Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För så kallade börs-auktioner åter, eller vid partiförsäljning af varor på börsen, betalas minst Vi procent till mäklaren, l/i procent till sladskassan och dessutom diskretioner och aflöningar åt kommissarie, utropare och vaktmästare, hvilka afgifter, ytterligare ökade genom en slagafgift för hvarje nummer, som utropas, visserligen vid försäljning af stora varulager betyda mindre, men likväl utgöra ett hinder för me - edilin. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 77. 17 methodens vidtagande såsom ett handelsbruk; och har, med anledning häraf, motionären föreslagit den ändring i nu gällande föreskrifter rörande försäljningar uti hufvudstaden genom auktion, att, med bibehållande af de nuvarande stads- och husauktionerna, sådane de äro, för den, som vill anlita dem, det må vara en hvar tillåtet att genom- edsvurna mäklare, utan auktionskammarens anlitande, hålla auktion å varor i gross, emot skyldighet att erlägga i afgift till stadens kassa V4 procent af försäljningssumman, utan att, såsom nu, i afseende å lokalen vara inskränkt till börshuset, hvilket, i anseende till otillräckligt utrymme, försvårade dylika auktioners hållande: att jemväl auktioner å husgeråd äfvensom af handelsvaror i mindre partier må hållas af hvem som helst emot en afgift af 1 procent till stadskassan, men i dessa fall med förbindelse att anlita en tjensteman vid auktionsverket, att öfvervara försäljningen och kontrollera beloppet, dervid denne tjensteman skulle ega att för hvarje dag beiäkna en visst fastställd lämplig aflö ning; samt slutligen att samma frihet måtte ega rum vid försäljning å auktion af fast egendom, med samma afgift till stadskassan, som för auktioner i parti eller % procent af försäljningssumman; förmodande motionären att den föreslagna minskningen i procentafgifteu skulle rikligen ersättas genom den ökade omsättningen.
Vid förehafvande af detta ämne har Utskottet inhemtat,att Kongl. Maj:t, sednast under den 50 December 1830, uppå vederbörandes förslag, fastställt nådigt Reglemente för auktionsverket i Stockholm, enligt hvilket afgifterne vid försäljningen äro följande: för fastigheter, skepp och skeppsparter samt aktier 1V2 procent; för vin, spanmål, salt, guld, silfver och juveler 2 procent; för lin och hampa, när försäljningsutropet sker skeppundtals, 1V2 procent; för alla andra persedlar eller varor af hvad beskaffenhet som helst 3 proc., samt vid försäljning af handelsvaror å börsen
V2 procent i provision för hvad som säljes och V4 procent för återrop, jemte slagafgift för hvarje utropadt parti, 3 sk., hvilken sednare nu mera blifvit förhöjd till 4 sk.; hvarutöfver några afgifter, af hvad namn som helst, icke kunna säljaren affordras; utgörande den af motionären bland afgifter vid börsauktioner upptagna l/2 procent till mäklaren icke någon afgift till auktionsverket, enär någon serskild mäklare, utom auktionsmäklaren, icke behöfver anlitas, så vida icke säljaren, för att undgå att sjelf hafva besvär med auktionen, derom anlita annan person, hvilken då endast är att betrakta såsom säljarens enskilda ombud.
Hvad sålunda förekommit har Utskottet i öfvervägande tagit; men som regleringen af auktionsverket så inom Stockholm som rikets öfrige städer, utgör en Bill. lill R.
Prot. 1847 och 1848.
8 Sami. 17 Haft. 5 I 18 sillin. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 78. städernas enskilda angelägenhet, hvilken, åsyftande invånarnes säkerhet och beqvämlighet, det tillhör städernes auktoriteter att, gemensamt med kommunerne, på lämpligt sätt ordna och för sådant ändamål i behörig ordning tillvägabringa de ändringar i för handen varande reglementariska föreskrifter, hvilka kunna vara af behofvet påkallade, anser Utskottet motionärens förslag icke vara af beskaffenhet, att böra utgöra föremål för Rikets Ständers handläggning; hvadan Utskottet tillstyrker, att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Alik. till Exp. Utsk. d. 22 Apr., kl. 1 e. ni.
