Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då det är af vigt, att Banken alltid må ega så stort förråd af Koppar-skiljemynt, att utvexlingen deraf kan obehindradt fortgå och vidmagtbållas, äfven om, af tillfälliga orsaker, åtgången för någon tid skulle blifva starkare, än vanligt, eller myntverket tillfälligtvis sättas utur stånd att aflemna den för året erforderliga och påräknade qvantitet; hafva Rikets Ständer, med afseende härå, trott sig böra hos E. K.
M. i underdånighet anhålla, det vederbörande måtte blifva förständigade att, vid ansvar, fullgöra sina åligganden så, att Banken med sä« kerhet kan påräkna att få sina reqvisitioner af nytt Koppar-skiljemynt vid utsatt tid uppfyllde, för att, genom oafbruten utvexling, kunna, Exp. Utsi.
Förslag till wiel. efter behof, hålla samma myntslag Allmänheten tillhanda.
Preste-Ståndet d. 24 — — Borgare-Ståndet d. 24 — — Bonde-Ståndet d. 24 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående nödiga Stadganden, i fråga om Guld och Silfver, som från Banken, eller för dess räkning, å Kongl. Mjntet emottages. S. A. K. Rikets Ständers Revisorer af år 182n hafva, uti aflåten berättelse, bland annat, tillkännagifvit, att Bankens fordran bos Kongl. Myntet, för Guld och Silfver, som af Bankens eget förråd blifvit utlevereradt att uppmyntas, då, likasom vid förra Revisionen, utgjorde Silfver R:dr 8,6o5. 12. och dessutom, för i Banken inlöste mynt-attester å Guld och Silfver, som till myntning emottagits från publika Inrättningar eller enskilde ... — 21,920.
34- eller tillhopa å båda räkn,m garne Silfver R:dr 3o,525. /\6. i44 Exp.
N;o 61. hvarjemte Revisorerne hemställt, om icke, i sammanhang med den credit, till högst 5o,ooo R:dr Silfver, som Kongl. Myntet hos Banken, under hägge förenämnde former, kan begagna, Banken mätte hafva sig förbehållet att, genom Ombud, årligen deltaga uti en inventering å alla under vård af Kongl.
Myntets Embetsoch Tjenstemän varande behållningar i Guld och Silfver, hvilken af E. K.
M:ts och Rikets Kammar-Collegium anställes, samt undfå ett exemplar af det Inventarium, sorn, vid sådan förrättning, blifvit begagnadt.
Härvid hafva Rikets Ständer inhemta t, det Bankens förstnämnde fordran, Silfv.
Rrdr 86o5 12 sk., härledande sig från en, för mera än 3:ne år sedan, till Kongl. Myntet skedd leverering utaf Bankens hemfallne Guld- och Silfverpanter, ännu qvarstår alldeles oförändrad; att på den senare räkningen, som upptager beloppet af Kongl. Myntets i Banken förskottsvis infriade attester, hade, mot slutet af förlidet år, Bankens fordran uppstigit till 06,407 R:dr 38 sk., eller nära det tillåtna maximum; att, vid samma tid, åtskillige, utöfver arne år gamla, myntattester funnos i Banken qvarliggande, såsom, oersatte, oaktadt Kongl. Myntet år 1827 begagnat den i Banco-Reglementet tillåtna utvägen att, genom omyntade Silfver-plantsars aflemnande, med en summa af Rrdr Silfver 18,248* 33 sk. minska sin skuld å denna sistnämnde räkning; samt att, förmedelst dylik leverans af omyntadt Silfver, för ett belopp af 14,827 Rrdr 10 ■ Exp. Ilisie.
Skrif a. N:o 61. 145 io sk., Bankens fordran för oliqviderade förskott, vid början af innevarande år, var reducerad till .16,720 R:dr 36 sk.
Att Kongl. Myntets liqvidationer med Banken skulle på sådant sätt verkställas, var visserligen ej beräknadt och afsedt, då, i sammanhang med 1777 års Realisation, den anstalt vidtogs, att Banken skulle med dess Silfvermyntssorter förskottsvis infria Kongl. Myntets utgifne
Attester; utan meningen var, att förskotten skulle uti mynt ersättas, så fort utmyntning kunde hinna för sig gå, hvilket också i 1823 års Banco-Reglemeiite är tydligen uttryckt.
