Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts nådiga bref af den 1 Februari 1859, som i gällande bevillningsförordning trott mig äga grundad anledning till det antagande, att afslutandet af de ifrågavarande 4 stadsbeskrifningarne icke längre kunde afse det ändamål, som ursprungligen bestämdes i Kongl. Maj:ts nådiga bref af den 3 Maj 1852, och då af Eders Kongl. Maj:t jemväl i ofvanåberopade nådiga bref af den 1 Februari 1859 blifvit antydt, att Eders Kongl. Maj:t framdeles ville taga i nådigt öfvervägande lämpligheten af stadsbeskrifningarnes utarbetande efter en förenklad plan; men då de fulländade stadsbeskrifningarne onekligen hafva sitt höga värde genom den utförlighet och kritiska noggrannhet, hvarmed de upplysa om historiska och äganderätten rörande förhållanden; så har hos mig måst uppstå mycken tvekan i afseende på sättet för vidare utarbetning af de 4 påbörjade beskrifningarne och dervid den åsigt gjort sig gällande, att deras fullföljande hufvudsakligen borde uppfattas från den synpunkt, som åt de afslutade beskrifningarne gifvit sådant värde.
Om nu den del af de från Kommitén öfverlåtne handlingar, sorn utgöres af de uppgifter, hvilka enligt utgångne cirkulärer och särskilda skrifvelser till Kommitén från städerna inkommit, jemföres med de fulländade stadsbeskrifningarne, så ådagalägga dessa senare såväl till omfång som innehåll på det omisskänneligaste sätt, att Kommiténs arbete utgör något helt annat än ett blott ordnande af de från städerna insända uppgifterna.
Detta arbete framlägger nemligen frukterna af en kritisk arkivforskning af sär - — 333 — deles vidsträckt omfattning, hvilken synes hafva påkallat odelad tidsuppoffring af de utmärkta män, som deråt eguat en lång följd af år.
Derest nu de påbörjade beskrifningarne ej skulle kunna anses afslutade genom blott tillägg af de handlingar och uppgifter, som från stadsstyrelserna inkommit, utan dertill, efter föredömet af de fullbordade beskrifningarne, skulle erfordras en vidsträckt arkivforskning, måste naturligtvis hos mig fråga uppstå, huruvida någon af Statistiska Central-byråns embets- och tjenstemän, öfverhopade af de göromål, som närmast åligga embetsverket, skulle hafva kunnat utan giltig anledning till anmärkningar af den beskaffenhet, som Stats-revisionen nu i § 1 och 2 framställt, åtaga sig eller af mig åläggas ett dylikt arbete.
Dess väsendtligaste del, arkivforskningen, som måste försiggå i andra embetsverk och till större delen under de byråtimmar då göromålen inom det mig nådigst anförtrodda embetsverket kräfva tjenstemännens dervaro, skulle sålunda hafva för en obestämbar längre tid beröfvat Statistiska Byrån en del af dess oundgängligt behöfliga personal, och detta under en period, då den verkställda allmänna folkräkningen företrädesvis häremot lade hinder.
Jag vågar på grund häraf hoppas, det Eders Kongl. Maj:t i nåder täckes finna mig ingalunda hafva saknat skäl att till lägligare tid, än hittills varit, uppskjuta frågan om fullföljandet af de 4 stadsbeskrifningarne och inhemtandet af Eders Kongl. Maj:ts nådiga föreskrift om den plan, som dervid bör följas, förvissad som jag är, att om de skola efter förra planen utarbetas af person, som först behöfver göra sig förtrogen med de grunder och det förfarande, hvilka den upplösta Kommitén för sig fastställt, dertill måste åtgå mycken tid, och att särskilda kostnader ej heller torde kunna undgås.
Statistiska Central-byrån har dock ingalunda lemnat de från Kommitén emottagne handlingar obegagnade, då med ledning af dem utarbetats specifika uppgifter om areal och disposition af städernas jordområde, hvilka för lfi län redan äro i statistisk tidskrift offentliggjorda och för de återstående färdiga att meddelas.
Att de utdrag och afskrifter ur äldre handlingar, till största delen från tiden före 1700-talets början, hvaraf materialet till de ifrågavarande 4 stadsbeskrifningarne till största delen utgöres, skulle på sätt Stats-revisorerne sig yttrat: »snart gagnlöst föråldras», derföre att samlingen ännu ej blifvit med flera dylika utdrag och afskrifter såsom fortsättning tillökad, synes väl lika litet vara att befara i afseende på dessa, som på andra dylika handlingar, hvilka ordentligt i ett arkiv förvaras och tillhandahållas hvar och en, som om dem önskar taga kännedom.
