Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
DS, enligt hvad Rikets Ständer inhemta!, E. K. M:l, uppå Vetenskaps-Akadeniicns lörslag, genom Nådigt Bref af den 23 Januari sistlidet år, tillåtit, alt Mynt- och Kontrollverken, Vetenskaps-Akademien, Akademierne i Upsala och Lund, Artilleri-läroverket å Marieberg, Carolinska, Farmaceuliska och Teknologiska Instituten, Bergsskolorna i Fahlun och Philipstad, Veterinär-inrätlningarne i Slockholm och Skara, samt allmänna tekniska elementar-skolor i Riket må för egna behof enkel distillerings-redskap, ulan afgift, begagna, hafva Rikets Ständer ansett en sådan från äldre lid för vetenskapliga behof medgifven frihet böra i författningen bestämmas, äfvensom och då den Apothekare beviljade distilleringsrätt lärer blifvit i tillämpningen utsträckt derhän, att rektifikations-apparat begagnats, men så beskaffad dist il leri ngs-inrä t tning kan föranleda lill missbruk och icke är af behofvet påkallad, Rikets Ständer funnit förbud häremot böra i denna § införas. §§ 25, 26, 27 och 28.
Då, enligt § 3, tillåtet är att, vid bränvins-lillverkning i större bränneri, begagna redskap af hvilken storlek och beskaffenhet som helst, samt Rikets Ständer funnit enahanda eftergift böra ega rum i afseende på distillering, sorn i § 20 omförmäles, så synes den ifrån äldre författningar bibehållna föreskriften om sådan redskaps mätning af justerare böra försvinna; hvaremot det icke torde vara ulan vigt alt den, sorn förfärdigar redskap för bränvins-lillverkning eller distillering, då han till stämpling af justerare anmäler redskapen, tillika uppgifver personen, åt hvilken redskapen blifvit förfärdigad, enär E. K.
M:ts vederbörande Befallningshafvande, hvilka månatligen erhålla del af de stämplings-belyg, som justerarue under månaden utfärdat, härigenom jemväl undfå kännedom, hvarest redskapen finnes; och har, i enlighet med nu uttalade åsigter, lydelsen af §§ 25, 26, 27 och 28 blifvit förändrad. § 29.
I sammanhang med beslutet om upphörande af skyldigheten att låta verkställa mätning af sådan redskap, som i större bränneri begagnas, hafva Rikets
Ständer också varit hetänkte på att bestämma det arfvode, hvilket för stämpling af berörde redskap bör justerare tillkomma, enär detta icke, såsom hitintills, kan utgå efter redskapens pannervmd; och har omförmälda arfvode funnits böra bestämmas till 50 öre för hvarje redskapsdel, sorn med stämpel förses.
Dessutom och då det dagtraktamente af 1 R:dr 16 sk. banko, sorn gällande förordning tillerkänner justerare för den händelse, att han i mätnings- eller stämplings-förrättning kallas från sitt hemvist till enskild man, numera torde vara allt för ringa, har i bilagde förslag berörde dagtraktamente blifvit förhöjdt till 3 R:dr Riksmynt. § 32.
I öfverensstämmelse med hvad vid § 23 blifvit omförmäldt, har åt § 32 gifvits den lydelse, förslaget innehåller.
Prat. 1856 & 1857. 10 Sami 1 Afd. 39 306 Expeditions-Ulskottets Förslag lill underd.
Skrifvelse N:o 425- § 33.
Denna § innefattar endast ett för en numera förfluten tid gällande lagsladgande, hvarföre § blifvit ur förslaget till ny förordning utesluten och de följande §:ues nummerordning derefter lämpad. § 34 (ny 33).
Till undvikande af misslydningar, hvilka denna §:s nuvarande lydelse föranledt, och i öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut vid § 25 om inskränkning i stadgandet rörande bränvius-redskaps mätning, hafva Rikets Ständer gifvit en något förändrad lydelse åt § 34 (33). § 35 (34).
Enär de i denna § omförmälde uppgifter icke för bränneri-kontrollörer synas vara behöllige, hafva orden ’’samt Bränneri-kontrollörer’’ blifvit ur § uteslutne. « 37 (36).
Denna §, hvilken är lånad från äldre bränvins-brännings-förordningar, lärer städse blifvit så tolkad, alt det uti första momentet af § förekommande ordet ' vård” ansetts innefatta äfven det fall, då redskaps-tillverkaren vid sjelfva bränneriet uppsätter, ändrar eller reparerar redskapen; hvilken tolkning också tyckes vara riktig.
