Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Under anförande af den dryga ersättning, hvarmed dränge- och ökedagsverkena, hvilka numera upphört att in natura utgöras till å det så kallade Svartsjölandet befintlige Kungsladugård och Ilofstall-ängar, måste lösas, och hvilken lösen tori idet år uppgått till 31 R:dr 16 sk. 8 r:st. banco för hvarje mantal, har Riksdagsfullmägtigen från Stockholms Län, Stephan Hildersson, uti till Stats-Utskottet remitleradt memorial, yrkat nedsättning af samma lösen till halfva beloppet.
Men, Stats-U tskottets Utlåtandej No 164.
9 Men, enär med Svartsjölandet det förhållande inträffar, att det samma är ifrån all rotering befriadt, emot skyldigheten att derföre utgöra såkallad dränge-spann och vissa dagsverken, samt dessa åligganden således icke kunna upphöra med mindre, än att hemmanen å Svartsjölandet underkastas enahanda roteringsskyldighet, som annan jord i Riket, har Utskottet icke funnit skäl att till den gjorda framställningen tillstyrka bifall.
Anis. till Exp. Utsk. den 2 Juni, kl. 11 f. m.
Utlåtande, i anledning af väclit motion om Krono-parken Ombergs försäljning till skatte. (I. A.)
Uti en till Stats-Utskottet från Hedervärda Bonde-Ståndet remitterad motion, har Riksdagsfullmägtigen Anders Jonsson från Östergöthlands
Län, under anförande, dels af de dryga kostnader, hvartill vården af Kronoparken Omberg föranleder och hvilka vida öfverstiga afkomsterna, dels med afseende å den ringa skogslångst och nytta, omkringboende jordegare kunna hemta af denna park, som, enligt motionärens uppgift, skall till stor del bestå af berg och brådjup, föreslagit, att den del af nämnde Krono-park, som kan återstå, sedan alla vederbörandes anspråk på bete och skogsfångst i behörig ordning blifvit pröfvade, måtte, under vissa uppgifxre iagttaganden, till skatte försäljas.
I saknad af så beskaffade authentike och fullständige upplysningar, som för denna frågas bedömande erfordras, har Utskottet, i det outredda skick, hvaruti detta mål sig befinner, icke ansett sig kunna någon åtgärd i anledning af motionen föreslå, utan hemställer, att densamma må förfalla.
Bih, till R, St, Prot, i8jo. 4 Sami, 1 Afd, 47 Haft, 10 Stats-Utskottets Utlåtande, N\o 164.
Reservation af Anders Nilsson från Östergöthlands
Län: ”1 afseende på det af en del Lysings och Dahls Häradsboer väckte påstående om lösningsrätt till Kronoparken Omberg, torde det tillåtas mig få fästa Högloflige Stats-Utskottets uppmärksamhet på några omständigheter, hvilka icke böra förbises vid bedömande af denna grannlaga fråga.
De till Ombergs Kronopark gränsande hemman inom nämnde härader hafva från urminnes tid åtnjutit skogsfångst och mulbete uti Omberg och Dags-måsse emot en ringa betalning.
'Utan denna förmon hafva nämnde hemman, af hvilka intet öfverstiger 60 å 70 tunnland i areal, icke kunnat ega bestånd, helst inom hemmanens område alldeles saknas bete förde kreatur, somför deras skötande behöfvas.
Då Rikets Ständer, hvilka, enligt 77 § Regerings-formen, ega bestämma grunderne för vården och hushållningen med sådane parker, som den ifrågavarande, vid 1823 års Riksdag på sådan grund beslutade, att en allmän reglering af alla Iironoparker skulle försiggå, och Kongl.
Kammar-Collegium i följd deraf utfärdade Circulär-bref härom af den 14 April 1824, föreskrefs, att de hemman., hvilka egde rätt till skogsfångst och mulbete å desse parker, skulle i stället erhålla utbrytning af mark.
