Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De undsättningslån i spanrnål, som Länet under föregående missväxtår erhållit, hafva vållat otaliga bekymmer för både Länsstyrelsen och undsättningstagarne, och någon allmännare undsättning kommer således troligen icke att begäras, om Länet förskonas från en allmän missväxt.
Partiella brister måste, så vidt möjligt är, afhjelpas af kommunerna, och endast i de fall, att så icke ske kan, genom understöd, helst mot arbetsskyldighet.
Under det sist utgångna qvinqvenniet hafva undsättningar endast varit sökta och beviljade, i anseende till felslagen skörd, åt Tåsjö socken genom Kongl, brefvet den 26 April 1850 till ett belopp af 333 R:dr 16 sk., utan åter betalningsskyldighet, samt i anseende tili en den 16 April samma år inträffad hagelskada, hvarigenom, inom Skorpeds, Dals och Öfverlännäs socknar, en förlust åbragtes å grödan af 5,074 R:dr 39 sk. 8 rst. samt å hus och byggnader af 719 R:dr 24 sk., ett undsättningslån af 6,133 R:dr 16 sk. banko, mot återbetalningsskyldighet inom viss tid, genom Kongl, brefvet den 19 Oktober samma år beviljades.
På Wester-Norrlands Läns Hushållnings-Sällskaps högtidsdag den 29 Januari 1827 upprättades en sparbank för
Länet och denna inrättning försågs då med stadgar, hvilka af Kongl. Maj:t i nåder stadfästades under den 4 Februari 1829; varande banken under tiden öppen för insättning redan den 14 Maj 1827, och vid samma års slut voro af 57 personer insatte, jemte upplupne räntor, 496 R:dr 28 sk., så att banken vid denna tid hade en behållning af 639 R:dr 8 sk., dess egen hjelpfond deri inberäknad.
Ehuru sedan den tiden banken genom en oredlig ombudsmans förvållande gjort förluster, har dock förtroendet till inrättningen icke minskats, hvilket synes af de betydliga insättningarne.
Sålunda visa räkenskaperna att vid 1846 års slut ansvarighetssumman var R:dr 17,561: 3. 6. och insättarnes antal 230 1847 262 » 19,312: 7. 6. 1848 258 » 19,804: 34. 3. 1849 248 » 19,267: 12. 3. 1850 238 » 18,698: 26. 10.
Uti Sundsvall inrättades för staden och kringliggande ort år 1847 en särskild sparbank, som under den 18 Januari 1848 erhöll nådigt reglemente.
Denna banks verksamhet börjades med år 1850 och vid samma års slut hade den en ansvarighetssumma af 7,469 R:dr 41 sk. r:gs. Insättarnes antal var då 130. 27 Vid Gideå bruk inrättades 1833 äfven en sparbank, hvartill brukets förre ägare Grosshandlaren H. W. Eckhoff skänkt grundfonden; men denna inrättning upphörde vid EckholFs iråkade obestånd 1844.
Tjenstehjon.
Brist på dugliga tjenstehjon har under många år varit öfverklagad, och denna brist, som ännu existerar, härrör hufvudsakligen deraf, att en mängd unga personer årligen bygga hjonelag enligt hvad förut sagdt är, ofta utan den ringaste utsigt för framtida bergning.
Ett begär att, såsom det heter, sätta föttren under eget bord, förleder dem synnerligen under goda år, då lefnadskostnaden är ringa och dagliga behofven lätt kunna fyllas genom arbete för andra, att ulan omtanka för framtiden, utan besinning af hvad som fordras för en ökad familj, eller under tillstötande sjuklighet, öfvergifva den tjenande klassen och bygga eget bo, hvilket sker antingen medelst öfvertagande af föräldrars egendom och deras förseende med så kalladt födoråd, eller genom förvärfvande, ofta på kredit, af ett litet torp, eller medelst upparbetande af nybygge.
