Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit anmält, utgifningen af de till omfånget dryga arbeten, som dels vore färdiga, dels under förberedning för trycket, icke lärer kunna under innevarande statsregleringsperiod fullständigt medhinnas, får Utskottet till Kongl. Maj:ts ifrågavarande nådiga framställning, tillstyrka Rikets Ständers bifall. 140:o.
Jemte förmälan att den om Sveriges litteratur högt förtjente Professor G.
Stephens i Köpenhamn lill subskription anmält ett arbete under titel:
The Old Northern runic inscriptions of Scandinavia and England &c., har Professor Carlson, uti en inom Preste-Ståndet väckt, till Stats-Utskottet remitterad, motion (N:o 129), vidare anfört, hurusom Professor Stephens, länge förtrogen med våra runor, under de sednare åren rigtat sina studier i synnerhet åt sådana forntida minnesmärken, hvilkas inskrifter vore utförda i den äldsta runeskrift, det forn-nordiska rune-alfabetet.
De härrörde från en långt aflägsen tid och man antoge att de ginge tillbaka ända till omkring tredje århundradet; detta samma run-alfabet hade varit i fortfarande bruk tills Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139.
(Fortsättning.) 57 det mot slutet af det första årtusendet, efter vår nuvarande tidräkning, gifvit vika för enklare former.
Till England hade denna runeskrift införts från Skandinavien, troligen under tiden från 4:de till 6:te århundradet och der fortfarit i bruk intill dess hon blifvit utträngd af latinska alfabetet.
Dessa runeskrifter hade ej funnits i andra länder än Skandinavien och Britannien, med undantag af högst få stycken, som sannolikt genom resande blifvit förda till andra länder.
Det hade nu efter ihärdiga forskningar lyckats Herr Stephens att finna nyckeln till dessa värdefulla inskrifter och bestämma hvarje använd runebokstaf.
Resultatet af dessa forskningar komme att framläggas i ofvanberörda arbeten.
En utförlig inledning med tillhörande alfabet skulle gifva förklaring öfver denna ur-äldsta nordiska skrift; hvarje monument skulle blifva öfversatt och uttydt, hvarje ord förklaradt i en åtföljande ordbok.
Man finge sålunda lära känna ett fornspråk, nära nog enahanda i Skandinavien och England före utvecklingen af de särskilda Skandinaviska och de särskilda Anglo-Saxiska språkegenheterna.
Och har motionären föreslagit, att, för vinnande af det dubbla ändamålet, att befrämja ett storartadt litterärt arbete, som komme att upplysa ett hittills dunkelt område af nordens äldsta minnen och tillika sprida kännedom af detta arbete bland landets uppvexande ungdom, Rikets Ständer måtte bevilja ett anslag för en gång fif 2,000
R:dr till inlösen af 100 exemplar af ifrågavarande verk för att utdelas till offentliga bibliotheker och större läroverk.
Enligt hvad motionären sedermera hos Utskottet anmält, har genom Professor Stephens fortsatta forskningar, arbetet både i omfång och kostnad tillvext så betydligt, att subskriptionspriset, som först varit beräknadt till 20 R:dr, måst höjas till 40
R:dr och priset för köpare bestämmas till 60 R:dr R:mt.
Danska Vetenskaps-akademien har redan anslagit en summa af 2,000 R:dr till inlösen af 50 exemplar af omförmälda plancheverk, hvarförutan Professor Stephens för sina forskningar der i landet erhållit ej obetydligt penninge-understöd.
Och emedan detta arbete, utom dess stora allmänna intresse, särskildt för Sveriges historia och Svensk språkforskning är af stor vigt och jemväl torde för vår äldsta kulturhistoria lemna mången värderik upplysning, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer måtte på det sätt motionen bifalla, att ett anslag för en gång af 2,000 R:dr beviljas till inlösen af 50 exemplar utaf Professor Stephens ifrågavarande plancheverk. 141:o.
Uti en hos Preste-Ståndet väckt, till Stats-Utskottet remitterad, motion (N:o 65), uti hvilken Doktorerne Wensjoe och Lindgren instämt, hvarjemte vid motionens kommunicerande med Bonde-Ståndet, Riksdagsfullmägtigen A. VT.
Uhr från Örebro län densamma såsom egen upptagit, har Doktor Lindgren förmält hurusom Artisten N.
Mandelgren, som sedan många år tillbaka, nästan uteslutande sysselsatt sig med studerandet och aftecknandet af Sveriges kyrkliga monumenter och nyligen, efter mångårigt vistande i Paris, derstädes, under titel af »Monuments Scandinaves Bih. till R.
