Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har åt denna fråga, hvilken sålunda utgör föremål för dess pröfning, egnat så mycket mera uppmärksamhet, som motioner i enahanda syfte, vid de två se duaste riksdagarne varit väckta; mea sorn Utskottet delar den af Lag- och Ekonomi-utskotten vid 1847—1848 årens riksdag i frågan yttrade mening, att i anseende till det förhållande emellan kyrkoherden oeh hans församlingsbor, sorn just genom den förres embetsulöfning utbildas, antagas bör, att såsom erfarenheten ock Visat, kyrkoherden åtminstone i allmänhet är lämpligast att vid sockenstämma föra ordet; samt då motionerne om den ifrågasatta förändringen vid båda nyssnämnde riksdagarne blifvit af samtlige Riks-stånden ogillade och Rikets
Ständers åsigt om förslagets olämplighet sålunda blifvit lika tydligt som allmänt uttalad, finner Utskottet sig böra hemställa, att motionen ej måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 27 Januari 1854. 8 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 28.
Reservationer: a) Af hr prosten Traneus: “Ehuru jag ej kan antaga denna motion i hela dess syftning, emedan den utestänger presterskapet från ledningen af öfverläggningar med församlingen äfven uti andliga och kyrkliga ämnen, anser jag den dock vara verkställbar och derföre böra förordas, med inskränkning till verldsliga föremål för sockenstämman.
— Ej blott i enskilda samtal, äfven i tryckta skrifter, förnimmes ofta den klagan, att presterskapet blifvit så öfverhopadt med verldsliga bestyr, att dess egentliga embetspligter måste stå tillbaka och öfvcrlcmnas åt oerfarne medhjelpare.
Det är allmänt bekant, att, uti ingen kristlig nationell kyrka, äro dessa presterskapet ålagde verldslige bestyr så talrika och tidsödande, som i den svenska.
Likväl inträffar det besynnerliga, att vid hvarje tillfälle, då man söker borttaga något af dessa opresterliga befattningar, vägras bifall dertill af det större antalet, hvaribland ofta de som stundom under sken af andlig nitälskan, klandrat ett förment verldsligt sinne hos presternc.
Sedan det nya statsskicket 1809 antogs, syntes många af då maktägande vilja begagna kyrkans tjenare till snart sagdt alla slags verldsliga bestyr.
Då hade den oförgätlige Joli. 01.
Wallin mod att häremot uppträda i sitt ryktbara högtidstal i Svenska Bibel-sällskapet.
Han förlorade för en tid gunsten både bå höjderne och i dalarne: men så genomträngande var sanningen af hans ord, att man fann sig nödsakad vara betänkt uppå att sätta en gräns för oskicket.
Den väldiga stämman har tystnat, och den gamla oseden börjar åter frodas.
— Om ock förevarande ämne icke är bland de mest betydande i detta afseende har jag dock ansett mig böra tillkännagifva de skäl, på hvilka jag grundat min reservation, emedan det är första gången vid detta riksmöte en fråga af denna art förekommer.'1 6J
Af hr Stenberg: “Jag kan ej heller bifalla motionen i hela dess omfattning; men enär jag under den inom Utskottet förefallna öfverläggning blifvit öfvertygad derom, att de vid sockenstämma förekommande ärenden, som äro af kyrklig eller eklesiastik art och hvilka, efter min tanka, alltid böra behandlas under prestmans ordför - Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 29. 9 ordförandeskap, lätt kunna skiljas från andre af mera allmän eller, om man så vill uttrycka sig, verldslig art, vill jag dock, i den mån afvika från Utskottets afgifna betänkande och biträda motionens syftning, att jag tillstyrker, det Rikets Ständer i underdånighet hos Kongl. Maj-.t begära utfärdande af författningar, som, med upphäfvande af de åberopade föreskrifterne, lemnado städernes innevånare rättighet att för viss tid inom sig välja ordförande i sockenstämma, för handläggning af de ärenden, sora icke äro af eklesiastik beskaffenhet^
Af hr Kongl, hofpredikanten Nordlund och hr prosten Carlander, hvilka instämt med hr Stenberg.
Af herrar Gustafsson, Lundh och Frick, hvilka förenat sig med hr presto Traneus.
Af herrar Kistner, Wahlström, Boman oeh Moschet.
Ank. till Exp.-Utik. den 29 Jan. 1854, kl. 1'1 T. tn.
