Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Må dessa o r d o c h detta v i t t n e s b ö d vara e t t t a c k till alla d e m, s o m m e d v e t e t o c h o m e d v e t e t j u s t för m i g varit s m å ljusa bud- b ä r a r e från all k ä r l e k e n s f a d e r!
• • 3en - - * ' hjälpsamma vännen.
En tlyttningsdialog VÄNNEN.
Ja, m e n j a g k o m j u b a r a hit för att hjälpa dig.
Packa det är just min force.
Om jag bara inte hade tagit min bästa klädning på mig — m e n jag kan ju få låna ett förkläde af dig?
F E U J f.
N e j, söta d u — j ä g har intet framme — förlåt mig, m e n nu måste j a g b e d i g gå — jag har omöjligt tid längre.
Snickaren kan ej vänta.
— — (Vännen rusar ut gråtande, möter jungfrun.)
H v a d går åt frun i d a g?
Jag kän- ner ej igen h e n n e 1!
* af Z o r a h.
1898 gifva hvarandra färgade ä g g, anse nyåret s o m e n f ö r n y e l s e af allt lif, e n s o l e n s s e g e r - fest, m e d a n d e k r i s t n a v i d p å s k e n fira m i n - net af d e n seger, s o m vanns af Rättfärdig- hetens Sol, d å världens Frälsare g e n o m sin uppståndelse besegrade döden.
Ä g g e t betraktas af d e kristna såsom en uppståndelsens sinnebild: liksom kycklingen, s o m l i g g e r f ö r b o r g a d i ä g g e t, v ä c k e s till lif, n ä r t i d e n ä r i n n e, s å skall o c k s å m ä n n i s k a n uppstå ur grafven.
Katolikernas s e d att m å l a p å s k ä g g e n i b j ä r t a f ä r g e r a n t a g e s här- l e d a s i g från d e r a s g l ä d j e ö f v e r a t t f a s t a n är slut.
P å p å s k a f t o n e n o c h p å s k d a g e n sän- d a s i d e k a t o l s k a l ä n d e r n a från alla h e m s t o r a k o r g a r m e d h å r d k o k t a ä g g till k y r - kan att välsignas af prästerna, s o m läsa en m ä n g d föreskrifna böner, göra korstecknet öfver d e m och bestänka d e m m e d vigvatten.
De sålunda välsignade äggen h a förmåga att h e l g a k r o p p e n s i n ä l f v o r o c h ä r o ä m n a - de a t t v a r a d e t f ö r s t a, s o m f o r t a r e s af d e n u n d e r f a s t a n f ö r b j u d n a f ö d a n.
I I t a l i e n af- h å l l e r m a n s i g u n d e r f a s t a n e j e n d a s t från kött, u t a n äfven från ä g g, o s t, s m ö r o c h allt s l a g s m j ö l k m a t.
Så snart äggen äro välsignade, bäras d e h e m; ett stort b o r d sättes in i familjens bästa r u m; m a n läg- ger p å d e n finaste d u k e n, b e s t r ö r d e n m e d b l o m m o r, s ä t t e r f r a m e t t d u s s i n tallrikar rundt kring bordet o c h i m i d t e n ett stort fat m e d d e i g u l d o c h b r o k i g a f ä r g e r m å l a - d e ä g g e n, o f t a u p p g å e n d e till e t t a n t a l a f 20 dussin o c h smakfullt u p p l a g d a i form af en p y r a m i d.
I f ö r m ö g n a h e m u t s t ä l l a s till p å s k ä g g e n s ä r a allt s i l f v e r o c h alla d y r b a r - h e t e r, s o m finnas i h u s e t, p å s m å b o r d k r i n g väggarna, o c h ett sådant r u m erbjuder i sanning en m y c k e t a n g e n ä m anblick.
Bor- det står d u k a d t u n d e r h e l a p å s k v e c k a n, o c h alla s o m k o m m a p å b e s ö k i n b j u d a s a t t ä t a ett p å s k ä g g, h v i l k e t e j f å r v ä g r a s.
I n o m d e n grekisk-katolska kyrkan har m a n för s e d att p å påskaftonen bära in i kyrkan e n likbår m e d e n bild af d e n kors- fäste Frälsaren; b å r e n är y m n i g t b e s t r ö d d med orangeknoppar o c h jasminer.