Prot. 1802 A 1863 4 Samt. 1 Afd. 3 Band.
I Haft. 8 58 Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 130.
(Fortsättning.) fia moyen åge», utgifvit en mängd af i våra landskyrkor befintliga alfresko-målningar,— af hvilket vackra och af så in- som utländska konstkännare högt berömda arbete 40 exemplar, tili följd af Rikets sist församlade Ständers frikostiga anslag, blifvit för Svenska Statens räkning inköpta, nu till fäderneslandet återkommit, i afsigt att för framtida utgifvande dels ordna äldre afteckningar och dels taga nya af våra i alla landsorter spridda kyrkliga fornlämningar, af hvilka, för att döma efter en långvarig bedröflig erfarenhet, ett icke obetydligt antal årligen genom vanvård ginge för efterverlden förloradt, ålen då Mandelgren saknade egna tillgångar att fortgå på deri föga inbringande konstnärsbana, han hittills med så mycken framgång beträdt, och såge sig, om icke något understöd af allmänna medel kunde honom beredas, nödsakad att hädanefter egna sin verksamhet åt mera vinstgifvande sysselsättningar, har motionären, under åberopande af ett motionen bilagdt hedrande intyg af ledamöterna i Fria Konsternas Akademi både om värdet af Mandelgrens redan gjorda prestationer, och om de förhoppningar, som kunde och borde vid bans fortsatta likartade verksamhet fästas, föreslagit, att Rikets Ständer ville anslå ett understöd af 1,500 R:dr R:mt att under instundande statsregleringsperiod årligen utgå till Artisten Mandelgren, på det han måtte komma i tillfälle att verkställa de resor inom landet, som lör fortsatt aftecknande af ännu utaf honom ej undersökta kyrkliga monumenter kunde vara af nöden; med skyldighet för Mandelgren att vid slutet af hvarje år till Fria Konsternas Akademi inlemna de afteckningar, lian under året gjort.
Denna framställning har Utskottet tagit i öfvervägande; men då Staten, genom inköp af vissa exemplar utaf Artisten Mandelgrens i Paris utgifna arbete: »Monuments
Scandinaves du moyen åge», enligt Utskottets tanke, redan fästat tillbörligt afseende å Mandelgrens flit och bemödanden att sprida kännedom om ifrågavarande fornlämningar, anser sig
Utskottet sakna skäl understödja motionärernes nu afgifna förslag, som endast afser att genom reseunderstöd sätta Mandelgren i tillfälle att anskaffa vidare materialier för fortsättning af ett arbete, hvars utgifvande icke synes vara af någon särdeles vigt för det allmänna, hvadan Utskottet afstyrker Rikets Ständers bifall å motionärernes framställning. 142:o.
Under åberopande hurusom Rikets Ständer vid sednaste riksdag, såsom understöd åt Lithografen Carl Johan Billmark för fortsatt utgifvande af plancheverket »Sverige, aquarell-lithografier och tontryck», beviljat ett anslag af 800 R:dr för hvart och ett af åren 1861. 1862 och 1863, liar uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt, till Utskottet remitterad, motion (N:o 60), Herr L G. a/ Sillén, med hänseende till berörda arbetes allmänt erkända utmärkta beskaffenhet, föreslagit, att jemväl för nästa statsregleringsperiod, eller åren 1864—1866, enahanda anslag af 800 R:dr årligen måtte Lithografen Billmark förunnas.
Då, enligt hvad Utskottet inhemtat, Lithografen Billmark med oförminskadt nit fortsätter utgifvandet af omförmälda planeheverk och fortfarande är af ifrågavarande understöd i behof, tillstyrker Utskottet, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139.
(Fortsättning ) att såsom understöd för fortsatt utgifvande af plancheverket »Sverige, aquareli-litografier och tontryck», må åt Lithografen Billmark jemväl, för näste statsregleringsperiod, eller åren 1864, 1865 och 1866, beviljas ett ärligt anslag af 800 R:dr. 143:o.
Uti en hos Borgare-Ståndet väckt, till Stats-Utskoltet remitterad, motion (N:o 140), har Herr J.
Börjeson hemställt, att aflidne Ofverste-löjtnanten U.