På dessa skäl täcktes Kongl. Maj:t, genom Nådigt bref den 20 Augusti 1829 till Dess Befallningshafvande i Linköpings Län, förordna, att undersökning om ortens behof af mark i Omberg skulle förrättas.
Sådan undersökning försiggick derefter den 13 och 14 April 1830 och de hemman, som nu äro i fråga, de der finnas uppräknade uti det öfver berörde förrättning uppräknade instrument, ansågos då tillsammans behöfva bete för 1,399 kreatur efter samma beräkning, som vid öfriga dylika ersättningsfrågor blifvit följd eller 21 tunnland af bördigaste marken för hvarje kreatur; men för hemmanet Rehnstad anslogs, förmodligen af serskilde orsaker, en areal, motsvarande minst 5 tunnland för hvarje kreatur.
Detta allt oagtadt, har Konungens Befallningshafvande i Länet, efter i Juni månad år 1838 å stället hållen ny undersökning, uti dess den 17 November samma år till Kongl. Maj:t afgifne underdåniga utlåtande om, huru vid regleringen af Ombergs Kronopark förhållas borde, tillstyrkt ingen den ringaste ersättning i mark åt
Dahls häradsboer, samt att hemmanen inom Lysings härad, utgörande 591 mantal endast skulle erhålla den så kallade dugliga, men i sig sjelf ganska klena betesmarken uti Dags-måssen, utgörande, sedan 643 tunnland der befintlige impedimenta blifvit afräknade, Siats-Utskottets Utlåtande, IV-o 164.
11 endast 355 tunnland verklig betesmark.
Denna ersättningsfråga är väl ännu icke hos Kongl. Maj:t afgjord, men då man känner, att Kongl. Maj:t icke frångår Sine Befallningshafvandes tillstyrkanden, kan man med säkerhet förutse, hvad ödesom förestår oftanämnde hemmansegare, eller att ingen rättelse kan hos Kongl. Maj:t vinnas.
Denna utgång af frågan står likväl i uppenbar strid, ej mindre med Rikets Ständers åberopade beslut och derpå grundade författningar, än äfven med allmän billighet; och den skulle dessutom bringa en mängd hemmansegare på obestånd och tilläfventyrs hemmanen i ödesmål.
Hemmansegarne hafva derföre nödgats söka Rikets Ständers mellankomst, till lindring i deras bekymmer för sin framtida bergning, icke genom något anslag, hvarom från så många andra håll propositioner, motioner och ansökningar inkommit, utan genom bifall till ett anbud, som på en gång skulle inbringa betydlig inkomst till Stats-cassan och sätta Dahls samt Lysings häradsboer i besittning af den mark, dem rättvisligen tillkommer; och de hafva ansett sig handla liberalt emot Staten, då de erbjudit sig erlägga skattelöse-skilling för den mark af Omberg, som, efter ny af o väldige män hållande undersökning, kan pröfvas för hemmanen nödig; samt hoppas, lika med mig, på grund af hvad nu blifvit anfördt, det Högloft.
StatsUtskottet må täckas föreslå bifall till nu ifrågavarande begäran; de hoppas ock, att Omberget då skulle bereda långt större allmän och enskild nytta än nu, genom en annan hushållning än den, som omtalas uti bifogade betyg.” Afskrift.
Ehuru den del af Lysings och Dahls härader, som är i närheten af Kronoparken Omberg, är i största behof af skogsförnödenheter, bar sådant oagtadt underskrifne erfarit, att inom samma skogsområde flera hundrade lass ligga till förruttnelse, utan att sålunda nedfallne träd och stubbar blifvit eller fått användas till hvarken en eller annans nytta.
Således råder i denna förvaltningsåtgärd en uppenbar misshushållning.
För flera år sedan bar inom samma skogsmark oloflig bränvinsbränning blifvit utöfvad, hvartill vedbrand tagits, för samma olofliga företags bedrifvande, af skogstillgången.
Under loppet af nästförflutne år är äfven otillåten kolning anställd, dervid skog från berget blifvit använde.
Sanningen häraf försäkra.
Tuna den 6 April 1840.