Betänkande, i anledning af väckt motion om ändringar i Kongl, förordningen den 5 Juni 1822, angående gårdfarihandel
Bonde-ståndet till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottets handläggning remitteradt memorial, har riksdagsmannen Petter Haraldsson från Elfsborgs län anmärkt, hurusom den allmogen i Ås, Wedens, Kinds, Marks, Bollebygds, Gäseneds och Redvägs härader i nämnde län samt borgare i städerna Borås och Ulricehamn förunnad rättighet att idka gårdfarihandel, blifvit inskränkt genom åtskilige föreskrifter och vilkor för utöfvandet deraf, hvilka voro så beskaffade, att de borde ändras.
Så funnes uti Kongl, kungörelsen den 5 Juni 1822 föreskrifvet, att pass för handelsresa inom Skaraborgs, Jönköpings, Hallands och Bohus län icke få gälla, för resa som börjar i Januari, längre än till den 1 Mars, för resa på bosten, från den 1 September till den 1 November, samt, för resa till andra orter inom riket, under vintern till den 15 April och under höstresan till den 15 December; och då påtagligt vore, att ett dylikt stadgande står i strid med hvars och ens rättighet i allmänhet att efter godtfinnande använda sin tid till ett lofligt näringsfång, har motionären hemställt, att de innevånare i ofvannämnde 7 härader af Elfsborgs län, hvilka äro till gårdfarihandel berättigade, måtte meddelas rättighet att hädanefter, om de sådant åstunda och till vederbörande myndigheter uppgifva, erhålla pass, som på en gång öro gällande för handelsresa inom Sverige från den 15 September till den 15 April påföljande år, eller den tid af året, hvarunder gårdfarihandel, enligt nu gällande författningar, är tillåten, på det att onödig kostnad för 2:ne serskilda pass under nämnde tid må kunna undvikas, Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, A.-o 78.
19 och desse handlande icke behöfva att för erhållande af pass för andra reseterminen företaga kostsamma och ändamålslösa resor emellan hemorten och den provins, der varorna kunna afsättas och der deras närvaro kan vara nödvändig; hvarjemte motionären,föreslagit det stadgande, att gårdfarihandlande må ega att, under de tider af året, då handelsresor äro tillåtne, låta genom så kallade handelsdrängar eller andra personer forsla sina varor emellan hemorten och de provinser, hvarå deras pass är stäldt, men med uttrycklig föreskrift uti det pass, hvarmed dylika ombud skulle vara försedde, att ingenting af de sålunda förpassade varorna finge under vägen eller i egarnes frånvaro försäljas.
I anledning häraf får Utskottet upplysa, att, sedan en del innevånare i Ås, Kinds, Marks och Redvägs härader af Elfsborgs län hos Kongl.
Maj:t i underdånighet anhållit om åtskillige ändringar i de för gårdfarihandel gällande föreskrifter, har, med anledning deraf, och för att bringa dessa föreskrifter i närmare öfverensstämmelse med hvad i den under den 22 December 1846 fastställda Ilandelsordning finnes stadgadt, Kongl.
Maj:t funnit godt, genom nådig kuugörelse af den 19 Januari 1847, i så måtto ändra de af motionären nu öfverklagade föreskrifter i Kongl, kungörelsen den 5 Juni 1822, att tiden för giltigheten af resepass för gårdfarihandlande blifvit bestämd, då passen utfärdas i Januari, till den 15 April och, då de utfärdas i September, till den 15 December, samt att, då fråga är om handelsresor till Gottland, Gefleborgs och längre norrut belägna län eller till Norrige, tiden blifvit utsträckt till 6 månader, eller hela den tid afåret, under hvilken gårdfarihandel är tillåten; hvarförutan åtskilliga andra i sistberörde Kongl, kungörelse stadgade vilkor och inskränkningar i berörde handelsrättighet blifvit på samma gång till kraft och verkan i nåder upphäfne.
Då således den af motionären åsyftade utsträckning af tiden för passets giltighet redan är medgifven i afseende å resor till aflägsnare orter inom riket, och tiden i öfrigt för resor i de närbelägnare länen blifvit utsträckt till 3 månader, hafva alltså de af motionären öfverklagade olägenheterna redan blifvit till det hufvudsakligaste undanröjde, helst antagas måste, att en gårdfarihandlande bör kunna, inom den numera medgifna tiden af 3 månader för resor till mindre aflägsna or ter, hinna afyttra de varor, han fört med sig.
Hvad serskildt beträffar motionärens hemställan om tillåtelse för gårdfarihandlande att låta genom andra personer forsla sina varor från hemorten till de provinser, der de skola säljas, så skulle ett dylikt medgifvande kunna leda derhän, att allmogen i nämnde sju härader, i stället för att idka gårdfarihandel för afyttrande af egna tillverkningar, komme att drifva en vidsträcktare handelsrörelse, än med den gifna rättigheten varit afsedd.