Thersners dotter, Thora Thersner, hvilken fortfarande ombesörjde utgifvandet af det af bemälde
Ofverste-löjtnant i lifstiden påbörjade plancheverket »Fordna och närvarande Sverige», måtte, på sätt vid flera riksdagar egt rum, jemväl nu för berörda arbete hugnas med något understöd, hvilket motionären, med hänseende till utgifvarmnans försvagade helsa och arbetets derigenom ökade svårigheter, föreslagit måtte bestämmas till 600 R:dr årligen, i stället för 400 R:dr, som vid de två sednaste riks— dagarne anvisats.
Då efter år 1859 fyra häften utaf ifrågavarande plancheverk utkommit och arbetet sålunda lortgår, synes det understöd, som hittills från det allmännas sida kommit utgifvarinnan till del, icke böra henne undandragas; hvaremot något giltigt skäl för anslagets förhöjning icke torde förefinnas; och får Utskottet sålunda hemställa, att Herr Börjesons ilrågavarande motion endast i så måtto bifalles, att till fortsatt utgifvande af arbetet »Fordna och närvarande Sverige», må för nästa statsregleringsperiod beviljas ett anslag af 400 R:dr årligen. 144:o.
Under erinran, hurusom det vid alla hittills hållna frukt-expositioner morn riket visat sig, att bland den mängd fruktsorter, som i Sverige frambringades, iifven funnes ett icke obetydligt antal mindre goda, hvilka icke förtjente att odlas, samt att en så allmän namnförbistring vore rådande, att fruktnamnen vore nästan lokala och att det vore nära omöjligt för en köpare att vid reqvisition erhålla det fruktträd eller den fruktsort han önskade, har Herr O. E. L Dahm, uti en inom Borgare-Ståndet väckt, till Utskottet remitterad, motion (N:o 91), blaud annat, föreslagit, att en summa af 4,000 R:dr måtte ställas till Regeringens förfogande, för att såsom tryckningshjelp tilldelas den, som utgåfve en handbok i Svenska Pomologieu med plancher.
Men då Utskottet anser intresset för trädgårdsskötsel och fruktodling bäst kunna främjas genom utställning af dyliks alster vid de offentliga expositioner, som vid landtbruksmöte!) och andra tillfällen föranstaltas och hvarvid den större allmänheten bäst torde blifva i tillfälle att, så väl genom åskådning som smak, bedöma hvilka fruktsorter, som må vara lämpliga att företrädesvis inom landet odlas, samt Utskottet derjemte föreställer sig, att, om ett arbete i den af motionären angifna syftning, befinnes vara oundgängligen behöflig!, länens Hushållnings-sällskaper icke lära underlåta att lemna bidrag för utgifvandet af ett så beskaffädt arbete, saknar Utskottet skäl alf berörda motion till bifall förorda och hemställer, att Herr
Dahms ifrågavarande framställning ej må till någon lii Lots Ständers åtgärd föranleda. 60 Ståts-Utskottets Utlåtande !S:o 13!)
(Fortsättning.) 143:o. Herr Gusta/ Lallerstedt har uti en inom Borgare-Ståndet under (N:o 203) vackt motion anfört, hurusom det lunnes andra krafter än ångan, som förde ett folk framåt, andra intressen än materiela, sorn försenade en nationalförsamlings hägn och uppmuntran.
Det materiela framåtskridandet utgjorde visserligen ett vilkor för allt annat framåtskridande, men förvärfvet vore endast dä fullt berättigadt, när det afsåg tillfredsställandet icke blott af de timliga, utan ock af de andliga behofven.
Af Staten mäste dessa sättas i första rummet.
I bredd med stigande ekonomiskt välstånd mäste en nation göra allt större och större uppoffringar för litteratur o<?h skön komst.
Sverige hade under sekler haft statsmän, fältherrar, vetenskapsmän och poeter med Europeiskt rykte.
Det vore, med få undantag, först under sednare tider, som
Sveriges konstnärer ådragit sig uppmärksamhet och icke sällan beundran.
Det förnämsta konstverket på den sednaste verldsexpositionen i London hade varit ett Svenskt konstverk.
Mohns grupp, bältespännarne, hade under hela expositionen företrädesvis varit ett föremål för allmän beundran.
Alla länders konsttidningar hade med den största berömmelse talat och åter talat orri detta konstverk, som blifvit satt vid sidan al »brotlarne» i den s. k.
Florentiner-tribunen, det yppersta vi ega af grekisk konst.
Sverige kunde med rätta vara stolt öfver en konstnär, hvilkens namn under sednaste tider gått öfver den bildade veriden.
