Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att de tillverkade partierna under sednare åren varit mindre, än hvad de förut varit, är dock, påtagligt, och kan bedömmas af de minskade partier, som numera i handel utbjudas, ehuru det ock måste medgifvas alt man af denna sednare omständighet icke kan hemta no? tillförlitlig visshet för bedömman o O o det, enär den år ifrån år tilltagande folkmängden förökar behofvet för tiliverkarnes egen räkning, och således i samma mån minskar af verkningen för försäljning.
Orsaker til! den minskade linneväfnads-tillverkningen vill man finna i den omständigheten, att
Norrlands-lärflerna i sednare åren fått en trögare afsättning, så att mången familj, som förr träget skötte sin spinnrock och sin väfstol, nu vändt sin håg till åkerbruket, hvarpå detta ofelbart vunnit.
Men den trögare afsättningen är ock olvi fvelak tigt, åtminstone lill någon del, en följd deraf, alt Norrlands-lärfterna icke kunna täfla med de utländska linneväfnaderna i utseendet, om de ock mången gång öfverträffa dessa i godhet.
Dock brister äfven i afseende på boniteten mycket, ty om än ett och annat lärfts-stycke påträffas, sorn uthärdar jemförelse med hvad utlandet kan prestera, måste det flock erkännas att mängden af tillverkningarne är beräknad mera på uppnående af en betydlig qvantitet, än på vinnande af en utmärkt qvalitet.
Bland dem, som sysselsätta sig med väfnads-slöjder, träffas dock ännu en och annan, hvars bemödande är att alltid lemna god vara åt sina afnämare, och en sådan har, i ‘följd deraf, ock alltid lättare att få sin tillverkning afyttrad och till högre pris än den stora mängden.
I följd af den minskade fördel lärfts-lillverkningen inbringar för sina idkare, har det någon gång blifvit ifrågasatt, huruvida icke det. skulle vara en vinst för otten att linneväfnads-slöjden upphörde alt såsom hufvudsaklig binäring bedrifvas af invånarne i Norra Ångermanland, samt all i följd deraf de nu spinnande och väfvande använde sina bemödanden och sina krafter för upphjelpande af åker - bruket och boskaps-skölseln, hvilka hufvudnäringar, enligt hvad förut är nämndt, icke äro så för sig komna, sorn i andra socknar, der väfnadsslöjden i mindre skala och föga öfver husbehof idkas.
Man har äfven hört ifrågasattas huruvida lärftstillverkningen i Norrland numera förtjena!1 att påkostas de premier, som af Slaten beslås.
För mig vill del dock synas, som linneväfnads-slöjden i Norrland ännu fortjenar allt det omhuldande den hittills åtnjutit, ty, om ock å ena sidan icke utan skäl klagas att spinnrocken och väfstolen beröfva jordbruket mången nyttig arbetare, om ock den stilla verksamhet, som åtföljer spånads- och väfnads-slöjderna, icke bidrager alt utveckla den kraftfullhet och styrka, som arbetet i skogen och på åkern, måste dock å andra sidan erkännas att synnerligen i de år, då jorden nekar sin brukare nödig afkastning, det får skattas vigtigt alt äga en husslöjd, som årligen inbringar till orten minst 200,000 R:dr banko, samt, med omsorg utförd, icke allenast skänker sin idkare dagligt bröd, utan äfven — exempel härpå saknas icke—bereder välstånd inom de boningar, der arbetsamhet, ordning och sedlighet äro hemmastadda.
Dessutom har erfarenheten visat — hvad som äfven för framtiden är att förmoda — det också i dessa socknar jordbruket skall, 0111 än långsammare, fortskrida i den mån folkmängden tilltager, och således invånarne tvingas till modernäringens omfattande.
Hvad premierna särskildt beträffar, kan deras nytta icke bestridas, om ock det vore alt önska, det
Förfaltningarne tilläte att vid deras utdelande gjordes afseende lika mycket på väfnadens omsorgsfullhet och jemnhet hela stycket igenom, som på trådarnes antal.