I alla dessa fall blifver oftast fattigdomen det nya hjonelagets ständiga följeslagare, och ortens fattigförsörjningsanstalt deras vanliga tillflygt.
Den här i orten vanliga plägsed alt en fader, innan krafterna ännu förbjuda honom alt arbeta, till sitt barn öfverlemnar sin jord, med förbehåll att under sin öfriga lifstid erhålla så kalladt födoråd, beslående i vissa qvanlileter spanmål och viktualier, är i flera afseenden skadligt.
Utom det alt ett sådant öfverlåtande ganska ofta åstadkommer oenighet emellan föräldrar och barn och deraf följande rättegångar, särdeles när födorådst är ulfäst större än den svaga hemmansdelen tål, är följden deraf att den från arbete befriade födorådstagaren och hans hustru merendels förfalla i lättja: att födorådsgifvaren, som, under beräkning att den lilla hemmansdelen skulle föda honom och hans omgifning, ingått gifte och aflat barn, snart måste åt sina kreditorer öfvergifva fädernehemmet oell sjelf åter inträda i arbetsklassen, under det hustru och barn falla fattigvården till last.
För torparen gäller till en del detsamma och för nybyggaren i ännu högre grad, ty denne, som bygger sitt bo ofta in i djupa skogen långt bort ifrån menniskor, har, sedan det honom såsom nybyggare tillkommande understöd upphört, icke mer än sina egna och de sinas händer att lita på, för förvärfvande af det dagliga brödet, sedan han icke sällan på kredit uppbyggt sin lilla stuga.
För honom är således skogens åverkan, för att skaffa sig sina behof, så till sägande en nödvändighet och lian tillitar äfven denna hjelpkälla, under fullt medvetande af kontrollernas omöjlighet.
Enligt hvad jag i det föregående haft nåden antyda, äro såledas de förtidiga och ofta förhastade bosättningarne orsak till brist på 28 dugliga tjenstehjon, men äfven andra orsaker saknas icke dertill, såsom att ogifta qvinfolk med ett, två, ja stundom flera oäkta barn, sätta sig för sig sjelfva och sysslolöst förtära det bröd, de genom sin liderlighet förvärfva, under det att barnen falla antingen allmänna fattigförsörjningen, eller invånarne medelst bettlande till last: att tjenstehjons städslande sällan eller aldrig, oaktadt uti detta afseende utgångna varningar, sker enligt tjenstehjons-stadgans föreskrifter m. m.
Markegångspriset på ett drängsdagsverke bar under åren 1846—1849 varit 32 sk., men under år 1850 endast 30 sk. samt på ett ökedagsverke under förstnämnde år 1 R:dr 16 sk. och under det sistnämnde 1 R:dr 12 sk., men de verkliga priserna hafva under sommarmånaderna stundom varit högre.
Byggnadssättet på landet medtager mycket mera timmer än som i de södra provinserna vanligen är fallet, och byggnaderna äro dock här vida mindre välförsedda mot köld än i sistnämnde provinser.
Timmerna inläggas i byggningen vanligen runda såsom de af naturen äro och afsliktas först sedan byggningen är färdig; fyllningen under de otäta golfven, der sådan finnes, är gemenligen sågspån, hvarigenom deras eldfarlighet förökas, och drifningen emellan timren sker sällan med annat än mossa.
I skogarnes land ser man på nvtimrade byggnader nästan hvarje timmer hafva betydlig vankant, hvilket i de södra provinserna, äfven der skogstillgången är ringa, sällan eller aldrig varsnas.
Med undantag af en och annan ladugård, som är uppförd af sten, äro byggnaderna i Norrland af trä, rymliga och vackra, oftast två våningar höga, ehuru man på många ställen får se den öfra våningen oinredd och tom.
Torftak äro sällsynta och täckningen sker numera antingen med stickor eller tegel.
Inuti husen råder merendels snygghet, och Norrlänningen är i allmänhet gästfri, synnerligen i de ifrån städerna aflägsnare socknarne. § 3.
