Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Banco-Utskottets beslut, hvarigenom Utskottet ansett sig böra ånyo till Rikets Ständer ingå med förslag till Voterings-propositioner i förstärkt Banco-Utskott för afgörande af frågan, huruvida mynt-enhetens bestämmande utgör ett Lagstiftnings-ämne eller önskningsmål, nödsakas jag mig reservera.
Sedan det Stånd jag har tyckan att tillhöra, uppå den grund, att nämnde fråga innebure en Grundlags-förklaring, redan bestämdt vägrat densammas afgörande genom, omröstning i förstärkt Banco-Utskott, såsom olämpligt och 4 Banco-Utkottets Meni. JV.o SS. grundlagsvidrigt, hvilken åsigts läglighet Banco-Utskottet ingalunda vederlagt, kan, efter min öfvertygelse, det ytterligare förslag i samma anda Utskottet nu går att framlägga, icke inom Bonde-Ståndet erhålla annan utgång, än Utskottets förra förslag rönt, eiler att läggas till Handlingarne; och jag hemställer, huruvida, under sådant förhållande, Bonde-Ståndet, om än öfrige Riks-Stånd gillade Voterings-Propositionerne, skulle kunna för mås att inställa sig till votering i förstärkt
Utskott eller hela den nu föreslagna åtgärden kan leda till annat resultat, än en ytterligare tidsutdrägt, den vi alla lära vara angelägna att undvika.
Uppå dessa skäl anser jag, att, i det skick frågan nu sig hefinner, Utskottet bort tillstyrka Rikets Ständer att af deras Constitutions-Utskott infordra förslag till Grundlags-förklaring för framtiden i denna del; men att, enär samtlige Riks-Stånden redan instämt uti den mening, att Mynt-enheten bör blifva ett Silfvermynt, motsvarande r R:dr Rgs, och denna vigtiga fråga icke kan eller får hvila utan åtgärd intills vid en kommande Riksdag omförmälde
Grundlags-förklaring kunnat i föreskrifven ordning beredas, samt Conslitutions-Utskoltet emedlertid redan, med Rikets Ständers beslutande rätt, förklarat den af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln antagne redaction icke vara stridande mot Grundlagens lydelse, Utskottet nu hort tillstyrka Rikets Ständer, att hos Kongl.
Maj:t anmäla frågan 0111 Mynt-enhetens bestämmande under den form Ridderskapet och Adeln för deras del gillat, och sålunda hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes gifva Sitt Nådiga samtycke til!
Rikets Ständers beslut angående bestämmandet af Mynt-enheten.”
Uti denna Reservation instämde Riksdags-Fuilmäglige Olof Olsson från Wermlands Län, Eric Svanberg från Wester-Norrlands.Län saint Eric Pehrsson från Upsala Län. STOCKHOLM, 1834. P. A. Norstedt &
Banco-Utskottets Mern.
N.-o 56. i N:o 56.
Ankom till Exped.-Utskottet den 10 Oct.
Memorial,, i anledning af vcickt fråga, huruvida de, enligt Kongl.
Förordningen angående Myntfoten af den 25 Junii 183o, präglade ~-:dels Rulrs-stycken, må från Banken utvexlas.
Sed an Ilikets Ständer, med bifall till hvad Utskottet i dess under N:o 14 afgifne Utlåtande föreslagit, ansett, att Silfver, tills vidare, skall utmyntas endast till hela, ~, i, 1 och A
R:dr, men alt någon utmyntning af de, i enlighet med Kongl. Förordningen angående Myntfoten af den 25 Junii i83o, präglade A:dels R:dfrs-stycken icke för framtiden kommer att ega rum, har ej allenast inom Utskottet fråga uppstått, huruvida det vid sådant förhållande vore lämpligt, alt nu ifrån Ranken utvexla A:dels R:drs-stycken, utan ock denna fråga, efter framställning af Bankens Commissariat, blifvit, uti Memorial af den 2g sisllidne September, af Banco-Fullmägtige Utskottet underställd; och emedan det icke synes vara i sin ordning att i omlopp sätta ett mynt, som Rikets Ständer funnit mindre passande att bibehålla såsom underafdelning af den myntenhet, Rikets Ständer ansett böra blifva för framtiden gällande, samt härtill kommer, att, i anseende till den obetydliga skillnaden i både storlek och vigt emellan de redan präglade A;dels Rrdrs-stycken, och de blifvande A;dels R:drs-stycken, förblandning af dessa myntsorter, till skada och förlust för både Allmänheten och Banken, eller åtminstone den senares Casseurer, lätteligen kunde inträffa genom desse aine mynts gångbarhet på samma tid i allmänna rörelsen, men deremot den våda, som varit att befara genom de vid Kongl.
