Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad slutligen angår dels Herr Hjertås yrkande om nedsättning i minimi-afgifterna för handlande, fabrikanter och handtverkare i Stockholm, och dels Herr Gustafssons om bestämmande af ytterligare 2:ne lägre afgiftsklasser för de sistnämnde, äfvensom, i sammanhang härmed, de af en del Ledamöter inom Borgareståndet, såsom tillägg till denna motion, gjorda ofvannämnda framställningar; så, enär tillfälle är genom stadgandet i 11 § den skattskyldige i allmänhet beredt, att, i fall han ej mägtar den bestämda minimi-afgiften utgöra, få sin bevillning under densamma nedsatt, samt, hvad särskildt beträffar Stockholm, det så mycket mindre synes vara skäl att för dervarande industri-idkar» företrädesvis nedsätta de stadgade minimi-afgifterna, som denna stad, i anseende till dess större befolkning och mångfaldigt ökade behof, mäste åt näringarne i alla riktningar lemna tillfälle till en mera vinstgifvande rörelse, finner Utskottet 14 Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 4. sig icke heller ega skäl att till hvad uti berörde afseenden blifvit yrkadt i större eller mindre mån tillstyrka bifall. §• 9.
Som början af denna §, enligt nuvarande ordalydelsen, synes innefatta ett ovilkorligt stadgande, att bevillning aldrig får påföras under de i samma § utsatte minimi-afgifter, men 11 § i vissa fall medgifver undantag härifrån, har Utskottet, på det dessa 2:ne
S§ ej må synas motsäga hvarandra, ansett här böra införas ett sådant tillägg, som förslaget utvisar.
S 11-'
I sammanhang med afgifvet yttrande i anledning af Herr Gustafssons ofvanomförmälde motion om nedsättning i minimi-afgifterne för handverkare m. fl. i Stockholm, har, under anförande af de svårigheter, som, särdeles i nämnde stad, skulle förete sig i afseende å anskaffande af de, för erhållande af nedsättning i bevillningen, enligt 11 $ föreskrifna bevis, Herr Rinman yrkat, att någon förändring i stadgandet härom måtte vidtagas; men då icke föreslagits, huru eller i hvad mån en sådan förändring borde ske, och ändamålet med bestämmande af minimi-afgifter skulle i väsendtlig mån förfelas, derest de kontroller mot bevillningens nedsättande under samma afgift*r, hvilka ifrågavarande § bestämmer, skulle helt och hållet upphöra, bär Utskottet ansett något afseende å berörde yrkande icke böra fästas.
Till förenklande af redaktionen i denna § har Utskottet ansett 3:dje mom. deraf kunna utgå och det der intagna stadgandet angående Borgare-enka i stället upptagas i hvartdera af de tvänne föregående momenterna, på sätt förslaget utvisar.
S 14- Då nuvarande ordalydelse vid början af denna S skäligen måste gifva anledning lill den tydning, att för alla i samma § uppräknade personer, de stadgade afgifterna, äfven der dessa, såsom för arbetsfolk, betjenter, m. fl., finnas till bestämdt belopp utförde, skulle kunna utöfver detta belopp höjas, i fall den till 5 procent af inkomsten beräknade bevillningen öfverstege samma belopp, men en sådan tillämpning så mycket mindre synes kunna vara åsyftad, som 80 § uttryckligen stadgar, att allt hvad i Bevillnings-förordningen finnes bestämdt utfördt för person eller egendom endast ankom - Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 4, 15 mer på debitering och ej på taxering, hvadan förenämnde stadgande angående 5 procentsberäkningen uppenbarligen endast afser de afgifter i nu ifrågavarande §, hvilka antingen finnas uppförde i vissa klasser eller uttryckligen angifne såsom varande minimi-afgifter; har Utskottet, till förekommande af all misstydning i berörde afseende, ansett ifrågavarande § lämpligast böra, på sätt förslaget närmare utvisar, fördelas i 2:ne serskilda momenter, af hvilka del l:sta omfattar de personer, hvilka, i fall den till 5 procent af inkomsten beräknade bevillningen icke uppgår till högre belopp, betala efter de i §:n utsatte afgiftsklasser eller minimi-bestämmelser, samt det 2:dra dem, för hvilka afgiften är till bestämdt belopp utförd; hvarjemte uti ett 3:dje mom. måst inrymmas en del uti denna S jemväl upptagne personer, hvilka icke kunnat till någondera af nyssnämnda kategorier hänföras.