1 Betänkande, i anledning af väckt motion om förändring och tillägg vid de uti Kongl. Maj:ts förnyade Nådiga Legostadga för •Husbönder och Tjenstehjon den 23 November 1833 meddelade föreskrifter i afseende å orlofss edlar.
Från Hedervärda Bonde-ståndet har till Utskottet blifvit remitterad en af riksdagsmannen Pehr Sahlström väckt motion, deruti han fästat uppmärksamhet på dels den betänkliga lättsinnighet, som vid utfärdandet af orlofssedlar för tjenstehjon Bih. till R.
Sl. Prat. 1853 $ 1854. 8 Sami. 4 Höft. % 10 Allm.
Best'.- och Ekon.-Utskcttets Betänkande, N:o 29. icke sällan gjorde sig gällande, dels den olyckliga ställning, ett tjenstehjon iråkade genom vidtagen ändring eller förfalskning af ett sådant betyg, och dels angelägenheten att utfinna något sått för afhjelpande och förekommande af dessa missbruk.
I afseende å förenämnde öfverklagade förhållande är vordet anfördt: att eu husbonde ofta nog af likgiltighet tilläte sig att utfärda ett erlofs-betyg, som icke vore öfverensstämmande med rätta förhållandet, och att i följd häraf en annan icke ens genom den största försigtighet kunde undgå äfventyret att blifva vilseledd i afseende å en tjenares förtjcnster och fel; samt alt det beklagligtvis vore ännu mera allmänt, att en tjenare icke rätt uppskattade värdet af ett sanut cch tillika rättvist betyg, hvilket likväl för dess framtid borde vara af största vigt, utan i stället för att anse och bevara ett erhållet förmånligt orlofs-betyg, “såsom en anvisning till betryggande fördelar för framtiden och såsom en uppmaning till sedlighet och redbart uppförande, begagnade detsamma blott såsom medel för erhållande af en ny tjenst, för att åter snart utbytas mot en annan, hvarigenom den med betyget afsedda verkan uteblefve och tjenstehjonets försämring i stället inträffade och understundom fortgiuge ända derhän, att orlofssedel tillverkades på egen hand eller med andras obehöriga biträde, då olyckan och förderfvet icke kunde undvikas.“
För att således, om möjligt vore, söka återföra icke allenast ett mera stadgadt förtroende till orlofssedlars pålitlighet, utan äfven tjenstehjonens större aktning för och vårdsamhet om dessa betyg samt till förekommande af förfalskningar deraf, ville motionären föreslå den ändring i nu gällande tjenstebjons-stadga, att orlofsbetyg måtte förklaras böra skrifvas på stämpladt papper af lägre valör och på hela ark, så att en sida deraf för hvarje betyg begagnades, samt att, derest utgifvaren af betyget vore skrifkunnig och således sjelf undertecknade detsamma, namnet måtte med sigill bekräftas, men i annat fall, eller då annan person skrifvit betyget, detsamma attesteras af pastor i församlingen och förses med den i flera stift införda så kallade socken-stämpeln; och har motionären, enär den säkerhet om en orlofssedel äkthet och större tillförlitlighet, som härigenom kunde vinnas, vida öfvervägde den ringa utgift, som erfordrades till stämpladt papper och ersättning till pastor för leornad attest, funnit billigheten fordra det stadgande, att nämnde utgifter skulle af husbonden bestridas.
Utskottet har tagit motionen i öfvervägande; och hvad först angår förslaget, Allm. Best-.- och Ekon.-Ulskottets Betänkande, N:o 29.
11 att orlofssedlar skulle affattas på helt ark, i följd efter hvarandra; så enär hufvudsakliga syftemålet med motionen, eller åstadkommandet af en större tillförlitlighet till orlofssedlar samt tjenstebjons större aktning för och vårdsamhet om desamma, i Utskottets tanka ingalunda kan genom iakttagande af det föreslagna sättet för or lofssedlarues utfärdande ernås, finner Utskottet sig icke böra tillstyrka Rikets Ständer att å detta förslag fästa något af seende.
