Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
annan rödmhlad stuga, utanför hvilken klarögda barnungar, vallande.
srnii fjällkor, tumlade i graset.
Korna Bro utan horn, helt hvita och med nosar sh skara och hvita som vBra maiden-blqsh-rosor ..
De till- höra, enligt fru Torborgs uppgift, en inhemsk race, som synnerligeii.
val lampar sig för klimatet haruppe.
Vid 12-tiden stannade vi vid en liten stuga.
Vi voro.
nu hos den s. k.
" sylt-Sofian, der vi bestamt oss för att hvila ut ett par timmar.
Husets prydliga utseende, det friska granriset utanför dörren, de luftiga gardinerna och lackviolerna i fön- stren lockade helt inbjudande att stiga in.
Pii tröskeln mötte oss Sofia; hon ar hvad folket här kallar en " gam ' janta ' ', men dock en ovanlig siidan, som köpt grund och byggt sin stuga för medel hon för- värfvat pii att sylta och safta hjortron och hkerblr pii bestallning af handelsmhnen i staden.
Hon försörjer nu sig och sin gamla mor nied detta och vafnad.
I stugan satt gumman och spann lin, SA fint?
att jag aldrig sett maken.
Sofia bj6d pii den raraste sylt med gradde och omtalade med en viss sjtllfkänsla, att hon syltat hkerbiir At " sjalfva kungen ".
Hon var öfverlycklig att hafva s&amp; " stortn frtimmande som fru Torborg f r h Granhult.
Sedan Dukat och vi förfriskat oss af den medförda provianten, fortsattes resan far att i god tid hinna fram till X gastgifvaregiird, der vi.
tankte tillbringa natten.
Sedan vi passerat det minnesrika Safvar ville vi bese passet vid Djakneboda och träffade der en gumma, som berättade Btskilligt friin kriget, som annu lefver i folkets minne.
SA förtfiljdes &amp; n i dag med en viss bitterhet hur ryssarne, utan motstind, trangt igenom passet, och hur generalen (Döbeln) senare med harm utbrustit: " ett sAdant pass hade en karing med en kvast kunnat försvara! "
Gummans historier fr811 det förflutna p8minde mig bjärt om den framtidsbild, som den lilla boken " Huru v i forlorade Norr2andJ ' skildrat för mig.
Jag ville tala med min vän om den, men den var henne okand.
Hon hinner icke Iasa mycket, den goda fru Torborg, och delar kanske det ödet med miinga af sina, i den praktiska verk- samheten helt uppgiiende landsmaninnor.
Försankt i allvarliga tankar fardades jag tyst genom vida skogs- trakter och glest beväxta myrar samt 1Anga strlckor, der skogsköflarens yxa skoningslöst farit fram.
Vattendragen vor0 fulla med timmerstoc- kar och har och der förnams ljudet af iingsiigens rastlösa arbete.
Ändtligen klockan nio togo vi af vagen till gastgifvaregArden.
Men n8r vi körde in genom grinden till den stora, gräsbevuxria gAr- den, tog Dukat ett viildigt snedspriing, som kom mig att förskrämd undra hur det var möjligt att bhde vi och trillan och grindstolpen kunnat undgii att krossas.
Men knappt hade denna tanke flugit genom -. '
min bjarna förr &amp; n jag greps af en n r skrtlck, i det jag märkte att vi befunno oss midt i ett resande cirkusmenageri g % vag till markna- den i B.
Det var &amp; synen af en stor " Nalle ", som sa förskrackt vir eljest sa lugne och dygdige Dukat.
Mrden ser belamrad med rpacklirar, burar med djur, apor fulla af upptag, svarta och hvits pudlar, bundna i lank m. m.
Ej synnerligen n6jda med det blandade stillskap vi rikat uti, funno vi situationen allt annat &amp; n behaglig, n&amp;r vi erforo att alla rum för natten voro uppt.agna af marknadsresande handelsman.
Sedan fru Torborg en stund; r&amp;dgl&amp;gat med den myndiga gastgifvarfrun, beslöts att ridande bud skulle afgai till skoll8rare Bergs l / 4 mil bort belagna hem, med förfragan buruvida man der kunde och ville herbergers tv&amp; husvills damer.