Nilsson, Petter Ericsson, Fritz S.
Enander, Krono-Länsman. ‘ Arrendator i Tjugby.
Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 164.
Att inom Ombergs skogsområde flera hundrade lass nedfallne förruttnade träd och stubbar finnas, intygar.
Rök den 9 April 1840. J. F. Billroth, And.
Joachimsson, O. Hedmark, Krono-Länsman. Krono-Fogde.
Pastor i Rök.
Med oss föreyiste originalet lika lydande betyga Wilh. G. Porat, Auctarie i Kongl. Kammar* Collegium.
Hellsten, 1840. Stats-Utskottets Utlåtande? 2V--0 16S.
1 N:o 165.
Ank. till Exp. Utsk. den 10 Juni, kl. 6 e. na.
Utlåtande? i anledning af väckt motion om afskrifning af i836 års arrende för Rf da Kungsgård ? eller nedsättning i arrendets belopp.
Uti en hos Hedervärda Bonde-Ståndet vackt och lill Stats-Ulskottet remilterad motion, har Riksdagsfullmägligen från Upsala Län Anders Larsson andragit, hurusom arrendet för den i Nysättra socken, Lagunda Härad af nämnde Län, belägne Ryda Kungsgård, beslående af 5 mantal, jemte den så kallade Westerängen och åtskillige tillhörande torp-lägenheter, hvilket arrende, enligt det vid i835 års Midfasta tilländalupne contract, utgjort 116 tunnor i3t/2 kappar spanmål, hälften råg och hälften korn, tillika med ett contant belopp af i,o83 R:dr 16 sk.
B:co och 12 parmar hö, allt årligen, blifvit, då ifrågavarande egendom på förnyad t arrende under 3o års tid, räknad från berörde midfasta, upplåtits åt nuvarande arrendatorn Magnus Stangenberg, faststäldt lill 385 tunnor 16 kappar spanmål af ofvannämnde slag, under fortfarande förbindelse för arrendatorn att årligen till Kongl. Hof-Stallet leverera 12 parmar, eller 2,160 lispund godt och. val bergadt hö; att detta arrende, hvilket, efter beräkning af ett medelmarkegångspris af n
R:dr per tunna, med 8o3 R:dr 8 sk.
B:co öfverslege det förra arrendets belopp, otvifvelaktig! vore för högt, alt utan känbar olägenhet och uppoffring å arrendatorns sida kunna utgöras; att bemälde Stangenberg, i ändamål att öka egendomens afkastning och såmedelst bereda en möjlighet för arrende-viikorens uppfyllande, dels redan upplöjt 5o tunnland ängsmark, dels hade för afsigt att ytterligare föröka åkerjorden, genom hvilka odlingar egendomens värde förmentes komma att i framtiden så förökas, att någon fråga om arrendets nedsättning då icke borde uppkomma; att emedlertid omförmälde odlingar ännu icke för arrendatorn medfört någon inkomst utöfver de ökade arbetskoslnaderne, hvaremot dess Bilt. till R.
