Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dit räknas väsentligen Öfverflöd, Lättja och Dryckenskap/* ta i> tillämpningen liäraf för detta mig nådigst anförtrodde
Län, låter o tänkandet fortfara-, ty det kan icke läsas för ofta. j,:° öfverflöd och Vällefnad, kunna icke med skäl tillvitas Smålandtjj?
Almogen.
Han äter tarfligt odi befinner sig val af en kost, som i nSert annan Landsort skulle anses sora en nödfallshjelp.
Han kläder le^ utan flärd och. af egen tillverkning; Och på många stäl bibe hålla sig i detta afseende fäder«,es seder oförändrade sedan år - hundraden.
Hans enda, men också så mycket fördel fligare öfverflöd är bränvinet.
Deremot finner man ofta ett helt annat förhållandeJ10* Handtverkare och Näringsidkare.
Ingen|Näringsidkare i Europa tyckes hafva så litet sinne, sorn den Svenska, för den stilla, småningom stigande borgerliga förkofran, som grundar sig på måttlig men besparad vinst och går med långsamma, men säkra steg, till välmakt och rikedom.
Sven' ske Näringsidkare deremot, äfven handlanden, vill icke blott vinna hastigt och öfverdi ifvit, utan äfven genast omsätta sin vinst i njutning o£d' vällefnad.
Han vill blifva rik för att lefva yppigt, och förmögen för att lefva väl: och långt innan han är någotdera, ställer han sig son1 han vore det, Det är icke heller nog, att han sällan tänker på att be' spara något af dagens vinst, utan han anliciperar äfven på den väntande förtjensten och lefver i allmänhet utöfver sina tillgångar.
Det obestånd, som härigenom ofta yppar sig i de högre Borgare-Classerne, f°f Väl sällan personligen till fattighuset: det skickar endast Greditorerne di1’ men i de lägre, leder ett sådant öfverdrifvet lefnadssätt slutligen ickc blott till armod, utan äfven till fattigvård, som i städa ne lill betydl'? del betungas af Handtverkares Barn.
Grunden till denna förvillelse liff' ger dels i bristen på hushålisanda, dels äfven i fåfängan, eller kanske rättare i afundsjuka!!, som från uråldriga tider blifvit ansedd som ett stående drag i Svenska National-lynnet.
Denna tål ingen öfverlägsen-l,e* och den lägre Samhälls-Classen vill ej vara sämre än den, sorn närmast öfver honom.
Då nu afdelningarne, enligt vårt Statsskick, är<? många, så uppkommer en mångfaldig täflan örn hvem som först ska1 ruinera sig.
Delta onda häfves måhända mindre genom öfverflöd*' förordningar och förmaningar, än genom efterdömen af ett tarfligt °c flärdfri!! lefnadssätt, Deraf kunde man vänta sig det hästa, men det & möjligt, alt man ännu torde få vänta någon tid. 2:0 Lättja och Sysslolöshet höra ingalunda till massan af folket Jönköpings Län.
Ett icke ovanligt undantag härifrån utgör® likväl de redan omtalte Backslufvu-siltarne, hvilkas antal årligen till1® ger.
Hos dessa finner man ofta en oerhörd lättja.
Orsaken är lätt ** finna.
Dea som är utkastad på samhällets yttersta gräns och vet för11 ’ att hail ingen behållning kan förvärfva, förlorar snart lusten att g01? försök dertill.
Socknen måste i alla fall slutligen försörja honom, e han fin ner likgiltigt örn det sfeer några år förr eller sednare.
Der är det icke sällsynt, att en sådan vägrar erbjuden arbetsförtjenst, ne 'gen då Potäterna lyckats för året.
Han för tjell ar då genom en dags arbete hvad han och hans hushåll kunna lefva på i tre eller fyra: och *}} bespara något för framtiden, anser han af nyssnämnde skäl för onöderföre är det hans grundsalls att sofva i maklighet, så mycket ,an kan i de goda, och tigga så snart lian får i de svåra åren. ■— Man j aSar äfven här, som annorstädes, öfver tilltagande lättja hos tjenste* °*ket: dock torde väl detta mest gälla för Städerne och den nästgrän?a, 1de trakt af Landsbygden, som de hunnit förgifta.