Tidigt på p å s k m o r g o n e n tändas v ä l d i g a eldar u n d e r sång o c h aflossande af skott.
M a n hälsar hvarandra m e d orden: » K r i s t u s är upp- s t å n d e n!
» — » J a h a n är s a n n e r l i g e n u p p - stånden! » o m f a m n a r hvarandra, g e r hvar- a n d r a f ä r g a d e ä g g — allt d e t t a s å s o m e t t t e c k e n till g l ä d j e ö f v e r u p p s t å n d e l s e n.
I E D g l a n d är d e t b r u k l i g t a t t b e k a n t a skicka h v a r a n d r a färgade ä g g m e d inskrip- tioner.
Dessa ä g g beredas p å följande sätt: sedan d e några ögonblick legat i varmt v atten, förser m a n d e m m e d inskriptioner, tt g i f v a s i n a v ä n n e r o c h b e k a n t a p å s k - VÄNNEN.
A c k, käraste du, goddag.
Så stökigt ägg är e t t bruk, s o m leder sitt ur- h v a r v i d ett vanligt talgljus b e g a g n a s s o m du har!
Jag b a r så mycket tänkt på dig och S o m äggen äro varma, g å r detta s p r u n g ända från forntiden o c h k a n spåras p e n n a.
vill så gärna hjälpa dig.
Jag k o m hit bara där- m y c k e t lätt.
D ä r e f t e r läggas de n e d i hos d e g a m l a egyterna, perserna, gallerna, för, o c h har gjort m i g ledig hela dagen.
M e n en p a n n a m e d v a r m t vatten tillsatt m e d först måste jag berätta dig, h u r jag haft det.
g r e k e r n a o c h r o m a r n a; h o s alla d e s s a f o l k k o c h e n i l l eller n å g o t a n n a t f ä r g ä m n e.
N ä r Du v e t — en sådan tid.
Och Augusta — j a — v a r ä g g e t e n s i n n e b i l d a f l i f v e t, d e n h ö g - kan du tänka dig, h o n har gått och förlofvat de sedan upptagas, äro d e försedda m e d sta g u d o m l i g h e t e n s verk.
Ja, det är en lång historia — det började inskrift p å färgad grund, d å färgen natur- D e g a m l a e g y p t e r n a s å g o i ä g g e t e n h e l i g egentligen torra året.
H a n är ölutkörare — — ligtvis ej fastnat, där » t a l g p e n n a n » gått FRUN, M e n söta du, hvad bryr j a g mig o m s i n n e b i l d a f m ä n s k l i g h e t e n s f ö r n y e l s e efter fram.
din Augustas fästman!
D u ser att j a g står i syndafloden.
O m d e trott p å kroppens upp- flyttning.
Snickaren väntar på mig — han kan I T y s k l a n d få ofta bref m e d s y m b o l i s k a ståndelse, skulle troligen d e n u n d e r b a r a ingenting göra, förrän jag k o m m e r, och korgarna b i l d e r e r s ä t t a p å s k ä g g e n.
E t t s å d a n t finnes process, s o m d e t i ä g g e t inneslutna lifsfröet måste packas u p p.
förvaradt i British M u s e u m o c h framställer u n d e r g å r, d å d e t efter a t t e n t i d h a l e g a t VÄNNEN.
A c k, det är just arbete för mig.
G e hit korgarna.
Jag k o m j u bara för att hjälpa skenbart linöst, g e n o m rufning förvandlas tre h ö n o r, s o m hålla i o n korg, i hvilken dig {börjar att rifva i korgarna).
Ja, hvar skall ligga tre ä g g, p r y d d a m e d sinnebilder af till e n l e f v a n d e v a r e l s e, h a f ö r a n l e d t d e m jag ställa allt det här?
A c k en sådan s ö t uppståndelsen.
Öfver d e t mellersta ägget att i s i n a h i e r o g l y f s k r i f t e r b e g a g n a ä g g e t liten vas.
Ja, jag minns så väl, hvar den stod i A g n u s D e i m e d trons s y m b o l o c h öfver d e såsom ett tecken för uppståndelsen.