Prot. 1840. 4 Sami. 1 Afd. 48-de Häftet. i 2 Slats-Ulskotiels Utlåtande, N:o 165. bemödanden i väsentlig mon motverkats af den betydliga förlust, som uppstått derigenom, att under åren i835, i836 och 1837 till Kungsgården börande ängar blifvit till den grad af mask förderfvade, att, i stället för 5oo å 600 lass, som dessa ängar vanligen lemna, ej tillräckligt hö-förråd för nödige dragare kunnat inbergas, hvarföre arrendatorn sett sig nödsakad uppköpa det hö, som till Kongl. Hof-Stallet skolat levereras; att, oberäknadt detta missöde, Stangenberg jemväl fått vidkännas ansenliga förluster, dels i följd af de första arrende-årens klena span målsskördar, dels genom den kostsamma, ännu oafgjorda rättegång, Stangenberg måst utföra emot förre arrendatorn af Ryda Kungsgård, i anseende till den sistnämndes underlåtenhet alt fullgöra den byggnads-skyldighet, som honom ålegat, samt att, i anledning af dessa inträffade förhållanden, Stangenberg sett sig nödsakad hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om anstånd till den 20 Febr. i83g med liqviden af i836 års arrende-spanmål, hvilken underdåniga anhållan af Kongl. Maj:t blifvit under den 21 April i83j i Nåder bifallen, med vilkor, att samma arrende erlades i penningar efter i836 års markegångspris, varande detta betalnings-anstånd sedermera prolongeradt till den 25 Febr. 1841; och har motionären, under åberopande af ofvan anförda serskilda omständigheter och enär, i händelse
Stangenberg blefve nödsakad att fullgöra den honom åliggande betalningsskyldighet af i836 års spanmåls-arrende, det icke vidare för honom vore möjligt att bibehålla arrendet af Kungsgården, hvarigenom han och hans familj skulle försättas i en bekymmersam belägenhet, hemställt, att Rikets Ständer, i betraktande jemväl deraf, att arrendatorns oförmåga att utgöra berörde års arrende, härledde sig ifrån ängarnes förderfvande genom gräsmask, hvilken olycka det icke stått i arrendatorns magt att förekomma, äfvensom att Stangenberg i öfrigt städse fullgjort sina arrende-skyldigheter, tillåta, alt, i836 års spanmåls-arrende för Ryda Kungsgård, utgörande efter markegång 2,588 R:dr 32 sk.
B:co, finge afskrifvas, samt för den händelse, att denna förmon icke kunde beviljas, föreslagit, att årliga arrendet för meranämnde Kungsgård måtte minskas med 5o tunnor span mål.
Då det åberopade stadgandet i 6 punkten af arrende-contraelet, att de äfventyr af vådliga händelser, som utan arrendatorns förvållande bevisligen ske, ej skola ligga den oskyldige till last, ulan dermed efter allmän lag och stadgar förfaras, på sätt Kongl. Maj:t, vid pröfning af arrendatorns underdåniga ansökan om eftergift af 1836 års hö-arrende, i Nåder förklarat, icke innefattar laga skäl för arrendatorns befrielse ifrån arrende-afgif - Slats-Utskollels Utlåtande, N.-o i65. 3 ternes utgörande, samt det synes betänkligt att, för sådanefall, då genom missväxt eller andra tillfälliga omständigheter minskning uti arrendatorer påräknade inkomster uppkommer, bevilja eftergift af åtaget arrende, anser Utskottet sig icke kunna å motionen tillstyrka afseende.
Slockholm den 9 Juni 1840.
Reservation af Biskop Hedren: ”Alt en arrendator måste vara beredd på missväxtår, är lika naturligt, som att han påräknar de mellankommande goda åren, till ersättning för sådane lidna förluster.
Men de olyckor, som träffat arrendatorn Stangenberg vid Ryda Kungsgård igenom den 3 påföljande år 1835, r836 och 183^ härjande ängsmasken, hvarigenom en förlust honom drabbat af flera 1000 skeppund hö, egendomens bästa och mest vinstgifvande afkastning, kunna väl icke skäligen räknas till hvad vanligen kallas missväxt.
Det bör ovedersägligen ställas i bredd med vattuflöden och eldsvådor, hvarigenom icke blott en proportionsvis mindre afbränning af hela egendoms-inkomsten uppstår, utan fastmera en förstörelse af dess hela productivitet för längre tid.
Sådane oförutsedda och oförvållade förluster pläga ock vanligtvis emellan enskilda lagas i ömt öfvervägande; och sällan, lärer en jordegare, som vill anses handla menskligt och ädelt, förneka sin arrendator en billig ersättning vid dylika inträffade lidanden.
Om Staten ock är en rätts-anstalt, så må den väl ändock icke derföre hafva afklädt sig mensklighet och deltagande i sina underlydandes olyckor.
Vid flere tillfällen har äfven detta Höglofl.