Näringar. a) Jordbruket inom Länet kan visserligen sägas relativt till den försummade boskapsskötseln vara för långt uppdrifvet, men i allmänhet har det icke på långt när hunnit den höjd, dit det kan och bör komma.
Likväl är det obestridligt att det år ifrån år är i tilltagande, likasom alt af den mer och mer sig ökande folkmängden en betydlig del måste söka sin bergning af jorden.
Ärfda vanor och ett envist motstånd mot allt nytt, förr än detta så till sägande handgripligen visar att det är mera vinstgifvande än det gamla, 29 lägga hinder i vägen för jordbrukets uppdrifvande och det är således endast med långsamma steg det går framåt.
Inom orten finnas få possessionater, som med efterdöme kunna visa vägen till bättre systemer, och exempel hafva således icke här samma inflytande som i de södra landskapen, men äfven bland allmogen finnas dock flera, som, mera fördomsfria än mängden, lemnat de fäderne-ärfda vanorna i jordens skötsel och användande, samt antagit hvad som på andra ställen visat sig vara nyttigt och ändamålsenligt, så vidt sådant varit för orten passande, såsom följder af hvilken förändring dessa jordbrukare redan hemta ersättning i bättre och rikare skördar.
Agronomers vistande i Länet, huru kort detta än varit, har äfven i sin mån bidragit att gifva anledning till förbättringar, som måhända annars icke varit påtänkta; men hvad som felar Länet är en landtbruksskola, der nya metoder kunde inläras och nya rön verkställas.
Fråga orri en sådan inrättning på enskild bekostnad väcktes redan 1841, men måste i anseende till bristande medels-tillgångar afstadna ocb något anslag af Staten bar för detta ändamål icke vunnits, ehuru motion derom blifvit väckt och behofvet visadt vid sednaste riksmöte.
Genom ett och annat landtbruksmöte har man sökt, så godt man kunnat, ersätta bristen af landtbruksskola, och vid dessa möten hafva landtbrukare haft tillfälle att utbyta sina tankar i de för orten mest vigtiga ämnen.
Hvad som måste erkännas är att gödning ocb dikning i allmänhet försummas.
Yä! har Hushållnings-Sällskapet utsatt premier för begagnande af myrgödsel, samt lemnat underrättelse om flera gödningsämnens användande, men detta har föga omfattats af allmogen; och dikningen har äfven Sällskapet sökt uppmuntra genom utsatta belöningar för täckta diken, helst af sten.
Delta Sällskap, som af tju— gutre för Norrlands väl nitiske män redan 1805 inrättades under namn af Ekonomiskt Sällskap, samt under den 23 Januari 1819 erhöll nådiga stadgar, har under sin tillvaro sökt, så vidt i dess förmåga slått och med dess ringa tillgångar varit förenligt, sprida nyttiga kunskaper i de till näringsgrenarne hörande delar, så väl genom utdelande af belöningar åt dem som deraf gjort sig förtjente, som genom utgifvande af smärre alhandlingar, och nu sedan förlidet år af Sällskapets handlingar.
Att Hushållnings-Sällskapet således icke varit utan inflytande på jordbruket och öfriga näringars förkofran vågar jag hoppas.
Jordmånen är väsendtligen olika i olika trakter.
I ådalarne är den mest fruktbar och består af lera och lermylla samt sandmylla, men vid hafskusten och de socknar som gränsa till Jemtland, likasom vid stränderna af elfvarne råder sanden.
Mergel har icke kunnat upptäckas.
Ehuru det icke kan med 30 skäl sägas, att någon af Länets socknar äger en öfverallt god och fruktbar jordmån, kan det emedlertid dock antagas att den på de flesta ställen är sådan, att jorden, med omsorg skölt, lemnar den idoge arbetaren lön för sin möda.
