omförmäles, i alla fall icke borde komma i fråga, så länge Krigs-Domstolar i första instansen finnas och ej, utan våda för armeens disciplin, torde kunna afskaffas; och af Bonde-Ståndet_, på grund af den anmärkning, att, då Kongl. Krigs-IIofRätten ansågs kunna upphöra, Utskottet bordt uppföra dess nuvarande anslag å allmänna Indragnings-staten.
Då Utskottets förslag grundar sig på den förutsättning, att Kongl. Krigsllof-Rättens göromål må kunna öfverflyttas till de Kongl. Ilof-Rätterne, vid hvilka, då mål af ren militärisk eiler disciplinär beskaffenhet förekomma, Bih. till R.
Fröt. 1840. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 1 Haft. 2 io Stats-Utskotlets Utlåtande, N:o aoj. Militär-Ledamöter, om så erfordras, kunna adjungeras, i enlighet med hvad redan hos Konungens Högsta Domstol eger rum, då sådane mål der förekomma, har Utskottet icke kunnat inse de svårigheter, som för denna Domstols upphörande förments uppstå.
Hvarjemte Utskottet får erinra, att, då, enligt Utskottets tillstyrkan, Rikets Ständer endast skulle komma att hos Kongl.
Majit i underdånighet anmäla deras önskan, att Kongl. Krigs-Hof-Rätten måtte kunna upphöra, det jemväl skulle på Kongl. Maj:t ankomma att pröfva, ej mindre nyttan och ändamålsenligheten af den sålunda föreslagna förändringen uti den militära lagskipningen, än äfven, i fall denna Rikets Ständers åsigt af Kongl. Majit gillades, föreslå de åtgärder, som i sammanhang dermed kunde erfordras; och, enär vid sådant förhållande och innan den förändrade organisationen blifvit Grundlagsenligt tillvägabragt, Kongl.
Krigs-Hof-Rättens nuvarande anslag icke kan upphöra, har Utskottet ej funnit skäl att i det ena eller andra afseendet frånträda dess redan afgifne yttrande.
Emot den 3:dje punktenomfattande Staten för Generalitetetj hafva inom Ridderskapet och Adeln flere Talare uppträdt, under yrkande, att de pensioner, som blifvit föreslågne, måtte tillvägabringas på annat sätt, än genom minskning af Generals-befälen, hvilkas redan varande district voro allt för stora och åtminstone ej tålde någon utsträckning i vidd, hvaraf ock möjligen kunde uppkomma en större kostnad, än den genom indragningen erhållne besparing, eller förmedelst nedsättning af de öfrige General-Befälhafvarnes löner, då det ej kunde sägas vara obilligt, att Arméen fick tillgodonjuta åtminstone några få platser, försedde med löner, tillräcklige eller öfverskridande hvad, som oundgängligen fordras för lifsuppehälle; att destutom lönen endast vore 3,000 R:dr, men det återstående beloppet anslaget till taffelpenningar och andra för en General-Befälhafvare nödige utgifter, hvaribland utfodring till hästar, resekostnad m. m., äfvensom att, så framt någon skulle kunna komma af pensionsrummen i åtnjutande, tiden för tjenstgöring i egenskap af General-Befälhafvare, såsom villkor för pension, måtte nedsättas från tio till fem år, då det vore kändt, att högst få Oilicerare kunde lyckas erhålla dessa platser förr, än vid en redan uppnådd högre ålder.
Preste-Ståndet har förbigått punkten utan anmärkning och BorgareStåndet densamma bifallit, hvaremot Bonde-Ståndet beslutat återremiss, på flere Ledamöters yrkande af nedsättning uti Generals-löner ne, till hälften af deras nuvarande belopp, och platsernes bestämmande till 4, äfvensom de Stats-Utskottets Utlåtande, N.o 202. lt uppkommande besparingarnes indragning tili Stats-verket, i stället för deras anslående till nya pensionsrum.
