Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit, som den 21 nästlidne April tagit detta ärende under nådig pröfning, och, vid öfvervägande af hvad sålunda förekommit, då icke funnit skäl vara för handen att på föreslaget sätt disponera det af Rikets Ständer för innevarande statsregleringsperiod åt boställshafvare anvisade låneunderstöd af 150,000 Riksdaler och följaktligen icke heller att meddela nådig föreskrift om föreslagen förändring i de genom Kongl.
Kungörelsen den 4 Maj 1827 i förevarande ämne gifria bestämmelser, vill i stället härmed föreslå Rikets Ständer, att de kostnader, som fordras för verkställighet af laga skifte å boställen och af sådant skifte blifva en följd samt nu åligga boställenas innehafvare och enligt ofvanåberopade Kungörelse på tjugu års tid fördelas, ma utgå af statsmedel i hvad civila och militära boställen angår, samt i afseende å ecklesiastika boställen gäldas af vederbörande kyrkor eller församlingar, äfvensom att såväl dessa kostnader, sorn de, hvilka redan nu 6 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 36. åligga statsverket för landtmäteriförrättningar, må, enär sammanlagda beloppet icke på förband kan bestämmas, utgå från förslagsanslagen till rese- och traktamentspenningar och anordnas å samma anslag till den hufvudtitel, hvarunder det boställe, som undergår skifte, anses böra.
De frågan rörande handlingar komma att tillhandahållas vederbörande Utskott; och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd oph ynnest städse välbevågen. C AIIL. G. Lagerstråle.
Utdrag af Protokollet öfver Civil-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 10 November 1865, Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden : Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld och Carlson.
Chefen för Civil-departementet, Statsrådet Lagerstråle, uppläste till justering följande i enlighet med Kongl.
Maj:ts, uppå Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, förut fattade beslut uppsatta förslag till nådiga Propositioner till Rikets Ständer, nemligen : l:o angående förändring i gällande bestämmelser om godtgörandet af kostnader vid laga skifte å boställe; Och behagade Kongl.
Majit, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag samt förordna, att, i enlighet dermed, nådiga Propositioner af den lydelse bilagorna Litt.
A. till detta Protokoll utvisa, skulle till Rikets Ständer afgå.
Proposition N:o 37. 7 M 57.
Ank. till Exp.-Utsk. den ‘22 Nov. 1865. kl. 6 e. m.
Maj;ts nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående förändrad grand för uttaxering af Landstingsmedel; Gifven Stockholms Slott; den 10 November 1865.
I sammanhang med den på Rikets Ständers förslag den 15 September 1863 beslutade förändring al § 58 i Kongl. Förordningen den 21 Mars 1862 örn kommunalstyrelse på landet, beträffande granden för kommunalutskyldernas utgörande, lät Kongl.
Maj:t genom Sine vederbörande Befallningshafvande infordra Landstingens underdåniga yttranden i fråga dels huruvida icke berörda förändring jemväl påkallade en i hufvudsakligen enahanda rigtning gående förändring i bestämmelserna om de afgifter, som af Landstinget, jemlikt § 47 i Kongl.
Förordningen om Landsting beslutas, så att dessa afgifter i allmänhet, komme att. för jordbruksfastighet, ehvad den är i mantal satt eller ej, utgå med dubbelt belopp emot för annan fastighet, frälseränta och hvarje annat beskattningsföremål, dels om icke, oberoende häraf, sådan jordbruksfastighet, för hvilken bevillning ej utgöres, i allt fall borde erlägga afgifter tili det belopp, som, derest bevillning för densamma skulle enligt Art.
IL Bevillnings-stadgan utgå, på grund af taxeringsvärdet mot, sådan bevillning svarade.
