Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Icke dess mindre har, med afseende å nyttan för jordbruket, alt den åtskiljda egande-rätten till jorden och till räntan blefve förenad i en band, Kongl.
Förordningen den 21 Mars 1835 berättigat egare af frälse skatte-jord att, då räntan säljes utom börd, densamma lösa, och dermed gjort rättigheter och fördelar i omförmälde hänseende lika å ömse sidor.
Men längre lärer lagstiftningen ej eller kunna gå.
Att nu utsträcka denna skatte-egarens rättighet ända derhän, som motionären föreslagit, skulle strida emot egande-rättens natur, emot rättvisa och billighet.
Till naturen af berörde rätt hörer nemligen en fri och oberoende dispositions-rätt, och densamma kan ej stå tillhopa med den lag, som gör egande-rätten beroende af enskildes godtfinnande, hvilket dock blefve förhållandet om frälse ränte-egare ålades, att, då innehafva ren af skatte-jorden så önskade, efter vissa på förhand bestämda grunder, afstå sin egande-rätt;-—Rättvisan kräfver aktning och skydd för hvar och ens lagligen förvärfvade rättigheter, och är således oförenlig med en lag, i nämnde syftning; — Och billighetens fordran på jemiikhet i rättigheter och fördelar är redan uppfylld genom den rätt, som 1835 års åberopade Förordning tilläde skatte-egare.
Dessa omständigheter innefatta, enligt Utskottets omdöme, tillräckliga skäl för det vördsamma tillstyrkande att ifrågavarande motion måtte iemnas utan afseende.
Stockholm den 25 November 1844- Lag-Utskottets Betänkande•, IV.-o 3g. 3 N:o 3c).
Ank. till Exp.-Utsk. d. 25 Nov. kl. 5 e. m.
Betänkande , i anledning af väckta motioner om bestämmelse af ansvar för förfalskning af privat-banks-sedlar.
ITos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln samt Vällofl. Borgare-Ståndet hafva framställningar i berörde hänseende hlifvit gjorda af Herr Friherre Rappe, A. L., och Herr Åkesson, hvilka ömsesidigt föreslagit, det måtte förfalskning utaf eller utprångling af förfalskade privat- eller enskild banks sedlar belägges med enahanda straff, som finnes stadgadt för den, som förfalskar
Riksbankens sedlar eller utprånglar en sådan sedel; dermed Friherre Rappe dock förenat den hemställning, alt, derest det sålunda föreslagna straffet skulle anses för strängt, ett annat mildare, men tillräckligt afskräckande, måtte bestämmas; — Varande såsom skäl för detta yrkande anfördt: att det straff, hvarmed ifrågavarande brott hittills är vordet af domstolar belagdt, eller i3 R:dr 16 sk. böter, jemte ärans förlust, synes alltför ringa med afseende å, dels den skada brottet kan medföra för allmänheten, enär Privatbankerne ej kunna åläggas inlösa de förfalskade sedlarne, dels ock den fördel, som deraf kan beredas brottslingen; att förfalskning af omförmälde sedlar under sednare åren i fruktansvärd grad tilltagit, hvarförutan försök i sådant afseende blifvit gjorda uti så stor skala, att, om de lyckats, mångens välfärd varit blottställd, samt att^ enär Privatbankers sedlar ega lika värde med Riksbankens, enahanda straff synes böra följa på förfalskning af begges.
Lag-Utskottet, till hvars behandling omförmälde motioner öfverlemnats, har tagit desamma, tillika med de yttranden, som i anledning deraf blifvit hos Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet afgifne, uti öfvervägande; Och finner Utskottet, lika med motionärerne, att det i 8 Cap. 3 § Missgernings-Balken för förfalskning af enskilda personers handlingar utsatta straff af fyratio dalers böter och ärans förlust ej kan anses motsvarigt nu ifrågaställde brott.
