Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
H a r t r o l l m a n n e n s m a k t i d i n själ d u f ö r s p o r t, Se till, alt d e n i c k e f å r ohärrrmad växa!
H v a r g å n g h a n d i g m ö t e r, g ö r k o r s t e c k n e t fort, Att sist Att allting i v ä r l d e n d u f i n n e r ej din syn han därhän må förhäxa, förgjordt!
Jag k ä n n e r e n m a n, s o m all l i f s g l ä d j e r a t a r Och ständigt h a r Som s t ä d s e m e d g a l l a sitt m i s s n ö j e m a t a r, dåligt h u m ö r u p p å l a g e r, H v a r s själ s y n e s l i d a af gikt o c h p o d a g e r.
En gråvädersslöja hans tillvaro s k y m m e r, Och träffar Men hvarje v å r lefnads b e s v ä r o c h b e k y m m e r ett s o l l j u s h a n s öga, det blundar; Med l o u p han studerar o c h nogsamt begrundar.
H a n g l ä d s ej åt t r ä d e n, s o m k n o p p a s o m v å r e n, Men g r ä m e r sig b l o t t, n ä r o m h ö s t e n d e g u l n a.
Och dragen de skrumpna, o c h blickarna mulna Och mulna alltmera i skuggan af åren.
Hans vänner o c h fränder ifrån honom Alltmera blir ensam o c h kulen hans Ty falla, lefnad, h v a r h a n sig v i s a r, h a n s k r ä m m e r all Iref- nad, Ett o v ä d e r s c e n t r u m, s o m fruktas a f alla.
Mot l e d liten d v ä r g, s o m så.
o m i l d t f ö r s t ö r Det m ä n n i s k o ö d e, s o m fritt h a n Främst värna Med ditt h e m, att h a n får l a s l e l i g t tal alt d e s s h e l g e d o m L å t t å l m o d i g t s i n n e o c h lustigt länka, ej tar sig f ö r kränka 1 humör, Två vänliga andar, sin h ä g n a d d i g Och låt d e m h v a r m o r g o n din t r ö s k e l b e s t ä n k a Med s i g n a n d e vatten, s o m t r o l l d o m f ö r g ö r!
EMIL skänka, SCHIÖTT.
— sig KALL k3 jag eller låta m i n dotter bli icke? » lärarinna — IDUN d e m säkert fram Och D e skola då också v i d kerna, till n å g o t, s o m k a n g e n o m lifvets stormar.
LÄRARINNEHUSTRUR.
&gt; 3 bära från s k o l t i d e n, s o m j a g e j träffat aderton år.
Vårt genom d e n n a fråga deringar, s o m j a g haft af b r i s t p å k ö p a r e.
icke taga sig en m a n e n d a s t för att blifva förr till f e s t.
försörjda.
läckra H.
de tal tillbaka led omhuldades och af af bleksot modern tvänne och magkatarr, p å alla m ö j l i g a sätt, bröllopet uppsköts alltjämt under förhopp- n i n g, a t t b r u d e n s k u l l e bli k r y a r e.
D e n andra, r e d a n trettio år g a m m a l, v a r lärarinna i e n skola, m e n följde anställning Hennes trots flick- sin ålder o c h sin g o d a sitt h j ä r t a s r ö s t o c h f ö r l o f v a d e s i g.
släktingar lifligt e m o t, a t t opponerade sig emellertid » plats » o c h i s i n o m t i d till o c h m e d v o r e b e - till p e n s i o n, s k u l l e l ä m n a s i n a n s t ä l l - DÖDSÄNGELN H AN smyckade här liga fästman, kusinens förlofning, kade företaga man emellertid funnit Nu så s o m skulle få jag s o m a l d r i g or- hvilken m i g, o m d e n senare förberedd samt skämd.
hade till där blifvit vore en husmoders an- h o n alltid varit o m h u l d a d o c h bort- U t b i l d a r s i g e n u n g flicka e n d a s t där- skänkt honom ett förtjusande säga: » Lyckliga de, och en mun, en kastanjebruna frisk s o m e t t n y m o g e t an- han var k l ä d d s o m en liten prins, o c h för s u m m a n af h v a d h a n s l e k s a k e r kostade skulle ett fattigt kunnat ett få äta Den år sig mätt under u n g a frun sades det — fick och samma barn tid.
allt h v a d h o n v i l l e mer kan ju ingen Eör och en majestätisk, sig m e d husliga Det som kan sköta sig väl o c h ordentligt p å ett o m r å d e o c h har rätta stället, h u f v u d o c h hjärta p å skall n o g ä f v e n l y c k a s bra p å annat, o m h o n blott har Det att är en nästan en lärarinna den goda ett viljan.
