Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förordningen den cg Junii 1798 §. 6, icke får af HofRälterne upptagas till pröfning, i afseende på Konungens Befallningshaf vandes Utslag uti ifrågavarande mål.
Härvid kan vål erinras att om verkställigheten, på sätt äskadt blifvit, tillätes af irsta lastsntiens beslut, rörande erkända skulder, ett slikt stadgande skulle lått kunna betagas dess verkan, emedan Gåldenären derföre blott behöfde neka skulden, ehuru full bevisning för öfrigt å Kärandens sida förebragtes; men emedan ett sådant nekande mot klar sanning enligt 4. Gap. 2 §.
Ufc - 620 Lagutskottets Bet'ankanden> sokn.Balken utgör ett bro»t, sora Domaren äfven efter gällande
Lag bär att bestraffa, synes deri ligga tillräckligt correctiv mot det föreslagna stadgandets illuderande i detta hänseende.
Lika förfarande, sorn jag hår ofvan sökt ådagalägga böra ega rum i afseende på verkställigheten af i;sta Instantiens Utslag, i erkända skuldfordringsmål, synes mig böra införas i afseende på de skulder, Gäld en ärer, oansedt deras underlåtenhet att i laglig ordning genmäla karemålen, af förste
Domstolen i Stad och å Landet dömes ut-, gifva , ty eljest skulle en Gäldenär, genom åsidosättande af en laglig skyldighet, dea nemligen att svara å stamningen på föreskrifven tid, bereda sig en fördel, sorn i motsatt fall ej kunde erhållas.
I stöd af allt detta, äfvensom med hänsigt derå, att Gäldenärs säkerhet för det han i Högre
Rätt kan återvinna af hvad Konungens Befallningshafvande eller första Domstol å Land och i Stad honom ådörnt, synes vara fullkomligen tryggad , då Fordringsegaren för lyftningen ställer borgen, bifaller jag motionerne och tillstyrker följaktligen cn Förordning ef innehall:
,5att uti Skuldfordringsmål hos UnderDomstol eller Konungens Befallningshafvande, der skulden är erkänd, Gäldenären väl må vara tillåtet att uti beslutet söka ändring på sått i Lag och Författningar redan är stadgadt, men afct Fordringsegaren dock eger genast njuta utmätning för den fastställda fordrin - LagVtskottets Bttånkanden, G21 gen och det utmatta godset emot borgen lyfta; äfvensom att enahanda utmätningsoch lyftningsrått tillkommer Borgenär, då Gäldenär tredskovis blifvit ålagd betala den ifrågasatte skulden , grundad på klart Skuldebref eller obestridt AuctionsProtoColl.
Genom en sådan förordning blifva också undanröjde de stötande olikheter, Som nu ega rum i afseende på fordringars utsökande hos Konungens Befallningshafvande och Första Domstol, i thy, att i fle* re händelser följer utmätning å Konungens Befallnirigshafvandes Utslag, utan afseende på besvär, men deremot kan utmätning i c» fee erhållas på förste Domstolens beslut, ehuru fordringarna på begge stållena visas lika ostridige.5*
Härmed förenade sig Herr Borgmästaren Cederborg och Ledamöterne af Hederv.
BondeSsåndet; hvaremot Utskottets öfrige Ledamöter stsdnade i det beslut som Betänkandet N;o 150 utvisar.
Ex Protocollo, Joh, Jac, Kleman, N:o 121.
Ankom dea 19 Julix 1825.
Betänkande, öfver Herr Friherre P. E. Skjöldebrands Memorial, angåen - 622 Lagutskottets Betänkanden'. de yrkad befrielse från By sättning för Löftesman som ingått proprieborgen, så tånge sjelf ve GäldenåVen år inom Riket tillgänglig.
Ridderskapet och Adeln har till -Lagutskottet remitterat ett Memorial af Herr Friherre P. E.
Skjöldebrand, deruti föreslås den lsgföråcdring, att aldrig någon må för sin proprie borgen kunna bysättas, så länge sjelfve Gäidenären är in* om Riket tillgänglig.