Regeringen uppmuntrat och befrämjat linneväfnads-slöjden, dels genom äreskänker, dels genom premier, är i det föregående nämndt, men äfven andra åtgärder äro under tidernas lopp så väl af det allmänna som af enskilde vidtagne för denna slöjds förkofran.
Då det redan år 1840 visade sig att linneproduktionen var i aftagande, började man uttänka medel för dess upphjelpande.
Länsstyrelsen öfverlade i detta afseende med deputerade från socknarne, deras presterskap ocb kronobetjeningen; och följden af delta möte var en underdånig anhållan om åtgärder å allmän bekostnad till meddelande af undervisning i drälls- och damast-tillverkningen efter Ekenmarkska metoden, hvilken underdåniga framställning bifölls i nåder under den 30 December 1841; och under ledning af en i denna metod inlärd utmärkt skicklig person öppnades följande året en skola, deri fri undervisning i denna konst meddelades, med begagnande af väfstolar, hvilka tillhandahöllos på Statens bekostnad.
Men ehuru underrättelse om denna inrättning genom allmän kungörelse meddelades och oansedt enskilda uppmaningar från Länsstyrelsen, infunno sig dock endast några få af allmogens döttrar, 64 för att inhemta den undervisning, som var dem beredd; och då med nådigt tillstånd undervisningen äfven följande året fortsattes var förhållandet enahanda.
Fråga uppstod derefter om Magerska dubbelspinningens införande, och en person. inofvad af uppfinnaren, anställdes i Juni månad 1844, samt började inom orten meddela undervisning i konsten, till hvars inlärande allmogen på allt sätt uppmuntrades, men äfven här strandade alla bemödanden mot den envishet, hvarmed den gamla metoden bibehölls och försvarades, oaktadt det vid anställd täflings-spinning emellan den gamla spinn-metodens förfäktare och de af lärarinnan i den nya metoden inlärda elever uppenbart visade sig att den nya metoden hade ett obestridligt företräde.
Längre hade icke bemödandena att åstadkomma en både nyttig och nödig förbättring hunnit, då fullmäktige af allmogen år 1848 hos Eder Kongl. Maj:t åter framställde underdånig anhållan om åtgärder från Statens sida för linnetillverkningens upphjelpande, och denna underdåniga anhållan understöddes af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, med underdånigt förslag om medels anvisande för spridande och bibringande af kunskapen om sältet att åstadkomma en förbättrad vinstgifvande linnetillverkning, hvilket dock, enligt Kongl, brefvet den 22 December samma år, i saknad af för ändamålet disponibla medel då icke bifölls.. h) Jagt idkas icke betydligt och tillgången på skogsfågel har under sednare åren i anseende till de blida vintrarne och de kalla vårai ne afiagit, emot fordom, då betydliga partier deraf affördes till Stockholm, der fågeln med betydlig förtjenst afyttrades.
Skjäifångsten borde kunna uppdrifvas till en mera vinstgifvande binäring än hvad den nu är, enär erfarenheten visat att sk jä 1- djuren stundom i mängd visa sig vid kusten.
Hushållnings-Sällskapet tiar dels genom premier, dels medelst gåfvor, sökt uppmuntra denna näringsgren, och har äfven ett statsanslag af 500 R:dr banko genom Kongl, brefvet den 16 November 1849 för detta ändamål blifvit anvisadt.
Skallgång efter rofdjur verkställes sällan, utan fällas de af enskilde personer, eller fångas i giller.
För alt uppmuntra rofdjurs utödande hafva Länets invånare 1831 åtagit sig att, dels pastoiatsvis, dels socknevis, genom sammanskott af hvarje matlag, sorn äger kreatur, erlägga premier eller så kallade skottpenningar för inora pastoratet, eller socknen, utan skallgång dödade björnar, vargar och lodjur, till det af Kongl. Maj:t stadgade belopp, eller 12 R:dr för björn, 9 R:dr för varg och 6 R:dr, allt banko, för lodjur, hvilken öfverenskommelse vunnit nådig stadfästelse.
Under qvinqvenniet hafva följande antal rofdjur blifvit fåneade och dödade: O o 65 År. ■< 03 -s cw o* Filfras.
