Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En b e s t ä m d fördel skulle vinnas g e n o m d e n större afskiljdhet h v a r familj k u n d e åt- njuta.
M a n b e h ö f d e ej r i s k e r a att o u p p - h ö r l i g t s t ö r a s af p i a n o s p e l från v å n i n g a r n a under o c h öfver.
Under sjukdom blefve ju förhållandet d e t s a m m a s o m nu, då den e n a v å n i n g e n s s o f r u m k o m m e att g r ä n s a intill d e n a n d r a s d a g r u m, m e n u n d e r e n s j u k d o m b l i r j u allt i n o m ett h e m så u p p - o c h n e d v ä n d t, att m a n n o g f u n n e s i g i att t a g a ett af d e ej till s o f r u m a f s e d d a r u m - m e n åt d e n s j u k a, o m g e n o m e n så r i n g a uppoffring sjuklingen kunde tillförsäkras r o o c h b e f r i e l s e f r å n ö r o n p i n a n d e eller åt- m i n s t o n e störande m u s i k från grannarnes hem.
H v a r o c h e n är j u i s i n fulla r ä t t a t t i n o m sin m e d d r y g h y r a b e t a l d a v å n i n g lefva, röra sig o c h hafva sin varelse, m e n m o t vår vilja förnärma vi n u därunder ofta a n d r a i d e r a s l i k a så g o d a r ä t t: att i e g e t h e m efter e g e t s i n n e n j u t a h e m m e t s r o o c h trefnad samt ostördt lugn under tanke- arbetet.
* ' Familjemeddelanden ".
Under rubriken » Familj ' emedddandem ha vi anslagit en bestämd plats på andra sidan i vår an- nonsbilaga för s. k. legala annonser och for dem fast- ställt ett pris, som rätt mycket understiger vårt annars beräknade annonspris, eller för födelse-, förlofnings- och vigselannons kr.
5: — ett pris som måste betraktas som synnerligen mode- 1898 rat, då hänsyn tages till vår upplagas ovanliga storlek och den jämna och utbredda spridning tUl- kännayifvandet därigenom erhåller.
En kvinnoorden till kejsarinnan Elisa- beths minne har kejsaren af Österrike stiftat i samband m e d högtidligheterna v i d den olyck- liga furstinnans likbegängelse.
Orden skall heta » Elisabeth-orden » o c h hafva tre klasser samt ut- delas till kvinnor, gifta o c h ogifta, s o m gjort sig förtjänta på det religiösa, humana o c h filantro- piska området.
H o f d a m e n grefvinnan Szatary har fått storkorset af denna orden för sina tjän- ster hos kejsarinnan i hennes dödsstund.
* Den gamla hyllas.
Hyllad på födelsedagen blef den 17 dennes fru Lousie Flodin, bokförläg- garen Sigfrid Flodins maka, som då fyllde 70 år.
Minnesgåfvor, b l o m m o r, brsf o c h telegram ingingo från skilda håll.
Styrelsen för det ännu flore- rande sällskapet L.
, s o m på sin tid stiftades af hr o c h fru Flodin jämte åtskilliga författare och författarinnor m.
fl., i syfte att afbjälpa den då rådande bristen på sällskap, i hvilka damer kunde deltaga, uppvaktade fru Flodin, sällska- pets hedersledamot, m e d en smakfullt textad och målad adress, undertecknad af styrelsens samtliga medlemmar.
Dagen firades egentligen mera enskildt, men ändock infunno sig på afto- nen ett 50-tal af familjens umgängesvänner för att bringa den afhållna 70-åringen sin hjärtliga hyllning.
Idun meddelade redan i sin årgång 1890 fru Louise Flodins bild o c h lefnadsteckning.
M. Lundbergs nya affärspalats vid Stureplan öppnades i går.
Enastående i sitt slag i landet, är detta affärshus beträffande ändamålsenlig inredning o c h gedigen utstyrsel fullt jämförligt med de mest framstående inom samma bransch i utlandet.
Dessa egenskaper skola i förening m e d den reela behandling o c h de utmärkta varor, man alltid varit van att finna i n o m K.
