Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jagh rädz aldramäst han har sigh pläghat
Att han haffwer uthi siöen wäghet, Ty will iagh nu gå och see huadh han gör.
Huadh ligger här framman för?
Äret icke han; han äret jw, Rådhe nu then ewighe Gudh Huru thz nu mz honom till ståår.
Aldrigh pläghar han ligga såå, Ehuru han och dricka pläghar Heem pläghar han jw weeta wäghen.
Ihopa haffwe wij warit i åren fem Aldrigh sågh iagh honom så ligga än.
Ruben mijn man huadh betydher thetta Att i liggia på thetta sättet?
Alle här fram gå ått edher peeka Att i ligge här så och skeeka.
Och om i willien ther tänkia uppå Thz mon edher passeligha wäl stå.
I skullen här i stadhen een rådherre wara Och låte ölet så medh edher fahra Ty skemmes och iagh eendeles medh.
Min k. hustru förundrer ey thz
Att iagh migh een gång dricker et ruus.
Hadhe i sedt widh wår grannas hws Huru wår borgemästare så öffwerfull Lade sigh öffwer een timberhöög kull, I skullen wel åt honom leet mera, Ty han skal migh och andra regera.
16 Som han gör före så göre wi effter Wij meene at thz är tämmeligh rätter.
Sådane förmän skulle man tagha
Som dricka sigh fulle alle daghar.
Twij thz är skadhe när the så ligga
At swinen ey skulle i them bygga.
Sant är thz at thz neslighit är Som iagh migh och nu åt bär.
Men när i få saken rätt förståå En annan meningh i skolen fåå.
Käre hwadh är thz? sägher mijn man.
Jagh ey sanninghen dölia kan.
Med Julo wår granne, drach iagh itt krwss Jagh måtte jw ther aff icke få rws, Men när iagh skulle migh heem ått thee Kunde iagh ey medh öghonen vpsee.
Ty ladhe iagh migh här och wille soffwa Och fick som nogast een liten doffwa, För än migh een dröm kom vppå Förskräckelighen iagh säija må.
Migh tyckte aff mina länder uthkröp Een liten orm och alla nööp, Them han kunde öffwer komma och finna Måndhe han alla till dödhen stingha, Wår Konung och så, och migh gorde wärst, Honom han sargadhe aldra mäst.
Ther aff nu bäffwar mijn heela kropp, Och i giorde wäll i wäckten mig vpp.
17 Cyboræa.
Thenna drömen är fast gruffweligh Som i här förtälje för migh.
Jagh förnimmer min hustru thz will wara sant
Om then dröm i migh giordhe bekant.
Ty skulle migh ther om och wppenbaras At oss skulle sådant wederfaras.
Nu skulle iagh swara som i giordhe migh Att i wore besatt wisseligh Och regeradhes aff een spådoms ande.
Men hwadh skulle wij nu få tillhanda?
Estw haffwande eller weestu thz?
Huru skulle iagh thz weta så rätt?
Men migh Magila een drick beredher
Som thz wäll skall kungöra edher.
Bort thz, bort thz, som iagh nu hörer Tå willen i edher siälff förgöra.
Bewara migh Gudh, tå woro iagh will Skulle iagh sådant biuda till.
Låt oss Magilam till oss vthkalla At iagh må höra huru hennes ordh falla.
Men sij hon kommer, wij wille gåå heem.
Hon kommer wäll effter endoch hon är seen.
Judas Redivivus.
I Sc. V.
Jagh haffwer tillpyntat Cyboreæ drick Aff then wijnkannan hoon migh fick.
Sijr huru thz haffwer sudit i hoop
Här är ey itt halfft fierdings stoop.
Ty skollen i troo then drick är dyr Man kiöper honom ey för daler fyre.
Then wijnkannan ähr här i gååt At iagh haffwer ondt i huffwudet fåått.
Medhan hon södh iagh stodh ther hooss Ther aff gick så starkt itt ooss.
I må tå ey vndra iagh så ragar, Jagh warder wäll bättre innan fåå dagar, Fåår iagh een wijnkanna till Och sedan en godh spicke sill.
Jagh skall taga bot ther iagh fick soot Om thz än wore Påwen emoot.
Sc. VI.
O Herre Gudh huadh frögd tå är När äckta folck haffwa huar annan käär.
Thz haffwer iagh nu förnummit för san
På Ruben wår granna then fromme man Och Cyboræa hanss hustru käre, I fromheet the både like äre.