Men vill man se ättjan i sin vederstyggligaste, ehuru visserligen privilegierade skepnad, bör man endast betrakta skarorna af våra dagligen kringströfvande Geller.
Hos dem mötes hvarje anbud af arbete med undanflykter och lvarje vägran af understöd med otidigheter.
Botemedlet emot detta °skick vore lätt funnit, om det endast linge begagnas.
Det bestode deratt hela delina lösa svärm sattes, icke på tukthusen, som i allt fall lc^e kunde rymma dem, utan under tjenstehjons-stadgan.
Detta har ockvid flera Riksdagar varit yrkadt, men blifvit med tapperhet afslaget, as°m ett ingrepp i Städernas välfångna privilegier. — Desse, den Svennäringsflitens irrande Riddare, stryka derförr ännu alltjemt omkring, .behjndrade och förpassade.
Från stad till stad, från krog till krog •iiigföra de i all maklighet sin arbetsföra lättja och sin vämjeliga liflighet, och föreställa på sitt vis en del af den lagstiftande makten, a* icke vid Riksdagen, men på landsvägarne imellan Torneå och Ystad.
Det är redan anmärkt, att författningarne emot andra lösdrifvare, k 111 ej hafva den lyckan att vara Gesäller, blifvit, i senare tider, roye. s|f mildrade.
Till följe deraf är behofvet af laga försvar ganska inj^ränkt: och det är numera svårt att förklara någon för lösdrifvare, när endast iakttagit, vissa formaliteter, som väl förändra sakens juridiy. a* men ingalunda personens moraliska beskaffenhet.
Följderna häraf *Sa sig öfver allt.
Lösdrifveriet är förbjudet till namnet, men finnes . er än någonsin i verkligheten.
Correctionshusen hafva ej rum att la lättingarne och Krono-Betjeningen saknar tid att anmäla och b öra dem. 3:o Hvad slutligen angår DryckensJcaperZj så är det en beklaglig lfling, den j jetta Län är likaså allmän bland allmogen, som anje’städes, och att denna last är i hög grad gängse.
Utan att deltaga i nu på en tid vanliga declamationerna häremot, som åtminstone intj t,nS uträtta, är Läns-Styreisen på det fastaste öfvertygad om fylle— s förderfliga inflytande både på nationens fysik oell moral, och der - — i6 —- jemte på dess ceconomiska välstånd, som i sanning ej har någoti farb* gare fiende i landet.
Örn allt detta är och har egentligen aldrig var* någon fråga bland tänkande män.
Fiågan är endast den, huru dett® onda skall motarbetas.
Drjrckenskupslasten har visserligen i vårt l*11^ mångå tillfälliga anledningar, men den har derjemte en, som är grUl1' jad i menniskans medfödda behof af förströelser och vederqveckels®1' hälst under vår polhöjd, med ett strängt arbete och bekymmersam111® vilkor.
Detta behof kan icke tillintetgöras, men väl kan och hör <*e ledas i en annan riktning och derigenom förädlas. -—
Det har fordra** mansåldrar för att vänja Svenska Allmogen lill bränvinsrusen och göf3 dem till en herrskande national-last.
Man kan icke med skäl hopp118’ att det onda på en gång skall upphöra.
Nykterhets-föreningarne åsy"? ©tvifvelaktigt ett godt ändamål, men så vidt de söka afskaffa allt hr11 af bränvin, är det fara valdt, att de åstadkomma detsamma, som inf(ll> selförbud i handeln, nemligen lurendrägeri.
— Så länge ännu husbehof ' bränningen får fortfara, och Statsverket deraf årligen påräknar en be' tydlig inkomst, så länge allmogen icke lärt sig att sjelf bereda eller b3 tillgång på en annan mindre skadlig dryck: så länge tänkesättet fort*3 att vara så obildadt, att mängden ej har sinne för någon annan njutn1’’8 än den rent materiella: — så länge allt detta förblifver oförändrad^ är det fruktan värdt, att dryckenskapen icke kan utrotas.