Visserligen synas
Privatbankernes sedlar hänförlige till enskilde personers handlingar; men det måste dock i betraktande tagas, att dessa sedlar, utgifna med Regeringens serskiida tillåtelse, gå och gälla 4 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 3g. man och man emellan såsom penningar, ehuru icke såsom lagliga liqvidationsmedel erkände; att de kommit i betydligt omlopp, serdeles uti vissa landsorter, samt att förfalskning deraf följaktligen kan blifva af högst vådligt inflytande för allmänheten.
Det är denna hrottets allmänt farliga natur, som ej kunnat undfalla Utskottets uppmärksamhet, och som hos Utskottet stadgat öfvertygelsen om otillräckligheten af ofvanberörde straffpåföljd, den enda, som emedlertid af nu hefintlige straffbestämmelser är tillämplig på ifrågaställde brott.
Då Ulskottet, som följaktligen anser allmänna säkerheten påkalla ett strängare straff för oftanämnde brott, än det, som, i saknad af serskild bestämmelse, hittills derför ådörnts, nu går att inför Rikets Ständer framlägga det förslag, som, enligt Utskottets omdöme, kommer alt afhjelpa den anmärkta bristen i lagstiftningen, får UtskoLtet tillkännagifva, att det sökt göra straffbeslämmelserne sådana, att vid deras tillämpning brottets alla modificationer kunna afses och rättvisans fordran såmedelst uppfyllas.
Utskottet föreslår alltså vördsamligen, det måtte Rikets
Ständer besluta utfärdande af en författning, hvarigenom stadgas, som följer:
Hvar, som eftergör eller förfalskar sedel, som inom Riket, med behörigt till stånd, af enskild bank utgifven är för att såsom penningar gä och gälla; straffes med arbete å fästning frän och med ett till och med i re är, efter omständighet er ne, samt vare ärelös.
Den, som ut pr änglar en sådan sedel, den han vet vara falsk, samt derför tillnarrar sig penningar eller varor, vare jemväl ärelösr och dömes till fästnings-arbete från och med sex månader till och med ett år, som gerningen är till; ! men varder bedrägeriet yppadt innan någon derigenom lider skada, böte utprånglaren fyratio daler och miste dertill äran, om hrotlet det förtjenar.
Stockholm den a5 Nov. i844« Lag-Utskottets BetänkandeN:o 4°> 5 N:o 4°' Ank. till Exp.-Utsk. d. 25 Not, kl, 5 e. ra.
Betänkande, i anledning af väckt motion om vissa förändringar i afseende på renovation af Under-Rätts dombok.
Hos Hederv. Bonde-Ståndet liar Riksdagsfullmägtigen J. A. Lundberg från Norrbotten, uti ett till Ståndet ingifvet och till Lag-Utskottet hän visad t memorial, anfört, att, genom Kongl. Brefven den 6 November 1712 och den 18 December i8a3, väl vore stadgadt, att ur det exemplar af UnderRätts dombok, som årligen borde till Öfver-Rätten insändas, finge uteslutas dels alla Öfver-Rätten förut underställda ransakningar och Utslag i brottmål, dels ock undersökningarne i öfriga criminella mål, deraf en kort rubrik jemte besluten blott måste införas; men deremot vore under-domare förpligtad att i renskrifna exemplaret fullständigt intaga alla skuldfordringsoch andra tvistemål.