Såsom anledning till denna mation har Herr Friherrea anfört dea inom Nyköpings
Lån inträffade händelse, attén
Sen, som af en nära 70-årig
Fader förskaffa t sig dess proprie-borgen på en Skuldsedel, utan att vid förfallotiden af sin Lön såsom Tjensteman, af sine nära och förmögna anhöriga eller medelst andre utvägar förskaffa medel till SkuldSedlens in* friande, tillåtit att Fadren blef lagsökt, och, i brist of tillgångar, i Nyköpings SiottsHåck* te bysatt, samt i mer än 2:ne är derstädes qvarhållea.
Fri herren har ansett dea Lag barbarisk, som tillstädjer ett sådant förfarande, och att, enar det redan är en stor ansvarighet då dea sorn gifvet sin borgen kan förlora hela sia fasta och lösa E* gendom, innan Gäldenarens tillgångar tillgripas, han icke bör äfven förlora sin personliga frihet, då ännu rätta Gäidenären går fri.
Detta har Lagutskottet öfvervågat; och som den Löftesman, hvilken åtager sig an* Lagutskottets Bctänkattden.
623 nea mans skuld som sin egen, derigenom frivilligt underkastar sig enahanda betalningsskyldighet oell lika påföljder i händelse betalning vid förfallotiden ej fullgöres, som Galdenären sjelf, samt det vore stridande, ej mindre emot ändamålet med så beskaffad borgen än begreppet derom, att betaga fordringsegare rättigheten att emot löftesmannen begagna enahanda af Lagen gillade tvångsmedel, som Gäldenaién vors underkastad; alltså anser Utskottet sjg icke kunna dea föreslagna Lagförändringen till bifall understödja; hvilket dock till Riksens Högloft.
Stockholm den g Juiii 1323.
Ankom d. 19 Julii 1823,’ Betänkande ofver tvänne Memorialer af RiksdagsFullt/iågtigen Herr C. G. Arvidsson, angående yrkad ändring dels uti Kongl.
Brefvet den 6 Maji 1767 i afseende på skyldigheten för Sökanden uti Utsökningsmål hos Konungens Befallningshafvande, att anmäla når scidane
Mål genom j förlikning eller annorledes förfallits dels 624 Lagutskottets Bctankanden. uti Kongl. Tior ov dvingen den 51 Juli i 131 >, så vidt den innehåller, att vitén vid förklaringars infordrande uti förenämnde
Mål skola förklarande Parter föreläggas.
Uti till Vallofl.
EorgareSiåndet ingifvet Memoria!, som till LagUrskottets handläggning blifvit remitteradt, har RiksdagfFullmägsigen Herr C, G.
Arvidson andragit, att Kong], Brefvet den 6 Maji 1767, sorn stadgar, stt Executionsmål, hvilka hos Konungens Befallningshafvande göras anhängige, icke må genom ena eller andra Partens förvållande uppehållas, utan att Sökanden är skyldig, att, då dess ansökning genom förening eller på annat sätt förfallit, gifva sådant Konungens Befallningshafvande tillkänna, så att Målet må afskrifvas, samt att Konungens Befallningshafvande eger, så ofta nödigt finnes, genom publikation, vid vita antyda vederbörande, att deras skyldighet! detta afseende iakttaga, lemnat rum för dea tillämpning, att Konungens Befallningshafvande, stundom vid hvarje halfårs slut, mea merendels vid hvarje, helårs utgång, genom allmän Kung'»reisei Länet antydt dem, hvilkas förut ingifne ansökningar blifvit till Communicaiiou med vederparter utställde, att inom viss tid, vid ett efter Konungens Befallningshafvändes godtfinnande utsatt penningevite, anmäla huruvida Ansökningarna skulle anses fötfaline, hvarefter de Sökander, LagVtskottets Betänkande*, 625 Sökänder, som Underlåtit göra en sådan anmälan, blifvit sakfällde till det stadgade vitet, och deras mål afskrifne, antingen ge» nast eller ock efter någon ytterligare af Konungens Befallningshafvande utsatt tid* och Sorn härigenom