Myntet präglade 1 skistyckens förfalskning till likhet med Silfvermynt af Aldels R:dr, hvarmed de ega enahanda storlek, vigt och nära lika prägel på' framsidan, alldeles försvunne, om sistnämnde myntsort icke blefve utgifven, finner Utskottet sig böra tillstyrka Rikets Ständer besluta, att de, i enlighet med Kongl. Förordningen angående Myntfoten af den 25 Juni i83o, präglade Alde Is R:drs-stycken tills vidare icke må från Banken utvexlas; i sammanhang hvarmed Utskottet får upplysa, ej mindre att
Bankens hela förråd af denna myntsort för närvarande utgör R:dr iö2,85o, än äfven att, i anseende till Silfver-utvexlingens början, redan den 1 i. denna månad, Utskottet, på det att Rikets Ständers beslut i detta ämne icke måtte förfela Bill. till R.
Prot. 1834- 6.-te Sami. i;sta Afd. 2:dra Bandet x 12'.te Häft.
2 Banco-Utskottets Bet. 2V.-0 Sy. det dermed åsyftade ändamål, redan ifrån vexlingens första början, låtit förständiga vederbörande, att, intill dess annorlunda förordnadt varder, innehålla med utvexling ifrån Banken af J_:dels R:drs-stycken.
Stockholm den 8 October 1834- N:o 57.
Antora till Exned.-Utsk. den xo October.
Betänkande, i anledning af åtskilliga inom Riks-Stånden väckte motioner, angående anstånd med inbetalningar och lagsökningar för Discontgerkens räkning för de orter, der Chöler af ar soten härjat.
Till Utskottets behandling hafva, genom Protocolls-Utdrag af den 18 sisllidne Augusti, blifvit öfverlemnade, från Vällofl. Borgare-Ståndet, ett af Herrar Santesson, Wijk och Leffler, i egenskap af Götheborgs Stads Riksdags-Fullmägtige undertecknadt Memorial, samt, från Hedervärda Bonde-Slåndet, ett af Riksdags-Fullmägligen Anders Danielson från Elfsborgs
Län afgifvet anförande, hvarmedelst uppmärksamheten blifvit fästad derå, alt ehuru gränsen ännu icke kunde bestämmas för de härjningar Cholera-farsoten komme att medföra för Götheborgs Stad, jemte öfriga delar af Götheborgs-och Bohus
Län samt kringliggande orter, måste likväl, om äfven dessa härjningar, genom försynens nåd, snart skulle upphöra, följderne af den förstnämnde ort öfvergångne svåra olycka, blifva af den mest eftertänklig^ och på många samhällsförhållanden ingripande art; att, såsom ofelbar följd af den olyckliga farsoten, vore handeln och sjöfarten på stället snart sagdt totalt afstannad; den för staden och orten vigtigaste, ej obetyd liga Larsmesso-Marknaden hade måst alldeles indragas, och så väl varu-omsättning, som liqvider man och man emellan hade stoppats; att, igenom de många dödsfallen, förhållanden redan inträdf, och med hvarje dag måste sig ytterligare utveckla, som för mängden gjorde det ytterst svårt, ja i många fall omöjligt, alt göra en hvar rätt, i den ordning som sig bort; alt den häraf uppstående förlägenhet, oro, misstroende, missräkning och stagnation i rörelse och iiqvider, ej inskränkte sig blott till Götheborgs stad och dess invånare, utan drabbade i nästa hand alla dem, som med Götheborg hade affairér, samt deribland, serdeles känbart landsortens innevånare och allmogen, i afseende på deras der påräknade dagliga handel och afsättning, samt inverkade från desse, vidare på hela samhället; i anseende till hvilket olyckliga Banco-Utskottets
IV.-o Sy. 3 tillstånd, och då nödvändigheten sålunda syntes påkalla, att man föresåg, huru lättnader och utvägar möjligen kunde beredas, att i någon mon förekomma, hämma och lindra dessa olyckliga följder, hvilkas betydenhet och vida utsträckning eljest kunde komma att öfverstiga all ännu möjlig föreställning, ej mindre förenämnde representanter för Götheborgs Stad, än äfven Riksdags-Fullmägligen Anders Danielson hemställt och föreslagit: 1:0 att Rikets Ständer för detta utomordentliga fall behagade leuterera föreskrifterne i Reglementet för deras Låne-Contor i Götheborg, i afseende på Låne-omsättnings-rätt, straffränta och tiden, inom hvilken förfallna
Lån skola lagsökas och detta, för så lång tid, som Rikets Ständer, efter BancoUtskottels hörande, finna skäl alt det medgifva.
