Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har sagt att della är det hufvudsakiigaste, ty de öfriga göromålen, sorn egentligen tillhöra Uegementsskrifvarea, få Mön sterskrifVärne vanligtvis uträtta.
Mig tyckes sålunda, alt
Regemeutsskrifvare-belätlningen borde kunna undvaras, utan att föranleda någon olägenhet; tvärtom.
Jag föreslår adisa: indragning af Regemeulsskrifvare-ljensterna och i sammanhang härmed, att den uppbörd, som är desse tjenstemän anförtrodd, verkställes af Kroaouppbördsmännen å de vanliga kronouppbördsmötena och i länets ränteri aflemnas, hvarifrån de lönlagande, i likhet med rikets öfrige tjenstemän, egde rättighet lyfta sina löner; Hvad i öfrigt angår Regemeulsskrifvarens befattning, kan den utan men öiverflyttas på Regements-qvartcrmästaren och Regements-kommissarien, hvilka sednare ändock innehafva och med lätthet bestrida andra dylika befattningar inom regementet, hvarigenom för desse tjenstemän en tillökning i göromålen visserligen uppkomme, men af så ringa betydenhet, att knappast någon tillökning af deras lön borde kunna ifrågakomma, sa vidt ej något särskildt arfvode, uppgående till högst '100 å 150
IV.dr för dem hvardera till skrifbiträde skulle kunna erfordras.
August Petersson. från Jönköpings län.
SIS N:o 149.
Af Olaus Eriksson från Göteborgs och Bohus län, om låneunderstöd för anläggning af en jervägsbibana från Herrljunga station d vestra stambanan öfver Wenersborg till Uddevalla.
Från längre tid tillbaka har behofvet af en fattare och billigare kommunikation från Wenersborg, denna ändpunkt för sjön Wenern, äfvensom från angränsande delar af Westergötland och Dalsland till Nordsjön varit kändt och erkändt.
Fråga om en kanal emellan Wenersborg och Uddevalla har också iner än en gång varit bragt å bane, då den länga segelleden utför Göta eif, fördyrad genom afgifterna på Trollhätte kanal och fördröjd genom konträra vindar, lemnar mycket att önska, oberäknadt alt des vid tilltagande trafik blir otillräcklig, då fartygen redan nu länge få vänta pä hvarandra vid passagen genom slussarne.
Då jernvägarne inom Europa komrao i bruk, insåg man äfven här deras företräde och redan långt, innan fråga väcktes om anläggande deraf annorstädes i Sverge, framställdes förslag om anläggande al jernväg emellan Wenersborg och Uddevalla, hvartill plan och ritning redan T 845 uppgjordes.
Men då kort derefter tanken uppstod på anläggande af stambanor på Statens bekostnad, måste detta mindre intresse stå tillbaka för det större och allmännare.
Sedan den vestra stambanan numera är fullbordad samt uppmärksamheten måste rigtas på de bibanor, som, tillstötande denna, böra sprida lif och rörelse åt de orter, som icke närmast angränsa stambanan, torde tiden vara inne att åter upptaga nämnde förslag.
En bibana från Borås lill Herrljunga vid vestra stambanan är redan under anläggning, och Chefen för Statens jernvägsbyggnader har vid förordandet af denna bibana uttalat den åsigt, att den bör fortsättas till Wenerns strand, hvarifrån, på sätt. redan blifvit antvdt, naturen och rörelsens behof anvisar dess vidare fortsättning till Nordsjön.
Ett bolag är redan bildadt för utförande af en bibana om fyra fots spårvidd från Herrljunga öfver Håkantorp och Wenersborg lill Uddevalla, lill hvilket företag, beräknadt att kosta 4,860,000 Ridr, berörda tvänne städer förklarat sig vilja bidraga, hvardera med 500,000 IV.dr, och enligt hvad af Chefens för Civil-departementets underdåniga yttrande till det Stats-rådsprotokoll, som finnes bilagdt jjKongl. Majlis Proposition om Statsverkets tillstånd och behof inhemtas, har Styrelsen för allmänna Väg- och Vattenbyggnader anmält detta företag, såsom det första bland dem, som Styrelsen ansett företrädesvis vara förtjent af 214 Motioner i Bonde- Ståndet 1862.
N:o 149. statsunderstöd, samt fördenskull hemställt, att till detsamma måtte anvisas ett understöd af 3,240,000 Il:dr.
Efter all sannolikhet kommer jemväl från Håkantorp en grenbana att anläggas till Lidköping, från hvilken stad jemväl bidrag dertill är att påräkna, och således komme genom denna hana. i förening med Boråsbanan, hvaraf den blefve en fortsättning, en jernväg af fyra fots spårvidd alt, skärande stambanan, gå ifrån de fabriksidkande delarne af Elfsborgs lån till två vigtiga hamnar vid Wenern, äfvensom till Nordsjön.
Den stora vigten af denna kommunikationsled, som öfver Wenern och Arvika jemväl går lill Norrige, behöfver jag ej vidare angifva.
Den är för en hvar uppenbar.
Äfven såsom bidragande till ökad rörelse å vestra stambanan är denna bibana af mycken vigt, då den genomgår de bördigaste och lälast befolkade delarna af Skaraborgs och Elfsborgs län, hvarifrån mycken rörelse på Goteborg är att förvänta.
Jag får således vördsamt föreslå : ali etl låneunderstöd af 5,240,000 R:dr måtte på enahanda vilkor som dem, hvilka bestämdes vid beviljandet af lån till Gefle—Dala jernvägsbolag, anslås till anläggning af en bibana från Herrljunga station å vestra stambanan öfver Wenersborg till Uddevalla.
Om remiss lill Stats-Utskottet anhålles.
Stockholm den 22 November 1862. O. Ericsson, från Göteborgs och Bohus län.
Rasmuson, från Göteborgs och Bohus lån, Joh. Nilsson, från Göteborgs och Bohus län. B. J. Holmlin från Göteborgs och Bohus län. C.
Dahlgren, från Elfsborgs län.
Carl Tholson, från Skaraborgs län.
Motioner i Bonde-Ståndet 186"2. N:o 150.
215 N:o 150.
Af Paill Andersson från Jemtlands län, om statsanslag för anläggande, af jernväg, kanal och ''chaussé "1 emellan Sundsvall och Bräcke.
Behjertande nyttan och vigten af att bereda båttre kommunikationer åt provinsen Jemtland, sorn, trots sitt afstängda läge, inom sig eger rika resurser lill mångsidig framtida odling, beviljade 1 fl56—1857 års
Ständer anslag till åvägabringande af en kommunikationsled utöfver de stora sjöar, som med små afstånd från hvarandra sträcka sig tvärtigenom provinsen från dess vestra gräns emot Norrige till sydöstra gränsen emot.
Denna kommunikationsled är också, jemte en al Norska Slaten utförd fortsättning deraf ifrån Riksgränsen till Levanger vid Trondhjemsfjorden, af trafiken redan begagnad.
Men hvarken skall Jemtland af det välvilligt lemnade understödet eller Svenska Staten af de på en förhoppning utlagda medlen hafva all den nytta, som deraf kan och bör beräknas och äskas, så långe ifrågavarande kommunikationslinie med sin ena ändpunkt stannar på ett afstånd af nära 12 mil från Svensk hamn och stapelstad, Tvärtom skall ali den samfärdssel, som provinsen behöfver och bör söka med andra orter, fortfarande antingen bållås tryckt eller också tvingas in på den nyöppnade vägen till hamn vid Westerhaget, så länge alla de varor, som innevånarne kunna behöfva antingen hemta från eller afyttra vid närmaste hamn, som här är Sundsvall, måste med en kostnad af 20 ä 25 öre per centner för mil och ibland derutöfver fortskaflas genom forbönder, sorn dessutom icke alltid stå alt anskaffa.
Upplysningsvis torde bär böra nämnas, att Irån Östersund afståndet till Sundsvall utgör 18,70 och lill Levanger 25,66 mil, varande dessutom Norska fjell ryggen att å sistnämnda vägsträcka passera med alla de hinder, den åtminstone vissa årstider lägger för trafiken, samt alt den årliga varumängd, Jemtland rm anses behöfva från Sundsvall hemta, är kaikulerad till 182.000 centner.
Alla de sakkunnige män, som halt offentligt uppdrag att yttra sig öfver Jemt land och dess naturförhållanden, såsom Öfverste-löjlnanten Leyonancker, som år 1856 för den då ifrågasatte linien anställde undersökning, — Agronom Jonsson, som 1846 på Statens bekostnad besökte landet, —- Professor A Muller, sora år 1859 i Iler* rigtningar genomreste detsamma — och Major Adelsköld, uti dess den 5 Januari 1860 afgifne utlåtande, hvartill jag sedermera återkommer, vitsorda enstämmigt, att 216 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 150. jemtland, af naturen bestämdt att blifva bufvudorlen för områdens af flera hundra qvadratmils industriela lif, eger ymniga källor till framtida rikedom, för sig sjelft och spridande af välstånd omkring sig.
Dess vidd af 435 qvadralmil — vida större än Wermlands, Elfborgs, Götheborgs oell Bohus läns sammanlagda områden — dess ofantliga skogar, dess malmförande bergsträckor, dess vidsträckta odlingslägeuheter och jordmånens' fruktbarhet, sorn för ett så nordligt läge saknar motstycke, utgöra dessa källor, men tydligt är, alt de under det förhållande, sorn redan nämndt är, antingen icke skola kunna tillgodogöras eller ock tillgodogöras, utan alt Sverige deraf drager den fördel, sorn naturligen detsamma bör tillkomma.
Med klar blick för dessa af mig nu berörda förhållanden antydde också Öfverste-löjtnant Levonancker redan i förslaget för linien Riksgränsen — Bräcke möjligheten och behofvet af att efter enahanda plau, sorn ligger lill grund för denna, förbättra kommunikationen jemväl från Bräcke till Sundsvall.
Uppfattande frågan ur samma synpunkt hafva ock Sundsvall och andra kommuner i Medelpad vidtagit förberedande åtgärder för en dylik utsträckning al linien.
Undersökningar hafva i sådant ändamål af Majoren och Riddaren C.
Adelsköld under sommaren 1859 blifvit utförda, och förslag af honom för planens utförande uppgjordt och afgifvet.
Utur sistnämnde förslag, hvaraf så väl ett detsamma åtföljande högst förtjenstfull! utlåtande i ämnet jag ödmjukast anhåller, att Högloftiga Stals-Utskotlet måtte taga kännedom, må här anföras följande: att från Bräcke allmänna landsvägen, som är mycket backig, skulle omläggas till vestra ändan af Torpsjön, derifrån genom upprensning af tvånne forssar i Ljunga eif samt af anläggning af en 2,500 fot lång kanal med tvänne slussar, samma vattendrag skulle göras segelbart på en sträcka al 4| mil för till och med för 41 fots djupgående båtar ända lill östra ändan af Stödesjön, hvarifrån kommunikationsleden skulle sluta med en 87,000 fot lång jernväg för lokomotiv lill hafvet vid Sundsvall; att kostnaden härför är beräknad: för 2,41 mil jernväg al 4 fots spårvidd för lokomotiv 1,540,000.
„ 2,500 fot lång kanal med 2 slussar och bryggor m. m. . . . 157,975.
„ 128,000 fot ny, 20 fot bred landsväg 148,500.
Summa 1,846,475; ali oaktadt de olägenheter, som måste åtfölja (lera omlastningar, ifrågavarande linie otvifvelaktig! skulle komma alt för vidsträcktare orter i norra Sverige relativt medföra aila de fördelar, som Göta kanal medfört för medlerst» Sverige; att, då den numera färdiga linien mellan Riksgränsen och Bräcke redan blifvit af Kongl. Majit och Rikets Ständer betraktad såsom en slags Statslinie, för hvars anläggning med vågar och bryggor kostnaden bestridts af allmänna medel, och enskildt bolag endast bekostat sjelfva materieleu, såsom ångbåtar, magasiner m. m., för ombesörjande af trafiken efter af Kongl.
Majit, fastställd taxa, och då den hår föreslagna Motioner i Bonde-Ståndet 1863.
217 föreslagna utsträckningen af kommunikationsleden till Östersjön utgör ett nödvändigt kompletterande af densamma, om den helt och hållet skall uppfylla det afsedda ändamålet, så borde för den del af linien, som sträcker sig emellan Bräcke och Slödesjön, Staten bestrida hela kostnaden, som erfordras för håde landsvägen med bryggor och kanalisering, hvaremot ett bolag skulls bekosta anskaffandet af materialier, såsom ångbåtar in. m., i likhet med hvad soia egt rum för linien Riksgränsen — Bräcke; alt för den föreslagna jernvägen mellan Slödesjön och Sundsvall åter ett lån å |:delar af den kalkylerade anläggningskostnaden emot 5 procents ränta och en procents amortering torde böra beviljas det bolag, sorn kan vilja åtaga sig utförandet af anläggningen, framlida underhållet och besörjandet af trafiken enligt nådigt fastställd taxa; att äfven i unionelt och militäriskt hänseende denna transitoled mellan Sverige och Norrige, mellan Nordsjön och Östersjön skulle blifva af aldra högsta betydenhet; att Statens direkta uppoffring pä denna jernvägsanläggning sålunda blefve under den lid, amorteringen varade, något öfver *20,000 Riksdaler årligen, om man antager 2 procents förlust på det beviljade låneunderstödet; men den indirekta vinsten deremot utgöres af: först tillgodogörandet af de betydliga skogstrakter efter Ljungans vattendrag, som i anseende till de kostsamma transporterna under nuvarande förhållanden ej kunna af egarne med fördel begagnas.
Enligt uppgift af tillförlitlig person, skulle efter jernvägens fullbordande endast vid Torphammars bruk samt inom Torp och Borgsjö socknar komma alt årligen sågas *20 å 25,000 tolfter plankor mera än förut kunnat ske.
Dessa 25,000 tolfter plankor, skeppade lill utrikes ort, indraga i landet minst 450,000 Riksdaler, oell för det andra de tusental inbesparade mans- och hästdagsverken, hvilka, i stället alt förslösas på landsvägen, kunde komma jordbruket och näringarne till godo, samt den förkofran och välmåga, den oberäkneliga mängd industriel och andra anläggningar och företag, som en billig och snabb kommunikation alltid skapar om kring sig.
Men äfven om man helt och hållet lemnade ur sigte aila dessa sistnämnda, först efter hand uppkommande fördelar, och endast tager i beräkning hvad i siffror kan uppskattas, så visar sig en årlig vinst af nära en half million Riksdaler Riksmynt eller en 24-faldig skörd å det utsäde, som Staten sålunda ej låtit falla på hälleberget, utan i Norrlands förunderligt bördiga och mot odlaren tacksamma jordmån.
Sedan delta förslag med dess grundliga motivering blef bekant, utsågs bland de för företaget inom
Medelpad intresserade en interims-bestyrelse för bildande af ett bolag, som under namn: ”Sundsvall — Bräcke kommunikations Aktie-Bolag” Bih. till J{.
Prot. 1862 $ 1863. 11 Sami.
4 Afd. 28 2X8 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 150. skulle hafva lill ändamål att med de medel, som dels genom aktieteckning, dels genom möjligen erhållande statsbidrag kunde beredas, öfvertaga utförandet af företaget.
Upptagande till alla delar Herr Adelskölds förslag, har sagde bestyrelse både utfärdat inbjudning till aktieteckning, som nu fortgår, och till Kongl. Rlaj:t i sist— lidne Juli månad ingått med underdånig anhållan det Kongl. Maj:t ville till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition om beviljande, under föreslagne vilkor, af både de anslag och de lönebidrag, som här ofvan nämnda äro.
Samtidigt dermed hafva äfven Konungens Befallningshafvande både i Jemtlands och Westernorrlands län med enahanda underdåniga anhållan ingått.
På nådig befallning har ock Väg- och Vattenbyggnads-slyrelsen i ämnet afgifvit underdånigt yttrande, hvaruti Styrelsen med särskildt tillkännagifvande, att den ansett detta företag vara bland dem, som företrädesvis äro förtjenta af understöd, underdånigst tillstyrkt de begärda anslagen.
Majit har ock uti Dess till Rikets Ständer aflåtna nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof föreslagit, att Rikets Ständer skulle bevilja tili ifrågavarande chaussé-anläggning och kanalisering ett belopp af 200,000
Riksdaler såsom anslag utan återbetalningsskyldighet och 53,000 Riksdaler såsom lån, och har äfven Kongl.
Maj t bland dylika arbetsföretag ansett della i främsta rummet vara förtjent af anslag af allmänna medel.
Tacksamt erkännande detta landsfadcrliga omhuldande af företaget, anser jag mig dock berättigad lill det antagande alt, derest medel funnits att, utan upplagande af statslån, Kongl.
Maj.t äfven velat föreslå beviljandet af det för jernväg från östra ändan af Slödesjön lill Sundsvall erforderliga statsbidrag.
Då likväl sannolikt är att Rikets Ständer äfven vid denna riksdag finna nödigt alt för jernvägars fortsatta anläggande i vårt land ytterligare upptaga statslån, vågar jag anse, alt frågan om Sundsvall-Slöde jernväg nu förljenar Rikets Ständers benägna uppmärksamhet.
Obilligt bör det icke heller anses, om älven från denna hittills, låt vara föga odlade, men också föga uppmuntrade trakt nu låter höra sig ett anspråk alt af de stora offentliga anslagen till jernvägarne äfven få någon del på sin lott.
I medvetandet af sin oförmåga att kunna konkurrera med de sydliga syskonländerna, som ega förmånen af äldre kultur och större resurser att göra sina intressen gällande, har hela det stora landet norr om Ujunga eif hittills icke ens gjort anspråk på lott och byte vid utskiftande af de fördelar, som otvifvelaktig! beredas landet genom användande af de stora lån, för hvilka dock äfven den bygden i sin mån drager ansvar.
Det stolta ryktet om de stora jernvägsarbetenas snabba fortgång i södra Sverige har äfven nått dit upp, och man har der gladt sig deråt afundsfrilt och fritt medgifvande, alt äldre kulturbygd må ega företräde, men i medvetande af alt ega resurser, som med något understöd kunna i en snar framtid göra Norrland ej blott rikt inom sig sjelft, ulan äfven nyttigt och vigligt för det gemensamma kära fosterlandet, börjar man dock nu anse tidpunkten vara inne att för den gemensamma ansvarigheten erhålla en anpart af de gemensamma fördelarne.
Det vöre också högeligen alt beklaga om en sträcka af 2,41 mil vid östra ändan af den kommunikationsled, som skulle sammanbinda Vesterhafvet och Östersjön, lernnades till framtida fullbordan, isynnerhet som just der mesta rörelsen måste hädanefter såsom hittills koncentrera sig, och der en bättre farled sålunda är i hög grad af behofvet påkallad, hvilket bäst bevisas deraf, alt, enligt Herr Adelskölds i meranämnda förslag uppgjorda kalkyl, denna del af den stora linien redan till en början borde ega att påiäkna en trafik af 1,000,000 centner gods och 15 å 20,000 passagerare om året.
Då jag vågar förmena att det nu anförda bevisar ej blott nyttan för orten utan äfven viglen för fäderneslandet i dess rätt förstådda intresse, samt rättvisan deruti att Staten på ett kraftigt sätt tillgodoser Norrlands utveckling, och då Konung och Ständer redan ansett början till en transitoled i Norra Sverige mellan Öster- och Vesterhafven lika väl som den nu fullbordade jernvägsförbindelsen mellan Stockholm och Göteborg såsom en statslinia, vill jag föreslå: att Rikets Ständer bevilja såsom statsanslag utan återbetalningsskyldighet till anläggande af l:o 2,4i mil jernväg af 4 fots spårvidd för lokomotiv 1,540,000.
2:o 2,500 fot lång kanal med 2 slussar m. m. . . 157,975.
3:o 128,500 fot ny 20 fots chaussé 148,500.
Sana R:ml R:dr 1,846,475.
Börande således den föreslagna jernvägen blifva en statsbana, hvaremot det under organisation varande bolaget lillförbindes att utan låneunderstöd öfvertaga såväl underhållandet af kanal och chaussé, som besörjandet af trafiken derå med den derför nödiga materielens anskaffande och vidmagthållande.
Häruti instämmer till alla delar Pehr Tjernlund från Medelpad. iSO Motions i Bonde-Ståndet 1862.
Bjerkander från Skaraborgs län, om deltagande i vägars och broars byggande och underhäll efter behållna inkomsten för de nu derifrån befriade.
Allmänna lagens stadgande i 25 kapitlet Byggningabalken alt ”alla, som å landet hemman cga eller bruka, skola vägar rödja och broar bygga,” är en å jorden hvilande börda, som i rättsenlig! hänseende kan jemföras med den så kallade skjutsskyldigheten, men är i så måtto oråttmåtigare, som icke den ringaste afgift erlägges af bela den öfriga del af nationen, som vägarne begagnar.
Om under fordna lider, då jordbruket utgjorde nästan det enda yrket i vårt land, en sådan lag kunde försvaras, så borde man dock medgifva, att under de förändrade förhållanden, som nu inträdt, denna lag är alldeles olämplig.
Frågan bar varit väckt vid flera riksdagar och åtskilliga förslag framställda, dels alt få denna börda belt och hållet aflyftad från jorden och pålagd Slaten, och dels alt få den jemnare fördelad, men hittills utan framgång.
Alt Staten skulle öfvertaga väghållningen kunde väl i så målto vara det rälta, som alla då finge bidraga i kostnaden, men då man af erfarenhet vet, att allt hvad Staten skall göra blir dyrt, så torde det väl åtminstone tills vidare vara bäst alt afstå från yrkande härpå.
Att åter fördela vägunderhållskyldighelen in natura på flera än som nu äro dertill förbundna, nemligen jordinnehafvare, vore också olämpligt, emedan vägdelningar dä linge förnyas h\arje år; och det återstår sålunda icke något annat än att de, som nu äro befriade, skulle tillskjuta kontanta bidrag efter någon viss grund, och denna grund borde efter min åsigt vara: behållna inkomsten enligt taseringslängderna.
Härigenom komme alla, som betala bevillning efter 2:dra artikeln, att deltaga i vägars och broars byggande oell underhall i mån af sina tillgångar, och del med rätta, ty ingen lärer kunna påstå alt det endast är jordbrukarne, som begagna vägarna, icke en gång alt desse begagna dem mer än andra ; är det icke tvärtom bruksegare, sågoch qvarnegare, fabrikanter, handlande* m".'fl. soln med sina tunga foror mest nedköra dem?
Och är det icke tjenslemännen, som mest å desamma begagna skjuts?
Och då så är, böra desse, som nu så långe varit befriade från deras underhåll, icke längre undandraga sig alt i någon mån dertill bidraga.
Alt nu föreslå någon bestämd siffra faller sig svårt i anseende dertill, alt resullalet af de nya taxeringslängderna ännu icke lill Statskontoret inkommit, men då dessa i början af nästa Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
221 år blifva tillgängliga, så öfverlemnar jag åt det Utskott, som kommer att behandla frågan, att på grund af dessa taxeringslängder föreslå : l:o huru många procent af behållna inkomsten enligt taxering hvar och en, med undantag af jordinnehafvare, bör sammanskjuta tiil allmänna vägars och broars byggande och underhåll, för att någorlunda motsvara hvad desse sistnämnde för samma ändamål få bekosta, och 2:o sättet för utdelning af de sålunda sammanskjutna medlen till alla dem, som samma underhåll skola bestrida.
Slockholm den 22 November 1862. G.
Bjerkander, från Skaraborgs län.
Bjerkander från Skaraborgs län, om ändring i stadganitet i 6 kapitlet Byggningabalhen. i fråga om vattens ledande.
Allmänna lagens stadgarde i 6 kapitlet
Byggningabalken i fråga om vattens ledning öfver andras mark, är icke rätt tydligt och har derföre ofta gifvit anledning till tvister grannar emellan och i sådana fall har det icke varit annan råd än att ”söka domaren,” som icke gerna kunnat döma i en sådan fråga utan efter syn på stället, hvilket förorsakat de tvistande dryga kostnader. —■
Det heter nemligen : ”Lägger man dike genom sitt gärde eller äng, och möter annors bys äng, hjordavall, elier annan byamark; ther må then by ej hindra vattnets aflopp.
Kan thef ej föras af utan dike, och åsämjer them ej, hvilken dika skall; lägge domaren them emellan, som nyttigt och nödigt pröfvas.”
För att åt detta lagrum gifva mera tydlighet, äfvensom för att i möjligaste måtto undvika alt ”söka domaren” i hvarje fall, föreslår jag följande redaktionsförändring :
Lägger man dike genom sina egor och möler annan bys eller hemmans egor. der må den by eller hemman ej hindra vattnets aflopp.
Kan det 222 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 153. ej föras af utan diken och åsämjer dem ej hvilken dika skall eller fordras ersättning för den mark, som till diket åtgår, kalle då hvardera en god man bland sina grannar, hvilka båda tillsammans välje den tredje; desse tre tillsammans hålle syn på stället och förordne eftersom det dike prölvas för endera eller begge nyttigt vara.
Sådant dike hålle han ensam, som det upptaga vill, så länge den andre ej finnes deraf nytta hafva ; får denne sedan, genom förändradt bruk af jorden, af detsamma sjelf gagn, varde underhållsskyldigheten för framtiden i samma mån jemkad.
Stockholm den 22 November 1862. G. Bjerkander, från Skaraborgs län.
M vice Talmannen Anders Ericsson, om ändring i Kongl.
Stadgarne för Carolinska Medico-kirurgiska Institutet af den 26 April {861, i fråga om nämnda Instituts ställande såsom ett sjelfständigt läroverk i jemnbredd med de Medicinska fakulteterna vid Universiteten.
Redan från äldre tider hafva vigten och nödvändigheten af medicinsk undervisnings meddelande i hufvudstaden gjort sig gällande.
Ständer frågan och sedan dess har denna undervisning af dem och regering på ett kraftigt sått blifvit understödd.
Ständer vid 1809 års riksdag behofvet af en förbättring i den medicinska undervisningen och läkarevården, sär - Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
225 deles för arméen och flottorne, och redan följande år tillsatte Kongl. Maj:t för utredandet af dessa ämnen en kommitté, i hvilken såsom sakkunnige läkare ingingo dåvarande Prseses i Collegium Medicum, Förste Arkiater David Schultzenheim, Förste Lifmedikus Weigel, General-Direktör Hagströmer samt Förste Lifmedikus af Bjerkén.