inträffat, att mångfalldige Medborgare, hvilka, efter det deras ansökningar, i föreskrifvet förklaiingsSndamål, biff» Vit tued motparterne communicerade, på ett eller annat sätt fått förnöjelse* mast* Utan medvetenhet af eget förvållande, vidkännas och erlägga vitén för det de icke Sanrttält målen till afskrifning, heldst sjukdom eller andra förfall kunnat hindra dem, att i Kyrkan afhöra Kungörelsen, samt Communications BeSolUiionerce icke härom innehållit någon föreskrift, och åndauiålet med stadgandet uti Kongl. Brefvet den 6 Maji 1^767 icke kan vara annat, än att vidmagt* hälla dan ordning i gnromålen vid Linds* Caccellierne, att vid hvarje års slut kan inheöitas, hvilka mål såsom oafgjotde böra balänceras eiler observeras till ytterligare handläggning det följande året, hvilket åo* damål lika fullständigt skall kunna vinnas, utan att någon Part behöfver pliktfällas eller besvaras, allenast en viss iid bestämmes* inom hvilken Sökander böra bos Konungens» Befallningshafvande anmäla örn något laga hinder mött för Malens fullföljande * så vida de icke skola afskrifvas ; så Isar Herr Arvidsson, enår i öfrigt böter i afseende p| LagUtskottets Betankanden* 40 626 LagVtshttts Betänkandert.
Rättegångs formaliteter icke bora ega rum i andre fall, än då Lagskipniugens behöriga gång sådant fordrar, föreslagit, att ofvan åberopade Kongl.
Bref måtte upphäfvas och i stället en allmän Förordning utfärdas, af innehåll, att den sorn icke inom tre eller fyra månader från den dag Konungens Befallningshafvande utställt hans ansökning till vederpartens förklaring, fullföljer målet, eller hös Konungens Befallningshafvande anmäler lagligt förfall eller förhinder derföre, skall anses såsom hade han ansökningen öfvergifvit och Målet alltså afskrifva®; Konungens Befallningshafvande dock obetaget, att i händelse förfallet godkännes, efter omständigheterne meddela den Sökande ytterligare tid för Målets fullföljande, efter hvilken tids förlopp Målet, så vida det ej blifvit fullföljt, skall af-; skrifvas.
Uti ett särskildt, äfven till Lagutskottet remitteradt Memorial, har Herr Arvidsson vidare anmärkt olåmpligheten deraf, att, uti Skuldfordringsmål hos Konungens Befallningshafvande, förklarande Parten, i enlighet med Kongl. Förordningen den gr Julii I8t5» förelägga* både vid vite och förlust af rättigheten att varda hörd, att inom. viss tid med förklaring inkomma, och, om denna tid försummas, icke allenast blifver betalningsskyldigheten ålagd, på de skäl Sökanden företer, utan äfven fälld till vitet.
Ändamålet med Lagsökningen, nemligen att förmå en tredskande Gäldenär till LngUtskottcts Beinnkandettl 6&7 betalning; har Herr Arvidsson ansett lika fullkomligt vinnas, om Gäldenär ålägges svara å ansökningen, blott vid förlust af rättigheten att vidare hörss; utan att med detta äfventyr äfven förenas ett vite, samt uppå desse med flere anförde skäl, hemställt, om icked en ändring uti Kongl.
Förordningen den 31 Julii i3i5vore lämplig, att påföljden för uteblifvande förklaring uti skuldfordringsmål, som hos Konungens Befallningshafvande göres anhängige, inskränfees till förlust af rättigheten att der varda hörd, och vitet alltså försvinner.
Desse Memorialer hafva hos Utskottet kommit i öfvervägande' och hvad först angår det föreslagna förändrade stadgandet i afseende på Sökande Parters skyldighet, att hos Konungens Befallningshafvande till afskrifning anmäla eller behörigen fullfölja derstädes anhängige gjorde Utsökningsmål 5 så emedan det med Kongl.