När iagh kom tijt han sporde migh till Huadh drick iagh henne giffwa will.
19 Jagh måtte migh för honom förswäria faast At then drick war vthan last Och inthet förgifft ther blandat vthi.
Ty kunde iagh och swäria frij.
Ena quinno iagh weet i wår by Hon gåffwo wäll till en kiortel ny
Om hon kunne sijn man förgiffwa
Så att thz måtte lönlighit bliffwa.
En man är här och han giordhe thz samma
Wijste han thz affginge medh gamman.
Men thesse ähre huar annan så kiäre Fast kärare än mig ölkannan är, Then iagh och haffwer hafft så kiära, Förr will iagh liffwet än henne umbära.
Nu glädhes iagh och theras kärleek förökas
Om medh thetta fosteret will lyckass, Ty Cyboræa är haffwande wijst Som iagh nu förnimmer vthan list.
Ty så snart hoon dricken hade taghit
Fick hoon sigh öffwer sin maghe, Klagha sigh fast om naffla och rygg.
Aff sådan märkio är iagh trygg
Att iagh een gång får ther wara hooss Och förtiäna migh een liten roos, At een rådherress hustru will migh till sigh kalla Betro sig migh i handh med allo.
Ty fåår iagh och een snapping ther före När Cyboræa barnsööl skal göra.
Nu will iagh gå heem och i migh nappa Thet iagh fick i mijn skåål och kappa.
Act. I.
Sc. VII.
GLORELA.
KARICK. Glorela.
Fridh min kiäre herre.
Karick.
Helse digh huar then werre.
Wäll ähr at iagh tigh här fan, Huru haffwer tu gåt åt tin man?
Glorela.
Slaghit på munnen och kiört honom vth, Han är een sådan ölstut.
Westu huad han åter giör?
Fyller sigh, weet iagh, så nu som förr, Men iagh skall ledan i lokan skogh.
Sågstu huar han indrogh?
Thz weet fanen och han wånda.
Här sågh iagh honom stånda, Sedan han i thz holet inkrööp.
Strax iagh skall till honom löpa.
Wedh the hororna skall iagh honom skillia, Han skal thz icke för hundra marck willia.
Hör först huadh iagh tigh will Och gör sedan thz andra till.
Rubens hustru skall nu barn födha
21 Ther på skaltu icke spara mödha
Att thz barnet ey dräpas må Som the doch nu vppå slåå.
Ty thz barnet iagh bruka will Att driffwa mång tragædiæ speel, Som tigh och skall medh tijdhen båta.
Ty skaltu icke afflåta Att råda them till at barnet må leffwa.
Jagh skal tigh een förähring giffwa Hwadh tu begärar tigh skall wara vndt.
Tu töör wäll loffwa och hålla tunt.
Non per faunum thz skall wara sant, Ther på haff thenna guldskat i pant.
Men tu skalt ey åt skoda
För än tu migh besked bodhar.
Nu rät iagh gåår åstadh
At beställa som tu migh badh. _______
Actus II.
AGORAS ancilla.
Agoras.
O Gudh huadh är thz tockote quinnor Som sigh willia medh man förbinna Och komma sigh vthi sådan wånda, Som minne fru är kommit tillhånda.
Ty hon är kommin i så swåra nödh
22 At iagh troor thz bliffwer wäll hennes död.
Men om iagh nu skulle giffta migh, Hwilket och kan wara mögheligh, Aldrigh skulle min man wara migh så kiär Att han så skulle komma migh så när Jagh skulle aff honom haffwandhe warda Och uthstå thenna perssen hårda.
Ty vndrar iagh och fast meer på them
Som klagha the få ingen barnen, Är doch medh sådant ey annat än qwijda Och ondt som man skall för them lijdha.
Huadh är thz tu Agoras talar?
Migh tycker thz är alt slet galet.
Tw wilt icke giffta tigh wijst, Å såtte een man på thenna quist Tw skulle ther effter ey länge bijda
För än han lågho wedh tin sidha.
Menar tu iagh
weet icke quinnors natur?
Eller ästu så heligh och pwr?
Hwart skaltu nu gå, sägh migh thz.
Sij iag när hade glömpt ärendet, I skullen strax komma till min frw Medh hård barnss börd hon qwälies nu.
Ja tu äst skön thz ärendet at gåå Ther noghon macht ligger vppå.
