Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då den uti 2 §:n af Kongl. Förordningen den 20 Sept. 1815 meddelade föreskrift, enligt hvilken den ändring uti Markegångs-Comitens beslut, sorn af Kammar-Collegium kan varda beviljad, icke verkar till förmon för någon annan än den, i följd af hvars besvär nämnde ändring tillkommit, måste föranleda en i högsta målto obillig skiljaktighet i afseende på skattebördornas utgörande, hafva Rikets Ständer funnit en så beskaffad ändring böra blifva gällande för alla räntegifvare och räntetagare inom ett och samma markegångs-dislrict.
Rikets Ständer hafva alltså, för deras del, beslutat: att, ulan rubbning i öfrigt af hvad nu gällande Författningar stadga, i afseende på sättet för sökande och erhållande af ändring uti de af Riks-Ståndens Deputerade fattade beslut, angående markegångsprisens bestämande, besvär öfver omförmalda beslut rnå af Kammar-Collegium och Stats-Contoret gemensamt pröfvas och afgöras; att förhöjning af en utaf
Deputerade vidtagen prisbestäm» Expeditions-Utskottels
Skrifvelse, N;o i5q.
383 melse der densamma kan ifrågakomma, grundas på verkställd jemförelse mellan prisen, så väl inom Länet, som uli nästgränsande
Län, samt att de förändringar uti den af Deputerade uppgjorda markegångstaxa, hvilka slutligen varda fastställda, skola gälla för så väl Kronan, som samtlige räntetagare och räntegifvare inom samma markegångs-district; anhållande Rikets Ständer, alt, i händelse E. K. M. lemnar Nådigt bifall till hvad Rikets Ständer sålunda beslutat, nu gällande Författningar måtte undergå de i följd, häraf nödiga förändringar.
Hos Rikets Ständer har jemväl i betraktande kommit, hurusom den uti Kongl. Kungörelsen af den 22 November 1834 intagne, med Rikets då församlade Ständers i underdånighet anmälda beslut öfverensstämmande, föreskrift, enligt hvilken endast väl rensad och strid säd må anses såsom levereringsgild till Kronan och räntetagare, vid flerfalldiga tillfällen föranledt tvister emellan räntegifvare och räntetagare, i fråga om antagligheten af till leverering erbjuden räntespanmål.
Om, såsom af en del räntetagare blifvit yrkadt, ordet strid är att anse liktydigt med af den mest fullgoda, beskaffenhet, en tolkning, hvilken ock, efter Rikets Ständers tanka, är med vauligt språkbruk instämmande, måste häraf blifva en följd, att, serdeles vid inläffad missgynnande årsvext, den skattskyldige saknar utväg att, med spanmål af egen gröda, författningsenligt utgöra honom åliggande räntor och sålunda nödsakas erlägga desamma med penningar, ofta efter ett uppstegrad t markegångspris.
Då emedlertid, jemlikt flere äldre Författningar, såsom 2 §:n i Kongl.
Resolutionen på allmogens besvär den 22 December 1697, Kongl. Resolutionen den 12 April 1728, 3 §:n i Kongl. Resolutionen den 15 Maj 1732, 82 §.'« af Kongl.
Resolutionen på allmogens besvär den 29 November 1756, samt Kongl. Brefvet den 23 Januari 1777, den skattskyldige icke kan tillförbindas att afleverera sin spanmålsskatt uti bättre eller renare säd, än som å hans egor ”vuxit och fallit”, hafva Rikets Ständer trott någon mildring af förstnämnde Författnings åberopade stadgande påkallas af en billig omtanka för räntegifvarens rätt, samt, i sådant ändamål, i öfverensstämmelse med hvad E. K.
M. uti nyligen utfärdade Nådiga Resolutioner förunnat räntegifvare i vissa
Län vid leverering utaf afrads-spanmål, ansett, att, såsom villkor för räntespanmåls afradsgilda beskaffenhet, må stadgas, det span målen bör vara väl rensad och efter årsvextens beskaffenhet strid.