I Björnar. 8? aq 03 Lodjur. ps: 03 S 030 oT n 03 -i Skjälar.
, Hökar.
1846 . 4 4 5 2 3 248 35 30 6 1847 3 r 0 r 0 24 6 25 1 39 4 4 848 4 4 2 239 46 /! 53 7 1849 6 5 13 209 29 4 4 04 3 1850 1 3 2 4 200 16 3 30 Su mina 4 1 34 4 8 21 4,4 4 2 151 9 256 4 7 Elgar finnas i obetydligt antal inom Länet oell deras fällande är i loria ttni riga r ne förb judet. i) Fiske.
Den mängd af större och mindre vattendrag, sorn finnes inom Wester-Norriands
Läns område, bar från urminnes tider varit bekant för sin rikedom på lisk, oell hafvet, sorn omgifver dess land, bar äfven varit en rik källa för invånarnes näring.
Att fisket år ifrån år likväl blifvit mindre lönande ar tyväi r sanni, ehuru det måste medgifvas att det ännu lernnar bergning åt en stor del af Länets inbyggare.
De fisksorter, sorn bär finnas, äro hufvudsakligen följande: 1) Strömming, sorn är af flera slag och vanligen benämnes dels efter tiden då den fångas, dels efter sättet huru den tages.
Således benämnes den vårströmming, böslströmming, skötströmming och notströmming.
Fångandet sker dels med not dels med skötar, på det loria sättet i Juni och Juli, samt på det sednare i Augusti och September månader.
Denna sednare anses bättre än den förra, och ömansås äfven bättre än den förra, som under den varmare årstiden fås.
En del af den strömming som fås och icke fortares färsk insaltas, men af en annan del tillverkas sa kallad surströmming, hvilken för Norrlänningen är en behaglig och nästan oumbärlig foda, men för mängden af de södra provinsernas invånare afskräckande genom sin lukt. 2) Lax är äfven af flera slag samt af åtskillig godhet.
Hufvudsakligen förekommer den bättre laxen, eller blanklaxen, sorn uppkommer från hafvet och är särdeles fei, forslaxen och vraklaxen, som afmagrat under arbete mot strömmen, börting, som under vintren uppehåller sig i elfvame, men går till hafs om våren, laxöring, som är af ett mindre slag och vid islossningen uppstiger i elfvarne, samt stonbit, som ständigt vistas i åar oell bäckar.
Grålaxen öf Berätlelse Ofver Wcster-Norrlands
Län för åren 1846—1850. 9 i 66 vervintrar i fjärd arne och är af sämsta slaget.
Men äfven dessa laxsorter äro olika i de olika elfvarne.
I Njurunda-elfven är den således lång och smal, i Indals-elfven kortare, bredare och fetare.
I Ångerrnan-elfven fås den största och felaste laxen i norra grenen och den mindre i de stridaste strömmarne; i Själevads-elfven är den magrare, och i allmänhet bero laxens godhet och utseende dels på vattnets beskaffenhet, dels på det mer eller mindre utrymme, den äger för sina rörelser, och deraf förklaras äfven hvarföre forslaxen är sämst. 3) Sik, som äfven är af flera slag.
Lappsiken finnes endast uti större fjellvalten och träsk, genom hvilka de större elfvarne gå; hafs-siken uppstiger under sommaren i elfvar oell fjärdar; finnsiken vistas i insjöar; siklöjor äro en mindre sort, som fås uti hafsfjärdar och större sjöar; samt rabboxar eller stint uti djupare sjöar.
Sik- och strömmings-stimmarne följas merendels åt.
Siken uppstiger icke längre än till Sollefteå, derifrån den tränger sig upp i Ramsele forsen.
Uti Indals-elfven går den stundom upp till Liden och Fors.
Om vintern föres sik från Jemtland till Wester-Norrland, der den försäljes. 4)
Ål fångas egentligen i ålkistor och förekommer nog allmänt.
Insjöålen är fetare och större än hafsålen. 5) Nejonögon fångas i katser uti åar och strömmar.
