Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Fröt. 1840. 4 Sami. 2 Afd. ir.te Haft. ' 4 26 ■Stuts- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Viskottens Utlåtande, JV.o 49- Ståndet väckt motion, deiuli anföres: att förnämsta orsaken till den i landet ofta inträffande och lika ofta öfverklagade nöden, voro de höga skatterne, och den olikhet, hvarmed desamma utgå af olika slags jord; att derföre en rättelse deruti af högsta behofvet påkallades , och vore så mycket meia hillig, som, ehuru hvarje undersåte borde skatta lika lill Staten, för alt af Slaten njuta frihet och skydd, egare af säteri och frälsehemmans-egare dock icke voro förbundne att för sådane sine hemman gifva lika skatt med hvarje annan jordbrukare; att säterien, genom contract med Kronan, blifvit friköpte från sine skattebördor, men att, då detta -contract nu funnes medföra skada för Staten , antingen dessa säterier af Statens mede] borde återbekomma, hvad de för sin befrielse från skatterne utbetalt, mot skyldighet ali sedermera skatta lika med öfrige , icke privilegierade jord-egendomar, eller ock alt det måtte blifva egare af sådane hemman obelaget att friköpa desamme från skattebördorne; ali, hvad frälse-säterien anginge, desamma borde deltaga i den allmänna jordskatten, enär de aldrig till Staten lemnat någon ersättning för den befrielse från skatter, som de åtnjuta.
Och har motionären härefter föreslagit, att alla säterier måtte åläggas skatt, i likhet med öfriga jorden, efter orternas olika belägenhet , äfvensom att deltaga i hållskjuts-, väg- och brobyggnads-skyldigheter, samt publika byggnaders uppsättande och vidmaglhållande inom församlingarne.
Härmed hafva sig förenat Olof Olsson_, Anders Jansson och Olof Hansson från Westerås Län , Lars Boethius från Stora Kopparbergs
Län , samt Jöns Ersson och Olof Carlsson från Wermlands Län.
Derjemte har nyssbemälde Olof Olsson uti motion , sorn blifvit hos Hedervärda Bonde-Ståndet väckt och lill Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet remitterad, föreslagit, att, som Rikets vid sisla Riksdag församlade Ständers beslut, angående Krono-tiondes och afrads-spanmåls samt öfriga räntors utgörande af hemman och lägenheter, efter ett medelpris af de sist iörflutne tio åren, ännu icke blifvit satt i verkställighet, oagtadt Ständerne stadgat, alt början med berörde förändring skulle ske år 1835, Rikets Ständer måtte hos Kongl.
Majit i underdånighet anhålla ora utfärdande af Författning i ämnet, att gälla från och med innevarande år.
Hvad sålunda blifvit anfördt och föreslaget, hafva Utskotten gemensamt t3git i betragtande; och som Stats-Utskollet redan, uti afgifvet Betänkande N:o 170, utlåtit sig i frågorne, så väl om undanrödjande af de olikheter i beskattningen, hvilka de serskilda jord-naturerne m. m. medföra, som äfven om sättet, hvarpå all Krono-tionde- och afrads-spanmål, samt de af hemman och lägenheter utgående räntor, som till Siats-Verket skola utgöras, Stafs- samt Ailm. Besv.- ocK Ekon.-Utskottens Utlåtande, N.-o 49• 27 Böra lösas; anse Utskotten sig icke kunna i dessa hänseenden meddela något vidare yttrande.
Hvad åter beträffar Lars Larssons från Örebro Län framställda yrkande, att säterier måtte åläggas alt, i likhet med den öfriga icke privilegierade jorden inom Riket, deltaga i hållskjuts-, väg- och brobyggnads-skyldigheter, samt publika byggnaders uppsättande och vidmaglhållande ; så få Utskotten först upplysa , att säterien i Sverige , med undantag af de i Skåne, Halland och Bohus
Län, i längre tider deltagit och ännu deltaga i utgörandet af väg- och bro-byggnad, äfvensom uppförandet och underhållandet af flere allmänna hus och byggnader; men att da deremot äro, liksom säterien i nämnde provincer, frie från gästgifveri-skjuls.
