Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Medgifvas kan visserligen, att under vissa omständigheter en sådan kapellförsamlingarnes skyldighet kan vara befogad, men åter, om en kapellförsamling, långt Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
19 aflägsen från moderkyrkan, bestående af den minst bemedlade, ja, fattiga delen af socknens befolkning, icke allenast sjelf byggt och underhåller sitt kapell, utan jemväl ensam byggt och underhåller prestgård och aflönar en särskild för dess räkning tillsatt prestman, att då en uppenbar orättvisa synes ligga deruti, att denna kapellförsamling icke skall vara befriad från all byggnads- och underhålls-skyldighet till moderförsamlingens kyrka och ecklesiastika boställen.
— Då nu flera kapellförsamlingar i riket kunna hänföras till denna kategori, och af vigt synes vara, att dylika missförhållanden och orättvisor böra, så fort sig göra låter, afhjelpas, vågar undertecknad vördsamt motionera, att Rikets Ständer behagade besluta hemställa till Kongl. Maj:t, det Kongl. Maj:t täcktes nådigst förordna, att sådana kapellförsamlingar, hvilka sjelfva aflöna egen prest samt bygga och underhålla egen kyrka och prestgård, må från all skyldighet att deltaga i byggandet och underhållandet af moderförsamlingens kyrka och ecklesiastika boställsgårdar vara befriade.
Stockholm den 8 November 1865. H. E. Falhem. N: o 13.
Af Herr CäFlSOli, C.
Fr., angående anslag till uppförande af ett läroverkshus i Westervik.
Rikets Ständer hafva, isynnerhet under det sistförflutna årtiondet, med prisvärd frikostighet främjat förbättring och utvidgning af elementarläroverken.
Sådant oaktadt återstår på detta fält otvifvelaktigt ännu mycket att ordna, påkallande ej mindre Statens fortfarande kraftiga mellankomst, än kommunernas bemödanden.
Ett och annat större distrikt saknar nemligen ännu tillräckligt utbildade anstalter i detta hänseende.
Sålunda finnes på den omkring 30 mil långa, mycket folkrika, kuststräckan emellan Norrköping och Calmar icke något fullständigt elementarläroverk.
Inrättandet af ett sådant i staden Westervik, såsom den dertill tjenligast belägna stad inom nyssberörda landsort, är derföre af högsta behof påkalladt; och som detta behof blifvit såväl inom staden och orten som af stiftsstyrelsen, under de sista åren, allt mer 20 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 13. och .mer kändt och uttaladt, så emotser man tillitsfullt att detsamma redan under den aldranärmaste framtiden skall blifva uppfvldt.
Emellertid utgör bristen på ett ändamålsenligt läroverkshus ett af sistnämnda stads största bekymmer.
Af lärjungarne, hvilkas antal sedan år 1844 ökats från 50 till omkring 180, som det för närvarande utgör, kan nemligen endast omkring fjerdedelen erhålla tillräckligt utrymme i det nuvarande skolhuset, som dessutom är gammalt, samt äfven med afseende på inredning och läge otjenligt.
Till följd häraf hafva skolrum måst hyras på flera olika ställen, och vissa afdelningar af skolans särskilda klasser inrymmas än i en, än i en annan mer och mindre otjenlig och aflägsen lokal, till hinder för undervisningens ändamålsenliga fortgång.
Gymnastiksalen är vintertiden nästan oanvändbar, emedan densamma icke kan uppeldas.
Det är detta bekymmer, som jag nu, å förberörda stads vägnar, anhåller att inför Rikets Ständer ödmjukast få framlägga, under förhoppning att få detsamma, om icke helt och hållet afhulpet, dock i väsendtlig mån förminskadt.
Uppförandet af ett nytt, rymligt och efter tidens fordringar lämpadt läroverkshus, jemväl med fästadt afseende på läroverkets sannolikt snarast förestående utvidgande till fullständigt på båda bildnings-linierna, är sålunda en oafvislig nödvändighet.