Efter Rikets Ständers öfvertygelse skulle derjemte de i ofvannämnde afseende öfverklagade tvistighelers afböjaude för framtiden på 384 Expedit ions-Utskotles Förslag till tind.
SkriJveLe> N.o Q. det verksammaste sätt befrämjas genom vidtagande af den åtgärd, alt, till lättelse för räntegifvare och räntetagare, en viss minimi-vigt blefve för hvarje spanmålsslag bestämd, — en åtgärd, hvilken redan vid 1834—1835 årens Riksdag varit af Kongl. Maj:t i Nåder föreslagen, men emot hvars verkställighet Rikets Ständer, enligt underdånig skrifvelse af den 30 October 1834, under dåvarande förhållanden ansågo öfvervägande betänkligheter möta.
Svårligen lärer dock kunna bestridas, alt en dylik vigt-bestämmelse utgör en tillförlitlig måttstock för bedömande af levererad räntésäds afradsgilda beskaffenhet, och att genom antagande deraf en godtycklig tillämpning af Författningarne i möjligaste måtto förebygges; hvarförutan ej heller torde böra förbises den fördel, hvilken, genom ökad controll mot försnillning af den i Kronans magasiner aflemnade spanmål, såmedelst komme att Statsverket beredas.
Enär likväl, i betraktande af sädens skiljaktiga vigt och godhet, ej allenast inom olika landskap, utan ock, för serskilda år, inom ett och samma landskap, det icke synes lämpligt, att för hela Riket lika gällande minimi-vigter å spanmål blefve bestämde, hafva Rikets Ständer funnit med ändamålet mest öfverensstämmande, att dessa vigt-bestämmelser serskildt för hvarje markegångs-dislrict årligen fastställas, på grund af beskaffenheten utaf årets gröda.
I enlighet med sålunda yttrade åsigter, hafva Rikets Ständer, för deras del, beslutat: a) att det uti Kongl.
Kungörelsen af den 22 November 1834, såsom villkor för räntespanmåls afradsgilda beskaffenhet, meddelade stadgande, att nämnde spanmål bör vara väl rensad och stridj må utbytas mot den föreskrift, a't dylik spanmål bör vara väl rensad och efter årsvextens beskaffenhet strid; b) att, vid de årliga markegångs-sättningarne, Deputerade skola, till räntetagares och räntegifvares ömsesidiga efterrättelse, bestämma den minimivigt, som hvarje sädesslag måste hålla, för alt vara afradsgildt.
Till ledning för denna åtgärd, böra de uppgifter och priscuranter, hvilka före markegångssättningen af kronofogdarne insändas, äfven omfatta de serskilda spanmåisslagens vigt; c') alt den sålunda uppkommande minimi-vigten bestämmes för hvarje serskildt markegåugs-district; <0 att så väl minimi-vigten å hvarje spanmåls-sort, som sädens beskaffenhet, E-xpcditioni-Utskoilcts Fursiag till lind.
Skrifvelse j No 160. fenliet, genom allmän kungörelse i Länet, till vederbörandes efterrättelse, meddelas, äfvensom att den fastställda minimi-vigten å spamnål bör, till framtida controll och kännedom, uti de årliga markegångs-taxorua utsättas; e) att de föreskrifter, hvilka för närvarande gälla eller framdeles kunna varda i behörig ordning meddelade, så väl i afseende på spanmålspri6ens bestämmande vid markegångs-sättningarne, som ock angående sättet för tillvägabringande af ändring uti de af Riks-Ståndens
Deputerade i delta amne fattade beslut, böra äfvenledes tillämpas i alla frågor, som afse fastställandet af spanmålens minimi-vigt; samt f) att de förändringar, sora författningsenligt kunna ega rum uti de vid markegångs-sättningarne vidtagne bestämmelser, i afseende på spanmålens minimi-vigt, böra, på sätt i hänseende lill prisen ofvanföre blifvit omförmäldt, gälla för samtlige räntegifvare, ehvad räntorna utgå till Kronan eller enskilde.
