Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så säger han: Jag vill komma igen i mitt hus, der jag utgick; och när han kommer, finner han det tomt, och rent sopadt, och prydt.
Så går han bort, och tager sju andra andar till sig, de som värre äro än han sjelfver; och då de der inkomma, bo de der; så blifver den menniskones sista värre än det första.
Så varder ock tillgångandes med detta vrånga slägtet.
Vid han ännu talade till folket, si, hans moder och bröder stodo utanföre, och ville tala med honom.
Då sade en till honom: Si, din moder och dine bröder stå ute, och vilja tala med dig.
Då svarade han, och sade till den, som honom bådade: Hvilken är min moder, och hvilke äro mine bröder?
Och räckte ut handena åt sina Lärjungar, och sade: Si, min moder och mine bröder.
Ty hvar och en, som gör mins Faders vilja, som är i himmelen, han är min broder, och syster, och moder.
På den dagen gick Jesus ut af huset, och satte sig utmed hafvet.
Och der församlades mycket folk till honom, så att han steg uti ett skepp, och satte sig; och allt folket stod på strandene.
Och han talade med dem mångahanda i liknelser, sägandes: Si, en sädesman gick ut, och skulle så.
Och när han sådde, föll somt vid vägen; och kommo foglarna, och åto det upp.
Somt föll på stenören, der det hade icke mycken jord; och gick snart upp, ty det hade icke djupa jord.
Men när solen gick upp, förvissnade det; och efter det hade inga rötter, torkades det bort.
Och somt föll ibland törne; och törnebuskarna uppväxte, och förqvafde det.
Och somt föll i goda jord, och gjorde frukt; somt hundradefaldt, somt sextiofaldt, och somt tretiofaldt.
Hvilken som hafver öron till att höra, han höre.
Då stego Lärjungarna fram, och sade till honom: Hvi talar du till dem med liknelser?
Då svarade han dem, och sade: Eder är gifvet att veta himmelrikets lönlighet; men dem är det icke gifvet.
Ty hvilken som hafver, honom skall gifvas, att han skall nog hafva; men den som icke hafver, af honom skall ock varda taget det han hafver.
Fördenskull talar jag dem till med liknelser; ty med seende ögon se de intet, och med hörande öron höra de intet; ty de förståt icke.
Och på dem varder fullkomnad Esaie Prophetie, som säger: Med öronen skolen I höra, och skolen icke förståt; och med seende ögon skolen I se, och skolen icke förnimmat.
Ty detta folks hjerta är förstockadt, och deras öron höra illa, och deras ögon hafva de igenlyckt; på det de icke ens skulle se med ögonen, och höra med öronen, och förståt med hjertat, och omvända sig, att jag måtte hela dem.
Men salig äro edor ögon, att de se, och edor öron, att de höra.
Sannerliga säger jag eder, att månge Propheter och rättfärdige hafva begärat se det I sen, och fingo dock icke set, och höra det I hören, och fingo dock icke hörat.
Så hörer nu I denna liknelsen om sädesmannen.
Hvar någor hörer ordet om riket, och förstår det icke, så kommer den onde, och rifver det bort, som sådt är i hans hjerta; det är den som vid vägen sådder var.
Men den som var sådder på stenören, är den som hörer ordet, och tager det straxt gladeliga.
Men han hafver ingen rot i sig sjelf, utan står till en tid; och när bedröfvelsen och förföljelsen påkomma för ordets skull, straxt förargas han.
Men den som var sådder ibland törne, är den som hörer ordet; och desse verldenes bekymmer, och rikedomsens svek förqväfver ordet; och han blifver utan frukt.
Men den som var sådder i goda jord, är den som hörer ordet, och förstår det; och bär också frukt, så att somt gör hundradefaldt, somt sextiofaldt, och somt tretiofaldt.
En annor liknelse satte han dem före, och sade: Himmelriket är likt ene mennisko, som sådde goda säd i sin åker;
Men då folket sof, kom hans ovän, och sådde ogräs midt ibland hvetet; och gick sin väg.
