Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Befolkningen inom socknen var fordom eller till närmare slutet af förra seklet mycket väl känd och brott voro derstädes högst sällsynta; men i början af 1780-talet inträffade der flera stölder, föröfvade dels af personer, inflyttade från andra orter och dels af fyra särskilda slägter inom socknen; och derefter hafva brotten i olika progression under olika tider så tilltagit, att, af den derstädes nu befintliga befolkning, tillsammans utgörande 3,882 personer, 3 äro straffade för dråp, i för barnamord, 116 för stöld, 12 för snatteri, 2 för förfalskningsbrott, 3 för våld å föräldrar, 4 för edsöresbrott och 3 för brott emot 10 Kap.
Missgernings-Balken; och det oaktadt äro många tjufnader begångna, utan att gerningsmännen blifvit upptäckte.
Af de för stöld straffade äro 16 hemmansägare, 3 hemmansägares hustrur och 10 söner och döttrar af hemmansägare, 32 torpare eller husmän, 4 torpare-hustrur, 22 söner och döttrar af torpare, 7 afskedade soldater, 3 soldat-hustrur och 16 söner eller döttrar af soldater, samt 3 icke tillhörande allmogen utan den så kallade herre-klassen; hvaraf det visar sig, att tjufnadslasten sträckt sig till alla klasser af befolkningen.
Huru ett så groft sedeförderf kunnat så allmänt spridas, är svårt att förklara, då bristande nit hos presterskap, domare eller kronobetjening, hvarken nu eller tillförene, kan såsom anledning dertill uppgifvas; men af den under sednaste år tillvägabragte förbättring uti folkundervisningen, samt den fullständigare polisuppsigt, sorn, genom sockennämndens verksamma biträde, numera bör åstadkommas, torde, uti en ej aflägsen framtid, ett förändradt förhållande kunna emotses.
Allmogen uti flera socknar af Helsingland har från längre tider tillbaka visat benägenhet för en art pietism, hvars anhängare vanligen benämnas läsare.
Desse, hvilkas antal inom Helsingland förut varit ganska stort, men nu är betydligen minskadt, hafva egentligen utmärkt sig genom en i högre grad visad fromhet, som mån - 7 gen, måhända oriktigt, velat anse tillgjord, samt genom de särskilda sammankomster, som de för andaktsöfningar hållit.
Så länge de, jemte sina enskilda sammankomster för andaktsöfningar, bevistade de allmänna gudstjensterna och i allo iakttogo kyrkliga föreskrifter, lemnades de icke allenast ostörde vid sina sammankomster, utan äfven, måhända stundom oförsigtigt, uppmanades till sådane af åtskillige ibland presterskapet; men sedan bonden Erik Jansson från Sonkarby, österunda socken af Westerås län, hvilken under loppet af flera år besökt Helsingland för att afyttra hvetemjöl, år 1843 med dem förenat sig och ibland dem uppträdt såsom talare, så utbildades från dem en särskild sekt, som, efter honom kallade Jansenister eller Erik Jansister, inom orten åstadkommit mycken oro och svåra bekymmer.
Ilan skiljde sig i början icke från de åsigter, som de så kallade läsarne förut hyllat; men sedan han tillvunnit sig deras förtroende, utspridde lian ibland dem förvillande lärosatser, och slutade med att predika fullkomlig syndfrihet för sina anhängare, fördöma Lutherska läran, samt från trycket utgifva af honom författade så kallade psalmer, äfvensom kateches.
Till följd af hans uppmaningar upphörde anhängarne att bevista de offentliga gudstjensterne och att begagna salighetsmedlen, och, under den vildaste fanatism, uppbrände de i stora bål, under tal och sång, alla af dem förut begagnade andaktsböcker, till och med psalmbok och kateches.