Med anmälan af hvilka beslut, Rikets Ständer få i underdånighet anhålla, att E.
K- M. täcktes dertill lemna Nådigt bifall samt om verkställigheten förordna.
Rikets Ständer framhärda &e. Stockholm den 18 April 1845.
Uppläst och godkändt, hos Ridd. och Adela den l5 April 184.5.
Preste-Ståndet den 16 — — Borgare-Sländet den 18 — — Bonde-Ståndet den 18 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsej i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående en förändrad regiering i afseende på stapelstädernas Tolag. (Stals-Utsk:s Ull., N:ris 117 och 239). S. A. K.
Uli afbiten Nådig Proposition har E. K. M. behagat till Rikets nu Bih. till R.
Fröt. 184S. ro Sami. 1 Afd. 49 385 E xpediiions-Ulsk ttels Förslag till anel.
Sk’ ifvelsej, N'.o t6o. församlade Stander framställa ett förslag om den så kallade Tolagens upphörande, såsom en serskild stipelstäderne i Riket directe tillfallande, efter fastställd procentberäkning för hvarje stad utgående, afgift å inkommande och utgående varor, emot ersättning till dessa städer genom bestämda anslag af tullmedlen.
Enligt hvad infordrade uppgifter gåfvo vid handen, hade samtliga stapelstädernas tolags-inkomster, med inberäknande af den i åtskillige bland dessa städer serskildt uppburna så kallade inqvarterings- eller tillökningstolagen, [iviken varit afsedd till den under benämning af service bestridda kostnad för underhållandet af sängkläder, ved och ljus åt inqvarteradt manskap, utgjort i medeltal för nedannämude tidrymder följande belopp:
För åren 1827—1831, årligen 313,867: _ 1834—1858, d:o 362,698: 24. 8. samt för iivartdeia af åren 1842 och 1843, hvarunder den sednast utfärdade Tulltaxan egt tillämpning 371,405: 41. •— Ehuru häraf visade sig, att denna städernas inkomst varit i successivt stigande, hvilket måste tillskrifvas dels tillväxande handelsrörelse i allmänhet, dels de förändrade förtullningsgrunder, hvilka under sednare tider gjort sig gällande, ansåg E. K.
M. likväl, med hänsigt ej mindre till möjligen ifrågakommande tullnedsättningar, än till besparad uppbördskostnad, stapelstäderna skäligen böra, på sätt Commerce-Collegium och General-Tullstyrelsen i afgifna underdåniga utlåtanden jemväl föreslagit, blifva belåtna, derest de, i utbyte emot de direcla tolagsinkomsterna, erhöllo ersättningsanslag, ungefärligen motsvarande hvad samma inkomster i medeltal för åren 1842 och 1843 utgjort; och öfverlemnade, i följd häraf, E. K. M. i Nåder till Rikets Ständer, huruvida icke, i sammanhang med faLtadt beslut om upphörande af stapelstädernas bestyr med tolags uppbörden, ersättningen derför måtte bestämmas för hvarje stad till en efter nyssnämnde grund i rundt tal beräknad summa, så att sammanlagda beloppet för alla dessa släder komme att utgöra 370,200 R:dr B;co.
Beträffande vidare frågan, huruledes ersättning för den utgift, som sålunda komme alt af tullmedlen bestridas, må Stats-Verket beredas, har E. K.
