Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Till den i Kassel den 5 och ö d:s hållna examen i ämnet » huslig ekonomi » anmälde sig äfven 2 skandinaviska damer, nämligen fröken Ida Norrby frän Upsala och fröken Hanna Hansen från Vikedal vid Stavanger.
Examenskomi- tén fann den duglighet, som examinanderna uppnått i såväl praktiskt som teoretiskt afseende, särdeles tillfredsställande, och komiténs ordförande tackade i varma och berömmande ordalag fröken Augusta För- ster för det utmärkta sätt, på hvilket hon ledt kur- sen.
Denna har varat i sex månader och omfattat så väl praktiska hushållsgöromål som pedagogik.
På fjärran arbetsfält.
Till föreståndarinna för missionsskolan vid Appelsbosch (Sydafrika) har Svenska kyrkans missionsstyrelse antagit fröken Beda Wennerqviet.
Den nya lärarinnan, som år 1883 aflade afgångsexamen vid folkskolelärarinnesemina- riet i Stockholm och sedan dess utöfvat lärarinne- verksamhet i hemlandet, kommer att i sällskap med fröknarna Hedvig Posse och Ester Goes utresa till missionsfältet under instundande sommar.
Kvinnlig svensk läkare.
Från Womens Medieal College utexaminerades nyligen miss Anna Larsson såsom medicine doktor.
Damernas bicykleklubb, den första i Sverige, konstituerades i lördags i Upsala.
Icke mindre än 16 unga damer ba redan varit nog fördomsfria att ansluta sig till denna förening, och har isen blott en gång blifvit bruten, kommer det hos oss för da- mer nya modet hett visst att hastigt vinna utbred- ning.
* Från systerlandet.
» Unionen, kvinnosaks- förbund i Finland », är namnet på en ny förening, som hos senaten ansökt om stadfästelse på sina stadgar.
Den tanke, som legat till grund för för- bundets stiftande, är att kvinnofrågan berör hela människosläktets intressen, och att dess dryftande samt klargörande af olika synpunkter på detta vidsträckta område bäst sker genom samarbete mellan män och kvinnor.
Damer som handelsresande ha länge varit en rätt vanlig företeelse såväl inom de större euro- peiska länderna som särskildt i Amerika.
Här uppe i norden torde.dock kvinnliga handelsresande ännu höra till sällsyntheterna, och det är därför tämligen förklarligt, att en ung dam, som härom dagen in- träffade i Tammerfors såsom resande för Vasa bom- ullsspinneri, väckte ett visst uppseende.
Hon lär emellertid ha gjort utmärkta affärer och lämnat sina manliga kolleger ett godt stycke bakom sig.
* Gladstone om kvinnans rösträtt.
Den 20 dennes utkom i London en broschyr af Glad- stone, hvilken uttalar den förhoppningen, att under- huset skall förkasta förslaget om politisk rösträtt för kvinnan.
Gladstone befarar, att kvinnans skär- het och poesi skulle gå förlorade, om hon deltoge i männens politiska strider.
Kejsar Wilhelm I:s syster, änkestorhertigin- nan Alexandrina, afled i Schwerin den 21 dennes på aftonen af hjärtslag.
Den aflidna furstinnan, hvilken var den enda af kejsar Wilhelm I-.s syskon, som öfverlefvat honom, var född i Berlin den 23 febr.
1803 och blef den 22 maj 1822 förmäld med stor- hertigen Paul Fredrik af Mecklenburg-Schwerin.
Stor- hertiginnan Alexandrina hade vid sin död varit änka i öfver femtio år.
Det svenska hofvet har anlagt sorg efter den aflidna.
I främsta ledet.
En af Europas förnämsta jour- nalister är en kvinna, madame Severine.
Madame Severine skrifver hvarje vecka en artikel för » L e Figaro », en för » Gaulois » och en för » Gil Bias ».
Hon är trettiofem år gammal, ser bra ut är mycket spirituell samt anses vara en af de mest intressanta personligheterna inom Paris ' literära värld.