H o s den gamla våningen.
Hvar skall jag n u ställa båda andra sinnebilder af kärleken o c h hop- den?
Ja, ser du, n u blir j a g af m e d Augusta.
olika trosbekännare förefinnes e n viss likhet Egentligen är jag ganska nöjd — h o n har allt pet.
U n d e r d e t hela följande rader: mellan nyårs- o c h påskfirandet.
Perserna, varit b r a slarfvig sista tiden.
M e n du skall ej s o m fira s o l å r e t s b e g y n n e l s e d e n 2 0 tro, att j a g ville lura dig, då jag rekommende- Alle gute Ding seynd drey, mars o c h under denna fest bland annat rade henne till dig.
H o n skulle ha passat dig Drum scheuk dir drey Öster E y (/ den nya våningen.
Stadsbud komma och gå, med stora möbler och korgar.
Frun själf i stök- dräkt, med ett stort, hvitt förkläde.
Vännen, ele- gant, upprymd, kommer in.)
Om bruket af påskägg.
IDUN 1898 Glaub und Hoffnung sambt der Lieb, Niemahls auss d e m Herren schieb, Glaub der Kirch, vertrau auf Gott, Liebe Ihn biss in den Todt.
* 109 O, korg, hvad under, att ej längesen den vreda blixt ur rymden mot dig ljungat!
O, korg, hvad under, att ej Phwbus re^n fjärrträjfarne emot dig harmfullt slungat!
&lt;$, En svensk kuinna.
Jdxzns • ftaftftersllorg.
/ j) Iag har den skådat in effigie, hoc est — ej fullt så klassiskt — por- trätterad.
Det var en hjärtans lust att honom se, oskulden var han personifierad.
Han stod där under redaktörens bord, Jian riktigt anspråkslöst och snällt förhöll sig.
Han teg beskedligt, sade aldrig ord — det var som helt naturligt så det föll sig.
Men — men — här komma femtielfva men — — Jag hoppas blott, att jag ej andan mister, då nu jag går att tälja läsare??
den korgens fasansfulla skuldregister.
Han som Ack, har En hel del kunde nog vara att säga till såväl mannens s o m kvinnans ömsesidiga försvar — m e n jag ville nu.^ egentligen endast tacka er, för det ni påpekat ett lyte, s o m jag innerligt önskar måtte kunna aflägsnas.
Må saken dis- kuteras.
Den är tillräckligt allvarlig för att hafva anspråk härpå.
J. är, matro, ej fullt så oskuldsfull, man vid första blicken pan kan tycka.
för hans arga lists och ondskas sktcll sköflats mången vår lig skaldelycka!
Volymer har hän slukat legio.
{Stor skada var det på de många, arken.)
Han rifvit så för tusen hoppets bro och störtatfagra drömslott grymt tillmarken.
I sinne, där nyss glädjen varit gäst, missräkningen drog in så tung — och sor- gen — Det kändes svårt, det sved — probatum est Den korgen, ack, den usla papperskorgen!
Han stel och känslolös har tagit mot, hvad milliarder varma hjärtan biktat, båd " det, som haltade på versens fot, och det, som var på rama prosan diktadt.
Han bäddat uti djup och dyster graf så mycket, hvilket Idun sändts tillhanda allt ifrån Kattegatt till Alandshaf, allt ifrån Ystad upp till Haparanda.
Ha ?i vägen stängt, som solljus skulle fört så mången själ till toppen af Parnassen.
Den dumma korgen säkert aldrig hört: man leben muss — men också leben lassen.
De stora tankar fingo döden dö, de dränktes uti Lethes mörka vågor.
Hos må ?ige ?i ung och ljuft poetisk mö förr alltid släcktes skaldeeldens lågor.
Hvad så vår vitterhet förlorat har, ho kan uppräkna det och det utsäga?
— Om dessa snillefoster lefvat kvar, hvad rik, omätlig skatt vi skulle äga '.
ändlös rad vi då här skulle se af store, ljuse siare och skalder!
Ack, för den korgens skull så föllo de — som för den blinde Hödcr fordom Bal- der.