Att nu ålägga säterien i hela Riket alt, utan frivilligt medgifvande, lika med öfrige hemman utgöra skjuts och att deltaga i uppbyggandet och vidmagthållandet af alla allmänna lius och byggnader, anse Utskotten icke kunna eller böra försiggå.
Ty om det än medgifves vara en obestridlig förmon att de ©nera, sorn- af jorden utgå , vore jemnt fördelade och drabbade alla jord-naturer lika; så kan dock icke förbises, att, då hvarje egendoms egentliga värde är beroende af dess behållna afkastning och den af egendomen utgående större eller mindre tunga således eger béftydligt inflytande på dess värde, en jemkning, hvarigenom, till förmon för öfriga egendomar, den privilegierade jorden klefve ålagd skyldigheter, hvarifrån den nu är befriad, skulle medföra ett betänkligt förnärmande al egande-rätten, samt leda lili vinst för nuvarande innehafvärne af sådane egendomar, hvilkas skattebördor derigenom komme att nedsättas, men till förlust för dem, hvilkas egendomar, genom ökade onera, erli öl le ett minskadt värde.
På sådan grund och med åberopande jemväl af de skäl , som SlatsUtskottels ofvanberörde utlåtande, i fråga om yrkad jemkning i grundskatterne å de serskilda jord-naturerne, innehåller; få Utskotten tillstyrka, alt hvad Lars Larsson i förevarande hänseende föreslagit, mätte förfalla.
Slockholm den 21 September 18/fm 28 Stats-, Banco- och: Lag-Utskottens Betänkande, 1\--o
So. N:o 50, Ank. tili Exp. Utsk. den 22 September, kl, 1 e. ra.
Betänkande, i anledning af Peter Pehrssons frem Calmar Län motion om upphörande af Bankens och Riksgälds-,Contoirets forum privilegialum.
Uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet'afgifvet, till Banco- och Dag,- Utskotten derefter remitteradt, Memorial, liar Riksdags-fullmägtigen Peter Pehrsson-.-från Calmar Län, under anförande, alt det för Rikets Ständers Bank och Riksgälds-Contoir medgifna undantag att ega deras forum i Kongl. Ma j:ts och Rikets Svea Hof-Rätt icke vore af behof påkalladt, och att detta privilegium, .sorn obestridligen föranledde till olägenheter, omgångar och dryga kostnader för dem, som med bemälde Verk kommo i delo,, icke af tidslynnet gillades, föreslagit, alt, då både pligt och värdighet fordrade, att Rikets Stunder gjorde början med afskaffande af sådane domstolar för deras enskilda Verk, det måtte de stadganden, sorn bestämma Svea HofRätt tili första Domstol i Banken och Riksgälds-Contoiret rörande mål, varda upphäfne.
Af anledning, att motionen jemväl afsåg upphäfvande af en för Riksr gälds-Contoiret meddelad undantags-lag, hafva Bancor och Lag-Utskotten för frågans behandling, med Stat-Utskottet sammanträdi.
Utskotten hafva inhemtat, att, vid de t vänne nästföiflutne Riksdagarne, fråga varit väckt om upphäfvande af Bankens privilegierade forum, och att vid 1828—183a årens Riksdag Banko- och Lag-Utskotten (i Betänkandet N:o 6cp) föreslagit, att Bankens egna käromål liksom brottmål, de der röra Banken, utan att likväl innefatta åtal emot någon af dess tjenstemän eller betjente, skola behandlas och afgöras vid de domstolar, till hvilka sådane mål efter lag höra, men Rikets Ständer dertill icke lemnat bifall; hvaremot Utskotten, vid senaste Riksdag (uti Betänkandet Wto 5, afgifvet den q
April 1835j), enär Rikets Ständer, i anledning af andra väckta frågor om ytterligare lagstiftning för Rikets Ständers Bank, meddelat det förklarande, .att någon ytterligare lagstiftning för Banken, efter 87 §.
