Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dåliga aktörer hvisslar man ut; man borde göra jag pensionsmessig redan i fjol.
Åren inverka ingenting. detsamma med dåliga embetsmän.
Dessutom var REKTORSKAN.
i kathedern dagen före sin död.
Min kära man satt
min nådiga.
Kathedern borde ha redt sig ändå, tycker jag, REKTORSKAN.
MILDE (förbindligt).
så vara; att anfalla de döda är oädelt.
Att vända sina vapen mot de lefvande, må
och det måtte den väl tåla vid, såvida den inte lärdom.
Förlåt, fru rektorska, jag anföll kathedern,
murknat under tyngden af -- -- så mycken OSCAR.
Min far var en mycket stark natur.
Framför allt en mycket -- tålig.
Hans svagaste OSCAR.
parti var ögonen.
Han såg alldeles fördömdt illa.
glasögon.
Kors, gjorde han det?
Han begagnade aldrig
skon reser sig till hälften, men sätter sig ånyo efter att ha kastat en ljungande blick på Milde.
Viola kommer från venster 2.)
Jaså, är du här, Viola!
Nej, det var just hans olycka, det, (Rektor-
Nå, nu ska' jag väl draga fram med min stora
nyhet.
Men sätt dig här.
(Viola sätter sig bakom OSCAR.
Milde.)
Jag reser till Carlsbad om några dagar.
(Viola smyger sin hand in i Mildes.)
Det kommer att bli en stor förlust för oss alla.
Ja, inte sant, fru rektorska?
Saken är den, MILDE.
REKTORSKAN (artigt).
att jag och min mage fört ett rigtigt guerillakrig list jag fått lof att utveckla för att kunna slå mig igenom är otroligt.
Nu har jag beslutat att ta en vatten, såvida han inte vill gå in på en hederlig förlikning.
REKTORSKAN. MILDE
under de sista 4 åren.
Hvilken ihärdighet, hvilken
förfärlig hämd; jag dränker min fiende i Sprudel-
Ni har valt ett farligt vapen, herr kamrer.
Men det gör saken bara så
mycket mer pikant.
Att vid några och 60 års
ålder riskera lifvet för att taga hämnd på en lömsk fiende, nog är det heroiskt.
Mycket heroiskt i sanning.
rektorskak.) Hvad ni är lycklig, min nådiga, som har en så stark mage!
Hvad menar ni!
Jag måste bli af med henne.
(Högt, vänd till
MILDE (afsides).
drager allt, smälter allt --
Med en stark mage?
Jo, en stark mage förREKTORSKAN (stiger upp).
genämt och »upplysande» samtal, men min sömmerska har redan öfver en timme väntat på mina rum.
(Mjukt:)
Jag beundrar ert mod, herr kamrer, som vid er ålder vågar leverera batalj.
Er höger, men qvarlemnar sitt arbete.) fiende torde vara starkare än ni tror.
(Går till MILDE (som stigit upp och bugat sig, afsides, gnuggande händerna).
Jag är ledsen att nödgas afbryta ett så an-
Synålarna blefvo henne något för grofva!
mig som om mamma och farbror skulle sakna sympati... MILDE.
Jag vet inte hur det är, men det förefaller
minst af allt -- sakna.
Det är hvad vi OSCAR.
vid sin hitflvttning i farbror skulle återfinna en gammal vän.
Det var för mig en stor tröst tänka att mamma
är du i sanning kinkig.
Men ska' du inte gå på din bank i dag?
Nå, har du något att anmärka mot åldern, så
Alm sköter sig nog.
Tviflar inte.
Men ska' inte du gå dit och
sköta honom?
Banker ä' ju sådana der skötningssystem.
OSCAR (stött).
MILDE
Vi sköta pengar och inte folk.
ger om ursägt.
Nej, ni sköta verkligen inte folk.
Mycket rigtigt, mycket rigtigt.
Ber tusen gån-
fäktar farbror med skarpa vapen.
Men det var sant, vill farbror komma hit och äta middag i vanliga kotteriet för öfrigt. öfvermorgon?
Det är en liten vadmiddag.
Det MILDE.
Nej, nu är det bäst att aflägsna sig; i dag
haga.
Ni bör kunna fira »fest»-jubileum när ni beOSCAR.
en den allra som anspråkslösaste lilla... (knackar sakta i bordet).
Hvad säger farbror?