2:0 att likaledes dervarande Handels-Discont mätte momentelt få ett Crediliv af 200,000
R:dr, och minimisumman för denna Disconts begagnande, äfven af mindre närings-idkare, måtte nedsättas till 5oo R:dr, dock blott för någon tid t. ex. ett år; vid hvilket créditiv Herrar Santesson, Wijk och Leffler, för deras del, jemväl velat fästa det ytterligare förbehåll, alt det skulle lemnäs att begagna ”intill dess genom upplåning nödige medel derföre kunde anskaffas'
,” 3:o att publike pappers-belåningsfonden äfven må genast få begagna den af Rikets Ständer för densamma redan ökade Creditiv-rätt från instundande Nyår; och 4:o alt Sterbhusen efter innehafvare af Baneo-Lån, vare sig från Låne-Banken å fastighet eller i Discontväg från Låne-Contoret i Götheborg, må serskildt förunnas en utredningstid af 6 månader, derunder all tillämpning emot dem och deras borgesmän, af de i Banco-Reglementet stadgade påföljder för underlåten liqvid, så väl med straff-ränta, som förverkande af rätt till omsättning eller lånets bibehållande, blifva hvilande.
Uti förstnämnde Memorial hafva sig förenat Herrar Arnberg, Olbers, Rjdin, Forssberg, Melbin och Malmberg'; hvaremot Herrar Ekerman, Egnell, Zander, Rubin, Bruse, Pehr Winblad, Maechel, Halling och Helsingius, m. fl. bestridt bifall till förslaget; äfvensom uti Anders Danielssons anförande instämt ett högst betydligt antal af Hedervärda Bonde-Ståndets Ledamöter, under yrkande af Riksdags-Fullmägligen Nils Månsson från Malmöhus Län, jemte öfrige'
Fullmägtige från sistnämnde och Christianstads Län m. 11., att då, i händelse sjukdomen skulle sprida sig till Skåne och de Södra orterne, äfven der, efter all sannolikhet, skulle uppkomma samma stagnation i rörelsen, och samma bedröfliga närings-tillstånd, som i Götheborgs- och Bohus Län, enahanda frihet och förmoner, som blifvit föreslagne 4 Banco-TJtskottets Bet.
JY.-o Sy. för Låntagare oell Löftesmän vid Götheborgs Låne-Contor, äfven matte tilläggas Låntagare och Löftesmän inom Malmö Låne-Gontors District, i fall smittan skulle dit framtränga ; samt af Johan Eric Jansson från Wermlands Län, Anders Andersson från Westerås Län, m. fl., att de undantag och de mildrande föreskrifter, som Rikets Ständer kunna medgifva, med afseende å den härjande farsoten, måtte erhålla den utsträckning, att de tillgodokomma alla orter, hvilka nu äro eller framdeles blifva hemsökte af farsoten, och således blifva gällande, ej blott för Låne-Contorens, utan äfven för Banco-Discontens Gäldenärer.
Yarandes till Utskottet, under handläggningen af förenämnde motioner, ankommet ett från Höglofl.
Ridderskapet och Adeln den j5 sistlidne September aflåtet Protocolls-Utdrag, med en af Herr Silfverhjelm, Carl Adam, väckt motion, i så måtto öfverensstämmande med de här ofvan upptagne, att Herr Silfverhjelm tills.tyrkL: 1:0 att anstånd af minst 3 och högst 6 månader må af Banco-Styrelsen kunna medgifvas för alla förfallne eller lagsökte
Lån uti Banco-Discouten och dess Låne-Contor, räknadt från den tid Cholera-sjukdomen i provineen utbrutit, och att ingen straff-ränta må ifrågakomma för de Lån, som inom den sålurida stadgade tid icke omsättas eller inbetalas, så vida Låntagaren under liden ställer antaglig säkerhet för hela skuldbeloppets oeh räntans derefter skeende återbetalning, i den för DLscontrörelsen i allmänhet stadgade ordning; och 2:0 att alla Lagsöknings-åtgärder, för Banco-Disconten och dess LåneContor, må under den sålunda bestämda tid inställas, utom i de enskilda fall, der, efter serskild pröfning, Directionen anser Bankens säkerhet kunna gå förlorad, derest icke utsökningen fullföljes hos så väl Låntagaren som dess Löftesmän gemensamt; varandes Herr Silfver hjelms förslag beslridt af Herr Stuart, C. G. och Herr Gunther, Carl.
