Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då begriper jag inte att någon vill skicka sin dotter hit i pension, för de der herrarne ä' kända för att vara de värsta flickjägare i hela sta'n.
Mon Dieu, sådana uttryck!
M:LLE PALMÉN. Herr magistern torde komma ihåg att flickorna ä' närvarande!
Ja, det är just derför jag säger det!
39 M:LLE PALMÉN.
Och kan magistern tänka sig att hon nekar?
M:LLE PALMÉN. Anna, naturligtvis! M:LLE PALMÉN. Hvad säger ni?
Ja det är klart att hon det skall!
Ska' hon påtaga sig de dumheter som mamsell begår?
M:LLE PALMÉN. Herr magister!...
Ja, jag hoppas det!...
Är det mamsell Annas fel att ni presenterar för edra pensionärer fem stycken slynglar till lejon midt på Carl den trettondes torg, och det till på köpet midt på middagen?
Jag tycker jag vill minnas att ni är myndig, och derföre borde ni väl svara för hvad ni gör!
Flickorna gå in i spelsalen så länge ... tills den här saken blifvit afgjord.
Nej, flickorna stanna qvar ... om jag inte misstager mig, så har här en orättvis beskyllning blifvit gjord emot mamsell Holm, och derföre skall hon också rättfärdigas i allas närvaro.
BRUUS (lugnt).
För närvarande är det jag! (till Clara) Fröken Clara, jag vet att ni är hennes vän ... hvad är det man har anklagat mamsell Holm för?
Är det ni eller jag som befaller här?
Man har sagt att hon i går middag gått och promenerat med några herrar i Carl den XIII:s torg. BRUUS.
Det är också sannt!
M:LLE PALMÉN (triumferande).
Ser man bara!
Med den skillnaden dock att hon förföljdes af dem, och att det var jag som räddade henne från deras näsvisheter!
Tro flickorna att jag talar sanning?
BRUUS (går till Anna).
Seså mamsell Anna, var då inte ledsen längre!
Ni har ingenting att rodna eller ALLA FLICKORNA.
40 blygas för ...
ni afslog så godt ni kunde det sällskap som mamsell Palmén sedan fann passande både för sig och sina pensionärer!
M:LLE PALMÉN (utom sig).
Hvad vågar magistern insinuera?
Jag insinuerar ingenting!
Men jag underrättar er härmed om att samma herrar som förföljde mamsell Holm, lät ni sedan presentera för er, och att de gjorde er och edra pensionärer sällskap öfver Norrbro och hem till pensionen!
Det omtalades allmänt inne hos la Croix, der jag drack mitt kaffe i morse!
Och till yttermera visso hörde jag det af häradshöfding
Hjelm, fröken Claras kusin, som jag träffade för en stund sedan -- se så der ja, nu tror jag att flickorna kunna gå in i spelrummet!
DE ANDRA FLICKORNA (för sig).
Ack så bra! så bra åt tante!
(de gå, andra dörren till höger). CLARA (afsides).
Min kusin!
M:LLE PALMÉN. Det är inte sannt!
ALMA (afsides).
Jag är säker om att baron Valter inte var med! (går efter de andra).
CLARA (till Anna).
Ack Anna, hvad jag är glad att du fick en försvarare! (afsides i det hon går) Hvad skall kusin Edvard tänka! (går efter de andra).
Den gemena pedanten! (högt) Jaså, magistern ämnar ställa till uppror inom pensionen genom att taga en sådan der uppstudsig varelses parti?
Jag tar inte parti för någon ... jag bara säger hvad som är sannt ... och det bör väl inte mamsell vara emot, som uppfostrarinna.
M:LLE PALMÉN. M:LLE FLORIN. ANNA.
41 M:LLE PALMÉN.
Men att i barnens närvaro komma med en så nedrig beskyllning... BRUUS.
Beskyllde ni inte mamsell Anna i deras närvaro?
Det är min rättighet att vaka öfver att det går moraliskt till i min pension...
MILLE PALMÉN. Hvad menar magistern med sitt: hm!?...
Åh, jag tänkte bara på huru många sorters moral det egentligen finns här i verlden.