Vid detta förhållande, och då för 20 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, JS:o 78. öfrigt frågan om utvidgning af berörde handelsfrihet, på sätt ofvan omförmäldt är, så nyligen utgjort föremål för Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, tillstyrker Utskottet, att ifrågavarande motion icke i någotdera hänseendet må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 20 April 1848. -lilli HWw STOCKHOLM, tryckt hos Jon Beckman, 1848.
Besvärs- och Ekon.-Vtskotlets Utlåtande, N:o 79. 1 N:o 79.
Ank. till Exp.-Utsk. den 5 Maj, kl. 6 e. m.
Utlåtandej i anledning af vackt mation om befrielse för Rikets Ständers Justi tim-ombudsman från åliggandet att deltaga i Lagberedningens förhandlingar.
Från Vällofl. Borgare-slåndet har till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottets handläggning blifvit remitterad en motion af herr Fr.
Schartau, så lydande: ”Till Kongl. Maj:t hafva Rikets Ständer under en förfluten riksdag yttrat, att hela landet fästade den högsta vigt vid frågan om ett förbättradt lagverk och att behofvet deraf, serdeles i afseende på brottmålslagskipningen, blefve med hvarje dag mera bjudande, af hvilken anledning och då en ytterligare granskning af de redan färdiga lagförslagen ansågs nödig, Rikets Ständer hemställde, att, i och för denna vigtiga åtgärd, en lagberedning måtte varda sammansatt, deruti jemväl Rikets Ständers Justiliae-ombudsman egde alt deltaga.
I hufvudsaklig öfverensstämmelse med Rikets Ständers i ämnet uttryckta åsigter, behagade Kongl. Maj:l förordna ledamöter i lagberedningen.
Den utmärkte man, som beklädde juslitiae-ombudsmans-embetet den tid, då Rikets Ständer yttrade sin önskan, alt deras justitiae-ombudsman måtte inträda såsom ledamot i lagberedningen, har numera från delta embete afgått.
I hans ställe har deremot till justitiae-ombudsman blifvit utsedd en person, som, om än känd, bland annat, för en ovanlig lagtolknings-förmåga, likväl gjort sig ännu mera bekant såsom en ifrig det nya lagverkets motståndare, hvilken, till följe häraf, omöjligen lärer kunna för det med lagberedningens nedsättande afsedda ändamål något verka, äfven om lian icke, såsom förhållandet är, befunne sig uti det svaga helsotillstånd, alt han, på grund af läkarebetyg, mäst söka och ända hittills begagna tjenstledighet ifrån sin innehafvande häradsliöfdinge-beställning; hvartill kommer, att derest denne ålderstigne embetsman skulle i granskningen af det nya lagverket taga verk Bih. till R.
St, Erot. 184-7 och 1848. 8 Samt. 18 Baft. 1 2 Atlin.
Besvärs- ock Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o 79. sam del, hans lifskrafter säkerligen på ett betänkligt sätt Liefve lidande, till obotligt men för den tillsyn öfver lagarnes efterlefnad af domare och embetsman, hvilken honom, enligt grundlagen, åligger aLL utöfva.
Alla dessa omständigheter sammanlagde föranleda mig att, i stöd af 56 § i riksdags-ordningen, vördsamt hemställa, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att det för juslitiae-ombudsmannen utfärdade förordnande att deltaga uti den granskning af lagförslagen, som är nuvarande lagberedning anförtrodd, måtte varda återkalladt, och justitiae-ombudsmannen således befrias från denna del af honom åliggande eiabetsgöromål.” Utskottet, sorn i allo gillar de skäl och grunder, hvilka motionären till stöd för berörda sin framställning anfört, och icke anser nödigt att någonting derutöfver tillägga för beredande af Rikets Ständers bifall der till, hemställer alltså vördsamt, att Rikets Ständer inåtle hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla, att det för justitite-ombudsmannen utfärdade förordnande att deltaga uti den granskning af lagförslagen, som är nuvarande lagberedning anförtrodd, må varda återkalladt, och han således befrias från denna del af honom åliggande embetsgöromål.