Staden erkänner villigt sin pligt och förklarar sin beredvillighet att efter all förmåga härvid medverka.
Ja, den är beredd att underkasta sig de mest ansträngande uppoffringar för ernående af detta vigtiga och magtpåliggande ändamål.
Men då kostnaderna för uppförandet af ifrågavarande byggnad, enligt uppgjord ritning och kostnadsförslag, uppgå till omkring Ett Hundra Sextio Tusen Riksdaler Riksmynt, så öfverskrider detta helt och hållet det obemedlade samhällets krafter.
De numera lättade kommunikationerna emellan rikets vestra kuster och det inre af de sydöstra provinserna hafva å Westerviks handelsrörelse och välstånd utöfvat ett menligt inflytande, såsom bevis härpå kan anföras att under det stadens bevillningssumma af kapital och arbete uppgår till endast Tre Tusen Sex Hundra Sjutio Riksdaler, bestiga sig utgifterna för fattigvården till omkring Tolf Tusen Riksdaler årligen.
På grund häraf, samt då något bidrag af stiftets byggnadskassa cj heller kan erhållas, enär denna kassa endast för stiftsstadens behof får användas, befinner man sig hänvisad till nödvändigheten att från det allmännas sida söka en oundgänglig hjelp, derest den ifrågavarande högst behöfliga läroverksbyggnaden skall kunna komma till stånd.
Jag vågar alltså vördsamligast föreslå och anhålla, att Rikets Ständer behagade anslå en summa af Sjutiofem Tusen Riksdaler Riksmynt, utan återbetalningsskyldighet, såsom bidrag till uppförande af ett nytt läroverkshus i staden Westervik.
Detta belopp utgör sålunda mindre än hälften af den erforderliga summan, och hoppas samhället med desto större tillförsigt bifall till denna dess ödmjuka framställning, som staden Westervik snart sagdt aldrig tillförene erhållit något understöd af allmänna medel, Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 14. 21 Som åberopade ritning och kostnadsförslag ännu icke blifvit behörigen pröfvade och fastställda, utbeder jag mig att sedermera och ofördröjligen få öfverlemna desamma till det vederbörliga Utskott, dit jag vördsamt anhåller om remiss af detta memorial.
C. Fr. Carlson. tf:o 14.
Af Herr H6USCh6Il, L. V., angående dels upphörande af skyldigheten för klagande part i brottmål att nedsätta eller ställa borgen för honom ådömda böter m. m., dels ett tillägg till 5 § i 3 kapitlet Utsöknings-Balken.
Uti en under N:o 175 uti 3:dje Afdelningen ll:te Samlingen af Bihanget till Riksståndens Protokoll för sistlidna riksdag införd motion, hade Herr Lemchen föreslagit, ”att Rikets Höglofliga Ständer måtte för sin del besluta: att stadgandena i 38 punkten af Kongl.
Förordningen den 19 Juli 1815, om skyldighet för den, som vill söka ändring i Under-rätts eller Hof-rätts utslag i brottmål, att antingen nedsätta, eller ställa borgen för honom ådömda böter och ersättning, eller ock förete fattigdomsbevis, skola upphöra att vara gällande;” samt att till 5 § 3 kap.
Utsöknings-Balken måtte göras följande tillägg: ”Är i brottmål ersättning för skada och kostnad målsegande tilldömd, håfve han rätt att derför erhålla utmätning, ändå att ändring i högre Rätt sökes; ställe dock borgen för det som lyftes.”
För detta förslag hade Herr Lemchen anfört tillräckliga skäl, med hvilkas upprepande jag ej vill upptaga Borgare-Ståndets tid och onödigtvis öka tryckningskostnaden, helst de fleste riksdagsmän hafva tillgång på nämnda Bihang, der sid.
343 motionen ordagrant intagits.