M. Lundbergs affärsetablissement, ej blott draga alla gamla kunder till det nya affärs palatset, utan ditföra många, många flere.
V i skola i ett följande nummer lämna en utförligare skildring öfver det n y a affärshuset, af hvars sju våningar, källarvåningen inberäknad, hr Lund- berg disponerar ej mindre än sex för affärens räkning.
t e a t e r n s invigning.
Ändtligen hade då efter långa års väntan den dag randats, då till hufvudstadens musikälskande publik en ny o c h tidsenlig operabyggnad kunde öfverlämnas.
Måndagen den 19 september 1898 skall för framtiden stå s o m en märkesdag i den svenska tonkonstens historia.
Och den högtid- lighet, m e d hvilken detta nya tidsskede inleddes var, o m den o c k delvis företedde en viss lång- randighet, af särdeles anslående art. R e d a n den vackra vestibulen m e d den ståt- liga trappuppgången gifver en försmak af den prakt, s o m sedermera möter teaterbesökaren inne i den af guld prunkande salongen m e d sin breda parkett o c h sina trenne djupa rader, med sin färgrika, konstnärligt målade plafond — af Victor Andrén, s o m bekant Iduns artis- tiske rådgifvare o c h medarbetare — samt sitt praktfulla proscenium.
V i sakna emellertid ut- rymme att ingå i någon m e r eller mindre detal- jerad skildring af teaterbyggnadens inre eller yttre; den har o c k redan utförligt beskrifvits i dagspressen.
D o c k vilja vi s o m vår åsikt uttala,
1898 att teaterbyggnaden, såväl h v a d ändamålsenlig inredning s o m konstnärlig utsmyckning beträffar, länder sin skapare, arkitekten A.
Anderberg, till stor berömmelse.
Anmärkningar i den ena eller andra riktningen kunna väl göras — o c h hvilket mänskligt verk är fullkomligt?
— men bristerna öfverskylas mer än väl af det helas förtjänster.
Akustiken, så viktig i en operasalong, tyckes ock vara g o d; åtminstone föreföll den på parkett alldeles förträfflig.
— M e n n u några ord o m in ledningsföreställningen!
Salongen fylldes i g o d tid af en högtidsklädd publik, hvaribland märktes ett stort antal in- bjudna personer i mer eller mindre framskjuten samhällsställning.
Svarta frackar o c h eleganta damtoaletter i alla färger bildade en behaglig omväxling, o c h en särdeles animerad stämning var helt naturligt rådande.
Så snart konungen, åtföljd af kronprinsen samt prinsarne Carl o c h Eugen, inträdt i den vackra kungliga logen till h ö g e r i prosceniet, uppspelade hofkapellet kungs- sången, s o m af publiken afhördes stående, hvar- efter öfverståthållaren baron T a m m s o m ordfö- rande i Teaterbyggnadskonsortiets styrelse, hvars ledamöter hade sin plats i avantscenen midt e m o t den k. logen, utbragte ett fyrfaldigt lefve för konungen.
Ridån gick u p p o c h invigningskantaten följde under ledning af förste hofkapellmästaren Nord- kvist.
K o m p o n e r a d för soli, kör o c h orkester af prof. Ivar Hallström till text af prof. 0.
N y b l o m, innehåller d e n n a kantat flere förträff- liga pointer, särskildt s o l o n u m r e n, o c h var på det hela taget af en festlig o c h anslående ver- kan.
D e n väckte o c k lifligt bifall, hvaraf en del rättvisligen ägnades åt de medverkande, särskildt fru Östberg samt hrr Limdqvist o c h ödmann.
Programmet, v i d hvars uppgörande den le- dande tanken tydligen varit att pietetsfullt er- inra o m ett par heroer på den forna svenska operadiktningens område, upptog sedan A.
F. Lindblads opera-comique » Frondörerna » o c h sce- ner ur F. Berwalds stora romantiska opera » Estrel- la de Soria ».
Den förra föreföll skäligen anti- kverad o c h var betydligt långtrådig.
Intresset knöt sig hufvudsakligen till hr Elmblads o c h fru Lindens utförande af klädeshandlare Mathieus o c h hans sons roller.