Och så afsluta vi aftonen med en vira eller
Tack du, inte för mig.
Jag afskyr lönnmord.
Lönnmord?
Ja, att bli
vackrare namn.
ihjälknackad» kan inte få något VIOLA (lågt).
Nå, så ska' jag väl tjuta med vargarne ännu
har ett par bref att skrifva!
(Går titt venster 1.)
Ta mig tusan är hon inte tolf!
Och jag som
OSCAR (ser på klockan).
Din gamle vän har utvecklat lika stor strategisk förmåga som sjelfva Arabi pascha, för att obemärkt få prata en stund med dig.
Det är litet svårt det nu för tiden.
Se på mig, liten!
Tårar
Så ä' vi då ändtligen för oss sjelfva, barn.
i ögonen och samma smärtsamma drag kring munnen, som jag anmärkt alltsedan din hitkomst.
bäste vän reser bort!
Skulle jag inte gråta nu, när min äldste, min MILDE.
fjol emottog underrättelsen, att din man från Göteborg fått förflyttning hit, behöfver jag inte säga dig; men den glädjen har blifvit betydligt uppblandad.
Med hvilken glädje jag i
natur, barn.
Det har kommit ett främmande element i din Jag förstår dig inte längre.
Förstår farbror alltid sig sjelf?
väl historien inte vara, men nog är den lättläst, Nå, så må då frågan ut till sist:
Är du olycklig?
-- Du svarar inte.
Ja, gud ske lof.
Så särdeles intressant kan
MILDE (stiger upp).
oändlig, som den jag erfarit efter mitt giftermål.
Är du nöjd nu, farbror?
MILDE (skakar på hufvudet).
Jag trodde inte, att lifvet egde en lycka så
dig en sannsaga.
Det var en gång två män. som
Kom, sätt dig här, liten, så ska' jag berätta
älskade samma flicka.
Den ene var ung, vacker, då om hon föredrog den förre.
De blefvo gifta. blomma ur brudens bukett.
Det blef hans för-
rik, -- den andre gammal, fattig, ful.
Hvad under På bröllopsdagen fick den försmådde älskaren en mälningsros med minnet af henne, som han aldrig kunne glömma.
Åren gingo; men innan två fullbordat sitt lopp satt den en gång så afgudade
qvinnan ensam, bortglömd, på sin rika egendom, under det att mannen, i den närbelägna staden, i ovärdiga nöjen bortslösade helsa och förmögenhet.
Ännu tvänne år och hon måste sjuk, bruten till kropp och själ, med sitt lilla barn på armen,
utbyta det lyxens hem, som skänkt henne så föga lycka, mot en anspråklös torplägenhet, utan allt annat stöd än en vän, som hon i dessa olyckans
dagar påmint sig.
På spillrorna af den förlorade
förmögenheten höll sig mannen ännu en tid uppe på nöjenas haf, till dess det slukade honom för alltid.
Var det mammas historia?
barn, att någonsin få erfara de inre!
De yttre dragen deraf.
Må Gud bevara dig
vännen, det var du, farbror.
Och vännen, den trofaste, hjelpande, tröstande Jag vet det nog. --
Mamma beklagade sig aldrig.
mins min far som en skimrande, underbar sagoMILDE.
Nej, hvad skulle det ha tjenat till?
prins, som väckte hela min barnsliga beundran.
Mins du hur han dog också?
Jag menar: när?
tårar strömmade nätter och dagar och att vi då, om inte du varit, farbror.
Blott otydligt.
Jag mins bara, att min mors
som mången gång förr, skulle ha' fått svultit ihjäl, MILDE.
Så illa var det aldrig.
tacka för allt; för stugan der vi bodde, för brödet som vi åto, för...
Tror du då inte jag vet, att vi hade dig att
Seså, seså -- --!
dadt, farbror, och ditt namn var det sista, som brutit mot dig, det hade hon lärt att bittert ångra.
MILDE (rörd).
I mina första böner var ditt namn inblan
min mor framhviskade när hon dog.
Hvad hon
att visa dig att du kan hysa fullt förtroende för din gamle vän.
I allmänhet anser jag det både
Hvarför jag drog fram det förflutna var för
obetänkt och ogrannlaga att inblanda sig i makars Du är ensam, utan skydd, och jag i både fars och mors ställe.
angelägenheter; men här är förhållandet helt olika.
Oscar, farbror?
Hvarför motarbetade du min förening med MILDE.