öfverallt utbredd i c k e skulle k u n n a Portarne den satsen det bekräftad.
djärfva skall J a g v å g a r till o c h m e d g ö r a påståendet, blifva en bättre » hemmadöttrar », nadsmål honom, de än att som just en husmoder icke än känna göra det bästa lärarinna många annat för att lef- finna s o m s e d a n får l i d a f ö r a l l a d e a n s p r å k, dåraktiga ifrån att skulle föräldrarna ingifvit dem.
d å d u g l i g h e t e n att Hvar- sköta ett hus komma?
dödlig icke för endast d ä r e m o t är v a n a t t a r b e t a o c h roa sig.
Det mål, s o m hon ö g o n e n, är i c k e a t t u t a n att vet att på den stå p å e g n a fötter här i v ä r l d e n.
och den, handskas med som de en början sparsammare surt förtjänade hvarken plikter eller v ä r d e t Till till h v a r j e p r i s b l i g i f t, Hon bättre i n d e l a sin t i d o c h att t a g a v a r a ståndigare än har lärt känna för m ä n n e n s var ett äktenskap, in- Denna o c h v a r stolt öfver Det var en lycklig Men han äfven var mäktig.
som d e t sätter h o n sig snart in uti.
tänkande, målmedvetna väsen uppskattar hon en människa i blott lycklig, h a n var ä g d e en hel trupp af un- olycka hans De Ett ord af hans eller s k a p a h o n o m en högsta som fulländning förmå frambringa sinnet på s a m m a g å n g det söfver.
öfrigt inga andra portvakterskans, med sitt hem port, trognare nare fylla fyllde sitt.
nande finns m e d undantag strålande slipade paradi- o c h samvetsgran- värf än den kvinnan belysningen från l a m p o r n a föll öfver väggytornas från freskomålningar, in att utbilda nu befintliga Cacaosorter intages säkert förnämsta platsen af BLAND som höll sina slutna om Det var en annat, händer de sakta fader och en s o m buro sitt de från folkhopen, stod en som fattigt döda flockat klädd kvinna H o n stod midt i det dödsblek krampaktigt och hålögd, och m o t sitt bröst.
s ö r j a n d e m o d e r n s b l i c k föll p å k v i n n a n barnet, o c h h o n såg i henne intet annat än en mor, s o m ännu prisade smärta henne ä g d e sitt b a r n, o c h h o n lycklig, i öfvermåttet önskande sig vara i hennes af sin ställe.
V a g n a r n a rullade bort, folkhopen skingrades, och den med barnet fattiga kvinnan aldrig velat släppa det.
sälja af sitt b a r n för att sin väg, H o n var på v ä g rädda d e t från att att dö hunger.
Dödsängeln hade gått d e ski- fortsatte t r y c k t så h å r d t intill sig, s o m h o n vilse.
RÖDA o c h där för ett ö g o n b l i c k tina lemmar — uppför upp dessa DAMEN.
sina breda, af » RESEÄFVENTYR ».
ledstänger omgifna trapp- vandrat m e d trötta o c h s k y g g a H u n g e r o c h dyr tid rådde i fjät.
SOM landet.
och hyrorna likaså.
Säden var knapp b r ö d e t f ö r d y r a d t o c h p å p o t a t i s e n, fattig- var missväxt.
under D e n fattige vardt d e t s p a n n m å l s - o c h fläsk- som ord: d e stora industriidkarne, destilla- allt r i k a r e.
Skrif- » A t h v a r o c h e n s o m h a r skall v a r d a och han icke har, det han har, » VÅRA LÄSARINNOR erinra s i g, ut- l y s t e s i I d u n n:r 6 5 e n täflan m e l l a n s k i l d r i n g a r Vedprisen hade sprungit oerhördt, skamlöst i höjden, gifvet, fall och steg h a d e aldrig n å g o n af samhällets utkasta- för i hvarje ned blomsterbördan den väldiga kaminen, s m ö g aldrig n å g o n usling betydelse en följeslagerska, en medhjälperska, eller afsides solskenet, Den med af själfupplefvade reseäfventyr.