Då nu säden växte, och bar frukt, syntes ock ogräset.
Då gingo husbondans tjenare fram, och sade till honom: Herre, sådde du icke goda säd i din åker?
Hvadan hafver han då ogräs?
Då sade han till dem: Det hafver ovännen gjort.
Sade tjenarena till honom: Vill du, att vi gåm, och hemte det bort?
Då sade han: Nej, på det att, när I upprycken ogräset, I icke skolen ock dermed upprycka hvetet.
Låter båda växa intill skördetiden; och i skördetiden vill jag säga skördemännomen: Hemter först ogräset samman, och binder det i knippor, till att uppbrännas; men hvetet församler i mina lado.
En annor liknelse satte han dem före, och sade: Himmelriket är likt ett senapskorn, som en man tog, och sådde i sin åker;
Hvilket minst är af all frö; men när det varder uppväxt, är det störst ibland krydder, och blifver ett trä, så att foglarna under himmelen komma, och göra sin näste på dess qvistar.
En annor liknelse sade han till dem: Himmelriket är likt enom surdeg, hvilken en qvinna tog, och blandade i tre skeppor mjöl, tilldess det blef alltsammans surt.
Detta allt talade Jesus i liknelser till folket; och utan liknelse talade han intet till dem;
Att det skulle fullkomnas, som sagdt var genom Propheten som sade: Jag skall öppna min mun i liknelser, och skall uttala det hemligit varit hafver ifrå verldenes begynnelse.
Då skiljde Jesus folket ifrå sig, och kom hem.
Och hans Lärjungar stego fram till honom, och sade: Uttyd oss denna liknelsen om åkrens ogräs.
Då svarade han, och sade till dem: Menniskones Son är den som den goda sädena sår.
Åkren är verlden; den goda säden äro riksens barn; ogräset äro hins ondas barn.
Ovännen, som sådde, är djefvulen; skördetiden är verldenes ände; skördemännerna äro Änglarna.
Såsom nu ogräset hemtas samman, och brännes upp med eld, så skall det ske på denna verldenes ända.
Menniskones Son skall sända sina Änglar, och de skola församla all förargelse utaf hans rike, och dem som illa göra;
Och skola kasta dem uti en brinnande ugn; der skall vara gråt och tandagnisslan.
Då skola de rättfärdige skina såsom solen i deras faders rike.
Hvilken öron hafver till att höra, han höre.
Åter är himmelriket likt enom skatt, som fördold var uti en åker, hvilken en man fann, och fördolde honom; och af rätto glädje, som han hafver deraf, går han bort, och säljer allt det han hafver, och köper den åkren.
Åter är himmelriket likt enom köpman, som sökte efter goda perlor.
Och när han hade funnit ena kosteliga perlo, gick han bort, och sålde allt det han ägde, och köpte henne.
Åter är himmelriket likt ene not, som kastades i hafvet, och församlade allahanda fiskar.
Och när hon vardt full, drogo de henne till lands, och såto så och hemte ut de goda i sin käril; men de onda kastade de bort.
Så skall det ock ske på verldenes ända: Änglarna skola utgå, och skilja de onda ifrå de rättvisa;
Och kasta dem i en brinnande ugn; der skall vara gråt och tandagnisslan.
Då sade Jesus till dem: Förstoden I detta allt?
Sade de till honom: Ja, Herre.
Då sade han till dem: Derföre, hvar och en Skriftlärd, som till himmelriket lärd är, han är lik en husbonda, som af sin fatabur bär fram nytt och gammalt.
Och det begaf sig, när Jesus hade lyktat dessa liknelser, gick han dädan;
Och kom i sitt fädernesland, och lärde i deras Synagogo, så att de ock förundrade sig storliga, och sade: Hvadan kommer denne sådana visdom och krafter?
Är han icke en timbermans son?
Heter icke hans moder Maria; och hans bröder, Jacob, och Joses, och Simon, och Judas?