» Estrella de Soria » var i musikaliskt hänseende vida intressantare — uvertyren bl.
a. är j u ståtlig — m e n dylika lös- ryckta scener förmå naturligtvis ej fängsla in- tresset i samma grad s o m en sammanhängande opera.
Fru Östberg hade här tillfälle att briljera med sin öfverlägsna o c h säkra sångkonst i en m y c k e t fordrande koloraturaria, för hvars utfö- rande h o n skördade det lifligaste bifall.
Sådant k o m äfven hr Ödmann till del.
Båda operorna, af hvilka den förra leddes af hr Henneberg, den senare af hr Nordquist, hade att uppvisa vackra balettnummer.
De v o r o för öfrigt förträffligt iscensatta af förste regissören hr Elmblad.
Den minnesrika föreställningen slöts m e d af- sjungandet från scenen af kungssången.
Kloc- kan var då öfver midnatt.
E n nyhet, för hvilken den musikaliska delen af publiken säkerligen är varmt tacksam, består i den af k. teaterdirektionen vidtagna, välbe- tänkta åtgärden att hålla dörrarna stängda, så snart en uvertyr eller en akt begynt.
Man slip- per härigenom störas af slående i klaffar o c h förbipasserande af den del af publiken, s o m ej vet passa på tiden.
M e n påbudet b ö r också strängt o c h oblidkeligt upprätthållas.
teatern gifver i m o r g o n lördag symfoni- konsert efter ett alltigenom svenskt program.
— Teaterns första nyhet blir Stenhammars opera » Tirfing », på hvilken flitigt repeteras under kom- positörens egen ledning.
\ T * * \ rfrfnlnmn [DUN Doktorns ansikte mörknade, o c h hans t o n var nästan ovänlig, när han sade: » En ung kvinna b o r d e inte anse publikens bi- fall s o m sitt högsta goda. » Elsa ryckte till, tårarne k o m m o i hennes ögon, m e n h o n svarade lugnt: » Jag kan ju inte begära, att ni skall förstå mig.
Publikens bifall är inte mitt högsta goda, men för den, som intet äger i hela världen, är det ganska mycket. » Doktorn lade sin arm o m hennes lif, tryckte henne fast intill sig o c h dansade ut.
» Förlåt mig, o m ni kan!
Själf kan jag ej förlåta mig, att jag kanske förstört er glada stämning. » Doktor Björk försökte att uppfylla sina plikter m o t de andra damerna, m e n hans blickar följde Elsa, s o m hade ett vänligt leende för livar o c h en o c h som försökte se glad o c h road ut, fast hon innerst kände sig sorgsen och nedslagen.
Hon var o n d på sig själf, s o m fäste sig vid de där ovänliga orden.
H v a d behöfde hon bry sig o m.
att en fullkomligt främmande människa föraktade henne o c h det lif, h o u gick till m ö t e s?
Men det hjälpte ej, att h o n läxade upp sig, hon tyckte sig känna hans ogillande blickar öfverallt, o c h de sårade o c h pinade henne.
Så blef det en gång slut på festen, o c h s o m fröken Ståhl gick tidigt, gingo de unga nu en- samma i den ljusa sommarnatten genom skogen, som allvarlig o c h h ö g omslöt dem på alla sidor.
De försökte att tala o m likgiltiga saker, men det ville ej lyckas, o c h till slut gingo de tysta, upp- tagna af sina egna tankar.
Trots sin nedslagen- het, s o m hon ej kunde förklara, kände Elsa nå- got underligt varmt o c h ljust i n o m sig, en känsla af stilla lycka, som harmonierade m e d den här- liga omgifningen o c h som h o n njöt af utan att forska efter dess grund.
Alla oroande tankar på hvad s o m väntade henne i kampen för tillvaron, all fruktan för o c h längtan till detta okända rykt- barhetens land var borta, o c h h o n tyckte sig ej h a önskat något bättre än denna vandring på den mjuka barriga skogsstigen.
Dramatiska teatern b j ö d i lördags på ett nytt reprisprogram, upptagande ej mindre än trenne stycken.