Tw sätter vp itt sådant taal Och glömer hwadh tu beställa skall.
Lööp heem förr åt titt förbannadhe slock.
23 I affton får iagh een feetan kock, Hwijte lööck skall iagh tagha i min pungh Och löpa rät som en jungfru vng.
Sc. II.
AGORAS. O Juno hwadh är thz hiertanss grååt När föräldrar och barnen skilias åth.
Ty wet iagh ey hwadh min fru wåller At hon inthet aff thz barnet nu håller, Som doch så länge haffwer barn begärdt Och är medh henne nu inthet meer wärdt.
Ty strax thetta barnet födt war Hon så gräseligha widh skaar, Badh thz ifrån sigh bärass medh hast Endoch thz skränte och ropadhe fast Och hemligh aff henne begäradhe nådh, Men ther till war doch ingen rådh.
Ty monde min herre medh fruen så tala Hon skulle nogot litet thz barnet hugswala, Men hon påminte honom then dröm
Hon hadhe honom sagdt långe til förn, At barnet måtte nu antingen dräpas Eller hon sigh låta till döden släpas.
Hwadh dröm thz
war kan iagh icke förstå Ey ligger och migh ther macht vppå.
Ty beslöte och the ändeligh At medhan thz war faseligh Sit egit barn i hiäl at mörda
The thz i thetta skrinet fördhe,
24 Befalte thz migh at kasta i siöön.
Ty haffwer thz och nu handom rön
I siön thz ligger och flyter fort bort
Åt then stora öön Skariot Tijt thz nu haffwer fullgodh win, Ther må thz finna fostermodher sin.
II Sc. III.
Nu haffwer iagh gjort som min herre böd.
Jag måste nu så sökia mit brödh, Ty will iagh honom nu vpleeta.
Jagh hörer hon will huar iagh är weta.
Glorela här är iagh kom hijt, Haffwer tu bestält mitt werff medh flijt?
Ja på loffwen iagh haffwer förmått
Att barnet haffwer liffwet niuta fått, Men thz är här nu kastat i siöön.
För titt omack haff skam till löön. Glorela.
Såå, spådde iagh icke thz skulle så gåå, Jagh skulle inthet för omaket fåå.
Giff tigh till fridz tu skalt fåå löön
Om tu först will höra min böön, Föra thz barnet till Skariot öffwer, Jag will tigh giffwa huadh tu behöffwer.
25 Glorela.
Betala först thz gambla wäll För än tu meer begärar medh skääll.
Aff then pant iagh tigh fick Haffwer tu sedt honom widh tu gick?
Ney effter tu migh förböödh.
Thz är thz yppersta guld så rödh.
Seer tu huru thz glimmar fast Thz är vthan swijck och last.
Grijp i kannan medh näffwan tin Tagher tu myckit ähr skadhen min.
Men girigheet är ond odygd
Som dock wankar i alla bygd, För henne wackta tigh thz bästa tu må Haar tu icke hört presten sägher såå.
Tigh eller presten iagh achtar icke mykit, Låt migh ther i sökia min lycke.
Bruka titt bestå, iagh giffwer tigh loff. Glorela.
Jagh skall ey haffwa långt vppehooff.
Hadhe iagh näffwa så storen som trull Jagh skulle honom tagha öfwerfull.
Å tråå du så migh haar hijat!
Thetta ey iagh glömer i åren tiyo.
Tigh skall nu fanen tiäna meer
När iagh sådane skalkheet seer.
26 Karick.
Kiäreste Glorela syster min War ey hastigh i modhen tin.
Tu måste mina konster lära förstå Och wetta thesslikes medh androm wmgåå.
Andre skalt tu och lära fixera
Om tu wilt migh omgåå mera.
När tu wilt köpa tagh lort i tin handh Och åkalla så tin hielpess man, Så skall iagh lagha thz skall så synas Som thz woro penningar fijna.
Men när thz kommer i hanss taska
Skall thz åter wara träck och aska.
Å kiära Karick lär migh thetta, Jagh giffwer tigh både hatt och hetta.
Giör thz iagh nu bedher tigh om Ästu min tiänarinna from.
Huadh tu aff mig äska will Skalt tu bekomma, iagh sägher tigh till.
Huru skall iagh på watnet gåå At iagh ey borte wara må.
Med thenna smörielse tigh omsmör, Sädan tu ey fruckta töör.
Henne bruka så länge tu leffwer, Then iagh tigh för inthet giffwer.