Brefvet den 6 Pdaji 1767 afsedde ändemål, att Konungens Befallningshafvande må blifva i tillfälle känna hvilka hos dem anhängige gjorde och tili förklaring eller påminnelser utställde Lagsokningsmål genom sedermera inträffad liqvid eller annorledes förfallit, och hvilka deremot fordra Konungens Befalfningshafvandes slutliga handläggning, på sätt Herr Arvidsson föreslagit fullkomligen vinnes^ utan att Sökande Parter behöfva blottställas för vitespåföljder eller att de i öfrigt genom
Målens afskrifning något äfventyra i deras rätt, enär afskrifningen endast medför 6ag LagViskottet!
Betånkandeii. påföljden, att Lagsökningen för den gångeii förfaller, och följagtligen icke hindrar Sö~ handen att sin talan genom ny Lagsökning fullfölja; ty finner Lagutskottet skäligt, att i så måtto tillstyrka bifall till Motionen* att Utskottet föreslår, att med upphäfvande af Kongl. Brefvet den 6 Maji 1767, genom, allmän Författning må stadgas: att ther icke Sökande hos Konungens Befallningshafvande inom sex månader från den dag hans ansökning till vederpartens förklaring blifvit utställd, fullföljer målet eller hos Konungens Befallningshafvande anmäler och styrker laga förfall eller hinder derföre, skall
Målet anses såsom förfallet och afskrifvas; Konungens Befallningshafvande dock obetaget att, ther förfall af Sökanden i rätter tid styrkes* ytterligare tid för Målets fullföljd efter omständigheterne före %g»V . 4 Beträffande vidare den föreslagne ändringen i Kongl. Förordningen den 51 julii I8t5; så enär påföljden för förklarande Farter hos Konungens Befallningshafvande, att blifva forlustige rättigheten att vidare varda hörde i händelse de med förklaringar inom förelagd tid uteblifva, ensamt innefattar ett tillräckligt Correctiv emot Lagsökningsmåls obehöriga uppehåll genom förklaranders förvållande, samt den särskilda vitespåföljden följagtligen synes vara så mycket mera öfverflödig och olämplig, som* enligt 6 §, uti Kongl. Förordningen den 28 Junii 1798a HoiRätterne uti Skuldfordrings - Lagutskottets Betånkanden. 629 ?nSl, 80m från Konungens BefallningshafVande dit inkomma, vid förklaringars infordrande ega endast förelägga förlust af rättigheten att vidare varda hörd; alltså finner Utskottet för godt i så måtto tillstyrka bifall afven afdenna Motion, att 1 och 2 §. §. uti 2 Cap. UtsökningsBalken, sednare sådan den genom Kongl. Förordningen den 31 Julii 1815 blifvit ändrad, må erhålla följande förundrade lydelse; * §•
Hos Konungens Befallningshafvande md man föreställa sitt ärende muntliga eller genom en korrt skrift; och lägge Konungens Befallningshafvande then, som sökes viss dag fåre att therd svara.
Ej mage sedan flere skrifter vexlas A ther Konungens Befallningshafvande ej finner nådigt att fordra vidare upplysning 1 Saken, 2 g.
Ställer ej den som sökes den fordrande tillfreds, inom förelagd tid, eller möter med svar, njute den Sökande sin rätt efter de skål han uppf er.
Å r den som uteblef dermed missnöjd och menar sig vara får när skedtj staude honom fritt} sedan den som vunnit honom Utslaget kungjordt j att visa sina skäl i HofRätten inom den tid„ som i 9 Cap. 1 sägs j och der Saken återvinna; dock gånge utmätningen ej\ dess mindre får sig* 6~o Lagutskottet!
Betänkanden, och varde godset i taka hander satt , det den- fordrande mot full borgen lyfta må.
Detta hemställes dock värdsamligen Riksens Högloft, Ständers vidare pröfning* Stockholm den 8:de Julii 1825.
N:o 22J.