Och hans systrar, äro de icke alla när oss?
Hvadan kommer honom då allt detta?
Och de förargades öfver honom.
Men Jesus sade till dem: En Prophet är icke föraktad, utan i sitt fädernesland, och i sitt hus.
Och han gjorde der icke mång tecken, för deras otros skull.
I den tiden hörde Herodes Tetrarcha Jesu rykte;
Och sade till sina tjenare: Denne är Johannes Döparen; han är uppstånden ifrå de döda, derföre gör han sådana krafter.
Ty Herodes hade gripit Johannem, bundit och lagt honom i häktelse, för Herodias, sins broders Philippi hustrus, skull.
Förty Johannes hade sagt till honom: Dig är icke lofligit hafva henne.
Och han hade gerna dräpit honom; men han räddes för folket; ty de höllo honom för en Prophet.
När då Herodes begick sin födelsedag, dansade Herodias dotter för dem; och det behagade Herodi.
Derföre lofvade han henne vid en ed, att han ville gifva henne hvad hon begärade.
Då sade hon, såsom hennes moder hade lärt henne tillförene: Gif mig här på ett fat Johannis Döparens hufvud.
Och Konungen blef bedröfvad; dock för edens skull, och för deras skull, som såto öfver bord med honom, böd han att det skulle gifvas henne;
Och sände bort, och lät afhugga Johannis hufvud i häktelset.
Och hans hufvud vardt framburet på ett fat, och gifvet pigone; och hon bar det till sina moder.
Och hans Lärjungar kommo, och togo hans lekamen, och begrofvo honom; och gingo sedan bort, och förkunnade det Jesu.
När Jesus det hörde, for han dädan med skepp afsides bort uti en ödemark.
När folket det hörde, kommo de efter honom till fot ifrå städerna.
Och Jesus gick ut, och såg det myckna folket, och varkunnade sig öfver dem, och gjorde deras kranka helbregda.
Och när det led åt aftonen, gingo hans Lärjungar till honom, och sade: Här är en ödemark, och tiden är förliden; låt folket gå ifrå dig, att de må gå bort i byarna, och köpa sig mat.
Då sade Jesus till dem: Det görs icke behof att de bortgå; gifver I dem äta.
Då sade de till honom: Vi hafve här icke mer än fem bröd och två fiskar.
Sade han: Tager mig dem hit.
Och han böd folket sätta sig ned på gräset; och tog de fem bröd och de två fiskar, såg upp i himmelen, och tackade; bröt det, och gaf Lärjungomen bröden, och Lärjungarna gåfvo så folken.
Och de åto alle, och vordo mätte.
Och de togo upp det öfver var i styckom, tolf korgar fulla.
Och de som ätit hade voro vid femtusend män, förutan qvinnor och barn.
Och straxt dref Jesus sina Lärjungar, att de skulle stiga i skeppet, och fara framföre utöfver, så länge han skiljde folket ifrå sig.
Och när han hade skiljt folket ifrå sig, gick han upp på ett berg allena, till att bedja; och när aftonen kom, var han der allena.
Men skeppet var då allaredo midt på hafvet, och led plats i vågene; förty vädret var emot.
Men i den fjerde väktene om natten kom Jesus till dem, gångandes på hafvet.
Och när Lärjungarna sågo honom gå på hafvet, vordo de förfärade och sade: Det är ett spökelse; och ropade af räddhåga.
Men Jesus talade dem straxt till, och sade: Varer vid ett godt mod; det är jag, varer icke förfärade.
Då svarade honom Petrus, och sade: Herre, äret du, så bjud mig komma till dig uppå vattnet.
Då sade han: Kom.
När Petrus då steg utaf skeppet, begynte han gå på vattnet, att han skulle komma till Jesum.
Men när han såg att vädret var starkt, vardt han förfärad; och som han begynte sjunka, ropade han, och sade: Herre, hjelp mig.
Och straxt räckte Jesus ut handena, och fattade uti honom, och sade till honom: O du klentrogne, hvi tviflade du?