Bankens förråd af myntadt
Silfver skulle eljest snart komma att alldeles medtagas.
De hinder, som, under den förflutna tiden, tilläfventyrs vållat afbrott i myntningens oafhrutna fortgång, lära dock numera hafva upphört.
Pä grund af hvad sålunda förekommit, få Rikets Ständer lios E. K. M. i underdånighet anhålla, ej mindre, att Kongl. Myntet i Nåder förelägges någon viss lämplig tid, hvarinom de ifrån Banken dit aflemnade poster i Guld eller Silfver böra förmyntas och till Banken återställas, samt de af Banken förskottsvis inlösta Myntattester utaf Kongl. Myntet, med myntadt Guld eller Silfver, infrias, än äfven att, i enlighet med den af 1827 års Revisorer uti deras Berättelse gjorda framställning, Banken må, såsom en ändamåls-enlig controll, i afseende på den Credit till högst 5o,ooo R:dr Silfver, som Kongl.
Myntet derstädes under båda ofvannämnda forBihäng t. R. S:s Brot. t Oa/e Sami. 19 i46 Exp. Utsi.
N:o 61, 62. mer kan begagna, hafva sig förbehållet att, genom Ombud, deltaga uti den inventering, som af Kongl.
Kammar-Collegium årligen förrättas å de, under vård af Kongl. Myntets Embetsoch Tjenstemän, varande behållningar i Guld och Silfver, samt tillika undfå ett exemplar af deröfver upprättade Inventarium.
Rikets Ständer framhärda etc. JV: o 6a.
Uppl. o. gorlk. hos Ridd. och Adeln d. 4 Maji 1829.
Preste-Ståndet d. 7 — Borgare-Ståndet d. 7 — — Bondc-Ståndet d. 11 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående omröstning öfver Högste Domstolens Ledamöter. S. A. K.
Hos E. K. M. hafva Rikets Ständer härigenom skolat i underdånighet anmäla, att den, i öfverensstämmelse med io3 §.
Regeringsformen och 64 §. Riksdags-Ordningen, af Rikets Ständer utvalda Nämnd, meddelst omröstning, förklarat Högste Domstolens samtlige
Ledamöter vara förljente att i deras vigtiga kail bibehållas.
Expeditions- Utskottets Memorial N:o 63- 147 JY:o 63.
Memorial, angående serskildt Vaktmästare-biträde vid Expeditions-Utskottet.
Utom de 2:ne Vaktmästare, hvilka vid denna, likasom vid föregående Riksdagar, varit vid Expeditions-Utskottet antagne, har Utskottet tillika i och för de, till följd af Bihangets skyndsamma tryckning, som oftast erforderlige budskickningar emellan Utskottet och de af det samma engagerade Tryckerien, måst alltifrån den io sisth Januarii begagna serskildt biträde afen yngre person, hvilken förbundit sig att, emot hälften af ett Vaktmästare-Dagtraclamente, eller 3a sk.
B:co om dagen, på förenämnde sätt vid Utskottet tjenstgöra; och får nu Expeditions-Utskottet, med anmälan härom , anhålla, det Rikets Högl.
Ständer täckas bifalla, att icke allenast ifrågavarande
Dagtractamente af 3a sk.
B.-co må från berörde dag och framgent, så länge erforderligt är, få utgå, ulan ock att, derest framdeles skulle så erfordras, emot lika Dagtractamente må än ytterligare få antagas en person för behöflige budskickningars bestridande.
— Hvarom, i händelse af bifall, Rikets Högh Ständers Statsutskott torde, för utbetalningens behöriga bestridande , undfå del; och får Expeditions-Utskottet äfven vid detta tillfälle vördsamt anhålla, att Högh Siats-Utskottet, i och för Riksgälds-Conto irets förständigande i ämnet, måtte varda underrättadt om det bifall, hvil - 148 Exp. Utsi-.