I afseende å arbetsklassen och dess vederlikar har Hr Komminister Beckman, uti sin oftanämnde motion, föreslagit, att den nuvarande bevillningen måtte nedsättas med 25 eller 20 procent; äfvensom Hr Gustafsson, uti ingifven motion, yrkat, att den för gesäller nu stadgade bevillning af 2
Rdr måtte antingen helt och hållet borttagas, eller åtminstone till 1 Rdr nedsättas.
Under hufvudsakligt åberopande af hvad i anledning af motioner i enahanda syftning blifvit vid föregående riksdagar anfördt, får Utskottet, med afseende dessutom å den omständigheten, att de i allmänhet allt mera stegrade arbetslönerne måste antagas göra ifrågavarande, för lång tid tillbaka stadgade, afgifter i samma mån allt mindre betungande, å förenämnde motioner afstyrka bifall.
Utaf Friherre Alströmer, Jonas, har, uti till Utskottet remitterad motion, blifvit, bland annat, yrkadt, att målare- och bildhuggare-artister måtte, med afseende å beskaffenheten af deras yrke och den ringa afsättning af sina konstalster, de här i landet kunna påräkna, varda från bevillning befriade; men då, på sätt vid sednaste riksdag, i anledning af en likartad motion, äfven anfördes, hvar och en, som af ett yrke hemtar inkomst, synes böra, utan afseende på detta yrkes beskaffenhet, bidraga till det allmänna i mån af nämnde inkomst, finner Utskottet, i betraktande jemväl af den betydliga nedsättning i afgifterne för artister, som, på grund af omförmälde motion, vid nyssnämnde riksdag egde ruin, ej skäl att å den af Friherre Alströmer nu väckta motion bifall tillstyrka. 16 Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 4.
Då "Direktörer, Theatcr-, vid andra an Konungens spektakler,” lör hvilka nu en bestämd afgift af 25 Rdr är stadgad, skäligen synas böra äfven vara underkastade förenämnde beskattningsgrund efter 5 procent af inkomsten, bar Utskottet ansett nämnde belopp 25 Rdr, endast böra bestämmas såsom minimi-afgift, och bemälde personer således upptagas under det Usta af de ofvan föreslagna momenterna.
I afseende å rubriken ’’Handtverkare, hvilka, utan mästerskaps elier burskaps förvärfvande, erhållit tillstånd att, såsom försörjningsmedel, åstadkomma handtverkeri-arbe”ten, ” — och för hvilka nu är stadgad en bestämd afgift af 2 Rdr banko, har inom Vällofl.
Rorgareståndet blifvit af Herr Gastafsson föreslaget, att, då ifrågavarande personer ofta kunde, särdeles i Stockholm, drifva en mera lönande och inkomstgifvande rörelse, än mången burskapsegande handtverkare, desamma måtte i stället uppföras till afgift i tre klasser å 6, 4 och 2 Rdr; och har Utskottet, med afseende å hvad såluncja blifvit anfördt, ansett sig böra å denna motion på det sätt tillstyrka bifall, att den för omförmälde personer nu stadgade afgift af 2
Rdr antages såsom minimi-afgift, hvadan den ifrågavarande rubriken blifvit uti förslaget under Usta mom. upptagen.
Under anförande, hurusom, med anledning af det under rubiken ”krögare, Icrögerskor, m. fl.” intagne stadgande, att den för dem bestämda afgift ”icke får afkortas,” det stundom inträffat, att, då såväl näringshållare, som hans löftesmän, under den tid. som förflutit mellan tillståndsbrefvets meddelande och utskyldernas uppbärande, råkat i obestånd, vederbörande uppbördsman blifvit ålagd att de bristande utskylderna ersätta, bar Hr Lagergren, uti till Utskottet remitterad motion, föreslagit: att antingen orden: ’’som detta är en afgift, hvilken icke får afkortas,” måtte utgå; eller ock föreskriften om borgens ställande borttagas och den närings-idkande i stället åläggas att, vid tillståndsbrefvets uttagande, förskottsvis betala afgiften.