Då emedlertid i dessa mål protocolls-utdrag alltid åt kärande-parten och understundom äfven åt den avarande utskrefvos; då tillfälle gåfves att, om ett dylikt utdrag bortkomme, få ett nytt i HäradsArcbivet; då någon granskning af Under-Rätternas behandling af tvistemål icke företoges i Öfver-Rätt, derest densamma icke påkallades genom ändrings sökande; då det icke vore mera magtpåliggande att hafva dubbla archiv för Under-Rätternas handlingar, än lör Öfver-Rätternas; och då underdomares embets-göromål vore så trägne, att lindring deri borde beredas, så vidt sådant utan skada för det allmänna kunde ega rum; har motionären föreslagit: ”att, vid utskrifningen af Under-Rätts allmänna sak-protocoll och dombok, som, enligt allmänna lagen, skall till vederbörande Hof-Rätt insändas, äfven undersökningarne eller förhandlingarne inför domstolen uti tvistemål, med undantag af dem, som angå egande-rätt till fast egendom eller ock egoskillnad, eller delning af jord eller annan fastighet, må uteslutas och endast en kort rubrik för hvarje mål upptagas, tillika med Utslagen eller förlikningarne uti de mål, som biläggas, då dessa förlikningar skett inför domstolen, eller blifvit derstädes till beskaffenheten anmälda.”
Efter öfvervägande af denna motion, får Utskottet deröfver afgifva det vördsamma utlåtande, att, då upplysning efter längre tid jemväl kan 6 Lag-Utskottets Betänkande, N:o /j,1. beliöfvas i afseende på andra lika vigtiga tvister, som de, hvilka röra fast egendom, eller om sådana, som angå arf och testamenten med flere rättsförhållanden; då således det är angeläget, att man, så vidt möjligt är, söker förekomma att protocoller och Utslag i dessa mål ej gå förlorade, hvilket lätteligen kunde inträffa, derest desamma blott förvarades i härads-archiven; då dessutom i Under-Rätternas domböcker, till vederbörandes säkerhet, intagas åtskilliga för enskilde vigtiga handlingar, om hvilka, sedan sjelfva liandlingarne tillfälligtvis bortkomrnit, upplysning måste sökas i .UnderRätternes protocoller; och då dertill kommer den contröll, som Öfverdomaren, genom påbjudne renovationen, sättes i tillfälle utöfva i afseende på Under-domaren; så anser Utskottet någon vidare inskränkning i renoveringsskyldigheten, än den, som medelst Kongl. Brefvet den 6 November 1712 och Kongl. Förordningen den 18 December 1828 egt rum i hänseende till brottmål, icke kunna ske utan på säkerhetens bekostnad; i följd hvaraf Utskottet vördsamt tillstyrker att ifrågavarande motion icke måtte bifallas.
Stockholm den 25 November 1844- N:o 41.
Ank. till Exp.-Ulsk. d. 2 5 No v. kl. 5 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om förändring af 1 § 26 Cap.
Byggninga-Balken, rörande delaktighet i Kyrkobyggnad.
Preste-Ståndet ingifvet memorial, har Herr Doctor Broman anfört: att allmänna lagens stadgande i 1 § af Byggninga-Balkens 26 Cap., att till Kyrkobyggnad skola dagsverken efter matlag utgöras, påkallade snar rättelse.
Sjelfva uttrycket matlag kunde knappast nu mera återgifvas i en definition, som icke innebure en orimlighet i afseende på skyldigheters utgörande derefter, enär possessionaten med många hemman under eget bruk och den fattigaste backstugusittare kommo under samma benämning.
I {'ordna t idei jemnades dock förhållandena derigenom, att den större godsegaren i allmänhet bestod den contanta kostnaden för kyrkobyggnaden och skänkte kyrkans prydnader; men förändrade tänkesätt hade under tidernes lopp inträdt och berörde förhållande egcle nu mera icke rum.
Då emedlertid en Lag-Utskottets Betänkande, JY:o ^.1. 7 noggrann efterlefnad af ifrågaställde lagbud skulle medföra den högsta obillighet, och således troligen icke någorstädes kunde iagttagas, ansåg motionären detsamma ej eller böra qvarstå såsom ett tvisteämne och ett skrämskott för alla mindre hushåll i en församling.