M. ansett det allmänna förhållandet, som under sednaste tiden egt rum emellan lulluppbörden och lolagsmedlen innefatta en rättsenlig grund för en sådan godtgörelse, hvadan och då för år 1843 uppbörden af tullmedlen utgjort 3,706,909 R:dr, samt tolagsuppbörden uppgått till 371,405 R;dr, motsvarande ungefärligen 10 procent af tulluppbörden, E. K. M. i Nåder föreslagit det allmänna stadgande, att, i sammanhang med tullmedlens ela - Expeditions-UtskotUts Förslag till lind Skrifvelsej N.O 160. tering, tio procent å tullafgifterne för så väl inkommande som utgående varor borde, under benämning af tolagsersätlning, i serskild column debiteras, genom Tullkamrarne uppbäras och, i likhet med hvad för afgifterne till Handels- och Sjöfarts-Fonden samt Båkmedlen eger rum, i Tullverkets räkenskaper redovisas, dervid vederbörande, såsom vedergällning för det ökade uppbördsbesväret, kunde tillerkännas rättighet att å tolagsersättningen beräkna sig till godo enahanda uppbördsprocent, som för tullmedlen vore stadgad.
Emedlertid ansåg E. K. M. lämpligt, att ersättningssummorna för stapelstäderna nu endast måtte förklaras gällande för en tidrymd af fem år, äfvensom att framdeles det ersättningsbelopp, som för hvarje stad bestämdes, måtie, efter föregången behörig uträkning och med ledning af de upplysningar, hvilka, i följd af omförmälde debiteringssätt, alltid blefvo att tillgå, om hvad som lill flöt Tullverkets cassa i godlgörelse för de åt hvarje stad anvisade tolagsmedel, fastställas vid slutet af hvart qvinqvennium för de derefter kommande fem åren, hvarvid den förhöjning eller förminskning i tulluppbörd, sora för den ena eller andra staden kunde hafva inträffat, borde utgöra den hufvudsakliga måttstocken för tolagsersältningens beräkning.
I händelse den sålunda Nådigst föreslagna regleringen vunne Rikets Ständers bifall, ansåg E. K.
M. de årliga ersättningsbelopp, hvilka kommo att åt stapelstäderna anvisas, kunna i Riks-Staten under vederbörlig titel uppföras, för att, i likhet med andra Statsanslag, årligen utbetalas af StatsContoret, hvilket Embets-Verk deremot skulle ega att, på enahanda sätt, som med tullmedlen tillgår, från Tullverket emottaga hela den behållna delen af tolagsersättningen.
Slutligen vill E. K. M. i Nåder fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att, om Staten skulle öfvertaga hela den så kallade service-kostnaden eller inqvarterings-besvärel i de släder, der en del af stadens tolagsmedel förut blifvit härtill använd, eller om utgifterna af tolagsmedlen till föremål, som snarare rörde det allmänna, än staden enskildt, såsom i Stockholm utgifterne för Gymnasium, Kronouppbörden o. s. v., framdeles skulle komma att upphöra och i stället af statens medel bestridas, ersättningen af tullmedlen till dessa städer för förlorad tolag borde i samma nion minskas; och ansåg E. K.
M. likaledes, att, såsom villkor för tolagsersältningens tillgodonjuta nde, uttryckligen borde föreskrifvas, att, intill dess annorlunda kunde förordnas, 1111 gällande bestämmelsen angående tolagsmedlens användande i hvarje stad skulle tjena till efterrättelse och atl for hvart år bellö - 3S8 Expeditions-Uis kottet s Förslag lill and.
Skrifvelsej E.o 160. jig redovisning för ersättningsmedlen skulle uppgöras och inom April månads utgång nästföljande år till Commerce-Collegium från Öfverståthållare-Embetet i Stockholm och Kongl. Maj:ls Befallningshafvande i landsorterna insändas.
Af handlingarne i ämnet hafva Rikets Ständer i öfrigt inhemlat, bland annat, alt Commerce-Collegium, till stöd för ifrågavarande förslag, yttrat följande åsigter:
Vid nuvarande förhållanden skulle varor i en stad, der tolagsafgifterne äro låga, med helt olika förmon och vinst in- och utskeppas, ärr i en stad, hvarest berörde afgifter utgå tilt högre belopp.