Som emedlertid, å ena sidan, den nuvarande föreskriften att afgiften icke får afkortas, synes, med hänsigt till ifrågavarande näringsgrens serskilda beskaffenhet, ingalunda vara olämplig, samt, å andra sidan, en ovilkorlig bestämmelse om afgiftens erläggande i förskott torde vara för statens säkerhet i allmänhet obehöflig, men för närings-idkaren deremot alltför betungande, finner Utskottet icke skäl att å denna motion i ena eller andra afseendet tillstyrka bifall; hvare - Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 4. 17 hvaremot oell då det nuvarande serskilda stadgandet, att den, som vill undgå borgens ställande för året, skall vara skyldig att förskottsvis betala afgiften, torde vid tillämpningen möta svårighet derigenom, att beloppet af denna afgift, såsom beroende af framtida taxering, icke kan vara på förhand kändt, Utskottet hemställer, att berörde stadgande må ur författningen uteslutas.
Uti sin förr omnämnda motion har Friherre Alströmer, biand annat, äfven hemställt, att, då olika meningar uppstått rörande tillämpningen af den i Bev.-Stadgans
It § uppgjorda klassificering al Månglerska)', den föreskrift måtte der införas, att nämnde klassificering borde tillämpas, utan afseende på den serskilda klassindelning, som i öfrigt kunde vara för månglerskor å serskilda orter uppgjord.
Utskottet, som funnit den ifrågaställa föreskriften icke vara af behofvet påkallad, tillstyrker alltså, alt något afseende å berörde hemställan icke må fästas; Hvaremot och med anledning af ett utaf Friherre Alströmer uti nyssnämnde motion jemväl väckt förslag, att under rubriken Tidningsskrifvare borde införas, att dermed förstås såväl redaktörer som deras biträden, Utskottet, som finnér ett sådant förtydligadt stadgande läriipligt och derjemte anser förläggare för tidningar skäligen böra härunder inbegripas, hemställer, att ifrågavarande rubrik må erhålla den i förslaget intagna förändrade lydelse.
Enär 1816 års Handels-Ordning uti 4 § medgifver rättighet för välfrejdade qvinnor att idka fem olika yrken, nemligen nipperhandel, klädmäkleri, mångleri, tobakshandel och försäljning af nålstolskram, men Bevillnings-Förordningen endast föreskrifver, huru idkarne af tvänno bland dessa yrken, nemligen klädmäklerskor och månglerskor, skola taxeras, samt, i anledning häraf, stridiga åsigter angående de frenne öfriga yrkenas beskattning skola inom Taxerings-Komitéerna uppstått, har, uti hos Välioflige Borgare-Ståndet väckt motion, Herr Rinman föreslagit följande nya rubriker i 14 § af Bevillnings-Förordningen: ”Nipperhandlerska)', lika med klädmäklerskor;” ”Qvinnor, som försälja så kalladt nålstolskram, lika med månglerskor;” ”Tobakshandlerskor, lika med klädmäklerskor.” Utskottet har emedlertid, serdeles med afseende ä det här nedan vid 15 § föreslagna tillägg, ansett ifrågavarande nya rubriker icke erfordras.
Prot. 1850 Sf 1851. 5 Sami. 1 Afd. 2 Haft. 3 18 Bevillnings- Utskottets Betänkande, N:o 4.
Under förmälan, hurusom det vid rubriken ’ Utländningar. som resa omkring i ”landet och för egen räkning eller såsom utskickade för andra utbjuda eller sluta handel om utländska voror,”— intagna stadgande, att bemälde personer skola för de första 3 månaderna, som de i riket vistas, erlägga 50 Itdr, och sedermera för hvarje månad, "som de derutöfver ämna i riket qvardröja,” ytterligare 50 Itdr, skall, i iöljd af dess nuvarande ordalydelse, blifvit på det sätt eluderadt, att sådana personer, efter de första 3 månadernes förlopp, begifvit sig ur riket endast på några dagar eller timmar, hvilket, serdeles i de södra orterna, lätteligen kunde låta sig göra, samt derefter vid återkomsten erlagt ny afgift för ytterligare 3 månader med endast 50 Rdr, har uti afgifven motion Herr Halling, såväl till förekommande af en dylik förtvdning, som för att åt hela stadgandet i öfrigt gifva en förment lämpligare redaktion, med uteslutande af den nuvarande föreskriften om rättighet för utländning att af den för sednare tiden nedsatta afgiften vid utresan återbekomma hvad möjligen blifvit för mycket erlagdt för ifrågavarande stadgande, föreslagit följande förändrade lydelse: ”Utländningar, (deiuti ej inbegripne Norrmän för Norrska produkter}, som resa ”omkring i landet och. för egen räkning eller såsom utskickade för andra, ut”bjuda eller sluta handel om utländska varor, skola vid ankomsten, med uppgifvande af tiden, huru länge de vilja i riket sig uppehålla, till vederbörande ”uppbördsman för kronobevillningen i gränsorten erlägga 50
Rdr för tiden till ”och med tre månader, samt för hvarje månad af året derutöfcer ytterligare 50 ”Rdr.