Af sådan anledning har motionären föreslagit, att, med förändring af berörde lagbud, stadgas måtte, ‘”att, vid kyrkobj^ggnad äfven dagsverken skola utgöras efter hemmantal, och alla torp, utjordar och mindre lägenheter, utan åsatt mantal, classificeras efter deras godhet, jemförd med hemmantal, till utgörande af visst antal dagsverken under samma tid, sonr ett bestämdt antal utgöres af ett hemman eller mindre hemmansdel.”
I anledning af denna motion, uti hvilken Herr Biskop Nibelius instämt, har Herr Biskop Hallström, bland annat, yttrat: att den för arbetsskyldiglieten bestämda grund, eller matlaget, vore i så måtto riktigast, som den motsvarade hvad som egentligen borde afses, eller folknummern, och dessutom i sin tillämpning mildrades genom lagens föreskrift, ”att innan något i thy mål företages skola socknemän kallas tillhopa och derom samrådas och sig förena”, hvarmedelst församlingarne egde, att, der så fordrades, lindra dagsverksskyldigheten, för hvars utgörande den af motionären föreslagna grund destomindre kunde anses rättvis, som åboen å ett svagare hemman blefve nödsakad att utgöra lika många dagsverken, som innehafvarne af eLt mångdubbelt bättre, ehuru i mantals-beräkningen lika hemman; att då, vid fråga om kyrkobyggnads storlek och vidd, ledning ej toges af hemmantalet i Socknen, utan af den folkmängd, för hvilken kyrkan skall uppföras, folkmängden ock borde utgöra grunden för dagsverks-skyldigheten, hvilket otvifvelakligt afsetts med matlags-beräkningen; men att, ehuru Herr Biskopen således ansåg denna grund böra förblifva oförändrad, deråt likväl borde gifvas den närmare bestämmelsen, att, enär öfver ett fjerdedels mantal funnes i en enda egares hand, hans dagsverksskyldighet skulle bestämmas efter antalet af de personer, hvilka voro i hans bröd eller hus; i hvilket hänseende Herr Biskopen hemställt, om icke, då omkring 5 personer i allmänhet kunde beräknas på hvarje hushåll eller matlag, så att io bildade två matlag, hvadan gränsen dem emellan folie på 7 och 8 personer, bestämmas borde, att ett hemman med 1 tdf och med 7 personer måste utgöra ett dagsverke, och ett annat med 8 till och med 12 två dagsverken, samt så vidare, helst derigenom, i förening med den åt församlingsboerne lemnade rättighet att minska dagsverksskyldigheten, der så syntes af nöden, rättvisa och billighet befordrades så vidt möjligt vore i dylika 8 Lag-Utskottets Betänkande , IV.-o /j.1. fall, som ifrågaställde; — Varande detta Herr Biskopens yttrande hufvudsakligen bi träd L af Herrar Doctorerne Björkman och E/f ström, Herr Prosten Ber" samt Harr Doctor Sandberg, hvilken sistnämnde dock ansett att gmgo man, hvn!;a icke hade hemman eller hvilkas hemman ej upp - iera - dagsverksskyldig«, h till i mantal,
borde utgöra ett dagsverke, då den, som egde utgjorde 2, och vidare i samma proportion.