Till § 6.
Enligt för embetsverket gällande nådiga föreskrifter, har en af dess tjenstemän det särskilda åliggandet att föra Byråns räkenskaper, i följd hvaraf denne tjesteman äfven upprättar och underskrifver den till Eders Kongl. Maj;ts och Rikets Kammar-rätt årligen i April månad ingående redogörelse.
Denne tjensteman, som jemväl i Eders Kongl.
Maj:ts och Rikets Stats-kontor, enligt bemyndigande af mig, lyfter de medel, som äro till embetsverkets disposition anslagne, har af mig erhållit den föreskrift, att å räkning, öppnad med Rikets Ständers Bank, insätta de lyftade medlen, samt hvarje gång sedan insättning ägt rum deröfver förete insättningsbevis, äfvensom att hvarje år den 31 December å den af honom förda — 334 - särskilda räkning öfver insättningar i och uttagningar ur Rikets Ständers Bank förskaffa vederbörande banktjenstemans intyg öfver då innestående behållning.
När sedermera samma redovisande tjensteman i April månad för mig framlägger den afslutade räkenskapen att, efter granskning, till Eders Kongl. Maj:ts och Rikets'Rammar-rätt afsändas och dervid jemväl äskas ett intyg å räkenskapen att den balanserande behållningen verkligen förefanns, samt detta intyg kan grundas på vederbörande banktjenstemans förut omnämnda påskrift å bankräkningen, har jag för min del så mycket mindre kunnat tveka om min pligt att sådant intyg lemna, som jag ej vet någon annan, af hvilken den redovisande tjenstemannen skäligen skulle kunna begära och erhålla detsamma, än den kontrollerande Chefen.
Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärdar, Stormakt igste, A llernådigste Konung!
Eders Kongl. Maj:ts nnderdånigste och tropligtigste tjenare och undersåte: F TH. BERG.
Stockholm den 27 December 1S64.
Kongl Kammar rättens underdåniga utlåtande, angående Rikets Ständers Revisorers anmärkning vid detta embetsverks expensmedelsräkning för år 1862 oell gjorda framställning i afseende å granskningen af länens landsböcker.
Sedan Rikets Ständers sednast församlade Revisorer, uti ilen af dem den 14 sistlidne
Oktober afgifna underdåniga berättelse om verkställd granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning, ibland annat, anmärkt, dels att i Kammar-rättens expensmedelsräkniug utgifterna icke blifvit under särskilda rubriker efter deras olika beskaffenhet sammanförda, och dels att det, enligt Revisorernes förmenande, befintliga stadgande, att Kammar-rättens granskning af räkenskaperna för allmänna medel borde föregå Rikets Ständers Revisorers, så ofullständigt tillämpades, särskildt hvad rörde länens landsböcker, att vid de sednaste 5 statsrevisionerne ingen gång ens hälften af dessa hunnit att före statsrevisionens början i Kammar-rätten genomses, hvadan önskligt vore, att anledningen till detta missförhållande på lämpligaste sätt för framtiden undanröjdes; så har Eders Kongl. Maj:t, genom nådig remiss den 21 335 — i samma månad, täckts anbefalla Rammar-rätten, att med utlåtande i dessa ämnen till Eders Kongl. Majt i underdånighet inkomma.
Till åtlydnad häraf, får Kammar-rätten i underdånighet anmäla, att, hvad rörer Kaminar-rättens expensmedelsrakning, Kammar-rätten, efter att hafva hört vederbörande redogörare, förständigat honom att hädanefter vid ifrågavarande räknings uppställning iakttaga att utgifterna blifva ordnade under vissa titlar och sammanförda såsom Rikets Ständers Revisorer begärt.