RegeringsFormen, icke under dåvarande förhållanden borde ega rum, funnit sig förhindrade att ingå i hufvudsaklig pröfning af frågan om upphäfvande af Stal**,.
Banco— och' Lag-Utskottens ■ Betänkande j N.-o 5b~ 29'
Bankens privilegierade forum, hvilket betänkande Rikets Ständer, då tiden, hänseende lill Riksdagens snart derpå föreslående upplösning, icke medgåf\e frågans ytterligare behandling af Utskotten, afslagit.
Med anledning af de mot förslaget oro ändring i Bankens forum, af dess myndigheter framstäfde anmärkningar, hafva Banco- och Lag-Utskotten, uti Betänkandet
Nio 6g, vid 1828—i83o årens Riksdag, bland annat, anfört: ”Enär en Bank, ehvad han tillhörer Staten eller något mindre samfund, icke är något annat, än ett upplag af capital till bedrifvande af penningerörelse, så bör den, i intetdera fallet, vara undantagen från det samhälles allmänna rälts-förhållanden, lill hvilket han hörer, eller i deras rätt föifördela de medborgare, lill hvilkas bästa han blifvit upprättad.” ”Hvad nyttan och nödvändigheten af Bankens nuvarande domstols* privilegium beträffar, så medförer det olvifvelagtigt mycken beqvämlighet för Bankens styrelse att få både kära och svara i Svea Hof-Rätt, men denna beqvämlighet tro Utskotten skäligen böra vika för andra parters rätt, hvilken lika olvifvelagtigt förnärmas, då deni ej tillåtes att svara inför de Domstolar, under hvilka de, efter allmän lag, lyda, och från hvilka de desto mindre böra af någon underordnad Corporation eller, person i samhället kunna, genom dess käromål, skiljassom de ej kunna det* i händelse Kongl. Majit och Kronan sjelf uppträder såsom kärande mot dem.” ”De svårigheter, Banken måste vidkännas vid utförande af rättegångar på aflägsna orter, äro inga andra än de, som åtfölja sakens bevakande på sådane orter för Kronan, för allmänna Verk eller Bolag, eller för enskilde personer.
Oin Banken begagnar sin rätt att anmoda Konungens Befallningshafvande att utse ombud, .och om dertill skulle begagnas samma personer, som Lill utförande af Kronans talan, så bör Banken ej rimligen kunna göra anspråk på säkrare eller bättre sakförare, än dem, som för^sjelfva Staten äro att tillgå. —- Skulle Banken likväl anse Kronans ombudsmän icke vara skicklige eller pålitlige nog att detta förtroende emottaga, så står det Banken, i hvarje serskildt fall, öppet att, efter omständigheterne, välja ett annat ombud, och de kostnader, sorn för ett sådant fordras, skola vid sakens slut, lika med andra nödiga rätlegångs-utgifter, till Banken återgäldas, så vida han haft laga skäl till sin talan.
— Någon inskränkning i sådant fall uti Bankens rätt till ersättning för låns påkostnader kunna Utskotten destomindre befara, till följd af domstolens flyttande närmare vederparten, som minskningen derigenom af hans egna rältegångs-kostnader bör motsvara ökningen i Bankens.” 30 Stats-, Banco- och Lag-Utskottens, Betänkande, Nio So.
”Utskotten bestrida icke, alt inskränkningen i Bankens domslols-privilegium kan medföra mera långsamhet i en eller annan rättegång, än om Banken, hädanefter såsom hittills, finge både kära och svara i Svea HofRätt; men de uppoffringar, vare sig i tid eller annat, sorn äro oski!jagtige från sakernas allmänna och rällsenliga ordning, måste Banken, efter Utskottens tanka, för ordningen skull tåla.
Svårigheten för
Banken att med tillräcklige besked och underrättelser förse sina ombud å aflägsna orter, är icke större än för andra persöner, hvilka, boende i landsorterne, nödgas tvista med Banken i Svea Hof-Rätt.