* Kriget mot släpen.
Den ungerska förenin- gen för offentlig hälsovård, till hvars medlemmar räknas Ungerns förnämsta läkare, inlämnade nyli- gen till inrikesministern en petition, i hvilken denne uppfordras att i den offentliga hälsovårdens intresse inskrida mot bärandet af släpklädningar utomhus.
I synnerhet förtjäna de i petitionen framlagda skä- len allt afseende.
Man rinner af densamma, att föreningen mycket noga diskuterat frågan om slä- pen.
Lungsot ' och tyfus rasa mest i stora städer, och särskildt i Budapest äro dessa sjukdomar för- härskande.
Smittoämnet förefinnes i allmänhet i det damm, som betäcker städernas gator, och genom släpen föres det icke endast vidare, utan upphvirflas äfven under den torra årstiden, hvarigenom de pro- menerandes lungor sväfva i fara.
Släpen behöfva äfven tidt och ofta borstas och repareras och ut- sätta därigenom tjänarinnorna och sömmerskorna för fara.
Kurdirektionen i Meran har redan i de därva- rande sjukes intresse förbjudit de släpande klädnin- garnas offentliga bärande.
En » Handledning i metodisk undervisning i kvinnlig slöjd » har på C.
Fritzes förlag härstädes utgifvits af fröken Hulda Lundin, den kända slöjdinspektrisen, och utgör tredje följden i det af Fridtjuv Berg redi- gerade » Bibliotek för undervisning. » Denna nyhet torde bli högeligen välkommen för den kvinnliga slöjdens alla vänner, då behofvet af en dylik hand- bok länge varit starkt kännbart och nu fylles af den person, som härför torde äga den största möjliga kompetensen.
Ett åttiotal tydliga teckningar bidraga att förhöja arbetets värde och åskådlighet.
Priset är 1 k r, 50 öre.
Ungefär samtidigt ser ett snarliknande verk dagen i den af fröken Emelie Nyberg från Nyköping utgifna » Metodisk Hjälpreda vid undervisningen i handarbete för hem och skola », hvilken synes vara afsedd för mera elementära behof och är till omfånget betydligt mindre än fröken Lundins.
Äfven detta arbete för- tydligas af teckningar.
» Amatören, handbok för konstslöjden i hemmet », är titeln på ett rikt illustreradt arbete, som från Fahl- crantz &amp; C ' os förlag i dessa dagar utgått med sitt första häfte, och som med all säkerhet torde bli en kärkommen nyhet.
Verket utarbetas efter en del främmande källor af den på detta område synnerligen förtrogne öfverläraren vid Tekniska skolan arkitekten Hugo Hörlin, hvilkens namn borgar för dess förträff- lighet.
V i d alla de amatörarbeten, som blifvit allt- mera flitigt utöfvade af damerna i våra hem, vill det blifva en pålitlig vägledare vare sig det nu gäller att måla på pergament, silke, terracotta, porslin eller fajans, att bränna i trä, inlägga, skära, såga, drifva i metall, modellera i läder, pressa och förgylla, gjuta i gips och vax, etsa i metaller och sten, ben och glas m. m. m. m.
Arbetet utkommer i 5 häften ä.
operan har denna gång tagit sig ett mer än vanligt långt påsklof.
Hela den sist förflutna veckan med undantag af påskdagen har nämligen dess nuvarande scen egendomligt nog varit uthyrd till ett resande utländskt teatersällskap, som tack vare sina oförsynt höga biljettpris och sitt ännu nonchalantare uppträdande gentemot pressen, de flesta aftnarna endast lyckats samla en ej synnerligen talrik publik, och detta trots sällskapets ledare förvärfvat en sådan magnet som fru Ellen Hartman, stockholmspubhkens mest uppburna gunstling på det dramatiska området för ett par år tillbaka.
Men äfven publiken behandlades tämligen nonchalant, i det att i samma stycke somliga af de uppträdande spelade på svenska, andra på franska, utan att på förhand något därom varit kungjordt.