Genom sitt arbete hade Herr Molin i dubbelt hänseende hedrat sitt fosterland, ty det vore icke blott i och för sig ett beundransvärdt konstverk, utan det vore derjemte ett riationelt konstverk.
Det tillhörde nu nationen att hedra sin mästare; och motionären har i anledning hära! föreslagit, att Rikets Ständer, enär det årliga anslaget för inköp af konststycken icke dertill kunde lemna tillgång, mätte ställa till Kongl. Maj:ts disposition en till 30,000 R:dr förslagsvis beräknad summa för att sätta Professor Molin i tillfälle att i marmor utföra ifrågavarande, nu endast i bronserad zink gjutna grupp, hvilken derefter skulle komma att intaga en hedersplats uti vårt Nationalmuseum.
Lika med motionären har Utskottet sig bekant, hvad som för öfrigt är allmänt kändt, att Professor Molins ifrågavarande arbete vid verldsexpositionen i London sistlidet år tillvann sig stor uppmärksamhet för konstnärens snillrika uppfattning af en egendomlig och för andra nationer förut troligen obekant och särdeles påfallande folksed hos våra förfäder, och att detsamma omförmälts med synnerligt loford, så väl i alla Svenska, som i många utländska beskrilningar öfver nämnda utställning.
Utskottet tror sig äfven hafva full anledning antaga att dessa fördelaktiga omdömen vunnit ytterligare bekräftelse genom det tillfälle man eger att få beskåda den afgjutning af samma arbete i metall, hvilket numera pryder en af de offentliga platserna i Göteborg.
Under sådana förhållanden synes det Utskottet, lika med motionären, önskvärdt att ett arbete af så erkändt konstvärde äfven utfördt i ett dyrbarare material må komma att tillhöra det blifvande Nationalmuseum.
Men då det allmännas tillgångar O “ vid denna riksdag tagas i anspråk för så ovanligt många och stora utgifter, att icke ens alla sådana, hvilka kunna sägas vara af särdeles angelägen beskaffenhet, kunna Stals-Utskottct.v Utlåtande N;o 139.
(Fortsättning.) 61 bestridas, har Utskottet ansett betänkligt tillstyrka Rikets Ständer att anvisa den icke obetydliga summan af 30,000 R:dr, som för ifrågavarande ändamål äskats.
Utskottet är likväl af den öfvertygelse att, då omdömet orri »bältespännarnes» konstvärde under de närmaste åren torde blifva ännu mera stadgadt, ett uppskof med saken icke kan tillintetgöra utsigten att, om Rikets
Ständer vid nästa riksdag finna tillgångarne det medgifva, ett exemplar af arbetet i marmor må på allmän bekostnad i allt fall kunna erhållas inom den tid, då det nya Nationalmuseum hinner blifva fullt iordningstäldt till konstalsters emottagande; och Utskottet får, af alla dessa skäl, hemställa, att Herr Lallersteds ifrågavarande motion icke må af Rikets Ständer bifallas. 146:o.
Uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt och till Utskottet remitterad motion (N:o 208) till hvilken, för undvikande af vidlyftighet.
Utskottet får hänvisa, bar Herr Carlheim Gyllensköld, H. A. O., med erinran hurusom vid sednaste riksdag framställning blifvit gjord om anslag till understöd åt ett s. k.
Magdalenahem i hufvudstaden, men dåvarande Stats-Utskott förklarat sig sakna skäl att förorda berörda framställning, ånyo underställt denna fråga Rikets Ständers pröfning, dervid motionären bemött de af Utskottet då yttrade åsigter rörande lämpligheten af att anvisa statsmedel för nämnda ändamål samt i öfrigt lika med motionären vid föregående riksmöte framhållit de lyckliga resultater, som vunnits vid de liera anstalter af ifrågavarande slag, som under sista tio åren funnits inom hufvudstaden; och liar, på grund häraf och då för vinnande af det med Magdalenahemmet åsyftade välgörande och allmännyttiga ändamål, en sådan utvidgning af detsamma vore alldeles nödvändig, att de derstädes intagna qvinnor kunde särskiljas, allt efter deras olika ålder, sinnesart, föregående lefnadsförhållanden samt upprigtigheten af deras yttrade åstundan att beträda en bättre väg, motionären hemställt att Rikets Ständer måtte ansiå 19,000 R:dr Runt, att under nästa statsregleringsperiod med 5,000 R:dr årligen utgå till understöd för det af Diakoniss-anstalten i Stockholm ledda Magdalenahem; varande tillika hos Utskottet företedt ett sammandrag, utvisande att under år 1862 vid inrättningen vårdats 75 qvinnor, deraf en under året allidit, 36 blifvit till tjenst utlemnade, 4 af föräldrar eller anhöriga återupptagits, 7 afsändts till hemorten, 7 efter behörig anmälan från inrättningen afgått, 5 förskaffat sig sysselsättning, hvarmed de kunnat sig sjelfva försörja, 3 förflyttats till försörjnings- eller sjukvårdsanstalt, och 5 från inrättningen rymt, tillsammans 66; och voro således vid årets slut antalet qvarvarande 9.