De original-handlingar, som af dessa försändas till Stockholm, kunna ock vara af lika stort värde, som de, hvilka från Banken afgå lill landsorterne.”
På dessa med flere anförde grunder, och med stöd jemväl af den erfarenhet, att ett lika vidsträckt privilegium ej varit beholligl för de rättegångar, som af Bankens betydliga Discont-rörelse blifvit föranledde, bade Utskotten ansett de af Bankens myndigheter anförde olägenheter icke vara af den beskaffenhet, att de borde afhålla lagstiftande magten från vidtagande af den åtgärd, som vore nödig för att, äfven i andra rättegångar, än dem, som angå discont-rörelsen, låta svarande parten komma i åtnjutande af den rättighet, Regerings-Formens 16 §. åt en hvar försäkrar, ”att blifva dömd af den domstol, hvarunder han rätteligen hörer och lyder."
Utskotten instämma till alla delar uti dessa yttranden, hvilka de anse gälla äfven i afseende på Riksgälds-Conloiret.
Emot dessa Verk kunna uppstå rättegångar om hemul, egande- och pant-rält lill fast egendom, m. m., hvilka tvister, deruti flera parter stundom måste instämmas, skola, i hvad de icke angå bemälde Veik, enligt allmän lag upptagas och pröfvas af domstol i orten, der egendomen är belägen.
Genom en sådan saks behandling af olika domstolar mäste uppkomma både betydlig tidsutdrägt och väsendtliga olägenheter för samtlige parterne.
Den förändring, att de tvistemål mot Banken och RiksgäldsConloiret, som, enligt allmän lag, skola till domstol i Slockholm instämmas,, hädanefter skulle anhängiggöras och handläggas vid första laga domstol derstädes, i stället för vid Svea Hof-Rätt, synes vara af mindie betydenhet, helst om, till följd af Rikets Ständers beslut, det Kärn ners- och LsgmansBätter skola upphöra, en instans af Under-rällei ne kommer att försvinna.
Af dessa skäl och då afskaffande af Bankens och Riksgälds-Contoii els privilegium att hafva deras första domstol i Svea Hof-Rätt skulle leda till enhet i rältegångs-otdimigen, hvilket Rikets Ständer, genom åtskilliga beslut vid innevarande Riksdag, sökt alt, i hvad på dem ankommit, tillvägabringa Stais-, Banco- och Lag-Utskottens Betänkande, N.o ö'o. 31 kunna Utskotten icke inse någon gillig anledning att för Rikets Ständers enskilde
Verk bibehålla deremot stridande undantag; och få Utskotten alltså vördsamt tillstyrka, alt Rikets Höglo fl. Ständer för deras delmålte besluta , att alla de stad'gantlen, enligt hvilka Banken och Riksgäl dsContoiret hafva deras första domstol uti Svea Hoj-Rätt, antingen de kära eller svara, skola upphäfvas, och följagtligen alla mål, deruti bemälde Verk blifva parter, hädanefter upptagas och pröfvas vid de domstolar, dit målen efter allmän lag höra.
Kommande, i händelse Rikets Höglofl.
Ständer till denna Utskottens hemställan lemna bifall, vederbörande Utskott att serskildt föreslå de förändringar i Lagen för Rikets Ständers Bank och rättelse i redactionen af § ioo i Concurs-lagen, sorn i följd deraf kunna finnas al nöden.
Slockholm den 17 September iS4o.
Af Herr Helsingius: ”Då jag anser det mindre väl betänkt att nu med Banken vidtaga någon sådan förändring, hvarigenom den lyckliga opinion om dess soliditet, som nu eger rum, och hvars fortfarande utgör en väsend tlig garanti för realisationens bestånd, i någon mon kan komma att rubbas, så måste jag reservera mig mot sammansatta Utskoltens med knapp pluralitet fattade beslut om upphörande af Bankens forum privilegiatum, unden åberopande för öfrigt af min år i83o inom Banco- och Lag-Utskotten afgifne reservation i samma sak, och då andra fora privilegiata ännu qvarstå och förmodligen icke komma att eflergifvas; anhållandes, alt delta må (å åtfölja Betänkandet.” Häruti instämde Herr Presidenten m. m.