Utskott, som förer Statens talan, uttryckt och följt sådane tänkesätt, hvarå såsom exempel må nämnas Utskottets denna Riksdag afgifna Utlåtanden N:ris 86, g3, 97, m. fl. lika beskaffade händelser vid förflutna Riksdagar.
Det låter icke tänka sig, a't e!t i sig sjelft så värdigt behjertande i minsta moa kunnat föranledas af andra orsaker, än det ömande och billiga i sakens egen beskaffenhet.
Och då arrendatorn Stangenberg uti ingen mon varit mindre, men i flere afseenden ännu mera olycklig, än de öfrige af Utskottets välvilja hugnade arrendatorer, så måste det förefalla honom svårt, alt blifva räknad såsom stjufbarn, helst då han icke såsom andra begär nedsättning af den löpande arrende-summan, utan endast afskrifning förde åren, som lemnade honom ingen inkomst.
Skall nu det hårda beslutet mot honom verkställas, blir 4 Stats-Ulskoltets Utlåtande, N.o 166. sannolika följden, alt lian, redan stadd i knappa vilkor, skall med hustru och flere barn nödgas lemna arrendet och bringas till verklig nöd.
Rikets Ständer lära icke stadfästa en så hård och obillig dom öfver en af olyckan träffad redlig medborgare.
Åtminstone har jag med min röst icke deruti kunnat deltaga; öfverlemnande åt Rikets Ständers ädelmod och upplysning, att bestämma huru stor ersättning må den lidande tillerkännas; dervid jag gerna ville tillstyrka, hvad Inkomst-afdelningen billigt föreslagit, 3oo tunnor spanmål, svarande i det närmaste mot den ännu obetalda skulden, men hvilket förslag blifvit af Utskottet förkasladt,. såsom betänkandet, förmäler.” N:o 166.
Ank. till Exp. Utsk. den io- Juni, kl. 6 & m».
Utlåtande, i anledning af väckte motioner j dels om rättighet förarrendatorer af Kronohemman och Boställen att undfå prolongation af innehafvande arrenden> dels om förändring i vilkoren jör dylika egendomars utarrendering. CL A.)
Uti en hos Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion,, som genom remiss blifvit till Stats-Utskottet öfverleinnad, har Riksdags-fullmägtigen från Upsala Län Eric Marmén^ under anförande, hurusom det ofta inträffat, att, då, enligt gällande författningars föreskrift, kronohemman och boställen, som till enskilde personer varit utarrenderade,, vid arrendetidens utgång på auction till förnyadt arrende utbjudits, arrende-afgifterne blifvit uppdrifne till ett, i förhållande till egendomarnes värde, alltför högt belopp, hvaraf följden varit arrendatorernes obestånd samt hemmanens vanskötsel och försämrade skick, till afhjelpande af så beskaffade olägenheter, hemställt, att de arrendatorer af ifrågavarande krono-lägenheter, hvilka sina arrende-förbindelser ordentligen fullgjort, samt, enligt ågångne Jaga syner,, hemmanen behörigen odlat och unde hållit, så till åker och äng, sorn byggnader, må förunnas förmonsrält alt, efter arrende-tidens slut, utan föregången ny auction, erhålla prolongation å arrendet under 20 års tid ellen ik Slals-Uiskoltets
Ut lutande j N.-o 166'. 5 förhållande till de kostnader, sorn af arrendatorerne blifvit å hemmanen nedlagde.
På sätt Utskottet vid behandling af förekomne frågor om arrendet af kronolägenheter redan haft tillfälle att förklara,* hyser Utskottet visserligen den åsigt, att, då ett kronohemman innehafves af en driftig och pålitlig arrendator, som väl vårdar egendomen, och arrende-afgiften uppgår till det belopp, som, med afseende å egendomens beskaffenhet och möjligheten för arrendatorn alt för sin möda hafva skälig ersättning, bör för samma hemman kunna påräknas, bibehållandet af en sådan arrendator är för kronan, som derigenom förvissas om arrendets säkra utbekommande och egendomens behöriga vård och skötsel, i allmänhet vida förmonligare, än att egendomen å ny auction utbjuda, helst, äfven om någon tillökning uti arrendebeloppet skulle erhållas, sådant vid nämnde förhållande, enligt hvad erfarenheten jemväl bekräftat, oftast föranledt antingen arrendatorns oförmåga att i stadgad ordning uppfylla arrende-vilkoren, eller ock att egendomen vid arrendetidens slut aflemnas vanskött..