Las-Utskottet, till hvars utlåtande ofvanomförmälda motion och -i lar tagit desamma i anledning derå*1 atgiina yttranden blifvit remitterade, öfvervägande; Och ehuru, genom en sträng tillämpning af ifrågaställde stadgande, att, vid kyrkobyggnad, dagsverken böra utgöras efter 1matlagen, det af motionaren såsom obilligt anmärkta förhållandet, att lika skyldigheter i denna del måste vidkännas af den fattige backstugusittaren och den förmögnare hemmansegaren, kunde inträffa; likväl och som grunden för detta stadgande, ständighet på sätt att ter förmåga dertill Herr alla, Biskop Hallström antydt, måste för hvars räkning kyrkan uppföres, bidraga, h vilket klart uttrvckes i lagens b bo, sökas i jemvä' skola kyrko bygga och uppehålla”, och den omböra efstadgande, att ”allé, som i socknen , ______ ____ , orättvisa destomindre synes ligga häri, som al den, hvilken ej eger annat bidrag att lemna till det gemensamma ändamålet, än sin arbetskraft, ej eller vidare fordras, deremot hemmansegaren dessutom måste, efter hemmantalet, bidraga med byggningsverke, körslor och annan kostnad, och således är i sa ojemnföriigt större grad betungad, att, om någon lindring i förstnämnde hänseende lår al honom tiilgodonjulas, sådant icke kan anses stå i strid mot rättvisa och billighet; alltså och då omförmälde heräknings-grund, som gjort sig gäbande i flere andra fall, då fråga är om företag, åsyftande gemensamma ändamål, således har etl ostridigt företräde framför den, som motionä - ren af i detta partiella fall velat införa, grundande sig . „ r, blott på innehaf ,ord, samt de bestämmelser, som Herr Biskop Hallström och Doctor Sandberg föreslagit, efter Utskottets omdöme, ej skulle kunna, under alla förhållanden och på alla orter, med bibehållande af billighet och rättvisa, följas, och således ej innefatta den allmänlighet, som utgör ett vilkor för all lag, får Utskottet, som anser det af Lagstiltaren för tillvägabringande af jemnlikhet och rättvisa emellan de dagsverks-skyidige, påbudna sätt, nemligen att socknemännen skola, då fråga är om kyrkobyggnad, ”kallas tillhopa, att derom samrådas och sig förena”, vara för ändamålets vinnande det lämpligaste, och nära nog det enda möjliga, vördsamt hemställa om Lag-Utskottets Betänkande, IV.o J.2, 9 om icke hvad, som i omförmälde hänseende blifvit jrkadt och föreslaget måtte lemnas utan afseende.
Stockholm den a5 November 1844* Herr Lector kVall man har anmält att han, såsom frånvarande, ej deltagit i beslutet om förestående betänkande.
N:o \i. Ank. till Exp.-Utsk. d. 25 Nov., kl._5 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om bestämmelse att fjerdeparter i Stora Kopparbergs grufva- må anses såsom fast egendom å landet.
Uti ett af Vällofl.
Borgare-Ståndet den 17 nästlidne Augusti till Lag-Utskottet remmitteradt memorial, har Herr Falhem anfört, att, sedan Kongl.
Svea Hof-Rätt, enligt serskilda Domar, ansett actier eller så kallade fjerdeparter i Stora Kopparbergs grufva än såsom lösegendom, och än såsom fast gods, dels i stad, dels på landet, sa hade slutligen Kongl. Maj:t, medelst Dom den 22 December i834, förklarat omförmälda grufvodelar vara fast egendom å landet.
Då desamma, Lill antalet 1200, alltid lagfarits hos Grufve-Tings-Rätten och dessutom kunde intecknas, samt till fjerdeparterne hörde egande-rätten till åtskillige andra betydliga verk, bruk och inrättningar, ansåg motionären Kongl. Maj:ts berörde förklarande jemväl vara det enda rätta; men på det att några vidare tvister i denna del ej måtte uppstå, syntes det motionären nödigt, att, genom Lag, varder bestämdt, det fjerdeparter i Stora Kopparbergs grufva böra såsom fast egendom å landet anses; Och har han följaktligen yrkat, att en lag, innefattande sådan bestämmelse måtte utfärdas.
Omförmälde motion, tillika med hvad Herrar Colleh och Lagergren i anledning deraf, före remissen, yttrat, har Utskottet tagit i öfvervägande; Och ehuru någon annan bestämmelse om hvad, som bör anses såsom fast egendom å landet, icke är gifven i gällande lag, än den, som innefattas i Giftermåls-Balkens 10 Gap., enligt livilket jord eller hus och vattenverk, Bih. till R.