Friherre Leijonhufvud och Herr Prosten, Doctor Hvasser.
Af Herr Lands-Secreteraren m. m.
Halling: ”Med de sammansatta Utskotten har jag icke kunnat öfverensstämma deruti, att Banken och Riksgälds-Conloiret skulle förlora rättigheten, äfven såsom svarande parter, att ega sitt forum uti Kongl. Svea Ilof-Rätt.
Jag har trott denna rättighet j. flere afseenden vara både nyttig och lämplig att bibehålla, samt att den, hvad Banken serskildt angår, icke kan borttagas, utan en förändring uti a § af Bank-Lagen den 1 Mars r83o, som innehåller, att, om
Banken vägrar att någon sedel vid uppvisandet inlösa med det belopp, som genom Mynt - bestämnings-Lagen af; samma tlag blifvit faststäldt, må sedel-inneliafvaren derom göra skriftlig anmälan i Kongl. Svea Hof-Rätt, hvilken, efter att deröfver hafva hört Baraco-Fullrnagtige, eger alt med frågan, enligt Lag och Författningar, förfara.
Let är väl sami t, att en förändring häruti nu tillika är föreslagen, men utom det, tätt jag för min del anser hvarje, äfven den minsta rubbning uti de lagar, på hvilka realisationen blifvit byggd, vara betänklig, och framför allt ännu för tidig, finner jag, serdeles i denna del, det vara af synnerlig vigt, att, lill förkortande af rättegången, Kongl. Svea Hof-Rätt bör vara den domstol , som i lörsta instancen upptager så beskaffade mål, jemförliga med dem, Concurs-Lagen afhandlar.
Äfven uti andra mål, der någon vill kära till Banken elier Riksgälds-Contoiret, begge förvaltade af Rikets Ständers egne Ombud, synes fördelen och lämpligheten deraf, att målen instämmas till Kongl. Svea-Hof-Rätt, vara öfvervägande emot de olägenheter, deraf möjligen i något fall skulle kunna uppkomma.
Deremot har jag ansett både Banken och Riksgälds-Contoiret kunna , utan skada och till undvikande af mycken tidsutdrägt, vid de vanliga domstolarne utföra sin kärande talan , samt hittills gällande stadgar om serskild pröfning i Kongl. Svea Hof-Rätt, af de anmärkningar, som göras emot Bankens fordrings-anspråk i concurs-mål, vid hvilken domstol desse förekomma, böra helt och hållet upphöra.
I följd af dessa åsigter, har jag, för min del, inskränkt mig lill att vilja föreslå, att Rikets Ständers Bank och Riksgälds- Contoir må, hädanefter som hittills, hafva sitt forum i Kongl. Svea Hof-Rätt, då annan till Banken eller Riksgälds-Contoiret kärar, och att följagtligen, när någon söker belöning för upptäckt af sedlars efterapning, förfalskning eller utprångling, frågan derom äfven i samma Hof-Rätt skall upptagas; men att deremot Bankens och Riksgälds-Cohtoirets egna käromål, likasom brottmål, de der röra Banken eller Riksgälds-Contoiret, utan att likväl innefatta åtal emot någon af dessa Verks tjenstemän eller betjente, skola behandlas och af göras vid de domstolar, till hvilka sådane mål efter
Lag höra; samt att, såsom följd häraf och till förekommande af allt missförstånd, tillika stadgas måtte, att hvad om pröfning af Rikets Ständers Banks och Riksgälds-Gontoirets fordrings-anspråk i concurs-mål serskildt finnes föreskrifvet, kommer att till all vidare kraft och verkan upphöra.” Empt Betänkandet hafva jemväl sig reserverat:
Herr Prosten Liedzéni Herr Prosten Berlin, Herr Schartau, Herr Carlberg, Herr Borgmästaren Ekholm och Herr Borgmästaren Helleday.