Lag-Utskottet, som, efter en längre diskussion, nästan enhälligt tillstyrkte motionen, utvecklade ock än vidare motiverna dertill i sitt betänkande af den 25 November 1863, N:o 89, samt hemställde 22 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 15. ”att Rikets Ständer måtte, för sin del, besluta en författning, hvarigenom dels förklaras, att hvad i 38:de punkten af Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 och Kongl. Förordningen den 19 Juli 1815 finnes stadgadt om skyldighet för den, som är på fri fot och vill söka ändring i Under-rätts eller Hof- eller Öfver-rätts utslag i brottmål, att nedsätta honom ådömda böter och ersättning, eller för böter ställa borgen, eller ock förete intyg om sin fattigdom, upphört att vara gällande: dels ock stadgas, att 3 kap. 5 § Utsöknings-Balken skall erhålla ett tillägg af denna lydelse:
Hvar, som i brottmål blifvit tilldömd ersättning för skada eller kostnad, håfve ock rätt derför njuta utmätning, ändå att ändring i högre
Rätt sökes.
Ställe dock för det, som lyftes, full borgen.”
Detta Lag-Utskottets förslag företogs till afgörande i Preste- och Bonde-Stånden den 30 November samt hos Adeln och i Borgare-Ståndet den 1 December, och blef af Bonde- och Borgare-Stånden bifallet, men af skäl, som jag här icke vill söka framställa, afslaget af Preste-Ståndet och Adeln.
Jag, som var bland dem, hvilka tillstyrkte förslaget, ehuru jag ansåg, att dess ordalydelse kunde något förbättras, får, på de af motionären och Utskottet andragna skäl, nu, efter aftal med Herr Lemchen, föreslå, att Rikets Ständer för sin del fatta de af Utskottet föreslagna beslut.
Stockholm den 8 November 1865. L. V. Henschen.
Af Herr HCUSChCIl, L. V., om upphäfvande af gällande stadganden angående nedsättning af eller borgen för ådömda böter och ersättningar i politi- och ekonomi-mål.
Uti en denna dag väckt motion har jag, på de skäl dels Herr J. Å. Lemchen, i sin under N:o 175 i 3:dje Afdelningen ll:te Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll för sistlidne riksdag intagna motion, anfört, dels ock Lag-Utskottet andragit Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 15. 23 i sitt betänkande af den 25 November 1863, N:o 89, föreslagit, att Rikets Ständer måtte för sin del besluta en författning, hvarigenom förklaras, att hvad i 38:de punkten af Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 och Kongl. Förordningen den 19 Juli 1815 finnes stadgadt derom, att den, som är på fri fot och vill söka ändring i Under-rätts eller ock Hof- eller annan Öfver-rätts utslag i brottmål, skall nedsätta honom ådömda böter och ersättning, eller för böter ställa borgen, eller ock förete intyg om sin fattigdom, upphört att vara gällande.
Utskottets förslag, som jag med någon ändring i ordalydelsen här ofvan återgifvit, blef af Bonde-Ståndet den 30 November och af Borgare-Ståndet den 1 December 1863 bifallet, men af Preste-Stån det och Adeln afslaget, samt föranledde således icke någon underdånig skrifvelse.
I sammanhang med sin berörda motiön, hade Herr Lemchen, på sätt under N:o 176 i nämnda 3:dje Afdelning finnes anmärkt, äfven hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att de stadganden af enahanda beskaffenhet, hvilka funnes i administrativa eller s. k. polisförfattningar, måtte undanrödjas.
Men denna Herr Lemchens motion synes icke hafva föranledt något utlåtande af sammansatta Lag- och Ekonomi-Utskottet, till hvilket den troligen blifvit öfverlemnad.