Och när de voro inkomne i skeppet, stillade vädret sig.
Men de som voro i skeppet gingo fram, och tillbådo honom, och sade: Visserliga äst du Guds Son.
Och när de voro öfverfarne, kommo de uti det landet Genesaret.
Och när folket dersammastäds förnummo honom, sände de båd i hela landet deromkring, och hade alla sjuka till honom;
Och bådo honom, att de måtte allenast taga på hans klädafåll; och de, som togo deruppå, blefvo alle helbregda.
Då kommo till Jesum de Skriftlärde, och de Phariseer af Jerusalem, och sade:
Hvi bryta dina Lärjungar de äldstas stadgar?
Förty de två intet sina händer, när de skola äta bröd.
Han svarade, och sade till dem: Hvi bryten ock I Guds bud, för edra stadgars skull?
Ty Gud hafver budit, och sagt: Du skall ära fader och moder; och hvilken som bannar fader eller moder, han skall döden dö.
Men I sägen: Hvar och en må säga till fader eller moder: Det är allt Gudi gifvet, som du skulle få af mig, dig till nytto.
Dermed sker då, att ingen hedrar sin fader eller sina moder;
Och hafven dermed gjort Guds bud till intet, för edra stadgars skull.
I skrymtare, Esaias hafver rätt spått om eder, sägandes:
Detta folket nalkas mig med sin mun, och hedrar mig med sina läppar; men deras hjerta är långt ifrå mig.
Men de tjena mig fåfängt, lärande den lärdom som är menniskobud.
Och han kallade till sig folket, och sade till dem: Hörer, och förstår.
Det besmittar icke menniskona, som ingår genom munnen; utan det, som utgår af munnen, det besmittar menniskona.
Då stego hans Lärjungar fram, och sade till honom: Vetst du, att Phariseerna förargades, när de hörde detta ordet?
Han svarade, och sade: Hvar och en plantering, som min himmelske Fader icke planterat hafver, skall uppryckas med rötter.
Låter fara dem; de äro blinde, och blindas ledare; hvar nu en blinder leder en blindan, så falla de både i gropena.
Då svarade Petrus, och sade till honom: Uttyd oss denna liknelsen.
Då sade Jesus: Ären I ock ännu oförståndige?
Förstån I icke ännu, att allt det, som ingår genom munnen, det går i buken, och hafver sin naturliga utgång?
Men det, som går ut af munnen, det kommer ifrå hjertat; och det besmittar menniskona;
Ty af hjertat utgå onda tankar, mord, hor, skörlefnad, tjufveri, falsk vittne, hädelse.
Det äro de stycke, som besmitta menniskona; men äta med otvagna händer, besmittar icke menniskona.
Och Jesus gick dädan, och kom i Tyri och Sidons landsändar.
Och si, en Cananeisk qvinna kom af de landsändar, och ropade till honom, och sade: O Herre, Davids Son, förbarma dig öfver mig; min dotter qväljs jämmerliga af djefvulen.
Men han svarade henne icke ett ord.
Då stego hans Lärjungar fram, och bådo honom, och sade: Skilj henne ifrå dig; ty hon ropar efter oss.
Men han svarade, och sade: Jag är icke utsänd, utan till de borttappada får af Israels hus.
Men hon kom, och tillbad honom, sägandes: Herre, hjelp mig.
Då svarade han, och sade: Det är icke höfveligit att taga brödet ifrå barnen, och kasta det för hundarna.
Svarade hon: Ja, Herre; dock likväl äta hundarna af de smulor, som falla utaf deras herrars bord.
Då svarade Jesus, och sade till henne: O qvinna, din tro är stor; ske dig som du vill.
Och hennes dotter blef helbregda i samma stund.
Och Jesus gick dädan länger fram, och kom till det Galileiska hafvet; och gick upp på ett berg, och satte sig der.