Motarbetade?
Det... det kan jag alls inte VIOLA.
Du sa' att sjelfva hans namn betydde olycka.
Sa' jag?
Det var naturligtvis ett missförstånd.
Jag är öfvertygad om att Oscar har många goda egenskaper, men han är mycket ute och...
berrsklysten och farlig qvinna.
Akta dig, eljest kommer hon att taga makten ur dina bänder.
Din svärmor känner jag i grund.
Den makt jag har kan hon inte beröfva mig.
Du har således ingenting att anförtro din VIOLA.
gamle vän?
kommer kring, sett spöken på ljusa dagen och Min resa till Carlsbad sker ej »til lyst» utan af
Kanske att jag, när allt
oroat mig onödigtvis.
Men nu till något annat: sträng nödvändighet, och »hjelpa eller stjelpa» är det vattnets lösen.
Jag är gammal, har föga motståndskraft.
Alltnog, jag har beslutat att ställa om mitt hus.
Lyckligtvis är jag fattig som en
kyrkråtta och behöfver således inte frukta något större slagsmål af förtviflade slägtingar på min döda mull.
Hela mitt kapital är 500 kronor, och det skänker jag min städerska af tacksamhet för att hon lemnat så mycket lif qvar, att jag orkat jag ville tala, utan se här, barn, något som rör dö i främmande land.
Men det var inte om det dig.
(Lemnar Viola ett papper.)
När du var liten
satte en vän in en obetydlig summa på ränte- och har summan växt till 6,000 kronor, som nu äro dina.
kapitalförsäkringsanstalten.
Genom ränta på ränta
6,000 kronor åt mig!
förränta dem ännu en tid, men det förefaller mig som om jag reste lugnare, om jag visste att du inte stod utan medel, ifall...
Ifall?
De stå nu på banken.
Jag hade tänkt låta
flyga genom en inbillningssjuk gubbes hjerna? ningssjuk.
Det är en modern åkomma.
Ja, hvem kan ge namn åt alla de idéer, som
MILDE,
När allt kommer omkring, så är jag bara inbillVIOLA (drömmande).
MILDE. VIOLA.
6,000 kronor äro mycket penningar.
För den som vill ha mer är det lite nog.
Och de äro mina, mina och Alfs?
Dina och Alfs. Ingen kan taga dem af dig; MILDE.
enda sättet att bli af med dem är att kasta eller an, men den genren ligger i allmänhet inte för fruntimmer.
skänka bort dem.
Ja, slarfva bort dem går också
VIOLA (slår armarne kring Milden hals).
Om du visste, farbror, hur lycklig du gjort MILDE.
Först modern, så dottern.
Du hämnas ädelt,
farbror.
ett öga, förblindadt af ett strålande solsken, öfverser en anspråkslös -- -- tistel -- inte är det ögats fel.
Men lyst, jag tror att Oscar kommer.
Jag har ingenting att hämnas, barn.
Se här, göm papperet!
Jag har visserligen ingen men...
rättighet att be dig ha hemligheter för din man, VIOLA.
Alfs hemlighet jag bevarar.
(Stoppar papperet på sig.)
Var lugn, farbror!
Det är inte min, det är
DE FÖRRE. OSCAR.
frukostarne ä' visserligen mycket bra, men man behöfver allt något mer reelt.
Har farbror lust, så titta vi in på 55:an och äta en pastej.
Seså der ja, nu är jag färdig.
De här kaffe-
OSCAR (från höger).
finns dessutom en så fördömdt söt... (Milde hostar) katt -- katt, menar jag -- med rosenröd nos...
Och klor -- MILDE.
Ja, visst tusan har hon klor.
OSCAR (generad).
kattor.
Och det gör för öfrigt ingen finkänslig menniska.
OSCAR (tänder en cigarr).
Nej tack, du -- jag har aldrig tyckt om --
sa roliga ä' de att leka med, det kan inte förnekas.
Nej, det är möjligt; men tusan
vagn kring Djurgården?
Farbror bjuder.
Hvad säger du, Viola, om en promenad i
Ack, så roligt! (Springer i Mildes famn.)
Sedan kan du skjutsa mig till gumman Holm _________ MILDE.
-- det är hennes preferansdag i dag.
tala med frun.
Del är en -- en -- herre derute, som vill OSCAR (otåligt).
(Selma går.
Nils, landtligt klädd, hållande sin hatt framför sig, kommer in från fonden.)