Först finns det en politisk moral som är helt och hållet olik den religiösa eller sociala -- -- sedan finns det en filosofisk moral som är helt annat än sunda förnuftets -- :-- och så finns det en pensionsmoral, men det är visst den sämsta af dem allihop.
M:LLE PALMÉN (stammande af förtrytelse).
Magister ...
Bruus!... BRUUS.
Ja, så heter jag!
Moraliskt?
Jag har länge nog fördragit edra sarkasmer och ert elaka lynne ... från och med nästa vecka är det slut med edra lektioner här i pensionen!
Det är slut för alltid! (till Anna) Och mamsell der torde också söka sig om en annan plats ... jag vill inte längre nära en orm i min egen barm...
Den stackarn skulle också få allt för mager kost!
Jaha, det är ju examen om lördag?
Magister Bruus ...
ni är ...
ni är ... (går i stum förbittring till höger, men stannar vid dörren och säger med utbrott) ni är en tölp!
Kom mamsell Florin! (går hastigt in).
Ah, mon dieu! att magistern kan vara så indelicat ... (sakta, i det hon slår honom lätt
42 på armen) Fast jag kan inte neka att uttrycket var träffande! (går till höger, och säger då hon kommer i dörren) Hvar har jag min Eau de luce? (går in).
(Bruus stannar en stund tyst och betraktar Anna, som sjunkit ned i en stol till venster, och gömmer ansigtet i sina händer.) BRUUS (afsides). Stackars flicka! (högt, i det han närmar sig) Mamsell Holm!
(då kon inte hör honom) Mamsell Anna! (då hon icke heller nu svarar, går han närmare, och lägger sin hand lätt på hennes axel) Anna!
ANNA (blickar upp till honom, och säger efter en lång tystnad, i det hon trycker hans hand till sina läppar, utan att han kan hindra det) Tack!
BRUUS (söker draga tillbaka sin hand).
Hvad är nu det der ... seså ... hvad skall det tjena till?
Tack! jag skall aldrig glömma att ni var den första som här i huset visade mig vänlighet och godhet!
Har jag några kunskaper som kunna hjelpa mig fram genom verlden, så är det er jag har att tacka derför ... är inte mitt hjerta bräddfullt af bitterhet öfver ett slafveri som krossat hela min ungdomsglädje, så är det er förtjenst, och jag skall aldrig glömma det i hela mitt lif! BRUUS.
Låt oss na inte tala om det ...
Begifva mig härifrån ännu i dag.
Och hvart tänker ni taga vägen?
Hvart som helst!...
Gatan är bättre än detta!
Dumheter!...
Nu känner jag inte igen min förståndiga Anna längre...
Betänk då kära barn,
43 en ung flicka som ni ... det kan bli' vackra historier utaf...
Nej, lyd nu mitt råd, stanna qvar tills examen är förbi; under tiden skaffar jag er en annan plats.
Nej, jag kan inte dröja en timma längre, efter hvad som nu händt!
Men jag är inte längre någon bra flicka!
Man har gjort mig elak, bitter ... jag är trött vid att tänka ... jag är trött vid allt!
En bra flicka kan hvad hon vill!
Hm, hm, hm!... det der låter illa ... men när man säger det sjelf, så är det ändå inte så farligt!...
Är det verkligen sannt att Anna hyser någon tacksamhet för mig?
Ni är den enda som jag älskar och värderar!
Nå, då dröjer ni åtminstone tills i morgon!...
Gör våld på stoltheten, det gör ondt i början, men det gör godt för framtiden!
Anse mig för en far, och kom ihåg att man alltid bör lyda en faders råd!
ANNA (sagta i det hon lutar sig emot honom).
Ja ... ja!...
ni har för mig varit mera än en far!...
Jag skall lyda er!
BRUUS (kysser henne på pannan).
Det var snällt, barn lilla!
Gå nu opp på sitt rum och hvila ut litet, och lita på mig!
För tusan! jag skall visa den här gamla mamsellen att man kan lefva utan henne!
Hm! det skall hon få se!...
Seså ... gå nu!... gå nu!
Nu får jag lof att tänka på min lektion!