Af de underdåniga yttranden, som i följd häraf inko mm o frän samtliga Landstingen, utom Westmanlands läns, dit. det Kongl. Cirkuläret icke hann ankomma före Landstingets afslutande, visade sig, att för den ifrågasatta förändringen i grunden för landstingsmedlens uttaxering uttalat sig sexton Landsting, nemligen i Upsala, Skaraborgs, Jönköpings, Södermanlands, Elfsborgs, Calmar, Stora Kopparbergs, Wermlands, Gefleborgs, Westerbottens, Malmöhus, Christianstads, Blekinge, Göteborgs och Bohus, Jemtlands och Norrbottens län, samt att förändringen blifvit afstyrkt af Landstingen i sex län, nemligen Stockholms, Ostergötlands, Orebro, Wester-Norrlands, Gotlands och Hallands; hvarjemte ett Landsting, Kronobergs läns, biträdt. förslaget derom, att äfven pa sådan jordbruksfastighet, för hvilken bevillning icke utgöres, landstingsmedel skulle uttaxeras i förhållande till taxeringsvärdet, men, beträffande proportionen mellan den andel i nämnda medel, som borde uttaxeras af jordbruksfastighet, och den andel, som uttaxerades af annan fastighet, frälseränta och hvarje annat beskattningsföremål, föreslagit, att, denna i allmänhet icke borde bestämmas högre än såsom Fem till Tre. 8 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 37.
Det vida öfvervägande flertalet bland Landstingen hafva således uttalat sig för antagandet af den ifrågaställda förändrade debiteringsgrunden för afgifter, som af Landstingen till uttaxering beslutas.
Då emellertid en så beskaffad förändring skulle innefatta rubbning af den grund för ifrågavarande afgifters utgörande, sorn, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut, blifvit i Kongl. Förordningen om Landsting stadgad, har Kongl. Maj:t, vid ärendets föredragning den 6 Augusti 1864, funnit, vidtagandet af omförmälda förändring i de härom gällande bestämmelser då icke böra af Kongl. Majit definitivt beslutas, men förklarat sig vilja närmare tidpunkten för nästa riksdag taga frågan i förnyadt öfvervägande, i ändamål att göra densamma till föremål för behandling af Rikets Ständer, hvaremellertid Kongl. Majit, i nåder föreskref att Dess Befallningshafvande i de län, hvarest den ifrågaställda förändringen i debiteringsgrunden blifvit af Landstingen förordad, skulle till Landstingens ompröfvande öfverlemna, huruvida icke äfven de afgifter, som vid 1864 års Landsting beslutades, utan att särskild grund för erläggandet bestämdes, borde med tillämpning af förut omförmälda föreslagna nya grund uttaxeras.
Med anledning af' hvad sålunda i denna fråga förekommit, vill Kongl. Majit härmed i nåder föreslå Rikets Ständer att antaga o i Vanberörda, med nu gällande grund för debitering al kornmunal-utskylder ä landet öfverensstämmande, förändrade allmänna grund jemväl för utgörande af de afgifter, som af Landstinget till uttaxering beslutas.
I sammanhang härmed och da den i 1 mom. sista punkten af förut åberopade § 47 i Landstings-författningen medgifna rätt för Landstinget att, “med afseende å ett ifrågastäldt företags beskaffenhet, särskildt bestämma grunden för uttaxering af de medel, som för dess utförande erfordras", synes blifva mindre behöflig, om en billig allmän grund för afgifternas utgörande fastställes, vill Kongl. Majit tillika föreslå Rikets Ständer att, derest den ofvan framställda förändringen i Landstings-förordningens stadgande]! uti ifrågavarande afseende varder af Rikets Ständer antagen, då jemväl taga tinder särskildt öfvervägande, huruvida icke ofvanåberopade sista punkt i 1 mom. af nämnda § bör utgå samt §:en gifvas den förändrade lydelse, som af Rikets Ständers beslut i ena eller andra afseendet kan föranledas; blifvande, i den män §iens innehåll varder ändradt, någon jemkning i föreskrifterna i § 48 om uppställningen af de förteckningar, som skola tjena till ledning för Landstingsskattens bestämmande och de derpå grundade sammandrag, erforderlig.
De till detta mål hörande handlingar skola vederbörande Utskott tillhandahållas.
Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest, städse välbevågen.
C A R L. (i.
Proposition N:o 37. 9 Utdrag af Protokollet öfver Civil-Ärenden, hållet inför Hans MajU Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 10 November 1865.
Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten., Bredberg, Thulstrup, Renterskiöld och Carlson.
Chefen tor Civil-departementet, Statsradet, Lagerstråle, uppläste till justering följande i enlighet nied Kongl. Maj:ts, uppå Stats-Radets enhälliga tillstyrkande, förut fattade heslut uppsatta förslag till nådiga Propositioner till Rikets Ständer, nemligen: 2:o angående förändrad grund för uttaxering af Landstingsmedel: — — Och behagade Kongl. Majit, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag samt förordna, att, i enlighet dermed, nådiga Propositioner af den lydelse, bilagorna Litt. — B. — — till detta Protokoll utvisa, skulle till Rikets Ständer afga.