Då emedlertid alla sådane frågor, såsom beroende af de i hvarje fall förekommande omständigheter, mäste hvar för sigpröfvas, samt, i händelse arrendatorer om prolongation af innehafvande contract sig anmäla, Kongl. Maj:t, så framt, efter det vederbörande blifvit hörde, skälig anledning dertill finnes förekomma, säkerligen lärer Nådig framställning till Rikets Ständer aflåta, hvaremot det, efter Utskottets tanka, icke är lämpligt alt genom allmänt stadgande arrendatorer om prolongationsrätt försäkra, anser Utskottet den väckte motionen icke böra till serskild åtgärd föranleda.
I sammanhang härmed, har Utskottet jemväl förehaftenaf Olof finnsson från Westmanlands
Län väckt motion, hvaruti, under anförande af de flerfaldige förluster, sorn genom för höga arrende-anbud å Statens egendomar uppstått, och då arrendena numera torde kunna antagas utgöra det belopp, som med arrendatorers bestånd skäligen kan erläggas, föreslagit, att nu varande arrenden må fastställas, såsom en beständigt utgående afgäld samt nyttjande-rätten till egendomarne för 3o år utbjudas emot städjepenning, som genom auclionen borde bestämmas och före arrende-contractets utfärdande erläggas, hvarvid det förbehåll skulle göras, att, om arrendatorn försummade att inom viss tid utgifva arrendet, han vöre förlustig så väl arrenderätten, som städjan; genom hvilket förändrade auctionssätt, efter motionärens förmenande, de fördelar skulle vinnas, att medellösa och lättsinniga personer uteslötos från concurrence vid auctionerne; att då 6 Slats-Utskoltets Utlåtandej IV.-o 166. tronans jord korame i händerna på mera bemedlade personer, den jemväl, till allmän båtnad, skulle blifva bättre skött, helst detta vöre det enda vilkor, hvarigenom brukaren kunde hoppas alt återfå sin utlagda städjepenning; samt att det förderfliga cautions-sysystemet till stor del komme att upphöra, emedan någon annan borgear för arrendet icke behöfdes, än på sin höjd för byggnadernes underhållande och jordens häfd; och har motionären, då de köpeskillingar, som på detta sätt komme alt till ett betydligt belopp inflyta, utgjorde en för Statsverket opåräknad inkomst, härledande sig från jordegendom, tillika föreslagit, att den måtte användas till något ändamålsenligt Institut, för bildande af duglige Rättare, eller till anskaffande och underhållande af förbättrade kreaturs-raoer, eller till uppmuntran för dem, som kunna uppvisa de bästa hemfödda kreatur.
Då Utskottet, för dess del, anser, att äfven de af motionären föreslagne arrende-vilkor icke lemna tillförlitlig säkerhet, att arrendena ej öfvertagas af andra personer än sådana, som hafva förmåga att väl sköta egendomarne och ordentligen fullgöra sina åligganden, enär det icke kan förekommas, att personer, hvilka sakna egna tillgångar, anskaffa sig städjebeloppet genom skuldsättning, som möjligen hindrar dem att med tillbörlig drift sköta jordbruket och lättare kunde bringa dem på obestånd, än om de årligen utgåfve en, emot uppoffringen af städje-capitalet svarande, förökning uti arrendet, äfvensom det vid många tillfällen skulle inträffa, att Staten, i saknad af säkerhet för årliga arrendets utgifvande, komme att deraf gå i mistning; hvarförutan stadgandet af dylika arrende-vilkor skulle medföra den påföljd, att många driftiga och ordentliga jordbrukare, hvilka saknade tillgångar att utgifva städje-beloppen, blefve förhindrade att, både till Statens och egen förmon, genom arrenden bereda sin utkomst; så finner Utskottet sig, af alla dessa skäl, icke kunna till den af motionären föreslagna förändring uti vilkoren för utarrenderandet af Statens egendomar tillstyrka bifall.