Förr än hvad sålunda är föreskrifvet, blifvit fullgjordt, derom bevis bör af upp”bördsmannen utfärdas, må pass eller påskrift dera för resa i landet eller dess ”fortsättning eller för återresa ur riket icke kunna meddelas; skolande sådan utländning, innan han eger i någon stad inom riket utbjuda eller sluta handel ”om utländska varor, jemväl åligga, att i stad hos Magistraten eller dess (hänförande styrka sig hafva den stadgade afgiften betalt och tillika uppgifva den ”tid han vill i staden sig uppehålla.
Den utländning, som, utan att hafva så”dant fullgjort, eller den stadgade afgiften behörigen erlagt, beträdes med att ”utbjuda eller sluta handel om utländska varor, skall, jemte afgiftens betalande, ’’böta 300 Rdr, hvaraf ena hälften tillfaller åklagaren och den andra fattigkassan ”i den stad eller socken, der förseelsen egt rum.
För öfrigt iakttages hvad Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:u 4. 19 ”allmänna Lagen i 5 och 7 kap. Handels-Balken och serskilda Författningar i ”afseende på dylik handel stadga; hvarjemte det följande stadgandet angående ’’Utländningar, som i städerna drifva handel och rörelse,’’ ansetts böra utgå; och har, i sammanhang härmed, motionären jemväl föreslagit, att, på det, å ena sidan, utländning icke må, af okunnighet, ådraga sig det betyd liga bötesansvaret, och å andra sidan behörig kontroll finnas, att hvad genom ifrågavarande beskattning inflyter, riktigt kommer kronan tili godo, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla, att Kongl. Majlts Befallningshafvande och andra myndigheter, som ega att i deras namn pass för resande utfärda, måtte åläggas icke allenast att, vid fullgörande af dem redan meddelad allmän föreskrift att tillställa utländsk handlande tryckt underrättelse om hvad honom här i landet åligger iakttaga, låta slik underrättelse på Franska, Tyska och Engelska språken innefatta hvad Bevillnings-Stadgan förmår om utläridningars beskattning, utan äfven att vid Landsboken bilägga uppgiften å den bevillning af ifrågavarande beskaffenhet, vederbörande uppbördsman emottagit.
Då den ofvan omförmälda förtydningen af ifrågavarande stadgande icke torde kunna med säkerhet förebyggas genom den af Herr
Halling i sådant afseende föreslagna redaktions-förändring, men detta deremot synts Utskottet lämpligast kunna ske derigenom, att afgiften för de första 3 månaderna bestämmes efter enahanda belopp, som för de följande, hvilket äfven, med antagande, att inkomsten af de afslutade handelsaffärerna står i ett någorlunda jemnt förhållande till tiden, hvarunder de bedrifvas, lärer vara med billighet och rättvisa mest öfverensstämmande, har Utskottet, med vidblifvande af den nu antagna grundsatsen, att afgift bör för minst 3 månader erläggas, ansett sig böra föreslå, att ifrågavarande afgift må för liden till och med 3 månader bestämmas till 75 Rdr, samt för hvarje månad derutöfver till 25 Rdr banko; Vid hvilket förhållande och då sålunda afgiften för de sednare månaderna skulle blifva betydligt nedsatt, Utskottet häraf funnit ökad anledning att instämma i Herr Hallings förslag att utesluta den nuvarande föreskriften om utländnings rättighet till restitution af dylik afgift; hvaremot, beträffande det föreslagna borttagandet af stadgandet angående utländningar, som i städerna drifva handel och rörelse, Utskottet, enär detta stadgande afser handel och rörelse af annan beskaffenhet, än den i första punkten omförmälda, 20 Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 4. icke funnit skäl att å motionen, i denna del, tillstyrka bifall, utan intagit berörde stadgande under det föreslagna 3:dje momentet af förevarande §: äfvensom, hvad angår de af Herr Halling i öfrigt föreslagna förändringar i redaktionen vid nu ifrågavarande rubrik, Utskottet ansett desamma icke vara af behofvet påkallade.