Ex protocollo Otto W. Seippel. Bih. till R.
Prof. 1865 1866. 1 Sami. 1 Afd. 17 Haft. 10 Kongl. Maj:ts Nåd.
Exp.-Utsk. den 22 Nov. 1865, kf. 6 e. m.
Majds nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående berättigande för Landshöfdingen i Skaraborgs län, f. d.
Jonas Wrem, att vid af skedstagandet erhålla pension å Allmänna Indragningsstaten; Gif ven Stockholms Slott den 10 November 1803.
Hos Kongl. Majit har, uti ingifven underdånig ansökning, Landshöfdingen i Skaraborgs län, f. d.
Jonas Waern, som är född den 16 Juli 1799 och, enligt ansökningen bilagd tjensteförteckning, inträdt i rikets tjenst den 13 Maj 1819, då han antogs till e. o. kanslist i Kanslistyrelsen, samt derefter tjenat.
Staten dels såsom officer från den 15 Februari 1820 till den 6 Februari 1830, dels såsom Statsråds-ledamot från den 18 Maj 1844 till den 10 April 1848 och dels såsom Landshöfding från den 14 December 1857, och derjemte varit i hvarjehanda allmänna värf använd, — i underdånighet anhållit att, enär han, på sätt bifogadt läkarebetyg vitsordade, under år 1863 träffats af ett slaganfall, som efterlemnat ett försvagadt och i allmänhet aftagande helsotillstånd, hvilket vid utöfningen af hans embete ofta måste finnas menligt och medföra ansträngningar, missgynnande för möjligheten att återvinna en varaktigare helsa och ernåendet af en längre lifstid, Kongl.
Majit måtte, ehuru sökandens tjenstetid icke uppginge till det antal år, som berättigade till pension å Allmänna Indragningsstaten, i nåder täckas hos Rikets Ständer göra framställning derom, att sökanden, som pä sin ålderdom befunne sig i mindre bekymmerfria ekonomiska omständigheter än tillförene, då han, oförhindrad af tjensteåligganden, kunde åt vården af enskilda angelägenheter egna en oafbruten verk - \
Proposition N:o 3S. 11 samhet, måtte vid afskedstagandet beviljas pension i likhet med hvad för Landshöfdingar i allmänhet vore stadgadt.
Dä, pä sätt det afgifna läkarebetyget utmärker, f. d. Statsrådet Waerns helsotillstånd icke medgifver ett fortsatt utöfvande af hans innehafvande Landshöfdinge-embete intilldess han, som redan är öfver 66 år gammal, jemväl uppnått den för pensions åtnjutande å Allmänna Indragningsstaten stadgade tjensteålder, vill Kongl. Majit, med afseende härå och i betraktande af de vigtiga värf, i hvilka f. d. Statsrådet Waern varit i rikets tjenst använd, härmed föreslå Rikets Ständer, att f. d. Statsrådet Waern ma, från och med månaden näst efter den, uti hvilken afsked från Landshöfdinge-embetet kan varda honom beviljadt, å Allmänna Indragningsstaten uppföras till åtnjutande under sin återstående lifstid af den för Landshöfdingar bestämda ärliga pension af Sex tusen Riksdaler Riksmynt.
C A R L. G. Lagerstråle. 12 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o SS - Utdrag af Protokollet öfver Civil-Ärenden, hållet inför Haris Uaj;t Konungen i Ståts-Rådet ä Stockholms Slott den 10 November 1S65.
Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt., Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld, Carlson.
Chefen för Civil-departementet, Statsrådet Lagerstråle, uppläste till justering följande i enlighet med Kongl. Maj:ts, uppå Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, förut fattade beslut uppsatta förslag till nådiga Propositioner till Rikets Ständer, nemligen och 3:o angående berättigande för Landshöfdingen i Skaraborgs län, f. d.
Jonas Waern, att vid afskedstagandet erhålla pension å Allmänna Indragningsstaten:
Och behagade Kongl. Maj:t, uppå Stats-Radets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, samt förordna att, i enlighet dermed, nådiga Propositioner af den lydelse, bilagorna Litt. — — — C, till detta Protokoll utvisa, skulle till Rikets Ständer afgå. * Kx protoeollo Otto W.