Gud belöne er för allt hvad ni gjort för den stackars Anna! (trycker varmt hans händer och går ut genom fonden).
BRUUS (ensam, ser efter henne).
Hm! det är underligt att den der flickan kan vara så bra som hon
44 är ... det kullkastar hela min teori i fråga om pensionsväsendet ... qvinnans uppfostran, afsedd för hemmet, bör ske i hemmet -- all kasernering förderfvar henne, liksom den förderfvar mannen!
Men ändå är Anna en bra flicka ... jaja! derför är det också bäst att hon kommer hän ... ty att hon här skulle kunna förbli det i längden, det anser jag omöjligt! -- Men hvar skall jag kunna placera henne?
(funderande)
För första gången i mitt lif förargar det mig att jag skall vara ungkarl ... annars kunde jag erbjuda henne ett hem hos mig ... om jag skulle kunna hitta på en man åt henne ... men hvar skulle jag få tag i en sådan som inte vore en af de vanliga?...
Edvard Hjelm! ja för tusan! det vore en man för min Anna!
CHRISTINE (från fonden, med ett kort i handen).
Om herrn vill vara så god och stiga in, så skall jag säga till åt mamsell! (går till höger).
HJELM (kommer in).
Tack mitt barn... (får se Bruus) Hvad ser jag, magistern! (går fram och skakar hans hand).
Träffas vi återigen?
Han kom just nu -- -- han skall bli' mannen!
Ja, men hela pension är i uppror i dag ...
Hör du Edvard ... svara mig upprigtigt på en sak ... har du tänkt på att gifta dig?
HJELM (leende).
Nåja, hvarför skulle jag inte tänkt på det?
Jag har ett bref till min kusin, Clara!
Har ni lektion?
HJELM. CHRISTINE.
Vill du att jag skaffar dig en hustru, den bästa du nånsin kan önska dig?
Säg, vill du det?
45 HJELM.
Nej, min gamle mentor ... det vill jag inte!
Hvasa'?
Det är en sak som jag helst gör sjelf...
CHRISTINE (från höger).
Mamsell kommer genast! (går genom fonden).
Nå, då går jag in för att höra efter huruvida det verkligen blir någon lektion i dag ... vill du vänta mig här sedan?
Ja gerna ... jag kommer i alla fall att dröja en stund.
Godt! (går, men kommer ängsligt tillbaka) u är väl inte förlofvad ännu, heller?
Och inte kär?
BRUUS (gnuggar händerna förnöjd).
Skönt!...
Adjö så länge! (afsides) Han skall ha' henne!... det skall han bestämdt! (går, andra dörren till höger).
HJELM (som förut).
Nej, inte det jag vet!
Hvad kunde gubben mena?...
Att han skulle vilja uppträda som äktenskapsmäklare, det hade jag inte väntat mig!... (ser sig omkring)
Och det är således här ... djupt inne i en gränd ... i de här kala och mörka rummen som man stängt in min stackars kusin ... jag längtar visserligen att få se henne, men ändå är jag rädd derför...
HJELM. Sedan M:LLE PALMÉN.
M:LLE PALMÉN (från höger).
Är det herr häradshöfding Hjelm?
Ja, mamsell ... och jag ber er ursäkta att jag dristat mig upptaga er dyrbara tid!
46 M:LLE PALMÉN (artigt).
Jag ber!...
(anvisar honom en stol) Var god och tag plats!
(de sätta sig) Min tante, friherrinnan Hjelm, har anförtrott mig ett bref till min kusin fröken Clara, och jag har derför kommit för att anhålla om er tillåtelse att få tala med henne!
Med största nöje, herr häradshöfding ... den snälla Clara!
Gud gifve att jag hade många sådana pensionärer!
Ni är således nöjd med hennes uppförande?
M:LLE PALMÉN. Åh, och det kan ni fråga!
Inte nog med att friherrinnan gjort mig en ära genom att lemna sin dotter i min vård, -- hon har äfven derigenom gjort mig en stor glädje!...
Clara är så läraktig, så lydig, så förståndig -- -- ja! vet häradshöfdingen, den flickan är alldeles märkvärdigt förståndig!