Ankom d. 29 Julli 182g?
Betänkande ofver Herr Grefve J. H.
Gyllenborgs Memorial, angående yrkad företrädes rätt för Jordegare till betalning af Brukares lösa egendom.
Ridderskapet och Adeln ingifvet, derifrån till Lagutskottet remitteradt Memorial, har Herr Grefve Joh. H.
Gyllenborg framställt nedvändighen af någon Författnings vidtagande, som betryggar
Jordegare för förlusten i afseende på de oundvikliga förskotter de ofta mäste lemna sina LandtBönder, till förekommande af Hemmanens ödesmål; och har Herr Grefven i sådant afseende föreslagit, att Kreatur, nemligen Oxar, Kor och Hästar, samt Åker- och Körredskap som höra till bedrifvande af ett Hemmans bruk, må anses vara från Hemmanet så oskiljagtige, att de icke få utmätas och försäljas utan Jordegaren s bifall, och i saknad deraf, utmät - Lagutskottet?
631 ningen vara ogild, samt att Jordegaren, då Hemmanet af åbo innehafves, må till godtgörande af sine förskotter till åboen, uti denna egendom njuta förmånsrätt; mea alt om detta förslag icke gillas, åtminstone så beskaffade öfverenskommelse!'
Husbönder och Landtbönder emellan kunde lagligen träffas, som meddelade husbönder en sådan företrädesrätt, och betryggade för andre utmatningar hvad till hemmanets skjötsel hörde, enär öfverenkommelsen blifvit i BäradsRåttens Protocoll intagen och behörigen kungjord.
Vid öfvervägande af hvad sålunda blifvit anfördt, har Lagutskottet vål insett, att förhållandet emellan Jordegare och LandtBönder är af den beskaffenhet, att LandtBondes obestånd ofta medförer känbar förlust för Jordegaren, och att Jordegaren, till undvikande af denna förlust, under, stundom måste åt Landtbonden lemna företråckningar, aom ofta endast öka Jordega* rens lidande; men Utskottet har tillika för sin del funnit, att emot de af Motionairen, till afhjelpande af denna olägenhet, föreslagne stadganden flere betänkligheter förefinnas.
Dessa stadganden åsyfta att, till betryggande af Jordegarens fordran hos Landtbonde, dennes redbaraste lösa egendom icke må för annan haas skuld användas, eller ehuru egendomen under hans vård och begagnande förblefve, laga aftal derom icke skulle kunna med någon kraft och verkan afslu» tas.
I förra fallet, eller då fråga är om Ut - 6j2 T.ngVtskottcts Bctnnkanden. matning, tror Utskottet afseende böra hafvas deta, att de fordringar, hvilka efter IVIotiocairens förslag, kornato att stå efter deni Jordegaren, genom gtfne förskottet erhållit, ofta kunde vara äldre, än de sednare eller tillkommne antingen i och för Landtbonden? behof vid hemmanets skötande eller till hans underhåll; och Uiskottet anser det lagbud sakna ali rättsgrund, vid hvars tillämpande sådane till betalning redan fastställde fordringar skulle förlora ali rätt, endast för att bereda utväg till gäldande af Landbondens då ännu innestående* skuld till Jordegaren.
Härtill torde äfven det skäl kunna läggas, dels att Jordegare sällan lärer sakna tillfälle att bedöma huruvida han i anseende till Landtbonden» gäldbundna tillstånd eller mindre ordentliga hushållning, kan, genom lemnadt understöd ådraga sig förlust, samt dels, att om , på sådant sätt, äfventyr vore förenadt med de fftrskotter
Landtbonde till hemmanets bedrifvande behöfver, och hvarförutan han icke kan detsamma vederbörligen sköta, Jordegarene förut haft den utväg öppen, att i ArrendeContractet förbehålla sådane vilkor, som vid denna händelse, gifva honom rätt till Landtbonden» skiljande från Arrendet.