Vidkommande serskildt motionärens hemställan, dels angående underrättelse för utländning om Bevillnings-Förordningens omförmälde stadgande och dels om biläggande vid Landsboken af uppgift å den bevillning af ifrågavarande beskaffenhet, vederbörande uppbördsman emottagit, har Utskottet, som icke funnit nödigt, att nämde underrättelse varder på främmande språk meddelad, men i öfrigt instämmer i motionärens förslag, ansett sig böra, i hufvudsaklig öfverensstämmelse dermed, tillstyrka, det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Majtts Befallningshafvande och andre myndigheter, som ega att i deras namn pass för resande utfärda, måtte åläggas icke allenast att, vid fullgörande af dem redan meddelad allmän föreskrift att tillställa utländsk handlande tryckt underrättelse om hvad honom här i landet åligger iakttaga, i denna underrättelse jemväl låta intaga hvad Bevillnings-Stadgan förmår om utländningars beskattning, utan äfven att vid Landsboken bilägga uppgift å den bevillning af ifrågavarande beskaffenhet, som vid passets utfärdande visats hafva blifvit erlagd.
Då Veterinärläkare icke finnas uti Bevillnings-Förordningen upptagne, har Utskottet, som ansett dem kunna beskattas efter enahanda grund, som Medicinae
Doktorer, dock att minimi-afgiften betydligen nedsättes, i sådant afseende ansett en ny rubrik, sådan förslaget utvisar, böra uti nu ifrågavarande § intagas. 8 15.
Enär stundom fall torde kunna inträffa, i afseende å hvilka någon grund för afgiftens beräknande icke finnes bestämdt föreskrifven, har Utskottet ansett denna § böra erhålla ett sådant tillägg, som förslaget utvisar. § 16.
Som 35 § 2 mom. serskildt föreskrifver, huru bevillning af aktie-bolag skall utgöras, har Utskottet ansett böra vid ifrågavarande § uttryckas, Bevillning»'
Utskottets Betänkande, N:o 4. 21' att med de der omnämnda ångfarfartyg endast förstås sådane, som ej egas af aktie-bolag. § 17 och 19.
I afseende å den i dessa §§ för fastigheter i städerna och på landet stagdade bevillning af 2
Rdr för hvarje tusende af det uppskattade värdet, har Hr Komminister Beckman föreslagit: dels alt afgiften borde beräknas endast på så stor dek af det uppskattade värdet, sorn återstode, sedan derifrån afdragits 10 procent, såvida nemligen fastigheten uppskattades till en under de sista tio åren erlagd köpeskilling, söm icke blifvit bestämd genom exekutiv auktion; dels ock att för fastighet af till och med 2000 Rdr b:kos värde måtte erläggas bevillning efter blott 1 Rdr 32 sk. per mille eller något mindre, men deremot efter 2 R ’r för hvarje 1000, då värdet öfverstege 2000 Rdr.
Då ifrågavarande förslag stå uti närmaste sammanhang med livad, på sätt förut är nämndt, blifvit af motionären yrkadt, angående dels 10 procents afdrag å löneinkomsten vid bestämmandet af bevillningen för emhets- och tjenstemäns löner, och dels en, i förhållande till inkomsten, stigande procentberäkning i afseende å afgiften för borgerlig rörelse, , men Utskottet ansett sig icke ega skäl att berörde yrkanden understödja, finnér Utskottet sig icke heller, med hänsigt till hvad här blifvit i enahanda syftning föreslaget i afseende å den fasta förmögenhetens beskattning, kunna frångå nu gällande allmänna grunder, och får alltså äfven å denna del af Hr Komminister Beckmans motion afstyrka bifall. § 23.
Af Gustaf Pettersson från Östergöthlands
Län bar uti afgifven motion blifvit yrkadt, att, dä postförings-skyldigheten vore att anse såsom ett onus och ingalunda som en för del, den för posthemman nu stadgade bevillning måtte upphöra.
Som emedlertid postföringen endast i det fall, att den bestrides utöfver 6 mil i veckan eller 312 mil om året för helt mantal, enligt Kongl. Brefvet den 3 December 1842, ansetts vara af den tunga för posthemman, att serskild och högre ersättning än för postföring i allmänhet derför medgifvits, och Utskottet från detta stadgande hemtar anledning antaga, att den posthemman medgifna frihet från rotering och kronoskjuts, åtminstone för hemman med mindre postföring än nämndt är, fortfarande bör betraktas såsom en förmån, för hvilken den nu stadgade bevillning skäligen bör erläggas, så har Utskottet ansett motionärens förslag härutinnan icke böra i vidsträcktare mån bifallas, än 22 Becillnings-Utskottcts Betänkande, Nio 4. att posthemman, som bestrida utöfver 312 mils postföring om året för helt mantal, må från den i denna § stadgade bevillning fritagas, hvarom stadgande blifvit vid 145 § i förslaget infördt. §§ 27 och 29.