Och hafva Banco-Fullmägtige, efter det deras utlåtande öfver förstnämnde 2:ne Motioner blifvit infordradt, anmärkt:
Vid i:sta punkten, att eftergifter och leuterationer, i fråga om straffränta och lagsökningstid, äro för Allmänna Låne-Verk, sådane som Bankens Discont- och Låne-Contor, af den menligaste påföljd, i det att, mot tio gäldenärer, som tilläfventyrs skulle kunna ega något billigt anspråk på en slik mildring i och för farsotens skull, blefve den, för minst ioo:de, blott en förnyad anledning till efterlåtenhet och försummelse; och att hvad verkan häraf uppstode, i afseende på möjligheten att biträda äfven de. bäst qvalificerade sökande, som anmälde sig om nya Lån, behöfde icke vidlyf - Banco-Utskottets Bet. 2V.-o Sy. 5 tigt utredas enär kändt vore, att endast hvad under nästföregående vecka blifvit inbelaldt, å hvarje Discont-dag, kau utlånas, äfven om nya Lån till vida större belopp varda sökta 'och beviljade.
Vid a:dra punkten: att för de så kallade Hundels-Disconlerne, så i Provincerne som i Stockholm, några andra Fonder, än som kunna anskaffas genom upplåning, aldrig blifvit afsedde eller medgifne; i följd hvaraf också något annat Creditiv till denna rörelse icke är vordet vid sista Riksdag anslaget, än att Låne-Banken eger förskjuta det belopp, som fordras till infriande af Bankens, efter föregången uppsägning, förfallna Obligationer, under uttryckligt vilkor, att förskottet återgäldas så snart tilllgång genom ny upplåning eller genom Discont-Låns inbetalning hunnit beredas; Och att då erfarenheten tillfyllest visat, att Banken, i täflan med andra inrättningar, som erbjödo högre ränta, icke kunde, enär så åstundas, få upplåna penningar, skulle det med Handels-Disconten afsedda ändamål att kunna biträda handeln och den större rörelsen, sålunda också ovilkorligen förfelas i samma nion som de upplånade Fonderne, genom meddelande af små Lån, kunde komma alt upptagas af de slags Gäldenärer, för hvilka de från Allmänna Discorit-Fonden under orasättnings-vilkor utgående biträden egentligen voro beräknade; hvaraf Banco-Fullmägtige trott det kunna inses, att antagandet af denna punkt skulle väsendtligen rubba sjelfva de hufvudgrunder, hvarifrån Rikets senast församlade Ständer, vid beslutet om den så kallade Handels-Disconten, utgått.
Vid 3:dje punkten: att Rikets Ständer icke hittills beslutat rörande någon ökning i Creditiv för Publika Pappers belåning, utan endast bestämt, att belåning af sådane Document skulle komma att fortfara och äfven konna utvidgas, i den moa Silfverfondens förhållande till Sedelstocken, efter börjad utvexling, sådan! medgåfve; hvaraf klarligen visade sig, att ökadt Creditiv för d^nna'rörelsegren nu för tillfället icke kunde beredas på annat sätt, än antingen genom inbesparing på något annat slag af Lånerörelse eller genom anbefalld ny Sedel-emission; deribland Fullmägtige för deras del ansett intetdera kunna stå tillsammans med de af Rikets Ständer i förening med beslutet om Silfvervexling uttalade åsigter.
Tid 4;de punkten: att densamme syntes Fullmägtige till sin princip helt och hållet oförenlig med 7 § uti Bank-Lagen af den 1 Mars i83o, som förmår, att alla stadgar och reglementen angående Bankens rörelse och förvaltning skola upprättas i noggran öfverenstämmelse med de i samma
Lag fastställde grunder; helst Banken icke kunde förpligtas att uppfylla egne förbindelser och, i och med detsamma, förbjudas att i nion af behof göra 6 Banco-Utskotteis Bet. N-o Sy. gällande de vilkor, som uli innehafvande skuldförbindelser äro vordne utfästade.
Uppå hvilka skäl Banco-Fullmägtige yrkat och anhållit, alt Utskottet måtte tillstyrka afslag å de i förslaget upptagne’ fyra punkter i det skick desamma blifvit af Motionairerne framställde; men derjemte förklarat att, så vida Stats-anslag icke kunde bär påräknas, och man tillika finge antaga, att Banken i egenskap af Borgenär borde så handla, som hvarje klok och omtänksam enskild man under lika beskaffade omständigheter förmodligen ieke skulle underlåta, så och då en tillåtelse åt Administrationen, att för tillfället mildra, vore någonting helt annat, än upphäfvande af grundsatser och frånträdande af lagliga rättigheter, ansågo sig Banco-Fullmägtige ega skäl Utskottets bepröfvande underställa, om icke lill Rikets Ständer måtte föreslås: 1:0) att
Directionerne öfver Banco-Disconten och Låne-Contoren må berättigas att åt sådane Gäldenärer, som visa sig genom Cholera-farsoten eller de emot densamma vidtagne anstalter hafva varit förhindrade i laga ordning fullgöra åliggande omsättningar, återställa försuten prasscriptionstid, dock utan hinder i fortgående executiva åtgärder och med vilkor, att ansökningar i denna väg, för att kunna till pröfning upptagas, måste anmälas inom en månad sedan vanliga praescriptions-tiden tilländagått, derjemte vanlig afbetalning och förskotts-ränta borde vara insatt. 2:0) att den Banco-Disconten åliggande inbetalning lill Banken af hela behållna vinsten, utaf
Discont-rörelsen för år 1833, äfvensom den icke aflemnade andra hälften af vinsten på Låne-Contorets 1 Götheborg rörelse för samma år, må kunna levereras på sätt att en sjettedel af hvardera summan insattes inom slutet af hvardera månaderne October, November och December innevarande år och Januarii, Februarii och Mars nästkommande år 1835; samt att enahanda fördel beviljas Låne-Contoret i Malmö för det fall att inom dess Låne-District Cholera-farsoten skulle blifva gångbar.
Hvarförutan, på det att Bankens vinst vid 1834 ^rs slut genom
Fullmägtiges omförmälde förslag måtte blifva någon rubbning underkastad, Fullmägtige funnit lämpligast vara, det Boksluts-Commissarien finge sig anbefaldt, att vid afslutningen öppna en räkning, hvarå den omsalta årsvinsten till sitt kända belopp upptoges för att genast, såsom i Låneväg använd, åter afföras.
De olyckliga verkningar, hvilka af Cholera-farsotens härjningar redan uppstått eller ännu torde uppstå, ej blott i Götheborg och de till denna Barico-UtskQttets Bet.
IV.-o Sy. 7
Stad angränsande provincer, utan äfven nu mera i de fleste andre orter inom Riket, vare sig omedelbarligen, der denna farsot redan hunnit sig kringsprida, eller indirecte, genom de spärrnings- eller quarantaines-anstalter, som för vissa hitintills fredade trakter blifvit vidtagne, äro beklagligen på ett så smärtande sätt vitsordade, att en hvar måste ej allenast inse och erkänna desamma, utan äfven med Motionairerne lifligt instämma i den önskan att från Rikets Ständers sida någon åtgärd kunde vidtagas, till förminskande af det menliga inflytande denna farsot för närvarande, å så väl enskilde förhållanden, som allmänna rörelsen, i flerfaldiga hänseenden utöfvar; men under det Utskottet, å ena sidan, ledd af denna önskan, funnit sig på det högsta uppmanad att söka i närvarande bekymmersamma ställning bereda den af Motionairerne åsyftade mildring, har det å andra sidan för Utskottet varit en oeftergiflig pligt, att härvid ej förbise de vigtiga grundsatser Rikets Ständer numera antagit såsom nödvändiga för en ändamålsenlig förvaltning af deras Bank eller, af känslan för en tillfällig olycka, huru ömande den än må vara, låta sig hänföras, att med sin röst medverka till något, som kunde leda till ringaste eftersättande af Bankens hufvudföremål.
Vid den sorgfälliga granskning Utskottet, till följd häraf, egnat åt de i ämnet framlagde förslagen, har det ej kunnat undfalla Utskottet, att beviljandet af så beskaffade eftergifter och leuterationer, som i i:sta och /\:de punkterne blifvit af Motionairerne tillstyrkte, ej allenast i det derigenom sådane Låntagare, som egde att erbjuda full säkerhet, nödgades stå, tillbaka för äldre Borgenärers beqvämlighet, skulle på ett kännbart sätt rubba både allmänna och enskilda Credit-förhållanden och sålunda moLverka det af Motionairerne dermed åsyftade ändamål, utan äfven i det Banken, under fortfarande skyldighet å dess sida, att sina förbindelser ovilkorligen inlösa, beröfvades den motsvarande rättigheten, att sina fordringar, efter förbindelsernas lydelse, utkräfva, skulle innebära en vådlig afvikelse från en af de hufvudgrunder, hvarpå Silfver-utvexlingens framtida upprätthållande hvilar; att anslåendet af det i a:dra punkten föreslagne Creditiv lill Handels-Disconten desto hellre skulle kunna hos allmänheten uppväcka farhåga för återgången till det vådliga system, att, i nödens stund, af Bankens medel, genom nya Sedelmissioner fylla tillfälliga behof, som erfarenheten gifver tillräcklig anledning befara, att de medel, Banken sålunda borde i Crediliv-väg utgifva, svårligen och åtminstone icke så snartåter kunde af enskilde upplånas; samt att den i 3:dje punkten föreslagne tillökning uti Fonden för Publika Pappers-belåningen, ej heller kunde åstadkommas, utan genom en ny Sedelemission, hvilken åtgärd kunde blifva af desto förderfli - 8 Banco-Utskottets
IV.-o 5-j. gare inverkan på Bankens framtida Credit, sorn dess vidtagande innebure ett åsidosättande af de hufvudgrunder, Rikets nu församlade Ständer sielfve fastställt för Bankens förvaltning och rörelse.
I betraktande häraf och då Rikets Ständer lära inse angelägenheten af att på det nogaste i helgd bibehålla de af Rikets
Ständer redan i afseende på realisationen fattade beslut, onekligt är, att i samma moa den eftergift och mildring, som från Bankens sida vid närvarande tillfälle påkallas, ej vidare har egenskapen af en blott ögonblicklig lättnad för en enda province och dess närmaste omgifning, utan måste sträcka sig lill Bankens Gäldenärer i allmänhet, ökad våda jemväl uppslår af de ifrågasatta undantagen från de allmänna stadganden, hvilka utgöra grundvalarne för den beslutade och nu mera jemväl påbörjade Silfver-utvexlingen; och då dessa undantag, tillåtne redan i första tidpunkten af Bankens nya verksamhet, lättligen kunde skaka det förtroende, som utgör ett nödvändigt vilkor för Silfver-ulvexlingens fortfarande bestånd, i bredd med näringarnes oförminskade tillgodonjutande af hittills från Banken påräknade och begagnade Lane-understöd, föranlåtes Utskottet, med åberopande i öfrigt Fullmägtiges sida anförde skäl, att afstyrka bifall å samtlige punkter, hvilka innefattas uti de 3:ne inom Riks-Slånden framställde här ofvan upptagne förslagen.
Beträffande dernäst irsta punkten i det af Fullmägtige framlagde för slag, eller frågan om återställande af försuten prasscriptions-tid åt sådane Gäldenärer, som visa sig genom den gängse farsoten eller de mot densamma vidtagne anstalter hafva varit förhindrade att i laga ordning fullgöra de dem åliggande omsättningar, måste Utskottet deremot anmärka, ej mindre att äfven, med noggrannaste urskiljning, det lärer blifva, i de flesta, om icke alla händelser, omöjligt för Discont-Directionerne, att afgöra, om och när en Gäldenär, antingen af förenämnde orsaker varit förhindrad sin inbetalning å föreskrifven tid verkställa, eller af egen vårdslöshet eller oförmåga densamma underlåtit, så att härvid till någon del gälla de skäl, som af Fullmägtige blifvit anförde emot antagandet af irsta punkten i Motionairernes förslag; än äfven att den fördel, en eller annan Gäldenär, den der verkligen genom farsoten eller de deraf föranledda åtgärder, varit hindrad sin omsättning i Discont-Verken fullgöra, kunde erhålla, genom praescriptionstidens återställande, icke vore så kraftigt bidragande till olyckans mildrande, att fördelen motsvarade olägenheten af det afbrott sålunda uppstode i Discont ären - / Banco-Vtskotlets Bet.