Under afvaktan p i svar intogo v i.
v&amp;r kvällsvard, förargade oss öfver flugorna i stora gäststugan och fördrefvo tiden med att betrakta kejsar Nicolaus och landshöfding W., kung Salomo och drottningen af Saba, samt diverse annat notabelt folk, som hangde kring vaggrrrne.
Tobaksrök och högljudda röster trangde allt mer och mer in f r h grannrummet, och innerligen glada blefvo vi nar budet Aterkom med helsning, att vi vor0 mycket val- komna till skollarerens.
Inom Bort befunno vi oss i ett trefligt gast- rum, der snöhvita bäddar inbjöd0 till valbehöflig hvila.
Vid full dager följande morgon framstod Ljunghem som ett rik- tigt t h k t litet stslle.
- Jag öfverraskades af att finna anordningarne inom och utom hus bara en pragel af odlad smak, jag skulle vilja säga sjllsflnhet, som jag ej vantat i dessa obygder.
V81 skötta, rara blom- mor, ett välförsedt bokskiip, innehallande urval af vika srenska skalder, Olof Eneroths skrifter m. fl.
samt, om jag ej missminner mig, af Tauch- nitz-editionens viilkiinda exemplar.
Ett godt pianino med välförsedd nothylla, tidningar och goda tidskrifter voro saker som jag i hast upp- fattade vid intradet i sallskapsrummet.
Anna mera öfverraskande var det att göra värdfolkets bekantskap.
Hon s&amp;g ut att vara en med- delhlders kvinna men hade kvar ett ungdomligt uttryck, sadant.
som ibland framtrader hos mycket själfullrs eller mycket lyckliga kvinnor, hvilket gör, att m m tvekar om deras alder; hon hade n8got g&amp; en giing distingueradt och hjärtligt i sitt vgsen, som verkade ytterst till- dragande.
Ban tycktes synbarligen niigot yngre an sin frr?, hade vid första beröringen nigot stelt och afmltt i sitt vasen, Iivilket dock försvaun, d&amp; han började tala.
Ban yttrade sig 1Ltt och otvunget med lefvande intresse för Norrlands framtid, dess stora, niatiarliga rikedomar, som endast väntade p&amp; kraftiga viljor och armar för att blifva frukt- barande, samt om skolan och dess uppgift för folkets och landets fram- tid, m. m. Nar vi vid tolftiden lemnade vAs tillflykt, medförde vi det
intryck att hafva gastat tvh lyckliga manniskor och hafva sett ett aldra som täckaste hem.
F r u Torborg smilog ht min förtjusning öfver besöket och berat- tade parets historia.
" Hon var en vacker och omtyckt prestdotter, " han bondson i fadrens församling.
Som barn hade de lekt tillsammans, " som unga hade hans kansla för lekkamraten vuxit ut till en djup, " svarrnisk karlek.
Sá hade de skiljts &amp; t; hennes far dog, hon flyttade " med sin mor till staden, blef fjasad och omtyckt; efter nhgra &amp; r dog " afven modren, lemnande henne i goda ekonomiska omstandigheter, " men utan lefnadm81.
D8 möttes barndomsvtinnerna igen, han hade " tagit skollarare- och organistexamen och bjöd henne sitt varma, rika %j&amp;rta och sitt nybyggda hem.
Sá blefvo de ett par.
- Men du m&amp; " tro att urngangesvfinnerna i staden funno henne förunderlig, som ej " föredrog att stanna bland dem.
och deltaga i deras förströelser.
" Hvad stiger du nu om idyllen? "
slOt fru Torborg, och jag frtigar: hvad sager du lilla gudmor?
Till historien hör, att den forne bondgossen lar vara en ypperlig skolman och i dagarne namnes till folkskole-inspektör.
Allt som dagen framskred blef hettan besvarlig.
Vi kommo ej fram f ö r r h pá eftermiddagen dti vi pá det hjärtligaste välkomnades af vár jovialiske doktor Y, och hans vackra, unga fru.
I deras behagliga hem förflöt0 sedan dagarne angenamt, med omviixlande roddturer, aborrrnetning och musik.