Vid 1850 års slut funnos inom Wester-Nori lands
Län 252 kronofisken, för hvilka inflöto de i kolumnerna här nedan utförda årliga arrenden: Lax.
Ål. Strömming.
Nejon- ögon.
T:r L<a « T:r L« L«' S T:r LSS st.
Medelpad 21 9 10| 14 4 14 00 54 7 — 1,565 1,637 17 4 Södra Ångermanhd 42 0 OJ I — 2 84 2 135 1,777 47 9 Norra dito 4 1 18 11 1 - 158 4 5 1,201 1,992 26 11 *) Summa 08 4 Jt 7 1 0T2 141 4 124 69114 167 4 5 2,901 5,401 44 — Enligt Kongl. Maj:ts Nådiga bref den 22 Mars 1850 borde 246 fisken till skatte försäljas, 109 dito, såsom vid flera arrende-auktioner lemnade utan anbud, tills vidare icke till nytt arrende utbjudas, samt 182 stycken från jordeböcker och fiskelängder uteslutas. *)
Deri inberäknadt värdet efter markegång för 4 Lil 15 u torrfisk och 4 Lu 18 Äskjälspäck. 67 Markegångspriset å fisk varor liar under qvinqvenniet varil följande: Ar.
Lax. Sik.
Ål. Ström- ming.
Bättre 1 Tunna.
Fors- I Tunna.
Tuna- 1 Tunna. 1 Tunna. 1 läsp. 1 Tunna. 100 styck. 1846 ......
40 — — 35 — — 40 — 20 32 _ 3 16 — 8 1 4 — 1847 42 24 — 37 24 — 42 24 — 20 32 — 3 18 — 10 32 — 1 4 — 1848 40 — — 36 — — 40 — 21 32 — 3 16 9 40 — 1 4 — 1849 42 32 — 38 32 — 42 32 — 23 36 — 3 16 _ 13 24 — 1 — - 1850 44 12 - 40 12 — 44 12 - 24 12 - 3 16 - 11 8 - 1 - - Summa 209 20 - 187 20 - 209 20 — 11 i - - 16 34 - 53 8 — 5 12 Medium 41 42 5 37 23 2 41 42 5 22 9 3 16 5 10 30 5 1 2 5
För fiskets upphjelpande liar Hushålluings-Sällskapet vidtagit flera ändamålsenliga anstalter, deribland att utdela premier för vinterfiske, hvilket bär i orten alldeles åsidosattes.
De ofta förekommande klagomålen att vid åtskilliga sågverk, särdeles husbehofssågarne, den fallande sågspånen icke tillvaratages, utan kommer i vattendragen och vållar hinder för laxens uppstigande från hafvet, föranlät Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att 1846 underdånigst hemställa om en sådan förändring i 3 kap. 10 § af Kongl.
Fiskeri-Sladgan den 14 November 1766, att, i stället för det der för en dylik förbrytelse bestämda ansvar, nemligen förlust af sågverket, hvilket ansvar vore svårt att tillämpa, ett visst vite för sådan förseelse måtte utsättas, och denna förändring bar sedermera genom Kongl.
Kungörelsen den 21 December 1849 ägt rum, som äfven föranledt åtal för förbrytelser af dylikt slag.
Å andra sidan klagas af sågverksägarne alt fiskena förhindra eller försvåra flottningen, af hvilken anledning nämnde ägare uti till Kongl. Majit ingifna underdåniga ansökningar anhållit att vissa vilkor, afseende flottningens befordran, måtte i nåder fastställas till iakttagande vid kronofiskenas försäljning.
Maj:ts Befallningshafvande har för sin del ansett att både trävaruflottningen och fisket utgöra för orten vigliga näringsgrenar, hvilka jemte hvarandra väl kunna bestå, derest gällande författningar efterlefvas.
Fisket har från urminnes tider utgjort en för nordbon kär sysselsättning, som i icke ringa mån härdat honom för sjömanslifvel 68 och bidragil lill bans underhåll.
För fiskerinäringen hafva ock från sekler tillbaka författningar varit gifna, som skyddat dess idkare och utstakat dess gränsor.