* Alla goda ting äro tre, därför skänka dig de tre påskäggen tro, h o p p o c h kärlek.
V i k aldrig från Herran, tro på kyrkan, förtrösta på Gud, älska h o n o m intill döden.
I piano- och Skaldernas kvinnor.
pinofrågan.
De damer, som hittills yttrat sig i Idun (se n:r 10) angående pianoklinkandet, torde icke illa upptaga, att jag vid deras anföranden gör ett par erinringar.
» Bescbeiden » (se Idun n:r 10) har m e d rätta antydt, att mannen också kan vara en plågoande, o m han vill göra musik, utan att äga de egen- skaper, som därtill äro oundgängligen nödvän- diga.
Men då jag skref för damerna i deras officiella pressorgan, ansåg jag mig icke böra in- blanda de oförståndiga o c h taktlösa herrar, hvilka ogeneradt föra oväsen o c h störa sina grannar.
Detta undantagande var kanske orätt.
De för- tjäna hvad deras gärningar värda äro.
Dock måste sägas, att kvinnans musikaliska oväsen är så allmänt förekommande, att mannens syn- daregister i det afseendet är jämförelsevis för- svinnande litet.
» Bescheiden » vare tackad för sitt förståndiga uttalande.
» Annickan » anser sig kunna kalla pianoklin- kandet för en » oskyldig sak;.
Ja, så tänka nog de flesta s o m klinka på piano, ty hvad som roar dem anse de också böra roa andra.
Men just däri ligger deras förvillelse.
Frågan o m piano- klinkandet innefattar dels en uppfostringsfråga o c h dels en rättsfråga.
Att pianoklink gjorts till en nödvändighet i kvinnans uppfostran eller bildning är en absurditet, s o m icke behöfver be- visas vara det.
Det borde vara lika afgjordt, att det är orätt, att dagligen, när som helst o c h huru länge som helst, g e n o m pianoklinkande eller annan s. k. musik störande inverka på andras hemfrid o c h arbete.
Äfven den skönaste musik kan blifva odräglig, o m den öfverflödar och äger rum på olämplig tid.
Öfningar o c h medelmåt- tigt utförande af musik äro absolut odrägliga.
Emellertid anses det som en obestridlig rättig- het att störande ingripa i andras hemlif, under pretext att man » gör musik ».
Allt annat ofog kan lagligen beifras, m e n icke det som kallas musikaliskt.
» Vera » har rätt däri, att det värsta oväsendet b ö r förvisas till skolor.
Det b o r d e vara klart för alla, att i hus, där flere eller många hyresgäster b o, ingen strängt taget kan äga rätt att störa andra, s o m önska frid o c h ro i sina hem.
Man må icke tro, att jag är den förste, s o m i svenskt tryck opponerat sig m o t musiktyranniet.
R e d a n 1849, o m ej förr, förekom protest däremot o c h m o t missbruket att påtvinga u n g d o m e n mu- siköfningar.
Den som vid nämnda tid proteste- rade var Abraham Mankell, själf musiker, piano- uthyrare o c h m e d l e m af Musikaliska akademien.
Se hans » Blickar i musikens inre helgedom » s. 160.
Sedermera har frågan flere gånger varit före, äfven i Svensk Musiktidning.
Jag har så- ledes endast fortsatt föregångares arbete för en god o c h rättvis sak.
Vems.
Öppet bref till » Stade ».
Det kändes godt i mitt hjärta att se tankar, som jag länge burit i n o m mig, framläggas inför allmänheten i eder så sympatiska o c h humana artikel i Idun n u m m e r 10.
Men hvarför icke säga B, när ni sagt A?
T y jag tycker mig förstå, att ni icke allenast funde- rar öfver sättet att afhjälpa berörda missförhål- lande, utan äfven k o m m i t til " ett resultat här- utinnan.
Jag för min del får bekänna, att jag icke klart ser något sätt att kunna ändra saken.
Skämt- tidningarna o c h deras innehåll äro — så vidt jag vet — till största delen manliga produkter, o c h männen lära n o g inte godvilligt afstå från sitt lilla » skämt » m e d kvinnan.