HJELM (afsides). Aj, aj! det der låter illa! (högt)
Jag har inte sett min kusin på många är ... hon var då en tolf års flicka -- men lofvade mycket!
Också kan jag säga med stolthet att hon hållit allt hvad hon lofvat!...
Hon är en rigtig heder för min pension ... hon spelar som en engel ... hon ritar och målar som en artist ... hon talar franska och engelska som en inföding ... hon för sig som en drottning -- -- med ett ord, hon är den skönaste belöning för min möda!
Och jag förmodar att hennes själsbildning håller jemna steg med talangerna?
Ack ja! det finns ingen som vår nitiske religionslärare är så belåten med som henne!
M:LLE PALMÉN. Ja, herr häradshöfding!
Jag smickrar mig också med att det finns få pensioner i hufvudstaden, der man inplantar en sannare religiositet än i min.
Hvarje söndag gå flickorna i kyrkan, både i högmessa och aftonsång ... och dessutom är här bibel-
47 förklaring en gång i veckan! (fromt) Jag är sjelf religiös, och vill derför också att mina pensionärer skola vara det!
Allt detta är mycket vackert ... men det är fråga om huruvida religiositeten blir en lefvande, varm känsla -- eller en tom bokstafsdyrkan!
Är jag fritänkare?
M:LLE PALMÉN. Ah! häradshöfdingen är fritänkare?
Ja, jag fruktar verkligen det! -- Nå, få vi den glädjen att se friherrinnan i staden till examen?
Hon skrifver att det är hennes afsigt ... men jag ber om ursäkt ... min tid...
Jag skall genast säga till åt Clara! (går, andra dörren till höger).
Jag börjar allt mera misströsta om min stackars kusin!
Antingen har hon följt sin lärarinnas råd och lärdomar -- hvilket vore fasligt illa -- eller också har hon det icke -- hvilket skulle hafva gjort henne falsk och skenhelig!
Ack! dessa mödrar som sätta sina döttrar i pension ... hvad jag gerna ville läsa lagen för dem...
Sedan M:LLE PALMÉN och CLARA.
M:LLE PALMÉN (till Clara, i det de inkomma från höger).
Det är din kusin, häradshöfding Hjelm, som önskar tala med dig! CLARA (skyndar fram till Hjelm).
Ah, kusin Edvard!...
Hvad det var roligt att få se er!
M:LLE PALMÉN. Herr häradshöfding! till bevis på hvilket förtroende jag hyser för hvar och en med det [ädla namnet Hjelm, så lemnar jag er ensamma med hvarandra.
HJELM (något ceremoniöst).
Fröken Clara ... jag...
48 HJELM.
Och jag anhåller att ni täcktes vara god och stanna qvar ...
Det är omöjligt ... jag har just nu musik-lektion! (sakta till Clara) Han ser ståtlig ut, Claras kusin!
Ni ha' en halftimma att samtala med hvarandra! (går, andra dörren till höger).
CLARA (något brydd).
Vill inte kusin taga plats?
(de sätta sig).
Hvad han ser stel ut!
HJELM. CLARA.
Jag vet inte ... jag känner mig besvärad! (högt) Jag har ett bref till kusin Clara! (lemnar henne brefvet). CLARA (glad).
Från min mor!... (bryter hastigt brefvet och läser det).
HJELM (för sig, medan hon läser).
Hon är vackrare än förr!...
Vore hon blott lika god, lika okonstlad som hon då var! CLARA (som läst, med högsta glädje).
Hvad ser jag ... min goda mor! jag får komma hem! jag får sluta i pensionen! (fattar Hjelms hand) Tack, kusin! det var ett herrligt budskap!
HJELM (förvånad).
Gläder det er?
Om det gläder mig?
Fråga fången i sin cell -- fråga fogeln i sin bur -- om han vill njuta af friheten, af den friska vårluften -- af solens sken och skogens grönska!
Ack förlåt mig, kusin! men min glädje gör mig glömsk af allt annat än min lycka!
Clara har således vantrifvits här i pensionen?
CLARA (lägger ihop brefvet, kysser det varmt, och stiger upp).
Kan Edvard fråga det?