Ständer till undvikande af missförstånd för framtiden, ansett meningen böra genom en bestämdare ordalydelse uttryckas, äfvensom Rikets Ständer funnit behöflig!, att uti $ inrymma en närmare bestämmelse, angående liden då, och personen hos hvilken redskapen skall till försegling anmälas, när egaren sjelf tager vård om redskapen. § 38 (37).
I sammanhang med beslutet, att endast enkel redskap hädanefter bör uppmätas af justerare, och alt, till följd deraf, den hitintills gällande grunden för beräkning af arf vodet för mera sammansatt redskaps försegling kommer alt förfalla, hafva Rikets Ständer ansett arfvedel för försegling af sådan redskap, hvilken icke är mätning underkastad, böra bestämmas lill 3 R:dr Riksmynt för hvarje redskap, som förseglas. § 40 (39). 1 fråga om den afgift, sorn bör för bränvins-tillverkning erläggas, hafva Rikets Ständer ansett grundsatsen att, genom en för ali bränvins-tillverkning lika, men tid efter annan småningom ö ad beskattning, höja priset på sjelfva varan, samt derigenom minska både förbrukning och tillverkning, böra strängt bibehållas, hvadan Rikets
Ständer funnit någon förhöjning nu kunna och böra ega ram, samt alltså bestämt algiften för bränvinstillverkning, vare sig i större eller mindre bränneri, till 60 öre för hvarje kanna bränvin af deu styrka, som vid § 4 finnes omförmäld.
I 44 (41).
Då Rikets Ständer funnit det vara af erfarenheten lill fullo ådagaiagdt, att bränvins-tillverkningen, derest den med uppmärksamhet och skicklighet handhafves, kan med Exp editions-Elsbettets Förslag lill underd.
Skrifvelse N:o F25.
307 enkel redskap uppdrifvas långt utöfver hvad i gällande författning är beräknadt, och att, i följd häraf, tillverkningen med sådan redskap hittills drabbats af vida mindre skatt, än den med författningen afsedda, hvilket hvarken kan vara rättvist eller med bränvinslagsliftningens ändamål förenligt, hafva Rikets Ständer, med anledning af hvad E. K.
M:ls ofvan åberopade Nådiga skrifvelse i detta hänseende innehåller, samt på grund af hvad Rikets Ständer i öfrigt angående afverknings-förmågan hos enkel redskap inhemta), funnit sig, för lillvägabringande af möjligen närmaste likhet i beskattningen å större och mindre brännerier, böra stadga, att vid bränvins-tillverkning i mindre bränneri beräknas redskapens afverknings-förmåga under dygn till två gånger pannerymden, dä redskap ulan mäskvärmare användes, och till ett med en tredjedel derutöfver förhöjdt belopp, eller två och två tredjedels gånger pannerymden, då redskap med mäskvärmare begagnas. § 43 (42).
Under antagande att det i denna § förekommande uttrycket ”en half månad i sender” kunde lydas på olika sätt, har hos Rikets Ständer blifvit hemstäldt, att berörda uttryck borde utbytas mot något, lämpligare, hvarjemte Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit fästad derpå, hurusom för dem, hvilka tillverka bränvin i större brännerier, olägenhet förorsakats derigenom, alt de icke lingö i Landlränteriet nedsätta penningar till alt beläcka afgift en för en möjlig öfverlillverkning, utan nödgades dröja med inbetalningen deraf till dess bränningen för löpande månad blifvit afslulad och öfvertillverkningen vore lill siffran känd, hvilket förhindrade dem, alt genast disponera öfver bränviuet, som, enligt föreskriften i § 45 (44), till säkerhet för E. K.
M:ts och Kronans rätt, måste qvarblifva under kontrollörens lås, tills afgiften hunnit vederbörligen uträknas och gäldas.
Med anledning häraf, och då medgifvande! af en sådan deposilionsrält icke synes kunna medföra någon olägenhet för E. K. M:t och Kronan, men den enskilde tillverkaren derigenom sattes i tillfälle att genast kunna disponera öfver hela sin tillverkning, i hvad densamma icke öfverstiger det högsta tillåtna belopp, har eli stadgande i förutnämnda syftning i § 43 (42) blifvit införd t och § jemväl för öfrigt erhållit den lydelse, förslaget in nefallar. § 45 (44).