Hufvudnumret utgjordes af Shaksperes lustspel » Förväxlingar », o c h teaterdirektionen förtjänar särskildt erkännande, för att den upp- tagit detta stycke, s o m i all sin naivitet dock är ofantligt roligare o c h njutbarare än c n mängd af de intrasslade förvecklingsfarser, s o m nu för tiden så ofta serveras publiken, o c h i hvilka det kvicka o c h roliga ofta ersattes af det skabrösa.
Utförandet var o c k på det hela taget godt.
De båda tvillingbröderna Antifolus hade ett par goda representanter i hrr Hansson o c h Johanson, lika- så de båda slafvarne Dromio, äfvenledes tvillin- gar, i hrr Baickström o c h Kjellberg, af hvilka den förre med sin kraftiga komik vida öfverträffade den senare.
Bland öfriga lmfvudpersoner må särskildt nämnas de båda kvinnliga rollerna Adria- na o c h Luciana.
I den förra gjorde fru Lindberg sitt inträde vid Dramatiska teaterns scen på ett sätt, s o m bådar godt för framtiden, o c h i den senare fyllde fröken Janson särdeles väl sin plats.
Vi torde ej taga miste, o m vi förutsäga, att lust- spelet » Förväxlingar » rätt länge k o m m e r att hålla sig uppe på spellistan.
Till förpjäs gafs Coppée ' s versdram » Pater noster », där fru Fahlinan gaf en särdeles varm o c h gripande framställning af Kose Morel.
P r o g r a m m e t af slöts likaledes m e d en gammal bekant, lustspelet » Han är inte svart- sjuk », ined förutvarande rollbesättning.
Södra teatern synes hafva gjort ett godt grepp med sin senaste nyhet » Turistlif », lustspel m e d sång i 3 akter af den kända tyska författarejfirman Blumenthal o c h Kadelburg.
Något större litte- rärt värde har stycket visserligen ej, m e n det är rätt roligt o c h oförargligt.
Det tyska lust- spelet har af öfversättaren lokaliserats och hand- lingen försiggår här på ett turisthotell i Jämt- land.
Utförandet är jämt o c h godt.
I främsta rummet måste naturligtvis nämnas hr Gustaf Bergström, hvilken väl är den, s o m uppbär hela stycket.
Erkännande förtjäna äfven fruarna Lam- bert o c h Fornell samt fröken Stiegler, likaså hrr Wagner senior o c h junior, Lambert o c h Hagman.
H o n rycktes ur sina drömmar, då de stodo vid grinden till stugan, och doktorn tog hennes hand till af sked sägande: » Jag vet, att jag har varit en oförlåtligt drum- lig kavaljer, men mina tankar ha lagt uteslutande beslag på mig.
Fröken Elsa, får jag säga ev några af d e m?
» » Nej, var tyst, » sade Elsa häftigt, men med låg röst, » jag vet, hvad ni vi vill säga.
Förstår ni ej, att det är grymt o c h orättvist att plåga m i g!
Hvad rätt har ni att lägga s t e n ' p å min b ö r d a?
O m ni anade, hur litet jag i själfva verket tror på min framgång, skulle ni ej våga beröfva mig den smula själf tillit jag har.
Förlåt min häftig- het, » tillade h o n m e d en vacker rodnad, » men det smärtar o c h retar mig att bli varnad — o c h föraktad. » Och innan doktor Björk hann svara, var hon borta.
— Hur kunde h o n missförstå ho- nom så grymt?
Förakta h e n n e!
Han log ett sar- kastiskt löje öfver sig själf.
H a n kände allt för väl, att han utan strid förlorat sitt hjärta till detta barn, s o m han endast sett några få gånger.
Det gjorde h o n o m ondt, att han ofrivilligt särat henne, men han skulle göra allt godt i morgon igen, det var n o g inte så svårt att få de där ö g o n e n att le, o c h sedan.
Vasateatern gifver i afton för första gången » Operabalen », operett i 3 akter af Itichard Hen- berger.
« " JHignon ".
Skiss för Idun af H j ö r d i s.