Doktorn har en vacker baryton cich hans fru ä r skicklig pianist.
Intresserad trädgirdsodlare, var han förtjust att f&amp; visa fru Torborg sitt s. k.
" .experimentalf&amp;ltn.
Inom hus odlar han uteslutande rosor och cactéer i en m h g d varieteter.
Han ar född norrlanding; hon &amp; r frAn mellersta Sverige, sina föraldrars enda, bort- klemade barn.
De skara skarpt begransade rosorna ph den blonda unga fruns kinder antyda att hon val ' fár omhuldas för att s18 rot här.
- Hon har svart att finna sig med manniskor och förhhllanden haruppe.
De aro gifta sedan tv&amp; Or.
Hennes man behandlar henne som ett alskligt, bortskamdt barn och hon iltergaldar hans karlek med smeksam ömhet.
Siillan har jag sett en s&amp; bracklig och en s&amp; kraft- full varelse förenade.
Dagen innan vi lemnade doktor Ys hem gjorde vi en utflygt till * * fors stigverk, der disponenten firade sin fodelsedag med bjudning för sextio personer.
Här blefvo vi i tillfalle att erfara nágot om den storartade norrllndska gastfribeten.
Som anmärkningsvardt vill jag omtala, att sedan kaffet druckits gingo ' nágra af gasterna ombord p&amp; en timmerflotta för att pti sá satt forslas fram till ett vackert vatten fall.
Under den - egendomliga seglatsen sjöngos kvartetter och dracks
champagne.
Doktorn, som var vid ett sprittande muntert humör, böl1 tal bhde p&amp; vers och prosa för födelsedagsbjtilten, för fru Torborg, som ' han kallade: " nordlandets sköldmö " och för mig, som fick heta: ?söderlandskan i nordenn.
Vid tiotiden serverades soupen; att beskrifva allt hvad der uppdukades g&amp;r öfver min förmiiga; vare det nog sagdt, att doktorinnan och jag rakilade trettio olika varma och kalla rtstter p&amp; förbordet, innan man kom till sjalfva soupbn, som var relativt enkel.
Dagen efter stora festen antradde vi %terresan ' nem.
Den glade doktorn till hast, eskorterad af sin stora lapphund, fOljde oss en hdf mil p&amp; vag.
Det gjordes upp, att hans unga fru skulle gasta Granhult ett par veckor, under det han skinlle bevista ett ltlkarmöte.
" Jag skall s&amp;ga E r n, tillade han skiilmaktigt blinkande i t mig, " att sammanvaron med fru Torborg har p i vissa somliga samma verkan, som en shjour sid jarnkallorna i Ronneby. "
D8 vi narmade oss hemtrakten upptackte fru Torborgs alltid vaksamma öga en liten muntert hoppande kalf.
" HA11 in hästen, Blomberg ", utropade hon, " och spring sä ned till stugan och hör om kalfven &amp; r till salu. "
Snart kom djurets egare ned till vagnen med sin kalf, uppgaf priset men förklarade sig ej kunna forsla honom till Granhult.
Fru Torborg kastade p i mig en] &amp; ng, frilgande blick.
" Du matte val aldrig amna taga kolfven i din fina vagn: sade jag, " det vore ngstan för stor ara för honom att ika, körd af kusk i livré - för att nu inte tala om min nya kladning. "
" Sj8pe dig inte, k&amp;ra Yrsa ", inviinde min van skrattande, " si lina en sack och stoppa honom i, och du skall f&amp; se huru behlndigt vi knyta den om halsen s i bars hufvudeb blir fritt. "
Beslut och hand- ling!
Kalfven instnfvades under fotsacken och röjde endast d&amp; och db sin narvaro genom ett underjordiskt stönande.
Helt nara Granhult mötte vi en suflettvagn, som befans inne- hilla en bekant generaldirektör, stadd p i inspektionsresa.
Helt lifvad af att igenkanna fru Torborg, hvais hem ban ofta gästat, gjorde han tecken At.
sin kusk att stanna, och SA pigick on stunds liflig konver- sation.
" Det var d$ val att kalfven hade vett att tiga ", sade jag och drog en lattnadens suck, d&amp; si foro vidare.
