Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Spannemålsbrit är för handen, eller om den samma endast är partiel, härledande sig frän saknad eller försvårad cotnmunication mellan serskilda delar af Riket; men tror det äfven vid inträffande spannmålsbrist blifva för Riket förmon] igt, att, då bränvinet icke kan umbäras, tillverkningen deraf inom landet får fortfara, på det att förädlingsvinsten icke må stadna hos utländningen. 4:0
Uti anförande till Högloft.
Ridder* skåpet och Adelns Protocoll af den ro December sistl. år har Herr Heykensköld, Adolph, yttrat den förmodan, att en för alla proyincer lämplig förordning för bränvinstili* verkningen vore nästan omöjlig, och bränvins* bränningens inställning hvarken nödig eller nyttig; men då tillverkningen efter hans tanka icke borde få utöfver husbehofvet utsträckas, och bränvinsconsunstionen i möjligaste måtto inskränkas, har han uti anförandet föreslagil: 1:0
Att den största nannerymd, som hädanefter finge begagnas, fastställdes till 60 kaunor, 2:0
Att mer än en panna af denna t\6 Eesv. och Ekon.
Bctankanden. storlek icke linge brukas: 5:0 Att Pannervmden borde bestämmas, icke såsom hittills skett, efter hemmansvärdet, utan efter antalet af de Personer, som 5 hemmanet eller Heasmansdelen äro mantalsskrifna, samt 4'°
Att antalet af Krogar så i Städerna som på Landet mindskades, och Lönkrögare med ytterligaste stränghet förföl ides. 5:0 Friherre Nauckhoff, Henric Johan, har äfvenledes uti ingifvet Memorial sökt visa nödvändigheten af en inskränkning uti Bränvinsbränningen, och enär den nu tillåtna största PanUerymden af go kannor med» gifver en alltför stor afverkning, vida öfver stigande HnsbehoFvet, vrkat, att hädanefter bränvin ei må få tillverkas med större än 30 kannors Panna, och Bränvinstilfverkningen endast 2ne månader före och jne månader efter Jtrt vara tillåten. 6:0, 7:0 och 8:0 5ne serskildta Memorialer af Friherr arne Ankarsvärd, Vrangel och Sparre, af hvilka den förstnämnde vttrar farhåga, att hvarje ändring uti det reglementariska för Bränvinsbränningen och inskränkning af Pannerymden skall blifva af skadlig verkan, och derföre endast yrkar rättighet för Regeringen att förordna om Bränvinstillverkningens inställande, då antingen krig eller fara för hungersnöd är för handen, så att icke bägge dessa orsaker gemensamt, utan hvar för sig, må anses som tillräckeligt skäl för ett beslut om inställandet; Och har Friherre Sparr» häruti i så måtto instämt, som Fiiherréii äfven anser Bränningen böra vara Besv. och Ekon.
Betcinhandtn.
217 tillåten, med rättighetlikväl för Kongl. Maj:t att när sorn heldst, Provincevis eller Personelt, vid inhemtad underrättelse om föröfvade missbruk, densamma förbjuda; men Friherre
Vrangel egenteligen yttrat skiljaktig tanka i afseende pa obestämdheten af uttrycket befarad hungersnöd, enär omdömet i detta fall alltid blefve af individuella åsigter beroende. 9:0 och 10:0 Ett Memorial af Herr Estenberg och Anförande af Herr Gripenvald, Aug.
Idet förstnämnda innefattande hufvudsakligen den sats, att en fri och obehindrad tillverkning af Bränvin till den Qvantitet, som för Landtmannens behof erfordras, icke bör vara honom förment, men ingen försäljning till Staderna tillåtas, utan behofvet för dem genom Kronobrännerierna fyllas, och BränvinsConsumtionen för öfrigt genom inskränkning af försäljningen å Krogarna i möjligaste måtto förekommas.