S e d a n n u ett rätt a f s e v ä r d t a n t a l t ä f l i n g s s k r i f t e r influtit, b e g y n n a vi i n ä s t a n:r — m e d n ö d i g gallring — deras publicerande under strecket i bilagsarket.
hoppas, de lärarinnor, gråt, ett barn p å a r m e n.
ägare o c h bvggherrar blefvo bli efter i v i n t e r k y l a n en ljuf v ä r m e alltid u t s t r ö m m a d e tens rar skära b a n a d e sig långsamt omfamning vagnar, med s o m d e i n b l i c k a r h o n f å t t i a n d r a h e m s lif, o c h gärna edra dött- Den sänkt Tätt ingenting tande sedan Därför, kära mödrar, låten rosor.
gick m e d djupt o m l i k v a g n e n o c h d e n l å n g a filen a f v ä n - patronerna, uppfostrarinna.
tårarne af Litet sig af ängeln, s o m I denna präktiga vestibul, där o m den kolossala sitt det och eggar eldsvärd bevakar sets tillslutna kunnat — I det huset o c h aldrig h a d e flammande och hvilka b a r n till g r a f v e n.
h e m var s m y c k a d t m e d s m e k e r ö g a t o c h tjusar för hvita kinder.
till moder, törer o c h krögare, ockrare o c h procentare, hus- en skicklig vid e n i sorgflor h ö l j d k v i n n a, h v a r s gestalt t i l l g o d o g ö r a såväl sin e g e n erfarenhets skatter sina barn och hans varma framtid.
båda makarnas allt f a t t i g a r e, ädlaste en befallningar, det förnämsta af h v a d konst o c h industri i dess snart i d u b b e l m å t t o v ä r d e t af d e n rätta hus- i dessa ords af bland männen tryckte barnet l i g h e t e n.
H o n s k a l l f ö r s i g o c h sitt h e m v e t a a t t blir så för sin m a n kröp som förut omtalade huset högtidligt svartklädde bukett liksom m u n, ett p e n n d r a g af h a n s h a n d k u n d e störta m a n s lifrätt, hon det vaggande rosorna.
g a n d e stodo för hans ansikte.
de M e d sitt dygd.
utförde purpurmadrasserade af t i d o c h p e n n i n g a r.
till och skakade planer o c h på hans vink bu- slantarne skall tvifvelsutan m y c k e t i och hyllning, hon hennes icke Han stelnade h u s m o d e r n s kall förefalla lärarinnan f r ä m m a n d e, men beundran e g e n d o m; h a n t r o d d e p å h e n n e s kär- o c h för- allvarliga makt bort bulens spegelblanka mosaikgolf, men nedför de främste aftonen E n lärarinna hennes dunstade i e n b r e d s t r i m m a flöt s o l s k e n e t i n ö f v e r v e s t i - — lig åsikt, h u s m o d e r, u n d e r d e t att j a g alltid funnit m o t - steg soliga a v e n y e n stodo i dag v i d ö p p n a, o c h g å n g e t å ena sidan af beräkning, å d e n andra ljus o c h t r y g g bli en g o d för och veckor nattens skräckbild.
af s i n n e s b e r u s n i n g — å b å d a af f å f ä n g a.
verkställde hans Den och undan långa i s i n fulla g l a n s, h ö g män, flicka.
derordnade, angelägenheter?
på upp på sina axlar b u r o n å g o t, s o m liknade en ofant- eller h o n, s o m d u k t i g t g j o r t sin plikt, försöka gången obetydlig m a n o c h f ö r e s t å sitt h e m b ä s t, d e n b o r t s k ä m d a o m h o n .aldrig h a f t t i d e l l e r tillfälle a t t o c h krans, skredo lång- lek äfven allt samt skall dottern o c h sprin- a f h ä m t a d e o u p p h ö r l i g t därifrån morgon dimman följde sin murarne, golfplankorna gapade breda, hvitglänsande trappstegen husliga g ö r o m å l e n?