Fröken Ståhl och Elsa k o m m o fram till bad- parken så sent, att doktor Björk blott hann visa dem deras platser, innan den lilla musikafdel- ningen tog sin början.
Själf ställde han sig så, att han ostörd kunde få betrakta Mignon, som han alltjämt i sina tankar kallade henne, o c h han tyckte, att h o n i dag i sin hvita dräkt med röda rosor instuckna i skärpet var ännu m e r in- tagande än häromdagen.
En suck undslapp ofri- villigt hans bröst, då han såg alla de beundrande blickar s o m riktades på henne.
I det samma slutade pianisten, o c h det var Elsas tur.
Dok- torn gick fram till henne för att bjuda henne sin arm, men hon skakade på hufvudet o c h sade leende: » Nej tack, j a g behöfver vänja mig att bestiga bålet utan hjälp. » Ögonblicket därefter stod h o n däruppe o c h sjöng de enkla visor, hon valt, m e d ett osökt behag, som förtrollade hennes publik, icke minst den stackars doktorn, s o m började k o m m a underfund med, att Mignon höll på att bli något mer för h o n o m, än hon var för den rätte Lothario.
H a n väcktes ur sin förtrollning af alla dem, som ville blifva föreställda för fröken Mejer, o c h var snart skild från henne g e n o m en mur af människor, s o m måste tacka .henne för den an- genäma öfverraskning, h o n beredt dem.
Ändtligen spelades första valsen, o c h doktorn trängde sig fram o c h bjöd den unga damen sin arm m e d en känsla af äganderätt, s o m föreföll h o n o m ytterst angenäm.
» Det såg mörkt ut för mig att någonsin få tacka er, » sade han, \ jag är glad att ha röfvat er ur mängdens giriga klor en stund. » » A c k, de v o r o ju alla så vänliga, » sade Elsa med en lätt förebråelse i sin ton, » och ni vet inte, hur det känns, när bifallet brusar omkring en, det förtar nästan min anda. » M i l nnh t j i \ i i \ t * ' t t \ t * V dJJJJUllVld.
lYldl IM DdKlCl l U I Ö O J 7 p 303 Då doktor Björk följande afton k o m till » Korp- ralens », berättade fröken Ståhl med bekymrad min, att Elsa rest samma dag.
Den konstiga flickan hade k o m m i t ner på m o r g o n e n blek och utvakad o c h förklarat, att när h o n nu var bra i sin hals, borde hon ej längre lata sig, utan vända åter till Stockholm o c h arbeta.
Och så hade hon packat o c h rest.
Fröken Ståhls föreställningar att hon såg klenare ut nu, än när hon kom, hade hon ej velat lyssna till, utan skyllt sin blekhet på dans o c h nattvaka, o c h hon längtade därifrån, hade hon sagt till sist.
Det föreföll doktor Björk, sorn om skogen o c h himmelen mistat sin fägring, sedan han sist gick stigen fram.
Han hade d r ö m t en så vacker d r ö m, o m hur M i g n o n skulle lära hålla af h o n o m så, att h o n för hans skull glömde alla ärofyllda drömmar, hur hans kärlek o c h bifall skulle bli hennes enda sträfvan, o c h nu.
Intet af hans hjärtas slag hade funnit gensvar hos henne, ty då hade h o n ej längtat därifrån.
Han var en dåre, o c h alltsammans blef blott en fager som- marsaga, s o m han fick göra sitt bästa att glömma.
Det fanns d o c k en tröst i den tanken, att ingen anade hans svikna förhoppningar, o c h att ingen med ovarsam hand skulle röra vid såret.
Han kände, att han fått ett sådant, o c h att det smär- tade, m e n han hoppades, att tiden skulle utöfva sin barmhärtighetstjänst äfven m o t h o n o m.
Så gick sommaren, och en vacker dag i slutet utrotas af A k t i e b o l a g e t D e s i n f e c t i o: " Sl^rr ^ ' «;.
- T&gt;å.stä.let - .tan b o n t ö r a ^ e af möbler: 1 11 S 5 e I l t Rikstel.
DUN H 304 1898 tf af s e p t e m b e r, då solen kastade sina sista svala strålar öfver S k e p p s h o l m e n, k o m doktor B j ö r k dit ut.