Att detta väckte förargelse hos de flesta, får man ej undra på.
Hvad nu åter fru H.
beträffar, så har det visserligen visat sig, att k.
Dramatiska teatern mycket väl kan reda sig henne förutan; detta hindrar dock ej, att ett reengagement, om ett sådant kan komma till stånd och fru H.
numera ej har allt för höga vyer, skulle lända till båtnad för både teatern och publiken.
Qui vivra verra!
operan återupptog emellertid i söndags sin af brutna verksamhet med uppförandet af » Martha ».
På måndagen.
gafs » På Sicilien » och » Lalla Eookh » — ett af de bästa program, som k. operan på se- nare tiden haft att uppvisa.
På onsdagen återupp- togs ändtligen operan » Gioconda », hvilken en längre tid måst ligga nere till följd af fru Ostbergs sjukdom.
Midt i den teaterdigra senast gångna veckan kom äfven vår Dramatiska teater med ett inlägg, af hvilket densamma på mer än ett sätt har hsder.
» Bröllopet på Valéni » har med ens ryckt upp till rangen af de stycken, som alla måste se, och hvarom alla tala.
Väl är sannt, att mycket olika omdömen fällas, och ej minst har detta varit fallet inom den dagliga pressen.
Men själfva den strid, som uppstått kring det nya skådespelet, är bästa beviset på, att hvad man i detsamma har in- för sig — någonting öfver den alldagliga nivån är det dock alltid.
Ä r den relation af styckets till- komst, som lämnats i den utländska pressen, korrekt, då ligger förklaringen af både dess stora förtjänster och stora fel nära.
En rumäner, en genombildad, patriotisk man med djup kännedom om och varm medkänsla för sitt folks betryck, Marco Broeiner har gifvit idéen: en målning af de rika, utsväfvande och hersklystna bojarernas andliga och fysiska förfall mot den mörka bakgrunden af det förtryckta, till förtvif- lan bragta folkets hotande uppror.
En grundtanke således af både djup mening och kulturhistorisk bredd!
Ludvig Ganghofer, en dramatisk faiseur, har stått honom bi vid den sceniska formgifningen, och på hans räkniDg får man väl skrifva såväl de delvis rent melodramatiska öfverdrifter och de på sina stäl- len ytliga effekter, för hvilka stycket klandrats, som likväl ock den obestridliga skicklighet och schwung, som flerstädes kännetecknar den dramatiska iklädna- den och bidraga till, att — trots alla brister — to- talintrycket af det hela blir af en mindre vanlig in- tensitet och kraft.
Särskildt är den sista akten här- på ett det yppersta exempel.
Då nu till detta kommer, att herr Hillberg på styckets iscensättning nedlagt en omsorg, som står öfver allt beröm och, särskildt i de stora folksce- nerna, krönts med en framgång, som osökt för Meinin- garnes berömda föreställningar i lifligaste hågkomst, och vidare att samtliga hufvudroller få ett ypperligt utförande, är » Brölloppet på Valénis » framgång ej svår att förklara.
H r Hillberg har för egen del be- hållit endast en mindre roll, från hvilken han emel- lertid skiljer sig med all honnör.
Hr Fredrikson utmäjslar af statsprokuratorn Tschiikus motbjudande figur en prestation af den finaste karaktäristik; fru Fahlman som sigenerskan Sanda lägger i dagen alla sina utmärkta egenskaper för den stora tragiska rollen: hänförelse, kraft och mättad färg.
Herr Palme har ett af sina bättre partier, fru Sandells Pia är en skapelse af betagande skärhet, som egendomligt bryter af mot den dystra ramen.
Utrymmet förbjuder oss att ytterligare genomgå den långa personlistan, som räknar ett flertal af teaterns bästa krafter, men som vårt slutomdöme faststår, att Dramatiska teaterns framförande af » Bröllopet på Valéni » tillhör det bästa och intressantaste, som på länge bjudits inom vår hufvudstads teatervärld.