Den korta tid sommarvärmen bär i landet varar fortskyndar växtligheten på ett märk väldigt sätt, så att, då åkern förskonas från nattfrosten vid den lid, då mognaden inträffar, afkastningen vid medelmåttig årsväxt är tillräcklig för behofvet, samt i goda år lemnar öfverskott, dels till afsalu, dels till förråd för inträffande svagår; men dessa nattfroster förstöra ofta på en gång de härligaste åkerfält, dock mest partielt, ty mera sällan hafva landskapen Ångermanland och Medelpad varit hemsökta af allmän missväxt.
Endast på de ställen der jordmånen är af bättre beskaffenhet begagnas träde och då vanligen till en tredjedel, i Medelpad på sina ställen ända till hälften af åkern, men i fjellsocknarne, der jorden är mager, gödslas och besås den hvarje år, utan att ogräs deraf uppkommer.
Egentligt vexelbruk begagnas på ganska få ställen, men ett för orten eget slag sådant bruk, bestående deri att ulvexla lejder, eller att ängsstycken upplöjas och gödslas, samt 2 å 3 år å rad besås med korn, hvarefter de åter igenläggas till gräsvall, är mera allmänt.
Hvele sås mera sällan, hvartill såsom skäl uppgifves sommarens korthet, hvarigenom det icke skulle hinna till full mognad, men en och annan ståndsperson, som gjort försök med detta säde, har trott sig tinna att farhågan icke är grundad.
Råg sås icke heller allestädes och öfver hufvud beräknadt endast till en sjettedel mot kornet.
Allmogen föregifver att rågsädet fordrar bättre jord än kornet, samt att råghalmen mindre begärligt förtäres al kreaturen, än den som kornet lemnar, men erfarne jordbrukare af ståndspersonsklassen vilja icke gilla dessa skäl, utan förmoda att endast ärfda fördomar, i förening med den omständigheten, att Norrlänningen är ifrån barnaåren öfverallt vand vid korn bröd och annan af denna säd beredd spis, hittills hindrat rågsädels allmänna utsträckning.
Att råg år ifrån år mera odlas har erfarenheten likväl visat, och måhända skall man äfven i Norrland göra den erfarenheten, som annor städes icke uteblifvit, att rågsädet är vida mindre ömtåligt för (rosten än kornet, som nu är landets hufvudsäde och kan anses intaga femsjeltedelar af jorden emot rågen.
Hafra och blandsäd äfvensom korn sås på så kallade nyristor och råg dels på svedjelanden, dels på odalåkern.
Sådden inträffar allmännast om våren i slutet af
Maj och örn hösten i medlet af Augusti månad, eller på svedjeland i slutet af Juli, samt bergningen i slutet af Augusti och början af September, dock så, att både sådd och bergning ske fjorton dagar tidigare på de ställen, der åkrarne af kringliggande höjder äro skyddade från 31 de kalla vindarne.
Kål, kålrötler och rofvor odlas endast till husbehof.
Potates, som, enligt en författares uppgift, 1751 var en i Norrland »mera omtalad och beskrifven än sedd och försökt växt«, blef genom Landshöfdingen Örnskölds bemödande införd och är nu, efter hundra års förlopp, så allmän, att det icke finnes någon jordägare eller torpare —■ dess område må vara aldrig så litet — som icke odlar den till husbehof, och lika allmänt som det i början streds emot dess införande, skall det nu medgifvas att den är oumbärlig, synnerligen för den fattigare befolkningens bestånd.
Denna jordfrukt odlas mest på trädesåkrar, hvilka året derpå besås med korn.
Potatessjukan har under de sednare åren visat sig, men dess härjning har dock intet år varit allmän, utan endast partielt sträckt sin förödelse.
Under sednast tillryggalagda qvinqvennium har årsväxten inom Länet sålunda utfallit, att af råg erhållits minst fjerde och högst 10:de kornet, af korn och hafra minst 4:de och högst 8:cle, samt af potates minst 3:dje och högst 10:de kornet.