Utan tvifvel finnas åtskilliga kvinnor, hvilka till punkt o c h pricka svara emot detta ofina framställningssätt — dess bättre tror jag dock att de icke utgöra det öfvervägande antalet — m e n att göra dessa till en typ tyckes mig föga finkänsligt, ej heller rättvist.
X. Carl David af Wirsén.
F r a m f ö r m i g ligger ett litet visblad, » t r y c k t i å r », s o m u t o m n å g r a v i s o r af f ö r f a t t a r e u t a n n a m n eller r a n g i n n e h å l l e r t v å s å n g e r af t v ä n n e f r a m s t å e n d e s k a l d e r.
D e n ena v i s a n är S n o i l s k y s Kung Erik, d e n a n d r a är Skördeflickan af W i r s é n.
I d e t t a sist- n ä m n d a p o e m förtäljes o m en sorg, s o m drabbar en enkel landtflicka, o m hvilken det berättas: » Hon växte vid torpet i susande skog, hvad b l o m m o r n a d r ö m d e det visste h o n nog.
H o n visste hvad fågeln i lunden kvad, o c h jämt var hon glittrande glad. » D e n o k ä n d e utgifvaren af skillingstryc- k e t f ö r s t o d, att s k a l d e n i d e n n a v i s a l y c - k a t s träffa f o l k e t s s m a k; o c k s å s j u n g e s v i s a n allmänt öfver hela landet.
S å d a n a f ö r e m å l f ö r sin s å n g s o m Skörde- flickan v ä l j e r W i r s é n ofta, h a n h a r s j u n g i t o m Smedens dotter, s o m får v a r a i m o d e r s ställe f ö r s i n a s y s k o n, o c h o m Sjuksköterskan, s o m offrar s i g f ö r d e l i d a n d e.
H a n är f r a m - f ö r allt s å n g a r e n, s o m k v ä d e r o m d e t b l i d a och elegiska i natur o c h svärmiska sinnen.
H a n v i s a r o s s Farmor på besök hos sina k ä r a o c h låter o s s s e Små kängor, skurna till f ö r k n u b b i g a b a r n a f ö t t e r, o c h n ä r d e s m å f ö t t e r n a v a n d r a t till a n d r a v ä r l d a r, t r ö s t a r h a n d e n s ö r j a n d e m o d e r n m e d att b e r ä t t a henne att: » De små fötterna kanhända skulle här gått ned i dyn. » En annan g å n g varnar han oss för att g l ö m m a lifvet för l ä r d o m e n s å s o m i dikten Böcker ning: och kärlek m e d dess innerliga ma- » o m h o n, som blef ditt allt, sig smyger då att sina armar o m sin älskling slå, så säg ej bittert: lämna mig i fred.
Nej, lämna b o k e n du o c h gör så med, ty gråa luntor har du alla dar, ' m e n ej du vet, hur länge hon är kvar. » S j ä l f l ä m n a r h a n s t u n d o m åt a n d r a att b e - s j u n g a h e m m e n o c h d e r a s stilla l y c k a o c h blir t r u b a d u r e n, s o m slutar s i n s t o r m a n d e visa m e d ett: — — — » lefve k o n u n g Henrik o c h fröken Gabrielle! » E l l e r o c k s å g e r h a n o s s s a g a n o m Den heliga Elisabeth i ord, fagra s o m d e rosor, hvilka der.
framväxa under kejsarmakans hän- S k a l d e n s sist u t k o m n a d i k t s a m l i n g v i s a r, a t t h a n ä n n u h a r m y c k e t att s k ä n k a d e svenska h e m m e n.
I DU N 110 Drottningen afreste i måndags kl. 1,5 e. m. till Honnef.
H o n följdes till stationen af konun- gen, prins E u g e n o c h änkehertiginnan af Da- larne samt uppvaktande herrar o c h damer.
V i d stationen hade jämväl infunnit sig en mängd högre civile o c h militäre tjänstemän, medlemmar af diplomatiska kåren m.
samt många damer.
Vid tågets afgång utbragtes ett » lefve drottnin- gen! », följdt af fyra kraftiga hurrarop.
Drott- ningen tackade från kupéfönstret för hyllningen.
Kronprinsessans hälsotillstånd synes ty- värr fortfarande föga tillfredsställande.