Beträffande åter Revisorernes framställning derom, att de till Kammar-rätten ingående räkenskaper för allmänna medel rätteligen bordt i Kammar-rättens Ofver-revisionsdepartement hafva varit underkastade granskning innan Rikets Ständers Revisorer vid dem lagt hand, och att den föreskrift, sorn skulle härom vara gifven, blifvit på ett högst ofullständigt sätt tillämpad, utbeder sig Kammar-rätten, att, under erinran derom att någon sådan föreskrift, som Revisorerne till stöd för deras framställning åberopat, icke är vorden meddelad, tillika få i underdånighet hänvisa till den utredning af förhållandet med räkenskapsgranskningen i Kammar-rättens Öfver-revisions-departement, hvilken innefattas i de särskildta af Kammar-rätten den 27 November 1857 och den 14 December 1858 afgifna underdåniga utlåtanden i anledning af Rikets Ständers under berörde år församlade Revisorers då gjorda anmärkningar derom, att flera verks och inrättningars räkenskaper blifvit till statsrevisionen öfverlemnade utan att förut hafva undergått granskning i Ofver-revisions-departemeutet, och genom hvilken utredning
Kammar-rätten sökt visa omöjligheten deraf att, under hittills varande förhållanden, utan en ansenligt förökad revisionspersonal kunna åstadkomma en så skyndsam revision af samtliga ifrågavarande räkenskaper, som Rikets Ständers Revisorer påyrkat.
Kammar-rätten anförde i berörde utlåtanden hufvudsakligen, att då alla hit ingående räkenskaper voro, i mån af omfång och beskaffenhet, uppskattade till viss arbetstid, omvexlande från en dag till ett år, samt hvar och en af de i Ofver-revisions-departementet anställde Revisorer och Kammarskrifvare, med undantag blott af dem, som inom hvarje af de 3 Revisions-kontoren voro sysselsatte med renskrifning och aktorats-räkniugens förande, fått sig tilldelte räkenskaper, utgörande så kallad full revisionslott eller 12 månaders revisionsarbete, lät det sig icke göra att på en tid af 7 1 månader hafva fullbordat ett arbete, annars beräknadt att, med noggrannhet verkställdt, ej kunna afslutas på mindre, än helt år, samt att Kammar-rätten funné betänkligt att tillstyrka en så betydlig förstärkning af revisionspersonalen, som skulle erfordras för att pä den angifna kortare tiden verkställa granskningsarbetet, helst, utom den tillökning i kostnad, som deraf skulle följa, den alltjemt återkommande svårigheten att emellan flera Revisorer fördela vissa större räkenskaper, likväl qvarstode, och det måhända icke heller vore tjenligt att tillskapa en tjenstemannapersonal, som, strängt anlitad med arbete under två tredjedelar af året, för återstoden deraf blefve nära nog utan sysselsättning.
De svårigheter, hvarå Kammar-rätten sålunda tillförene fästat Eders Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet, och hvilka föranledt Rikets Ständer att lemna Revisorernes förut gjorda framställningar utan åtgärd, förefinnas ännu och synas knappast kunna någorlunda fullständigt undanrödjas annorlunda, än så vida sådana förändringar i uppbörds- och redogörelseverket samt i räkenskapernas form och uppställning kunna införas, hvilka möjliggöra att redogörelserna blifva tidigare, än för närvarande är händelsen, till Kammar-rätten insända och att de således äfven derstädes kunna tidigare underkastas granskning.
Genom en sådan anordning borde jemväl den, sannolikt icke ovigtiga fördel kunna vinnas, att, efter hvarje års förlopp, förhållandet mellan statens inkomster och utgifter blefve hastigare kändt, än som nu låter sig göra, men de förändringar, som för uppnåendet af detta mål komme att erfordras, skulle sä - — 336 — kerligen blifva både vidtomfattande och i många förhållanden djupt ingripande, och då hvarje härtill syftande förslag måste föregås af många både noggranna och omständliga undersökningar, hvilka ligga utom Kammar-rättens befogenhet, tror Kammar-rätten sig endast böra, på sätt nu skett, antyda den inverkan, som uppbörds- och redogörelseverkets närvarande beskaffenhet samt räkenskapernas form utöfva på den af Rikets Ständers Revisorer vidrörda fråga om möjligheten af granskningsarbetets påskyndande inom Kammar-rättens Ofver-revisions-departement.
Revisorerne hafva ej heller nu uttryckt önskan om några åtgärders vidtagande för åstadkommande af skyndsammare granskning af några andra räkenskaper, än landsboks-räkenskaperna; och då, i fråga om dessa, ett väsendtligen förändradt förhållande, hvilket skulle medgifva revisionsarbetets fullbordande till den tid Revisorerne begärt, komme att inträffa, derest de af Kamereraren F.