Egenvilligt öfvergåfvo barn sina föräldrar och tjenstefolk sina husbönder för att följa honom, som, otillgänglig för afla varningar, var outtröttlig i sina bemödanden för sektens vidare spridande, hvaraf slutligen väcktes den harm och förtrytelse hos den öfriga oförvillade befolkningen, att sekten blef allmänligen afskydd och deras sammankomster stundom våldsamt stördes, hvilket, jemte det emot Erik Jansson slutligen anbefallda åtal, föranledde honom att rymma öfver Norrige till Norra Amerika, samt anhängarne att besluta utflyttning till samma ort.
Beslutet har ock blifvit så vida verkställdt, att af hans anhängare, som uppgifvits vara omkring 1,100, icke mindre än 823 personer af alla åldrar och deribland flera besutne hemmansägare begåfvo sig på resa till Norra Amerika, hvarunder dock, genom ett fartygs förolyckande, 170 omkommo under resan.
Om de till destinationsorten framkomnes öde saknas tillförlitliga underrättelser; men, enligt de uppgifter, som derom erhållits, skulle ungefärligen två tredjedelar af dem hafva begifvit sig till vestra delen af Förenta Staternas land och, under Erik Janssons ledning, der bildat en koloni, och de öfrige qvarstadnat uti kuststäderna, uppehållande sig för det mesta med arbete å dit ankomne svenska skepp; dock skola många af dem hafva, i yttersta nöd och elände, aflidit.
Af dem, som icke utflyttat, har flertalet öfvergifvit sin villfarelse, och de få, som den bibehålla, göra icke försök för dess vidare spridande, hvadan allmän förargelse af dem icke åstadkommes. §■ 3. Xtit‘inyai'.
De båda provinserna Gestrikland och Helsingland äro till deras naturförhållanden mycket olika, och denna olikhet igenfinnes äfven uti jordbruket.
1 Gestrikland hålles en större ägorymd öppen till åker, hvilken vanligen hvart annat år trädes samt derpå hesås till större delen med råg och endast till någon mindre del med korn.
Ärter sås å mindre afstängda delar af trädesjorden, samt hafra och någon gång råg å den så kallade vretjorden, då denna till gräsväxtens förbättrande upplöjes för att, gödslad och hesädad, åter till gräsvall igenläggas.
Landet har stora sidländta ängar, hvilka genom utdikning och bearbetning kunde försättas uti bördigare skick; men dels nöjer sig allmogen, som ogerna frångår förfädrens bruk, heldre med den mindre äringen, än nedlägger större kostnad eller arbete å sin jord, och dels hindras på många ställen jordens utdikning af den uppdämning, som de i orten belägna många jernbruk och andra vattenverk åstadkomma.
Allmogen i Gestrikland sysselsätter sig ock en stor del af året med brädsågning, kolningar, forslingar af egna skogsprodukter samt effekter för de. många jernverken, och någon synnerlig förbättring af jordbruket, som för närvarande kan anses blott till hälften fylla ortens behof af spannmål, är under sådana förhållanden icke att förvänta.
Der laga skiften blifvit verkställde, bär dock odlingshågen visat sig vara i tilltagande, och allmogen har äfven i sitt jordbruk god föresyn af flere ibland ortens possessionater, hvilka, under sednare åren, verkställt betydliga nyodlingar.
I den till Gestrikland närmast gränsande Skogs socken af Helsingland är förhållandet nästan enahanda, som i Gestrikland; men ju längre man kommer in i Helsingland, desto mera erhåller sistnämnde provins ett från Gestrikland skiljaktigt utseende.
De odlade byggderne, som ligga i större dalsträckningar efter vattendragen, begränsas af skarpa bergväggar, hvilka hindra all större utvidgning af den redan odlade jorden; men de i dalbottnarne å flera ställen befintliga sanka myror och ängar äfvensom de å utmarken befintliga skogsmyror lemna dock ännu rika tillgångar för nya odlingar, i den mån dessa lägenheter blifva genom utdikning till odling beredde.