Ack, om föräldrar kunde tänka sig huru ondt de verkligen göra sina stac-
49 kars barn genom att på detta sätt skilja sig vid dem, så skulle de aldrig kunna det!
Om de kunde drömma om huru elak, huru falsk, huru bitter man blir i sitt unga hjerta, genom att se sina minnen hånas, genom att ständigt finna sig ensam, genom att oupphörligt höra detta förfärliga:
"det passar inte" -- "det der går inte an"
-- "så skall du gå" -- "så skall du sitta"
-- "så der får man inte säga" -- med ett ord, om de kunde ana hvad allt detta våld på vår ursprungliga natur förstör och förhärdar oss, så skulle de fasa dervid!
HJELM (småleende).
Clara talar med en värma, så att...
Inte sannt Edvard ... du anser mig öfverspänd, romanesk ... nervretlig ... med ett ord, du småler med ömkan åt pensionsflickan som talar sådana ord till dig?
Men du gör orätt deruti!
Tro mig, dessa fyra år hafva gjort mig äldre än min ålder utvisar!
Jag har på den tiden fått lära mig så mycket!
Jag har fått lära mig svälta, ljuga, kokettera, uppträda med anspråk ... jag har fått lära mig att den yttre menniskan är allt, att ett godt parti är allt hvartill en ung flicka bör sträfva ... att en fröken är bättre än en borgarflicka ... att gudsfruktan består i yttre åthäfvor ... med ett ord: man har sköflat min ungdom på all den barnatro som jag förde med mig från mitt hem, och sedan har man visat mig för mängden och sagt med stolthet till de besökande: se! sådana underdjur förfärdiga vi af de råämnen man anförtror oss!
Clara! du är för sträng, fruktar jag, i din ifver att bryta stafven öfver pensionsväsendet!
Tvertom! jag är för mild!
Jag tror gerna att det finnas många goda och ädla qvinnor som hafva pensioner för flickor ... men om det också finns slafhållare som äro utmärkta menniskor, skulle det derföre kunna falla dig in att försvara slafveriet?
Nej, det medger jag!...
Men säg mig, om pensionsväsendet är så förderfligt som du säger, huru kan då du vara så oförderfvad som du är?
50 CLARA.
Huru vet du att jag är det?
Jag vet det af din värma nyss ... och jag känner det på min glädje att återse dig!
Du fruktade således att få se en verklig pensionsdame?
Ja, jag fruktade det ... och jag är mer än glad öfver att så icke är!...
Det minne jag hade af min lilla kusin var så tjusande, så sannt naturlig och älskligt, att jag endast med smärta kunde tänka på att få se henne förkonstlad...
Är det verkligen sannt att den Clara som nu står framför dig, något lilet påminner om den lilla?
HJELM (varmt i det han fattar hennes hand).
Ja, mycket! mycket! CLARA (något förvirrad).
Kommer ni hit vid examen, min kusin...
Ja, jag hade tänkt det ... men, om jag inte misstar mig, så kallade vi hvarandra nyss du som förr, och -- -- jag kan inte neka till att jag tycker mera om det... CLARA (litet skälmskt).
Kusin är så stor nu...
HJELM (likaså).
Jaså, tycker lilla kusin det?
CLARA (skrattande i det hon räcker honom sin hand).
Hellre än att få heta lilla, låta vi det bli vid det gamla!
Tack, min stora kusin! (afsides) Hon är förtjusande!
Jag tänkte först resa ut ... men jag har nu ändrat mig, och tror visst att jag kommer att tillbringa ferierna på landet hos min tante...
CLARA (afsides). Ah!
Stannar du i Stockholm öfver sommaren?
HJELM (ser på henne forskande).
Såvida du, kusin Clara, tror att jag är välkommen?
CLARA (undvikande).
Mamma har ju alltid tyckt om dig, kusin.
51 HJELM (leende).
Ja, men i sommar beror det också på någon annan ... en viss liten fröken... CLARA (enkelt).
Hon skall visst inte ha' något emot att träffa sin gamle lekkamrat derute!
HJELM (kysser hennes hand).
Då kommer jag bestämdt!
DOGMÉR (afsides, i det han får se handkyssningen).