Det sednare, innehållande anmärkningar i anledning af Herr Heijkenskölds ofvanupptagna Memorial, och bestridande ax Pannerymdens minskning intill nästa Lagtima Biksdag, enär Allmänna erfarenheten lärt, att tillverkningen alltid mindre förmonligt bedrifves med en mindre, än roed en större Bränvinspanna; 1 uo, 12.0 och 15:0 Inom Högvördiga PrestStåndet hafva Prostarne Herr Doctor Stenhammar, och Pierr Kongl. Hofpredikanten Bachman samt Herr Professoren Agardh, den förra uti ett anförande till Protocollet och de 2ne sistnämnde uti ingifna Memoria» ler, yttrat sina tankar i ämnet, Herr Doctor *ig Besv< oth Ekon.
Stenhammar har ansett det i synnerhet böra blifva ett föremål för Riksens Höglofl.
Ständers och Regeringens omtanka, att förekomma den öfverdrifna Consumtionen af bränvin, då det icke är uti Branvinets tillverkning, utan i den omåttliga förtäringen deraf, sorn dess, både i Moraliskt och Physiskt hänseende, skadliga verkan på Nationen måste sökas.
Och som Consumtionen af det Bränvin, hvilket, i stöd af Tractaten om Finska Producters införssel, kan från utrikes Orter i Landet inkomma, enligt Herr
Doctorns tanka, är så vida skadligare, som förädlingsvinsten vid tillverkningen af detta Bränvin »stadnar hos Utländningen, föreslår Herr Doctorn förbud emot all införssel af Bränvin, samt att de Lager deraf, som inom Riket jfinnas, måtte, under strängt ansvar för ägaren, genast åter utskeppas; uti hvilket Anförande Herr
Doctor Knös, samt Prostarne Hagberg och Almqvist, m, fl. sig förenat, Herr Prosten Backman och Professorn Agardh åter hafva deruti öfverensstämt, att en inskränkning uti Bränvinsbränningsrättigheten vore till sina grunder orättvis och till sina följder skadlig, då ett allmänt förbud skulle hindra den omtänksamme och idoge Landtmannen, att på ett för honom förmonligt sätt använda sitt arbetes producter; men bägge framställt nödvändigheten deraf, att Branvinets öfver flödiga förbrukning hämmas.
I detta ändamål har Herr Prosten Backman föreslagit stadgande af nesliga straff för fylleri och sträng uppsigt å Krogarna, hvilkas antal i Besv. och Ekon.
Betänkanclen, ZlJ möjligaste måtto borde inskränkas, och Herr Professorn Agardh yrkat, att så väl Krogarna, som ännu mera Källare, der utländska drycker och Likörer till salu hållas, borde försvinna.
Men med afseende på nyttan och nödvändigheten deraf, att ett någorlunda jemnt Spannemälspris inom Piket befordras, föreslår Herr Professorn, att SpannetnålsDirectionen genom en bestämdare organisation och större utvidgning må försättas i tillfälle att åstadkomma den välgörande verkan på Jordbruket, som bör vara dess egentliga och hufvudsakliga syftemål. 14:0, 15.0, 16:0, 17:0, 18:0, 19:0.
Dels uti Memorial er, dels och uti Anföranden till Protocollet hafva utaf Vällofl. BorgareStåndets Herrar Ledamöter följande yttranden i frågan om det regiementariska vid Bränvinsbränningen blifvit afgifna, nämligen af Herrar Forssell och Nyberg, hvilka gemensamt yrkat, att Bränvinsbränningen icke borde få med större än 50 kannors^Panna verkställas, men Herr Nyberg serskildt, att KronoBrär»* nerierna måtte försvinna, och Bränningsrättigheten förblifva lika i Städerna som på Landet, deruti Herr Thunell ock instämtj af Herr Eckhoff hufvudsakligast, att lian för sin del ansåge till Landets väl bidragande, om Transport af Bränvin från en Province till en annan förbjödes; af Herr Arfvidson, att något förnyande af Biksens Höglofl.
Ständers stadgande i afseende på utöfninger, eller inställandet af Bränvinsbränningen icke vore af nöden, utan endast, att i följd af dessa ä£* Besv. och Ekon.