Åkerjorden, som vanligen intager högt liggande platser, så att vattnet, ofta utan dikning, lätt afrinner, är till rymden mycket mindre än den jord, som i cirkulationsbruk begagnas och i orten benämnes svaljord.
I södra delen af provinsen, der den öppna åkern intager större ägorymd än i den norra delen, är denna vanligen indelad i fyra delar, hvaraf den första för träde, den andra för råg, den tredje för gråärter och den fjerde för korn, allt i årlig omvexling, hvarvid gödsling sker icke för 9 råg utan för korn.
Å andra ställen ingår äfven potates, hvilken rotfrukts odling inom hela länet är i tilltagande, uti nämnde vexelbruk, emot minskning af arter.
I norra och vestra delarne af provinsen trädes en ännu mindre del af de små öppna åkerfälten, såsom allenast en sjettedel eller åttondedel, och i samma förhållande minskas råg- och ökas korn-utsädet.
Svaljorden, hvars areal årligen ökas genom nyodlingar, företagne till större delen å utdikade sanka ängar eller kärrmarker, begagnas allmännast på det sätt, att den, efter upplöjning från gräsvall, första året besås med lin, och det andra, efter gödsling, med kora eller blandsäd, hvarefter den i tre eller fyra år användes för gräsväxt.
I några af de nordligare socknarne, såsom Bjuråker, Hassela, Ljusdal, Färila och Hogdahl, finnes ett stort antal hemman, som icke hafva någon ständigt öppen åker, utan all jord i cirkulationsbruk emellan lin, vårsäd och gräs; och är i dessa socknar derföre råg-utsädet ganska ringa.
A några ställen begagnas vår-råg samt så kallad latmansråg, eller sådan, hvilken utsås tillsammans med korn för att året derpå, under det jorden vallas till gräsväxt, gifva en mindre rågskörd.
Uti förut afgifven berättelse för åren 1833 till och med 1837 har blifvit anmärkt, att råg, som är mera gifvande, kraftigare och tidigare mognande än vårsäden, inom Helsingland allt för ringa odlas och att, der det sker, gödsling icke verkställes för rågen utan för kornet, samt att gräsfrö dels icke och dels i alltför ringa qvantiteter begagnas.
Af då anförde och ännu fortfarande anledningar har någon synnerlig förändring deruti icke inträffat; men allmogens uppmärksamhet synes dock vara fästad på vigten deraf, hvilket ock visat sig i en, ehuru ännu ringa, tilltagande råg-odling äfven å ängs- eller myrjord, sedan den blifvit utdikad, flåhackad och bränd.
Den omständighet, att vid laga skiften vissa hemman nödgas frånträda den gamla invid byarne belägna öppna åkern och i dess ställe emottaga allenast sval- eller ängsjord, riktar uppmärksamlioten å behofvet af förändring i gamla brukningssättet; och finner man nu äfven att gräsfrö af thimotej och i några trakter af Alsike-klöfver stundom begagnas.
Sedan år 1842 har, enligt de härvid bifogade tabeller, jemförde med dem, som åtföljde förra berättelsen, spannmålsproduktionen i länet, beräknad efter medelafkastningen, blifvit under sistförllutna fem år ökad af hvete med 63, råg 1,231, korn 13,368, bafra 1,799, blandsäd 9,863 och ärter 1,897, eller med tillsammans 28,223 tunnor af alla sädesslag; hvarförutan skörden af potates blifvit ökad med 28,971 tunnor.
Vanligen införas till länet betydliga qvantiteter af spannmål, synnerligast för bergsbruksidkarnes behof; men anmärkningsvärdt är, att, efter den missväxt, hvaraf mälareprovinserne år 1843 hemsöktes, spannmålstillgången i Helsingland var tillräcklig icke allenast för provinsens eget behof, utan äfven för någon afsättning till Upland, hvilket förhållande vetterligen aldrig tillförene inträffat.