Och uppå ryggen tu skriff titt namp
Så skall tu komma oskadd fram.
Smör tu migh, iagh kan ey skriffwa.
27 Karick.
Så måste tu stilla bliffwa.
Å skende tigh Gudh så tu mig hijar!
Vthaff nesslor min arss fast klijar.
Thet will iagh snart bota tigh, Hålt vp särken hasteligh.
Hoi! jw länger, jw wärre tu medh migh faar.
Låt migh gå och pröffwa then konst, Som thu migh nu lärdhe om sonst.
Eya, nu går som iagh will At käringen gör sitt bästa till.
Så plägar iagh många förföra Och i helwetes eldh in köra.
Tu käringh skalt och få tin deel
Om min konst migh slår ey feel.
Sc 4.
SOSTRATA.
THORELA.
Sostrata.
Hör Thorela tagh hijt min kappa.
Jag will nedh till stranden trappa Och see huadh thz i watnet flyter, Hoo weet om iagh nogot gott hitter.
Thet är itt skrijn, dragh thz på landh, Jagh will vpläsat medh min hand.
O Gudh huadh thz för hitta är Som migh skrinet till bär.
Thorela.
Hielp Gudh min fru huadh funnen i nu?
28 Sostrata.
Tyst war stilla hörer tu.
Tu weest min man och iagh ey haffwe Nutit aff Gudhi sådana gaffwa Att wij haffwe barn affla kunnat, Orsaken kan tu wäl begrunda.
Nu kan han döö och iagh leffwer quar, Alt thz goda iagh medh honom haar Komma hanss sleckt och riffwa migh frå, Huadh skall iagh tå sedan tillgå?
Ther till är iagh aff fremmande folk Och haffwer här ingen som är min tolk, Vthan måste dragha som sparff ifrån ax.
Illa må thz bära till lagz, Ty höör nu till huad wij wille göra.
Jagh will edherss frudomme gärna höra.
Tu west iagh haffwer tigh mykit got giordt
Som tu nu haffwer någhro åhr sport.
Så lät migh see huru tu äst troghen
Och till mitt bästa redheboghen.
Tigh skall iagh giffwa then klädningh bästa
Som tu på tijn krop lyster att fresta, Silffbälte, tofflor och sammetz pung.
Och medh tijdhen een frijare ungh Skall iagh tigh giffwa effter tin begäran, Så kär migh är min adeligh ähra.
Kiäre frw på låffwen thenna Thorde iagh kring om wärlden ränna.
Huad i wellen iagh bestella skall Sägher migh man med alwar all.
29 Sostrata.
Om thetta barnet wij lätom vthgåå Jitt taal och thz föregiffwa såå, At iagh haffwer länge haffwande waritt
Och haffwer doch thz ey kunnat förfarit, För än nu när barnet ähr qwickt.
Är ey thetta sanningh lijckt?
Jo käre frw, thz bäre wäll åt Hadhe i een troghen amma fått, Som thz och kunde hålla hemligh Och ther till wore mz barnet reenligh.
Medh min barnss börd ey länge skal töffwa, Thed skalt tu wel siälff få pröffwa.
När min man i affton faar bort Will iagh thz beställa fort.
Allenast gör tu migh gott biståndh
På mitt löffte iagh räcker tigh handh.
Ja kiära frw, edher begäran skall skee, Som i siälff medh öghon skolen see.
Gudh giffwe iagh måtte aff edher få weeta Huadh ungerswän i migh willen vpleeta, Ther aff iagh tå strax fingo godh tröst Och een hiertanss lijsa i mitt bryst.
Ästu ey galen som man will haffwa strax!
Thz är doch nu ey än så dagz.
Tu måste ärendet först beställa
Som iagh tigh nu will befälla.
Min kiära fru, huad i migh willen Skal alt warda bestält medh snille.
30 Sostrata.
Bär Barnet till Aldelam hädan
Thet skall hooss henne wara medhan.
Hon skal thz till morgonss giffwa dija Och i all måtto stilla tiya.
Jach will gåå heem, beställ tu wäll
Tu skalt få een vngerswän snäll.
Thz i migh loffwadhe och dogher, Doch gärna iagh först mannen tagher
Then iagh så länghe haffwer åstundat.
Jagh haffwer thz nu alt begrundat Huadh wij skulle haffwa för samman gång, Måtte wij leffwa i åren mång.