Under såd3'. na omständigheter lärer man också kunna hoppas mesta framgången ^ det bemödande, som användes för att rädda åtminstone det uppveX^ de Slägtet från förderfvet.
Utom det redan antydda, torde det äfven finnas ett och anna^ som verkar ofördelaktigt på förmögenheten.
Exempelvis kan nätuna* viss benägenhet för Rättegångar, som, i synnerhet på vissa orter är 0 * verdrifven; dock är inflytandet häraf och af några andra likartad^ 0(11 ständigheter ingalunda jemförlig! med de förut uppräknade.” gtJ Till Länets invånares Karakteristik hör slutligen att Smålänning anses vara en särdeles god Soldat, — en egenskap som gått i arf e förfäderna, hvilka, såsom historien vittnar, i forntiden ofta tappert0^ modigt försvarade sitt dåvarande gränsland mot fienden.
Sjelfva qvinno1 - togo vill vapen, och Amazonen Blenda och Qvinnorna i Wärend, °c . en senare tiel Dacke-Fägden; och i en ännu senare Smålands Rft*e,J anfördt af Pehr Brahe och Fredric Stenbock under Gustaf Adolph® r ? i spetsen för hvilket den storei Konungen slutligen blef skjuten, —fi-r^a — * i7 — syriska minnen af Smålänningarnes krigiska anda.
Den förgås icke hel— *er under ett befäl, som vet att upplifva och begagna den. 3:o Näringar.
Åkerbruket utgjorde icke fordom en hufvudnäring i Länet, men Bo®kapshjordarne hafva småningom blifvit utträngda af Potates-landen och pajöl k by tta n har fått gifva vika för brännvins-pannan.
Det lider således 'Otet tvifvel, alt ju för närvarande åkerbruket, äfven i detta magra
Län, ^tgör en af Landtmannens hufvudnäringar.
Att den kalkulerade vinsten
På brännvins - fabrikationen, hvars hufvudsakliga rudiniateria är säd nu mera äfven potäter, dertill mycket bidragit, kan icke betviflas.
Emedlertid har Länet blifvit eultiveradt i den mohn, att det, sorn, äfVen i goda år, fordom aldrig kunde försörja sig af egen sädesproduktion, ^Ornera blott i missvext-år behöfver hemta sitt bröd från de seminanta Provinserna och anlita Administrationen om undsättnings-spannmål.
—■ jplt detta kan tillskrifvas ett väl vårdad! åkerbruk, oell om brännvinsbränningen blott vore måttlig, om den inskränktes till de fyra vintermånaderna, hvarunder hvarje omtänksam hushållare ägde tillräckligt utrymme att tillverka sitt husbehof af den numera för oumbärlig anseddäv drycken; så skulle Jönköpings
Län äga ett årligt öfverskott af spannmål ** rnagazinera och af potäter att använda på sin göde-boskap; och vi k— äaliehandeln skulle få elt större inflytande i landlhushållningen och qeti för folkets moralité så äfventyrliga bränn vins-rörelsen måhända f^åningom förminskas.
Åkerbruks-redskapen vill Allmogen icke gerna lorand ra.
Den består af krok eller årder, vändplog, pinnharf och gåsa, f.
De mera invecklade redskapen finnas på Hushållnings-Sällskapels j)0,lellkammare obegagnade och rättnu äfven obesedda.
En och annan . °ssessionat använder dock nyare tiders uppfinning af redskap, alltsom °kal och jordmån dertill föranleda. ..
De allmänna Sädes-slagen äro, i de Härader sorn gränsa åt Östergöthland och Calmar Län, Råg och Korn; i alla de öfriga Blandsäd jb 1 Näfra.
Med Blandsäd förstås här vår-råg och hafra sammanblandade. vele och Ärter produceras blott i Wista Härad allmänt, och på några , eJ 1 egåi(l;ir j a„(|ra delar af Länet, endast till husbehof.
Ta - bell en skulle Länets medel-afkastning i Säd årligen utgöra allenast a7I*549 Tunnor a( aj]a slag, sorn, fördelade på folkmängden 136,883 Lundsli. 5-årsberättelse Öfver Jönköpings Län. 3 personer, Iemnade icke fyllest två tunnor åt hvarje person.
Det är således de enligt Tabellen producerade iy3,564 Tunnor Potäter, som värja från hungersnöd — den fordna följden af årlig sädesbrist.
Icke kai1 denna tabellariska redovisning för utsäde, afkastning och krealurs-födsel i ett helt
Län vara fullt tillförlitlig; men, vid jemförelsen af del ena med det andra, finner dock den, som är bekant med lokalen, att be' rövde redovisning innefattar en åtminstone approximatif visshet om förhållandet i det hela.
Boskapsskötselnj som af ålder varit Länets hufvudnäring, forlöf ännu alt äga ett stort värde hos Allmogen.
Smålands oxar äro nu, son1 förr, lika begärliga i hufvudstadens slagtarhus och oxhandeln liflig på Länets och omgifvande provinsers marknader; men denna handel dref5 fordom mera i stort, ty oxhandeln var då i de Småländska staden»»' särdeles i Eksjö, en borgerlig rörelse, som sysselsatte särskilta näring5' idkare, hvilka derå vunnit burskap, och merendels bragt sig upp ti^ förmögenhet.
Sådana oxhandlare finnas nu icke mera.
Oxhandeln be' drifves nu endast å landet af Uppköpare eller Kommissionärer från B^' vudstadens Slagtare och från Possessionat i de öfre Länen, som i ®e' Hare tider mycket lagt sig på alt göda, eller, som det heter, stalla de Småländska oxarna och sedan sälja dem med avance i Stockholm.
Således qvarblifver icke nu, som förr, hela vinsten af oxhandeln i pr0' vinsell.
— Denna rörelse består hufvudsakligen deri, ali hvarje omtänksam bonde och torpare äger eller köper tidigt på våren en eller tv;^ unga oxar, då af foderbrist merendels magra och utsvultna.
Dessa gå vanligen stilla hela sommaren i bondens bästa heten.
Örn hösten är° de feta och utvexla, då de vanligen säljas med en avance af omkring jo
K:dr på stycket.
— Tabellen amager, att Länet underhåller 22,737 oxar.
Man afdrage hälften såsom dragoxar, de der gå mindre i hanell' så skulle likväl den andra hälften, hvarmed oxhandeln egentligen b°' drifves, efter ofvanstående kåikul, bringa ii3,63o Ridt’ Banco i rörelse!*' Af Boskaps-skötseln följer vidare produktion af viktualier, hvarmed egentligen förstås smör, ost och talg.
Handeln i Länet med dessa varor ganska liflig och afsättningen alltid säker.
Väl händer, att spannmå'5' lassen stå osålda på torg och marknader, och måste slutligen nedsätta® eller hemföras; meia vietualielassen äro merändels toma inom några tim mar.
Länets större afsättnings-slälien för detina produkt äro, utom dess egna städer, Götheborg, Carlscrona och Westervik. —■ Tabellen för Landet antager, att i Länet underhållas 52,397 lior.
Två pund smör och tv» ,°nl f 1<0 ar ganska ringa beräknad!, Afkastningen, smöret m •• 11 I 4 och osten till 2 R:dr pundet, skulle således för~52,3c)7 kor utgöra 628,764 R:dr Banco.
J1 lif, boskaps-skötseln, denna gamla, från de äldsta tiderna ur herdeö.
.V.et utgångna näring, är alltså, som man ser, Länets, om icke hufvudr"ig, dock moder-näring, ty delbar sin grund i Angsodlingen, och, *'!gt ett gammal ordspråk, är ängen åkerns moder.
Den sysselsätter c} den stora massan af Folket.
På herregårdarna, med undantag afde orre, der Holländeri elier kreatur af stor race finnas, och der viktuae-prod-uktionen drifves med ost-tryckeri, såsom på Lyckås i stor skala j,C 1
På några andra ställen i mindre, är för öfrigt boskaps-skötseln me ^ ett husbehof, ty smöret och osten förtäras merändels på stället. ___ e| icke på Bond-landet.
Smöret får föga ingå i bondens matredning, Örn vid Jul oell Gästabud.
Det mesta säljes, och denna vara är olvig!
Ve*aktigt
S mål ands-bondens reelaste afsättnings-artikel. sk Oaktadt allt delta, bär man dock liten eller ingen omsorg för Bokops-afvelns näringskällor, nemligen Angar och Betesmarker.
Den vilnaturen hushållar der efter behag.
Då de blifva för lycket igenexi„ u... * * *~“J 1 1 1 Annan ängskötsel än den; VeXta, hugger man bond träd och buskar ch 1)6 hofi tänker på att göra ängarna stenfria. ?ch.alt örn våren sammanrafsa och förbränna löf och qvislan anses icke ‘öflig.
Ängsvattning är hos Allmogen okänd till sjelfva namnet och MlpA.. » I n • . • * — - * . _ „ Det skulle ock i de flesta j öfverstiga den enskifta kraften.
— En fremling, som bereser Små - Jq . 1 W ---- ----- O 9 »Ll V.OU1 U lii U" ali. oc 1 ^iart orntah'>s dess oxar och ostar, skulle val här tro sig öfver^ 1 finna yppiga, grönskande betesvallar; stora, frodiga boskapshjordar; sJiei1 af detta allt finner han intet.
Beteshagarna likna mest den öfriga tin.Pm-arke,>’ °ch än&arna» fullvexta af löfskog, äro i allmänhet ingen Oc[ö ni'nc^re an gräsrika.
Boskapen, liten och knutvext, kringspridd Jje 1 Undangömd mellan herg och buskar, finner dock bär ett mustigt f,/, oc!‘ sjelfva ljungen är tidigt pä våren ett för kreaturen smakligt | *arnne.
Det är emedlertid ett fenomen i naturen, att en så steril msort kan vara det rätta hemmet för Rikets boskapsafvel. ver Det fio°k iclie förbigås, att odlingen af fodervexter, såsom KlofokaM •iTira0t^eii Samt ^ud tåtel de senare åren mycket tilltagit samt i^Urkg1, °rilen» oc^ att åfven Allmogen börjat bär och der blifva uppoff? sta lif Pf ,^enna odling, sorn dock ännu icke åstadkommit någon egentkfealm-en! i**1?*’ * allmänhet, utan är det förnämligast sommarbetet, sorn äu i och fetma kan tillräknas.
Ben nu så oumbärlig ansedda ulfordringen med drank lär till sin verkan vara mycket problematisk*
Mången anser den blott lifnära, icke föda kreaturen; och att den skadar samt i förtid fäller deras tänder, lär erfarenheten hafva tillräckligt bestyrkt.
Det är emedlertid otvifvelaktigt, att den ökat ladugårdarna och med detsamma gödsel-tillgångarna, samt, såsom förr är närndt, bidragit till det högt uppdrifna åkerbruket.
Sjelf bär jag i denna punkt ingen erfarenhet, ty i min landthushållning har brännvins-bränningen aldrig fått utgöra någon beståndsdel.
Den enskilta vinsten deraf lär dock vara ove' dersäglig.
Måhända vore likväl nyttigast förvisa dranken från ladugården» der den kanske skadar, till svinstigan, der den göder.
Svinet är den fattiges enda slagt och intet djur ökar så hastigt sitt värde.
Eli månads gammal gris köpes ena hösten för i R:dr, födes öfver vintern med husets afskräden: får han något agnar och drank, så mycket bättre.
Med några tunnor potäter osli hafremjöl såsom gödnings-ämne, är han nästa höst ett fullgödt svin med 10 å 12 Lisp:d fläsk och värd 25 å 3o R:dr.
Det voi'e måhända kåikul att låta ett så produktivt djur ensam behålla drankspisen* Till Boskapsskötseln hör slutligen Häst- och Får-afveln.
Hästafvel!z i Länet är af ingen betydenhet.
Smålänningen är i ali' mänhet icke Hästvän.
Hail sköter och ryktar detta kreatur merändels iHa och vill icke bestå åt hästen bättre utfodring än åt oxen.
Deli förre är» som man vet, dermed icke belåten.
Hail åtnöjes icke blott med strå-foder» lian vill äfven hafva säd till daglig spis och daglig rykt af menniskohat!' den, om lian skall bålla hull och glans.
Säd kan föga bestås-åt kreaturefl i en sädes-fattig provins, och till rykten fordras verktyg, skrapor och bot' star tn. m., som Smålandsbonden hvarken vill bestå eller lära att rätt handtera.
Derföre är ock hans häst merändels mager, ruggig och niodstulen; och i en provinsmed sådan natur och sådant lynne mot häst-afvelo» är likväl ett helt Regemente Cavalleri från början indeldl!
Remonter till detta Regemente hafva ock alltid måst köpas från beriegårdarna eller från andra provinser, eller ock från Danska Länderna.
Emedlertid mäst6 dock hästar underhållas, icke så mycket för jordbruket, men för allmänt!8 skjutsningar, der dock bonden, i brist på bäst, ofta infinner sig med oxar» äfvensom det icke är ovanligt, särdeles i Mo och Wassbo, att finna kol spända för plogen.
Emedlertid bar Stuteri-styrelsen all omsorg för bäst' afvelns förbättring, och för sådant ändamål äro hingstar af god race pla" cerade på flere stallen i Länet, äfvensom sådane från Strömsholm oC 1 Flyinge Stuterier blifvit hitskickade att på goda vilkor begagnas nästan alla de sistförflutna åren på kortare terminer.
Det är således till förmo - tjande, att på goda föl blir ingen brist; men bristen i deras vård och uner håll torde vålla, att häst-a freina förädling i Länet ännu länge torde blott blifva en from önskan.
Får af vein har de sist förflutna åren i hög grad fästat Possessionaefnes uppmärksamhet.
Stamschäferiet på Näs, årligen besökt och inspekeradt af Presidenten i Eder Kongl.
Majrts Commerce-Collégio, och der grande Herde-skola, begge väl styrda och vårdade af Kongl. Sekreteraren Nathorst, som nästan helt och hållit ägnar sin verksamhet och sina kunskapev åt denna näringsgren, -äro nya inrättningar i Länet, som således ar i närmaste tillfälle att upphemta den upplysning, sorn derifrån sig spri. er i en vigtig afdelning af landthushållningen.
De nya Ullmarknaderna | Norrköping hafva ock sträckt sin nyttiga verkan till detta Län, som lär iaR hedern af att der leverera den finaste ullen, som ock var att vänta 'ån sjelfva Stamscbäferiet.
Dernäst utmärker sig Kammarherren Friherre irmelin på Gripenberg såsom en stor ullproducent, den der de sista ^'en personligen besökt de Saxiska Schäferierna, och derifrån med kostad och besvär till sin egendom hemtat stora fårhjordar med herdar och VaHhundar.
Också h ar Friherrns ullparlier både för sin finhet och myce*ihet gjort uppseende i ullmarknaden, der ock de stora ullpartierna från Jackus och de mindre från nästan hvarje Possessionat i Norra Wedbo och rån somliga i andra delar af Länet, bevittnat, att denna näring börjar ater upplefva i Länet, som helt och hållet kan tillskrifvas Norrköpings bilmarknader, ty före dem var den inhemska ullen i sådant vanpris och bjarne blefvo så missbjudna, att de fleste Possessionater beslutat neda8ga dea rörelsen.
Allmogens får-afvel och ullproduktion sträcka sig dock ännu endast 1 1 husbehof.
De finulliga fåren fordra ock bättre hus uch foder samt trie'a omsorg, än Allmogen kan åstadkomma: också vilja Bönderna gerna *.e resultaten af Herrarnes försök och ansträngningar, innan de börja med Sll,a* Emedlertid äro Getterna, Smålänningarnes fordna sköte-djur och °*lens urfödingar, nästan utträngda, och kunna knappt numera upptagas i j|rtens kreaturs-afvel.
Blott i Wassbo får man ännu se en och annan Geta'Jbtd med sina hornblåsande vallpojkar.
Get-ragg och Bock-skinn ingå °ck eler såsom beståndsdelar i folkets beklädnad.
Med odlings-lusten har ^Gafveln aftagit, ty, som man vet, skyr icke djuret något stängsel och au G‘l'e utan vallgång hållas i styr eller utestängas.
r Skogarne utgöra ett ömt föremål för hvarje eftertänksam medborga es uppmärksamhet.
Öfver ett halft sekel har man klagat öfver deras miss - 22 vård — man beklagar sig deröfver ännu i dag oell denna klagan är icke ogrundad, ty den gamle finner öfver allt inom horizonten en vidgad synkrets, der den i bans ungdom skymdes af täta skogar, och man motser med fasa en total skogsbrist i ett land, hvars hårda klimat måste utdrifva dess innebyggare i samma stund skog skulle saknas till brännsle och busbyggnad.
Så fruktar kanske en sjuk inbillning i sin öfverdrift, ty med den verkliga misshushållning, som ägt rum med skattenianna-skogarne, sedan de lossades från allmän uppsigt, skulle det befara* de förhållandet redan inträffat, om icke våra skogsmarker vöre serdeles produetiva och återväxten skyndsam, serdeles då de fällde och svedjad6 skogsparkerne några år hållas instängda och fredade från boskapsbettMen tyckligtvis fortfar ännu skogsbruket att vara en vigtig näringsgren 1 åtskilliga delar i detta Län, ehuru svedjande och skogseldar gjort stora och täta förödelser i skogarna.
Det är förr nämndt att Mo Härad nästan helt och hållet fournerar Jönköpings
Stad med byggnads-materialier och bränsle samt Nissafors Bruk med kol. Hörleska klerken och de öfriga Bruken t Östbo Härad hämla derifrån sina stora kohlbeliofver och Tabergs Bergslag i Tveta Härad finnér ännu kolved inom Bergsmanshemmanens områdeDessa tre Härader, serdeles de två förstnämnde, räkna alltså ännu skogsbruket för sin hufvudnäring och skulle tily förutan föga kunna bestå.
Måtte derföre den milda naturen aldrig tröttna att ur sitt fruktsamma sköte reproducera de skogar, som den otyglade menniskohanden år från år våldför och förstör.
Det tillhör icke denna berättelse, att föreslå medel till återupprättande af förhållanden som luta; det tillhör den blott att antyda bristerna, och här är en uppenbar — den nemligen: att i ingen del af Länets ©ekonomie råder så stort slöseri, som i skogshushållningen.
Län har ägt Två Krono-Parker:
Kjersaberget i Tveta och Wisingsö i Wista Härad samt en Härad s-all manning:
Holaveden i Norrb Wedbo ; dessa hafva undergått den reglering, som Eder Kongl.
Majit i Nåder befallt genom Kongl.
Kammar-Oollegii kungörelse den 24 April i824' Kronoparken Kjersaberget, liten och obetydlig är, enligt Eder KonglMajus Nådiga föreskrift försålld, men Wisingsö kronopark bibehållen och ställd under Ekplanterings-Styrelsens vård och inseende.
Sistnämnde kronopark är en verkelig fägring bland skogsparker.
Den växer på grönskande vall och, genomskuren af en mängd små vägar och gångstigar, ut" gör den en skuggrik promenad på denna eljest skoglösa ö.
I hvad skick dea för öfrigt, hvad sjelfva skogen angår, blifvit öfverlemnad af Länssty - relsen till Ekplanterings-styrelsen, derom vittnar den, år 1828, af vederbörande hållna och till Eder Kongl. Majit i underdånighet öfverlernnade undersökning och besigtning, som föranledt parkens bibehållande under Ecler Kongl. Majlis och Kronans fortfarande ägande rätt.
Allmänningen Holaveden kommer ock, enligt Eder Kongl. Majlis
Nådiga beslut den 4 nästlidne Maji, att förblifva ostyckad.
Fastän härjad ®f skogseldar och blottställd för åverkan, såsom i Norr gränsande lill ett huland, äger dock denna stora allmänning ännu qvar både mycken och §°d skog, då skattehemmanen vid dess fot lida skogsbrist.