Trävaruflottningen bar i sednare tider äfven fått sina bestämmelser, och Norrlands vattendrag äro nog vidsträckta för alt lemna utrymme för begge näringsgrenarnes fortfarande bestånd i bredd med hvarandra, när begge hållas inom sina af naturen och författningarna bestämda gränsor.
För att emedlertid skydda, så den ena, som den andra näringsgrenen, bar Kongl. Majit
Befallningshafvande genom särskilda utslag lastställt vissa grunder för fisket, åsyftande laxynglets fredande, dels vid fastställande af reglementen för flottnings verkställande, fästat förbehåll om iakttagande af hvad på nyssberörde sätt stadgadt blifvit, dels genom utfärdad allmän kungörelse varnat fiskeidkarne mot öfverträdelse af författningarne om kungsådras öppenhållande, och anbefallt kronobel jeni ligen att befordra till rättelse hvad deremot kan vara brutet.
Dessa utslag äro i besvärs väg komna, dels under Kammar-Kollegi, dels under Kongl.
, k) Salpetertillverkningen bär i Länet svarar icke mot kostnaden, ehuru älven denna näringsgren varit af Hushållnings-Sällskapet genom premier uppmuntrad.
Nedanstående uppgift visar förhållandet för sednaste qvinqvennium: 0 Ar.
Tillverkade.
Kostnad.
L« tb lod R:dr sk. r. 1846 22 17 _ 609 20 — 184-7 63 6 — 697 40 8 1848 24 6 8 551 37 1849 — — 284 33 8 1850 . . 23 7 - 550 8 — Summa 133 16 8 2,693 43 4 eller i medeltal 26 LU. 15 U. 8 lod om året med en kostnad, äfven i medeltal beräknad, af 538 R:dr 37 sk. 6 r.
Jemföres detta utfallande med föregående qvinqvenniets, då per medium 224 IM. 19 U. tillverkades med en kostnad af 568 R:dr 43 sk. 8 r., så visar det sig att näringen snart sagdt år ifrån år förfaller. 1)
Handeln på landet måste af hvarje opartisk bedömmas såsom icke allenast nyttig, utan äfven nödvändig, synnerligen i provinser, der flera socknar 69 äro belägna på betydligt afstånd från städerna; men att denna handel, missbrukad såsom den på många ställen är, medför förderf, så i moraliskt som financielt hänseende kan lika litet bestridas, och klagan öfver den missbrukade landlhandeln är nu lika allmän som den fordom var öfver gårdfarihandel!).
I lynnet hos Norrlänningen, synnerligen inom Norra Ångermanland, ligger en, om icke fallenhet för, dock längtan efter handelsföretag, och ynglingen, innan han ännu uppnått myndiga år, till och med ogifta qvinfolk, hafva likasom ett behof att försöka sin lycka med spekulationer i handelsväg, hvilka ofta sluta med den handlandes undergång.
Denna handel inskränker sig icke helier inom ortens produkter, utan utsträcker sig till en art schackreri med öfverflödsvaror, dem landthandlande tillbyta sig för redbara och mera nyttiga artiklar, samt afyttra icke sällan på kredit till personer, hvilka sedermera för betalningen måste lagsökas, och deraf följer att man bland antalet af så väl lagsökande som lagsökta ofta träffar omyndiga personer, och hvilka äfven veta att begagna sitt omyndighetstiilstånd för alt undandraga sig betalningsskyldigheten.
De som drifva handel i vidsträcktare skala och begifva sig med ortens produkter af linneväfnader, smör och fågel m. m. till Stockholm, eller andra orter utom Länet, hemkomma sällan, eller aldrig med penningar för hvad de afyttra!, men desto oftare med konjak, rumin, kaffe, socker, sidenvaror och en mängd andra öfverflödsartiklar, dem de utprångla i orten, der de äfven gifva exempel på lättja och någon gång på sedeslöshet.