Aldela loffwar thz skall warda färdight
Som i aff henne haffwen begäret.
Så wele wij nu i huset ingåå Och mins mans affärd skynna på.
Sc. 5.
SARDELIUS.
Sardelius.
Min kiäre hustru tijdhen är endh
Som migh konungen haffwer bestämdh.
Ty måtte iagh nu redho wara Och till Hans Mt strax hänfara.
Ja kära man, iagh kan thz förstå
I honom lydighe wara må.
När han edher kallar warer tillredz
Och medh hans willia edher giffwen til fridz.
31 Men thz tycker migh swårast wara Att i på thenna tijdh från migh faren, Ther min tijdh fast när ähr kommen Gudh giffwe thz oss wore till fromma.
Huadh är thz min hustru kiäre För tiender i migh nu bäre.
Min kiära man iagh kan förmärkia
Att migh alla lemmar wärkia Och barns börden fast tillskyndar sigh.
O hui haffwen i thz icke förra sagt migh?
Jagh haffwer på sådant förstånd ringa Huru thz må för männerna klinga.
Å kiära hustru i weten thz jw At sedan wij wigdes bådhen tw Haffwer thz altijdh warit wår begäran Wij måtte få arffwingar medh ähran, Som effter oss kunde wårt godz besittia Konungens gunst och wåra äghodelar nyttia.
Thess frögdar migh thz är kommin then dagh At lyckas haffwer thetta wårt anslagh, Ty undrar iagh i willen migh dölia
Som så stor nytta skulle medh föllia.
Min käre man iagh haffwer förfarit Huru kiär iagh edher haffwer warit.
Om i skallen thz weeta fånga
32 Skulle thz edher så till hiertat gånga, Att i skullen från migh nu fara bort Och ey må skee heem komma brott.
Ney min hustru i skollen förnimma Jagh skall ey töffwa fiorton timar, För än iagh konungen läter förstå Huru hooss migh hemman wara må.
Ther medh iagh bedes gunstigt förloff Att wara een tijdh ifrån hans hoff.
Ty will iagh och nu strax fara till wäghz Medhan oss så godh wijnn tillägz.
Så farer nu wäll och bliffwer i fridh. O Gudh signe thenna lille qwidh
Och thz ther inne ligger fördold.
Herren ware edher alla bold.
Gudh ware medh edher mijn kiäre man, Läte edher wäll komma åter och fram, Edher reesa lyckass och alt wäll gåå.
Nu wele wij här ey längre ståå, Wårt upsåt williom wij nu fort driffwa Medhan thz nu må affton bliffwa.
Lööp till Aldelam och bedh henne fijka, Komma till mig och barnet tillijka Haffwe medh sigh, som iagh skall födha; Ther medh skall ey bliffwa stor mödha.
Act. II.
Sc. 6. ALDELA.
HILLATUS.
Aldela.
O kiäre Thorela är meningen så Som iagh aff tigh nu kan förstå?
33 Thorela.
Som iagh sägher är thz för sann Hennes barnss börd will nu gå an, Ty skolen i henne troghen wara Wthi then nödh och stora fara.
Hillatus.
Ey, är thz såsom iagh nu förnam Gudh giffwe thz lycksamblighen gåå fram.
Huadh skulle i landet wara stor frögd
Och alles begäär tå warda fullnögd.
Ty höghelighen åstunda thz alla Att när Gudh wår Printz will kalla, Han måtte effter sigh leffwa then man Then honom aldeles lijk wara kan, Thetta landet regera och förestå wäll Såsom giordt haffwer hans fadher snell.
Ty thz gemenligh så plägar laghas
Att barnen sigh effter fadheren tagha.
Therföre will iagh på huset ingåå Och höra huadh ändhe thz må få.
Sedan will iagh till mijn herre flygha
Att kungöra honom the tijender nyia, Ther aff han freylich så gladh skall bliffwa Han tör migh ädla och landbönder giffwa.
Thed skola wäll alle willia wara the första Att bära honom then glädien största.
Ty medhan han from moot huar man är Huar honom gärna godh tidende bäär.
Sc. 7.
NEGESS. PÅLWEL.
Hey frisk auff, iagh är nu gladh!
Min fru migh thz beställa badh
34 Som iagh elliest giärna hadhe giordt, Thz will iagh och nu beställa fort.
Med rompeskutan iagh lägger stad medh hast Så behöffwer iagh ey ligga borgfast.