St.Prot. i844-> 7 Sami. i3 Afd. 1 Raft. 3 I o Lag-Utskottest Betänkande, N:o /{3. ehvad de å egen eller annans grund byggde äro, såsom fast gods å landet betraktas, samt en närmare bestämmelse således kunde vara af behofvet påkallad; likväl och som nu icke är i fråga att gifva något allmänt stadgande i omförmälde hänseende, utan endast i hvad angår Stora Kopparbergs grufva, lär Utskottet, som anser olämpligt aLt stifta lag för ett så specielt fall, som berörde, vördsamligen tillstyrka, att ifrågavarande motion måtte lemnas utan afseende.
Stockholm den a5 November 1844* N:o 43.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 25 Nov., kl. 5 e. m.
Betänkande j i anledning af väckt motion om vissa tillägg till Kongl. Kungörelsen den sy Augusti i8s3, angående vederbörandes åliggande alt tillställa så väl Konungens Befallningshafvande som presterskapet förteckningar öfver dem, hvilka för lagbrott blifvit vid domstclarne sakfällde eller under framtiden ställde.
Preste-Slåndet bar Herr Prosten Galine, uti memorial, som den 20 nästlidne Augusti blifvit till Lag-Utskottet remitteradt, anfört att, ehuru 2 punkten af nyssberörde Kongl. Kungörelse innehöll^ att sedan vederbörande Häradshöfding, efter slutadt ting, till Krono-Fogden aflemnat förteckning på de under tinget för gröfre brott dömde eller underframtiden ställde personer, Krono-Fogden borde ofördröjligen tillställa Kyrkoherdarne i de socknar inom hans fögderi, der de sakfällde eller under framtiden slällde personerne hafva deras hemvist, behöriga Utdrag af den erhållna förteckningen; så hade likväl presterskapet mångenstädes aldrig erhållit del af dessa förteckningar, hvaraf följt, att presterskapet dels utfärdat oriktiga frejdebevis, som föranledt ledsamma skriftväxlingar och förklaringar, dels ej kunnat hålla och förvara de noggranna anteckningar, som omförmälas i 6 punkten af ifrågavarande Kongl. Kungörelse, dels ock saknat den kännnedom om sina församlingsboer, som är nödig för alt rätt kunna lämpa förmaningar och undervisning.
På grund häraf har motionären yrkat, alt för den af honom nu anmärkta underlåtenheten måtte bestämmas ett lämpligt och be - Lag-Utskottets BetänkandeN.o $3.
I i stämdt ansvar, som skarpes hvarje gång underlåtenheten förnyas; hvarjemte föreslaget blifvit, dels alt, enär oftanäinnde Kungörelse icke föreskref, huru presterskapet skall erhålla kunskap om de brott, som begås af någon deras församlingsbo utom Länet, till Kungörelsens 4 punkt måtte göras följande tillägg:
Ofver ståthållare- Embetet i Stockholm och samtlige Befallningshafvande skall det åligga alt till den Befallningshafvande „ i hvilkens
Län den för brott tilltalade och dömde är mantals-och skaltskrif ven, of vanomförmälda förteckningar meddela; dels att 5 punkten måtte i enlighet med detta tillägg rättas; dels ock att 6 punkten måtte så förändras, att Presterskapet vid ansvar ål äg ges att i serskild bok införa och i kyrkans archiv förvara de förteckningar hvilka i föregående punkter omförnuilas.
Denna motion, uti hvilken flere af Ståndets ledamöter instämt, har Utskottet under öfverläggning förehaft; Och då Under-Domares och Kronofogdes underlåtenhet att verkställa, hvad ofvanberörde Ivongl.