" Vett!
Jo, det ska du tro.
Jag fick ju hilla min hand i mun- nen pA honom för att han ej skulle blanda sig i samtalet ", upplyste fin Torborg.
Vid hemkomsten fanno vi herrn pA Granhult helt upplifvad ad festligheterna för de resande riksdagsmannen, höskörden riklig och sa1 bergad, pilfiigelungarna kläckta och hundarna tjutande af %terseendets '
gliidje.
Sedan nigra dagar gAr allt sin jimna hvardagsghg.
Oftast sitter jag p&amp; den skuggiga verandan med min vanliga uppvaktning, dock f6ljer jag ibland för omvaxlings skull mitt vardfolk p&amp; 18ngtur kring de vidstrackta egorna, lyssnande till det lifliga akta parets kamratlika sdiskusioner, vare sig de galla pigiende eller föreslagna nyodlingar, basta utsiideshafren, nyaste korfmaskinen eller fruns nyköpta hatt.
S&amp; har förflyter nu mitt lif haruppe.
I september kommer jag dter till Stockholm, som jag hoppaa med stirkta krafter och ny arbe&amp;- iiag.
D&amp; sllker jag med första upp min ' lilla gudmor och skjuter fram pallen till den villkanda arbetsvrh för att der vid hennes fötter Yqw.
afsluta mitt sommarprat.
Som främling i, 7cejsarstacZen Besåg jag allt skönt som fanns, Beulzdrade 7colon~aden Oc7a Neue Nuseums glans.
Men trött af den mlingd palatsw Och 7co.nstverk jag fdtt bese Jag sökte upp Z.gna p2a.tser I jättestaden vid Spree.
V i d aJEägsen ga.ta Zekte - En skara mzcntra små, Fast hett på dem solen stelde Var Ze7cen s&amp; frisk ändå.
Dock snart &amp; got nytt, helt unnat De ungas intresse vann: I lekplatsens närhet stan~nlzat En vagn, som var ~ ~ ~ 1 1 ~ p grann.
ordt Bos kusken der högst pb bocken En ijuslockig gosse satt.
Och guldsnodd bar sammetsroc7ceen Och frans7c inskription halas hatt.
Oc7~ se, a f deen el&amp; vaclevz fir gossens funktion f ö d d a, T y inväfdt i gzcldbrokade~t Der stod: " Hayasifi cle moden.
Dm lille fått tidigt lara Att cara sitt eget stöd Oc72 med att paketer b&amp;m Förtjäna sig dagligt bröd.
- De swzb Itöïlo zdpp och ville Ej fortsätta nzer sia le75 Betraktade blott d m lille, Som satt der sb späd och blek.
D e Aviskade till livaraezdrn: " Dertt der ar lycklig tnti~zsam, Haez sl+pper att gå som andra, Fdr åka och W ' sig g r a n 9 ~ - ~ X ä r afundens eld så tändes Hos barnen jag tafiker val De visste q hur det 7ia~des I bodgossens unga sjal.
De visste ej hz8r begärligt Han sett deras le7; och br6.7;: " Hvad f.ri7aetm.s lif &amp; r bi~rligt, !~ S å lydde hans ögons språk.
Der stod jzl så tydligt skriifvet 1 sjukliga, tärda drag: " Ack, skall jag ej mer i Zifvet Få leka en e ~ d a &amp; g? "
Men nu Ear ej ' tid att clröiwta, Här skulle p a k e t ~ z ut.
Med våld han sökte att glöntmce Hur hastigt 7ians " v&amp; " tog slzlt.
S&amp; jnns der i världen mången Af möda i förtid böjd, Som hblïes af pligten fingen Pb nzagtens och ärans höjd, Som sträfvar med andras börda, - Ett sam7tälZets pelarstöd, - 0~7 % fbr i belöning slcörda Ett namn och ett rilcligt bröd.
Hera nådd utaf aficndslangtan Frdn nedanför stäldn led Han stundonz känner en trängtan Att stiga till dessa szed, Att glömma en stund sin möda, Sin k a m.
för ett statssystem, Och slippa att kraften öda På svårlösta lifsp~oblem.
Elin Rathsman.
Egendoms gemenskap m e d eller utan gemensam forvaltningsratt?
Det är den fråga, jag gärna skulle vilja ställa till dem, hvilka principielt hhlla p&amp; egendomsgemenskapen i äkten- skapet.
Egendoms gemenskap är ju nämligen nu det bestående.
Den är regeln här i Danmark, hvilken hvarje nytt äkta par stilla tigande underkastar sig (såvida det icke ingås äktenskaps- förord eller s. k. paktum).
Men detta bestående samegande är förbundet med manaens rätt att ensam rada öfver det som eges.
När - för att bruka fru Agnes Giörlings ord i en artikel i Kvinnan och Samfundet Maj 1890 - de kvinnor som äro upp- fostrade till själfständig verksamhet och veta hvad det vill säga att arbeta, gifta sig, råda de icke längre själfva öfver hvad de egde före äktenskapet, lika litet som öfver det de komma att ega under detsamma.
Det gör mannen.
Det enda, undantag derifrån ar genom lagen af den 7 Maj 1880.
Om ett arf så- lunda tillfaller hustrun, så är det mannen som rader öfver det.
J a g kan icke tro att man verkligen önskar att mannen allt framgent lagligen skall vara allena readande öfver den gemen- samma egendomen.
Egendomens gemenskap med gemensam förvaltningsrätt, det är val hvad de önska som försvara egendoms gemenska- pens sak.
Och deruti ar jag alldeles ense med dem.
Det ar äktenskapets ideal i ekonomiskt afseende.
" Det finnes af sig ~ ord som kunna beteckna ide- själf i ett godt ä k t e n ~ k a p.
Dessa alet äro: samfgld egendom och samfald förvaltning.
Och om lagen kunde skapa ideala förhlillanden, hade man blott att affatta en lag af detta innehåll, om det vore möjligt.
Men för det första, kan lagen icke s7; apa idealet, utan blott underlätta eller förbereda medlen eller vägen - hvad man nu vill kalla det - sal att den största möjliga tLZ1niir- melse till idealet kan uppnås.
För det andra anser jag - och många med mig - det för en olöslig uppgift att affatta en lag p&amp; griimidvalen af egendoms gemenskap med förvaltnings gemenskap.
Hvad me- nas nämligen dermed?
Att hvarken man eller hustru skall hafva ratt att råda öfver naigot af den gemensamma egen- domen, med mindre båda äro ense derom.
Men salsom justitie minister Nelleman sade redan den 28 Februari 18 ' 76 i Folke- tinget, - en man kan verkligen icke alltid hafva sin hustru vid sin sida, när det gäller att underskrifva en vaxel eller sälja en ko till det eller det priset.
Gemensam egezdoa meca na af kontra7tentc~nas bestlhnzande rätt, det gr möjligt och det ha vi.
fiskildt egande ocfa enskildt li.llcZade - det är ocksl möjligt.
Det har sal vidt vi veta, till allman tillfredsställelse varit gal- lande lag i England sedan 1882 och det ar icke det enda ställe, hvarest man har erfarenheten för sig i detta hiinseende.
Dere- mot vet man ingenstädes nAgot om gemensam förvaltning.
E n juris professor (Nordling i Upsala) har föreslagit denna anordning vid nordiska juristmöten och i den svenska " För- eningen för gift kvinnas eganderiitt.n Uan har anmodat ho- nom att uppsätta ett förslag i legform, men hvarken h m eller nhgon annan synes hafva varit i s t h d dertill.
Det star icke desto mindre fast att egendomsgemenskap med förvaltningsgemenskap ar idealet.
" Det finnes af sig själf i ett godt a k t e n ~ k a p.
~ Men erfarenheten visar att icke alla äktenskap äro SA goda som de borde vara.
H u m bör lagen allts&amp; vara beskaffad för att för gifta människor underlätta
vägen till idealet: nGemensamt egande och gemensamt ' å- danden?
" That is the q ~ e s t i o n!
~ Att bibehhlla mannens förvaltningsrätt öfver den gemen- samma egendomen, är att bibehålla ett frö till olybka i äkten- skapet.