Berättelse öfver Gefleborgs län för åren 1843—1847. 2 10 Linodlingen, hvaraf större delen af Helsinglands invånare hämtar sin penningeinkomst, fortfar att idkas på enahanda sätt och till ungefärligen samma belopp som tillförene, oansedt prisen på lin och väfnader under sednare åren varit lägre än förut.
Efter uppgjorde beräkningar afyttras årligen från Helsingland 30,000 lispund lin, 3,000,000 alnar väf, bestående af tält- och segelduk, foder- och tapetväf, buldan och ett gröfre lärft, som i orten kallas nordanstig, samt ungefärligen 100,000 härfvor garn; och äro, utom länets tre städer, Stockholm, Upsala, Hedemora och Sala de egentliga afsättningsorterne för denna vara.
Förändrad method vid linets förädling har, under de år denna berättelse omfattar, icke blifvit begagnad, men genom de af Eders Kongl. Maj:t nådigst beviljade anslag till ett sammanräknadt belopp af 1,300 R:dr banko har tillfälle blifvit beredt, att uti flera särskilde socknar af länet låta meddela undervisning uti den Magerska dubbelspinnings-methoden, hvaraf betydlig tidsbesparing och i följd deraf minskad arbetskostnad och ökad fabrikation beräknas kunna under kommande år medföra stora fördelar, så framt allmogen kan förmås, att i någon allmännare grad frångå den förut begagnande spinnings-methoden.
Under sistförflutna fem år har kreaturens antal blifvit ökadt med 381 hästar, 322 oxar, 3,603 kor, 1,602 yngre nötkreatur, 4,808 får, och 738 svin; hvaremot getternes antal blifvit under samma tid minskadt, så att det nu utgör allenast 39,995 eller 3,862 mindre än år 1842.
Då getterne till stor del taga sin föda af den uppväxande skogen och, i följd deraf, å den åstadkommo betydlig skada, så torde den förminskning, som i deras antal ägt rum, böra härledas deraf, att hemmansägare, i samma mån skogen blifver emellan dem skiftad, med mera omsorg vårda den, och följakteligen upphöra att begagna sådana djur, som förhindra dess tillväxt.
Någon förändring i kreaturens skötsel har icke ägt rum.
Stallfodring begagnas icke, utan utsläppas kreaturen under sommaren på betesmarker, som stundom äro belägne på långt afstånd från bostäderne.
Hästarne i Helsingland äro i allmänhet starka och ihärdiga, hvaremot de i Gestrikland äro af vida sämre art, till förbättring hvaraf 2:ne hingstar från Strömsholms stuteri blifvit under betäckningstiden uti provinsens ungefärliga medelpunkt, Ofvansjö socken, stationerade.
Kokreaturen äro små, men genom noggrann skötsel, hvarpå mycken omsorg användes, erhålles från ladugårdarne tillräckligt af mjölk, ost och smör, icke allenast för eget behof, utan äfven af sistnämnde vara för afsättning, synnerligast från Hogdahls, Färila, Ljusdals och Bjuråkers socknar, till ett belopp af 5 å 6,000 lispund årligen.
Svinkreaturen äro ej af utmärktare race, och af fläsk erhålles ej heller så mycket, att behofvet deraf i städerne kan fyllas från kringliggande landsbygd, utan köpes mycket af den varan från aflägsnare orter. 11 Skogar.
Under sednaste år har, genom de höga priser, hvartill trädvaror kunnat å utländska orter försäljas, betydlig inkomst af skogarne erhållits.
Afsättningen af bräder har årligen uppgått till omkring 36,800 tolfter, hvarförutan bjelkar och spiror till mindre qvantiteter blifvit exporterade.
Betydlig inkomst af skogarne erhålles ock genom kolning till de inom länet belägna många Jernbruk, dit kol försäljes från de fleste länets socknar; men af de stora skogstrakter, som äro belägne i nordvestra delen af Helsingland invid gränsen emot Dalarne, Herjeådalen och Jemtland, har, i anseende till det långa afståndet till hafskusten och brist på lättare transport-medel, ännu icke kunnat beredas annan inkomst än den, som, utom förmånen af vedbrand för eget behof, kunnat genom pottaske-tillverkning åstadkommas.