Stockholm, tryckt hos A. Cedergren, 1865.
Maj:ts Nåd. proposition IM 39. i W.o 39, Arik. till Exp.-Utsk. den 22 Nov. 1865, kl. 6 e. m. Kongl.
Majds Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående med Frankrike afslutade Handels- och Sjöf'arts-traktater; Gifven Stockholms Slott den 11 November 1865.
Genom särskilda, under loppet af de sistförflutna 40 åren afslutade trakta» ter, liar för Svenska fartyg betingats rättighet att i de flesta Europeiska länder och deras kolonier, äfvensom i Nord-Amerikas förenta Stater, behandlas lika med inhemska fartyg.
Den ökade sysselsättning, Svenska skeppsfarten sålunda erhållit, har, i förening med andra orsaker, bidragit dertill, att handelsflottans lästetal under nämnda tid mer än fördubblats.
Alltsedan medlet af förra århundradet, då ett “preliminärt handels- och sjöfarts-fördrag“ år 1741 ingicks mellan Konungarne Fredrik I och Ludvig XV, och hvaruti hänvisades till den “navigations- ’ och handelstraktat, hvilken mellan Deras Majestäter kommer att slutas", hafva, vid olika tidpunkter, underhandlingar varit inledde, för att åtS venska fartyg bereda en förmånligare behandling i Frankrike.
Så har detta löfte om en lämplig reglering af Sveriges handels- och sjöfartsförhållanden med Frankrike blifvit förnyadt, icke allenast uti en “provisorisk konvention" af den l:sta Juli 1784 mellan Konungarne Gustaf III och Ludvig XVI, utan äfven uti Art.
VIII af fredsfördraget, af den 6 Januari 1810, der det heter att “en Handelstraktat skall kunna upprättas, för att åt handeln båda Staterna imellan, försäkra alla de begifvanden, som med densamma kunna vara förenliga, och hvarigenom hvar och en af de båda Nationerna skall hos den andra erhålla de fördelar, som äro de mest gynnade Nationer tillagda", — utan att likväl de såBih. till R.
Prot. 1865 & 1866. 1 Sami. 1 Afd. 18 Häft. 1 2 Kongl. Majlis Nåd.
Proposition 39. lunda för iner än ett 100 år tillbaka först beslutade, och sedermera förnyade gånger utlofvade traktater kunnat bringas till stånd.
Den egentliga svårigheten vid dessa underhandlingar härrörde derutaf, att Frankrike icke velat åtnöja sig med en reciprocitets-traktat på samma grunder som de sjöfarts-fördrag, hvilka Sverige med andra Magter afslutat.
Såsom vederlag för Svenska fartygs nationel a, behandling i Frankrike, vid direkta resor från hemlandet eller från Norrige, fordrades att tull och öfriga afgifter vid införseln till Sverige af Franska naturalster och tillverkningar skulle nedsättas.
Sålunda yrkades år 1847 hufvudsakligen, att tullen för vin på fat skulle nedsättas från 24 till 4 sk.
B:ko för kannan, och för vin på buteljer från 1 R:dr till 8 sk.
B:ko för kannan, samt att införsels-förbudet för sidenväfnader och kläden skulle utbytas mot tullsatser icke öfverstigande 25 procent af värdet.
Med anledning af de politiska tilldragelserna år 1848 förklarade emellertid Kongl. Maj:t, att, i anseende till den derigenom uppkomna industriela kris, oöfvervinueliga hinder mötte för medgifvande af de å Sveriges sida år 1847 erbjudna lättnader i tullbestämmelserna för Franska manufakturvaror.
Underhandlingen upptogs ånyo åren 1850—1854, men utan att leda till något resultat.
I följd af den förändring i Frankrikes handelspolitik som sedermera inträdt, afslöts af denna Magt år 1860 en traktat med England, hvarigenom tullen å Engelska export-artiklar betydligen minskades i Frankrike, emot det att Franska fabriks- och slöjdvaror, med ytterst få undantag, deribland bränvin, sprit och maltdrycker, samt tobaks- och socker-fabrikater, förklarades tullfria i England.
Tullen på vin vid införsel till detta land nedsattes betydligt.