Då tredje momentet i denna § skall hafva gifvit anledning till det missförstånd, som skulle den här föreskrifna förhöjning i tillverknings-afgift endast utgå för det kannelal bränvin, hvarmed öfverskotls-tillverkning öfverstege -,1Ö- af det liiiverknings-belopp, för hvilket anmälan skett, har förtydligande af detta lagrum blifvit vrkadt.
Rikets Ständer hafva väl funnit, ali ifrågavarande stadgande kunnat vid tillämpningen föranleda villrådighet; men då någon Synnerlig öfverlillverkning ieke kan ske ulan bränvins-lillverkarens vetskap, och det således beror på honom, att handteringen inställa, så snart han uppnått det belopp, för hvilket han sig anmält, hafva Rikets Ständer ansett lämpligt, att all lofgifven öfverlillverkning, ehvad den är större elier mindre, belägges med lika afgift; hvarföre Rikets Ständer, i stället för omförmälda 3:dje moment af §45 i nu gällande författning, gifvit mom.
1 af samma § den förändrade lydelse, bilagde förslags § 44 innehåller.
På det kontrollör icke må behöfva vid bränneri qvarstadna längre än oundgängligen nödigt är, har E. K. M:t i Nådigt Cirkulär-bref till Dess samtlige Befallningshafvande den 30 November 1855 föreskrifvit, all nyckeln till det rum, der ölverskotts-bränvin förvaras, skall, sedan tillgången till rummet blifvit stängd, förseglad med kontrollörens, 308 Expeditions-Utskolfets Förs/ag lill underd.
Skrifvelse N:o 025. vittnets och bränvins-tillverkarens sigiller, aflemnas till redskaps-förseglaren, som sedermera, i närvaro af vittnet och bränvins-lillverkaren, eger bryta förseglingen och utlemna bränvinet, så snart behörigt qvitto å tillverknings-afgilten företes; och har, i anledning häraf, ett stadgande i samma syftning blifvit, såsom förslaget innehåller, uti fjerde momentet af denna § intaget. § 46 (45).
Till undvikande af misstydningar utaf denna §, hvilka, till följd af dess nuvarande uppställning, skulle kunna ega rum, och då 30 dagar synas vara en fullt tillräcklig tid för bränvins-tillverkare att medhinna anmälan om lyftning af den afgift, som han anser sig berättigad att återfå, hafva i sednare momentet af § orden ’’nästpåföljaude månads” blifvit utbytte emot ”30 dagar efter tillverknings-månadens”. § 47 (46).
Enär denna §:s nu varande ordalydelse föranleder lill en sådan tolkning, som skulle den, hvilken anmält sig lill bräuvins-tillverkning, men derifrån afstått och försl efter den uti §§ 12 och 14 stadgade tid till E. K. Mits Befallningshafvande inkommer med anmälan härom, vara skyldig att på en gång erlägga hela den afgift, som emot uppgifna tillverkningen svarar, då han deremot, i händelse han alls icke gör sådan anmälan, som i nyssnämnde §§ omförmäles, blifver bibehållen vid honom uti § 43 (42) tillerkänd rätt att afgiften lör blott en half månad i sender erlägga, hafva Rikets Ständer, genom en förändrad uppställning af § 47 (46), sökt undanrödja en sådan ocgentlighet. § 54.
Sedan erfarenheten visat, alt den i mom.
1 af § 54 medgifna rättigheten att i större bränneri hafva två sprithållare, varit för såväl bränvins-tillverkningens ändamålsenliga gång som kontrollens ulöfvande obehöflig och följaktligen utaf högst få bränvinstillverkare begagnad, hafva Rikets
Ständer ansett detta medgifvande böra från författningen uteslutas; hvarjemte, då i och för kontrollens handbafvande synes vara af vigt, ali ej mindre spriten eller bränvinet, än äfven lanken från imkylaren omedelbarligen inledes i sprithållaren, Rikets Ständer funnit föreskrift, härom böra i författningen inflyta.
Vidare har Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit fästad derpå, att ovisshet uppstått, huruvida den anteckningsbok, som, enligt mom. 2 i § 54 vid större bränneri skall hållas öfver beloppet af de till bränvins-tillverkningen använde råämnen, äfvensom det deraf erhållna bränvin, borde föras af bränvins-lillverkaren eller af den vid bränneriet anställde kontrollör; och som detta åliggande otvifvelaktig! måste tillhöra den förstnämnde, emedan kontrollören icke alltid kan vara i tillfälle alt taga kännedom om de använde råämnenas mängd och beskaffenhet, har mom. 2 i § 54 blifvit förtydligadt, på sätt bilagde författnings-försiag innehåller. § 55.