Siats--samt Allm. Besv.- och Ekon.-U t skottens Betänkande, IV.-o Si. 33 N:o 51.
Ank. till Exp. Utsk. den 22 September, kl. 1 e. m.
Bétänkande, i ättledning af väckt fråga om skyldighet för Ein bets- och Tjenstemän m. fl., att, då de företaga resor i Kongl. Maj.ts och Kronans ärenden och på dess bekostnad, färdas på ångfartyg, der sådant sig göra låter.
Uti en af Herr Reutersvärd, P. H. , hos Tlöglofl.
Ridderskapet och Adeln vackt, lill Slats-Ulskottet remitterad motion, har blifvit föreslaget: att alla Stålens em.bels- och tjenstemän m. fl., som resa på Kronans be kostnad, mätte åläggas att, under de åistider, då ångfartyg med beqvämlighet kunna begagnas, och der sådane finnas att tillgå, på dem färdas, så långt möjligt är, utan hinder för resan eller dess fördröjande, så framt ej serskilda omständigheter fordrade undantag härifrån, i hvilket fall Kongl. Maj:t eller den auctoritet, sorn anbefallt resan, borde dertill lemna medgifvande; och har motionären,. såsom skäl för detta yrkande, anfört, att ångfartygen i Sverige vunnit det förtroende,, att de fleste resande, så väl till vinnande af större beqvämlighet och skyndsammare fortkomst, som äfven för penningebesparing, heldre skola begagna dessa transportmedel, åtminstone under sommarmånadetne, än att färdas landvågen; att äfven embets- och tjenstemännen, vanligen och då sådant låter sig göra, skola företaga sina embetsresor å ångfartygen i och > icke destomindre påföra Kongl. Majit och Kronan resekostnader, efter hvad dé hade utgjort, . om > resorue företagits landvågen; att den föreslagna åtgärden derjemte skulle, om den verkställdes, leda till en besparing i Stats-Verkels utgifter, sorn vore så mycket mera behöflig, sorn de af Rikets Ständer anslagne summor till reseoch tractaments-kostnader sällan befunnits tillräck lige; samt' slutligen att anslaget härtill, i händelse skjutslégan kommer att ökas, , tarfvade en betydlig tillökning.
Efter det Stats-Ulskottet ■ ansett1 sig böra tillsammans med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet behandla frågan, hafva Utskotten gemensamt tagit densamma i öfvervägande; och ehuru Utskotten, lika med motionären, önska, att minskning uti det betydliga anslaget för embetsoch tjenslemäns rese- och tractaments-kostnader måtte kunna åstadkommas, Bih. till R.
Brot. 184°■ 4 Sami. 1 Afd. i2:te Haft. 5 34 Stats* samt Alim.
Bcsv - och Ekon.-ZJt skottens Betänkande, AV.-o Sh hafva Utskotten dock icke ansett någon besparing härutinnan kunna beredås genom berörde af motionären väckte förslag, enär å-hg färlen icke är så oafbrutet fortfarande och bestämd, att densamma-ovilkorligen kan beräknas i likhet med gästgifveri-skjuts, och då afgång§timmar samt reseturer för ångfartygen äro förändring underkastade, efter enskilde egares godtycke , å hvilka det äfvenledes beror att efter välbehag höja eller minska afgifterne för dem, som derå vilja färdas; af hvilket allt det vill synas, att det för närvarande och innan ångfarten vinner större utbildning, är med snart sagd t oöfvervinnerliga svårigheter förknippadt att, om motionärens förslag skulle bringas i verkställighet, i berörde afseende lemna några allmängiltiga regiementariska föreskrifter; hvarförutan det ej torde vara hvarken med billighet eller rättvisa öfverensstämmande att föreskrifva dem, sorn resa i Kronans tjenst, att å vissa årstider och vid vissa tillfällen ovilkorligen företaga resan till sjös; i anseende hvartill, och då nedsättning uti antalet af hästar för-embetsman eller sådane personer, sorn företaga resor i Kongl. Maj:ts och Kronans ärenden, redan blifvit föreslagen, och hvarigenom torde kun?- na vinnas någon besparing, motsvarande dea förhöjning i skjutslega,, sorn kan komma alt ega rum, Utskotten anse sig böra tillstyrka,, att ifrågavarande förslag må förfalla.