Under det att en så väsendtlig skillnad i beloppet af tolagsafgifterne eger rum, lät det icke gerna sig göra alt upprätta en allmän Tulltaxa, grundad på säkra beräkningar af de afgifter, hvarmed varorna skäligen borde och kunde beläggas.
För de trafikerande blefve det en lättnad, att tolagen kunde uppbäras i förening med tullen och ej, som nu, serskilde tjenstemän dertill behöfvas.
Med rättvisa i beskattningsväg vore ej förenligt att, i följd af höga tolagsafgifter, som ej drabbade Borgerskapet ensamt, utan alla consumenter i och utom staden, den ena stapelstadens Borgerskap vidkändes vida mindre bidrag till staden, än Borgare i en annan stad.
Med god ordning instämde, att ett stadgande funnes, som föreskref, hvartill tolagen må användas, på det ej, såsom nu skedde, denna afgift må i Slads-eassan ingå, för bestridande af hvarje slags behof, eller användas till föremål, sorn ville synas för densamma främmande, såsom fattigvård, kyrkobyggnad, aflöningar till läroverk o. s. v., hvaraf största delen endast rörde städernas invånare och ej landets, hvilka likväl indirecte i högst betydlig moa vidkändes tolagsafgifterne.
Slutligen och då tolag vore en allmän beskattning, borde ock
Staten ega att controllera, huru den af städernas Borgerskap förvaltades och användes.
Vid pröfningen af denna fråga hafva Rikets Ständer fästat uppmärksamhet dervid, att, ehuru tolagsafgiften erlägges nästan endast af stapelstädernes Borgare, samt de åberopade olägenheterna så väl af den olika vinsten och förmonen af varors in- och utförsel uti serskilde stapelstäder, som uti uppbördssätlet, således hufvudsakligast drabba bemäide Borgare, någon obelåtenhet dermed likväl icke från deras sida försports.
Fördelen af den föreslagna förändringen torde deremot för consumenterne blifva ingen, då bär icke är fråga om tolagsafgiftens upphörande eller förminskning, utan endast om ett annat uppbördssätt af samma afgift.
Derigenom alt, i stället för tolagsbeloppets bestämmande för de olika städerna i moa af behof och serskilda för handen varande förhållanden, en lika afgift i alla Rikets Expeditions -Utskottets Förslag till tind.
Skrifvelse, N.o l6t, 38g Siider blefve införd, skalle sådana bland dem, hvilka ej hafva större garnison att inqvartera, och derföre nu vidkännas låga tolagsafgifter, komma att få erlägga denna afgift flerdubbelt högre, till skada och förfång för deras handelsrörelse, utan att af en slik förhöjning åtnjuta det ringaste gagn.
Härtill k omrner, att vissa varor im äro befriade från tolag, emedan de ansetts icke kunna draga en sådan afgift, och för dessa skulle, i följd af toiagsersättningens fastställande till en viss andel af tullafgiften, den sålunda förut roedgifna lindringen upphöra.
På dessa grunder, och då, utan att hafva ingått i någon pröfning, huruvida den föreslagna regleringen må vara förenlig med de stapelstäderna förunnade privilegier eller icke, Rikets Ständer ansett de olägenheter, som af dess vidtagande kunna uppkomma, fullt motväga de angifna fördelarne, hafva Rikets Ständer trott sig icke böra till E. K.
M:s ifrågavarande Nådiga Proposition lemna bifall.
Rikets Ständer framhärda &e.
Stockholm den 18 April 184-5.
Uppläst och godländt Loa Ridd. och Adeln dea i5 April 845.
Preste-Slåndet den 16 —- — Borgare-Ståndet den 18 •— — Bonde-Ståndet den 18 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående bokföringen af landträntor, m. m. (Stals-Utsk.
Uti, N:o 242.) S. A. K. Rikets Ständers år 1843 församlade Revisorer hafva fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å deu al Stats-Contoret uti underdånigt betänkande af 3go Expeditions-TJtskottets Förslag till und.