Skrife, N:o 64- ket till Expeditions-Utskottets, under N:o g, allåtne Memorial om ökadt Cancellie-biträde blifvit lemnadt af Högl.
Ridderskapet ocb Adeln, Högvördige Preste-Ståndet samt Välloil.
Borgare-Ståndet den 9:de och af Hedervärda Bonde-Ståndet den 5:le sistlidne Januarii.
Stokholm den a Maji 1829. IV: o 6/j..
O. godk. hos Ridd. och Adeln d. 4 Maji 1829.
Preste-Ståndet d. 7 — — Borgare-Ståndet d. 7 — — Bonde-Ståndet d. 11 — —■ Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse> angående ett nytt Moment till i/f uti Instructionen för Rikets Ständers JustitiaOmbudsman.
S. A. K. Ihnär, jemnlikt 96 §.
Regerings-Formen, Justitiae-Ombudsmannen hufvudsakligen åligger att vaka öfver Lagarnes efterlefnad och åtala Domares embetsfel, samt då, enligt 1 oo:de §. dersammastädes, hans allmänna redogörelse eger lill väsendtligt föremål att utreda Lagstiftningens tillstånd, — ämnen, hvilka synbart närmare ingå i Lag-Utskottets befattning än i Gonsti - Exp. TJtsh Förslag till und.
N:o 64. 149 tutions-Ulskottets, som egentligen fått sig uppdraget att granska Grundlagarne och Stats-Rådets Protocoll, hafva Rikets Ständer för tjenligast ansett, att ej mindre Justitiae-Ombudsmannens Embets-Berättelse i det hela, än ock bans Diarier och Registratur, hvilka senare handlingar, ehuru af Juridisk egenskap, hittills, i följd af 1815 års Riksdags-beslut, omedelbarligen aflemnats till Constitutions-Utskottet, må hädanefter ingifvås till Rikets Ständer, för att derifrån hänvisas till Lag-Utskottets granskning och utlåtande; och hafva, af sådan anledning, samtlige Riks-Stånden gillat och antagit, ett, redan sistförflutne Riksdag, af då varande Constitutions-Utskott, i anledning af uti detta ämne väckte frågor, såsom nytt Moment, vid slutet af 14 §• i Instructionen för Rikets Ständers Justitias-Ombudsman, föreslaget så lydande tillägg: ”Justilias-Ombudsmannens ofvannämnde redogörelse samt årliga berättelser höra, genast vid Riksdagens början, ingifvas, för att i tid kunna förvisas till granskning af Lag-Utskottet, dit jemväl, i enahanda ändamål, hans EmbetsDiarier och Registratur inlemnas; skolandes dessutom Justi tiae-Ombudsmannen, då han för Rikets Ständer anmäler, hvilka af deras beslut och framställningar af Konungen bifallits och utfärdats, tillika serskildt upptaga dem, som icke blifvit i underdånighet föredragna eller i Nåder afgjorda.”
Hvilket tillägg Rikets Ständer nu härmed fä hos E. JK., M. i underdånighet anmäla, un - i50 Exp. Utsi.
N:o 64, 65. der anhållan, att E. K.
M:ts fastställelse derå måtte varda i Nåder meddelad.
Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 4 Maji £829.
Preste-Ståndet d. 7 ,— — Borgare-Ståndet d. 7 — — Bonde-Ståndet d. 11 — — Rikets Ständers underdåniga Skrif veise* angående fritt val af Rättegångs-Ombud. S. A. K.
I anledning af väckt fråga om Sak-egares rättighet till fritt val af Rättegångs-Ombud, har hos Rikets Ständer förekommit, att Kongl. Brefvet den 27 Maji 1801 vid föreskriften: att ej någon, utom Krono-Betjent å landet, som ej uppbörd eger, samt Lands- och Stads-Fiscaler, må till Fullmägtig låta sig bruka, sorn icke efter fullgjorde Academiska specimina, på sätt Kongl. Förordningen den 10 Mars 1749» jemförd med Kongl. Förordningen den 9 Mars 1750 och Kongl. Brefvet den 9 April 1788, bjuda, af Rätten, der saken drifves, lof dertill fått, uttryckligen tillagt de orden: med undantag af de händelser i5 Cap. 2 §.