H a n hade n y s s å t e r k o m m i t från en stu- dieresa i Tyskland o c h g l a d d e sig att återse sitt kära Stockholm, fagrare än n å g o n s i n i sin skif- tande höstskrud.
L å n g s a m t vandrade han längs o c h lät de friska vindarne sig väl P strömmen, smaka efter en kvaf sjukhusluft, s o m varit hans p H dagliga kost den sista tiden.
— P å en af sofforna satt en u n g flicka u p p k r u p e n m e d ryggen hälft vänd åt vägen.
H o n h a d e lagt armen öfver rygg- stödet o c h g ö m d e ansiktet i kappans v e c k.
Dok- O: ^ torn var så upptagen af sina egna tankar, att H han gick förbi utan att lägga märke till h e n n e, m e n då han gått några steg, tvangs han af nå-: P (D g o n makt att v ä n d a sig o m o c h m ö t t e en blick ur ett par bruna ö g o n, skimrande af tårar.
Det var Elsa, o c h doktor B j ö r k kände vid hennes (D åsyn en öfverväldigande glädje, s o m tydligt sade h o n o m, att han ej glömt sin s o m m a r d r ö m.
Och 0 han såg ett glädjeskimmer i hennes tårade ögon p o c h ett lyckligt leende på h e n n e s läppar, s o m gaf h o n o m m o d att taga båda hennes händer i sina o c h hålla d e m fångna, m e d a n han betrak- tade h e n n e m e d en ö m forskande blick.
» 5 S Fröken Elsa, detta var ett lika kärt s o m oför- m o d a d t möte.
T u s e n tack för i somras, ehuru jag bara b o r d e minnas ert g r y m m a tilltag att lämna oss utan ett vänligt ord.
Men, » tillade han m e d en viss bitterhet i tonen, » h v a d b e t y d d e era vänner därnere m o t alla hägrande framtids- bilder. » Till doktorns outsägliga häpnad drog Elsa vid hans ord sina händer ur hans, dolde ansiktet i d e m o c h brast i häftig gråt.
Ett sådant odjur jag är, » utropade han, för- tvinad öfver Elsas tårar.
» Det tycks vara min sorgliga lott att endast göra er ledsen Vill ni inte sätta er här o c h säga mig, hur jag skall kunna godtgöra, hvad jag brutit, » o c h han d r o g m e d mildt våld den unga flickan ner på soffan.
» Se så där ja, läxa n u u p p m i g duktigt, är ni snäll, m e n kära fröken, gråt inte mer, o m ni inte snart vill se m i g göra detsamma. » (B - 1 CD » Jag vet att det är rysligt barnsligt, » svarade Elsa leende mellan tårarna.
» Men o m ni visste, hur förtviflad jag är.
Jag blef så glad, först jag » Jag b o r d e ha k o m m i t ihåg, » sade h o n, » hur litet ni förstod mig.
Ert goda hjärta förleder er att visa sympati, s o m ni inte känner, m e n o m en så oerfaren varelse s o m jag får g e er ett råd, så ber jag er spara på den.
Den g ö r mera o n d t än godt. » H o n försökte m o d i g t m ö t a hans blick, m e n uttrycket i hans ö g o n k o m h e n n e att slå ner sina, af fruktan att hennes rättmätiga harm skulle smälta bort.
» Fröken Elsa, » sade doktor B j ö r k upprörd, D o c k — plötsligt vakna de båda Ur kärlekens sällhetsrus, Och r o p e n » mitt fjärde » förråda, De drabbats af vindarnes sus.
— &amp; &gt; B3 Bidrag mottagas med tacksamhet.
JM cm 53 pr 3,01 na- 2 PP Mitt första fladdrar hit o c h dit, Från b l o m m a röd till b l o m m a nvit, Och af dess nektar svalkas.
Mitt andra är en säker d ö d F ö r b l o m m a hvit, för b l o m m a röd, När kulna hösten nalkas.
Mitt hela f o r d o m bryggan var, Från j o r d e n till Valhalla bar Och söktes då af mången.