På sätt motionären omförmält, utgjorde jemväl vid sistlidne riksdag denna fråga föremål för pröfning hos Rikets Ständer, som likväl ansågo inrättandet af en Statsinstitution, afsedd uteslutande till fallna qvinnors omvårdnad, vara mindre ändamålseuligt, och ehuru det gagnande syftemålet med ifrågavarande inrättning erkändes, funno Rikets Ständer icke lämpligt att statsmedel härtill anvisades, uttalande dervid tillika den åsigt, att denna angelägenhet borde tillsvidare öfverlämnäs åt den enskilda meuniskokärleken och det kristliga deltagandet för dessa olycklige, enär deraf äfven för 62 Stats-Ulfkottels Utlåtande N:o 139.
(Fortsättning.) framtiden den största och mest välgörande verksamhet efter all anledning borde kunna förväntas.
För sin del är ock nuvarande Stats-Utskott öfvertygadt att denna åsigt ar rigtig och att ifrågavarande välgörenhets-inrättnings framgång och bestånd måste blifva beroende af den värma och det intresse, hvarmed densamma omfattas af den enskilda välgörenheten.
Så är äfven förhållandet i andra länder, der dylika räddningsanstalter finnas ordnade, och alldeles förkastlig synes den föreställningen icke vara, att verksamheten för upprätthållande af dessa inrättningar skulle betydligt aftaga och intresset för desamma i hög grad minskas, i fall den föreställningen hos allmänheten vunne insteg, att Staten vore benägen åtaga sig så beskaffade inrättningars underhåll.
Utskottet, som således saknar skäl understödja det nu väckta förslaget, hemställer derföre, att Herr Carlheim Gyllenskölds motion ej må al Rikets Ständer bilällas. 147:o.
Uti en hos Ridderskapet och Adeln (under N:o 140) väckt, till Stats Utskottet remitterad, motion, har Herr von Schéele, F. A. B., erinrat om simkonstens stora vigt och värde, ej allenast såsom räddningsmedel vid egen och andras lifsfaror, utan äfven såsom kraftigt medverkande till kroppens utbildning och helsans bibehållande, samt om nödvändigheten af att allvarligt befrämja utbredandet och användandet af denna konst.
Dertill fordrades i första rummet undervisningsanstalter, särdeles för dem, hvilka skola meddela konsten åt allmänheten och göra den älskad och flitigt begagnad.
Gymnastiken vöre redan införd vid alla rikets läroverk, men dess utsträckning till simkonsten återslode, och om än tillfälle skulle vid några få läroverk saknas att utöfva denna konst, så erbjödes dock sådant vid de aldraflesta; och borde det derföre åligga alla gymnastiklärare, att äfven meddela sådan undervisning, hvilken borde förekomma ej allenast vid de allmänna elementarläroverken, utan äfven utsträckas till folkskolelärare-seminarierna, pä det att de lärare, som derifrån utginge, måtte kunna utbreda konsten inom folkskolan.
Befarande att det kunde möta hin der att genast åstadkomma en så vidsträckt undervisning, som för sagda ändamåls fullkomliga vinnande erfordrades, föreställde sig motionären, att lämpligast vore i läll man inskränkte sig till trenne hufvudstationer, hvarest normalskolor borde till en början inrättas.
Dessa Irenne ställen vore:
Upsala, Stockholm och Jönköping eller de platser, hvarest genom det enskilda nitet skolor redan biilvit inrättade och hvarest större och fullständigare etablissementer i dessa alseendeu således lättare kunde åstadkommas.
Men på del att dessa skolor skulle uppfylla sitt ändamål i hela dess vidd, måste vid dem undervisning äfven meddelas åt elever af det qvinliga könet.
Af dessa skäl har motionären föreslagit, att Rikets
Ständer måtte anvisa ett ärligt anslag af 5,000 R:dr till inrättandet aj Irenne norrnal-undervisningsanstalter i simkonst för elever af håda könen, hvilka anstalter borde förläggas i Upsala, Stockholm och Jönköping samt ordnas på det sätt Kongl.