Enär sådant synts behöflig!, och icke kan föranleda till underslef, hafva Rikets
Ständer funnit skäligt medgifva bränvins-tillverkarne rättighet all å sina bränvins-redskap anbringa två rör för luffens afledning; hvarjemte Rikets Ständer, i ändamål dels att gifva fullkomlig tydlighet åt de i § 55 förekommande stadgande!) och dels att lemna vederbö - Expeditions-Utskotle/s Förslag till underd.
309 rande tillfälle alt bringa de speeielare föreskrifterne angående redskapens beskaffenhet, hvilka egentligen tillhöra ordnings-sladgan, i öfverensstämmelse med hvad för kontrollen kan vara nödigt, ansett åtskilliga andra förändringar uti ordalydelsen af § 55 vara erforderliga, sådana de finnas i förlallnings-förslaget upptagne. § 56.
Ehuru bränvins-tillverkares skyldighet alt, vid den uti § 56 föreskrifna mätning och profning af bränvin, lemna behöflig handräckning samt tillhandahålla nödige, vederbörligen justerade och krönta målkärl, jemte annan för uppmätningen erforderlig redskap, icke bordt vara tvifvel underkastad, lära dock läll hafva inträffat, då bränvins-tillverkare sökt undandraga sig en sådan skyldighet; och har derföre, till förebyggande af tvekan i detta hänseende, ett stadgande härom blifvit uti § 56 infördt. § 57.
M:ls ofvan omförmälda Nådiga skrifvelse förekommer, bland annat, att ändamålet med det i § 57 intagna stadgande, att i större bränneri särskildt vittne skall närvara vid bränvinets uppmätning och profning, till väsentlig del förfelats derigenom, alt till dylika vittnen merendels blifvit utsedde personer ibland allmogen, hvilka saknat nödig färdighet i räkning.
Enligt Rikets Ständers tanke, torde dock med föreskriften om dylika vittnens närvaro mindre hafva varit afsedt att derigenom vinna någon närmare kontroll öfver de beräkningar, som det åligger kontrollören att verkställa, än alt igenom den af kommunen valda personen vinna bekräftelse derå, alt vid mätningen och profningen intet underslef eger rum och att de vid dessa förrättningar befunna förhållanden riktigt i protokollet införas.
För sådant ändamål synes det emellertid vara angeläget, att vittne är skrifkunnigt, hvadan föreskrift i detta hänseende blifvit uti förenämnde § inlagen.
Och som den grundsats öfverallt i förordningen finnes uttalad, alt personer, hvilka hafva skyldighet att i ett eller annat afseende öfvervaka förordningens efterlefnad, icke sjelfve böra med bränvins-tillverkning sig befatta, samt denna grundsats jemväl synes böra tillämpas på vittnen vid de större brännerierne, hafva Rikets Ständer ansett, att såsom vilkor för persons valbarhet till ifrågavarande befattning må stadgas, det han ej utöfvar brän vins-till verk ning.
Uti första momentet af § 57 förekommer, bland annat, att vittnet skall vara ”edsvuret”, hvarmed förmodligen afses att vittne, innan det tillträder sin befattning, bör aflägga något slags Ijenslemanna-ed.
Delta stadgande har åstadkommit flera olägenheter dels derigenom, alt valfriheten ansetts inskränkt till sådana personer, som redan i annan offentlig egenskap aflagt ed, dels ock nödgat till vittnen utsedde personer att för edens Biläggande företaga långa och kostsamma resor, utan att derför erhålla någon ersättning; hvarförutan villrådighet uppstått om ordalydelsen af den ed, som borde afläggas, och om den myndighet, inför hvilken edgången skulle fullgöras.
Men oberäknadt dessa olägenheter, hvilka väl lill en del blifvit och vidare skulle kunna genom särskilda stadganden blifva undanröjda, förekomma, efter Rikets Ständers tanke, giltiga skäl att ifrågasätta, huruvida den stadgade egenskapen att vara edsvuren är behöflig eller till och med ens lämplig.
Endast i fall, der underslef eller missbruk i sådan förrättning, som eger sammanhang med bränneri-vittnels uppdrag, ifrågakommer, torde sådan persons vitsord komma under särskild pröfning; men dervid blir han ock hörd på den i lag stadgade viltnes eden, och det kan vara att befara, att den förut aflagda förrättningsmanna-eden samt de 310 Expeditions-Utskoltets Förslag lill underd.