För den händelse, att Rikets Ständer, på grund af min ofvanberörda denna dag väckta motion, för sin del fatta ungefärligen det beslut, Lag-Utskottet tillstyrkt, torde konseqvensen fordra, att Rikets Ständer äfven göra den underdåniga hemställan, Herr Lemchen på ofvanberörda sätt föreslagit, rörande administrativa författningar.
Och jag får derföre nu förnya hans berörda motion, att de stadganden, som finnas angående nedsättning eller borgen för ådömda böter och ersättningar i politi- och ekonomi-mål, måtte varda upphäfda.
Stockholm den 8 November 1865. L. V.
Henschen. 24 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Af Herr H6QSCh611, L. V., angående upphäfvande af allt hvad lag och författningar innehålla derom, att den, som söker ändring i Under-rätts eller Hof-rätts dom eller utslag, skall ställa borgen för kostnad och skada.
På sätt af Lag-Utskottets den 25 November 1863 daterade betänkande N:o 90 i Usta Afdelningen 7:de Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll iuhemtas, hade Utskottet, i anledning af Herr Lemchens motion N:o 177 i 3:dje Afdelningen, ll:te Samlingen af nämnda Bihang, hemställt hvad med föga ändring i ordalagen kan återgifvas sålunda, nemligen: att Rikets Ständer för sin del ville besluta en författning, hvarigenom förklaras, att allt hvad lag och författningar innehålla derom, att den, som söker ändring i Under-rätts eller Hof-rätts dom eller utslag, skall ställa borgen för kostnad och skada, upphört att vara gällande.
Detta förslag blef af Bonde-S! åndet den 30 November och af Borgare-Ståndet den 1 December godkändt, men af Preste-Ståndet och Adeln afslaget, egentligen af orsaker, som jag anser mig icke här böra vidröra.
Jag, som deltog i Utskottets förslag, får, efter aftal med Herr Lemchen, hemställa, att Rikets Ständer fatta det beslut, Utskottet tillstyrkt samt jag med föga ändring i ordalagen här ofvan återgifvit.
Och får jag till stöd derför åberopa de skäl, Utskottet anfört.
Stockholm den 8 November 1865. L. V. Henschen. / N:o 17.
Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 17. 25 N:o 17.
Af Herr HODSChGll, L. V., om ett tillägg antingen i 44 § af gällande Bevillning sstadga eller i 8 § af Kongl. Förordningen angående vilkor en för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker den 18 December 1863.
Uti Usta morn. 8:de § af Kongl. Maj:ts den 18 December 1863 gifna nådiga Förordning, angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker, är stadgadt, att den Komité, som för bevillningstaxering satt är, skall före den 15 Juni beräkna det kannetal bränvin, som må anses komma att af näringsidkare under nästföljande försäljningsår i stad föryttras, derest han sin rätt till bränvinsförsäljning då fortfarande utöfvar.
Men som, i slutet af första afdelningen, 44:de §, af sistlidet årsBevillningsstadga, intagen i Kongl.
Kungörelsen den 8 Januari samma år, tillkännagifvits, att Taxeringskomités förrättning icke behöfver vara afslutad före Juli månads utgång; bar handt, att Konungens Befallningshafvande fler än en gång utsatt Taxerings-komités sammanträde att börjas först i Juli månad; hvaraf blifvit en ovilkorlig följd, att samma Komité icke kunnat före den 15 Juni, då den ej varit samlad, beräkna ofvan omförmälda kannetal bränvin.
På det hvarje Taxerings-komité må kunna fullgöra sitt nyssberörda åliggande inom behörig tid, föreslår jag, antingen, att i 44:de § Bevillningsstadgan föreskrifves, att Taxerjngskomitéen skall sammanträda före den 15 Juni hvarje år; eller ock, att i 8 § af 1863 års åberopade förordning tillkännagifves, att den der omförmälda beräkning af kannetal ej behöfver ske före Juli månads utgång.