Enligt senaste underrättelser från Amalfi, där vädret varit regnigt o c h ogynnsamt, har beslutits att kronprinsessan s o m i måndags skulle återföras till K o m, enär daglig läkarvård är behöflig.
* Fredrika-Bremer-förbun dets dräktre- form förening hade här o m dagen årsmöte i för- bundets lokal.
Dräktreformföreningen har n u tillryggalagt sitt tolfte arbetsår.
Sin särskilda betydelse erhåller detsamma g e n o m det offentliga erkännande, hvilket i form af silfvermedalj vid allmänna konst- o c h industriutställningen i Stock- h o l m 1897 tilldelades föreningen för » mycket g o d a hygieniska underkläder ».
Under årets lopp ha förfärdigats tre n y a modeller, nämligen en chemilett för vuxna, en brösthållare, ämnad att ersätta lifstycke, o c h en klädning för flickor i skolåldern.
V i d sammanträdet förevisades den nya model- len till klädning för flickor i skolåldern.
Denna klädning utgöres af antingen en trikåtröja eller ett bluslif, hvilket senare d o c k ej sluter till o m midjan, utan faller fritt ned s o m en lång kofta, samt ofvanpå detta en lös öfverklädning utan ärmar, i samma modell s o m ett vanligt barnför- kläde.
Om man så vill, knytes ett lätt skärp kring midjan.
V i d gymnastik aftages naturligt vis öfverklädningen.
* P Kungl.
Återupptagandet af W a g n e r s alltid lika populära opera är n o g ett lyckligt grepp och framgången m e d denna repris gifven, så m y c k e t m e r som utförandet i sin helhet synes präglas af en större helgjutenhet o c h allvar än någonsin förut.
Säkerligen får detta tillskrifvas operans intendent hr Elmblad, hvilken väl bättre än någon annan vid denna institution har reda på, huru en Wagneropera b ö r gifvas.
— H r Öd- •mann har många pointer af öfvertygande både värma o c h kraft, o c h hans tolkning af den ljuse Gralsriddaren är allt b e r ö m värd.
Och en bättre tolk af Elsas parti i vokalt hänseende än fru Östberg torde vara svårt att uppleta.
Hrr Seller- gren o c h Söderman äro sedan förr kända i sina resp. uppgifter s o m k o n u n g Henrik o c h grefve Telramund Ny i sin roll är fröken Hidting s o m Ortrud.
För den uppgiften räcker hon dock ej till, vare sig i yttre eller inre hänseende, vare sig vokalt eller dramatiskt.
— Operan gick för öfrigt bra under hr Hennebergs anförande.
publik mer än lofligt barnkammarmässigt.
M e d afseende på styckets uppsättning hade dock lof- värda ansträngningar gjorts: Grabows n y a de- korationer voro delvis af förträfflig verkan, syn- nerligast andra aktens gammalgermanska gårds- interiör o c h fjärde aktens berglandskap m e d den stridt skummande forsen, o c h äfven kosty- mer o c h vapen från Berlin voro effektfulla.
Bland de utförande m å främst nämnas fru San- dell, s o m åt en halfvild liten barbarflicka, grefve Kattwald af Rheingaus dotter Edrita, gaf en originell anläggning af något midt emellan skygg, obändig skogshuldra o c h vek, älskande riddersmö.
H e n n e s pappa, den bålde grefven själf, spelades af hr Hamrin m e d en bullrande naturalism k la » Tummelitens » människoätande jätte, o c h som Edritas fästman, » den d u m m e Galomir », väckte hr Hedlund stor munterhet ge- n o m en ännu längre gående » naturlighet », den där osökt förde i tankarne de darwinska teori- erna om en mellan människan o c h djuren » fe- lande länk ».
H r Palme, som företrädde sago- spelets ideella hjelte, k o c k s p o j k e n L e o n, gjorde sin sak o c h sin vers i det hela bra.
Enkanner- ligen s o m barnspektakel under påsklofvet torde det nya programmet ej sakna förutsättningar.
Matinén till förmån för hr Herman Grip hade i söndags middag i det närmaste fyllt dramati- ska teaterns salong.