Rättegångs - Exp, Utsi.
N:o 65- 151 Balken serskildt utstakar; och att det således, vid detta förhållande, icke genom Högstberörde Nådiga Bref af år i8ot blifvit någon betaget, att lill Fullmägtig bruka sin skyldeman eller den i hans tjenst är, eller han eljest häfver förtroende till, utan att andra vilkor dervid äro fästade, än att Ombuden skola vara oberyktade, ärlige, redlige och förståndige män, och ingen till Fullmägtigskap må allmän ne liga brukas, som af Rätten, der sak drifves, ej godkänd är och lof dertill fått; hvadan och då all den frihet för rättsökande parter i valet af Rättegångsombud, som kan anses skälig och med god ordning förenlig, redan är vorden uti Lag och Författningar medgifven, Rikets Ständer väl icke eller funnit någon förändring erforderlig uti hvad härom för närvarande stadgadt finnes; men enär det visat sig, att vid åtskilliga Domstolar den origtiga tillämpning af Författningarne i denna del egt rum, att endast Krono-Betjenter, Lands- och Stads-Fiscaler och de, som aflagt Academiska specimina, blifvit ansedde berättigade att föra andras talan, så hafva Rikets Ständer, af sådan anledning, nu trott sig böra hos E. K. M. i underdånighet föreslå, att, i öfverensstämmelse med den af Rikets Ständer 1 förberörde måtto antagna tydning af i5 Cap. 2 §.
Rättegångs-Baiken och Kongl.
Brefvet den 27 Maji 1801, en förklaring må varda utfärdad, med tillkännagifvande, att, genom 1801 års Kongl. Bref, någon ändring af i5 Cap. 2 §.
Rättegångs-Baiken ellrr någon inskränkning i de 1,52 Exp. Utsh.
N:o 66- stadgande n, som devi finnas, angående rättigheten att föra andras talan, icke blifvit meddelad.
' Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 4 Maji 1829< Preste-Ståudet d. 7 — — Borgare-Ståndet d. 7 — — Bonde-Ståndet d. 11 — —•
Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Nådig Proposition om upphörande af Konungens 2:ne röster i Högste Domstolen. S. A. K. T ill Rikets vid nästförflutiie Lagtima Riksdag församlade Ständer har E. K. M. behagat afläta Nådig Proposition 0111 upphörande af Konungens två röster i Högste Domstolen, med bifogadt förslag till ändring af så väl 21 §.
Regeringsformen, som öfrige dermed gemenskap egande stadganden i nämnde Grundlags 5, 17, 19, 20 och 88 §§.
Sedan frågan härom, i den ordning 56 §.
Regeringsformen föreskrifver, hos Rikets Ständer vid innevarande Riksmöte till afgörande förekommit, få hos E. K. M.
Rikets Ständer, jemlikt Regeringsformens 8r §. senare Momentet, Exp. Utsi.
N.-o 66. 153 tet, sitt beslut nu härmed i underdånighet anmäla, jemte de skäl, som för detsamma legat till grund, Med skyldig vördnad för de höga tänkesätt, som bestämt E. K. M:ts Nådiga erbjudande att, till ytterligare tryggande af Domaremaktens oberoende, försaka en Constitutionel. rättighet, häfva Rikets
Ständer likväl funnit giltiga opinionshinder sig förete emot det Nådiga förslagets antagande.
Deltagandet i Högsta
Domaremagtens utöfning torde visserligen ej böra i allmänhet anses såsom ett nödvändigt attribut till Majestätet, ty rättskipningen, betraktad såsom bokstaflig tillämpning af klara, besvurna Lagar, är redan i sitt ursprung och genom sin natur så helig, att den icke behöfver låna styrkan af Monarkens röst eller glansen af Hans namn.
Der likväl detta personliga deltagande en gång blifvit i Statsförfattningen införlifvadt, der det, bekräftadt af gammal häfd, slutligen inträngt i Gonstitutionens grundväsende och i Nationens begrepp om en efter Lag styrande Konung, — der synes hvarje förbytning eiler rubbning af de aldre formerne icke nödig, svårligen verkställbar och, måhända, i följderne mindre nyttig.