Spongberg i lifstiden upprättade formulärer för länsräkenskaperna, sådane Stats-kontoret och Kammar-rätten dem förordat, blefvo till efterrättelse påbjudna och tiden för samma räkenskapers aflemnande till Kammar-rätten i sammanhang dermed förkortad och, på sätt Kollegierne föreslagit, bestämd till den 1 November året efter det, som räkenskapen omfattade, öfvergår Kammar-rätten nu till en redogörelse för förhållandet med berörde räkenskaper och för de åtgärder, som, enligt Kammar-rättens tanka, kunna, efter införandet af denna förändring, leda till uppnåendet af det utaf Revisorerne föresätta mål.
Sedan ett år förflutit ifrån slutet af det år, hvilket landsboks-räkenskaperna omfatta, inkomma desamma i derpåföljde Januari månad till Kammar-rätten, der de uti dess Provins-räkenskaps-kontor undergå granskning i sammanhang med Landtränteriernas specialräkningar för det sist tilländalupna året, hvilka räkningar aflemnas till Kammar-rätten inom fem månader efter årets slut och således före den 1 Juni det påföljande året.
Arbetet med granskningen af samtliga des^a räkenskaper har ansetts erfordra en tid af 132 månader, för att med behörig noggrannhet kunna verkställas, och då å detta Kontor blifvit anställde tio Revisorer och Kammarskrifvare med full revisionslott eller för i 2 månader hvardera, samt två, åt hvilka, då de haft sig uppdraget aktoratsräkningens förande samt renskrifningsbestyr, endast half revisionslott eller för 0 månader kunnat åt hvar och en tilldelas, så har på sådant sätt räkenskapernas granskning blifvit verkställd inom den föreskrifna tiden af ett år ifrån deras inlemnande till Kammar-rätten; men förr har den ej kunnat medhinnas, emedan någre tjenstemän icke kunnat från de båda öfriga Revisions-kontoren förflyttas till tjenstgöring inom Provins-räkenslcaps-kontoret utan skada för arbetets jemna gång inom förenämnde två Kontor, och den svårighet i allt fall återstått, att flere af landsboks-räkenskaperna äro af den vidlyftiga beskaffenhet, att för deras granskning längre tid erfordrats, än de 71 månader, som finnas att dertill använda ifrån den !
Januari till den 15 Augusti.
Skulle åter en sådan förändring i afseende på ifrågavarande räkenskaper blifva vidtagen, att de till följd deraf komme att till granskning öfverleinnas två månader tidigare, än för närvarande, så skulle härigenom icke allenast för den inom Provins-räkenskaps-kontoret nu befintliga tjenstemannapersonal vinnas en emot denna tidrymd uppgående förlängning i arbetstid före Rikets Ständers Revisorers sammanträde, utan ock beredas möjlighet att förstärka arbetskrafterna inom Provins-räkenskaps-kontoret genom förflyttning till tjenstgöring derstädes, under den kortare tid sådant kunde vara erforderligt, af det behöfliga antalet tjenstemän ifrån de andra Kontoren emot det revisionspersonalen inom
Provins-räkenskaps-kontoret i stället årligen biträdde med revisionsarbete inom de andra Kontoren under tiden från den 15 Augusti och till den 1 November, då sysselsättning med räkenskapers granskning komme att inom Provins-räkenskaps-kontoret saknas, hvarförutan slutligen en följd af denna förändring skulle blifva, att sjelfva landsboks-räkenskapernas beskaffenhet ej vidare komme att utgöra hinder för granskningsarbetets fullbordande inom den bestämda tiden, enär icke — 337 — någon af dessa räkenskaper är högre uppskattad, än till 9 \ månader eller just samma tid, som af en Revisor skulle kunna åt densammas granskning egnas.
För införande af det nya arbetssätt, som skulle blifva en följd af de förändrade förhållandena, skulle emellertid vid öfvergången från det nuvarande en tillfällig förökning för en gång af arbetskrafterna inom Öfver-revisions-departementet blifva af nöden, hvilken, Kammar-rätten ansett sig kunna på följande sätt beräkna; Som under det år, då landsboks-räkenskaperna skulle första gången inkomma den 1 November, Provins-räkenskaps-kontorets ordinarie revisionspersonal har sysselsättning till årets slut med granskning af de äldre räkenskaperna, så måste, derest ej granskningen af de nya räkenskaperna skall under samma tid ligga nere, extra biträden anskaffas för verkställande af det revisionsarbete, som för berörde tid skulle å den ordinarie personalen hafva belöpt, och hvilket motsvarar 22 månader.