Stockholm den 20 April 184.8» Häremot anfördes följande reservationer, nemligen; af herr grefve Gyldenstolpe, Anton: ”Riksdags-ordningens 28 § ålägger
Utskotten att J’äreuderna bereda och utarbeta”, hvaraf följer, att sak, men icke person, bör utgöra föremål för Utskotts behandling.
Att en enskild' riksdagsman, i harmen öfver felslagna beräkningar, eller under lidelsen af ett iråkad b politiskt nederlag, söker tröst i sin bedröfvelse och föremål för skn representativa verksamhet genom en motion, hvaruti han utgjuter sin vredes skålar öfver Rikets Ständers högste embetsman, är, om ock beklagligt, dock förklarligt; men att ett Utskotts pluralitet, hvars lugnt prof vande* medlemmar ej, kunna anses arbeta under en dylik sinnesoro, jemväl på den af motionären anvisade väg beträder personlighetens område, hvilket för alla borde vara fridlyst, och såmedelst gillar den gjorda framställningen, kan i nain tanke aldrig försvaras eller rättfärdigas, hvarföre jag anhåller att få emot ett sådant förfarande mig reservera.
Utskottet har nemligen alls - Ailm.
Besvärs- vch Ekon Utskottets Utlåtande, fco 79. 3 icke behandlat den sak, hvilken bort utgöra föremål för Utskottets pröfning, eller huruvida den nytta, som Rikets Ständer afsågo med deras vid «84o—4! årens Riksdag uttryckta begäran om justitias-ombudsmanneos deltagande i lagberedningens arbeten, är fortfarande önskvärd.
Yäl anser Utskottet, att den nuvarande justitias-ombudsuiannen, ”såsom en ifrig, det nya lagverkets motståndare, omöjligen lärer kunna för det med lagberedningens nedsättande afsedda ändamål, något verka.” Hvarpå Utskottet grundar denna sin förmodan, förtiges dock helt och hållet.
För min del vet jag blott, att nuvarande justitiae-ombudsman är motståndare till den radikalism i åsigter, hvaraf moderna svenska lagstiftare så olia hänföras, och hvarmed möjligen en och annan af lagberedningens nuvarande ledamöter kan finnas behäftad.
Ett sådant motstånd bör dock aldrig kunna blifva skadligt lör andra än dem, som, icke genom sansad öfvertygelse, utan förmedelst skräckvälde, vilja bereda framgång åt sina hugskott. 1 alla fall har
Utskottet här ingått i ett bedömande af nuvarande justitias-ombudsmans åsigler i fråga om det nya lagverket, hvartill Utskottet saknat all rättvis anledning.
Men ännu mera olämpligt fäster Utskottet sig vid samma justitiae-ombudsmans person, då Utskottet, hvars fleste ledamöter aldrig sett denne embetsman, förklarar hans helsotillstånd så beskaffadt, att det icke tillåter honom att jemte sina öfriga göromåls bestridande, taga verksam del i granskningen af det nya lagverket.
Man må väl här fråga, huru vet Utskoltet det?
Afven i detta afseende har Utskottet begagnat tystnadens vältalighet.
Nödigt synes mig hade varit, att, då detta förklarande afgafs, Utskottets majoritet förskaffat sig behörigt läkarebetyg.
På grund af hvad jag nu anfört, och då jag anser, alt Justitias-ombudsmannen framdeles likasom tillförene bör kunna på ett gagneligt sätt bidraga till fullbordande af det nya lagverket, anhåller jag vördsamt, att Rikets Ständer måtte ogilla Utskottets gjorda hemställan.”
Häruti instämde herrar Oxehufvud, Uggla och Coyet samt herr doktor Annerstedt, Af herr friherre Cederström, Rudolf: ’JVid bedömandet af denna motion, har jag ansett följande omständigheter böra tagas i noggrannl betraktande: att 96 § af regeringsformen föreskrifver, det Rikets
Ständer skola vid hvarje riksdag förordna en för lagkunskap och utmärkt redlighet känd man, att, såsom deras ombud, hafva tillsyn öfver lagarnes efterlefnad m. m.; samt att instruktion för honom i enlighet härmed blifvit utfärdad sednast den irsta Mars i83o; att Rikets Ständer med fullt förtroende för detta sitt ombud, vid utförandet af deras talan i afseende på iakttagandet af deras bästa, önskat, att, på sätt motionären anfört, juslitiae-ombudsmannen måtte 4 Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Ulhllande, N:o 79.