BRUUS (som också ser handkyssningen).
För tusan, skulle han vara fast der?
(blir varse Dogmér) Kandidaten!...
Han ser ut som han ville lyssna ... det skall jag sätta p för! (går emot Dogmér)
Det var ovanligt att se er här denna tid på dagen!
DOGMÉR (från fonden). BRUUS (från höger).
Fördömdt! (högt, med en blick på Hjelm och Clara) Man ser väl ovanligare saker än så här i huset!...
Jag glömde en bok nyss, som jag nu kommit att hemta!
CLARA (till Hjelm).
Farväl min kusin! vi träffas således om lördag?
Och ännu en gång, tack för det glada budskap ni medförde åt mig! (går till höger, andra dörren).
DE FÖRRE (utom Clara).
Jag skall infinna mig, min kusin!
Hvad kunde det vara för ett budskap?
BRUUS (som sett på bordet).
Jag kan inte se till någon bok...
Då måste den visst ligga derinne!
52 BRUUS (torrt).
Troligen gör den det!
DOGMÉR (sakta till Bruus).
Känner magistern den der herrn?
Jaha ... det är häradshöfding Hjelm.
DOGMÉR (häftigt).
Claras kusin?
BRUUS (med tonvigt).
Fröken Claras kusin!
DOGMÉR (något förvirrad).
Jaha ... ja ... fröken Claras kusin! (afsides)
Om jag bara visste hvad det var för ett budskap! (går till höger, andra dörren).
Hvem var det der?
Pensionens religionslärare!
Nå, vill du gifta dig?
Anna är en prägtig flicka!
Ja visst ... den der unga flickan som jag tog i försvar i går på Carl den 13:des torg.
Nej, henne gifter jag mig inte med ... jag har just nu upptäckt att min kusin är en utmärkt söt flicka, och...
BRUUS (tvär).
Hvar skall jag nu göra af min snälla Anna?
Ja, det vet jag inte!...
Farväl, magister! (går mot dörren, men vänder om och slår Bruus på axeln)
Hör på, jag skall ge' er ett godt råd!
Tag henne sjelf ... gift er med henne! (går genom fonden).
BRUUS (ser efter honom alldeles handfallen).
Är pojken galen?...
Gift er med henne, sa' han!...
Tag BRUUS.
53 henne sjeif...
Skulle jag?... (buttert i det han tar sig en pris snus) Ah! det der ä' ju galenskaper!
DOGMÉR (ifrigt).
Men hör ni då inte ... han kysste hennes hand!
M:LLE PALMÉN. DOGMÉR (från höger).
DOGMÉR (som förut).
Men det är oförsvarligt af er att lemna dem ensamma ... det är himmelsskriande ... och jag kan inte fatta att ni ... en qvinna med grundsatser kan tillåta...
M:LLE PALMÉN. Nå än sedan?
Kusiner emellan?
M:LLE PALMÉN (misstänksamt).
Skulle herr magistern kanske vara svartsjuk?
Hur oförsigtigt!... (högt) Men min bästa vän ... hur kan ni tro... M:LLE PALMÉN (sakta, med koncentrerad vrede).
Jag vill heller ingenting tro, ty om så vore, akta er, min fromma herr magister! (går in i sitt rum).
DOGMÉR (följer efter henne).
Seså ... bästa Emma...
M:LLE PALMÉN. Tyst! ni är en bedragare! (slår igen dörren framför honom).
DOGMÉR (bedjande).
Älska... (får i detsamma se Bruus, som en stund observerat dem; afsides) Återigen han! fördömdt!
BRUUS (med ironisk artighet, i det han sträcker fram sin dosa).
Får det lof att vara en pris, herr magister?
DOGMÉR (ursinnig).
Gå för tusan med ert snus, herre! (skyndar ut).
Det var första gången jag hört den mannen vara upprigtig! (för sig, betänksamt) Tag henne sjelf? -- Hm! det tål att tänka på! (tar sig en dugtig pris, medan ridån faller). _______
Ett rum af medelmåttig storlek, med en dörr på högra, och en på venstra sidan.
I fonden ett fönster med vindskupa, genom hvilket man ser tak och skorstenar, samt midt emot öfver gatan en likadan vindskupa.