Énär vidare hela granskuingsarbetet måste framdeles verkställas inom en tid af 9 \ månader, men den ordinarie revisionspersonalen inom
Provins-räkeuskaps-kontoret icke derunder medhinner mera arbete, än som svarar emot 104 \ månader, och tjenstemännen inom de andra Kontoren, hvilka ännu icke fått något biträde ifrån Provins-räkenskapskontoret, icke kunna ryckas ifrån sina göromål för att handlägga sådana, som höra till nyssnämnda Kontor, så måste under första året återstoden af det arbete, hvartill granskningen af landsboks-räkeuskaperna blifvit uppskattad, eller för 27 | jemväl uppdragas åt extra biträden; och då slutligen svårligen undvikas kan, att vid en sådan förflyttning af tjenstemän från ett Kontor till ett annat, som blifvit ifrågasatt, någon arbetstid åtminstone i början går förlorad, och det ej heller synes obilligt, att dervid något rådrum beviljas de förflyttade tjenstemännen att göra sig närmare bekanta med de nya, sannolikt till en del för dem främmande göromålen, men tillika angeläget är, att icke tili följd häraf revisionsarbetet på det hela må komma att fortskrida långsammare, än förut, så kari detta ej på annat sätt afhjelpas, än genom användande af extra biträden, hvarföre dock ej längre tid torde behöfva anslås, än 34^ Hvadan det revisionsarbete, som genom extra biträden skulle ombesörjas, komme att omfatta en revisionstid af tillsammans.... 84 månader, och godtgörelsen till dessa biträden, beräknad efter full aflöning för tjenstemän i lägsta lönegraden, skulle sammanlagdt belöpa sig till en summa af 7,0(10 Riksdaler 86 öre.
Genom det nu anförda har Kammar-rätten sökt visa såväl under hvilka förhållanden, sorn på hvad sätt det syftemål kan vinnas, hvarom Rikets Ständers Revisoser gjort framställning, äfvensom den kostnad, hvilken skulle derigenom förorsakas statsverket.
Då yrkanden af enahanda syftning med det nu sednast gjorda redan tillförene blifvit af föregående Revisorer upprepade gånger väckta, tillåter sig icke Kammar-rätten att öfver frågans större eller mindre vigt för det allmänna uttala något omdöme, men an - 43 — 338 — ser sig dock icke böra underlåta att omnämna, det ovisst kan vara, hvilken inverkan den förändrade arbetsordning inom Öfver- revisions-departementet, som af förslagets antagande måste blifva en följd, kan komma att på utvecklingen af tjenstemannadugligheten inom berörda Departement utöfva, enär, om å ena sidan ej kan förnekas, att tjenstemännens förflyttning till tjenstgöring inom olika Kontor bör kunna lemna dem tillfälle till förvärfvande af ökade insigter och kan bidraga att hos dem utbilda större mångsidighet, det dock, å den andra, ej torde böra förbises, att vid en sådan förflyttning möjligen kan inträffa, det icke hvarje uppdrag med lika värme och nit omfattas af tjenstemannen, utan att, under det han hufvudsakligen egnar sig åt vissa åligganden, han kan komma att betrakta en del andra mera, såsom honom af omständigheterna påtrugade bisaker, samt att i allmänhet en Revisor, för att med tillbörlig noggrannhet kunna fullgöra sitt uppdrag att granska de till honom öfverlemnade räkenskaper, måste icke allenast äga fullständig insigt i hvad till räkenskapsväsendet hörer och de allmänna författningar, som häruppå hafva afseende, utan ock söka förvärfva sig en sådan i möjligaste måtto i detalj gående kännedom af alla specialföreskrifter, hvilka kunna pä förenämnda räkenskaper hafva afseende, att denna kännedom endast kan under en flerårig sysselsättning med dem och en deruppå riktad oafbruten uppmärksamhet inhemtas, och att hans verksamhet således synes snarare böra inom en viss bestämd krets koncentreras, än allt för vidt utsträckas.
Remisshandligarne återställas i underdånighet, och Kammar-rätten framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit.
Stormäktigste, Al ler n ådigste Konung!
Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtig»!# tjenare ochundersåter: CAHL a. C. E. ALANDER. A. WILH. EDMAN. L.
KINMANSON.