Bed honom stiga in!
jag blef!
Nog känner farbror och du, Oscar, igen kamrat?
Så glad, så glad
Nils -- Nils Sundin, min barndomsvän och lekMILDE.
som en ung tall.
(Skakar hand med Nils.)
Hur står det till, hur står det till?
Tror jag, det!
Fast han skjutit i höjden
Jag tror verkligen att vi sett hvarandra förut.
Jag har en kalf dernere.
En kalf?
OSCAR (godmodigt).
Selma, som strax aflägsnar sig ånyo.) skar).
Du snälle Nils!
(Ringer och talar sakta med OSCAR (pådragande sina hand-
Blir herr Sundin länge i staden?
Till i morgon qväll.
axeln.)
Stanna nu emellertid och prata med Viola om fordna tider.
Jag måste dessvärre aflägsna mig.
MILDE. (till Oscar).
Det var ett kort besök.
(Klappar Nils på
Vänta, så följer jag med och tingar vagnen.
Vi kunna ju skicka.
det afstår jag inte gerna ifrån.
Jag hoppas att få träffa min unge vän när jag kommer tillbaka.
Det ska' rigtigt glädja mig all få erfara något om er för-
Tack du, men frisk luft är mtit lifselexir, och
träffliga mor.
(Oscar och Milde gå genom fonden.)
Åh, en sådan tölp! (Går.)
OSCAR (i sjelfva dörren).
soffa.)
Så roligt att återse dig!
Nils. sätt dig här!
(Drar honom till en NILS (tar fram några vilda blommor ur sin hatt.)
porna äro från gamla hemmet, qvisten från din mors graf.
Det är din födelsedag i dag, Viola, Blåsip-
Nils, du har beredt mig en oändligt stor glädje. ifrån sig.)
Från hemmet, från min mors graf!
(Kysser blommorna och lägger dem sedan försigtigt NILS.
Förut var du så långt borta.
Är den väl skött?
Vi trodde du skulle komma till grafven i är.
Skicka inga pengar vidare.
Jag sköter den.
Gumman gjorde det illa.
Du, Nils!
Hur ska' jag kunna tacka dig!
Du lofvade när du for att komma någon VIOLA.
nu om hemmet!
Jag ska' komma -- så fort jag kan.
Der är allt sig likt.
Står den gamla qvarnen ännu qvar vid stranden?
samma skimrande, hvitskummiga hvirfvel: féens grotta, som jag kallade den?
Som förr.
Sorlar och bryter sig vattnet vid dess fot i
Susa granarne lika hemlighetsfullt i skogen?
Träden tala ett annat språk nu än förr.
Mins du kullen som vi brukade springa »ta NILS.
fatt» omkring?
Jag mins.
gjorde jag det?
Caro, som jag brukade kalla dig.
lofvade jag -- -- --
Du var så förtviflad när hunden dog, och då VIOLA.
Och du höll ord.
Du skyddade mig från hvarje gick, vakade när jag sof och mins du -- du
Att vara i Caros ställe -- ja, så var det.
fara, fann dig i hvarje nyck, följde mig hvart jag fick vara hur ond du ville, så kom du ändå genast bara jag ropade: Caro ici! Nå, mins du, hällde vatten öfver dig och lät det frysa till när jag en gång ställde dig midt i en snödrifva, is för att få en »lefvande snögubbe» (skrattar muntert).
Jag var allt stygg emot dig ibland.
Det gjorde ingenting.
Jag tyckte om det -- --.
VIOLA (vaknar upp som ur en dröm).
sett hvarandra sedan mitt giftermål.
Det är nu... 5 år.
3 månader och 4 dagar sedan.
Du för lika noga räkning som efter en död, VIOLA.
Ja, åren förändra.
Vi ha inte
Nå du har väl öfvertagit hemmanet nu?
För länge sedan.
Du är kanske gift?
Din mor sköter således hushållet?
Lilly lefver ännu.
Och jag som alldeles glömt att fråga efter VIOLA.
min gamla favorit!
Hon orkar väl inte arbeta så mycket nu?
Hon har inte varit i selen på 2 år.
Och hon får lefva ändå?
Jag lofvade att ha henne till dess hon dog VIOLA.
farne Nils.
Och du håller dina löften du, stackars oer-
-- Är din man snäll?
Lilly förstår allting -- hon är min bästa vän.