H v e m af de b å d a kusinerna stödet för och i ymni- o c h griftetal.
första solen mål bästa staden, begära, helst s o m h o n i sig själf v a r e n fattig, var hans det af D ö d s ä n g e l n v a r d ä r e n flitig g ä s t, o c h utan följe för blifva mattor, kraschaner och döfvande en liksvepning öfver fattiglikvagnen panna, månne och o c h källarhålor sipprade fukten större.
v a c k r a k v i n n a, s o m p å p r o m e n a d e r n a, p å tea- de orientaliska ordnar gorna i de murkna t r a r n a o c h v i d d e u t l ä n d s k a b a d o r t e r n a v a r före- n å g o t litet, v a n l i g e n m y c k e t litet, i mjuka, gare än n å g o n s i n utefter son o c h arfvinge, D e n lille s o f i e n b ä d d, s o m k u n n a t under som kyffen nar tager i. b l o m m o r n a s o c h parfymernas starka v ä l l u k t.
i g e n o m till e n d u k t i g h u s m o d e r, a t t h o n stan- i h e m m e t, sköter o m sina n ö j e n o c h del- öfver gnistrade, sin dystra b ö r d a — utan b l o m m a barn m e d långa, stå ett furstebarn, alldeles i sin ordning.
svarsfulla kall, d ä r i g e n o m att hemma en sjuk- sig n å g o n t i n g i h e m m e t, frågade utmärkt hon Den fram, brukade få b y g g a o c h b o!
» En ung, skön o c h dygderik maka var hans, bär.
hennes v i d den breda, soliga ave- fasader, h v a r o m människorna, s o m gingo där som lockar, hvilken ingenting kunde.
BODDE n y e n i ett af dessa f ö r n ä m a palats m e d sköta o m sitt h e m, hustru, VILSE.
förgyllda balkonger, präktiga portaler o c h skönt O c h d e framhöllo, att h o n beklagade GICK ännu Siden- o c h sammetssläp sopa- U p p f y l l d af d ö d s b r i n g a n d e m i a s m e r låg d i m - aldrig samt alltjämt man n i n g o c h gifta sig.
skulle k u n n a o c h c h a m p a g n e n fräste blänkte o c h luften var tung NÄR h o n, s o m förut alltid innehaft rättigad rätter, smycken K v i n n o r s m y c k a d e sig s o m B o r d e n d i g n a d e s o m förr u n d e r slipad kristall.
väckta kort förut v i d represen- och på D e n e n a, s o m s e d a n åra- ett e n d a s m y c k e k u n d e tera en hel f ö r m ö g e n h e t, b e h ö f d e icke stängas s a m t a l å t e r f ö r d e m i n a t a n k a r till e n h e l d e l fun- kusiners förlofning.
d e stora l y x m a g a s i n e n, juvelerarebuti- där i n g å e n d e t a f e t t g i f t e r m å l f ö l j a sitt h j ä r t a s v a l så frågade m i g n y l i g e n en väninna 1899. att att finna o c h m e d intresse efter femtio Vi våra läsare ä f v e n där skola veta bästa kronor följa öfvertygelse i pris, d e m för förfoga s o m af redaktionen anslagits.
skall h a f v a öfvernog, m e n d e n från honom skall ä f v e n tagas gingo bokstafligen i uppfyllelse.
U I I I T IM A I M C BL U L I Ifl M IM O r A T A A t A t A U att öfver vid 1 8 9 7 års Konst- och Industriutställning Stockholm.
KONUNGEN MED STAB ÅSER SLAGET VID HESSLEHOLM.
DE VID ÖFNINGARNA NÄR- VARANDE FRÄMMANDE OFFICERARNE.
bättre!
T y skulle ofrid stunda, äro d e d o c k vårt o c h ä f v e n d e r a s förkättra- res h o p p.
N i själf, ä l s k v ä r d a l ä s a - rinna, var icke m e d, m e n er far, er m a k e, er b r o r, er f ö r l o f v a d e, er k u s i n o c h ert h e m l i g a svärmeri v o r o där förmodligen.
Dock kanske j a g tager m i s t e!
V a r i n t e n i e n af d e a m a - z o n e r, s o m till h ä s t k r i n g - svärmade truppafdelnin- g a r n a o c h a l l d e l e s fördärf- vade » Rättning höger! », n ä r n i s a t t till v ä n s t e r?
Jo, tyckte j a g inte det!
N i själf, m i n l ä s a r i n n a, s o m icke v a r där, h a r d o c k 4.
CHEFEN FÖR ANDRA ARMÉFÖRDELNINGEN i [cle d a g l i g a t i d n i n g a r n a PRINS CARL MED STAB.
följt m e d stridens förut- sättningar, styrkornas sam- m a n s ä t t n i n g o c h o p e rationer samt känner n o g EN DAG I FÄLT.
ej så få af ö f n i n g s d a g a r n e s d e t a l j e r.