Vasafeatern lockar hvarenda afton fullt hus, hela förra veckan med » Sköna Helena » och denna vecka, med » Pariserlif », tvänne bland Offenbachs helst sedda operetter.
Största dragningskraften utgör na- turligtvis fru Anna Pettersson-Norrie, hvilken be- träffande såväl säng som spel lyser som en sol.
Och teaterdirektionen förtjänar verkligen loford, för att den, om ock för den korta tiden af ett par veckor engagerat en så framstående gäst.
I morgon afton afslutar Vasateaterns sällskap sin ordinarie säsong.
På måndag börjar det Arpperska sällskapet, Finlands mest framstående ambulerande teatersällskap, en serie föreställningar å denna scen.
Början göres med G. von Numers 3-aktskomedi » Bakom Kuopio ».
Filharmoniska sällskapet gaf den 20 dennes i Mu- sikaliska akademien sin tredje abonnementskonsert, hvarvid såsom hufvudnummer utfördes A.
F. Lind- blads » Drömmarne » för blandad kör och pianoforte samt J. Kaeinbergers ballad » Klärchen på Eberstein », komponerad för soli, blandad kör och pianoforte.
Det förra tonstycket är här förut hördt, ej så det senare.
Båda erhöllo en förträfflig tolkning.
Solo- partierna i balladen sjöngos förtjänstfullt af fröknarna Holmstrand och Nyberg samt hr Pyk.
Det minsta, men bästa numret på hela det omväxlande program- met var onekligen Saint-Saéns ' förträffliga och stäm- ningsfulla kör a capella » Nattlig frid »; den erhöll ock ett briljant utförande samt måste på grund af det entusiastiska bifallet omtagas.
Öfriga nummer, som utfördes, voro Schumanns här förut hörda kör a capella » Heidenröslein », ett par sångnummer (där- ibland en vacker pastournelle ur » Skrifvarkungen », hvilken är under inöfning på k. operan härstädes), förträffligt tolkade af fröken Holmstrand, samt slut- ligen en kvintett i a-moll af Joach.
Baff, utförd med vanlig finess och säkerhet af Aulinska kvartetten med hr W. Stenhammar vid pianot.
Hr Stenhammar skötte för öfrigt ackompanjemanget med mycken smak till programmets alla nummer.
Största för- tjänsten för det lyckade resultatet af konserten till- kommer dock den nitiske och skicklige ledaren af det hela, hr Andreas Hallen.
Den nästan fulltaliga publiken gaf ock upprepade gånger sin belåtenhet tillkänna genom applåder.
Musikföreningens 29:de konsert ägde rum sistl. lör- dag, hvarvid uppfördes Mendelssohn-Bartholdys här- liga oratorium » Elias ».
Konserten, hvilken var be- sökt af en publik, som till sista plats fyllde Musika- liska akademiens stora sal, inbragte hr Fram Neruda såsom anförare en ny lager.
De ofta synnerligen svåra körerna och det maktpåliggande orkesterackom- panjemanget gingo, oro man frånräknar ett par min- dre missöden, alldeles förträffligt, och om utförandet i dess helhet kan med goda skäl sägas, att det i alla afseenden var fullt värdigt det storartade ton- verket.
Bland solisterna står naturligtvis främst hr Salomon Smith i titelpartiet.
Var uppgiften tack- sam, så måste ock erkännas, att den utfördes på ett sätt, som väl svårligen torde kunna öfverträffas.
Den härliga och klangfulla, för oratoriesång särskildt läm- pade stämman gaf åt partiet en rent af gripande tolk.
Bland öfriga solister torde här böra framhållas hr Strandberg och fru Edling samt fru Lavida Aj- zelims, hvilken sistnämnda lät oss höra en den allra präktigaste altstämma, omfångsrik och fyllig, jämn och förträffligt skolad samt med en utmärkt frasering.
