Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om förhållandet nu är så, som det väl också bör vara, frågas då: hvarföre äro bruksegare, som hafva rättighet att deltaga i val af klockare eller orgelnist, befriade från skyldigheten att jemväl deltaga i desse personers aflönande?
För afhjelpande af det obilliga häruti, vågar jag hos Rikets Höglofliga Ständer vördsamt föreslå: att ett stadgande måtte utkomma, som påbjuder, att egare af bruk icke äro befriade från att deltaga uti aflöning till klockare eller orgelnist i mån efter rösträtt.
Stockholm den 29 November 4862.
A. Medin, från Kronobergs län. 420 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Af Henric Hansson från Wesler-Norrlands län, om förbud för skattebonde att om försäljning och öfverilning af på hans hemman befint lig skog upprätta kontrakt pä längre tid än 4 är i sender.
I sednare tider hafva på olika trakter af vårt fädernesland blifvit anlagda ångsågar, afsedda alt i stor skala åstadkomma bräder och plankor m. m.
Lika glädjande det är att industrien uppsöker och tillgodogör tillgångar, som förut stodo utan värda och utgjorde döda kapitaler, lika sorgligt skulle det vara, om denna industri, för långt drifven, inom en ej långt aflägsen framtid skulle förvandla stora landssträckor till ödemarker, i grund förstöra flera hemman, hvars enda värde ligga i skogen, samt göra det omöjligt eller åtminstone i hög grad försvåra möjligheten att å ett dylikt skoglöst hemman finna en anständig bergning.
Och af en sådan fara botas vi snart nog.
För att nu endast beröra förhållandet inom min hembygd, Södra Ångermanland, så hafva derstädes under loppet af några få år blifvit uppförda icke mindre än fem dylika skogsfrossare, i trakten af Nyland vid Ångermanelfvens utlopp.
Det för dessa sågverk erforderliga belopp timmerstockar anskaffa verkens egare på del sätt, att de dels af hela byalag, dels af enskilde hemmansinnehafvare betinga sig rättigheten att, emot ett visst öfverens kommet pris, få å deras skatte-skogar efter behag hugga och sig lili nytta använda ståndskogen till ett visst (miltal i genom,skäring, för hvarje träd räknadt, hvilket vanligen sättes så iågt, att äfven den omogna skogen tillitas.
Åfverkningstiden bestämmes mycket olika, varierande emellan 10 och 50 år.
Förledd af den skenbart höga betalningen har mången oförsigtig och oerfaren skattebonde inlåtit sig i dylika affärer, dem lian dock inom kort bittert ångrat, då han fått se sitt förut lugna hemman afklädas dess bästa prydnad, beröfvas dess förnämsta värde.
Stundom komma härtill förebråelser af barn och anhöriga för det han genom en långt utsträckt afverkningstid ingripit i efterkommandes fria disposition öfver hemmanet.
Efter nämnde tids slut belinnes skogen så hårdt medtagen, alt egaren ofta saknar byggnadsvirke för eget behof.
Skogslöseskillingen, i de flesta fall erhållen de första åren af den kontraherade tiden, har emottagaren långt för detta lefvat upp i lättja, lyx och öfverflöd; intet har blifvit användt på jordbrukets förkofran.
Hemmanet saknar allt värde och dess innehafvare nedsjunker nu i största fattigdom — ja, exempel fattas ej, att dylika personer fallit fattigförsörjningen lill last.
Kan Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 283. 421 Staten liknöjdt åse ett så tanklöst förfarande?
får den tillåta nuvarande generation att genom berörd a oförsigtiga handlingssätt betaga kommande slägten tillfälle till tarflig utkomst?
— Eller bör den ej, medan ännu är lid, uppträda och genom ändamålsenliga lagstiftningsåtgärder i della hänseende betrygga äfven efterkommandes, det är dess eget, fortfarande välbefinnande?
Men hvad bör göras?
Jag vågar derföre vördsamt föreslå: att det inä förbjudas skattebonde, all muntligen eller skriftligen uppgöra kontrakt om försäljning och öfverhaltig af skogen pä dess egande och innehafvande skattehemman för längre tid än 4 är i sender.
Upprättas dylikt kontrakt för längre lid, må det i alla afseenden vara ogiltigt.
Henric Hansson, från Wester-Norrlands län.