Detta allt gäller emedlertid endast dem som drifva otillåten handel, och hvilkas antal icke är obetydligt: men då denna bandel ofta sker så i smyg, att deras tilltalande och fällande är förenadt med största svårighet, hafva ålgärderne till dess förekommande icke heller kunnat blifva verksamma, ulan hufvudsakligen inskränkt sig dertill att åtal anbefallts endast i den mån, förbrytelsen angifvits till beifran.
En annan klass ar den som handlar med vederbörligt tillstånd, eller de egentliga landthandlande, hvilka, på de grunder Kongl. Handels-Ordningen den 22 December 184-6 bestämmer, till en sådan handels bedrifvande blifvit antagne och hvilkas antal blifvit mera inskränkt, sedan genom Kongl. Kungörelsen den 18 Januari 1850 kommunerna blifvit tillåtet att öfver antagningen sig yttra, och hvilken nådiga författning haft till följd att en och annan socken, hvars invånare önskat att bibehålla enkelhet i seder och lefnadssätt, samt aflägsna en skadlig lyx, afstyrkl bifall om ansökningar till handelsrättighet, hvilket dock icke afskräckt sökande att besvära sig öfver det, i följd af ett sådant afstyr - 70 kande erhållna afslag, då de således velat påtruga allmogen sig och sina varor.
Handelsrättighet på landet har under sistförflutna qvinqvennium blifvit meddelad:
År 1847 åt 41 personer » 1848 åt 17 » » 1849 åt 16 » » 1850 åt 9 » således tillsammans 83 personer; och under samma tid har funnits följande antal handlande, som i öppna bodar på landet försälja de i Handelsordningen uppräknade in- och utländska varor och derför erlagt bevillning: 0 År.
Bevillnin cr C* 1846 1847 33 6 10!- — 1848 39 8 354 — — 1849 49 2 4581 - — 1850 43 5 475| - — men jemför man detta antal med bevillningslängderna, blifver förhållandet mvcket olika, ty dessa visa en vida högre handelspersonal, såsom till exempel år 1850, då samma längder upptaga: Handlande.
Bevillnin cr 0* I Medelpad 8 101 _ I Södra Ångermanland ....
I Norra Ångermanland .... 40 439 1(5 — 26 341 32 Summa 74 882 — - Orsaken till denna skiljaktighet är att taxerings- och pröfnings-kommitteerna åsätta alla dem som veterligen handla, antingen det sker med, eller utan tillstånd, bevillning, och flertalet af dem erlägga äfven den påförda afgift-en, under medvetande af sin skyldighet dertill; men när någon ej vederbörligen antagen landthandlare besvärar sig öfver en sådan påföring, varder han derifrån af Kongl.
Kammar-Rätten befriad.
O 71 Landtmanna-seglationen liar under qvinqvenniet varit idkad med följande antal fartyg oell båtar af fem lästers drägtighet och derutöfver:
På utrikes sjöfart
Till inrikes sjöfart begagnade. begagnade.
CTJ cn £5 > c CK pr o <2?
C: >■ t- vr. pr <X> .2? > t. VI cz> -j T3 t» "S C? pr ST -J p» pr 93 —*s CT> ct> -3 År 4 846 49 525 » 1847 3 383 3 23 26 390 26 36 » 4 848 4 4 04 4 5 29 464 28 42 » 4849 2 469 2 n i 23 474 23 36 1 5 » 4850 4 95 4 4 28 519 28 44 Såsom härmed sammanhang ägande må äfven i afseende på lots- och fyringsväsendet anmärkas, att lotspersonalen inom.
Länet tillhör, dels Umeå, dels Sundsvalls lolsfördelning under norra lotsdistriktet, sa.mt att inom Länet bör linnas följande antal lotsar:
Ålderman.
Mästerlotsar.
Sekundlotsar.
Skagen 4 4 2 Ulfön 4 4 2 4 Nylands lastageplats I 4 Hernö I 2 3 Åstholm eller Tynderö sand . . 4 4 2 Sundsvall 4 4 2 Bremön 4 4 2 4 Summa 2 6 40 48 Sjömärken finnas på Skagen, Ulfön, Barkarholmen, Hvalhufvud, Hemsö, Hernö, Dalund, Skeppshamn, Åstholm, Bremökalf och Kråkö. 72 8*oli fisk Förf lif ta ing.