Prot. 1865 Sf 1866. 11 Sami. 3 Afd. 4 26 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Af Herr HGIlSCllGIl, L. V., om utarbetande af förslag till författningar i afseende å religionsfrihet, fullt öfverensstämmande med grundlagarnes stadganden, angående religiösa förhållanden, m. m.
På de skäl, som finnas dels anförda, dels antydda, l:o) i min under N:o 240 i 3:dje Afdelningen ll:te Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll vid sistlidne riksdag intagna motion, att Lag-Utskottet måtte ”utarbeta förslag till lagar, hvilka i afseende å religionsfriheten fullt öfverensstämma med de stadganden, som, angående religiösa förhållanden, finnas i Sveriges nu gällande grundlagar; samt 2:o) i den reservation, jag fogat, vid Lag-Utskottets den 26 Juni 1863 meddelade, under N:o 42 i lista Afdelningen 7:de Samlingen af nämnda Bihang intagna utlåtande, i anledning af-en del utaf berörda motion: — och hvilka skäl Lag-Utskottet behagade i sitt blifvande betänkande häröfver upptaga liksom vore de här fullständigt upprepade; — anser jag mig skyldig förnya berörda min motion N:o 240, utom i afseende å upphäfvandet af Kyrkolagens lide kapitels 2:dra §, hvilken, enligt Kongl. Förordningen den 16 November 1863, redan upphört att vara gällande.
Och får jag alltså föreslå: icke allenast, att de under litt.
A. i motionen omförmälda stadganden, nemligen Kyrkolagens lista kapitels lista och 2:dra §§ saint 3:dje kapitels 2:dra §, Kongl. Stadgan den 20 Mars 1735 och Kongl. Brefvet den 2 Maj 1751, såvidt dessa stadganden kunna anses ännu gälla, äfvensom Kongl. Förord ningarne den 26 Oktober 1858 och den 23 Oktober 1860 upphäfvas, utan ock, att, — i hufvudsaklig öfverensstämmelse med mina i motionen Nio 240 och i Lag-Utskottets utlåtande
Nio 42 intagna förslag till författningar rörande a) ansvar för den, som genom religionsöfning störer sam hällets lugn eller allmän förargelse åstadkommer, så ock den, som under vissa förhållanden utsprider villfarande lära, samt b) främmande trosbekännare och deras religionsöfning, — Lag- Utskottet utarbetar med våra grundlagar och nuvarande förhållanden öfverensstämmande förslag till författningar i dessa ämnen: hvarvid, i händelse mina förslag skulle komma att ligga till grund för de blifvande, jag alternativt hemställer, att utur förslaget till förordning om ansvar för den, som genom religionsöfning störer samhällets lugn m. m., må uteslutas:
Motioner i Borgare- Ståndet 1865.
N:o 19. 27 a) från l:sta §:s lista mom. orden: ”genom utöfning af sin religion, eller ock,” samt orden ”eller af den rena evangeliska läran, sådan den i de heliga evangelierna är framstäld,” så att lista mom. kommer att lyda sålunda:
Den, som genom förnekelse af en Gud eller ett lif ef ter detta, störer samhällets lugn eller allmän förargelse åstadkommer, bote högst 100 R:dr; h) från 2:dra §:s lista mom. orden: ”antingen till affall från den rena evangeliska fåran eller”.
Äfven kunna några smäne redaktions förbättringar, som jag i Utskottet skall uppgifva, härvid göras.
Särskildt får jag fästa uppmärksamheten derå, att det är högst okristligt, samt mot dopets och nattvardens evangeliska och andliga beskaffenhet stridande, att söka genom verdsliga förmåner eller olägenheter föranleda någon att begagna sakramenterna; hvarföre jag, åberopande jemväl de skäl, dels Kontraktsprosten m. m.
Doktor P. J.