Af Henric Hansson från Wester-Norrlands län, om statsanslag till en brobyggnad öfver Sollefteå fors i Ångermanelfven.
Under det alt innevånarne i Sveriges nordligaste landskap med glädje se de ändamålsenliga kommunikationsanstalter, som inom sydligare delen af vårt fädernesland inrättas genom jernvägsanläggningar m. m., hvilka alla befordra en lifligare cirkulation inom statskroppen och derföre fördelaktigt inverka på hela Statens välbefinnande, så hoppas vi nordboer å vår sida, att ombuden från de södra och mellersta länen skola fästa ett billigt afseende på våra behof af förbättrade kommunikationer — och, om de det göra, anvisa medel för sagde behofs afhjelpande.
Ett svårt hinder för samfärden, i rigtning från norr tili söder och tvärtom, emellan menniskor i våra trakter möter i de otaliga strida strömmar, som från vester till öster genomskära Norrland.
Man har naturligtvis ryggat tillbaka för de stora kostnader, brobyggnader öfver så forssande vattendrag skulle föranleda och derföre i det längsta sökt hjelpa sig fram öfver dem medelst färjor — så äfven i 422 Motioner i Bonde-Ståndet 1863.
Sollefteå socken, belägen i en folkrik ort vid Åugermanelfven, * nii! nedanför det ställe, der densannna upptager Faxelfven samt 10 mil från Hernösand, mellan hvilken stad och Sollefteå liflig gemenskap underhålles på Ångermanelfven med icke mindre än sex ångbåtar.
I närheten af Sollefteå finnas tvänne färjställen, det ena nedanom Sollefteå fors vid Skedums by intill Sollefteå rågång, det andra på en fjerdedels mils afstånd från Sollefteå ofvanom nämnde fors.
Dessa färjställen äro, i anseende till den starka strömmen, städse svåra, ofta lifsfarliga att öfverfara; och hafva under de sednare åren på dylika färder åtskillige personer drunknat (ibland andra f. d. talmannen Nils Strindlunds 20:årige son).
Åtskilliga tider af året, såsom vid isläggningen och islossningen, gifves intet sätt att komma öfver elfven, till stor afsaknad för trafiken, hvilken å nämnde ort (såsom enda öfverfartsstället för resande och lorbönder, som ämna sig från Sollefteå till norra ådalen och tvärtom) är mycket liflig.
Under loppet af sju års tid hafva af ortens innebyggare blifvit påkostade mer än 40,000 R:dr för åstadkommande invid ena färjstället af en bro — och en dylik var redan färdig samt under loppet af år 1857 till begagnande öppnad, men bortfördes af strömmen.
Vi stå nu utan ; skall det så förblifva ?
— Jag fruktar det; såvida icke Staten skulle finna det lämpligt samt i sitt intresse att kraftigt mellankomma.
Sedan sistberörda år hafva vi icke varit overksamma, utan, till vinnande omsider af ett lyckligt resultat, medelst behörigen förordnad ledamot af Vågoch Valtenbyggnadskorpsen låtit anställa undersökningar samt afvågningar och upprätta kostnadsförslag, hvilket (då brobyggnaden, såvida den skall blifva varaktig, enligt bemälde ijenstemans utstakning, bör läggas emellan båda färjplatserna midt i Sollefteå fors, såsom det enda ställe i närheten, der säkra landfästen å ömse sidor möta) uppgick till den betydliga summan af 100,000 R:dr Runt —som troligast icke skola blifva tillräckliga.
Jag vågar derföre vördsamt hemställa: att Rikets Ständer täcktes af allmänna medel anvisa ett anslag, ulan återbetalning sskyldighet, stort 100,000 R:dr R:mt, till en brobyggnad öfver Sollefteå fors i Ångermanelfven; och anhåller jag om remiss till Höglofliga Stats—Utskottet, der jag, innan ärendet till behandling förekommer, skall inlemna syneinstrument och kostnadsförslag, jemte öfriga handlingar i målet.
N:o 284. 423 N:o 284.
Rundbäck från Göteborgs och Bohus län, om indragning af karantänsinrättning en på Känsö, samt der anställde tjenstemäns uppförande pä indragningsslat.