Jernnäs tillfälle att deltaga uti den förberedande pröfning af det utarbetade nya lagförslaget, sorn borde ega rum, innan detsamma inför Rikets Ständer framlades, och att Kongl. Maj:t, genom nådigt beslut den 3o:de Mars 184*» sådant beviljat.
— Då nu härigenom Rikets Ständer kunna påräkna att, äfven emellan riksdagarne, genom den man, som de företrädesvis, i anseende till ofvannämnda utmärkande egenskaper, utsett att bekläda den vigtiga platsen af sitt ombud, få sina åsigter om lagförslaget uttalade, och i den mån, som ske kan, gjorda gällande, så anser jag denna rättighet vara alltför dyrbar, att Rikets
Ständer böra sig sjelfve densamma afsäga eller om återtagandet deraf Iros Kongl.
Majit göra underdånig framställning, helst då i det af motionären ifrågaställde fall, att den nuvarande justitiae-ombudsraannen genom sjukdom kunda blifva urståndsatt alt sine åligganden fullgöra, den för honom utfärdade instruktion uti 25:te §:n, lemnar honom ”rätt att till embetets förvaltande påkalla den man, som Rikets Ständer utsett att honom efterträda, om harr med döden afginge/’
Uppå dessa skäl är jag öfvertygad, alt Utskottet hade bordt afstyrka Rikets Ständers bifall lill ifrågavarande motion.” Häruti instämde herr lektor Ahlstrand samt herr prosten Arrhenius; samt af herr Prosten Forssell: ”Emot det i flere afseenden högst betänkliga beslut, hvartill Utskotlet, med biträde af den förseglade sedeln, här kommit, anhåller jag alt få anmäla min reservation.
Jag vill ej nu omständligare vidröra de under diskussionen dels tvdeligen uttalade dels oek i förbigående antydda vigtiga anmärkningar: alt t. ex. en underdånig begäran i nu föreslagna affallning, åsyftande ett tillfälligt upphäfvande af ett på grundlagens lydelse och Rikets Ständers yrkande tillkommet allmänt stadgande, icke kan grundas på ett för Rikets Ständer så olämpligt och obestyrkt skäl, sorn en föregifven sjuklighet hos den nuvarande justitise-ombudsmannen; att afseendet på en sådan omständighet väl bör antagas främst och nära nog uteslutande åligga honom sjelf, som ensam är i tillfälle att fullt bedöma, huru vidt hans krafter förmå motsvara de honom anförtrodda skyldigheter; hvartill kommer, att ett sådant skäl, begagnadt af Rikets Ständer, skulle innebära ett för hela Rikets läkarekorps förnärmande misstroende om förmåga att afhjelpa eit sjukdom, sortr måste antagas vara öfvergående; — ty längre än der hän lära väl ej Rikets Ständer kunna komma i sin diagnos; att åter det andra skälet, hemladt af justitieombudsmannens kända obenägenhet för de åsigter rörande lagstift ning, som hos lagberedningens nuvarande ledamöter gjort sig gällande, skulle innebära en, för desse i lika mån förnärmande, förutsättning om olålsamhet eller oför - Allm.
He.iv. och Ekon.-Vtskottrfs Eelänkande, ]\':o SO. 5 må;a alt reda sig med olika tänkande personer, äfvensom ett, för den sak dessa drifva, ingalunda smickrande antagande, alt den icke uthärdar all sannings vanliga vilkor, det nemligen, alt kunna inför motskäl bestå.
Men för min uppfattning framstår här en annan betänklighet, den jag anser af ännu stöt re vigt.
Det måste nemligen förutsättas, att Utskottet tror sitt förslag kunna af Rikets Ständer antagas.
Men om nu ett sådant antagande kunde genomdrifvas, så synes mig, att Rikets Ständer med detsamma skulle balva ohjelpligen komprometterat sig sjelfva i afseende på sitt kort förut i fullt grundlagsenlig förm gjorda val.
Mig synes, att den genom valet uttalade öfvertygelsen om den valdes fulla lämplighet till embelet på sådant sätt blelve återkallad och motsagd.
Och lill en sådan motsägelse vill man nu låta Ständerne göra sig skyldiga.
Deras egen värdighet blefve härigenom förnärmad, de grundlagsenliga formernas och garantiernas helgd åsidosatt och eli, resultat dymedelst vunnet, hvilket visserligen icke ens den välde motionären sjelf kan anses hafva åsyftat.
Härmed tror jag mig hafva ådagalagt, att Utskottets förslag i sig innebär omöjligheten att kunna antagas, och således icke bordt inför Rikets Ständer framställas.”