Och din svärmor?
Är känd som ett utmärkt fruntimmer.
Du är således lycklig?
Ser jag inte så ut?
ovanligt lycklig.
Då narras mitt ansigte.
Jag känner mig nu NILS.
tystlåtna lekkamrater.
Hvar bor du?
Hos prins Oscar.
Du är lika ordkarg som förr, Nils.
Vi voro
Det var ståtligt.
VIOLA (leende).
Hotell.
Måste gå nu.
Men du måste se min lilla gosse först.
Jag tycker inte om gossar.
Din lilla flicka dog?
Innan Alf föddes, ja.
förut, hos din mor.
Du har blifvit lik henne.
Du bor fint här, Viola, men det var trefligare
Har du varit i Stockholm förut?
Nå, men hvem hjelper dig då till rätta?
Bekant.
Lund från Hagby. NILS.
Adjö, Viola.
lofvar du det?
Men i morgon blir du här hela dagen -- NILS.
Jag har så mycket, mycket att fråga dig om, Jag ska' komma.
Tidigt?
Tidigt.
jag kunde få.
(Följer Nils till dörren.
Nils går.
Nils. för din gåfva!
Det var det käraste
Viola kysser qristen från moderns graf och lägger
den i en bibel, som hon tar ur bokskåpet, samt gömmer ansigtet i de öfriga blommorna).
Så de dofta! i en stol.)
Hvad hjelper gråta!
Vår, barrluft, hem och lycka.
(Kastar sig gråtande _________
stötte ihop med din unge vän i förstugan. relse).
Seså der ja, nu är den saken uträttad.
MILDE (från fonden).
VIOLA (söker beherrska sin rö-
Ja, han hade brådtom och måste gå.
Konstig kurre, den der.
Ful som stryk och MILDE.
hederlig som synden, höll jag på, att säga.
Nå på det hela taget är synden det hederligaste vi ha, ty den är åtminstone oförfalskad.
Vagnen är här inom en halftimma.
(Hittar en nål på golfvet och sätter den på sig.)
ska' farbror...
Då ska' jag göra Alf i ordning.
Men hvad MILDE.
att roa mig med.
(Viola går titt venster 2.
Milde har jag nu glasögonen!
Se så, nu har jag glömt dem.
Ja, då lär det väl inte bli myckel läsa af, svärta!
Bry dig inte om mig!
Jag har tidningarne
sätter sig i en soffa för att läsa tidningarne.) Hvar
Tänk hvad papper och tryck_________
REKTORSKAN. fram till bordet, der hennes arbete ligger, utan att varseblifva Milde.
För Seså, nu är nålen borta. sig).
REKTORSKAN (från höger; går
uppsökt sitt -- -- etui.
(Lemnar henne nålen.)
Förlåt, herr kamrer, jag hade ingen aning MILDE.
Nej, visst inte, fru rektorska; den har bara
MILDE (reser sig hastigt).
om att ni ännu var qvar.
öfverraskningar ibland.
(Rektorskan gör min af att REKTORSKAN.
Ja, man råkar ut för sådana der behagliga
gå.)
Kunna inte vi två gamla prata bort en stund?
Det torefaller mig som om vi ingenting hade MILDE.
otalt med hvarandra.
Det var grymt sagdt.
som vore bäst ha osagda.
Eller också kunde ord komma att uttalas, MILDE.
sägas bör sägas.
Åh, hvarför det?
Allt, som kan REKTORSKAN.
kort!
Nå, så må vi två en gång spela med öppna MILDE.
drifver, men det älskar jag med passion.
(Rullar fram en emma.)
Var så god, fru rektorska.
Det är er tur »att ge».
Förtjust.
Rent spel är det enda spel jag
länge -- det är sant.
Hvad menar ni med att
Ni menar att jag »tagit emot» tillräckligt
REKTORSKAN (sätter sig).
förfölja mig som ni gör med era bitande sarkasmer och förgiftade infall?
Hoppas ni att kunna drifva mig ur huset?
REKTORSKAN (häftigt).
gutal år tillbaka lockade några tårar i de blå violögon ni tillbad -- inte sant? hyllning för min fot
Ni kan aldrig förlåta mig att jag för ett tjuHvad rådde
REKTORSKAN (lugnt).
jag för att hennes man envisades att lägga sin MILDE.
Men att ni tog upp den, det rådde ni för.
Förlåt, jag upptog den.