Och till honom kom mycket folk, och hade med sig halta, blinda, dumbar, lemmalösa och många andra, och kastade dem för Jesu fötter; och han gjorde dem helbregda;
Så att folket förundrade sig, när de sågo de dumbar tala, de lemmalösa färdiga, de halta gå, de blinda se; och prisade Israels Gud.
Och Jesus kallade sina Lärjungar till sig, och sade: Jag ömkar mig öfver folket; ty de hafva nu i tre dagar töfvat när mig, och hafva intet äta; och jag vill icke låta dem ifrå mig fastande, att de icke skola gifvas upp i vägen.
Då sade hans Lärjungar till honom: Hvar skole vi få här i öknene så mycket bröd, der vi kunne mätta så mycket folk med?
Sade Jesus till dem: Huru mång bröd hafven I?
De sade: Sju, och några små fiskar.
Då böd han folket sätta sig ned på jordena;
Och tog de sju bröd och fiskarna, tackade, bröt, och gaf sina Lärjungar; och Lärjungarna gåfvo folkena.
Och de åto alle, och vordo mätte; och upptogo det öfver var i styckom, sju korgar fulla.
Och de som åto voro fyratusend män, förutan qvinnor och barn.
Och när han hade skiljt folket ifrå sig, steg han till skepps, och kom uti den gränson vid Magdala.
Då stego de Phariseer och Sadduceer fram, och frestade honom, begärandes att han ville låta dem se tecken af himmelen.
Men han svarade, och sade till dem: Om aftonen sägen I: Det blifver klart väder; förty himmelen är röd;
Och om morgonen: Det blifver oväder i dag; ty himmelen är röd och olustig.
I skrymtare, om himmelens skepelse kunnen I döma; kunnen I ock icke döma om tidsens tecken?
Det vrånga och horiska slägtet söker efter tecken; och tecken skall icke gifvas dem, utan Jone Prophetens tecken.
Och så öfvergaf han dem, och gick sin väg.
Och när hans Lärjungar voro komne utöfver på den andra stranden, hade de förgätit taga bröd med sig.
Då sade Jesus till dem: Ser till, och förvarer eder för de Phariseers och Sadduceers surdeg.
Då tänkte de vid sig sjelfva, och sade: Vi hafve intet bröd tagit med oss.
När Jesus det förnam, sade han till dem: I klentrogne, hvad bekymrar det dock eder, att I icke hafven tagit bröd med eder?
Förstån I icke ännu, eller minnens, om de fem bröd emellan de femtusend män, och huru många korgar I upptogen?
Icke heller om de sju bröd emellan de fyratusend män, och huru många korgar I då upptogen?
Huru kommer det då till, att I icke kunnen förstå, att jag icke sade eder om bröd, ([då jag sade:]) I skolen förvara eder för de Phariseers och Sadduceers surdeg?
Så förstodo de då, att han hade icke budit dem taga sig vara för bröds surdeg, utan för de Phariseers och Sadduceers lärdom.
Då kom Jesus i den ängden Cesarea Philippi, och frågade sina Lärjungar, och sade: Hvem säger folket mig, menniskones Son, vara?
Då sade de: Somlige Johannem Döparen, somlige Eliam, somlige Jeremiam, eller en af Propheterna.
Sade han till dem: Hvem sägen I mig då vara?
Då svarade Simon Petrus, och sade: Du äst Christus, lefvandes Guds Son.
Då svarade Jesus, och sade till honom: Salig äst du, Simon, Jone son; ty kött och blod hafver dig det icke uppenbarat; utan min Fader, som är i himmelen.
Och jag säger dig igen, att du äst Petrus; och uppå detta hälleberget skall jag bygga mina församling; och helvetes portar skola icke varda henne öfvermägtige.
Och jag skall gifva dig himmelrikets nycklar.
Allt det du binder på jordene, det skall vara bundet i himmelen; och allt det du löser på jordene, det skall vara löst i himmelen.
Då böd han sina Lärjungar, att de skulle för ingen säga, att han var Jesus Christus.