D e t är d ä r f ö r e n s t o r l ä t t n a d f ö r e d e r ö d m j u k e tjä- E T H A R varit krig n a r e att få l ä g g a d e t t a t y n g a n d e b a g a g e å t Skåne.
Icke på s i d a n o c h m e d h o n n ö r f ö r all d e n e n e r g i, u t - r a m a allvaret, G u d vare h å l l i g h e t o c h k u n n i g h e t, s o m g e n o m g å e n d e af l o f!
M e n i c k e p å l e k hel- d e opererande ådagalades, skissera några bil- ler, t y d e t v i t t n a s a f b å d e d e r från e n d a g i fält.
sakkunnige o c h icke sak- PRINS CARL AFLAMNAR RAPPORT TILL KONUNGEN I HÖGKVARTERET.
FRÄN » KRIGET I S K Å N E ».
EFTER FOTOGRAFIER AF K. HOFFOTOGRAFEN F. E. ARVIDSSON.
k u n n i g e, att det var e n styf e x a m e n, våra blå gos- sar h a d e att g e n o m g å o c h m e d heder bestodo.
Dess E n d a g i fält b ö r j a r v i d d e n t i d, n ä r m a n b e r o m allra, allra sista v a l s e n p å e n bal i Stockholm.
Landskapet hviiar gråblått dis, s o m börjar
— 5 - IDUN och med officerarne sätta axlarna emot, m e n d e t är g o d a, s k å n - s k a h ä s t a r.
N u är ka- n o n e n p å sin plats.
D e t tages ett hastigt sikte, så ett ryck i tändslangen, under det servisen springer un- dan för den rekyleran- de pjesen.
Kanonens bas blandar sig i den smattrande krigsmusi- •ken.
N u viker linien o c h kavalleriet störtar fram.
F ö r hi o c h h e j!
D e t är, s o m e n b l i x t g i c k ö f v e r d e t b r u n a fältet, o c h d ä r p å b l o t t ett d a m - moln, som i en tjock p e l a r e flyger f r a m I K a - valleriet skär lagrar dessa dagar, o c h det varder bekräftadt, att arbetet för hästafvelns höjande icke bedrifvits förgäfves.
I den avancerande styrkans spår k o m m a sjukvårdsbataljonerna, p å d e t p r ä k t i g a s t e ru- stade o c h bättre än någonsin fyllande sin •ansvarsfulla kärleks- tjänst.
FRÅN DREYFUSDRAMATS SLUTAKT: DEMANGES FÖRSVARSTAL.
r o d n a allt m e r, n ä r ö s t e r n s p u r p u r s t i g e r p å himlahvalfvet.
L u f t e n är k a l l o c h g r ä s e t däf- vet, m e n några hastiga gymnastikrörelser sätta blodet i omlopp.
F ö r ö f r i g t är d e t i n g e n t i d att dröja.
I nästa ögonblick kan det vara attack.
e n a x e l, s o m d r i f v e s af v a g n s h j u l e n, rullas trå- d e n u p p, o c h p å ett p a r m i n u t e r är e n k i l o m e - t e r t e l e g r a f l e d n i n g fär- d i g eller å t e r n e d t a g e n.
E n å g l i m m a r till m o t d e n f ö r s t a s o l s t r å l e n.
D e n måste öfvergås o c h ingeniörsoldater äro r e d a n i full v e r k s a m h e t m e d att slå e n b r o.
D e t är e t t i n t r e s s a n t s k å d e s p e l.
B o c k a r, p o n - t o n e r, b r ä d e n o c h allt t i l l b e h ö r f r a m s k a f f a s o c h placeras m e d för den oinvigde otrolig snabb- het.
O c h s å står b r o n d ä r o c h o f f i c e r a r n e g a l o p p e r a d ä r ö f v e r f ö r att p r ö f v a d e s s b ä r i g - het.
Sedan k o m m a kolonnernas tunga massor.
B l i r ett å t e r t å g n ö d v ä n d i g t, skall b r o n s p r ä n g a s i spillror o c h h i n d r a förföljelsen.
M a n t r y c k e r b l o t t p å e n k n a p p o c h — s å är b r y g g a n b o r t a.
S t r i d e n är e m e l l e r - tid förbi o c h trupper- n a g å i b i v a c k.
D e t är e t t r ö r l i g t lif.