Gymnastiska Central—institutet, under hvars styrelse de borde ställas, närmare bestämde.
— I sammanhang härmed och då simkonsten i Sverige, genom Ivaline enskilda personers utmärkta nit, osparda möda Stat-Utskottets Utlåtande N:o 139.
(Fortsättning.) 63 oell uppoffringar i så högst betydlig grad tillvunnit sig uppmärksamhet, borde Staten, enligt motionärens åsigt, erkänna dessa personers stora förtjenster i nämnda afseenden, och sålunda ej allenast egna deni en välförtjent belöning, utan äfven uppmuntra andra att lika oegennyttigt offra tid och krafter åt allmänt nyttiga företag, hvarföre motionären äfven anhållit, att Rikets Ständer ville bevilja ett årligt anslag af 300 K:dr åt hvardera af Simlärarne F. A Gjörcke i Stockholm och J.
Larsson i Jönköping, att åtnjutas under bemälde personers återstående lifstid.
Erkännande simkonstens stora nytta och värde, äfvensom det önskvärda uti dess vidare utbredande och användande, synes det likväl Utskottet, som skulle denna angelägenhet hädanefter, såsom hittills, säkrast och utan Statens mellankomst kunna främjas och utvecklas genom den enskilda företagsamheten; likasom det torde vara mest lämpligt, att de, hvilka egna sig åt meddelandet af undervisning i denna konst, för dervid ådagalagda förtjenster, erhålla uppmuntran och belöning af dem, som af dylik undervisning sig begagna; hvarföre Utskottet hemställer, att motionärens framställningar ej må vinna Rikets Ständers bifall. 148:o.
Slutligen får Utskottet här upplaga öfriga af Utskottet i sammanhang med den ordinarie statsregleringen tillstyrkta extra anslagssummor, nemligen: till Carolinska Institutet, byggnadsanslag, för en gång . . .
R:dr 84,000: — » lönefyllnad för åren 1801 —1863 åt lärare vid Elementarläroverken, som längre tid tjenstgjort såsom vikarier, tillhopa » löne-ersättning åt kollega Z.
Grape för en gång » folkuudervisningen: fem särskilda anslag å tillsammans årligen » gymnastiska Central-institutet, byggnadsanslag, för en gång » löneförbättring åt Sundhets-kollegii embets- och tjenstemän, för 3 år tillsammans » Institutet för blinda och döfstumma, för underhåll af frielever, tillsammans för 3 år » den af Jeannette
Berglind i hufvudstaden inrättade skola för döfstumma barn, för en gång Stockholm den 5 Augusti 1863.
Vid 6:te punkten: (angående lönefyllnad åt Kapellpredikanten på Muskö.)
Af Herr Biskop Annerstedt.
» 15,500: — » 1,500: — » 135,500: — » 167,178: 84. » 24,000: — » 45,000: — » 4,500: — 04 Ståls-Utskottets Utlåtande N:u 13!).
Vid 8
Je punkten; (angående äsUailt tuislag tili aflöningsförbättring åt de svagast af~ lönte Komministrarne.)
Af Prosten Sondén: «Stats-Utskottet har ånyo afstyrkt allt behjertande af de svagast allönade komntinistrarnes nöd, åberopande hufvudsakligen förra Stats-Utskottets yttrande, att presterskapets aflöning åligger kommunerna, derjemte med hänvisning till den allmänna reglering af presterskapets löner, som då var beslutad och nu pågår.
Att Staten på intet vis bör biträda kommunerna för ett dylikt ändamål, är en grundsats, hvilken alltför sent åberopas, sedan ganska betydliga bidrag — uppgående tdl mer än 750,000 R:dr — blifvit förr och nu beviljade åt kommunerna tili att underhålla folkskolelärare, till och med vid småskolor.
Anvisningen på den framtid åter, då, efter nuvarande pastorers bortgång, löneregleringen blir genomförd liknar mindre ett skäl än ett hån, föga värdigt Rikets Ständer eller något dess Utskott.
På motionsväg har Rikets Ständers mellankomst blifvit begärd allenast under den tid, som erfordras för att bringa iöneregleringen till stånd.
Man svarar nej, ingen hjelp behöfs under denna tid, ty den kommer sedan.
Vore en liten landsort i betryck, t. ex. genom missvext, månne man då skulle afvisa dess begäran om hjelp med hänvisning till kommande bättre skördar?