Följande året blefvo mellan Frankrike och Belgien särskilda handels- och sjöfartsfördrag afslutade, på grund af hvilka Belgiska varor få införas till Frankrike mot samma tull som Engelska, och afgifterna för Belgiska fartyg, vid direkta resor från hemlandet, nedsattes till enahanda belopp som det, hvilket borde af Franska fartyg erläggas i Belgien.
Snart derefter öppnades underhandling om traktater i samma syftning mellan Frankrike och Preussen, å egna samt Tyska Tullföreningens vägnar, hvilka redan år 1862 blefvo afslutade.
Sedan, genom dessa öfverenskommelse!’, en ny bana blifvit af Frankrike beträdd, ansåg Kongl.
Maj:t tidpunkten vara inne att ånyo upptaga frågan om en sjöfartstraktat mellan de förenade Rikena och Frankrike.
Förberedande åtgärder vidtogos för detta ändamål.
Det visade sig då, att den Kejserliga Regeringen var benägen att medgifva Sverige och Norge samma förmåner, som åt England, Belgien och Tyska Tullföreningen blifvit försäkrade, så framt Kongl. Maj:t, genom en samtidigt afslutad handelstraktat, samtyckte att å sin sida bevilja skälig nedsättning i tullen å Franska export-artiklar.
Vid de första meddelanden, som med afseende härå egde rum, fordrades å Frankrikes sida, att tullnedsättningarne i Sverige och Norge borde utsträckas åtminstone lika långt som de af Belgien och Tyska Tullföreningen medgifva nedsättningar.
Då likväl detta, hvad be - Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition Jls 39. 3 träffade vissa Svenska fabriksnäringar, kunde hafva ansetts bilda en alltför hastig öfvergång från det skydd desamma, genom förbud och höga tullafgifter länge åtnjutit; och då en så ansenlig nedsättning äfven kunde antagas medföra en betydligare minskning i Statens på tullafgifterna grundade inkomster, måste å dessa omständigheter behörigt afseende fästas, och Kongl. Maj:t fann sig derföre icke kunna i allmänhet erbjuda större nedsättning i tullen å Franska fabriks- och handtverksvaror, än som i alla händelser för dylika varor ansågs skäligen böra innan kort i Sveriges allmänna tulltaxa införas, äfven derest någon handelstraktat med Frankrike icke kommit till stånd.
Efter de nedsättningar, som trädde i kraft med år 1858, hade Svenska tulltaxan förblifvit i det närmaste oförändrad intill den tid, då Rikets Ständer mot slutet af år 1862 sammanträdde.
Den erfarenhet, som vunnits under dessa fem år, inom hvilka nästan alla våra näringar vunnit en högst betydlig tillvext, hade ytterligare bekräftat, att en försigtig öfvergång till ett friare tullsystem långt kraftigare bidrager till utvecklingen af för landet gagneliga näringar, än det alltid osäkra, ofta förlamande stödet af skydd mot täflan med främmande tillverkningar, samt att statsinkomsten ingalunda minskas i samma förhållande som nedsättning sker i tullen för dessa, eller öfriga artiklar.
Med stöd af denna erfarenhet, och för att afhjelpa insedda brister och oegentligheter, samt med afseende å varuförbrukarens billiga fordringar att icke öfver höfvan beskattas, till största delen endast till enskildes förmån, fann Kongl. Maj:t väl omständigheterna påkalla en fullständig omarbetning af tulltaxan, men då, efter inhemtade upplysningar, det syntes sannolikt att den länge eftersträfvade traktaten med Frankrike skulle kunna afslutas på antagliga vilkor, förklarade Kongl. Maj:t, i Skrifvelse till Rikets Ständer af den 21 November 1862, att nödig omtanka bjöde att icke gå underhandlingarne härom i förväg genom framställning af förslag till någon större reform i dåvarande tulllagstiftning.
I öfverensstämmelse härmed förblefvo också bestämmelserna rörande införseltarifen i alla väsendtliga delar oförändrade äfven vid sednaste riksdag, ehuru Rikets Ständer i fråga om utförseltullarne vid detta tillfälle fattade det vigtiga beslut, att alla dylika afgifter skulle ur taxan försvinna.