Mannens rätt att ensam råda öfver t. ex. en rik arftagerskas förmögenhet frestar honom att gifta sig af andra orsaker an kärlek.
Redan det medvetandet, att han kan om han vill fara fram hur han behagar med den gemen- samma egendomen, och a t t hustrun derför ar den underord- nade, - detta medvetande kan skada den husliga lyckan.
och hustruns likställighet i förmögenhets rätsligt hänseende skall deremot främja så väl hvarderas själfaktning som ock den enas aktning för den andra.
De böra stå som två sjalfständiga personer gent emot hvarandra.
Äkta makars likstallighet i anseende till förmögen- het kan emellertid endast byggas på enskild egande och rådande ratt salsom grundval för Zagen; t y - som förut ar antydt - gemensamt egande och rådande måste anses för en lika olöslig uppgift som cirkelns kvadratur eller perpetuum mobile.
' (Och gemensamt egande med enderas rhdande kan endast vara möjligt p&amp; ett s&amp; försvinnande litet omrade att det icke egnar sig till grundval för en allmän lag.)
Utan tvifvel Sr enskildt egande af och enskildt rådande öfver egendom (ssreje med ssrråde) såsom utgångspunkt för lagen också det som sannolikast - i de flesta tillfällen - förer till gemensamt egande och rådande, såsom slutpunkt för Zif- vet.
Detta ar nämligen sjalfva naturens ordning.
Det natur- liga är ju dock att äktenskapet icke skaZZ 6ndra något i anseende till förmögenheten iitan genom kontrahenternas egen fria vilja.
I det ögonblick äktenskap ingås eger ju hvar och en sitt och ri %der öfver sitt.
Låt di % Zifvet och icke Zagen afgöra, hvilken ändring som skall göras i denna naturens ordning!
Äro kar- leken och det ömsesidiga förtroendet redan vid äktenskapets ingående så stora att " de tvån besluta att något mera eller något mindre af hvars och ens egendom skall egas gemen- samt, då bör lagen naturligtvis tillåta dem att göra ett äkten- skapskontrakt derom!
Men l %t lagen icke tvinga dem till den ena eller andra anordningen i detta fall.
Lkt kärlekens eld sammansmälta enhvars sarskildta till att blifva gemensamt, om den kan det.
Lagen kan det icke, t y den är kall.
Lik- som de fromme icke behöfva någon lag, s % behöfva heller m ann ens
icke de i äktenskapet lycklige nagon lag.
Dem skall lagen medgifva att i förmögenhetshanseenda bestamma sig sjalfva ni frihet under ansvar.
n Lagen är till för de i äktenskapet olycklige.
Dem måste lagen skydda SA godt möjligt ar.
Vore alla äktenskap lyck- lige, alla gifta så goda som de borde vara, d&amp; behöfdes ingen lag.
Nar ofvanstiiende fraga skall riitt besva.ras galler dat derför att icke förväxla lag och Zif.
Fredrik Bajer.
(Ur Kvinden og Samfundet.)
Meddelanden frami Fredrika-Bremer- F6rbundet.
Vid sista ~Arsammantrtbdet inom Fredrika-Bramer-FörbunM be- slöts, i enlighet med frAn Dragtreformföreningen inkommet förslag, att föreningen skulle ingA som afdelning af Fredrika-Bremer-FGrbundet, under namn af Fredrika-Bremer-Förbundets Dr~igtreformförening.
Enligt de gemensamt uppgjorda stradgarne eger Fredrika-Bremer- Förbundet att vllja en tredjedel af Driigtreformföreningens styrelse och utshgos följaktligen till ordinarie medlemmar: fruarna J. Jolin och K. Boman samt fröken M. Silow; till suppleanter: fruarna X.
Berg och G. Linder.
Sjukkassam.
Fredrika-Bremer-farbulzdet pilkallar ango uppmiirksamhet p i det f&amp; kvinnor begagnat sig af förhtlllande att ännu j6mförelsevis allt det tilifalle till hjalp och understöd i sjukdomsfall, som erbjudes genom f6rbundets Det galler om denna kassa detsamma som om allra jamförliga sjfl.lfbjllpsinrlttningar, att hennes stlllning ar starkare och hennes för- miga att gagna storre i samma m h som rnedlemmarnes antal tillviixer.