Flera byråer äro placerade på olika ställen omkring väggarne, och till fönstret som är något högt opp, leder en pall passande efter nischen, och på hvilken står ett mindre bord med en blommande törnros i kruka.
På venstra sidan, framom dörren, ett stort svart bord skjutet intill väggen, med stolar omkring, och belastadt med böcker, skrifmaterialier, m. m.
CLARA (stående vid bordet i fönsterkupan, sysselsatt med att pyssla om rosen).
Kanske är det endast inbillning af mig ... men jag tycker att den bleknat sedan i går!...
Stackars min ros, du har bara varit här i fyra dagar, och redan tynande ... tänk då på mig, som varit här i fyra år! -- -- (öppnar fönstret) Seså, drick nu litet frisk luft ... så god den kan fås här ... du får inte dö, ty jag fäster vid dig mera än ett minne ... jag fäster ett hopp vid dig! (tager upp ur sin barm ett bref som hon uppvecklar och läser)
"Anse denna ros som ett vänligt förbud från det hem du snart skall återse, och låt den äfven hviska till dig några hjertliga ord om gifvaren ... din Edvard." -- -- (gömmer brefvet)
Min Edvard ... är det med afsigf han der utelemnat "kusin", eller är det af glömska?
(med handen på sitt hjerta, och halft sorgset, halft skalkagtigt)
Det känns här som det skulle vara med
55 afsigt!
Ack min vackra ros! då är du ja förbud för så mycket! (kysser rosen).
God morgon, Clara!
ANNA (från höger).
CLARA (vänder sig om).
Det är du Anna!...
(de omfamna hvarandra)
Hvad du alltid är snäll ... du, min enda vän!...
Den enda som jag ville se nu, var du, och just då kom du också!
Så mycket bättre att jag var välkommen, ty jag behöfde också se dig, Clara! (vemodigt) Vi ha' nu inte många stunder qvar att vara tillsammans!
Det är således fullkomligt afgjordt att du lemnar pensionen?
Ja, oåterkalleligt! CLARA.
Ack ja, så sade äfven jag till en början, ty jag har lidit mycket under de många år jag dväljts härinom ... men medan tiden gick, kom också eftertanken, och jag är nu mycket mindre glad än förut då jag tänker på skiljsmessan härifrån.
Hvad säger du, Anna?...
Kan du sakna detta?
Ja, sådan är vanans makt!
Det kan jag inte fatta!
Jag förefaller mig sjelf som en stackars burfågel!
Under många år har jag rastlöst och oroligt som den, blickat ut genom mitt galler ... nu öppnas ändtligen dörren till min bur, och som fågeln skyggar jag tillbaka för friheten.
Jag vill svara dig med att omtala fogelns öde!...
Ser du, när han slipper ut ur sitt fängelse, så har fångenskapen förslöat hans instinkt, och förlamat CLARA.
56 hans vinge!
Han har förlorat förmågan att kunna lifnära sig som förut; förvekligad af fängelsets qvalm kan han icke uthärda den friska luften i skog och mark; han har lärt sig sjunga på annat sätt än hans bröder i det fria; de träd i hvilkas kronor han förr hvilade förefalla honom nu som hotande jättar ... han söker snart åter upp sitt fängelse, och är dess dörr stängd, så dör han af hunger såvida icke en af hans fria bröder, af harm öfver den vanslägtade ättlingen, hackar honom till döds. -- -- Ser du, sådant är den frigjorda burfågelns öde -- -- och hvad är jag annat än en sådan?
CLARA (varmt, i det hon omfattar henne).
Anna! så får du icke tänka!
Ditt hjerta och dina kunskaper skola alltid förskaffa dig vänner och framgång.
Men jag kan hvarken utbjuda mitt hjerta, eller de få kunskaper jag eger!
Du är lycklig, Clara, som har illusioner!
Man skall uppsöka dem båda ... tro mig!
CLARA (med värma).
Nej, Anna, det är ingen illusion!
Jag tror på allt godt ... och ingen menniska har rättighet att tvifla!
Du har rätt ... det är otacksamt af mig!