En så vacker altstämma har här ej på länge blifvit hörd.
— Att för öfrigt af tonverket framhålla några särskilda delar, nekar oss utrymmet.
Vare det nog sagdt — vi upprepa det ännu en gång — att kon- serten i sin helhet var en heder för såväl ledaren som de öfriga uppträdande.
Fröken Dagmar Edmans konsert, utsatt att äga rum på torsdagen i denna vecka med biträde bland an- dra af hrr Franz Neruda och Salomon Smith, kunna vi af helt naturliga skäl ej närmare orda om i detta nummer.
Grefvinnan Mathilda Taube hade ä m n a t gifva en konsert den 28 dennes; men af en tillfällig hals- åkomma har den framstående sångerskan nödgats uppskjuta densamma till ett stycke fram i maj.
Da- gen kommer framdeles att närmare tillkännagifvas, och redan köpta biljetter gälla till den dag konser- ten gifves.
Om den musikuppvisning, hvilken i söndags ägde rum hos fröken Agnes Boden med hennes elever i pianospelning, har från kompetent håll meddelats oss, att eleverna, såväl de äldre som de yngre, om man frånräknar ett par små missöden, förorsakade af rädsla, redde sig mycket bra, samt att uppvisnin- gen i sin helhet ger vid handen, att fröken Boden är en både nitisk och skicklig lärarinna.
Fröken B. har studerat i Paris för prof. Marmontel, från hvilken hon har mycket ampla vitsord, samt senast varit öfverlärarinna vid hr Richard Andersons musik- institut härstädes.
93 » O. Gumoelius.
(Forts.) lej, » svarade den gamla frun leende, » men vi fl kunna j u fråga honom. » » Inte från mej! » utropade den andra förskräckt, » för all del, inte så att jag blir nämnd. » » Hvad är det? » frågade fru Broms.
» J o.
» sade fru Sjögren.
» Tant l i l l a.
» afbröt den lilla frun.
» Kära du, » återtog gumman, » det är j u inte så farligt.
Alice önskade veta, hvad mm son hade att föreslå. » Allas ögon riktades med oförställdt intresse på den gamla, och man tyckte sig nästan kunna se, huru öronen spetsades, men ingen vågadfe säga något, förrän fru Bi-öms utbrast med ett otåligt; » Nå? » » 3a, kära Hilda, j a g vet ej mer än ni, » svarade fru Sjögren, » men j a g upprepar ännu en gång, att vi kunna fråga honom. » » Ja, låt oss göra det då, o m det kan intressera herrskapet, » sade värdinnan likgiltigt, ehuru hen- ögon lyste af ifver.
» Doktor Sjögren, » ropade hon, » var god och kom hit. » » Hvad behagas? » frågade denne, i det han kom fram.
» Det finns några, som önskade veta, huru dok- torn ämnade arrangera den famösa försoningsfe- sten mellan bruket o c h köpingen, » sade fru Broms, skämtsamt nedlåtande.
&gt;Åh, det var bara ett löst infall, » svarade dok- torn, som med nöje pinade sällskapet en smula för dess tillgjordhet.
» Men säg det ändå. » » Jag försäkrar, att det tjänar ingenting till, » vid- höll den oefterrättlige.
» För att mitt förslag skulle kunna hafva framgång, fordrades, att herrskapet samtlige skulle vara besjälade af en liflig önskan, att ett närmande mellan de fiendtliga partierna skulle äga rum, och jag märker allt för väl, att af någon dylik önskan ej förefinnes ett spår. » Och därmed gjorde han min af att draga sig tillbaka.
Det öfriga sällskapet påminde i detta ögonblick om vassen i en trång vik, där det inträngande vågsvallet stöter emot stranden o c h rusar tillbaka, böjande vasstråna åt alla håll.
Visserligen flyttade sig ingen ur stället, men de befunno sig i en orolig rörelse liksom förorsa- kad af någon osynlig kraft.