S k y d d s - tälten k o m m a hastigt u p p i långa räta rader, h a l m anskaffas o c h vat- t e n till m a t o c h d r y c k hämtas.
En kokgrop g r ä f v e s o c h s n a r t är m a t e n färdig — kan- ske d e n första ordent- liga måltiden på da- gen.
Sedan kommer pipsnuggan och glam- m e t eller k a n s k e s ö m - nen m e d detsamma, ty d a g e n har varit an- strängande.
Marken dånar u n d e r infanteriets steg, m e n plötsligt blir d e t halt o c h eld.
E n ryttare- p a t r u l l v ä n d e r h a s t i g t o c h flyr.
S t r a x d ä r p å ligger regementet i en lång skyttelinie, skyd- dadt af skyttegrafven, när solen börjar blixtra p å ett a n r y c k a n d e r e g e m e n t e s g e v ä r s p i p o r.
E n långsträckt salfva ljuder o c h utsikten f ö r m ö r k a s a f k r u t r ö k — t r o r n i.
N e j, d e t är r ö k s v a g t k r u t, s o m a n v ä n d e s, o c h l u f t e n är lika siktbar.
M a s s o r n a b l i f v a allt t ä t a r e o c h t ä t a r e, m e n n u k o m m e r d e t artilleri till h j ä l p.
H u r skulle det k u n n a k o m m a fram.
Det är e n s t e n m u r i v ä g e n o c h s e d a n t ä t a b u s k - snår den branta h ö j d e n uppför, m e n det går dock.
D e öfversta stenarne i stengärdet sparkas undan.
D e sex senstarka hästarne h o p p a ge- n o m ö p p n i n g e n, ett r y c k o c h a m m u n i t i o n s v a g n m e d k a n o n äro u p p e p å m u r e n.
O c h så är m a n ö f v e r o c h p å v ä g u p p f ö r h ö j - den.
D e t ser ut, s o m d e t &lt;-j s k u l l e g å.
T i l l V å r å l d r i g e k u n g är h e l a t i d e n m e d, åskå- dande, kritiserande, m o l n o c h löje o m hvart- annat, än i sadeln i en häftig g a l o p p o c h än åter skämtande m e d d e d a m e r till h ä s t, s o m k o m m i t f r a m till h ö g k v a r t e r e t.
Eller o c k är h a n d e n a r t i g e c i c e - r o n e n för d e n l y s a n d e staben af utländske officerare.
H a n s fru- kost intages på en jord- Några hastiga trupp- förändringar utföras, o c h f r a m k o m m e r su- s a n d e ett n y t t » v a p e n » — fälttelegrafen.
Från FRÅN DREYFUSDRAMATS 1899. fast s t e n o c h b e s t å r af ett p a r s m ö r g å s a r.
— E f t e r s t r i d e n h å l l e r h a n k r i t i k, o c h d e n är g r u n d l i g o c h i n s i k t s r i k, s ä g a d e, s o m få v a r a med.
Prins Carl har utmärkt sig under d a g e n o c h får i e n h j ä r t l i g o m f a m n i n g d e l a f sin faders v ä l b e h a g.
N å h v e m v a r h j ä l t e n d e s s a d a g a r • — d a m e r - nas n ä m l i g e n?
K o n u n g e n v a r u n g d o m l i g, ståtlig, spänstig, o c h p r i n s Carl, j a, d e t v a r j u v å r c h a r m a n t e blå prins, m e n — törs j a g säga det — j a g tror, a t t m a n s v ä r m a d e l i k a m y c k e t f ö r tur- ken, för Chérif pascha.
Se där några arabesker kring bilderna i d a g e n s n u m m e r a f I d u n från d e t s t o r a h ö s t - kriget i Skåne.
PEHR J. WALLIN.
DÖMD!
D ET_kom som ett skri, detta skälfvande: t dömd h hur vardt d e t o s s ej — därvid!
Så v a r d e n, v å r s o l d r ö m, d å fåfängt d r ö m d — ack, nu ä r ej d r ö m m a r s tid!
D e t fryser, v å r t hjärta, d e n b r a s t, v å r hvar finns bro; d e t n å g o t att h o p p a s o c h t r o?
Rundt kringom oss sorger och; stjärnlös o c h frost ö f v e r ängar natt o c h hed.