Skri/velse, N.-o 16'. den 18 December 1839 gjorda hemställan, att de pä jordeboks-skattläggning, skattskrifning eller taxering beroende så kallade Landt-räntorna, hvilka numera, sedan den fordna höstuppbördsstärnraan blifvit afskafFad, helt och hållet inflyta under året efter det, för hvilket de äro debiterade, målte uti Riks-Stats-beräkningarne, och följaktligen äfvenai Rikshufvudboken, anses såsom inkomster för det år, under hvilket de inflyta, så att t. ex. 1840 års till inbetalning år 1841 förfallna ordinarie ränta, afrads- och kronotionde-spanmål, mantalspenningar, bränvins-afgift m. m. komme att utgöra debet i 1841 års räkenskaper; en förändring, hvarigenom icke allenast skulle åstadkommas öfverensstämmelse med uppbörden af de Stats-inkomster, sorn indrifvas af förvaltande Verk, såsom Tull-, Post- och Chaitae-Sigillatre-medel ra. fl., hvilka sednare till största delen under debilerings-året inbekommas, utan äfven undvikas den i flera hänseende besvärliga vidlyftighet att i Rikshufvudboken, vid Calender - årets utgång, balancera belydiiga, redan debiterade, men såsom utestående ansedda summor, hvartill komme, att, förmedelst en så beskaffad åtgärds vidtagande, fögderiens och städernas special-räkenskaper skulle kunna afslutas den den 31 December samma år, för hvilket redogöres, och icke, såsom nu, åtta månader sednare, samt jemväl Riksboksslutsarbetet i väsendtlig mon fortskyndas.
Efter öfvervägande af hvad sålunda förekommit, få Rikets Ständer, på det ali fullständig ledning måtte vinnas för bedömmande af den åsyftade förändringens verkställbarhet och ändamålsenlighet, hos E. K. M. i underdånighet anhålla, att, jemte det nu brukligt bokföringssätt i denna del tills vidare oförändradt iagttages, E. K.
M. täcktes i Nåder uppdraga åt StatsContoret att, i enlighet med ofvanberörde förslag och med iakttagande af den förenkling i öfrigt, som pröfvas tjenlig, låta uppgöra dels ett omslut af Rikshufvudboken för år 1842, dels ock, jemte 1843 års Rikshufvudbok, en serskild Rikshufvudbok för samma år, enligt det nya förslaget; börande dessa räkenskaper, så snart desamma hunnit fullbordas, öfverlemuas till Rikets Ständers näst derefter sammanträdande Revisorer, hvilka såmedelst blifva i tillfälle att, i afseende på användbarheten och nyttan af ifrågavarande nya bokföringssätt, till Rikets Ständer afgifva yttrande.
Expeditions-ULskoltels Forslag till lind.
Skrifvelse, N.o 162• 3gt N:o 162.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adiln den i5 April 1845.
Presle-Slåndet den 16 — — Borgare-Ståndet den 18 — — Bonde-Ståndet den 18 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss å Kammar-Collegii Berättelse, angående- Sala Siljververks ränteersättningsfond, för redogörelsen ilen från och med den / November i83g till samma dag år 1842.
(Stais Utsk. Uti., JN:o 249). S. A. K. Medelst Nådig Remiss den 13 Augusti nästlidit år, har E. K.