Höör tu kneckter, miölpunger höör, Strax tu fiärdingz mannen vpspör.
Han skall een skysshest skaffa hijt Eller han skall skijta en fannerss skijt.
Negess.
Fiälingzmannen war nu häna, Icke weet iagh han ståår nu däna.
Häna och däna din biörkeflana, Jagh skall lära tigh stå och gana.
Bedh honom gå hijt, thz tu får skam, Jagh skall lära tigh segla fram.
Ja huadh bruken i thilet Pålwel här, Jag edher nyie tiender bäär.
Hoffmästaren strax een skiutz hest will haffwa Ty måste i genast till honom traffwa.
Ästu fiälingzkar, tu äst ther till lijk, Aldrigh sågh iagh een knotter slijk.
Pålwel.
Jagh skulle så wara kiära Junkare, Ther fyri kiänna migh hoff sluntare.
Westu huadh iagh will? raska digh stadh, Haff hijt hästen på samma dagh.
Weet Gudh huar man hästar skall tagha
Som the bliffwa redna alla daghar.
35 Fogetekarar them så vth sugha
Man kan snart bära them i een buga.
Tocka herragästningh the och haffwa Som them stackare alla vthskaffwa.
Feete Anders och Lasse tamp Å trå dem så dhe slå pamp.
Ett grötefaat dragha the snart till liffs Och sedhan bär thz med hast till knijffz.
Tå måtte smörasken stå före stackar, Vthi honom the som talgoxar hacka.
I gåår lupo twå som glupna hundar, Huadh beskeedh the hade iagh mykit undrar, Slogho passet i bordet och pockadhe fast.
Men iagh togh passet medh een hast, Ty fick iagh aff enom try blå öghon, Jagh tycker mitt ämbete achtas fögha, Jagh är fögha bättre än en släter bonde Och skall doch altijd wara i ondo.
Jagh wardher see hwar iagh fåår een häst, Jagh will gåå till wår sokna präst.
Han haffwer jw hästar som noghot orka, Ty måste iagh fast för honom forka, Att han nu will undsättia migh een.
Han fåår honom seent eller aldrigh igen.
Sc. 8.
KARICK. GLORELA.
Migh lyster at weta huru Glorelæ är gått, Om hon haffwer skäll för omaket fått Och bekommit thz badh iagh henne beredde
36 När hon sigh ifrån migh tedde.
Gijck hon åstadh, heem skall hon sijmma, Thz får iagh weta på thenna tijmma.
Welkommen syster, huru gick reesan?
Hwij ästu så wååt? huarföre hwesser?
Ja, iagh weet tu west thz ey förr.
Tråne tu bådhe i södher och nörr, I öster och wäster tu aldrigh triwes, O att tin diäffle öghon uthriffwass.
Jagh haffwer på migh ey een torr trå.
Huru haffwer tu färdas tåå?
Kunde tu ey på watnet spadssera Effter som iagh tig monde lära?
Åstad gick thz som tu migh sadhe, Men heem ått ett annat mönster hade
När iagh kom på halffwan siöö, Till förende hadhe thz ingen nödh.
Tå böriadhe storma och slogh migh kull, Mz watn wardt iagh öffwerste fwll Och drogh till botten som een steen.
Jagh kunde röra huarken hand eller been, Huffwudet stod nidh och fötterna vpp.
Jag wijste intet till mijn kropp För än iagh nu kom till landh.
Ther migh een stor bölia fann Och kasta migh vpp blandh steenar så Att blodige är både huffwud och tå.
Thetta alt tijn bestälningh är Thed weet iagh så wijst som iagh ståår här.
37 Karick.
Å huru illa tu migh nu troor, Itt annat hierta i migh boor.
Neptunus then skalken haffwer thz warit Som så haffwer medh tigh farit.
Han war wredh tu togh honom fråå Thet barnet han hadhe welat få.
Ty må tu ey vndra han war tigh wredh När tu honom giordhe thetta snedh.
Tu må säya huadh tu will Skullen lägger iagh tigh till.
Men lät migh nu min löön bekomma Eller thz warder tigh fögha fromma.
Huadh tu migh hootar iagh achtar ey meer Än lort, skarn och blå leer.
Men doch begära aff migh huadh tu må Thz skaltu strax om händer få.
Wår kyrkiopräst haffwer så många köör The honom indragha så mykit smöör.
Kunde min brodher lagha så At iagh fingo musten ther frå, Jagh wille honom tiäna så länge iagh leffwer, Ther på iagh honom min handh giffwer.