I underdånig skrifvelse angående beräkningen af Statsverkets inkomster, af den 23 November 1863, anmälde Rikets Ständer med afseende å tullbevillningen, att, då antagligt vore det nedsättning i tullsatserna för vissa artiklar kunde, med anledning af den ifrågasatta handels- och sjöfartstraktaten med Frankrike, komma att ega rum, hade Rikets Ständer på denna och flera anförda grunder, ansett tullinkomsterna, hvilka i medeltal under de fyra sista åren uppgått till 14,143,307 R:dr, och af Kongl. Maj:t, i nådig Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, antagits böra beräknas till 14,000,000 R:dr., likväl icke med säkerhet kunna upptagas till högre belopp än 13,500,000 R:dr.
Proposition J\§ 39.
Derefter öppnades, i December 1863, formliga underhandlingar med Kejserliga Franska Regeringen angående ifrågavarande traktater, och fortgingo till den 14 Februari 1865, då Kongl. Maj:ts Minister i Paris, jemte de å Franska sidan särskildt befullmägtigade ombud, afslutade och undertecknade Handels- och Sjöfarts-traktater mellan Kongl. Majit, å ena, samt Hans Majit Fransmännen Kejsare, å andra sidan.
Till följd af begge dessa Traktater, hvilka under den 10 sistlidne Mars blifvit af Kongl. Majit ratificerade, och, på grund af deruti träffade öfverenskommelser, från och med den 15 derpå följande April satte i verkställighet, äro Svenska fartyg berättigade att i Frankrikes hamnar tillgodonjuta alla de förmåner, som beviljas den mest gynnade
Nations fartyg och de med sådana fartyg in- och utförda laster.
Vid direkta resor från Sverige eller Norge har för Svenska fartyg betingats fullständig frikallelse från läst-afgifter i Frankrike så snart Franska fartyg kunna komma att åtnjuta enahanda förmån i de förenade Rikenas hamnar.
Intilldess sådant möjligen kan beslutas, skall för Svenska fartyg erläggas 75 centimer par tonneau, eller omkring 2 R:dr 34 öre för nyläst (1 R:dr 35 öre för svår läst), motsvarande de lastpenningar, samt fyr- och båkafgifter, som, enligt uppgjorda beräkningar, i medeltal för Franska fartyg nu betalas i Sverige.
Sedan längre tid tillbaka, och intilldess att sjöfartstraktaten trädde i kraft, utgjorde afgiften för Svenska fartyg i Franska hamnar 4 Francs 50 cent. pär tonneau, eller omkring 14 R:dr 6 öre för nyläst (8
R:dr för svår läst).
Då denna afgift drabbade ej blott Svenska, utan jemväl alla de Norska fartyg, som sysselsattes med export af Svenska produkter till Frankrike, och derjemte de varor, som med dylika fartyg dit infördes, betungades med extra afgifter, måste dessa omständigheter utgöra ett stort hinder för hela denna export, hvilken, i anseende till varornas beskaffenhet, erfordrar större utrymme, i förhållande till sitt värde, än de flesta andra länders export-artiklar.
Men det var naturligt, att i den mån öfriga Nationer lyckades att frigöra sig från dylika differentiela afgifter, skulle olägenheterna häraf blifva för oss så mycket mera tryckande och slutligen medföra en allvarsam fara att Sveriges handel och sjöfart på Frankrike för framtiden kunde komma att lida en högst kännbar inskränkning; och den stora vigten af ett sådant förhållande blir så mycket mera tydlig, då man tager i betraktande, att oaktadt inverkningarne af nyssnämnda ogynnsamma omständigheter, Sveriges utförsel till Frankrike under sednaste tiden likväl i värde uppgått till mer än 9 millioner R:dr åidigen, samt att således detta land, näst England, utgjort den förnämsta'marknaden för våra produkter.
Då nu genom de afslutade handels- och sjöfarts-traktaterna, omförmälda olägenheter blifvit omsider undanröjda, hafva alltså icke allenast de eljest hotande följderna deraf förekommits, utan i stället utsigt öppnats att, i följd af åvägabragta lättnader, ökad sysselsättning för Svenska handelsflottan och större afsätt - Kongl. Maj-.ts Nåd.
Proposition J\§ 39. 5 ning för våra produkter skola beredas, samt att i allmänhet en lifligare, ömsesi" digt gagnande rörelse mellan de begge länderna skall befrämjas.