Beträffande vidare de kontroller motionären föreslagit, för vinnande af visshet om orlofssedlars äkthet och förekommande af förfalskning deraf, finner Utskottet de i sådant afseende uti Kongl. Maj:ts
Nådiga legostadga redan meddelade föreskrifter, derest de sorgfälligt iakttagas, vara tillräckligt betryggande; i följd hvaraf Utskottet hemställer, att motionen icke heller i denna del måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
F.mot förestående betänkande hafva reservationer blifvit anmälde: a) af friherre Raab, Carl Adam, som anförde: “Ofvanstående Pehr Sahlströms motion, som blifvit i Utskottet behandlad under min frånvaro, synes mig, med den erfarenhet iag eger om ifrågavarande förhållanden, till motiver och syften väl grundad, hvarför jag mot Utskottets beslut finner mig befogad afgifva min reservation.11 bj af riksdagsmannen Reiter Jönsson från Jönköpings län, som yttrade: “Delande motionärens åsigt, att husbönder, vare sig af öfverdrifven beskedlighet eller af andra bevekelsegrunder allmänt nog vid utfärdandet af orlofs O 0 sedlar iakttaga mindre samvetsgrannhet, än som billigen kunde fordras, äfvensom att tjenstehjon icke såsom sig borde uppskatta och bevara sina erhallna orlofs-betyg, anser jag att de gifna följderna af dessa förhållanden skulle åtminstone i någon mån kunna förebvggas, derest orlofs-betyg affattades på helt pappersark och skrefvos det ena i följd efter det andra, samt minst fyra betyg, så vida tjenstehjonet pa så många ställen innehaft tjenst, måste, då sådan sökes, uppvisas.
En husbonde skulle nemligen, då en tjenare, som innehaft tjenst pa fyra 12 Allm. Rese-.- och Ekon. - Utskottets Betänkande, N:o 29.
•lika ställen, förevisade sina betyg, alltid få sig företedda flera särskilda orlofsscdlar och således, genom jemförelse dem. emellan,, vinna mera stadgad öfvertygelse om tjenarens egenskaper,, derest betygen öfverensstärade, men, i motsatt fall, vara ii tillfälle att bedöma deras tillförlitlighet efter det större elfer mindre förtroende, han hyste till den ena eller andra af de personer, sora bevisen utfärdat.
På samma gång skulle också tjenaren, genom det föreslagna' sättet, delsfinna för sig så mycket angelägnare att söka göra sig förtjent af förd.elaktiga betyg, som han visste, det dessa för längre tid måste följa honom; och dels hafva lättare att förvara betygen, än om de utgjordes af flera mindre papper.
Jag är alltså af den mening, att Rikets Ständer borde hos Kongl. Maj:t göra underdånig framställning om meddelande af det tillägg till de i Kongl. Maj-.ts förnyade Nådiga legostadga för husbönder och tjenare den 23 November 1833 meddelade föreskrifter rörande orlofssedlur, att dessa förklaras böra skrifvas å helt pappersark, och den ena i följd efter den andra, samt att tjenstehjon, så vida det hos fyra olika husbönder innehaft befattning, skall vara skyldigt att vid tjenstsökande förete minst fy ra särskilda orlofs-betyg.
Beträffande åter de kontroller, motionären föreslagit för vinnande af visshet om orlofssedlars äkthet och förekommande af förfalskning deraf, finner jag de i sådant afseende uti Kongl. Majits ofvanomförraälda
Nådiga legostadga redan meddelade föreskrifter, derest de sorgfälligt iakttagas, vara tillräckligt betryggande; i följd hvaraf jag anser att motionärens framställning i denna del bör lemnäs utan afseende> 1 förestående mening instämde J. G: Wasmuth från Stockholms län.
Allm. lett.- och Ekon.-Utskottets BetänkandeN:o 36 13: N:o 30.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 29 Jan. 1954, kl. 11 f. n».
Betänkande, i anledning- af väckte motioner om Lands-fiskals(jenstennes indragning.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet har Hedervärda Bonde-stån— dét remitterat två i förestående ämne af riksdagsmännen Anders Olsson från Jemtlands län oeh Johan Johansson från Orebro län väckta motioner, i hvilka anförts, att, då den öfvertygelson gjort sig alltmera gällande, att de Svenska tjenstera anneus antal vöre, i förhållande till rikets folkmängd och matcriela krafter, alltför stort oeh jemväl vida större, än som för ärendenas gång erfordrades, det icke kunde vara o— tjenlrgt att ånyo väcka den, under flera föregående riksdagar behandlade frågan om landsfiskals-tjensternes indragning, hvilken fråga alltid grundats på det hufvudsak— liga skäl, att dessa tjerrster ansetts obeliöfliga sedan examinerad krono-betjening kunde öfverallt i riket påräknas för utförande af de åtal, som kunde tillhöra lands— liskalerne; och hade desscs obehöflighet, enligt motionärernes åsigt, bäst ådagalagts derigenom, att justitise-kansleren, med lands-fiskalcrs förbigående, förorduat särskilda åklagare i ett par uppgifna större brottmål.