Herr kamrerns fina MILDE.
REKTOKSKAN.
omdöme torde inte ha svårt att upptäcka skilnaden.
Mins ni, fru rektorska, hvad ni svarade när
jag talade om den unga hustruns förtviflan der hon satt ensam och bortglömd.
REKTORSKAN. MILDE.
fogel och inte förstod att hålla honom i bur var sitt öde värd.
Jo, ni svarade, att den som hade en dyrbar
Det är min åsigt än i dag.
jag att åtminstone förbittra dess sötma.
När jag inte kunde beröfva er segern, svor
onda genius.
Hvart jag gick förföljdes jag af
Och ni höll er ed.
Under tio år var ni min
edra elaka stickord, edra hånfulla anmärkningar, edra -- förolämpande artigheter.
Slutligen fick återfinna er på min väg, lika hämdlysten, lika oförsonlig som någonsin förr.
ni hefordran hit för att jag nu, efter tio år, skulle
var jag idel mildhet och försonlighet.
Först sedan jag öfvertygat mig om att ni sakta, men säkert, tog makten i edra händer och lika hänsynslöst sköt
Förlåt, fru rektorska, men de första månaderna
dottern åt sidan som förr modern, demaskerade REKTORSKAN.
jag mina batterier ånyo.
Viola får inte uppoffras.
Uppoffras, min Gud, det låter som om jag MILDE.
vore en varulf.
bordt göra allt för att hindra er sons giftermål med er rivals dotter.
REKTORSKAN (rycker lätt på axlarna).
Det förefaller mig, fru rektorska, som om ni
partiet opasssande för min son och gjorde allt för att hindra det; men förgäfves.
Oscar var van att få hvarje nyck uppfylld och understöddes dess-
Hon var aldrig min rival.
-- Jag ansåg likväl
utom af sin far, som fattat ett besynnerligt tycke för denna obetydliga flicka.
nyck!
Nyck!
Oscars giftermål skedde då af en REKTORSKAN.
lika lite som hennes mor förstår att göra sitt finna sig i följderna.
Kalla det hvad ni vill.
Visst är att Viola
hem gladt och tilldragande -- och får, som hon, MILDE.
att hennes barn skulle komma under en så kärleksfull moders vård.
Och ändå dog hennes mor, tackande Gud
Det hade varit en bagatell -- för er -- MILDE.
Att ni inte beröfvade henne hennes illusioner!
teller, som en man med hjerta inte gör sig skyldig till.
Det är möjligt; men det fins vissa baga-
godhet och öfverseende.
Oscar behandlar ju dessutom Viola med största MILDE.
Öfverseendet förefaller mig behöfva komma
från hennes sida; Oscar ta'r sina husfaderliga pligter mycket lätt.
allt hvad en hustru kan begära.
Oscar är godhjertad, frisk, hederlig.
Det är MILDE.
af stål; nu kokas den ihop af guttaperka och är som bilda en glad garçon -- att de på samma gång bilda en dålig äkta man.
Det torde hon knappt rå för.
Hederlig, ja.
I fordna tider smiddes hedern
så ofantligt tänjbar.
Oscar har alla de egenskaper
Har Viola beklagat sig?
tare väg.
Hade hon det gjort, så hade jag gått direkMen jag känner i luften att allt inte är REKTORSKAN.
som sig bör.
som mången gång förut, allt för mycket gällande. skans hand).
Herr kamrerns lifliga inbillningskraft gör sig nu, MILDE (fattar hastigt rektor-
sona mot dottern hvad ni brutit mot modern,
Fru rektorska, blif Viola en sann vän, för-
hjelp henne att vinna sin mans fasta, allvarliga
kärlek, inverka på honom så som blott ni kan
inverka, och jag skall från trogen fiende förvandlas till den ödmjukaste, tacksammaste undersåte.
erkänna sig besegrad, och det gör jag inte.
Spelet mellan oss två står nu helt annorlunda än förr och jag fordrar, hör ni, herr kamrer -- jag
För att ingå på ett fredsförslag måste man
fordrar att bli behandlad med den aktning, som en hvar, trots edra galna beskyllningar, är mig skyldig.
REKTORSKAN
Krig således?
Jag tänker inte anfalla, endast försvara mig.
Som ni behagar, min nådiga.
.Mitt vapen REKTORSKAN (går mot höger). MILDE.