Kiäre Glorela tigh will iagh thz vnna, Haff tu smöret, han watzlan tunna.
Ther på wele wij nu itt proff göra Och alla hanss kiärningh hijt föra.
Tagh hijt en kiärna lätt watn ther i,
38 Konsten skall tu lära frij.
Här haffwer tu then som smöret skal dragha, Then kan tu bruka i alla tina dagar.
Å then är tapper, fagher och röd.
Så till fanners nu är han dödh.
Ja titt troll tu haffwer ey trona.
Hwadh är thz han eller hona?
Lät wpp rompan så får tu see.
Hwilken ond ande här låter sigh thee.
Tagh then smörielse pipa tu fick Och henne innast i rompan stick.
Blåas så till och fullwäll stifft, Tu skalt sij han får strax lijff.
Sij nu leffwer han, seer tu thz, Wijsa honom nu ärendet.
Tu skalt gå i prestens gårdh, Tijn bestälning är ey hård, Så myckin grädde som ther är Tu strax hijt till oss bäär.
Jagh will effter kiärnan gåå, Wiltu här så länge stå.
Tu skalt tigh skynda fast, Tijn tiänare kommer igen medh hast.
Jagh tänker fanen hafwer fört tigh fram.
39 Glorela.
Ja rett ingen annan man.
Här är kiärnan, wele wij nu kerna?
Ja thz gör iagh hiertans gärna.
Twy, hwij wender tu tigh ifrå migh?
Tu äst ey wärd at iagh seer tigh, Ty tu äst fast wärre än iagh. Glorela.
Jagh undrar om wår kiärningh tager lagh.
Thär kommer han som smöret bär, Seer tu huru stinner han är.
Hielp honom wpp, han orkar ey kliffwa, Jagh will här wijdh kiärnan bliffwa.
Lööp tu strax, tagh hijt en bunka, Här skall iagh een draswt in klunka.
Kom nu och see hwilken stor smörbwt
Här ligger som wamben aff een stut.
Dragh nu heem och twätat reent.
Wackta tu äst ey vthe seent.
Tack haaff kiäre brodher mijn
För thenna stor föräringh tin.
Jag skall tigh tiäna hwar iagh kan.
Haaff tu tack som en danneman
För thz omack tu haffwer hafft, Thz skall ey wara borttapt.
Kiäre lyfft kiärnan på mijn nacka
Så will iagh strax heem åt lacka.
40 Karick.
Är hon wäll tät, westu thz wäl?
Ja rät medh fulgodh skiäl.
Nu iagh lyffter, tagh tu emoot.
Jagh orkar ey röra foot för foot.
Hålt, lät migh få rådh ther till, Jagh henne bätter vplyffta will.
Å rätt så, å tårrå du!
Åter hijar tu migh nu.
Å rett thz liugher tu Nu är hon fast lättare än förr.
Kantu ey kiänna tin agnamärr, Watzlan är borte och smöret behållet.
Nu iagh weet, iagh måste thz thåla.
Far wäll, far wäll, min käre broor.
Far som Jwl och Påska foor!
Så skall man the trollen trachtera Och medh theras kiärningh regera.
Jagh skijter i kiärnan, the ätha för smöör, Sådant haffwer iagh brukat förr.
Men the skola migh betala een gångh Vthi helwetis pijno och twång.
Thenna är medh migh så in kommen, Hon warder aldrigh från migh nommen.
41 Nu iagh måste åter strax å stadh
Och göra som migh Lucifer badh.
Mz Juda iagh skall tragædien driffwa Att ther om skole wäll månge skriffwa.
En godh krook skall krökias i tijdh, Ther må tu rätt wijst hålla tigh wijdh. _______
Actus III.
Scena 1.
SOSTRATA. DROMO.
JUDAS.
LofFwat ware Gudh som hulpit haflwer oss Heem till landh then rätta kooss, Tädhan iagh haflwer warit i så mång åhr, Icke seedt min hustru eller gård.
Ty konungens wärff haffwa migh förhindrat
Och bådhe hijt och tijt förskingrat, Att iagh ey förr haflwer kommit igeen Som iagh doch hadhe i meningen.
Men Gudh giffwe at hemma alt wel ståår, En stoor hugswalelse iagh tå får
Om mijn hustru och son och heela öö Stå sigh wäll och haffwa ingen nödh.