Den väg står kvar ännu s o m förr, Men sluten är dess himladörr; Den öppnas blott af sången.
2 6 8 9 2 3 7 8 11 12 6 13 14 4 9 12 2 13 5 2 6 13 2 3 13 4 G e o g r a f i s k figurgåta.
6 7 ii a 7 10 Lisa.
H Och timmarne hastigt ila F ö r u n g m ö o c h ungersven, O m ej de behöft att hvila, De kanske suttit där än.
2 6 0 0 7 8 10 | |d|e e Vi alla finge denna natt.
Vårt hela raritet för g o m m e n, A f mången högt i värde satt.
4 Sibylla.
1 Charaden: Bo-thes (sljämbilden).
Orden beteckna: ej 11 i i | i | i | k | kr | 1 1 0 M e n hvar den ligger ej j a g säger, Blott att man där kan få ett bad.
Vår kedjas andra länk betecknar Namn på ett ganska prydligt djur.
Den tredje svar uppå ett spörjsmål, Där tviflet ligger uppå lur.
Den fjärde litet djur, s o m stundom D o c k m y c k e n skada vålla kan.
Den femte, hvad man en gång tyckte Att utaf vikt det var, minsann.
H v a d man är lycklig o m m a n äger, När fråga är o m sannt o c h rätt.
En sittplats icke alltid säker, M e d törnen stoppad, fint o c h nätt.
Vår sista länk — hvad önskvärdt vore Lösningar.
111 n | n n | n | n 1 0 10 [0 | p | p | 1- r s j s | s | s j t | t De hålla hvarandra kära, De hålla hvarann ' i hand.
Han lofvat att h e n n e bära Till lifvets yttersta rand.
R A K T I S V * K V E C I N G ii llfcisi s V I N N A N Stockholm, N:r 5 (268) Prenumerationspris Fredagen den 3 februari 1893.
Byrå: Klara v. K y r k o g a t a 7, 2 tr. (Aftonbladets h u s.)
pr år: Idun m e d Modetidning och kolorerade planscher.
9 I d u n m.
» 7 Idun ensam » 5 5 (i Prenumeration sker å alla anstalter i riket.
post- Redaktör och utgiivare i FRITHIOF HELLBERG.
Träffas å b y r å n k l, 1 2 — 1.
helgfri Tryckeri Aktiebolag 6:te årg.
Utgifningstid; hvarje Iduns fredag Lösnummerspris I 5 öre (lösn:r e n d a s t f ö r k o m p l e t t e r i n g a r) Aiinonspris: 35 ö r e p r n o n p a r e i l l e r a d.
V i o l a S w a h n - B e r t e t t i. J&lt;§ \ land de svenska kvin- (s ^ nor, som i utlandet skapat sig ett aktadt namn, intager Viola Swahn-Bertetti en plats.
Hon har visserligen ej hunnit uträtta så myc- ket, enär hennes konst- närsbana tidigt afbröts, men hon har i alla fall på ovanligt kort tid så- som sångerska förvärfvat sig anseeade i det land, där detta är allra svå- rast att vinna, nämligen i sångens eget hemland, och därför försvarar hon sin plats i Iduns por- trättgalleri.
Viola Lavinia haititia Bertetti, född Swahn, kom redan vid tidig ålder från sitt fädernehem i Vestergötland till Stock- holm, dit hennes föräl- drar några år efter hen- nes födelse flyttade, och där hon nu erhöll sin uppfostran.
Sedan hon här äfven förvärfvat sig de nödiga kunskaperna i musiken, lyckades hon till lärare i sångkonsten erhålla den kände ton- sättaren Siegfrid Solo- man, som vid denna tid — det var i början af 1880-talet — efter sin makas, den ansedda sång- lärarinnan vid Peters- burgskoDservatoriet Hen- riette Nissen-Saloman, död, hade bosatt sig i Stockholm.
Efter någon tids sång- studier, idkade enligt de principer, hvilka of- van nämnda europeiskt bekanta sånglärarinna häfdat i sin utgifna sång- skola, var den unga sån- gerskan färdig att fort- sätta sina studier i ut- landet.