I afseende åter på frågan om hinder för ifrågavarande egendoms försäljning, förekomma de omständigheter: att ehuru Lagen i allmänhet måste skydda hvarje på god tro emellan sjelfrådande personer slu - Lagutskottets Betånknndcn. 633 tadt aftal, samma Lag likväl skulle efter Motiona irens furslag medgifva, att den handel sorn utan minsta anledning a köparens sida till tvifvelsmål om Landtbondes egande ratt till den lösegendom, han hos sig hade och dagligen brukade, derom slötes, skulle upphäfva*, för att gifva kraft åt den förmånsrätt
Jordegaren förvärfvat genom förstråckningar, om hvilka icke någon annan än han och Landtbonden kan hafva kännedom: samt att ett sådant förhållande äfven skulle ega rum, då någon lernnat Landtbonde undsättning, i förlitande på en af Lagen godkänd säkerhet derföre, uti den lösörepant han erhållit, heldst, det föreslagna stadgandet nödvändigt måste afse äfven den händelse, att egendomen kan genom pantsåttning afhåndas, om detsamma icke skulle blifva ofullständigt och sakna den dermed åsyftade verkan.
Pä sådant sätt skulle allmänna grundsatser, på hvilka mångfalldiga rättsförhållanden äro byggde rubbas, till någon del samt osäkerhet beredas, Utskottet kan i öfrigt icke gilla, att i enahanda ändamål, sorn här ofvan blifvit föreslaget, öfverenkommelse må emellan Landthönder och Jordegare träffas och vara förbindande då de vid HäradsRätterne blifvit uti Protocollet införde, enar derigenom skulle beredas möjlighet till svekfulla aftal för att skydda Landtbondes egendom från hans Borgenärer* tillgripande.
På desse aförde grunder anser Utskog 634 Lagutskottets Betänktwdtn, tet sig ej kunna tillstyrka bifall å Herr Grefve Gyllenborgs ifrågavarande motion; hvilket dock till Riksens Högloft.
Ständers vidare bepröfvande vördsamligen öfverlem» nas.
Ankom den 50 Julii I823», Riksens Ho glo fl.
Ständers BevillningsLag- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotts Betänkande, olver det af Comniitterade till utarbetande af plan för en förbättrad
Fattigvård underdånigst inlemnade förslag, till en allman stadga för Fattigvården i Riket och Tiggeri ers hämmande , femte någre RiksdagsFullmågtiges i samma ämne ingifne särskildt e Memorialer.
En Författning, som bestämmer rättigheter och skyldigheter emellan de fattige och de försörjande samt emellan desse sistnämnde inbördes, och sorn förenar kraftiga anstallter till Tiggeriers förekommande med de verkligt nödlidandes tillräckliga bergning, har länge varit lika nödig som allmänt efterlängtad.
Sednare tiders erfaren* Lagutskottets Betänkande til 635 het har bevittnat och andra Länders exem* pel besannat, huru misstag i detta hänseende medfört de vådligaste följder, ej blott för det egentliga ändamålet: de fattiges försörjning och tyngdens jenina fördelning, utan fastmera på nationens och särdeles de lägre folkclasaernes lynne och moralitet, samt danandet af det uppväxande slägtets arbetshåg och näringsförmåga.
Ständer, som ansett d8 i detta ämne utkomne Författningar tarfva en närmare öfversigt och allmännare granskning, innan någre grunder för en bättre ordning deruti kunna uppfattas, och kraftigare utvägar för verkställigheter vidtagas , hafva, genom skrifvelse den 24 November 1809, hos Kongl. Majst i underdånighet anhållit: det en Committé måtte i nåder utses till ofördröjlig undersöknings örn alla särskilda Fattiginrättningar i Riket ^ med fästad uppmärksamhet derå ^ huruvida någre enskilde hushållsanstalter hade Tiggeriets åkande tillföljd.
Sedan denna Committé inhemtat alla erforderliga upplysningar och underrättelser, borde den, med Kongl. Maj:ts nådiga tillstånd, vid näst infallande Lagtima Riksdag, till Riksens Höglofl.