Markegångspriset har under samma tid varit följande:
År. En tunna Råg.
En tunna Korn.
En tunna Hafra.
En tunna Ärter.' 1846 10 32 8 4 9 1847 11 — — 9 — — 4 40 — 10 — 1848 9 — — 7 4 — 4 8 — 8 32 1849 8 32 — 6 32 — 4 8 — 8 32 1850 9 16 - 7 8 — 4 8 — 9 16 — Summa . 48 32 — 37 44 — 21 16 — 45 32 — Medelpris 9 35 2 7 28 - 4 12 10 9 6 5
Att markegångspriset likväl icke något af åren utgjort det pris, som i handel och vandel varit gängse, är fullkomligt säkert, utan kan detta med all säkerhet antagas hafva varit minst 1 R:dr per tunna råg och korn högre än hvad markegångstaxan utsätter.
Om man jemför utsädes-qvantiteterna, sådana de i fem-årsberättelserna uppgifvas, skall det visa sig huru betydligt åkerbruket på ett fjerdedels sekel tilltagit.
Dessa uppgifter angifva nemligen följande förhållanden: / 32 1822 1833 1848 1850 Hvete . . . . . Tunnor s 1 1 Råg » 2,217 2,242 2,357 2,361 Korn . . . . 17,030 20,343 23,3834 21,3754 Hafra . . . . » 1,427 2,008 2,502| 3,891 Blandsäd . . » 2,385 2,766 4,365! 4,996!
Ärter . . . . » 782 1,0164 1,0434 9911 Potates . . . » 6,470 8,753 20,8634 19,416 Afkastningen af det i sista kolumnen upptagna utsäde angifves uti den denna underdåniga berättelse vidfogade tabell hafva varit 4 tunnor hvete, 16,1794 t:r råg, 119,692 t:r korn, 16,5714- t:r hafra, 20,7641 t.r blandsäd, 6,327 t:r ärter och 119,898 t:r potates, men att denna uppgift är blott approximativ och måhända för knapp behöfver icke sägas.
Beräknas behofvet efter den af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i en föregående berättelse angitna grund, att 3 t:r säd, hälften råg och hälften korn, behöfvas för hvarje person i ett hushåll, skulle lör de på landsbygden boende 90,598 personer erfordras icke mindre än 271,794 t:r span mål om året; men denna kalkyl af behofvet synes vara för högt tilltagen, enär säkert är att för månget hushåll, synnerligast bland den fattigare befolkningen, icke får påräknas 3 t:r spanmål för hvarje medlem af familjen och icke heller behöfver påräknas så mycket, synerligen för de smärre barnen.
Närmare skulle man, enligt min öfvertygelse, komma sanningen, om för hvarje person af stora och små behofvet kalkylerades till 2 t:r korn och i t:na råg om året, i hvilket fall hela behofvet för landsbygden skulle utgöra 181,196 t:r korn och 45,299 t:r råg, utom potates.
Förvandlas nu den här framom för år 1850 uppgifna afkastning efter grund att 1!
t:na blandsäd eller l l:na ärter svarade mot 1 t:na råg, så uppstår följande beräkning af tillgångarne för samma år:
Råg och korn 20,764 t:r blandsäd, motsvarande T:r. 16,179 16,612 T:r. 119,692 6,327 t:r ärter, d:o 6,327 Summa 39,118 119,692
Så skulle en brist uppstå af i den erforderliga qvantiteten 6,181 45,299 61,504 181,196 33 Men att denna beräkning icke är tillförlitlig måste antagas af många skäl, helst då det icke kan förnekas att landet under de sista fem åren producerat så mycket säd, att den öfver hufvud taget icke allenast varit tillräcklig för behofvet, utan äfven lemnat något till afsalu eller förråd.