(mjukt).
blir som hittills: synålar!
hvarmed ni ämnar genomborra mig, komma att träffa den ni helst vill skydda!
Se der mitt vapen (går).
Akta er, herr kamrer, att inte de synålar,
retar inte lejoninnan, om man ämnar binda henne.
Slagen, Milde.
Illa speladt, min gosse.
Hvilken qvinna! -- Stackars Viola!
Det enda din
gamle vän har kunnat uträtta har varit... att klippa klorna af sig sjelf (går till venster, 2). _________
OSCAR (från fonden, blek, med ranstäldt ansigte).
(Slår upp dörrarna till höger. mamma!
O min Gud, min Gud!
Hvad ska' jag göra?
Hvad har inträffat?
REKTORSKAN (från höger). OSCAR.
torskans hals och brister i gråt.)
Mamma, mamma!
(Slår armarna kring rek-
Så tala då!
förlorad, en vanhedrad man.
Min son vanhedrad!
Hvad som händt?
Jo, att din son är en REKTORSKAN.
bedraga -- att det blott var ett lån, som jag... på hans axel).
Du, mamma, ska' förstå, att jag aldrig tänkt REKTORSKAN (lägger handen tungt
uttryck dig kort!
(Lyssnar vid dörrarna).
Tala sakta och OSCAR (talar sakta och fort samt ser sig omkring).
En man utan pengar har föga anseende der och jag ville bli ansedd.
Alltnog, jag skuldsatte mig och fick resa endast på det vilkor, att jag inom
Mitt lif i Göteborg kostade mycket pengar.
en viss tid skulle skicka liqvid för de största beloppen.
Att göra några besparingar på min lön blef omöjligt.
Min ställning i banken här gjorde nog, i en olycklig stund -- lånade jag hvad jag behöfde -- du förstår -- REKTORSKAN.
det lätt för mig att åtkomma penningar. -- Allt-
Nu har Alm upptäckt alltsammans.
Vet någon mer än han om saken?
jag har endast uppskjutit afbetalandet dag från dag.
REKTORSKAN. OSCAR.
Jag svär att jag aldrig ämnat taga dem;
Omkring 5,000 kronor, tror jag.
Och för en så lumpen summa har du kanske OSCAR.
förfalskat, olycklige!
Men, mamma, så hör då!
Hur lång anståndstid har du fått?
Till i morgon.
Pengarne måste anskaffas, hör du, måste.
är öfveransträngd och...
Det är omöjligt på så kort tid.
Min kredit
Du måste låna.
Omöjligt?
Här får inte finnas något omöjligt OSCAR.
Låna, och af hvem?
Du har vänner.
Vänner?
Nej, supbröder!
Pantsätt ditt bo!
Det är obetaldt.
Du är således ruinerad?
Nej, men jag behöfver tid, tid framför allt.
Alm måste bevekas, mutas.
anser sig redan ha gjort mer än han bör som
Han är obeveklig och omutlig som ödet, och
skänkt mig dessa fattiga timmar (vrider händerna).
Beherrska dig!
Förebär illamående. _________
Veklig klagan hjelper föga.
Tyst, någon
hemma, Oscar!
Besynnerligt att inte vagnen kommer.
Du OSCAR.
MILDE (från venster 2).
illamående -- svindel --
Ja -- ja -- jag har träffats af ett häftigt MILDE.
Obehaglig åkomma, det.
Oscar har lidit deraf alltsedan sin barndom.
Kors, har han det?
Kullerbytta brukar vara OSCAR.
mycket bra medel mot svindel.
Farbrors skämt är hjertlöst.
Skämt?
Nej, det var fullt allvar.
Gå in till dig och hvila litet, Oscar! (Oscar, MILDE (lägger handen på Oscars axel).
som förkrossad sjunkit på en stol, hör henne inte.)
Har något tråkigt inträffat, Oscar?
REKTORSKAN (hastigt).
MILDE (artiyt).
torskan.
Ingenting att tala om, menar kanske fru rekOSCAR (spinger upp).
Farbror, jag måste ha pengar, mycket pengar!
REKTORSKAN (afsides).
Jaså, var det svindeln?
eller 5,000 kronor mot 10 -- ja, 20 procent?
Känner farbror någon som kan låna mig 4
mitt umgänge.
Nej, det gör jag inte; procentare hör inte till
Jag måste ha pengar!
OSCAR. MILDE.
är aldrig svårt; att betala är värre.