Ständer afgifva en ordentlig plan till Fattigvården i Riket, för att tjena till rättelse vid de Författningar, som sedermera kunde för hvarje särskildt ställe eller i allmänhet finnas lämplige.
Uti underdånige skrifvelser af den ifi Januarii och 24 April 18 to, hafva Riksens Höglofl.
Ständer sedarme - 636 LagUtskottets B etan k unden. ra föreslagit åtskillige , dels ändringar och tillägg i Kongl. Kungörelsen af den 5 Decera-, ber 1788. angående gränsorne emellan Församlingarne uii underhållsskyldigheten, dels andre stadganden otti Fattigvården i allmänhet } med lika underdånig anhållan , att
Författningarne emot tiggerier mätte skärpas och på det altvarsammaste handhafvas.
Med anledning af alla dessa Riksens Höglofl.
Ständers såmedelst gjorde underdåniga framställningar, har Kongl.
Maj:t under den 14 Junii I810,den begärda Committéen i nåder förordnat.
Efter inhändi» gande af de under åren ign till och med.
I820, ifrån Kongl. Majus Befallningshafvande uti alla Län och Consistorieme i alla Stift på anmodan af lemnade upplysningar samt efter noga verkstäld pröfning af alla till detta vjgtiga ämne hörande handlingar, som Committéen sökt att fullständigt sig förskaffa, har Committéen, under den 4 Junti 1821, till Kongl. Maj;t underdånigst afgifvit sitt Betänkande, om Fattigvården i Riket, jemte förslag till en allmän Stadga för denna vård och för tiggeriets hämmande.
JDessa handlingar har Kongl. Majit under den *9 sistlidne Januatii behagat i nåder öfverlemna till Riksens Höglofl.
Ständer, för att deröfver med underdånigt utlåtande inkomma.
Till stadgande sf sin egen öfvertygelse gåsom grunden för sitt afgifvande utlåtande, har Committéen undersökt: 1:0 huru fattigdomen i Riket tillkommit och utvid - Lagutskottetf Retdnkanden, 637 gat sig; 2:0 hvilka åtgärder
Styrelsen lid efter annan vidtagit till de fattiges vårdande och tiggeriets hämmande; samt 3:0 det sätt, hvarå fattigvården för det närvarande uti Rikets olika Landskaper, Städer och Socknar olika besörjes.
Då Utskottet icke anse sig böra upptaga Riksens Höglofl.
Ständers tid och uppmärksamhet med detaillerne af desse anföranden, få Utskotten i denina del hänvisa till Cömmittéens utförliga Betäckande) hvilket finnes för det afhandlade ämnet ganska upplysande, och är, såsom af trycket utgifvet, allmänt kändt.
Dock synes i korthet böra upptagas de hufvudsakligaste omständigheter, hvilka kunna vågleda Riksens Höglofl.
Ständers omdöme uti hnfvudsaken och derjemte redovisa Comiliittéens åsigter vid ledningen a£ sitt arbete»
Det var en tid, nar Sverige icke egde hägre fattige, utan då, uti gide århundradet, det första Testamente skedde till de fattiges förmån, mäste man söka dem uti fremmande Landar.
Våra förfäders enkla seder, härdade lefnad, stränga begrepp om heder Samt obegränsande frihet att söka och linna sitt underhåll, gjorde fattigdomen okänd eller åtminstone lätt att afböja.
Den af ålder eller sjukdom vanföre, vårdades af sin slägt, som räknade allt slags fremmande understöd sig till vanära.
Fattigdomens egentliga grundläggning <538 Lagutskottets Betdnkatiaetil synes således kunna räknas från Catholcis» mens införande samt en orätt tolkning af Christendomens välgörande Läror, och genom begrepp om goda verk och gerningat såsom endast bestämde uti allmosor, I syn» nerhet bragtes dessa skadliga viilosatser, likasom i system ifrån Konung Eric den heliges tid, då Landet uppfyldes med onyttige lättingar och kringvandrande tiggare, hvilka allt sedermera icke kunnat utrotas.