Dessutom anmäldes reservationer af herr von Hohenhausen, M. S herr Prosten Eurén, herr Prosten Tellbom, herr Prosten Melander samt herr Prosten Osterman.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 5 Maj, kl. 6 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring i Kongl. Förordningen den 27 April 1846j angående kolhandeln,.
Bonde-ståndet till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet remitteradt memorial har riksdagsmannen Anders Johansson från Wermlands län, med hvilken sig förenat Anders Andersson från samma län och Pehr Pehrsson från Örebro län, anmärkt, hurusom det med.
Kongl, föi ordningen den 27 April 1846, angående kolhandeln åsyftade än - G Allm. Besa.- och Ekon.-Vlskotlets Betänkande, N:o 80. damål, att lösa de band, som hitintills tryckt hemmansegare inom sådane orter, der bruks- och bergs-rörelse drifves, visserligen vunnits, hvad hemmansegare utom bergslag angår, hvilka ega alt fritt afyttra eller använda sina kol, hvaremot de inskränkningar, hvilka blifvit föreskrifna såsom vilkor för rättigheten för hyttedelegare, att sälja sina kol utom den hytta, deri han är delegare, nemligen, att enligt 4 och 5 §§ i samma förordning hembjuda kolen till öfrige delegare i hyttelaget, lägga så många hinder i vägen, att den fördel, författningen synes medgifva, blir ganska ringa, oberäknadt omöjligheten att, för hembudets skull, kunna njuta den i all handel vigtiga fördelen att få begagna en hastigt uppkommen gynsam konjunktur.
Dessutom leder denna inskränkning derhän, att l. ex. en hyttedelegare, som eger grufvor utom hyttelaget och dit förer de behöfliga kolen, utan att förut hafva hembjudit dem, derigenom ådrager sig det uti 5 § stadgade ansvar att första gången förlora varans halfva värde och andra gången hela värdet.
De i författningen meddelade föreskrifter, i afseende å bestämroandet af kolens pris, vore icke mindre olämpliga.
Kolen skola väl, enligt i §, lösas efter gångbart pris, men då något sådant icke finnes och hyltedelegarne icke åsämjas, skola, enligt 5 §, kompromissarier, 2:ne valde af säljaren och 2:ne af öfrige hyttedelegarne, jemte bergmästaren afgöra tvisten i första och sista instansen, under afbidan hvaraf säljaren får åtnöja sig med markegångspriset, som betydligt understiger kolens rätta värde inom bergslag, samt slutligen äfventyra att få mindre för kolen, än han varit bjuden, hvartill kommer, att, då hyttelaget ofta kan vara beläget aflägse från bergmästarens hemvist, det icke blifvit bestämdt, hvem som skall bekosta, antingen bergmästarens resa till hyttelaget eller parternes och gode männens resa lill bergmästaren, för att få priset bestämdt.
Skulle detta åligga säljaren och denne således nödgas att utom äfventyret att erhålla mindre än han varit bjuden, dertill betala dryga skjuts- ocb traktaments-ersältningar, måste ban antaga öfrige intressenternes lägre anbud, och i fall åter inotparterne skola betala dessa kostnader, låta de heldre anspråket på kolen falla, såsom blifvande dem alllför dyra, hvarigenom alltså i båda fallen det med författningen afsedda ändamål förfelades; och har motionären, i betraktande af alla dessa olägenheter, yrkat, att hemmansegare inom bergslag må, med iakttagande af hvad författningarne stadga om byggnads- och värmningsskyldighetens utgörande inom hyttelaget, erhålla lika fri och obehindrad rätt, som hemmansegare utom bergslag att, på sätt 2 § af förenämnde förordning stadgar, utan hinder af hembud, använda sina skogsalsler, som dem lämpligast och ändamålsenligast synes.
Allm Besv. och Ekon.- Utskottets Betänkande, l\':o SO. 7 Utskottet, sorn tagit motionen i öfvervägande, har dervid inhemta!, a*tl sedan, till följd af Kongl. Maj:ts nådiga bref till Bergs-kollegium af den i6 November 1838, undersökningar inom hela riket blifvit anställde, för utredande af de med kolhandeln gemenskap egande förhållanden, och Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse af den 2:dra Juni 1841» yttrat den åsigt, att, der inga laga hinder mötte, kolhandeln måtte så inom som utom bergslag förklaras fri, har Kongl.