M. behagat till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemna en af E. K. M:s och Rikets Kammar-Collegium den 12 förutgångne Juli insänd berättelse, angående Sala Silfververks ränteersättningsfond för redogörelsetiden från och med dea 1 November 1839 till samma dag år 1842; af hvilken berättelse Rikets Ständer inhemtat, hurusom, enligt Kongl. Brefvet den 31 October 1829, till följd af träffad öfverenskommelse emellan Kongl. Maj:t och Kronan samt Sala Bergslags Intressenter, en fond skulle af Bergslaget inrättas, i ändamål, att, genom dess afkastning, Silfver-verket i framtiden mätte blifva i stånd att, utan vidare begagnande af Kammar-Collegii den 20 September 1743 utfärdade arrende-conlract om de sex nedre Sockuarne i Salbergs Län af Westmanlands Höfdingedöme nemligen Sala, Moklinta, Norrby, Kihla, Kumla och Tärna, Bergsbruket uppehålla, till hvilken fonds formerande skulle, när silfvertillverkningen icke öfversteg 2,500 lödige marker, årligen afsätlas 185 Specie Silfver-Riksdaler, och för hvarje 100 öfvar 2,500 lödige mälker 37 Specie Silfver-Riksdaler, hvilka medel borde i gångbart mynt förvandlas, samt, då fondens tillgångar sådant medgåfve, uti jordegendom nedläggas, och denna derefler mot viss spanmåIsränta utarrenderas; med samlande af hvilken fond komme att fortsättas, tilldess densamma vunnit den storlek, att afkastuingen deraf årligen utgjorde eller svarade emot 1,100 tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, hvarefter Silfver-Verkets afsältningar lill berörde Fond komme att upphöra, och vid hvilken tiel borde afgöras, antingen Bergslaget då skall till Slals-Verket betala de genom förr1)iförde contract arrenderade räntorna till fulla värdet efter årliga marke - Ejrpeditions-Vlskotitts ForaUg till und.
Skrifvelaej
N;0 t6t gången, med bibehållande af contractet i allt öfrigt, eller oek detsamma dä genast komme att upphöra, samt räntorna lill Stats-Verket öfverlemnas.
Enär denna Fonds Capital, hvilket, enligt hvad upplyst blifvit, den 1 November 1842 utgjorde 22,925 R;dr 15 sk., och sistnämnde dag fanns innestående uti Bergslagets Cassa emot ränta af 6 för hundrade, genom den årliga inkomsten i män af silfvertill verkningen vid Sala och i synnerhet genom räntan å det redan samlade, icke obetydliga Capitalet, hädanefter hastigare tillväxer, hafva Rikets Ständer, som anse Fondens bestånd allt intill den tidpunkt, då årliga afkastningen deraf uppgår till eller svarar emot 1,100 tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, och då Bergslaget i följd häraf bör antingen till Kronan afträda eller lemna full ersättning för de till silfververkets drift anslagne räntorna från ofvanberörde sex socknar, vara mest betryggadt genom iagttagande af hvad stadgadt blifvit rörande inköp af jordegendom för fondens räkning, allt efter sorn densammas tillgångar sådapt medgifva, och genom denna egendoms utarrenderande emot viss spanmålsränta, af sådan anledning velat hos E. K, M:t i underdånighet begära, det målte vederbörande anbefallas alt, så vidt sådant ej redan skett, iagttaga hvad Kongl. MajMs till Kammar - Collegium den 31 October 1829 aflåtna Nådiga Bref föreskrifver, beträffande förvaltningen af Sala Silfver-Yerks Ränte-eisätlnings-fond, på så rått, att för densammas tillgångar inköpes jordegendom, hvilken sedermera emot viss årlig spanmålsränta, utarrenderas; börande härvid tillses, att sådan egendom erhålles för möjligen bästa pris, så att den derutaf fallande afkastningen må någorlunda motsvara den ränteinkomst, som fondens Capital hittills iemnat.
Rikets Ständer framhärda &-e. Stockholm den 18 April 1845.
Expeditions-Utskottels Förslag
Ull tind.
Skrifvelse, A.o 163.
N:o 163.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i5 April i845.
Preste-Slå udel den 18 — — Borgare-Ståndet den ig — — Bonde-Ståndet den 2a — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående dtskillige
Kyrkoherdars underdåniga ansökningar om löneförbättring af indragen behaglig tids förläningsspanmål.
(Stats-Utsk. Uti., N:ris 199 och 251.) S. A. K.
Uti Nådig Skrifvelse den 5 Augusti sistlidet år har E. K.