Kungörelse af den 27 Augusti 1820, i afseende på deri omnämnde förteckningar, föreskrifver, utan tvifvel, varder då den åtalas belagd med samma ansvar, som annan deras tjensteförsummelse af lika beskaffenhet och stadgande af serskildt ansvar för denna underlåtenhet således ej kan anses vara af nöden; då föreskriften uti 5 punkten, att, så snart något af Kongl. Maj:t eller Öfver-Domstol gifvet Utslag i brottmål af den art, att anmälan derom bör göras hos Presterskapet, kommer Konungens Befallningshafvande tillhanda för beslutets befordrande till verkställighet, Befallningshafvanden alltid skall deraf lemna del åt Presterskapet i den församling, hvartill hvarje i målet tilltalad person hörer, undanrödjer behofvet af det tillägg, motionären föreslagit till 4 punkten och således jemväl af föreslagna rättelsen i den påföljande, och då 6 punkLen ålägger Presterskapet alL hvar å sin ort hålla och förvara noggranna anteckningar öfver de underrättelser, som till dem blivit, i följd af ifrågavarande Kongl. Kungörelse, utaf vederbörande lemnade, hvilket åläggande synes tillfyllestgörande i denna del; alltså och enär Utskottet följaktligen ej i någon omständighet kan understödja motionen, får Utskottet vördsamligen tillstyrka, alt densamma måtte lemtias utan afseende.
Stockholm den 25 November i844* Herr
Doctor Säve bar reserverat sig emot detta Betänkande, med förklaring, att då 1823 års
Författning hos vederbörande myndigheter sy - I 2 Lav-Ulskoltets Betänkande, IV: o 44- nes hafva råkat i glömska, horcle en Förordning utfärdas, innehållande allvarlig påminnelse i detta afseende.'
Häruti har Herr Contracts-Prosten Ocle/berg instämt.
Lector TV all man har anmält, att han, såsom frånvarande då beslutet om detta Betänkande fattades, deruti icke deltagit.
Reservation' af Herr Professoren Doctor Beocell: ”Då saknad nitillförlitlige frejdbetyg öfver anklagad brottslings förra vandel och äfventyr ganska ofta eger ett i hög grad menligt inflytande på brottmåls-ransakningarne, och äfven någon gång lemnar en halföppen dörr för den öfvade brottslingen att i ohejdad fart och obemärkt, samt i en för allmän säkerhet fiendtlig rigtning fortsätta sitt äfventyrarelif, är ett ondt, hvaröfver man sig beklagar, så anser jag närvarande tidsförhållande betydningsfullt påkalla afseende å den gjorda motionen.
Den anklagade brottslingen befinner sig visserligen
Tor sitt närvarande och för hvad han måhända redan gjort, ganska väl i den skuggomgifning öfver sitt förflutna, uti hvilken han, vid saknad af tillförlitlige frejdbetyg, lyckats ställa sig; men samhället äger rätt att för tryggande af sin säkerhet, se verkställighets-åtgärder af det anbefalda verkställbara, och den föreskri fria vexel verksamhet således ömsesidigt iagtlagen, hvilken på en gång grundlägger tillförlitlighet och bestämdhet i de för dagelige brottmåls-ransakningar så nödige upplysningar och frejdebetyg.” N:o 44- Ank. till Exp.-Utsk. d. 20 Nov., kl. 5 e. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner, angående förändring i dels Ilof-Rätternes arbetssätt, dels ock domstolarnes ferier.
Uti ett hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln ingifvet memorial har Herr Dalman, TV. F., anmärkt, hurusom den allmänt öfvei klagade långsamheten i lagskipningen till stor del hade sin grund i de långa ferier, som vissa domstolar årligen begagnade.
Så vore, under sommarmånaderne, af de fyra divisioner, deraf liongl.
Svea Hof-Rält utgöres, blott en i verksam - Lag-Utskoltets BetänkandeN.o /j./}.. l3 liet, hufvudsakligen för att pröfva mål rörande häktade personer, för hvilka alla andra medborgares angelägenheter måste stå tillbaka; och Stockholms Rådhus-Rätt, som under omförmälde tid, ej eller arbetade på mer än en afdelning, hade dessutom uteslutit
Lvå sessionsdagar i hvarje vecka.