Då, fastän sådant, troligen af förbiseende, här icke blifvit bestämdt uttryckt, otvifvelaktig! är, att de i dessa §§ uppräknade personer, för hvilka afgiften icke finnes till bestämdt belopp utförd, skola, likasom de i 14 § omförmälde, erlägga bevillning efter något af de utsatta klassafgifts-beloppen endast i det fall, att den till 5 procent af inkomsten beräknade bevillningen icke uppgår till högre belopp, har Utskottet, af enahanda skäl som vid sistnämnde § blifvit anförde, ansett nu ifrågavarande §§ böra, i öfverensstämmelse dermed, erhålla den förändrade uppställning, som förslaget utvisar; hvarjemte Utskottet, för mera fullständighets skull vid 27 § infört en del för städerne uppräknade personer (t. ex. kommissionärer m. 11.), hvilka, ehuru boende på landet, böra bevillning efter 2:dra Art. vidkännas. § 34.
Bland de i denna § omförmälda allmänna kassor, hvilka äro från bevillnings-afdrag å räntan af sine utlånte medel befriade, har Utskottet ansett äfven böra, såsom med de andra jemförliga, upptagas ”Folkskole-kassor.” § 35.
I afseende å denna §, som angår bevillning af aktie-bolag, Associationer m. m., har Utskottet fått emottaga följande motioner, nemligen: af Hr Maechel, att då, i betraktande af den lättnad i penningerörelsen och deraf härfiytande fördelar för industriens utveckling, som Privat-bankerne medföra, det icke syntes vara skäl att genom en alltför hög beskattning motverka fortfarandet af dessa inrättningar, den vid sednaste riksdag dem åsätta förhöjda bevillning måtte upphöra och desamma hädanefter icke besväras med högre afgift, än som för andra aktie-bolag, Associationer m. fl. är uti 2 mom. af nu ifrågavarande § stadgad; af Nils Jeppsson från Malmöhus Län åter, att då, med afseende å det ökade tillfälle till erhållande af penningelån, som Privat-bankerne beredde, och i följd hvaraf, genom ett obetänksamt begagnande af detta tillfälle, personér ofta bragtes på obestånd, dessa inrättningar medförde större skada än nytta, samt de dessutom förorsakade minskning i Bevillnings- Utskottets Betänkande, N:o 4. 23 vinsten för Rikets Ständers Bank, samma inrättningar måtte åläggas en ännu högre bevillning, än vid sista riksdag bestämdes: af Ilr Bergman, att, då för utlånte kapitaler bevillning icke egde rum utom, när afkastningen eller räntan deraf öfverstege 5 procent, men sådan bevillning vore stadgad för all utdelning af aktie-bolag m. fl., hvilken stundom kunde vara ganska obetydlig, dessa i 2 mom. af ifrågavarande § omförmälde aktiebolag, associationer m. fl., hvilka i öfrigt merendels vore af nytta för det allmänna, mätte varda från bevillning befriade, då utdelningen icke öfverstege o procent af kapital-fonden; samt af Hr Rosenblud, B., alt, med afseende å den serdeles ringa afkastning, Götha Kanal-bolag erhölle af sine aktier, nämnde Bolag antingen måtte befrias från all bevillning för utdelningen ä dessa aktier, så snart samma utdelning icke öfverstege i procent af aktie-kapitalet, eller ock bevillningen för utdelning å dessa aktier bestämmas till samma procent, som utdelningen utgör af aktie-kapitalet.
Beträffande först de af Hr Machel samt Nils Jeppsson från Malmöhus län väckta motioner, så har, vid öfvervägande af de deri framställda, hvarannan alldeles motsatta yrkanden, Utskottet, med afseende jemväl å de grunder, som vid sistlidne riksdag föranledde nu gällande stadgande angående Privat-bankernes beskattning, 'funnit nuvarande bestämmelser i detta hänseende lämpligen böra bibehållas och tillstyrker alltså, att ingendera af dessa motioner må vinna afseende; och vidkommande dernäst de af Hrr Bergman och Rosenblad gjorda hemställanden, har Utskottet, med afseende äfven å hvad, i anledning af härmed i viss män likartade motioner, vid sednaste riksdag anfördes; icke heller funnit skäl att derå tillstyrka bifall.
Ari. IIS. §§ 37 och 38.