Och det lustiga var, att alla mycket väl visste, hvad som upptog hvars och ens tankar, ehuru de förr skulle hafva dött än uttryckt dem i ord.
Men nog var det bra ret- samt, att man nyss af samtalets hetta låtit förleda sig att uttrycka sig så föraktfullt o m de där män- niskorna, som man kunde hafva så mycket roligt af, o m man blott komme tillsammans igen.
Och sättet visste den förarglige doktorn och skulle nog hafva sagt det, o m inte.
åh^ man kunde bli ra- sande för mindre.
Stockholm, N:r 38 (353) Prenumerationspris pr friuns Tryckeri 7:de årg.
Fredagen den 21 september 1894. ar: Idun eusam kr.
I d u n s M o d e t i d n i n g jämte k o - lorerade planscher • I d u n s M o d e t, utan kol.
p l ... • 5: — 4: 50 3: — Klara Byrå: v.
K y r k o g a t a 7, 2 A l h n.
Redaktör och tr. P r e n u m e r a t i o n s k e r a a l l a post- anstalter i riket.
Rcdaktionssekr.
: Jenny Utgifningstid: utgifvare: FRITHIOF HELLBERG.
hvarje helgfri Aktiebolag fredag.
L ö s n u m m o r p r i s 1 5 öre (l ö 3 i i: r endast för komplettej ingår.)
A inni ns] &gt;rjs: 35 ö r e p r n o n p a r e i l l e r a d.
U t l ä n d s k a a n n o n s 70 öre p r n o n p - r a d.
+ stora budet: » iil- ska din nästa som dig själf! » var en gång med eldskrift inristadt i hennes hjärta, och hela sitt lif blef hon trogen kärlekens idé, » yttrade rabbinen d:r Klein vid Jenny Meyers nyss redda graf.
den lätt kunde förbrukas för eget behof.
Icke så för Jenny Meyer, som ansåg, att den som hade m e t - an hvad nödvändigt be- höfdes för att föra ett enkelt, men sorgfritt lif, hade skyldighet att hjälpa sina mindre lyckligt lot- tade medmänniskor.
Ofta, kanske allt för ofta, falla vid en dödsbår vackra ord, som ingalunda stå i rimligt förhållande till den aflidnes lifsgär- ning, ord utan större in- nebörd och mening, men sällan, om ens någonsin, har en sannare och rätt- visare dom fällts öfver död kvinna än denna öf- ver Jenny Meyer.
Att teckna hennes minne är att teckna ett lif i den äkta, oegennyttiga män- niskokärlekens tjänst.
För omkring tio år till- baka började hon sitt arbete i välgörenhetens tjänst.
Mot Hon föddes i Stock- holm den 18 december 1858 och hennes föräldrar voro bokförläggaren Phil.
Mcycr och Mathilda Mey- er, född Rubenson (syster till polismästaren i Stock- holm).
Vid hennes faders död, som timade, då hon ännu var mycket ung, tillföll henne en mindre förmö- genhet i arf.
För många andra skulle cn inkomst som den, hvilken kunde beredas af ett dylikt kapi- tal, icke vara större ii ii att Hon hade gjort den erfarenheten, att mycket ofta personer ur de fat- tigare klasserna,hvilka så- som friska utskrifvits från sjukhusen, genom brist på närande och passande föda fått en, till stort men för deras existens, för- längd konvalescenstid och ibland råkat ut för åter- fall i sjukdomen.
Hen- nes afsikt var att om möjligt söka i någon mån hjälpa detta och hon öpp- nade därför en gratisbe- spisning för fattiga sjuk- lingar, för hvilka en lämp- lig föda vore af nöden.
Försöket att på detta sätt göra godt torde emel- lertid hafva misslyckats, hufvudsakligast på grund af svårigheten att för fler- talet af patienterna klar- göra, att gratisbespisnin- gen icke kunde fortgå ef- ter deras fullständiga till-
IDUN 302 1894 Ingen göre hvad han vill, utan hvad han bör.