Emanuelson vid sistlidne riksdag anfört i sin motion, som föranledde upphäfvandet af 2:dra §, ll:te kap. Kyrkolagen, dels ock hvad Riksdagsmannen Sven Rosenberg i sin reservation vid Utskottets utlåtande andragit, får föreslå, att Rikets Ständer för sin del besluta, att begagnandet af, eller underlåtenheten att begagna, det heliga dopet och (eller) Herrans heliga nattvard, ej må medföra vinst eller förlust, förmåner eller olägenheter, kompetens eller inkompetens, i verldsligt afseende.
Af Herr Henschen, L.
V.J om ett stadgande, huru, i händelse två eller flere, dä fardag inne är, tvista om besittning af uthyrd lägenhet, förhållas skall, intill dess domstols beslut i saken meddelats, m. m.
Stundom händer, att hyresgäst, som icke kunnat skaffa sig annan lägenhet för instundande hyresår, underlåter att vid dess början flytta från det rum, han bebor. 28 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Då hail qvarstadnar der, kan den, som skolat efterträda honom, icke dit inflytta.
Någon gång har äfven inträffat att husegare, som skall uthyra många rum, har, i följd af glömska, eller felaktiga anteckningar, eller tvifvel om aftals förbindande kraft, isynnerhet då de slutats med omyndig, eller uppgjorts vilkorligen, handlat så, att olika personer ansett sig hafva rätt att vid flyttningstiden tillträda samma rum och lägenheter.
— Äfven hafva, i följd af hyreskontrakters otydlighet eller ena kontrahentens tredska eller illvilja, eller ock missförstånd, inträffat andra fall, då två eller flere personer ansett sig hafva rätt tillträda en och samma lägenhet, hvilken de dock icke samtidigt kunnat bebo.
Vid alla dessa fall har den ene hyresgästen blifvit husvill, och då han kommit flyttande med sitt husgeråd, nödgats qvarstadna på gatan, eller skaffa sig det herberge, som kunnat erhållas, om det än varit aldrig så obeqvämt.
Att vid sådana fall någon bör ega rättighet afgöra hvem, som skall tills vidare begagna den omtvistade lägenheten, måste medgifvas af en hvar, som önskar ställa till så, att de tvistande ej må frestas anlita den fysiska styrkan eller s. k. uäf-rätten.
I följd häraf hade, åtminstone i en stad och troligen i flera, utbildats den praxis, att, då någon af de tvistande vändt sig till Borgmästaren, han, på grund af företedt hyreskontrakt, eller andra förhållanden, låtit genom stadsfiskal, eller stadsvaktmästare och polisbetjening, sätta den, som dertill syntes hafva bästa rätt tills vidare i besittning af lägenheten, hvarefter de tvistande fått instämma och utföra sin talan vid Råd stufvu-rätten.
Men som denna praxis icke haft något stöd i nu gällande lag, har, åtminstone i den stad, der jag närmast känner förhållandena, hvarken Borgmästaren eller Magistraten i sednare tider ansett sig kunna utöfva ett sådant fredsdomarekall, utan hafva de tvistande, der ej vederbörande tjenstemän dem emellan kunnat bemedla en provisionel uppgörelse, lemnats åt sitt öde, hvarvid, till föga fromma för rättstillståndet, den djerfvaste vanligen kommit i besittning af den omtvistade lägenheten.
Sedan, efter stämning, en sådan tvist blifvit af Rådstufvu-rätten afgjord, har den, som dervid förklarats berättigad tillträda lägenheten, i vissa fall derifrån hindrats ytterligare derigenom, att hans vederpart, då denne innehaft lägenheten, vädjat till högre rätt, oftast endast för att få qvarbo under det rättegången der utfördes, hvarimellertid hysestiden för den omtvistade lägenheten tilländagått.