BelänknuJen. stadganden, en underdånig anhållan om inställning på längre eller kortare tid, dä Landets gagn sådant kräfde, borde till Kongl. Maj:t framföras: af Herr Lindberg, J.
Persson, att
Hnsbehofsbränningen efter hans tanka icke borde inställas, men likväl en inskränkning i Pannerymden under 90 kannor stadgas: af Herr Mitander, att något Bränvinsförbud. icke vore nödigt, men väl den inskränkning i Pannerymden, att äfven å de största Egendomar, af öfver, till och med 30,000
Rdrs värde, mer än 50 å 60 kannors Panna ej finge begagnas, oell sedermera i proportion dertill å smärre Egendomar, dei-- vid den nu utgående Bevillningen borde blifva bibehå! len, men hela beloppet deraf fördelas pä dem, som idkade
Bränvinsbränning i förhållande till de begagnade BränvinsPannornas storlek. 20:o
Herr laurell har väl yttrat sin öfvertygelse om nyttan deraf, att Bränvinsbränningen icke inställes; men såsom Medel tili förekommande af Bränningsrättighetens missbrukande föreslagit: 1:0 att afgiften för Bränvinspannor af öfver 50 kannors rymd ökas dubbelt för hvarje lOtal: 2:0 tillåtelse för Städerna att efter deras Mantal få nyttja mindre Pannerymd än 50 kannor: 3:0 att Bränvinstillverkare vid ansenligt vite förbjödes att uppköpa Spannemål till Bränvinsbränning, hvartill endast Potatoes och andra tjenliga ämnen borde få användas: 4:° att utminuter! n g och hemtning af Bränvin så i Städerna som pi Landet endast vissa timmar Besv. och Ekon.
Betahkanden.
221 om dagen finge ske, och 5:0 att till befordrande af ordning och strängare tillsyn, sä i afseende på Bränvinsbränningen som minuteringen, fyra väl kända Personer inom hvarje Församling valdes att vaka öfver Författningarnes efterlefnad. 21:0 Såsom Mede], hvarigenom verkan af ett
Bränvinsbränningsförbuds öfverträdelse skulle blifva oskadlig, har Herr Hulphers föreslagit det stadgande, alt allmogen någon viss tid efter förbudets utfärdande icke finge vid strängt ansvar till Städerna införa mindre partier af Bränvin, och Transport deraf, endast med ordentelig förpassning, tillåtas, då osvikeligt bevis kunde företes, att Bränvinet före förbudstiden vore tillverkadt.
Yrkandes för öfrigt Herr Hulphers, lika med Friherre Ankarsvärd, att krig eller hungersnöd hvar för sig måtte blifva skäl till Bränvinsbränningens inställning. 22:0 och 25:0
Herrar lindstrom och ländberg
Pehrsson hafva, den förre yrkat Krogiii nes indragande helt och hållet, men den sednare blott afskaffandet af alla mellan Gästgifvaregårdarna varande, samt att antalet af Städernas i nion af Folkmängden sålunda inskränkas: att för 300 mantalsskrifne Personer endast en Krog vöre tillåten, och så vidare, utom det synnerliga afseende, som borde fästas å nödvändigheten af deras förbjudande nära Kyrkorna. 24:0, 25:0, 26:0, 27:0, 28:0 Uti Hedervärda BondeStåndet hafva Memorialer och Anföranden i ämnet blifvit afgifne af Riksdags - 5£2 Bcsv. och Ekon.
Vtak.
Betänkanden. fullmägtige: Anders Christoffersson fran Kronobergs
Län, som yrkat rättighet för hvar och en, att af eget tillverkadt Bränvin få försälja så liten qvantitet Sorn heldst; af Botvid Jonsson från Östergöthland, sora ansett det rädligast att Bränvinsbränningen alltid, äfven utan afseende på missvext, blefve frigifven; af Pehr Bengtsson från Halland, efter hvarS tanka husbehofsbränvinsbränningen icke borde få med större an 50 kannors panna verkställas, och noga tillsyn, så väl af Församiingarnes KyrkoRåd, som Pnpliqve Åklagare hållas deröfver, att icke Hvete, Råg och Korn* utan endast Slösäd och Rotfrugter till Bränvinsbränning användas; men till hämmande af den tilltagande smaken för starka drycker anser Memorialets författare något säkrare medel icke gifvas, än att man söker förekomma insteg af begäret dertill, vid den uppvexande Generationens uppfostran, I sammanhang med dessa Memorialet hafva äfven flere af Ståndets Ledamöter yttrat sina tankar i afseende på Pannerymden, och Pluraliteten varit af den mening, att icke större än 50 kannors Pannor borde få begagnas, med Hat» tar tilldels rymd emot Pannan: hvarförutan förre vice Talemannen Jon Jonsson fran Blekinge föreslagit, att den, som ägde under 100 Rd. hemmansvärde, icke måtte tillåtas, att i progressivt förhållande begagna större Panna, än af 35 kannors rymd, såsom deri minsta, hvarmed Bränvin af Potatoes med någorlunda fördel kunde tillverkas, och Jon Viklund sökt leda uppmärksamheten på olämp» Bes v. och HJion.
Vtsk, Betänkande». jjgheten af det stadgande, att Ståndspersoner å Landet, sorn ej aga hemman, äro från rättigheten att tillverka Bränvin utestängda. 25:0 Vidare är af Riksdagsfullmägtigen Gustaf Larsson från Stockholms Län anfördt, hurusom, genom tillsättande af flera serskilda Beslagare och Uppsyningsman, till hand» hafvande af författningarne angående hushall c fsbrän vinsbränningen och, dermed gemenskap ägande ämnen, Allmogen mycken olägenhet tillskyndas, heldst dessa Personer ofta, dels genom våldsamheten, dels ock genom Svekfulla åtgärder skola förorsaka hvarjehanda oredor och kostnader för den enfalldiga Landtmannen, i anseende hvartill Riksdagsfullmägtigen ock yrkat afskafFande af dylika serskildt tillsatte Uppsyningsmän, såsom efter hans tanka helt och hållet öfver fl cidi ga, om de Ordinarie Krono-Aklagarne i Orten fullgöra sina tjenstepligter. 26:0 Riksdagsfullmägtigen Petter Anders* son från Halland åter har uti ingifvet Memorial äskat det stadgande, att Arrendator icke må få utöfva Bränvinsbränning för annan arrenderad Jord, än den han verkligen sjelf brukar, på det att missbruk i detta afseende må kunna förebyggas, samt att Bran vinsrättigheten endast må beräknas i mon af den Jord, sorn, bebrukas, men å Ovarnar eller andra dylika lägenheter, vid bestämmandet af Pauri er y ruden afseende icke göras.
Sluteligen hafva 27:0, 28:0, 09:0, i afseende på Bränvinstninuteringen, Riksdagsfullmägtige Johannes - e*4 Besv. och Ekon.
Bctänknnden.
Olsson fran Elfsborgs Län, och Jon Jönsson samt Nils Månsson från Skåne anfort, dea förstnämnde, att han ansåge Bränvins minutering å Gästgifvaregårdarna böra emot lämpelig afgift ti!latas:
Jon Jonsson, att, efter hans tanka, det borde vara hvarje hemmansägare tillåtet, att till en och annan vägfarande eller tågande troppar få föryttra Bränvin, af egen tillverkning, äfven till den ringa qvantitet af halft qvarter eller jungfru: men Nils Månsson deremot ansett olänapeligt, att i allmänhet tillåta försäljning af mindre qvantum än ett stop, hvilket han derföre såsom ett Minimum föreslagit.
Med den sorgfälligaste granskning har Utskottet genomgått, ej mindre de nu remitterade Memoria], än hvad för öfrigt i detta hänseende är anfördt uti de vid föregående Riksdagar afgifnn Betänkanden, samt påbjudet uti de härom utfärdade Kongl. Förordningar; hvad verkan de vidtagna och tid efter annan förändrade åtgärder medfört för Åkerbruket, näringarna och enskilda hushållningen; hvad inflytande de ägt på det häruti rådande ali. manna tänkesättet och deraf beroende efterlefnad; huru och i hvad mon de åstadkommit brytning mellan den enskilda vinningslystnaden och Lagens fordringar— allt detta ingår hufvudsakligen uti ämnets pröfning, att den thy förutan icke kan företagas, än mindre med någon framgång fullända®.
Det kan likväl icke vara Utskottets tanka att fördjupa sig i dessa undersökningar, då hvarje serskild Ledamot af de Respectiva RiksStån - Besv. ock Ekon.
225 den endast behöfver återkalla i sitt minne förflutna tider, för att med lätthet uppgöra resultaterna.
Uti ett mindre kändt ämne, vore en Historia om dess olika behandling och en utveckling af följderna, samt de orsaker, som dem framkallat, på sitt rätta ställe.
Här åter skulle den vara ej mindre onödig än vidlyftig och tröttjnde, då alla skrifter öfverflöda af dessa fram stalin ingar och Snart sagdt hvarje individu uppgjort sin serskilda åsigt af en sak, hvaruti en hvar må hända icke alltid sjelf kan göra sig reda för det inflytande på omdömet, hvartill egna Interesset eller förutfattade meningar kunna föranleda.
Genom dessa allmänna reflexioner är således Utskottets enkla syftemål, att blott utmärka den väg Utskottet följt, vid dessa sakers behandling, nämligen erfarenhetens, förenad med möjligheten för beslutens verkställande, och att tillika väcka Riksens Höglofl.
Ständers upplysta uppmärksamhet derpå, att detta torde vara den enda väg, hvarpå sa stridiga åsigter och intressen kunna förenas till ett sammanhängande helt.
En tydlig och klar Lag, som genom sin ålder vunnit helgd, samt genom sin oftare tillämpning erhållit bestämda och allmänt kända former, bör alltid föredragas framför de .stundeligen ombytta författningar, hvilka, framkallade af ögonblickets skenbara, kanske äfven någon gång verkeliga nyttor, likväl i ke bestå med den allmänna vill jans fordring a r4 Bihang till RihsSt, Prat, 8',dt Sami. N:r 29, 30. i.S.6 Besv. ock Ekon. Utsh... Bctänkanden.
Troget dessa grundsatser, har Utskottet utgått frän den synpunkt, att de möjligaste mindsta förändringar äfven vore de bästa, eller rättare de enda med förmon verkställbara.
Det har föreställt sig, att Författningen af den 6 September 1815 vore en skäligen jemnad medelväg mellan 1809 års öfverdrifvet liberala
Anda och 1812 års fruktande aningar, bägge uppkomne af den rådande sinnesstämningen och utur menniskoiynnets vanliga benägenhet till öfvergång från den ena ytterligheten till den andra, lätt förklarade.
Det har äfven tyckt sig finna, att omförförmälda, nu gällande författning, i sitt hela tagen, oberäknadt vanan att åtlydas, äger för sig temmeligen enhälligt den allmänna rösten; en förmon, som vid all lag är af utmärktare värde än att den för några mindre betydande olägenheter och skenbara brister bör uppofFras.
De remitterade Memorialen befästa ytterligare denna utsaga, då, med några få undantag, de, i allmänhet och uti sjelfva grunderna, icke yrka några hufvudsakliga förändringar, utan lill större delen endast åsyfta en klarare bestämning uti föreskrifterna och deras bättre tillämpning uti mindre detailler.
Då Utskottet derföre, i stället för att serskildt upptaga och besvara hvarje Författares uppgifter och förslager, följer ledningen af ofvannämnda Författning; anser det sig derigenom vinna ett dubbelt ändamål: Besil, sch Ekon, Etsk.
Éetänknlidén> Det fina, att lättare må synas, på hvilka anmälanden Utskottet, med förbigående af de Öfriga, trott sig böra fästa något afseende} Det andra, att Riksens Högloft.
Ständer kunna hastigare och med en öfverseende blick, i hvarje serskildt hänseende, fatta sitt beslut, då förslagen upptagas i naturlig ordning, än då de lemnäs åt sjelfva Memorialens tillfälliga, och af fremmande anmärkningar ofta afbrinna uppställning.
Att Utskottet anser de Articlar, Paragtapher och Momenter uti Förordningen, hvilka icke vidröras, böra blifva oförändrade och i sin fulla helgd, lärer knappast behöfva erinras. l:o Vid i § i Mom. tillstyrker Utskottet den förändring, att Bränvinsbränningen må inskränkas till nio månader om året, nämligen ifrån och med den 16 September till och med den 15 Juni, samt således Vara inställd under de Tre Sommarmånaderna, halfva Junius, Julins, Augustus och halfva September.
Detta stadgande, Som, tilökt med ännu en månad, i underdånighet tillstyrktes af 1812 års Ständer och af Kongl, Majit i Nåder då fastställdes, synes Vara det rätta och med charakteren af husbehofsbränning mest öfverensstämmande.
Rättigheten att under dessa månader tillverka Bränvin medför i allmänhet förlust.
En omtä ksam Landthushållare använder icke dertill denna tid, då yttre omständigheter göra tillverkning ningen mindre gifvande, då rotfrugter i brist af förvaringsmedel föga eller intet kunna användas, då kreaturen på Sommarbetet £2$ Best), och Ekon.
Beta niotiden: icke behöfva dranken, och då a<l!a användbara dagsverken böra besparas för Jordbruket.
Det har väl icke undfallit Utskottets omtanka, att händelser gifvas, då någon gång, äfven under denna årstid, ett bränvinsbränrt kan af behofvet framkallas.
Men Utskottet anser dessa händelser vara så få, att deras afseende bör gifva vika för afskafTandet af de vida större missbruk, sorn igenom denna inställning iörekommas, att förtiga, det hvarje god Lags högsta ögnamärke bör vara, att leda sinnena till fattande af rätta grundsatser, om de förut saknas eller missledas af ögonblickets falska beräkning.
— Må hända kan i en framtid detta förbud upphäfvas, då genom fria husbehofsbränningens fortfarande allmänheten kommit i erfarenheten om dess rätta användande — men för det närvarande tror Utskottet denna författning hufvudsakligen ingå i ofvannämnda syftemål.
Ständer gilla Utskottets tillstyrkan, blifver likväl i sammanhang dermed nödigt stadga: 1:0
Att något afdrag för denna tid på Bevillningen icke får ske, utan bör den utgå till sitt fulla belopp efter helt år räknadt; 2:o att bibehållen och ifrån tillåtna liden besparad drank, såsom högst nyttig för kreaturen, må utan åtal eller bevisningsskyldigliet få alla årstider ägas och användas, samt sluteligen, att försegling å Bränvinsr^dskapen under ofvannämnda månader ej må komma i fråga, såsom, åtmindstone i detta fall, olampelig samt all Lid för Kongl, M-aj:t och Besv. och Ekon.
Betinkanden.
229 Kroaan’ kostsam samt för Tnnehafvaren ej mindre besvärlig att besörja, än för de puti liep a Embetsman att verkställa.
Skulle, genom underlåtande af dessa försigtighetsmått, något lagbrott i aflägsnare Orter och med mindre Pannor framsmygas, är det af föga betydenhet emot den åsyftade verkan i det hela. 2:0
Uti det Land, hvarest ett hardt klimat, åtföljdt af stundom inträffande svåra naturhändelser, bedrager Jordbrukarens hopp och utsätter Landets innevånare för brist på de till Brödföda nödvändigaste ämnen, lära väl få kunna sätta i tvifvelsmål, att högsta magten bör äga medel till vidtagande af alla de anstalter, hvilka kunna förekomma en sådan, den rysligaste af alia belägenheter.
Men då Svanska Folket alltid nied fullt förtroende uppdragit sin Konung den rättighet, att i sådaaa händelser bestämma, om oell när Husbehofsbränningens inställning under den annars tillåtna tiden bör härtill kunna bidraga, har det tillika beledsagat detta uppdrag med underdåniga önskningar, att den icke måtte begagnas oftare än då yttersta behof det kräfver.
De former och ordalag, sorn härvid blifvit nyttjade, hafva varit föremål för manga anmärkningar af alldeles stridig beskaffenhet.
Utskottet vågar för sin del tro, alt rätta medelvägen genom inga vissa ordalag kan bestämmas.
Vid förliden Riksdag nyttjade Utskottet i sitt Betänkande till Riksens Höglofl.
Ständer:
Total rniss vext i Rikets mest sädesgifvande ‘provincer aga JBesu, och Ekon, Utsk, Eetänkanäen. i en biel då krig hindrade ali tillförsel af utländsk Spannenuil.
Men krig kan vara af den art och förås med det Folkslag, att införsel af utländsk Spannemål, i händelse den tarfvas, icke derigenom förhindras.
Tvärtom kunna utan krig sådana omständigheter gifvas, då denna införssel är stängd, antingen genom missvext hos sjelfva , de Spannemålshandlande Nationerna, eller genom krigstillstånd inom dem sjelfva.
Missvext inom Landet inträffar äfven, ofta, dels partiel dels total, utan att verkningarne 'deraf genom bränvinsforbud förekommas, snarare derigenom grundläggas för de kommande åren; hungersnöd, då varan icke står att emot contanter eller i utbyte erhålla, är icke det samma sorn dyr tid, eller genom conjuncturen förhöjda Spannemålspriser, hvilka snarare höjas än sänkas genom tillkommen dyrhet å ett annat behof.
Då Utskottet uti 2ne afgifna, och af jne Respectiva IliksStånd gillade, Betänkanden redan yttrat sin tanka om de för Landets hushållning högst menliga följder, som skulle härflyta af Husbehofsbränningens inställning, annorledes, än i högsta nödfall, får det nu endast hänvisa till de der åberopade grunder, och tillika vördsamt föreslå, att sluteliga bestämningen öfverlemnas åt Konungens visa Beslut, under den i allmänhet yttrade underdåniga önskan, att sådan inställning aldrig måtte kunna komma i fråga utan i det enda fall, då absolut brist på Spannemed, både hemma i Landet och på de utri - Besv och Ekon.
Utsk. Betänkan&en, 231 lies Orter, hvarifrån Säd vanligen hcmtas, gör, att verkelig hungersnöd befaras.
Uti ett Memorial yrkas rättigheten till partiel inställning af Bränvinsbränningen uti de provincer, hvarest missvext eiler andra orsaker sådant föranleda, under det den i andra Rikets orter vore tillåten.
Utskottet vågar icke härå tillstyrka bifall.
Nationen är ej van vid en sådan olika lottning, och den skulle troligen leda till split och missunsamhet, samt är dessutom stridande emot den inbördes handel och utbyte, som alltid bör råda Rikets provincer imellan. 3:0
Då i §ns 2:dra moment att förblifva oförändradt, såsom i sig sjelft klart och bestämdt, så innefattar det äfven tydlig föreskrift, huru förhållandet bör vara med Comministrar, Klockare, Arrendatorer m. m. hvilkas rättighet till Bränvinstillverkning blifvit yrkad.
Enär Förordningen nämner Hemmansinnehafvare men ej ägare, föl - jar deraf, att den som, med hvad rättighet som heldst, brukar någon jord med åsatt Hemmantal, eller utjord och annan lägenhet med extra rotering, vare sig såsom ägare, Boställsinnehafvare eller Arrendator, honom tillkommer äfven den, samma lägenhet åtföljande rättighet till Bränvinstillverkning.
Och om ofvannämnda Ecclesiastika Embetsmän med deras vederlikar icke innehafva några sådana af jord åtföljda lägenheter, så hvarken böra eller kunna de denna rättighet begagna.
Hvad åter beträffar den nödvändigheten, att förekomma chimerika Arrende Contracter, Bcsv. och Elon.