Under omvexlande Styrelsesätt, Sorn öfvergått an från SuVeraiiletet till Råds-Regering, än från denna till modereradt envälde, bibehöll Sveriges Konung oafbrutet högsta Lagskipningsrätten, oftast utöfvad efter Hans uppdrag och på Hans vägnar, men alltid under medgifven beBihang t. R. S;s Prof. iOrde Samt, 20 154 Exp. Ut sk.
Skrify.
N:o 6 6, 67. räkning af Hans röster.
Samma iakttagelse öfverflyttades ock vid senaste Regementsförändringen till vår lyckliga Constitutionela Monarki, utmärkt framför hvilken Statsform som helst af dessa moget öfvertänkta och sorgfälligt afvägda förhållanden emellan Verkställande-, Lagstiftande- och Domaremagten, hvarigenom de alla sammanlänkas, utan att förblandas.
Svenska Folket har af ålder vant sig att se högsta Lagskipningen i Regentens hand och att fästa sin säkerhet vid öfvertygelsen, att Hans beslut äro oåterkallelige, just emedan de äro Högsta Rättvisans; och i synnerhet lärer Menigheten hvarken lätt kunna eller gerna vilja beröfvas den enkla, men sköna tro, att Konungen afsäger Guds domar.
Af sålunda anförde skäl, och under åberopande af Herr Justitiae-Stats-Ministerns, uti det ofvan högstberörde Nådiga Proposition följaktige Protocoll, inför E. K. M. afgifna anförande, hvaruti Stats-Rådets öfrige närvarande Herrar Ledamöter instämt, hafva Rikets Ständer icke funnit sig böra ifrågavarande Nådiga Förslag till Grundlags-förändringar antaga.
JV:o Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 4 Maji 1829* Preste-Ståndet d. 7 — — Borgare-Ståndet d, 7 — •— Bonde-Ståndet d. 11 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse om Exp Utsi.
N:o 67. 155 upphäfvande af 2 Cap. 3 $. Giftermåls Balken. S. A. K. Hos Rikets Ständer har, på anförde grunder, fråga blifvit väckt, att 2 Cap 3 §.
GiftermålsEalken, sorn Ljuder, att syskonbarn ej måga taga hvarannan, till äkta, utan att Konungen gifver der lof till, måtte lill sin kraft och verkan upphora, och giftermål emellan syskonbarn tillåtas, utan att underdånig ansökning derom hos K.
M. behöfver göras.
Rikets Ständer, som af sådan anledning granskat ej mindre de skäl för den yrkade Lagförändringen, hvilka hos dem blifvit anförda, tillika med hvad mera i enahanda afseende är vordet yttradt vid de föregående Riksmöten, då samma förslag varit föremål för Rikets Ständers pröfning., än ock de betänkligheter, som vid berörde tillfällen blifvit framställde, för att ådagalägga nyttan och angelägenheten af det ifrågavarande vilkorliga förbudets bibehållande, hafva från jemnförelsen emellan dessa motsatta åsigter hemtat öfvertygelse om öfvervigten af de grunder, som tala för den förra meningen.
Det är ej allenast obestridt, utan äfven medgifvet, att köns-förbindelser emellan syskonbarn icke äro i religieust eller i moraliskt hänseende mindre tillåtlige, än dylika förbindelser emellan oskylde.
Icke dess mindre hafva de, som ansett lagen härutinnan böra förblifva oför - 156 Exp.