Skörden synes således vara för ringa uppskattad och uppgiften derom är icke stödd på annat än förmodade förhållanden, enär ingen hemmansägare kan tvingas alt uppgifva den afkastning, han erhåller af jorden, och det dessutom kan anses säkert att af de få, som lemna en sådan uppgift, mången lemnar den otillförlitlig.
Trä'dgårdsskölseln bedrifves föga inom Länet och nästan ensamt antingen i städerna, eller uti deras grannskap af ståndspersoner.
Erfarenheten har dock för dess idkare visat att odlingen af köksväxter icke allenast kan ske, utan äfven är vinstgifvande, enär under vanliga somrar de flesta sådana växter här finna mognad.
Körsbär finnas på flera ställen, så väl i Medelpad som Ångermanland, samt mogna vanligen, men äpplen, hvilka mogna i Medelpad, komma sig sällan före i Ångermanland och i ingendera provinsen har man lyckats lill mognad framdraga päron och plommon.
Linsädet i Länet är tillräckligt för behofvet och medgifver i Norra Ångermanland äfven någon försäljning, ehuru detta säde under sednare åren icke blifvit utvidgadt, utan snarare inskränkt, en följd dels af den minskade lirine vä fnadsti 11 verk ningen och afsättningen, dels deraf att linet anses vara det säde, som mest mattar jorden.
Emot sättet för linets beredning hafva anmärkningar blifvit gjorda, hufvudsakligen bestående deri att jorden icke nog sorgfälligt afdikas, alt åkern icke nog djupt bearbetas, att linknoppen icke aftröskas om vintern, ulan straxt efter uppryckningen afrepas, hvarefter linet genast lägges i vatten, att linrölningen icke sker om våren, eller före försommaren, att man torkar linet vid eld, att linstänglarne icke blekas, att linet upphänges på gärdesgårdarne, hvarigenom det får fläckar, och icke i kapeller, att man i stället för den i Belgien brukliga svingeln nyttjar bråka, som skall vara skadlig, att linstänglarnes sortering både före och efter rötningen uraktlåtes, m. m.
Alla dessa anmärkningar, grundade på iakttagelser under en resa i Belgien, har Hushållnings-Sällskapet låtit komma till allmogens kännedom, i det hopp att förr eller sednare nyttiga förbättringar skola uttränga den gamla slentrianen.
Linlröet är merendels från Riga och tillhandahålles jordbrukarne af städernes handlande vid marknaderna.
Berättelse öfver Wester-Norrlands
Län för åren 1846—1850. 5 34 Hampa odlas nästan ingenstädes och humla på icke många ställen,,denna sednare växt ej en gång till husbehof, ehuru den dryck, hvari humlan väsendtligen ingår, nemligen öldrycken, icke kan anses allmän i Norrland.
Några förbättringar i åkerbruksredskapen hafva under de sednare fem åren icke införts.
Den utgöres nästan öfverallt af den vaidiga Wermlands- eller Dalplogen, som köres med en häst och förfärdigas omsorgsfullt inom landet, samt anses för sin lätthet att handtera mest ändamålsenlig, synnerligen för bearbetning af mindre jordtegar; vidare af pinnharf med raka pinnar, årder, kloharf och vält.
Till sädens aftagning begagnas öfverallt liar, torkningen sker på hässjor, utom på de få ställen der rior äro anlagda, och tröskningen med tröskvagnar, samt på åtskilliga ställen med tröskmachiner för dels häst-, dels vatten-, dels handkraft; och spanmålen förvaras vanligen uti så kallade herbergen eller stolpbodar.
Plogar, dels af Engelsk modell, dels tillverkade på Åkers bruk, hafva i flera år användts å Torpshammar och Johannisbergs egendomar, samt befunnits särdeles ändamålsenliga. b) Boskapsskötseln är i Länet icke så omhuldad, som den förtjenar.