Gustaf 4±4 * * * * 4 + + + + + + 4 * * * + &lt; + * + * ± + r I.
* * * ^ frisknande, då andra, mera behöfvande, vän- tade att intaga deras platser.
Hon gjorde snart det rön, som mänga andra gjort före henne och som alltid under nu- varande samhällsförhållanden skall utgöra ett svårlöst problem för alla varmhjärtade männi- skor, hvilka önska hjälpa sina nödställda likar, nämligen att välgörenheten ofta demoraliserar dem man önskar hjälpa.
Det var då tanken uppstod hos henne att vända sig till dem, som icke kunde demorali- seras af välgörenhet, af hvilka man under inga omständigheter kunde fordra själfhjälp, hvars elände aldrig kunde vara själfförvålladt — till barnen.
För den, som känner förhållandena i de ota- liga fattiga hemmen i hufvudstaden, är det in- gen hemlighet, att mångenstädes måste barnen bege sig till skolan efter en frukost, som är mindre än otillräcklig, och vända åter hem med tämligen stor visshet om, att intet annat än en brödkant, en sillbit och en mjölkskvätt, eller i lyckligaste fall en kaffetår, väntar dem som middagsmål.
Och likväl fordrar samhället af dessa barn uppmärksamhet, flit och godt uppförande i skolan, på det att de månde blifva goda med- borgare.
Samhället gaf dem andlig föda, men brydde sig icke om att fråga efter, om krop- pen var i stånd att tillgodogöra sig den.
Det var här Jenny Meyer steg fram och gjorde en insats i samhällsarbetet, långt betydelsefullare än mången annan, som skett med pomp och ståt och lönats med lager och jubelfanfarer.
Ett barn, som halfsvältcr, kan icke tillgodo- göra sig don undervisning skolan bjuder det och som skall utgöra dess beväpning i clen kommande kampen för tillvaron.
Och när icke samhället ännu sett till att af hjälpa denna brist, får den enskilde söka att i sin mån göra det.
Så öppnade hon sin första gratisbespisning för fattiga folkskolebarn.
Denna hade sin lokal i staden inom broarne, ett nog så rikt fält för en dylik verksamhet.
Men det fanns ännu mer behöfvande stads- delar.
I Katarina och Maria församlingar där uppe på höjden myllrar det af fattigdom och elände i träkåkar och hyreskaserner, och här behöfdes sannerligen en verksamhet som henntes.
I båda dessa församlingar öppnade hon mat- inrättningar, där fattiga folkskolebarn gratis bespisades, snart till ett antal af flere hundra om dagen under en tid af sju månader på året.
Tydligtvis räckte icke de medel, hon för egen del förfogade öfver, till för en så betydande verksamhet.
Hvad som felades, skaffade hon emellertid, till en början inom kretsen af sina närmaste, men sedermera, då saken växte än mera, lyckades hon att få församlingarna själfva att biträda.
Vederbörande, som tydligtvis sågo, hvilken ovärderlig hjälp de hade i henne, ställde i de nybyggda folkskolehusen särskildt inrättade lo- kaler till hennes förfogande och deltogo, så- vidt den som skrifver detta har sig bekant, iifven med penningemedel.
Det var emellertid hon, som tagit de första svåraste stegen, och det var hon, som hela tiden tog hufvudparten af kostnaderna på sig.
Och dessutom gaf hon något annat, som icke var det minst betydande.
Att gifva af sitt öfverflöd är en lätt sak, som knappast förtjänar beröm, men att gifva af hvad som icke är öfverflöd och samtidigt gifva sitt arbete och ett aldrig slappnande in- tresse, det är något mera och det är detta Jenny Meyer gjorde.
Af egen drift och med egen kraft igångsatte hon detta företag, och själf ledde hon det.
Sa- ken var ifrån början satt i sådant system, så praktiskt och enkelt ordnad, att det hela gick som ett urverk.
Det var ingen stor apparat med inånga tjänste- andar och biträden, som sattes i gång.