Priset på kol är mycket olika, men dock i allmänhet högre i Gestrikland, der Bergsbruket sprider arbetsförtjenst i alla socknar af provinsen, än i Helsingland; och är det högsta pris, som för denna vara kunnat inom detta län betingas, 8 sk. banko för tunnan.
I den mån skogarne upphöra att af större menigheter samfälldt begagnas och blifva emellan hemmansägare fördelade, synes allmogen bättre vårda dem, men skogshushållning efter nyare methoder har allenast af några få Bruksägare blifvit införd.
Bergsbruket.
Ehuru anvisningar på silfver- och kopparmalm förekomma på särskilda ställen inom länet, och hågen till deras efterspanande icke kan anses vara försvunnen, då under de år, hvilka denna berättelse omfattar, 20 silfver-och blymalmsanledningar samt 31 kopparmalms-anledningar jemte 2:ne anvisningar på nickelmalm utgjort föremål för inmutning, har likväl icke något enda af de flera försök, hvilka blifvit gjorda till erhållande af dessa ädlare malmsorter, hitintills ledt till upptäckten af en samlad och lönande fyndighet.
Af dessa grufvuförsök må särskildt nämnas Fjell— bergs blymalms-skärpning i Thorsåkers socken, Stafsbergs koppargrufva i Hedesunda socken, Nätsjö koppargrufva i Loos socken samt de af det sig så kallande Loos grufve-bolag i Ställstensberget inom sistnämnde socken företagna grufarbeten, alla gäckande de mer och mindre grundade förhoppningar, som vid dem varit fästade, ehuru de föranledt betydliga kostnader.
Jernmalmsbrytningen inom länet förser masugnarne endast med en mindre del af deras malmbehof; dock har under ifrågavarande quinquennium uppbrutits tillsammans 204,568 Skepp:d bergsvigt malm, hvaraf inom Gestrikland erhållits 166,073 Skepp:d och inom Helsingland 38,495 Skepp:d, eller i medeltal för året 33,215 Skepp:d i det förra och 7,699 Skepp:d i det sednare landskapet.
Grufverörelsen har inom Gestrikland nästan uteslutande bedrifvits i Thorsåkers socken, och inom Helsingland varit, sedan arbetet i Magmyrefältet i Skogs socken år från år aftagit samt under sednaste år alldeles upphört, inskränkt till de malmtillgångar, som det inom Woxna 12 socken belägne Gymåsberget innehåller.
Sistnämnde malmtillgångar äro ymniga, men deras begagnande begränsas deraf, att ägarne till Woxna och Dalfors bruk äro de enda afnämare af denna, icke rikhaltiga, malm; hvaremot ansträngda bemödanden erfordrats för att vid Thorsåkers grufvor åstadkomma den malmvinst, som erhållits.
Grufdriften inom Gestrikland under sistförllutna quinquennium kan likväl anses så till vida tillfredsställande, som medelbeloppet af den årliga malmuppfordringen med nära 10,000 Skepp:d öfverstiger den uppfordring, som per medium om året erhölls under nästföregående fem år och hvilken sednare utgjorde blott 23,364^ Skepp:d, en skillnad som icke allenast betäcker utan betydligt öfverskjuter skillnaden i uppfordringsbeloppen vid grufvorne i Helsingland under dessa bägge tiderymder.
Under ifrågagavarande fem år hafva inom länet 69 nya jernmalmsanledningar och förr arbetade ställen blifvit för erhållande af vederbörliga tillståndsbref hos Bergmästare-Embetet anmälde.
Tackjernsblåsning bar varit anställd vid alla inom länet belägne 27 masugnar, med undantag allenast af Forsbacka masugn, der den sista blåsningen verkställdes år 4838.