Skrif v. N:o 67. ändrad, förment, det nödvändigheten att söka och erhålla Konungens tillåtelse skall tjena att vårda åldriga tänkesätt, som bevara sedligheten hos unga personer, hvilka, i följd af slägtförhållanden, lefva med större förtrolighet tillsammans; men man synes härvid hafva förgätit, att den tid är försvunnen, då menniskobud troddes ega förmåga att göra det i sig sjelft osedliga sedligt, och att de åberopade åldriga tänkesätten, iemningar frän en lagstiftning, hvilken ansåg äktenskaps-förbindelser emellan syskonbarn stridande mot religionen, ieke mera finnas till, sedan snart ett sekels erfarenhet, att Konungen aldrig vägrat den erforderliga tillåtelsen, vant allmänheten att betragta ingåendet af dylika äktenskaps-förbindelser, ej blott såsom vilkorligen lofgifvet, utan, snart sagd t, såsom en medborgerlig rättighet, endast förbunden med iakttagande af en formalitet.
I sammanhang härmed är väl, å samma sida, påstådt, att, då Konungens tillåtelse ej skulle kunna sökas, utan att de sökande förete bevis om ordentligt uppförande, fruktan att ej förmå uppfylla detta förmenta vilkor för oftanämnde tillåtelse skulle vara ett återhållande band på lättsinnigheten; men, utom det att en sådan fruktan ej eger grund eller är för handen, emedan Konungens tillstånd ej nekas, äfven om lägrande mellankommit, skulle den, i fall den vore verklig, förorsaka mera skada än gagn, och följaktligen snarare vara ett skäl till förbudets upphäfvande, än till dess fortfarande, Denna fruktan kunde nemligen hafva den ver - Exp, Vtal, Förslag lill und.
A1:o 67. 157 kan, att de, hvilka förbudet ej förmått återhålla från sedlighetens öfverträdande, misströstande om Konungens samtycke, afhöllos från begagnande af tjenligaste medlet att upprätta sitt fel, — det, att förvandla sin olagliga förbindelse till ett lagligt äktenskap.
Man har äfven in vändt, att det lagrum, hvars upphäfvande yrkas, skulle ega oskiljaktigt sammanhang med flera andra stadganden i allmänna Lagen och derföre ej kunna rubbas, utan att äfven dessa undergå förändring, nemligen 6 Cap. Jorda-Balken, om bördsrätt, så vidt den sträcker sig till syskonbarn; i3 Cap. i §.
Rättegångs-Baiken, om jäf emot Domare; iy Cap. '7 §. i samma Balk, om jäf emot vittnen; och 58 Cap.
Missgernings-Balken, om lägersmål med syskonbarn; men Rikets Ständer dela icke denna mening.
Till undanrödjande af berörde inkast, vore det måhända nog att anmärka, att, om dessa lagrum kunnat stå tillsammans med en vilkorlig, af Konungens bifall beroende, men dock aldrig vägrad tillåtelse för syskonbarn, att med hvarandra ingå ägtenskap, så behöfva de ej eller förändras, om tillåtelsen blifver allmännelig och oberoende af Konungens välbehag.
Men det är för öfrigt uppenbart, att bördsrättens ändamål, som är att bibehålla fast egendom inom slägt en, icke förändras, utan snarare befordras, genom upphäfvandet af förbudet mot ifrågavarande giftermål; att det vänskapligare förhållande emellan syskonbarn, hvilket utgör grunden för Lagens stadgande om desse skyldemäns jäfagtighet såsom Domare eller vittnen, 158 Exp. Utst.
Skrif v. N:o 67. icke kan anses blifva mindre genom friheten att ingå giftermål; samt att det högre ansvar, hvarmed Lagen belägger olofliga köns-förbindelser emellan syskonbarn, bör bibehållas, icke derföre, sorn skulle kyskhetsbrott emellan dessa slägtingar vara mera osedliga, än dylika brott emellan obeslägtade personer, utan derföre att det lättare tillfälle, och den deraf följande större frestelse till sedlighetens öfverträdande, som från ett närmare och förtroligare umgänge kan uppkomma, bör hafva en motvigt 1 fruktan för ett på öfverträdelsen följande större straff.
Minskningen i vissa Tjenstemäns löne-inkomster har äfven blifvit åberopad såsom an-* ledning till förslagets afstyrkande; men Rikets Ständer anse den härifrån hemtade betänkligheten vara af så ringa vigt, att den ej förtjenar att med någon vederläggning mötas.