Skrifvelse N:o 125. förpligtelse!-, densamma må hafva medfört, möjligen hos det sedermera hörda vittnet framkalla betänkligheter alt jppa förhållanden, åt hvilka tillförene egnats mindre uppmärksamhet, än förrätlningsmannens förbindelser bordt föranleda.
Af dessa skäl hafva Rikets Ständer funnit föreskriften derom, att vittne skall vara edsvuret, böra ur § 57 utgå, och i stället der införas det stadgande, att vittne skall, under edelig förpligtelse, bestyrka riktigheten af kontrollörens protokoll, i hvad det angår uppmätta kanne-beloppet samt bränviuets värmegrad och styrka.
Som, enligt de upplysningar Rikets Ständer vunnit, omförmälde villnen dagligen måste tillbringa 2 å 3 timmar i bränneriet, och derjemte icke sällan inträffar att vittnen äro boende en half mil eller längre från bränneriet, utan att de likväl kunna tillerkännas ersättning för sine resor dit och åter, samt vid sådana förhållanden skäligen kan befaras, att, under en tid, då arbels-lönerna i allmänhet betydligt ökats, någon person med de egenskaper, förordningen fordrar, svårligen skall vilja emot nu stadgadt arfvode åtaga sig en befattning af ifrågavarande art, hafva Rikets Ständer bestämt detta arfvode till 2 R:dr Riksmynt för hvarje dag, som vittnet mäste sig vid bränneriet infinna. § 60.
Då emellertid detta stadgande föranleder till göromål, som lill en del äro öfverflödige, enär ganska ofta smärre förändringar af redskapen vidtagas, och det i sådan händelse är fullt tillräckligt, all den skedda förändringen beskrifves, har andra momentet i § 60 erhållit den med afseende härå förändrade lydelse, förslaget innefattar. § 62.
Då sista punkten uti t:sta momentet af denna § skulle kunna tydas derhän, att distillerings-idkare, som i § 20 omförmäles, om han missbrukat sin dislillerings-rättighet till oloflig bränvins-tillverkning, icke vore underkastad annan påföljd, än alt hafva förbrutit dislillerings-rättigheten, hafva Rikets Ständer ansett nödigt att åt ifrågavarande lagrum gifva den förändrade lydelse, förslaget innehåller.
Enligt 2:dra momentet i § 62, skall tillverknings-afgift och böter för lönbränning med enkel redskap beräknas efter redskapens pannervmd och afverknings-förmåga, hvilket väl låter sig göra, då redskapen (ages i beslag, men icke i händelse densamma, såsom ganska ofta inlräffar, blifvit af lönbrännaren på förhand undanskaffad.
Derföre och emedan ingenstädes i förordningen finnes omförmäldt huru då skall i afseende å algiltens och bölernes beräkning förfäras, hafva Rikets Ständer beslutat, att om lönbränning skett med enkel redskap, men redskapens storlek icke kan utrönas, afgifleu bestämmes lika med den, sorn för högsta tillåtna pannervmd är stadgad. § 67.
Enär bräilvins-tillverkare otvifvelaktigt kan på många andra sätt, än de i denna § uppräknade, undansnilla afgift, som för bränvins-tillverkning bör utgå, och uti § 81, der ansvar stadgas för kontrollör, sorn är i sådan förbrytelse delaktig, förekommer uttrycket ”främjar tillverkares försnillning af den afgift han erlägga bör”, hvilket uttryck omfattar alla möjliga fäll af försnillning, samt det ingalunda kan hafva varit lagstiftarens mening, alt låta hufvudmannen i dylik förbrytelse undgå ansvar, hafva Rikets Ständer Expedilions-U/skotlets Förslag till underd.
311 ansett sig böra afhjelpa nu omförrnälda ofullständighet i § 67 och derföre efter ordet ’’uttagas'’ infört följande mening: ”eller pä något annat sätt försnillar den afgift, sora för tillverkningen erläggas bör”. § 68.
Dä hos Rikets Ständer blifvit yrkadt, att, vid bestämmelserna om rättigheten att företaga mäskning, borde särskildt uttryckas, att dessa icke anginge hvars och ens rättighet att bereda mäsk till kreaturs utfodring eller gödning, har benämningen mäskning, hvilken i nu gällande författning förekommer endast i § 68, blifvit utbytt mot mäskberedning . § 69.
Ehuru § 45 (44) bestämmer alt med “öfverskott41 förslås det belopp, hvarmed tillverkning öfverstiger anmälnings-beloppet, förekommer dock uti § 69 ordet “öfverskott11 i en annan mening, nemligen såsom öfverskott utöfver det i § 45 omnämnda.