Tackjernstillverkningen uppdrefs år 1846 ända till 86,059 Skepp:d 14 lisp:d 10 skålprd eller till högre belopp, än under något föregående år; och dä dermed jemföres förhållandet under nästföregående år 1845, då tackjernstillverkningen i länet utgjorde allenast 49,825 Skepp:d 20 lisp:d 12 skålp:d, synes deraf nogsamt, huru förlamande 1844 års konjunktur inverkat på denna gren af bergshandteringen.
Under den tidrymd, denna berättelse omfattar, har tillverkningen af tackjern uppgått till sammanräknade 330,993 Skepp:d 10 lisp:d 14 skålp:d eller i medeltal för hvarje år till 66,186 Skepptd 17 lisp:d 15 skålp:d, hvilket är för hvarje år nära 10,000 Skepptd mindre, än under det quinquennium, som omfattat åren 1838—1842.
Medelproduktionen för hvarje blåsningsdygn har varit 21,58 Skepptd.
Stångjernstillverkningen har under ifrågavarande tidrymd uppgått till ett sammanräknadt belopp af 425,212 Skepptd 1 lisptd 5 skålptd eller i medeltal årligen utgjort 85,042 Skepptd 8 lisptd 5 skålptd.
Under denna tid har en ny härd med 600
Skepptd årligt smide blifvit privilegierad vid Woxna bruk i Helsingland, samt årliga smidet vid Wj Bergsmanshammare i Thorsåkers socken blifvit tillökadt med 150 Skepptd 13 lisptd 14 skålptd, så att det privilegierade smidet härigenom vunnit en tillökning af 750 Skepptd 13 lisptd 14 skålptd.
Detsamma utgjorde vid slutet af smidesåret 1847 tillsammans 81,308 Skepptd 6 lisptd 3 skålptd.
Utöfver det genom privilegierne fastställda belopp får dock smidet drifvas så högt ske kan vid Hofors, Gammelstilla och Hammarby samt Svabens verk; hvarförutan en extra smidesrätt tills vidare är medgifven för Strömbacka bruk af 1,150 Skepptd och för Hedvigsfors bruk af 200 Skepptd årligen.
Antalet af stångjernshärdar är 164; men 15 dessutom finnas vid Svabens verk tvänne extra härdar för bedrifvande af Morellska smidesmethoden, och en sådan vid Mackmyra bruk för begagnande vid det derstädes införde Lancaschire-smidet.
Tönshammars bruk i Skogs socken, bestående af 2 härdar oell 2 hamrar med 1,200 Skepp:d smide samt Montros bruk i Thorsåkers socken, der 3 härdar och 3 hamrar med en sammanlagd smidesrätt af 1,696 Skepp-.d 13 lisp:d 3 skålp.-d blifvit anlagde, äro tvänne nya Jernverk, uppkomne genom smidesflyttningar, som ägt rum till det 'förstnämnde från Kihlafors bruk, och till det sednare dels af 3 härdar med smiden från Robertsholms bruk samt Tjernäs och Bergs öfre hammare , dels ock af smidesandelar i åtskillige Bergsmanshamrar.
Dessutom har en härd med 600 Skepp:d smide blifvit med behörigt tillstånd flyttad från Uhrfors till Kungsfors bruk, bägge belägne i Ofvansjö socken.
Stångjernstillverkningen har under förra quinquennium i medeltal årligen uppgått till 86,457 Skepp:d.
Jernmanufakturtillverkningen har under hela ifrågavarande quinquennium uppgått till ett sammanräknadt belopp af 7,871 Skepp:d 11 lisp:d 15 skålp:d, utgörande i medeltal för hvarje år 1,574 Skepp:d 6 lisp:d 7 skålp:d, samt bestått af Brännstål, Band-, Knipp- och Bultjern, Spik och diverse annan manufaktur.
Medium af årstillverkningen under nästföregående quinquennium utgjorde 1,574 Skepp:d 8 lisp:d 3f skålp:d, och en större likhet i resultater af en till beloppet obegränsad närings bedrifvande under tvänne olika tidrymder torde högst sällan förekomma.