TRYCKT HOS J. A. WALLDIN, 1,840.
Slats- samt Allm,, Besv, och Ekon, Vlsk, Betänkande , 2V.-0 S2, 1 N:o 52.
Ank. lill Exp. Utsk■ den 9 IVov., kl. 11 f. m.
Betänkande} i anledning af väckta frågor om förändring i grunderna för utgörandet af plan-penningar.
■Från det Hedervärda Bonde-Ståndet hafva till Stats-samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens handläggning följande motioner öfverlemnade blifvit, nemligen: l:o Af Riksdags-fnllmägtigen från Kronobergs
Län Petter Gabrielsson, som fästat Rikets Ständers uppmärksamhet vid det med rättvisa oförenliga och till tvister ledande förhållande, som nu eger rum, vid utgörandet af så kallade planpenningar eller ersättning af utrotar till stamrotarne, å hvilkas egor soldat-torpen äro förlagde.
En sådan ersättning hade i knekte-contraetet af den 13 Maj 1685, för Jönköpings och Kronobergs Regementen, blifvit fastställd till En daler silfvermynt årligen; men om vid den tiden och med afseende på den obetydliga ego vidd, som då anslogs åt torpen, nyssnämnde ersättning kunnat finnas nöjagtig, så vore den nu, ställd i bredd med förändrade myntvärden, och i synnerhet med den mångdubbla tillökning i åker och äng, som, utöfver contractets lydelse, sedermera kommit torpen till godo, högst otillräcklig, enligt motionärens åsigt; i öfverensstämmelse hvarmed, och efter en omständlig framställning af de förfoganden, hvilka, tid efter annan, så väl å Rikets Högloflige Ständers, som å Regeringens sida, i förevarande ämne vidtagne blifvit, men hvilka dock icke skola medfört påräknad verkan till stamrotarnes lindring, motionären funnit sig föranlåten hemställa, att Rikets Högloflige Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om den förklaring, ”att planpenningarne af utrotar till stamrotar vid Jönköpings och Kronobergs
Regementen må, när godvillig öfverenskommelse derom ”ej kan emellan rote-intressenterne träffas, bestämmas efter hvad soldat-torpet, ”med hvad dertill i bete, gärdsel och vedbrand eller annat af stamroten ensamt bestås, kan anses afkasta, enligt behörig värdering, och utroten betala sin ”lott i denna afkastning, efter sin andel i hela roten.”
Uti hvilken hemställan Riksdags-fullmägtige från Jönköpings Län, Petter Persson, Jonas Andersson och Per Mårtensson med motionären sig förenat. 2:o Af Riksdags-fullmägtigen från nyssnämnde Län Petter Jönsson, sora. anfört, att otillräckligheten af den ersättning för soldat-torp, hvilken under Bih. till R.
Prot. 1840. 4 Sami. 2 A/d. 13 Haft. 1 2 Stats- samt Allm.
Betänkande j N.-o 52. namn af planpenningar, till stamrotar af slrörotar utgår, vore nogsamt bekant; och som denna ersättnings-fråga varit, vid flere Riksdagar, föremål för Rikets Högloflige Ständers öfverläggningar, utan att någon tillfyllestgörande rättelse vunnits, så har motionären föreslagit: ”att strö-rotarne måtte åläggas antingen utbetala i plan-penningar, i förhållande till sin andel i roten, det belopp, hvarmed stamroten kan anse sig ”belåten, eller ock, mot samma ersättning, som stamroten fordrat, mottaga ”och inrymma soldat-torpet på sina egor;” Och hafva, vid målets föredragning till remiss, nedannämnde Riksdagsfullmägtige yttrat sig, nemligen: