Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det tredje hyllade reformen med minga granna d- talighetsblomster utan synnerligt meningsutbyte, såsom det p&amp;stå,s under illusionen att makten skulle under det nyn systemet.
komma att ligga i medelklassens liander.
Det f jerde slutligen egnade den högviktiga reformen knappast nagon öfverliiggning, om därför, att dess medlem- mar icke vor0 mäktiga en sådan, att de saknade den urskilj- ning och tankeskärpa, som fordrades för att bilda och mo- tivera ett fast omdöme, eller tvärt om, emedan deras oför- villade praktiska förstånd genast sagt dem att fördelen af reformen skulle bli deras - det torde ingen kunna afgöra.
Visst är, att bondeståndet enliiilligt efter en högst knapp- hiindig öf verlaggning antog f örslaget.
\ Med 1865 Ars reform skulle nu ett nytt skede af vart medborgerliga lif ingå.
Men var val nationen mogen för dessa utsträckta medborgerliga rättigheter?
Pattade hon vik- ten af de nya plikter, det nya ansvar, som härmed ålagts henne?
Så, frågade sig de skarpsynte bland segrarne.
En återblick på de väldiga meningsstrider, som före- gingo reformen, röjer &amp; t knappast de mest sangviniska val- gade antaga något såda-nt.
Man xtankte stort, tankte högt om sitt folk^, sisom det hette, men man kunde icke vänta något underverk.
Man förstod att utrecklingen kunde ske blott långsamt
och att därtill fordrades såväl praktisks som teoretiska hjälp- medel; man hoppades mycket af den redan införda koinmu- nala själfstyrelsen sasom ett uppfostringsmedel till praktisk medborgerlighet, men härmed var icke allt vunnet.
M m inskg, att hvad det nya skedet i främsta rummet behöfde var karaktärer, oegennyttiga, principfasta karaktärer, ur hvilka kunde frarng&amp; insiktsfulle, själfstandiga politiska personligheter.
Det gamla systemet hade haft flera siidana personlig- heter att uppvisa inom båda de stridande partierna, och en del af dem invaldes ocksii i de nya kam.rmne.
I hvilken d i l l dessa politiska karaktarer gåfvo karaktär och hallning åt de resp. kamrarne i deras helhet är i godt minne beva- radt af kvarlefvande samtida.
De, som haft lyckan att lefva kunde lättare än i närheten af några d dessa per~onli ' ~heter, andra iakttagza huru deras inflytande gjorde sig gällande inom offentligheten, äfven da, när f örbållandena icke tillato dem att sjalfra bilda parti och de icke heller kunde böjas under partidisciplinen.
En sadan wan kan komma att sta ensam, men hans moraliska inflytande kan dock sparas i många rikt- ningar, och p&amp; områden, som han fullt behärskar, skdl man se honom miiktigt ingripa i besluten.
Men afven under förutsiittning att man dlt framgent skulle kunna, påräkna män af samma karaktärsvärde, så for- drades dock nu iiiigot mera.
Med den fasta k ' waktaren slmlle nu äfven behöfves mottaglighet för nya idéer, insikt i det kraf på medborgerlig jemlikhet, som det nya statsskicket innebar, förstånd pk sattet att förmedla öfverghngen fran det p l a till det nya, hvilken eljest kunde medföra stora faror, in.
Det var uiicler det starka intrycket häraf, som beslutet om insamling till en Högskola i hiifviidstaden fattades, och i den offentliga uppmaningen till deltagande däri f örklarades, att ändamålet vore bildandet d en värdig minnesvård öfver den lyckligt genomförda reformen - en minnesvård, som skulle för all framtid verka i syfte att denna reform måtte tillämpas och fullföljas p i ett värdigt sätt.
En frisinnad tankare bland representationsreformens var- maste vänner yttrade häroni följande minnesvärda ord: » Stiftandet i Stockholm af en akademi eller högre bild-. '
ningsanstalt till ett lefvande minne af December-reformel?
1865 motsvarar visserligen så, till vida den reformen, son: anstalten blefve en, af hvilken hela Sverige kunde f&amp; godt.
Men något nytt godt i vasentlig mening synes mig icke kunna.
komma häraf, icke &amp; tminstone motsvarande den nya refor- mens riktning, med miwlre ckwza Iiiigre biZcZ9zingsc11zstaZt ger szd- got m w a och af egendooazlig, 7tög.1-e a9-t 69 % cdra ggada Zurosafen, och ic7ce blott detsamza son2 dessa ..
Detta nya och egendomliga högre erbjuder sig nu sjalf- mant, icke blott emedan det saknas vid v&amp;ra nuvarande högre undervisningsverk,: utan framförallt, emedan.
samhällets utveck- ling kräfver det, och vår blifvande nya representation likash befallande fordrar det, i detsamma som deh anvisar dess art och riktning.
Jag tanker mig därför, att rä ?ita sättet att värdigt firn en reform, grundad p&amp; den medborgerliga principen, vore di grunda en Ziirostol för sam7~lZsliira och wedborywZiy BiZc79z.iny s i - som begynnelse, grundsten (den andliga) till~5tockliolms fria Akademi.
Detta, tycker jag, vore ett uppslag, motsvarande arten och vikten af den politiska reformen, och det före- faller mig som om ett förslag härför skulle för alla dess vänner stå såsom det, som i friimsta ruimet ' bör iverksättas.
När en &amp; dan larostol med en skicklig lärare blifvit inrättad i Stockholni, kan map tryggt lemna å t framtiden den nya bildningsanstaltens vidare utveckling genom de lärostolar, solil komma att sluta sig till eller gruppera sig omkring denna f örsta, Ty iit sddana med borgerligt bildande cetenskal~er d d l e Stoc7i; 7iolm fria A7; ademi egnas, icke cit blotta.
speciatr etenskcq~er.
» Insamlingen omfattades med lifligt.
intresse, ehuru, 1111 som ofta, det ekonoiniska.
resultatet icke motsvai ' ade f örhopp- ningarne.
Behallningen af insamlingen, utgörande något mer an 130,000 kr., erhöll namn af Decemberfonden och stal- des tills vidare under stadsfullmäktiges vkrd att förräntas.
Några fix senare stiftades en Högskoleföreniiig, och i dess upprop till insamling återfinner man samma högstämda tankegång som i det första.
» Det ar gifvet D, säges dar bland annat, » att under alla
omständigheter hufvudstadens inverkan på, hela landet är inycket stor; - - - att denna inverkan också, måtte blifva så, god som möjligt är naturligen af högsta vikt - - - allm 7belst efter den föritlzdrinj i 2; iil " t sa~n7~llss72 ' ~7~, som 7callat med borgare a f alla 7iZclsser .att deltoga de ofentliga angel&amp;jwz.- 7eternc~ Ha1igmom 78af; a 2; åra scinzhallsinruttni~~gar hlij2; it gmn- dade p&amp; förutsiitt~zi~zgen a t az 7zög nzedborgerlig bildning 0c7&amp; az hög sanftnzcZsa9&amp;~.
- - - Durför 9nåste ~zz&amp;udstuden, sonz lil.
lamZets 7tjär@un7ct, 7~bjcas i för7~~&amp;llande till de s t e p d e ans23rh7; en på nationens odling r o. ' s. v. Ej måmga år därefter kom också, Stockholms Högskola, till stklid och hiw sedan öppnat allt flera och ' flera lärosala ' i ', men bIand alla de vetenskaper, som här äro representerade, finnes icke någon enda, som afser, att gifva vå,i.t folk » deii höga sa~nfundsaiida ocb den höga medborgerliga bildning, som det nya snmhällsskicket förutsattgr)).
Till siidana läro- ämnen kan man nämligen ' ej hänförti den nationalekono- miska kursen, meddelad af en tillförordnad lärare.
Äfven under gymsammare förhUlmden hade denna vetenskap icke kunnat fylla den uppgift man i sin inbjudning förelagt Hög- skolain.
Nationalekonomieii är oumbärlig f ör nästan dl med- borgerlig verksamhet, men någon karaktärsbildand e kraft, mäktig att väcka en högre medborgcaranda, er hon icke.
» Natioiialekonomieii sysslar med deii tekniska sidan af den sociala fråigan, icke med den etiska,, säger en frmstiiende.
författare.
Hvilken lifskraf t Högskolan utvecklar i andra riktningar visar sig biist dëraf, att hennes afdelning för matematik ocli naturvetenskap redan upptagel: 2 0 lärare och anses kuniia täfla med motsvarande fakulteter i statsuniversiteten.
Under tiden hafva hennes fonder vuxit tgl ett belopp af, ' enligt.
femå,rsberättelsen .af 1 8 9 0, 1, 3 7 3,5 0 0 kr.
Antagligen ingå, Decemberfondens rantor, hvilka Högskolan allt ifrhii .början.
disponefat, fortfarande i Högskolans allm&amp;nna utgifter, ehuru intet namnes darom i den sista femirsberattelsen.
Det kan dock ej förnekas, att Stockholms Högskola, med 2d.l sin beundransväxda .energi, likväl åsidosatt sin första och största, uppgift, genom hvilken hon hade.
kunnat lyftande och förädlande inverka på, hela folket.
Hon har icke gjort iikgon.
ny insats i det ilya lif nationen gick till mötes för 25 år.
o ', e e, s i l f
sedan i och med införandet af ett nytt statsskick.
Hon sy- nes silarare vilja täfla med de gamla universiteten och straf- var att i likhet med dem erhålla examensratt, för att kunna föra sina adepter direkt in på ambetsmannabanan.
Och till henne hade man dock stnllt sitt euda hopp om en högre medborgerlig utbildning för den nya tidens män.
Va1 hade man kanske vantat, att de gamla universiteten skulle vid- tagit några åtgärder för att göra s i m lärdomar fruktbärande för det nya statsskicket; s&amp; ock att från st-atens sida nigon- ting skulle gjorts för att bereda de nyn folkklasser, som kallats att taga del i våra offentliga angeliigenheter, nigon grad af medborgerlig bildning.
Nen nej!
Universiteten iiro bundna af traditioner och stadgar, och lm- niigonting gjorts i det senare syftet, s&amp; iir det atminstolie icke p&amp; något iiii- tiativ från statens sida.
I hvad mån har antydda försuiumelser återverkat på samhallsskick och nationdanda är jn sv&amp;rt, om ej omöjligt, att säga.
Af den allmänna opinionen kan dock något läras.
Så klagas t. ex., att vårt politiska lif uppgir i parti- tvister, utan att någon af de stora frågor, som de första folkvalda riksdagarue satte p i dagordningen, blifvit lösta; att husbönders och arbetsgifvares inflytande p&amp; arbetarile för- spillts och öfvergått dels i radikala partiledares, dels i hän- synslöse uppviglares hiinder; att i valrt politiska lif de stora personligheternas led glesna och att de utprägladt foster- ländska Iraraktherna börja tryta, allt medan antalet af dem, som taga del i vårt offentliga lif, vare sig såsom väljande eller valda, står i jämnt stigande.
Kvaiititativt, säger man, hafva saledes de krafter, som i vårt offentliga, lif medelbart eller omedelbart deltaga, ökats, men kvalitativt h a h a de försvagats.
Och hvem vigar påstå att man har orätt?
- - - Men om vi salunda nödgas inför oss sjafva erkanna att vår nationdanda försvagas och att vår medborgerliga ut- vecklin.g, likasoin vårt politiska framätgående, äro lika med hvad man brukar kalla ap6 stallet marsch,!
- ett ordspråk, som ypperligt illustreras af den nu, 2 5 år efter den första
folkvalda riksdagen, pågående folkförsamlingen - s&amp; hafva vi clock ingen att att Idagra.
Vi hafva sjalfva vållat vår ofärd, ty %i 7~6jkcc ingenting gjo~t for citt utbilcia medborpae .för r&amp;rt a p statssIa ' c7;.
Skulden &amp; r stor och drabbar i synnerhet dem, som drefvo reformen igenom, utan säkerhet för att den skulle itföljas af nödiga itgärder i f~lknp~fostrande syfte.
Me~z namnst lir det cZoc7e Stoc7~7~0lnzs Högskola, som blir cmsvaret, och sona lir skykzig uft i den nz&amp;n hon förnzfir godtgöra den ödes- ciiyru f Ö~st~mnelse~z.
Att sviirigheter skola uppstå härvid ar tydligt, helst då,, så,soin i detta fall, undervisningen bör taga hänsyn till den rådande tidsandan och våra iiationella förhallanden.
Redan att finna ett namn för en sådan praktisk veteii- skap har sin svårighet.
Den danske biskopen Martenseii förordade på sin tid den D etiska socialismen D.
Det vore hos oss allt för djarft; men vänder man om orden och säger w cZegz socialct diken », finner man kanske däri det narmaste ut- trycket för det nya läroämnet.
Gerna skulle man vilja tili- lagga epitetet » den kristliga)), om ej uttrycket vore i vår tid dels så missbrukadt, dels sh missförstiidt.
I grunden vore det kanske också, onödigt.
Eller är ej all etik, för så, vidt den förtjenar sitt i i m n, kristlig?
Kan ej till och med den moderna etikens grundbegr&amp;pp, med d l a dess slagord om, s egois,m)?
och 2 altruism)), ytterst upplösas i Kristi enkla bud:, ~ H v a d I viljen människorna skola göra eder, det ' gören I ock dem! » -.
- - Kommer så ännu en svårighet: huru f&amp; en lärare, mak- tig att ratt behandla det ifrågavarande läroämnet?
Likasom uppgiften är ny, s i måste.
också lararen vara af annan m t än den vanliga.
Han maste vara en genom- bildad vetenskapsman, med grundligt historiskt vetande, och han får ändi ej vara en blott historiker.
Han måste för- troligt kanna sin tid och ' dess kraf, men först&amp; att försona dem med den historiska utvecklingen.
Han bör, för att låna ett ord af en bland den nya tidens djupsinnigaste målsinan i norden, viss oss att det ar möjligt att förena nutidens realismm med den föregaende tidens idealism.
Men det är icke nog med liirdom och klokhet; den lärare vi söka måste vara en karaktar, en personlighet, begåfvad med den skarpa blick, som tränger till djupet af människor och förhallanden,
samt utrustad med ett hjärtelag, som kanner lika varmt för de lidande, de missförstådde, de oförtjänt hatade och för- aktade, vare sig de heta arbetare eller a,rbetsgifvare.
Hm maste dessutom vara en fullkomligt opartisk, af politiken för dagen helt och hkllet oberoende man.
Största svhigheten ligger dock i de sociala förvecklin- gar och missförhållanden, som uppsttitt under det förflutna f jerdedelsseklet.
Huru har t. ex. ej arbetarefrågan tillspet- sats, och ' detta delvis med konstlade medel; huru förkunnas ej socialism och anarki f ö r okunniga folkmassor, utan att be- k&amp;mpas med andra vapen än böter och fängelse; huru råder ej arbetslöshet och nöd bland 4ufvudstadeiis arbetarebefolk- ning, allt medan öfverdiidiga - faster firas - för rilgöraiide andamal!
- och partiandan drifver sitt tragikomiska spel i riks- dagens kamrar.
I sanning, vi behöfva blott låta dessa bro- kiga företeelser draga förbi v&amp;rt inre öga för att inse huru oändligt mycket svkrare den medborgerliga uppgift, son1 E- sprungligen ålagts Stockholms Högskola, miste blifva lm, mot hvad den hade varit för tjugu tir sedan.
Men det är aldrig försent att göra ratt .. I ett afseende äro ocksii alla hinder upphafda.
Hög- skolan har fått emottaga rika donationer, och m t.
ränta, jo.
fordra, hennes canner, att Iron 9ned t q,pl.afta~ ?e cf en pofessw I
Blotta strahmdet i denna riktning skall göra henne populiir som aldrig hittills.
Och lyckas hon sm&amp;ningom att, genom lärare ' af rätta arten, taga ett rilckande och föriid- l p d e iiflytande pk vkrt offentliga lif, så stall det fria uni- versitetet i hufvudstaden komma att helsas med albarlig glsdje siisom en institution af det högsta riirde, den rack- raste nationella bety delse.
Med det ofvan antydda vore dock ej p&amp; l&amp;ngt nar allt gjordt.
Väl niåste e t t medborgerligt bildande läroämne, upptaget .inom Stockholms Högskola, komma att verka inom.
vida kretsar i hela landet, ' företradesvis .dock sådana, där en.
högre grad af allmänbildning vore rådande.
Men for kropps- a r b e t m e, så väl i städerna som p i landet, blefve sannolikt de från en sidan vetenskaplig kunskapskälla utgångna liir- domariie o&amp;tlromliga.
Så ock för den besutna dlmogen, denna.
maktiga klass, hvilken man, med afseende p&amp; dess politiska etiillning, kunde vara frestad att med ett mycket missbrukadt slagord kella » öfverlrlassen a.
Ingenting vore dock viktigare för dessa valdiga skaror af valberättigade och valbare ä n att i &amp;, för dem lämpad for m iii hämta grunderna f ör en tidsenlig medborgerlig bild- ning.
Återstår skledes att se till hvad som under den för- flutna tjugufemårsperioden blifvit.
gjordt eller under den närmaste framtiden kan göras i detta syfte.
Direkt o har väl ingenting gjorts för att bland allmoge och arbetare utbilda medborgare.
Meii man finner på detta omrhde &amp; tminstoiie wz institution, afsedd att till någon del verks i närnda, syfte; det ar fol7~7zögs7col~n.
Idéen, hemtad f r i n Danmark, väckte hänförelse hos de frisinnade, och mer än en gång framhöllo presseils maii folkhögskolan shsom x ett vilkor för det nyca statsskickets samt vikten af att staten rikligt understödde henne, för att hon i detta afseende matte kunna verka allt hvad hon borde.
Skolan utvecklade sig oberoende af den danska förebilden och torde nog i all- maiihet sökt att gå i rätta riktningen; men; buren mestn- dels af enskilda krafter och allt f ör svagt.
understödd af staten, kan hon verka engast p&amp; begransadt oinråde, för ett.
fåtal af den stora massa, ' som det galler att, medborgerligt taladt, genomsyra.
.Arbetareinstitzstela i stiiderim hafva nog ursprungligen tänkts såsom härdar för en tidsenlig medborgerlig bildning; men denna zppgift blef dem 7t.elt amkelt förbjtden.
Viil kunde.
f örbudet under förhanden rarande f örhållanden anses be- fogadt.
Men huru litet vinnes ej med en siidan negativ itgärd, och huru mycket positivt godt hade ej kunnat vinnas, om regeringen pabjudit som cifior f ör de begärda anslagens itnjutande, att ett medborgerligt bildande iimne 9itcisfe upp- tagas p i institutens program samt att Zumren s7dk tz ' ltsattu~ uf regwi9zgen sjiilf.
Förutsatt att denne förstått och älskat sin uppgift, skulle arbetareinstituten dal fått en helt annan anda, en helt annan medborgerlig betydelse än de nu aga.
Ännu mindre an arbetareinstituten i deras nuvarande form kunna de s. k. folbnutem anses aga nigon, i god mening, medborgerlig betydelse, verksamma, som de vanligen äro, för friimjande af en reflexionslös partilydnad, ofta undei.
fanatiska ledare, snarare än för utvecklingen af ett sundt och sjalf standigt omdöme.
Det är sh mycket pinsammare och mera förödmjukande att nödgas erkkanna detta, som det icke kan förnekas, att härmed ett mycket godt och kraftigt medel för spridande af medborgerlig bildning i ordets basta betydelse blifvit lemnadt obrukadt af fruktan för missbruket.
Och denna tanke blir ännu b i k a r e, d i man måste leda sig till den slutsatsen, att det är bristen på fosterländska män af högre medborgerlig bildning, som har liimnat fritt spelrum för socialister, anarkister och män af s. k. kosmopolitisk lifs- isikt, som f örklara begreppen f adernesland och fosterlands- kärlek urmodiga och tillhörande en öfvervunnen sthdgunikt.
Kort sagdt, det är v k liknöjda kortsynthet att lamna den högre medborgerliga bildningen därhän, som miste bara skulden för att den arbetande klassens (allmogens) verkliga behof af folktalare icke fyllts af mgn.
mäktiga att hos dem inskärpa de första sunda medborgerliga begreppen.
Nu är det socialister och anarkister, som vinna folkets öra.
Man behöfver blott erinra om ett enda drag ur det sista arets arbetarehistoria: folkmötet i Bergslagen, hvars D såsom basta medlet emot ledare f öreslog 2 s1i~ci1izorc7stco+ie12 arbetarnes förtryck, för att inse h v i h faror, som hota, eller öfvertyga sig om huru nigra tirs fortfarande liknöjdhet hos de moderat liberale, sansade folkklasserna vore nog, för a t t elden, som glöder under askan, skulle sl&amp; upp i full liga.
Xen det ar icke endast från arbetare och allmoge, som P
faran hotar.
E11 di1 arbetsgifvare underhiilla elden med sina omänskliga och oklol~a åtgärder fullt ut så, mycket som anarkisterna med sina hetsande uppviglingar.
Detta pii- stienda kan från ett par andra d r a g u r dagens historia få en lika bjärt belysning som det föregiiende.
Man erinre sig blott, de fabrikanter, hvilka för större vinnings skull använda vid sina tillverlcningar gifter, så, skarpa, att » de förvandla sina offer till lefvande lik, utan att ens unna dem att dö », såsom en motionär i Andra kammaren nyligen yttrat, eller iliiglromme man den arbetsgifvare, som liitit en sjuk, 1 7 - t i g arbetare nara förgiis af v a n v t d.
När man ser orsak och verkan - vissa arbetsgifvares egennyttiga grymhet och arbetarnes lätt mtiiado hat - liggca Iivarandra så, nara som här, tänker man ej utan.
en rysning på, hvad framtiden kan innebära.
Men om 11u tillstindet är, i s i hög grad oroaiide, s i tränger sig den friigan allt närmare in p&amp; oss: Hvad ä~ att göra för att föwkonznza de sctnt7dlsz.bdor, son8 hota?
Svaxen kunna vara m h g a; en losiiiag ligger i ett l; 6&amp;gt ~ziilnzandc klassa~zc6 enzellan.
Ett glädjande ' försök i detta syfte tror man sig ' kunna skönja i den förening af » studenter och arbetare)), som tinder senaste iir bildats i Upsala och redan börjat utöfva ett godt illflytande.
Hur lyckligt, om det vore möjligt att å,stadkomma likartade föreningar i de skora stiiderna samt mellan herremän och allmoge i landsbygderna.
Vi hafva redan i ett halft sekel sett huru villigt all- moge och arbetare samlas för att höra kringresande » talaren i andliga amneii, nykterhetspredilranter m. fl.
Vi se i dessa dagar huru rundt om i landet militärer talat för folket om landets försvar och lyckats bilda föreningar till dess främ- jande.
Helt visst skulle allmoge och arbetare lika villigt lyssna till talare öfver allmiint medborgerliga ämnen, sii vida talarne blo ' tt vore i besittning af detta hemliga förstånd om åhörarens känslor, som endast kärlekeii gifver och hvarför- utan iihömrekretseii förblir lika kall som föreläsaren.
Bndra ord: vore blott nödigrt förhiskaper och den rätta ' sinnesarten att påräkna hos ledarne, kunde med en sådan rörelse redan ett uppslag vara gifvet till arbetarefrågans n fredliga lösning.
Men äfven i bästa fall, om ock, såsom i det föregkende antydts, ett närmande kunde tankas mellan arbetsklassen och den bildade ungdomen, i likhet med hvad som är p&amp; väg att blifva en verklighet i Upsala, s&amp; skulle likväl .stora massor af nationen komma att stanna utanför den medborgerliga rörelsen.
Det blir allt mera tydligt, att de fyra riksst5bndens upphäfvande icke skänkt oss enhet.
Vi kunde ännu i dag instamma i Thorilds gripande bön till konungen: 2Eröfra dessa barbariska nationer!
Gör oss till ett folk!
o Men man vänder sig i vår tid icke.
till konungame i sadana tringmal.
Nationen måste ena och eröfra sig sjalf, om hon ej, splittrad i sitt inre, vill falla ett offer för klass- krig eller yttre fiender.
Vi tala SH mycket om fosterlandets försvar och inlägga i detta ord allt hvad vi t a n b oss af fosterländskt nit och, offervillighet.
Ja, ordet är gammalt och kärt och skall för det äkta medbor,alzrsinnet alltid behålla sin ursprungliga sköna klang.
Men i en ny tid skall det omfatia ett nytt, vidgade begrepp, - ett begrepp, som innebär icke blott det yttre försvmet med gevär och kanoner och dartill hörande krigs- undervisning, ehuru viktigt och oumbärligt det än m&amp; vara, utan oc-kså det inre.
Härtill höra medborgasandans, det od- lade försthdets och den tänkande fosterlandskädelrens för- svarskrafter, och endast med dem skola vi kunna värja oss mot fienden inom egna gränser, f örsvara vär sjiilfaktning och värna om vårt anseende såsom ett fritt och själfstän- digt folk.
Beväringsöfningarne - mödrarnas skräck, emedan de o f t i lämna ynglingene ifrån sig med diiliga vanor, ej siillan med fördärfvade seder - väcka ar för år allt mera mot- vilja hos folket.
Man kan lätt föreställa sig att deras s j d - lösa mekanism retar och uttröttar bade - befal och manskap, icke minst genom medvetandet, att de äro i det iiarmaste
u~cZu~itdlslösc~.
Den korta tiden f ör öfningarne, j auiförd med deii tid andra, med oss jamförliga folk egna ' &amp; t sina värn- pliktsöfningar, gör var bevaringsexercis snart sagdt till ett narrverk; och man börjar känna det.
Slutligen hindrar oclrså, den korta tiden en närmare beröring mellan befil och inanskap och därmed ocksi ' det goda förstånd dem emellan, som är vilkoret för ' att öfningmne skola få, en djupare betydelse.
Alla veta och känna, att det miste blifva annorlunda.
Mangs hafva insett, att vi stisom andra folk maste &amp; lägga oss allmän värnplikt.
Men under tjugufem i r har m&amp;.
tvistat om sättet för dess tillämpning.
Och tvisten fortgar ännu i dag.
Förslag p i förslag hafva framlagts och för- Irastats, ofta af rena partihänsyn.
Ja, man har stundom clrifvits ands därhän att missbruka försvarsfrå,gan - iiatio- nens heligaste intresse - till simpla partimanövrer. '
Under den tjugufemkriga tröstlösa riksdagst %isten har man då och d i hört värnpliktstjänsten ' framhållas sisom ett slags folkhögskola, men.
utan att det märkliga ordets inne- börd blifvit vidare utvecklad.
Det var en lärd man, en pro- f essor vid Upsalo universitet, f örbehillet att f ör nationep såsom en ett-.
frtambära des stora tanken om 2; är9~~3li7ctstju~zste~z lirig obkigatol .. isk skolch, den gigajztis7m B botte~zs7colu~z D, för f ostez- liilzcZs7~ 7~rigsz192dervisni1zg 0~74 medborgerlig bZlGG1zMzg - h a r s czip~om s k d e vaya politisk zrablitd.
Hos hvarje svensk, som äger fosterlandssinne och Lärlek till sitt .folk, syntes d.enna tanke egiiad att drifva.