Fodertillgång saknas sällan, men på sommarbete är i många socknar brist, ocb det är endast i fjelllrakterna som betesmarken är god, dock egnas på få ställen någon särskild skötsel åt dessa marker, hvilka dessutom år ifrån år, i följd al nyodlingar, förminskas.
Der sommarbete saknas (öras kreaturen till så kallade fäbodställen, der de uppehålla sig under hela sommartiden och der mjölken förvandlas i smör och ost, men när betet der är förtärdt, insläppes boskapen på många ställen å de afbergade åkrarne, der den till skada for växtligheten söndertrampar lindor och ängssiålter.
Beteshagarne, der de finnas, användas förnämligast för hästarne.
Under de sednast förflutna fem åren har höfängsten varit dels medelmåttig, dels öfver medelmåttan, men intet år under densamma.
Fem tunnlands afkastning af ängsjorden anses motsvara ett tunnlands åkerjord och afkastningen af den odlade och sjelfväxande ängen varierar mellan 140 och 150 L.M. hö på tunnlandet.
I följd af de förmånliga höskördarne hafva några särskilda medel att framfodra boskapen icke under denna lid behöft användas, men annars gagnas, då behofvet så kräfver, till boskapsfoder bark och löf, hvaraf förråd insamlas för vinterbehufvet.
För beteshagars anläggning, ängsodling och tjernars aftappning hafva belöningar tid efter annan utdelats, och betydliga vattenaftappningar samt ängsodlingar hafva äfven utan belöning af driftiga landtbrukare blifvit förelagne.
Ängsvattningen är på få ställen inom Länet känd, men der den blifvit vidtagen har den visat sin välgörande verkan.
Under besök i Länet hafva Agronomer 35 inom Torps, Hässjö, Säbrå, Graninge, Sollefteå och Själevads socknar utstakat sil-ängar, uppgjort planer för sjöars aftappning och sänkning, samt i öfrigt lemnat råd och upplysningar rörande ängsvattning.
Genom aftappning af sjön Deljetjern i Tuna och Selångers socknar, för hvilket arbele, enligt Kongl, brefven den 4 Februari och 7 September 1846 samt den 9 December 1848, ett statsbidrag af 600
R:dr banko anvisats, vinnes en högst betydlig areal, utom det att de förut odugliga myrorna omkring tjernell blifvit odlingsbara och märklig skillnad visat sig uti de förut för årliga frostskador blottställda byarne Berg, Österdelje och Lilldelje, der, efter uttappningen, ingen årsväxt blifvit skadad af kölden.
Gräfning för sänkning af en sjö vid Oxsjöby i Torps socken och hvarigenom en angränsande myra förmodas blifva odlingsbar börjades utan statsanslag förlidet år; och en lägenhet vid Torpshammars bruk, omkring 30 tunnland, leinnade första året efter öfversilningen 2,500 L:U. hö högre afkastning än förr.
Många sådana aftappningar, till vida större areal och i nästan hvarje socken, voro ännu att göra, om allmogen ägde förmåga alt bestrida de för dylika arbeten erforderliga betydliga kostnader, eller kunde af allmänna medel vinna tillräckliga bidrag dertill.
För ett arbete af sådan art, nemligen utdikning af en tjern och sex myror vid Klostrets by af Torps socken, hvarför kostnaden är beräknad till 1,800 R:dr, bär Styrelsen öfver väg- och vattenbyggnader föreslagit eli statsbidrag af 900 R:dr banko.
Boskapsracerna äro med få undantag ännu små och ladugåden lemnar följaktligen icke den afkastning, som skäligen bör kunna uppnås, om en förädlad race, passande för klimatet, efter hand införes, eller om den inhemska med mera sorgfällighet skötes och icke, såsom nu på flera ställen är seden, man vill hafva många kreatur födda med det foder, sorn borde tillkomma eli vida färre antal.
Förståndiga jordbrukare hafva äfven gjort inskränkning i antalet, men fodrat de bibehållna så mycket bättre och derpå funnit sin räkning.