C. O. V. HURÉN. C. W. ZETTERSTRÖM. O. A. JUEL.
Stockholm den 16 December 1864. t. s. (J. .4. «Swidström. — 339 — Kongl. Maj:ts llefaliningsiiafvandes i Stora Kopparbergs län underdåniga utlåtande öfver en af Rikets Ständers Revisorer, vid granskning af länets landsbok, gjord framställning.
Till fullgörande af Eders Kongl. Maj:ts under den 21 sistlidne Oktober i nåder meddelade föreskrift, får Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, efter det vederbörande redogörare blifvit i ämnet hörde, härmed i underdånighet afgifva, utlåtande i anledning af Rikets Ständers sednast församlade Revisorers uti deras aflemnade berättelse gjorda framställning, angående de uti Stora Kopparbergs läns landsboks-räkenskaper under rubriken »tiondespanmål» förekommande benämningarne »enkel» och »dubbel» hafra.
Anledningen till upptagande i räkenskapen af så kallad »dubbel» hafra har varit det förhållande, att, da nämnde sädesslag ansetts i värde till hälften emot råg och korn »ren» eller »strid» säd — och kronovärdiet å en tunna af de sistnämnda sädesslagen äfvenledes utgjort 36 R:dr, då detsamma å hafra, »enkel», varit 18 R:dr, hafran, reducerad till ((dubbel», jemväl skulle utgöra »strid» säd och samtliga sädesslagen sålunda kunna, såsom jemngoda enheter, med hvarandra sammanläggas till en summa.
Efter hvad här kunnat inhemta®, synes besagde förfarande hafva grundats pä något med 1688 års häradsfogde- eller 1689 års häradsskrifvare-instruktion utfärdadt formulär eller Kongl. Kammar-kollegii cirkulärbref af den 22 Februari 1724, hvaruti amydts att, sedan hvarje hemmans tiondesäd blifvit uträknad efter profskylen, alltsammans skulle reduceras i ren spaumal, efter föreskrifven proportion; men da nämnde formulär och bref icke finnas att härstädes tillgå, har detta ej kunnat bestämdt utredas.
Efter ofvanuppgifne beräkning hafva ren säd och hafra ingått uti indelningar till stater, verk och inrättningar, hvilka fått sig anslaget ett visst tunnetal spanmål, utan att dervid bestämts, af hvilka sädesslag och till huru stor del af hvarje anslaget utgjordes; ett bestämmande, som icke heller kunnat ega rum, emedan i en del tiondekontrakt tiondegifvarne förbehållit sig rättighet att efter årsväxtens beskaffenhet leverera, af det ena eller andra sädesslaget, ren säd eller hafra dubbel.
Så har Kongl.
Dalregementet, enligt sednast nådigst fastställda aflönings-indelningsverk, ett anslag af i,549 § tunnor »kronotionde».
Utaf detta belopp utgjorde vid upphörandet af samtlige indelningshafvares rättighet till tionde-spanmålens utfordrande in natura 461 j tunnor dubbel hafra, och tunnetalet spanmål, som tillkommit regementet, har sålunda, om hafran beräknas såsom enkel, uppgått till 1,981 tunnor.
Genom införande af den utaf Revisorerne föreslagna förändring i bokföringssättet skulle alltså det förhållande komma att inträffa, att räkenskaperna visade ett större anslag såsom regementet tillgodokommet, än aflöningsstaten upptoge, och sammaledes jemväl för andra stater och inrättningar, i hvilkas anslag dubbel hafra ingår.
Att en sådan skiljaktighet emellan fastställda stater och raken - 340 — skaperna företedde en oegentlighet och skulle föranleda ofta upprepade anmärkningar, lärer icke vara tvifvelaktigt; och Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som anser hinder emot den ifrågaställda förändringens genomförande i öfrigt icke möta eller böra ega rum, sedan skyldigheten att leverera tiondespanmålen in natura numera upphört, finner dock af förenämnde skäl påkalladt, att erforderliga föreskrifter derförinnan i nåder varda meddelade, hvarigenom oraförmälde oegentlighet och anledning till anmärkningar undanrödjas.
Med djupaste undergifvenhet, trohet och nit framhärdar, Stormäkiigste, A11 ernådigste Konung!
Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåte:
S- de H\RÉ Fahlun, i Lands-kontoret den 28 December 1864.
B N. Holmberg.
Rond.
Maj is BefälIningshafvandes i Westmanlands län underdåniga utlåtande, i anledning af de anmärkningar, Rikets Ständers Revisorer framställt vid granskning af länets ländtränteri-redogörelse.