D e n l e e n d e s k ö n h e t, s o m b l o m m a d e gladt, har En brutits o c h vissnat o r d l ö s klagan ned.
där kvidande en t ä r a n d e s o r g, s o m ej t å r a r SLUTAKT: ÖFVERSTE JOUAUST drar, har.
UPPLÄSER DOMEN.
IDUN Vår det O, 1899.
— kind bränner het o c h vår tanke är känns trött, så t r y c k a n d e tungt — hvarför, o, hvarför h a r kvalet mött, d ä r allt n y s s v a r ljust o c h u n g t?
O, h v a r f ö r ä r lifvet så fullt a f v e, af n ö d o c h a f ånsest, h v a r t än v i s e?
Det s u s a r i fjärran det stundar — d e t h ö r s s o m ett h o t Det smyger i ängslande suck oss emot — något f ö r v i s s t.
h v a d b l i r d e t d ä r a f till sist?
O, säg, Frankrike, sagan är icke g l ö m d — b ä f y a r d u i c k e f ö r detta: dömd?
SKILDA VÄGAR.
F Ö R I D U N A F ISA.
» I N G R I D!
» H a n reste sig m e d ovilja.
H o n JL f o r t f o r s a k t a, m e n f a s t: » J a g f ö r s t å r, att d u i c k e t r o r m i g n u.
M e n jag har insett det länge.
S å t r o r j a g, att h a d e j a g blifvit din hustru, skulle din kärlek alltid hafva tillhört m i g, blifvit o f ö r ä n d r a d.
Men n u, d å j a g f ö r s v i n n e r u r d i t t lif, d i n a intressen, d å behöfs det ej lång tid, innan d u skall h a f v a h u n n i t g l ö m m a m i g.
» Hon t e g ett ögonblick, s o m o m h o n väntat på svar.
M e n då intet k o m, talade h o n vidare.
» D e t är så m e d d i g, S t e n, att d u b e h ä r - s k a s a f så m å n g a i n t r e s s e n.
D e t finnes s å m y c k e t, s o m b i n d e r d i g m e d d e s t a r k a s t e trå- dar v i d lifvet.
Ser du, Sten, kärleken har s k a r p b l i c k, e h u r u m a n s ä g e r, a t t d e n är b l i n d, och j a g har märkt, har känt, h u r u s o m d u b e - h ä r s k a s a f n å g o t, s o m s n a r t k o m m e r att u p p - s l u k a alla ö f r i g a i n t r e s s e n.
D e t är ä r e g i r i g - het och maktlystnad. » H a n såg u p p; hans kinder färg.
» Hvad menar du? » fingo starkare 6 — » Är d e t e j t y d l i g t s a g d t?
S t e n, får j a g s ä g a dig n å g o t?
D u är r i k t b e g å f v a d, d u är kraft- full, e n e r g i s k o c h o u t t r ö t t l i g, d ä r f ö r k o m m e r du n o g att b r y t a d i g e n l y s a n d e b a n a d ä r u t e.
Men, Sten, låt i c k e äregirigheten, d e n där r a s t l ö s a, o r o l i g a v i n n i n g s l y s t n a d e n få m a k t med dig.
L e f mera för andra, för n å g o t h ö g r e mål än din egen framgång o c h r i k e d o m!
Jag fruktar, S t e n, att d u p å s j ä l f v i s k h e t e n s v ä g a l d r i g finner l y c k a n.
» » Lyckan? » H a n skrattade bittert.
» Nej, du h a r v i s s t d r a g i t f ö r s o r g o m, att d e n e j skall g ö r a m i g s ä l l s k a p.
M e n v i h a v i s s t k o m - mit ifrån vårt e g e n t l i g a s a m t a l s ä m n e.
At- minstone kan inte j a g inse, h v a d det här sista h a r f ö r s a m m a n h a n g m e d d i t t s v a r.
» jag v i l l finna m i n l y c k a, o c h s o m j a g s k a l l finna h e n n e.
» äfven H a n såg mörkt på henne.
» J a g vill m i n - n a s, att d u d e n d ä r g å n g e n s a d e k ä r l e k e n l i g g a s o m g r u n d f ö r h v a r j e v e r k l i g t offer.
Så- l e d e s är k ä r l e k e n d e t y t t e r s t a.
O c h honom, A r v i d L a n g e, älskar d u j u i n t e?
» » D e t är sant, att i n t e t v e r k l i g t offer k a n finnas u t a n k ä r l e k, » s a d e h o n lifligt.