På dessa skäl och då lands-fiskalerne icke hadö någon lön, utan måste lefva af böter och beslag jemte rese- och trakta— inents-kostnads-ersättning, hafva motionäreme föreslagit, att lands-fiskals-befaltningarne måtte indragas; hvarjemte riksdagsmannen Johan Johansson hemställt, att sjelfva benämningen “lanus-fiskal* finge ur instruktionen för justitise-kansleren utgå; och har den erie motionären, riksdagsmannen Anders Olsson■ särskildt erinrat, att' sedan Rikets Stander år 1841 hos- Kongl Majit i underdånighet gjort framställning. 14 Allm.
Best - och Ekon-Utskottets Betänkande, N:o 30. om sådan indragning, någon verkställighet deraf under den sedermera förflutna långa tiden ej följt.
Angående behandligen af frågan om lands-fiskals-tjensternes indragning ifrån år 1841 intill sednaste riksdag, innehåller Allmänna Besvärs-och Ekonomi-utskottets vid samma riksdag afgifna utlåtande
Nio 11 en fullständig redogörelse, hvaraf, bland annat, inhemtas, dels att Kongl. Majit under den 11 Mars 1841 i Nåder förklarat sig icke kunna bifalla en sådan indragning, hufvudsakligen derföre, att ombud med större insigter, än som i allmänhet hos krono-betjeningen vore att påräkna, erfordrades till utförande af kronans tulan i mera invecklade brott- och tvistc-mål och att skickliga personer till åtals anställande emot krono-bctjente sjelfve dessutom understundom kunde behöfvas, dels ock att sedermera ny framställning i ämnet blifvit hos Kongl. Majit utaf justitire-kansleren i underdånighet gjord, i sammanhang roed förslag till reorganisation af hela åklagare-magten och hela deri dertill hörande personalens förseende roed löner, grundade till en del på tillgångar, som skulle beredas derigenom att åklagares med fieres andelar i böter och förbrutet gods skulle ingå till kronan.
Justitiffi-kanslers-embetet hade derefter erhållit Kongl. Majits
Nådiga befallning att anskaffa de upplysningar, som funnos behöfliga för utredning af nämnde organisations-ärende; och hade för detta ändamål en del uppgifter redan, da förutnämnde utlåtande afgafs, på sätt detta närmare upplyser, kommit justitise-kanslersembetct tillhanda.
Eldigt från denna embets-myndighet nu benäget lemnad underrättelse hafva sedermera ytterligare upplysningar och uppgifter, som ansetts behöflige, blifvit infordrade dels från samtlige under-domstolarne, dels från Kongl. Majits samtlige Befallningshafvande, i hvad rörer underlydande kronofogdars och länsmäns bötes-andelar, dels från konsistorierna, angående kyrko- och flere kassors andelar i böter, samt dels från alla lands- och stads-Fiskaler: och skola väl större delen af de sålunda äskade upplysningarne sedermera hafva inkommit, men nngra ännu återstå, om hvilkas afgifvande påminnelser till vederbörande aflåtits.
I öfrigt lärer trugan bero på upprättande af tabeller och uträkningar samt ärendets vidare utaibetande, hvilket allt anses kräfva en längre tid, äfven efter det alla eiforderliga uppgifter hunnit samlas.
Då, enligt hvad nu blifvit upplyst, Kongl.
Majit är betänkt att taga frågan em lands-fiskals-tjensVernas indragning under förnyad
Nådig pröfning, sedan omför - Alhn. Besv.- och Ekon.-Utskotfels Betänkande, J\T:o 31.
15 roälde ärende rörande ny organisation af åklagare-magten hunnit behörigen utredas samt en sådan utredning, i anseende till ärendets särdeles stora vidlyftighet, icke, oaktadt vederbörarides derför använda bemödanden, ännu hunnit fullbordas, anser Utskottet någon åtgärd i frågan af Rikets Ständer nu ej lämpligen böra vidtagas; hvadan Ut6kottet hemställer, att förevarande motioner må lemnäs utan afseende.
Ank. till Exp.-Utsk. den 29 Jan. 1854, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af vackt motion angående petinin ge-depositioners införande i stallet för nu bruklig borgen för arren den af Kronojord och för vissa tjenstår.
Ridderskapet och Adeln väckt, till Utskottet remitterad motion har Hans Excellens hr Grefve Löwenhjelm, Carl Axel, framställt förslag derom, att i stället för nu gällande föreskrifter i afseende å borgensförbindelsers aflemnande vid tillträde af arrende utaf Kronans jord eller lägenheter, äfvensom af vissa tjenster, med hvilkas utöfning vore förenad uppbörd eller vård af allmänna medel, måtte, i ungefärlig likhet med hvad för sådauc fall i Frankrike vore gällande, stadgas dels att, vid utarrenderande af Kronans jord eller annan dess tillhörighet, arrendet borde vid tillträdet och vidare vid hvarje års början förskottsvis erläggas, samt dels att, vid tillträde af sådane tjenstebefattningar, för hvilka en viss kautionssumma för närvarande erfordras, den tillträdande tjenstemannen torde kontant uti honom anvisad allmän kassa deponera ett deremot svarande belopp, deraf han dock under tjenstetiden finge uppbära fyra procent ränta. 16 Allm.
Best - *ack EJ;en.-JJtsItot tets Betänkande, N:c 31.
Detta förslag, föranledt af den ringa säkerhet, enskilde personers tiorgen skulle innebära, då det nemligen aldrig vore möjligt för vederbörande myndigheter, att med visshet bedöma löftesmäns vederhäftighet, borde, enligt motionäreus åsigt, desto heldre vinna afseende, som genom de föreslagna bestämmelserna, i hvad de rörde arrenden, staten blefve betryggad mot älla slags förluster, och, i afseende å tjensterna, likaledes fall säkerhet funnes uti det nedsatta beloppet, derest en tjensteman icke nöjaktigt redogjorde för uppburna medel.
En motion i enahanda syfte har vid 1847—1848 årens Tiksdag blifvit af Hans Excellens väckt, i anledning af hvilken motion då varande Stats-utSkott, till hvilken den blifvit remitterad, yttrat, att då det skulle blifva för mången medellös roen förtjent och skicklig person, svårt, om icke omöjligt, att uppfylla det föreslagna vilkoret att vid tillträde af en tjenst nedsätta det belopp, hvarför borgen dittills fått afgifvas, och ett sådant vilkor dessutom medförde den olägenhet, att vid tillsättande af tjensten måste i främsta rummet göras afseende å en sökandes förmåga att anskaffa den erforderliga penningesumman, men icke förnämligast på hans förtjenst, skicklighet och redbarhet; samt, vidkommande förändringen i sättet för arrendatorer af publika lägenheter att ställa säkerhet för arrendevilkorens fullgörande, ett med det af motionären föreslagna likartadt stängande förefuuncs i Kongl, reglementet rörande utarrendcring af de under Boställs-direktionernas förvaltning ställda boställen den 19 Juli 1832, hvilket, bland annat, innehölle, att i det fall, då bestämd städja vid arrendeauktion å slika boställen kontant erladcs, ingen vidare säkerhet för arrendet erfordrades; men den sålunda lemuade friheten att inbetala städjan, i stället för att afgifva borgen, högst sällan blifvit af arrendelagarne begagnad, hvadan 'Utskottet ock vore af den tanke, att en allmän föreskrift i den ifrågasatta syftningen skulle, utan någon större säkerhet för arrende-beloppens ordentliga ingående, försvåra utarrenderingarue; funne Utskottet sig icke böra tillstyrka Rikets Ständers bifall till motionen.
Utskottet har tagit ifrågavarande förslag i öfvervägande; men om än medgifvas måste, att vederbörande myndigheters bedömande af en arrendators eller en tjenstemans och deras löftesmäns vederhäftighet kan vara vansklighet undcrkastadt, bör härvid likväl tagas i betraktande, att de personer, hvilka ingå borgensförbindelser af ifrågavarande slag och sålunda icke draga i betänkande att äfventyra sin e gendom, Allm Best. och Ekon.-Utskottels Betänkande, N;o 32.
17 gendom, på detta sätt meddela ett vitsord om sitt förtroende till arrendatorns eller tjcnstemannens ekonomiska ställning, hans redbarhet och öfriga personliga egenskaper, hvilket obestridligen är af största vigt; och då icke eller genom det af motionären föreslagna förfaringssätt staten kan blifva betryggad mot förluster, helst, hvad tjenstebefattningarne beträffar, det icke kan påräknas eller billigtvis fordras, att deras innehafvare skola nedsätta penningar till det ofta högst betydliga belopp, de i och för tjensten kunna komma alt hafva om händer, får Utskottet, med åberopande i öf rigt af hvad, på sätt ofvan är nämndt, Stats-utskottet vid 1847—1848 årens riksdag anfört, vördsamt hemställa, att motionen måtte utaf Rikets Ständer lemnäs utan afseende.
Stockholm den '27 Januari 1854.
Ank. till Exp.-Utsk. den 29 Jan. 1854, bl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af vuckt motion om anslag å kyrkodorren af förteckning pä Kungörelser, sorn efter gudstjenstens slut upplusas.
Från vällofliga Borgare-ståndet har till Utskottet blifvit remitterad en af hr C. F.
Spångberg väckt motion, deruti han anfört, att då numera alla kungörelser och öfriga så kallade publikationer från predikstolen upplästes först efter slutad gudstjenst, samt i anseende härtill mången gång inträffade, att offentliga meddelanden icke blefvo af allmänheten och den enskilde behörigen kända, emedan man icke Eih. till k.
Prof, 1853 £ 1854. 8 Saini. 4 Haft. 3 18 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskotlets Betänkande, N:o 32. gerna qvardröjde i kyrkan under uppläsandet af en mängd olika kungörelser, af hvilka mahanda icke en enda vöre af vigt för den ena eller andra, men denna olägenhet lätteligen kunde aihjelpas, om föreskrift meddelades, att klockaren, hvilken i allt fall toge de till uppläsning aflemnade kungörelser om hand, borde upprätta och hvarje söndagsmorgon klockan 9 å kyrkodörren anslå en kort förteckning på rubrikerne eller innehållet af de kungörelser och andra meddelanden, som för dagen komme att uppläsas, ville motionären, som ansåge ett högst ringa besvär för klockaren härigenom uppkomma, föreslå, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att ett så beskaffadt påbud kunde varda i Nåder utfärdadt.
Vid öfvervägande af hvad sålunda blifvit framställdt, har Utskottet väl funnit den i motionen föreslagna ordningens införande kunna blifva fördelaktigt, men anser svårigheter för en allmännare verkställighet deraf möta, dels deruti, att, äfven om alla publikationer skulle vara af beskaffenhet att rubriken derå eller utdrag af deras innehåll lätt kunde upptecknas, det likväl icke får förutsättas sådana insigter hos hvarje klockare, att de lemna visshet om de föreslagna utdragens tillförlitlighet, och dels uti den i flera landsorter förekommande omständigheten, att den så kallade kronoposten vanligtvis till kyrkan anländer först näst före gudsljenstens början, så att klockaren omöjligen har tillfälle att upprätta någon förteckning öfver de ofta till stor mängd på en gång ankomna kungörelserne.
I)å Utskottet således icke anser någon allmän föreskrift i ämnet vara lämplig, och derjemte är af den mening, att i en församling, der förhållandena må medgifva det föreslagna förfaringssättet, det dermed åsyftade ändamål kan likaväl vinnas genom särskild öfverenskommelse emellan församlingen och dess klockare, får Utskottet vördsamt hemställa, att förevarande motion ej, må till någon Rikets- Stäuders åtgärd föranleda.
Reservation emot förestående betänkande har af hr C. F.
Spängberg blifvit anmäld.
Besr- och Ekon.-Utskotlets Betänkande, N:o 33. 19 N:o 33.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 29 Jan. 1854, kl. 11 f. sn.
Betänkande, i anledning af väckt motion om indragning af ” Borrektions-inrättningen” pä Långholmen.
Ridderskapet och Adeln vackt, till Utskottet remitterad motion, har Ilans Excellens hr Grefve Löwenhjelm, Carl Axel, anfört, hurusom, efter hvad erfarenheten vittnat, nuvarande korrekt ions-inrättning på Långholmen icke uppfyllde sitt ändamål.
Antalet af dervarande dåliga samhälls-medlemmar tillvexte dagligen, och sådan tillvext egde äfven rum i statens kostnader derför.
Om en eller annan af der förvarade personer någon gång derifrån ftigåfves, sage man den inom kort vara der åter intagen.
Det kunde också icke vata annorlunda, då dessa personers lefnadsvilkor voro så omsorgsfullt ordnade, att de åtnjöto ett slags välstånd, som de förgäfves skulle lika sorgfritt kunna med ärligt aibcte bereda sig.
De saknade val friheten, men utom det att de voro omgifna af lika lottade kamrater, visste de att tid efter annan genom rymning förskaffa sig någon tids förlustelser, och när disciplinen syntes dem för allvarsam, tillställde de uppror, sådant som nyligen förefallit.