Det innehållsrika program- mets konstnärligt mest vägande n u m m e r var utan tvifvel hr August Lindbergs inspirerade Grin- goireframställning, m e n äfven öfriga prestanda mottogos af publiken m e d lifligt bifall, såsom fru Hartmanns o c h dir. FredriJcsons spel • i Ben- zons kända proveri) &gt; Tillfälligheter », hr Person nes lustiga m o n o l o g » När Petterkvist skulle de- butera », fru Howings Andersénska sagor, för- träffligt berättade, fru Frödin-Lindbergs samt hrr Bergströms, Brags o c h Forsells sångnummer m. m.
Den vackra afsikten att bispringa en betryckt kamrat följdes alltså af både konstnärlig o c h ekonomisk framgång.
Fröken Gerda Meyersons soaré på hotel W 6 den 30 sistlidne mars var till trängsel besökt.
Det behjärtansvärda ändamålet — beredandet af goda h e m åt fattiga arbeterskor —, hvilket, som kändt, i fröken Meyerson har en talangfull och nitisk förfäktarinna, o c h det o m v ä x l a n d e programmet, s o m bland annat bjöd på sång af grefvinnan Mathilda Taube, deklamation af fru Nonny Lundberg o c h det förtjänstfullt utförda dramatiska skämtet » Framtidsperspektiv » af soaré- gifvarinnan, framkallade hos publiken den mest animerade stämning, s o m efter de respektive numren gaf sig luft i lifliga applåder.
D:s matiné hade i söndags na- turligtvis fyllt Musikaliska akademiens sal till sista plats m e d en publik, s o m att d ö m a af de intensiva applåderna aldrig tycktes kunna få n o g af stu- dentsången, den alltid lika gärna hörda.
Pro- grammet innehöll o c k idel välbekanta saker, o c h det ena numret efter det andra afsjöngs m e d friska stämmor o c h g o d nyansering under led- ning af hr Hedenblads vana taktpinne.
Värde- fullt bidrag lämnades i några n u m m e r af den Meissnerska orkestern.
Matiné gifves påskdagen i Musikaliska akade- miens stora sal af kammarmusikus F. Sörensen med benäget biträde af fruarna Math.
Linden och Dagmar Möller, fröknarna A l m a Hulting, Anna Thulin o c h Teckla Åhlander, operasångarne O. F. Lundqvist o c h J. Forsell samt konsertmä- starne L. Zetterqvist o c h T o r Aulin — alltså idel kända o c h värderade förmågor.
Några vidare rekommendationer behöfver därför matinén icke.
* — Fru Ellen Gulbranson har anländt till huf vudstaden för att börja ett gästspel å k. operan.
Början sker i nästa vecka s o m Valkyrian i Wag- ners opera af samma namn.
Intressant skulle vara, o m hr Elmblad samtidigt kunde uppträda i Hnndings parti, hvarigenom man finge nöjet på en gång se två erkända Wagnerframställare från mästarens egen scen i Bayreuth - r ^ör några dagar sedan m o t t o g j a g i r m a n u s k r i p t f ö l j a n d e lilla b e r ä t t e l s e u r verkligheten, åtföljd af ett a n o n y m t bref.
Dramatiska teatern framförde i lördags för första gången ett saeolustspel af den kände öster- rikiske diktaren Grillparzer, b e n ä m n d t: » Ve, den som ljuger! » Utan tvifvel från begynnelsen ett af sin mästares svagare verk, har det nu därtill g e n o m tidens tand och tvänne bearbetningars slitning förlorat än mera af ursprunglighetens fägring o c h föreföll vår föga naiva premiére- D e t t a bref, så n o b e l t, så s a n t, så a n s p r å k s - l ö s t o c h så a l l v a r s a m t, t i l l t a l a d e m i g p å d e t högsta.
Jag hade varit u n g samtidigt m e d författarinnan, j a g h a d e sett s a m m a d r a m a s o m h o n o c h h a d e h a f t m i n s t r i d att b e s t å, icke m e d afseende på någon person, m e n m e d e n a l l v a r l i g p r ö f n i n g af m i n e g e n för- fS ^rinlagda blommor.
1898 m å g a att stå e m o t d e t y t t r e s l o c k e l s e r.