I följd häraf och då något i religion och sedelära grundadt skäl till förhudet mot äktenskaps-förbindelser emellan syskonbarn, utan Konungens lof, icke finnes; då Konungen aldrig vägrar sitt Nådiga samtycke till dylika giftermål ; dä detta längesedan allmänt kända förhållande stadgat öfvertygeisen om dessa giftermåls tillåtlighet, samt då tillstånds-sökandet hos Konungen endast förorsakar onödig omgång och onyttiga kostnader, hafva Rikets Ständer trott sig böra hos E. K. M. i underdånighet föreslå, att 2 Cap. 3 §.
Giftermåls-Balken, om förbud för syskonbarn att taga hvarannan till äkta, utan Exp.
N:o 67, 68* 159 att Konungen gifver der lof till, må upphöra att vara gällande.
Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 4 Maji 1829.
Preste-Ståndet d. 7 — — Borgare-Ståndet d. 7 — — Bonde-Ståndet d. 11 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse om upphäfvande af Hof-Rätternes Lent erationsrätt. S. A. K.
I anledning af förekommen fråga om olämpligheten utaf den Hofrätterne upplåtne, så kallade Leuterations-rättens fortfarande, såsom icke med närvarande Conslitutionela former öfverensstämmande, anhålla Rikets Ständer, att å detta ämne få i underdånighet fästa E. K. M:ts Nådiga uppmärksamhet.
Hofrätternes Leuterations-rätt uppkom år 1714.
Hof-Rätlerne voro då Konungens Högsta Nämnd, och deras domar Konungens.
Enligt Rättegångs-Ordinantien af år 1614 och flere senare stadgar, samt till följd af Konungens urgamla magt, att bryta skrock och offsochner, ålåg det icke desto mindre Hof-Rätterne att i alla lifssaker samt i åtskilliga andra grofva brottmål, der omständigheter förekomma, som till 160 Exp.
Skrif o. N-o 6§. lindring i straffet syntes föranleda, underställa Konungen sin dom, innan den sattes i verkställighet.
Sedan antalet af dylika underställningsmål efter hand ökats till den grad , att afgörandet af de till Kongl. Maj:ts Justitiae-Revision inkommande
Rättegångssaker derigenom blef uppehället och fördröjdt, fann Kongl. Maj:t, af sådan anledning, och för att ej med underställningsmål för mycket besvaras, samt de brottslige icke måtte allt för länge på Kronans bekostnad i häkte hållas, utan skyndsamt till välförtjent straff varda befordrade, i Nåder för godt att, genom Bref den 23 April förstnämnde år, lemna Hof-Rätterne samt andra ÖfverRätter magt och myndighet att, efter förra prcejudicaterj leuterera de missgerningsmål, hvaruti Under-Rätterne dömt och sin dom till Öfver-Rätternes skärskådande insändt.
Detta förordnande förnyades och stadfästades år 1719.
Efter det 1734 års
Lag blifvit till allmän efterrättelse utfärdad, och uppå Hof- och ÖfverRätternes hos K.
M* gjorda förfrågan, huruvida den desamma lemnade Lenterationsrätt i brottmål dädanefter borde af demutöfvas, blef det svar, genom Kongl. Brefvet den 28 Januarii 1737, meddeladt, att, somnämnde rättighet icke blifvit dem genom den nya Lagen betagen, de alltså egde att, på sätt som tillförene, och innan samma Lag utkommit, förordnadt varit, med Leuterationer i brottmål fortfaraSedermera, och då erfarenheten visat, huruledes Hof- och Öfver-Rätter vid Leutererandet förfo - ro Exp. Utsi.
Skrif. JS:o 68.
161 ro olika* i följd af serskilde begrepp om Leu» teratioiis-För fa tillingarnes rälla förstånd och mening, blef, till undanrödjande af tvifvelsmål härutinnan samt till beredande af likhet i grunden för Leuterationsrättens utöfning, denna rättighet närmare förklarad och bestämd genom Kongl. Brefvet den 12 April 1753, hvars stadganden vidare, uppå Rikets Ständers underdåniga framställningar, genom Kongl. Brefvet den 11 December 1756, i åtskilliga delar jemkades; äfvensom Kongl.