Ägaren af Andersfors bruk i Bergsjö socken har den 27 Mars 1843 erhållit tillstånd att vid bruket uppföra en Knipphammare med en Ässja samt tvänne Spikhamrar vid särskild Stock och Ässja.
Manufaktur-smedjor för tillverkning af hvarjehanda svartsmiden för eget och ortens behof hafva likaledes blifvit den 13 September 1847 tillåtne att uppföras på tvänne särskilda ställen inom Enångers socken, det ena beläget vid Grängsjön och det andra å ägorne till hemmanet N:o 11 i Vester-Bölan.
Tillverkning af gröfre
Gjutgods har åstadkommits vid de fleste masugnar, men då detsamma ingår i den här ofvan uppgifne tackjerns-produktionen, kan beloppet deraf icke närmare bestämmas.
Vid Forsbacka jerngjuteri, som är förenadt med mekanisk verkstad, har tillverkningen af diverse sorter gjutgods utgjort tillsammans 4,646 Skepp:d Bergsvigt eller per medium om året 929^ Skepp:d. §• 4.
Mtinäringar.
Jagt och djurfångst idkas uti alla länets socknar, men icke till någon betydligare försäljning.
Denna näring synes vara i årligt aftagande, till följd af ej mindre 14 odlingarnes fortgång och bosättningar i de större skogarne, än minskad håg för yrket.
Strömmingsfiske idkas uti alla invid hafskusten belägne socknar.
Beloppet af fångsten kan dock icke uppgifvas, emedan större delen deraf försäljes af fiskarena uti mindre partier direkte till konsumenterne.
1 Helsingland anses den dock lemna icke allenast tillräckligt af strömming för provinsens eget behof, utan äfven till försäljning på andra orter; hvaremot i Gestrikland behofvet af denna vara måste till stor del fyllas från andra orter.
Lax fångas uti de större vattendragen, såsom Gelle å, Ljusne eif, Svåga eif med flere, äfvensom uti socknarne invid hafskusten.
Det betydligaste lax-fisket är uti Ljusne eif, der den årliga fångsten uppskattas till 2 å 3,000 lisp:d.
Skäl-fiske idkas äfven uti socknarne invid hafskusten, dock hufvudsakligast i norra Helsingland, och ungefärligen 100 skälar fångas årligen.
Insjö-fisket är ej af den betydenhet, att något af fångsten afsättes till andra orter.
Kolning och körslor för brukens behof äro ännu, såsom tillförene, en vigtig binäring för länets invånare, synnerligast uti Gestrikland, inom hvars alla socknar bergsbruket lemnar tillfälle till sysselsättning och förtjenst.
Denna binäring är al största vigt under missväxtår, och nöden blifver derigenom uti dessa orter aldrig så ytterlig, som der sådan förtjenst saknas.
Försäljning af trådvaror har under de tre första åren af ifrågavarande quinquennium varit mindre lönande, men deremot under de tvänne sednare åren mycket vinstgifvande, hvilket ock föranledt invånarne uti åtskillige från hafskusten allägsnare socknar att uti städerne afyttra bjelkar och bräder.
Försäljningen af dessa varor till utrikes orter finnes uppgifven uti de för städerne uti länet afgifne särskilde berättelser.
I den mån de för kronan och hela socknar förut samfällige stora skogar blifvit afvittrade, skiftade och till enskilde upplåtne, inträder behofvet, att, genom flottleders öppnande efter de större vattendragen och deras tilloppsgrenar, göra de från hafskusten aflägsna skogs-trakter för afsättning tillgängliga.
Under sednast förflutna år har, mera än tillförene, uppmärksamhet blifvit deråt egnad, och, i sammanhang med afvittringen, äro afvägningar efter några vattendrag verkställde, hvarigenom hindren för flottningen blifvit kända, ehuru fullständiga förslag för deras undanrödjande ännu icke blifvit upprättade.