Reservation af Friherre Sprengtporten, J. TV.: ”Emot Utskottets förslag, i hvad det innefattar ett underkännande af städje-principens införande vid utarrenderandet af kronans egendomar, får jag anmäla min reservation.’’’ Slats-Utskollets Vilålande, N.o i6j. 7 N:o 16T.
Ant. till Exp. Utsk. den xo Jani, kl. 6 e. m.
Utlåtande, i fråga om upphörandet af nedsättningar i qvarnrän tor. (I. A.) Till Stats-Utskoltet hafva blifvit remitterade följande motioner: 1:0 af Riksdagsfullmägtigen från Westerås Län Olof Olofssonj som, anförande, huruledes qvarn-räntor i vissa orter af Liket, i följd af meddelde Kongl, privilegier, blifvit, utan föregången undersökning, ganska betydligt nedsatte, till skada och tunga för de icke privilegierade, föreslagit, att alla utan vederbörlig förmedling tillkomne minskningar i berörde utlagor måtte upphöra, och desamma utgå på sätt vid skattläggningen blifvit stadgadt, samt att en allmän undersökning i detta hänseende, till iagttagande af Kronans rätt, måtte företagas; 2:0 af Riksdagsfullmägtigen från Hallands Län Olof Lindhäck, hvilken yrkat, alt, då minskning i sagde ränta på åtskilliga ställen eger rum, i anseende till skyldigheten att förmala Kronans spanmål för å fästnings-ort stationerad garnison; men numera en del fästningar blifvit raserade och garnisonerne indragne, såsom exempelvis i Warberg och Bohus m. fl., meranämnde ränta måtte utgå efter enahanda grunder öfver hela Riket, och Kronan vara pligtig för sina mäld-behof erlägga lika tull för förmälning af säd å skaltlagde tull-qvarnar, som den enskilde.
Då, med undantag af ett lall, der ränte-spanmålens lösande efter nedsatt pris blifvit beviljadt, motionärerne icke uppgifvit några så beskaffade nedsältningar, som uti motionerne omförmälas, och ärendet således, efter Utskottels åsigt, är i det outredda skick, att framställning lill Kongl. Maj:t om de af motionärerne föreslagne åtgärder icke lämpligen synes kunna ega rum, hemställer Utskottet, att motionerne icke må till åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda.
Slockholm den 9 Juni 1840. 8 nStats-Utskoltets
Ui lill anelej IV.-o 168.
Ank. till Exp. Utsk. den 10 Juni, kl, 6 e. >m.
Utlåtande j i anledning af erhäillne åter remisser å Utlåtandet N:o 3i. (U. A.) Sedan Utskottets Utlåtande N:o 3r, angående regleringen af utgifterna runder Riks-Statens Första Hufvud-Titel, hvilket af Borgare-Ståndet bifallits, deremot blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, i sin helhet, och af Bonde-Ståndet uti åtskilliga delar återremitteradt, får Utskottet till besvarande upptaga de inom sislbemälde trenne Riks-Slånd förekomne anmärkningar.
Vid första punkten af berörde Utlåtande, angående anslaget lill Hans Maj:t Konungens Hofhållning, hafva åtskillige ledamöter af Bonde-Ståndet erinrat: att, med afseende på de betydliga summor, som dels af Statsverket, dels från Riksgälds-Contoret, dels medelst bidrag från Konungariket Norrige, voro till H. Maj:t Konungens enskilda disposition anslagna, en nedsättning af 100,000 R:dr uti det vid senaste
Riksdag beviljade belopp skäligen bordt ega rum, i öfverensstämmelse med det af Fredrik v. Zweigbergk från Skaraborgs