Ifrå den tiden begynte Jesus förkunna sina Lärjungar, huru han måste gå till Jerusalem, och lida mycket af de äldsta, och af de öfversta Presterna, och af de Skriftlärda; och dräpas, och tredje dagen uppstå igen.
Och Petrus tog honom afsides, och begynte straffa honom, och sade: Herre, skona dig sjelf; detta vederfares dig icke.
Då vände han sig om, och sade till Petrum: Gack bort ifrå mig, du Satan; du äst mig till hinders; ty du besinnar icke det Gudi tillhörer, utan det menniskom tillhörer.
Då sade Jesus till sina Lärjungar: Hvilken som vill följa mig, han vedersake sig sjelf, och tage sitt kors uppå sig, och följe mig.
Ty hvilken som vill behålla sitt lif, han skall mista det; och hvilken som mister sitt lif, för mina skull, han skall finna det.
Hvad hjelper nu det menniskone, om hon förvärfvar hela verldena, och får dock skada till sin själ?
Eller hvad kan menniskan gifva, der hon kan igenlösa sin själ med?
Förty det skall ske, att menniskones Son skall komma i sins Faders härlighet, med sina Änglar; och då skall han löna hvarjom och enom efter hans gerningar.
Sannerliga säger jag eder: Här äro någre ståndande, som icke skola smaka döden, tilldess de få se menniskones Son komma i sitt rike.
Och sex dagar derefter tog Jesus Petrum, och Jacobum, och Johannem, hans broder, till sig; och hade dem afsides upp på ett högt berg.
Och vardt förklarad för dem; och hans ansigte sken som solen, och hans kläder voro hvit som ett ljus.
Och si, dem syntes Mose, och Elias, talande med honom.
Då svarade Petrus, och sade till Jesum: Herre, här är oss godt vara; vill du, så vilje vi här göra tre hyddor; dig ena, och Mosi ena, och Elie ena.
Vid han ännu talade, si, en ljus sky omskyggde dem; och si, en röst utur skyn sade: Denne är min käre Son, i hvilkom jag hafver ett godt behag; honom hörer.
Och när Lärjungarna det hörde, föllo de på sitt ansigte, och vordo svårliga förfärade.
Men Jesus gick till, och tog på dem, och sade: Står upp, och rädens icke.
Men då de upplyfte sin ögon, sågo de ingen, utan Jesum allena.
Och när de gingo ned af berget, böd Jesus dem, och sade: Säger för ingen denna synena, tilldess menniskones Son är uppstånden ifrå de döda.
Och frågade honom hans Lärjungar, och sade: Hvi säga då de Skriftlärda, att Elias måste komma tillförene?
Jesus svarade, och sade till dem: Elias skall ju komma först, och skicka all ting i lag igen.
Men jag säger eder: Elias är allaredo kommen, och de kände honom intet; utan gjorde honom hvad de ville.
Sammalunda skall ock menniskones Son lida af dem.
Då förstodo Lärjungarna, att han sade dem om Johanne Döparen.
Och när de kommo till folket, steg en man fram, böjde för honom sin knä;
Och sade: Herre, förbarma dig öfver min son, ty han är månaderasande, och lider stor jämmer; ty han faller ofta i elden, och ofta i vattnet; Och jag hade honom fram för dina Lärjungar, och de kunde intet hjelpa honom.
Då svarade Jesus, och sade: O du otrogna och genvördiga slägte, huru länge skall jag vara med eder?
Huru länge skall jag lida eder?
Hafver honom hit.
Och Jesus hotade honom, och djefvulen gick ut af honom; och drängen vardt helbregda i samma stund.
Då gingo Lärjungarna till Jesum afsides, och sade: Hvi kunde icke vi drifva honom ut?
Jesus sade till dem: För edra otros skull.
Sannerliga säger jag eder: Om I hafven trona som ett senapskorn, då mågen I säga till detta berget: Gack hädan dit bort, och det skall gå; och eder varder intet omöjeligit.