Derföre och enär meningen icke kan hafva varit, att öfverlillverkningen skall vara förbrulen till större del, än hvarmed densamma öfverskjuler £:del af anmälnings-beloppet, hafva Rikets Ständer ansett § 69 böra erhålla den förändrade lydelse, förslaget innefattar. §§ 70, 71, 72 och 75.
På lämpliga ställen uti dessa §§ hafva af Rikets Ständer blifvit införde ansvarsbestämmelser för distillerings-idkare, som förelager distillering utan att hafva erlagl i § 49 stadgad afgift; för Apothekare, som använder distilleringspanna med rektifikations-apparal; samt för bränvins-tillverkare, hvilken verkställer mäskning för sådan tillverkning förr, än enligt § 2 medgifvel är, eller underlåter att vid uppmätning af bränvin i större bränneri tillhandahålla behöflig handräckning, nödiga målkärl eller annan erforderlig redskap. § 81.
Till följd deraf, att hvarken uti denna § eller på annat ställe i förordningen finnes stadgadt ansvar för tillsyningsman vid distilleringsverk, som belrädes med någon af de i denna § omförrnälda förbrytelser eller visar försumlighet i sina åligganden, men sådan tillsyningsman onekligen bör härutinnan ställas i jemnbredd med kontrollör vid större bränneri, har §:s redaktion i sådant hänseende blifvit förändrad. § 86.
I denna § föreskrifves väl, att af ådömde böter m. m. två tredjedelar tillfalla åklagaren, och således kan denne sistnämnde utan tvifvel någon gång blifva ganska rikligt belönad för sin möda att efterspana förbrytelser emot författningen.
Men som det icke sällan inträffar alt, då beslag göres vid oloflig bränvins-tillverkning, redskapen antingen är undanskaffad eller utan värde, och i stället för den verkliga lönhrännaren merendels uppgifves en medellös person, samt tillgång till böter i sådana fall saknas, hafva Rikets Ständer ansett någon ytterligare åtgärd, för att uppmuntra till efterspaning af tönbränning, böra vidtagas; och har derföre § 86 erhållit det tillägg, som bilagde förslag utvisar. 312 E
xp editions- lits kotte ts Förslag till underd.
Skrifvelse N.-o 125. § 96.
Enär, jemlikt § 62, bränvins-tillverkning, som utöfvas utan att stadgad afgift derföre blifvit erlagd, fastän anmälan om tillverkningen vederbörligen skett, bestraffas såsom lönbränning, hafva Rikets Ständer ansett, att, vid sådan förbrytelse, lillverkningsredskapen må genast fråntagas tillverkaren; hvarom stadgande lämpligast funnits böra i denna § inrymmas. §§ 101, 102 och 103. hafva, såsom numera saknande tillämplighet, blifvit ur förslaget till ny Författning uteslutne.
M:t läcktes i Nåder godkänna bilagde Förslag till Förordning, angående vilkoren för bränvins tillverkning samt låta utfärda Författning i ämnet.
Rikets Ständer framhärda &e. Stockholm den 19 September 1857.
Förslag* tili Förordning, angående vilkoren för briinvins tillverkning.
Om rättighet till bränvins-til/verkring och tiden för dess utöfning. § 1.
Bränvin må, på landel och i stad, tillverkas af en hvar, som antingen är enligt författningarne berättigad att idka fabriksrörelse, eller ock eger eller innehar i mantal satt eller särskildt skattlagd jord.
Öfver-Ståthållare, Under-Ståthållare, Landshöfding, Landssekreterare, Landskamererare, Kronofogde, Länsman, Lands- eller Slads-fiskal, Polisfjensleman, Domare på landet, Borgmästare eller annan Magistratsperson i stad, ecklesiastik embets- eller tjensteman, kyrkobetjent, folkskolelärare, i tjenst varande eller praktiserande läkare, justerare af bränvins-lillverknings-redskap, bränneri-kontrollör eller tillsyningsman, så ock i allmänhet embets- eller tjensteman, som, till följd af sin befattning, kan komma att deltaga i beslut om bränvins-tillverkning eller kontroll derå, må dock icke befatta sig med dylik - Expeditions-Utskottets Förslag till anderd.
Skrifvelse N:o 425. 313 lik tillverkning, der han ej år 1852 eller 1853 sådan idkat, i hvilket fall han å den egendom,o hvarå tillverkningen då idkades, får intill 1857 års slut densamma fortsätta.