Gagnet af en sildan inrattning behöfver ej framh&amp;llss i en tid d i förstikringsviisendet p&amp; alla omrbden slagit s&amp; djupa rötter.
Tyvarr ar det alltför ofta fallet att detta gagn icke inses f6rr &amp; n sjukdomen intriiffat, d&amp; den hemsökta s i ofta förgafvrs ser sig om efter den bjiilp, som sjukkassan skulle ha lemncnt henne, icke som en allmosa, uhra som en rätt.
Sjukkassan vilnder sig shledes till h r j e Iilrarinns, till hvarje kvinna som innehar tjiinst som telefonist, telegrafist,, a1 bank eller post-
verk samt dermed jemförlig anstallning, med uppmaning att noga be- hjarta detta och silunda i tid sörja för den dag d s olyckan kommer.
Anmalningar till sjukkassan kunna ske alla dagar kl. 11-4 A förbundets bp %, Malmtorgsgatan 5, der alla erforderliga upplysningar meddelas.
ICvinna e1erne ?zta ?-h-ao.e, Fil.
kandidaten Helga Lin- der, som förut tjänstgjort vid Eksjö laroverk, har förordnats att under instundande hösttermin bestrida en extralararcbefattning vid allmanna Isroverket i Vestervik.
Pd förslag af en, för ordnandet af Sernina~ * ieviise ?z- det nedsatt kgl.
kommission, har Stortinget beslutat att uppratta flere seminarier, der icke blott fordringarne och profven skola vara lika för man och kvinna?
utan der afven undervisningen skall vara gemensam.
Vid alla seminarier, der Irvinliga elever finnas (endera uteslutande s&amp;- dana eller tillsammans med manliga) skall minst en lararinna ti1lsiitt.a~.
1Vorge har fdtt.
sin f ~ r s t a kvinliga postrndstare, frölren A. Landniark i Elverum och sin första kvinliga urnzakare, fröken A. Naess i Kristiania.
Finsk Uvinnoförening har genom en g&amp;fva af 1000 mark f r h en okand gifvare kunnat Ia.gga grunden till en stipendiefond för kvinnor.
Föreningens berattelse för 1889 utvisar en liflig verksamhet, sammankomster, föredrag o. s. v. Fröken A. Gripenberg har hiillit eri serie intresseväckande f3redrag rundt omkring i landet.
Fru Leaeitt från Boston, medlem af Varldens kvinnors kristliga nykterhetsförening, har i slutet pd förra mdnadeii hAllit föredrag inför föreningens danska afdelning i Köpenhamn, med dess ordförare, fru Elisabeth Selmer till tolk.
I sju Ar har fru Lea- vitt rest omkring och talat för Aterh8llsamliet fr %n starka drycker och för höjande af moralen; 192 gauger har hon talat med tolk, och hen- nes ord ha dtergifvits p s 38 olika sprsk.
" arolina Bigg ' s minnen &amp; r namnet p&amp; en fond, som samlats till minne af denna nitiska arbetare för Itvinnosaken.
Den är ämnad till utdelande af räntefria lan &amp; t studerande kvinnor.
Främsta hedersrzcmmet bland 124 studenter, (107 manliga och 17 Irvinliga) som i &amp; r aflagt examina vid universitetet i Cambridge intogs inom de klassiska sprilkens sektion af fröken Alford och inom den matematiska sektionen af fröken Philippa Garret Fawcett.
Den sistnamda kunde visserligen i följd af sitt kön icke blifva " senior ' wrangler " (s&amp; kallas primus vid den matematiska examen), d&amp; detta.
, anses vara en manlig hederstitel, men hon fick i stiillet platsen öfver " the seniors mranglern, siiledes " en högre Bn den högsten, som Daily News uttrycker sig.
P&amp; grund af att hon var kvinna skördade hon dock ingen ma- teriel vinst, dA det stipendium, som bordt tillfalls henne, i likhet med titeln tillföll den manliga studerande, som nust henne hade det högsta betyget.