Men detta slaget går icke ut, utan med bön och fasto.
Men då de vistades i Galileen, sade Jesus till dem: Det skall ske, att menniskones Son varder öfverantvardad i menniskors händer;
Och de skola dräpa honom, och tredje dagen skall han stå upp igen.
Och de vordo storliga bedröfvade.
Och när de kommo till Capernaum, gingo de, som skattpenningen plägade uppbära, till Petrum, och sade: Plägar icke edar mästare gifva skattpenning?
Då sade han: Ja; och som han kom i huset, förekom honom Jesus, och sade: Hvad synes dig, Simon?
Af hvem taga jorderikes Konungar tull eller skatt?
Af sin barn, eller af de främmande?
Sade Petrus till honom: Af de främmande.
Då sade Jesus till honom: Så äro ju barnen fri.
Men på det vi icke skole förarga dem, så gack till hafvet, och kasta ut kroken; och den första fisk du får, tag.
Och när du låter upp hans mun, varder du finnandes en penning; den tag, och få honom ut, för mig och dig.
I den tiden gingo Lärjungarna till Jesum, och sade: Hvilken är den störste i himmelriket?
Då kallade Jesus fram ett barn, och ställde det midt ibland dem;
Och sade: Sannerliga säger jag eder, utan I omvänden eder, och varden såsom barn, skolen I icke komma i himmelriket.
Hvilken nu sig sjelf så förnedrar, som detta barnet, han är den störste i himmelriket;
Och hvilken som undfår ett sådant barn i mitt Namn, han undfår mig.
Men hvilken som förargar en af dessa små, som tro på mig, honom vore bättre att en qvarnsten vore bunden vid hans hals, och han sänktes ned i hafsens djup.
Ve verldene för förargelses skull; ty förargelse måste ju komma; dock, ve de mennisko, genom hvilka förargelse kommer.
Är det så att din hand, eller din fot är dig till förargelse, så hugg honom af, och kastan ifrå dig; bättre är dig ingå uti lifvet halt, eller lemmalös, än du skulle hafva två händer och två fötter, och kastas i evinnerlig eld.
Och är det så att ditt öga är dig till förargelse, rif det ut, och kastat ifrå dig; bättre är dig, att du ingår uti lifvet enögder, än du skulle hafva tu ögon, och kastas i helvetes eld.
Ser till, att I förakten ingen af dessa små; ty jag säger eder, att deras Änglar i himmelen se alltid mins Faders ansigte, i himlom.
Ty menniskones Son är kommen till att frälsa det som förtappadt var.
Huru synes eder?
Om en menniska hade hundrade får, och ett af dem fore vill; öfvergifver hon icke de nio och niotio på bergen, och går bort, och söker efter det som for vill?
Och händer det så, att hon finner det igen, sannerliga säger jag eder, hon gläds mera deröfver, än öfver de nio och niotio, som icke foro vill.
Så är ock icke edar himmelske Faders vilje, att någor af dessa små skall borttappad varda.
Men om din broder syndar dig emot, så gack och straffa honom emellan dig och honom allena; hörer han dig, så hafver du förvärfvat din broder;
Men hörer han dig icke, så tag ännu med dig en eller två, på det all sak skall bestå vid tvegge eller tregge vittnes mun.
Hörer han dem icke, så säg det församlingene; hörer han icke församlingena, så håll honom såsom en Hedning och Publican.
Sannerliga säger jag eder: Allt det I binden på jordene, det skall vara bundet i himmelen; och allt det I lösen på jordene, det skall vara löst i himmelen.
Yttermera säger jag eder: Der två af eder komma öfverens på jordene, hvad ting det helst kan vara, som de bedja om, skall dem det vederfaras af minom Fader, som är i himlom.
Ty hvar två eller tre äro församlade i mitt Namn, der är jag midt ibland dem.
Då steg Petrus fram till honom, och sade: Herre, huru ofta skall min broder synda emot mig, och jag skall förlåta honom det?
Är sju resor nog?