Länet består af följande antal förmedlade hemman, fördelade i tre fögderier, nemligen: Skatte.
Medelpad Södra Ångermanland Norra Ångermanland 581 TjWs 51 OM T5(J
I 893 'iria Summa 11,520g 1 i 2W1
Då man undanlager det mindre betydliga antaiet af frälse- celi kronohemman, är således Länets liela område af en och samma jordnatur, hvilket otvifvelaktigt bidrager till enkelhet och reda vid utgörande af onera; och erfarenheten har äfven visat att kronohemmanens antal tid efter annan förminskats genom skatteköp, hvilket äfven troligen kommer att efter hand inträffa med de nya kronohemman, hvilka i följd af afvittringama uppkomma, så att elter ett och annat decennium några kronohemman knappast torde komma att finnas inom detta Län.
Under sistförflutna decennium bar rekognitionsskog inom Ljustorps och Stigsjö socknar blifvit skattlagd till 6?fSij mantal, som ingått i skatt; och under samma tidrymd äro mantal skatteköpta.
Vid 1845 års slut funnos inom Länet 93 krononybygget! och sedan den tiden är ytterligare endast ett beviljadt, så att antalet viri 1850 års slut utgjorde 94, hvilka alla ännu innehafva frihetsår.
Hemmanen i Ångermanland äro delade i så kallade seland eller sädesland, hvaraf 24 utgöra ett helt mantal, samt i Medelpad uti så kallade mål, af hvilka 48 gå pä ett mantal, men dessa seland och mål äro ofta fördelade i så brutna tal, att icke tjenstemännen och ännu mindre jordägarne sjelfve kunna utan mycket omak reda förhållandena vid frågor om utskylders utgörande.
Vid de nu slutade jordransakningarne har det äfven visat sig att de många delar, i hvilka ett hemmans-nummer blifvit klufvet, sammanlagda stundom icke öfverensstämma med det i jordeboken för numret i sin helhet utförda mantal, att köp- och fastebref icke sällan upptaga oriktiga nummer och hemmantal; och hvad som värre är, det har 73 liar äfven visat sig att kronohemmansåboer fordom af mindre uppmärksamma domare er bål lil fastebref på sina innebafvande kronohemman, såsom om de varit skattehemman, och att de sedermera man ifrån man blifvit i denna sednare egenskap försålda och fästade.
Når nu, såsom en följd af jordransakningarne, en ny jordebok kommer att upprättas, skulle denna inom få år blifva lika osäker och lika förvillande som den gamla, om icke någon åtgärd vidtogs fiir att hålla den i full ordning, och detta kan, efter min öfvertygelse, icke ske annorlunda, än att extrakt af jordebok och skattskrifningslängd skall företes vid hvarje tillfälle, då uppbud och fasta begäras å något hemman eller del deraf.
Jordafsöndringar ske oafbrutet och underlätta möjligheten för de här framom ofverklagade obetänksamma bosättningarne, af hvilka fattigdom och uselhet, med få undantag, äro följden.
Yäl tillses på det noggrannaste att ingen afsöndring får innehålla mindre än 6 tunnland duglig jord, samt alt lämplig afgäld lill det afsöndrade hemmanet förbehålles, allt i enlighet med Kongl. Förordningen den 19 December 1827, men det kan icke förekommas att afgälden, om än i kontraktet bestämd till skäligt belopp, dock genom sär skilda öfverenskomrnelser, hvilka icke komma till den pröfvande auktoritetens kunskap, nedsättes så lågt, att det afsedda ändamålet icke vinnes.
Vid ett sammanträde för några år sedan emellan ortens embetsmål! och kunnige jordbrukare uttalade sig allmänna omdömet för den sals, att inom detta Län intet ägo-område borde, för att lemna tillräcklig utkomst, vara mindre än ett fjerdedels mantal, det är 6 seland eller 12 mål; men det kan antagas med skälig visshet, att af de inom Länet varande jordägare en ganska stor del innehar mindre jordrymd, mången blott 1 å 2 seland.