Vid öfvervägande häraf, har Utskottet, som med afseende å de serskilde åsigter, som, rörande förslaget i denna punkt, inom de olika Riks-Stånden blifvit uttryckte, icke funnit sig böra frångå det afgifna yttrandet i sak, deremot ej kunnat förbise giltigheten af den anmärkning, att, så framt ej blott de redan varande, utan äfven de nu ytterligare föreslagne pensionsrummen skola kunna uppfylla sin bestämmelse att på en gång vara en tillflykt för Inspections- och District-Generalerne vid en uppnådd högre ålder och leda till en större tjenstbarhet inom Armeens högre befäl, den tjenstetid, hvilken, såsom villkor för pensions erhållande, varder bestämd, ej må beräknas så lång, att allt för mycken svårighet uppstår för detsammas uppfyllande, och då, vid det förhållande, att pensions-rummens antal är hestämdt och att inkomsterne vid tjensten betydligt öfverstiga pensions-beloppet, anledning ej är att befara, att en mindre tjenstgöringstid än den af Utskottet förut föreslagne skulle komma att föranleda missbruk vid pensioneringen; får Utskottet, som i öfrigt vidblifver det afgifna Utlåtandet i denna punkt, endast tillstyrka den förändring uti det föreslagna villkoret för rättighet till pensions erhållande, alt ifrågavarande pensioner må kunna tilldelas sådane District-General-Befälhafvare och Inspectörer för de serskilda vapnen, som, efter 5 års tjenstgöring i denna egenskap och uppnådde 60 års lefnadsålder, erhålla afsked från deras befattningar.
Utlåtandets //tele punkt, rörande anslaget till General-^/djutantS-Expeditionen för Arméen, hvaremot anmärkning ej förekommit hos Preste-Ståndet, har blifvit återremitterad af Ridderskapet och Adeln, på grund af det framställde yrkandet, att anslaget måtte öfverflyttas på den genom styrelsens förändrade organisation uppkommande nya Expedition för Commandomåi; af Borgare-Ståndet, på grund deraf, att, vid det förhållande, att en af de nye Stats-Räden blefve ansvarig Rådgifvare i Commandomåi för Armeen, det ifrågavarande anslaget kunde komma, att, enligt Utskottets tillstyrkan, blifva efter sin nu egande benämning disponerad!, utan att sedermera vara för sitt egentliga ändamål tillgängligt, och af Bonde-Ståndet, i anledning af väckte förslag, dels om nedsättning uti anslaget, dels om dess upphörande eller öfverflyttning på Indragnings-stat.
Utskottet, som, i anledning af Kongl. Maj:ts Proposition af den 9 sistlidne Juni, angående löne-regleringen för de under Stats-Departementen lydande Expeditioner afgifvit serskildt Utlåtande, rörande allönings-staten för 12 Stats-Ulskoltets Utlåtande , N.-o 202. den i General-Adjutants-Expeditionens ställe inrättade Landtförs va rs-Depai’- tementets Commando-Expedition, får i detta afseende hänvisa till berörde Utlåtande, enligt hvilket den nya Expeditionens stat skulle komma att uppgå till 4,000 R:dr eller samma belopp, som för General-Adjutants-Expeditionen förut varit anslaget, efter afdrag af General-Adjutantens eget arfvode.
Den ~:de punkten s angående anslag till Öfver-Commendants-Expeditionen i Stockholm är vorden bifallen af Borgare-Ståndet samt återremitterad af Ridder skåpet och Adeln 3 på den grund, att Öfver-Commendants-befattningen ansetts nödvändig för garnizons-tjenstgöringen, och att de serskilde Gardes-regementenas Secund-Chefer icka ansetts kunna åläggas att utan serskild ersättning bestrida de dithörande göromål; af Preste-Ståndet, under åberopande af 102 §.
Regerings-Formen, enligt hvilken Öfver-Commendanten borde såsom ledamot i Riks-Rätt fungera, och tjensten således ej kunde, utan Grundlags-förändring, indragas; och af Bonde-Ståndet , af den anledning, att 14 punkten, angående Gardes-regementenas anslag, med hvilken punkt frågan om Öfver-Comroendants-Expeditionens anslag hade ett nära sammanhang, funnits böra återremitteras.