Och vederbörande Exsekutor har icke vågat verkställa underrättens utslag, samt afhysa den, som derigenom tappat, enär i nu gällande lag icke derom meddelats någon uttrycklig föreskrift, utan tvertom, af Rättegångs-Balkens 26:te kapitels 2:dra §, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 18 April 1849, kan slutas, att underrätts dom, deremot vädjadt är, ej får gå i verkställighet, derest vadet derigenom onyttigt blefve, hvilket naturligtvis inträffar vid hvarje tvist örn en lägenhets besittning under så kort återstående hyrestid, att denna nödvändigt måste förflyta, innan den vädjandes påståenden kan blifva af öfver„ rätten pröfvadt.
Om t. ex. en person, som skolat flytta från en lägenhet den Irsta Oktober, men der qyqrstadnar, och således hindrar en dertill berättigad, att lägenheten Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
29 då tillträda, blir mot slutet af Oktober dömd att från lägenheten genast flytta, men mot detta beslut vädjar till Hof-rätten på den grund, att han anser sig berättigad qvarbo till årets slut, d. v. s. ytterligare två månader; så är klart, att, om utslaget skulle gå i verkställighet, vadet för den vädjande blefve onyttigt, emedan dom i målet icke kunde väntas från Hof-rätten förr, än den ifrågasatta hyrestiden förflutit, och alltså, om Hof-rätten ändrade Rådstufvu-rättens utslag, den på grund af detsamma afhysta personen ej kunde för den redan förflutna hyrestiden åter komma i besittning af lägenheten.
Till förekommande af alltför stor långsamhet vid sådana måls handläggning, har meddelats följande föreskrifter: l:o) i Kongl.
Maj:ts den 10 Juli 1669 daterade ”Stadga öfver alla Executioner i gemeen” var föreskrifvet: — — — — — — — — — — — — — ” Til thet Trettonde.
Hafwer någon h} rt huus annans mans, och vil vid rätt an Fahrdag icke flyttia, ändoch han intet rätt skiäl hafwer at stå uppå, hafvi tå Wäre Befallningzhafvande fog at hålla honom ther til, och förhjelpa then ålijtande til sin rätt; men bär han skiäl före, tå stånde thet först til Rättens skjärskådan.” 2:o) Kongl. Maj:ts den 6:te Juli 1720 gifna nådiga ”Resolution öfver några måål ”angåående Processen vid Instantierne i Stockholm” innehåller, bland annat, följande: ”Såsom Stockholms Stadz Magistrat vid påstående Riksdag i underdånighet andragit ”åtskilliga måhl til Processens afkortande vid Instantierne här i Stockholm; Altså ”håfve Wi sådant Oss föredraga låtit, och för skiäligt funnit, in til des Rättegångsbalken öfver ailä der til hörande ärender kan utfärdat blifva, således imedlertid här ”öfver at stadga och förordna, som följer: — — — — — — — 6. ”Såsom tvister om Hyre-Contracter, med in- och utflyttande, när Saken är af ”den beskaffenhet, at Executoren icke kan gifva den klagande handräckning, utan förbiser Parterne der med til Domstolen, således icke allenast förorsaka långt uppehåld ”och vidlyftig
Process igenom vädiande ifrån den ena Instantien til den andra, utan ”ock gifva den oskiälige Gästen tilfälle, i stället för den betingade Hyrestiden, som ”kunde vara allenast på et halft åhr, at truga sig der sammastädes i några åhr at ”förblifva; Altså håfve Wi för godt funnit, at alle tvister om Hyre-Contracter med in”och utflyttande skola här efter immediate af Magistraten uptagas och summario pro”cessu afgiöras; Parterne obetagit emot des utslag at vädja, men Domen ställes i medlertid uti Execution.
Detta alt, som allenast för Stockholm och icke några andra Städer ”i Riket är förordnat, hafva alle vederbörande sig til rättelse och efterlefnad at ställa.”
Detta stadgande, har, såsom vore det ännu gällande, felaktigt omförmälts under 5:te § 3:dje kap. Utsöknings-Balken och 4 § 26:t,e kap. Rättegångs
Balken uti Justitierådet Backmans nya lagsamling.