Af redan kända och erkända skäl, sorn derföre icke behöfva upprepas, har raan på sednare tider funnit för godt förklara alla karanlänsinrältningar obehölliga.
Ett undantag härifrån har man gjort för Känsö karantänsinrättning vid rikets vestra kust, ehuru icke några talande skäl, eller något behof för denna inrättnings bibehållande torde förelinnas.
Af denna anledning och emedan Statsverket i och för denna inrättning får vidkännas en icke ringa årlig utgift, är det jag här får äran hemställa : alt Känsö karantänsinrättning mätte med första upphöra, Kronans byggnader och annat tillbehör derstädes för Statens räkning försäljas och de nuvarande tjenslemännen vid denna inrättning uppföras pä indragningsslat, örn de dertill äro berättigade.
J. Rundbäck, från Göteborgs och Bobus län. 424 Motioner i Bonde- Ståndet 1862.
Af .1. SS timi bäck från Göteborgs och Bohus län, om revision af Kongl. Förordningen den 2i September 186 i, angående tillsyn d förmyndares förvaltning af omyndigs egendom.
Ehuru nyligen utkommen, visar dock redan erfarenheten, att Kongl.
Maj:ts nådiga Förordning, angående tillsyn å förmyndares förvaltning af omyndigs egendom, den 24 September 1061, icke i de
Hesta fall motsvarar sill ändamål att bättre än förut värna och bevara omyndigs rätt, hvarför jag af flera skäl anser en fullständig revision af berörda Förordning vara af nöden.
För att bevisa detta, torde det icke vara af nöden att här utförligare vidröra alla de olägenheter, kostnader och stridiga tolkningar, hvartill denna Förordning under sin korta tillvaro gifvit anledning, helst Justitie-ombudsmannen i sin sednaste embetsberättelse derför så utförligt redogjort.
Jag vill alltså inskränka mig
Sill ett par anmärkningar, som icke i berörda embetsberättelse synas vidrörda.
Ben lörsta al dessa anmärkningar gäller stadgandet i 4 § af olvanberörda Förordning, alt förmyndare skall för hvart år afsluta räkning olver allt det han har om händer.
Denna föreskrift är för förmyndare ganska svår och ofta overkställbar, i Ihy alt lian icke med bästa vilja alltid kan indrifva myndlingens räntor och inkomster på dato.
Exempel gifves, der förmyndare, för att erhålla räntor och arrenden för omyndigs egendom, har måst lagsöka och processa sig till dessa, hvarföre, i anledning af vår sena lagskipning, hela år kunnat förflyta, innan dessa räntor och arrenden kunnat indrifvas, men äfven om lagsökning icke är af nöden, inflyta sällan räntorna på dato; men skall förmyndare hvarje år göra reda och räkning, så måste han alltså förskottera dessa räntor, för dessa förskott eller räntor derå kan förmyndaren emellertid aldrig blifva godtgjord af gäldenären, som innehar myndlingens gods, ty lagen förbjuder taga ränta på ränta.
Det synes dessutom hårdt, att en förmyndare, som ofta mot sin vilja blir tvingad emottaga detta besvärliga kall, skall kunna tvingas till att låta inteckna sin egendom för myndlingens säkerhet.
Men om förmyndaren genom den nya Förordningen är kommen i en tvetydig ställning, är myndlingen det icke mindre genom de förökade utgifter, som den nu får vidkännas för att få sina ofta ringa medel förvaltade; ehuru dermed icke kan visas att säkerheten för dem blifvit större.
För egen del inser jag icke hvartill alla dessa vidlyftiga granskningar af förmyndare-räkningarne skola tjena, när Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
425 när icke derigenom större säkerhet för myndlingen, men väl större besvär för förmyndare åstadkommes.
Eller i hvad slags ansvar stå gode män, socknenämnder eller häradsrätterne, ifall myndlingens medel skulle förskingras?
Står soeknenämnden i något slags ansvar, hvarföre då icke lemna hela förvaltningen af omyndigs egendom i socknenämndens vård?
Härigenom skulle större säkerhet vinnas, när en för alla och alla för en af socknenämnds-ledamöterne ansvarade för myndlings medel.
Erhölle soeknenämnden 1 procent af myndlings inkomster, klefve den nog aflönad och denna bchöfde blifva myndlingens enda utgift, emedan lösen för alla förmyndareförordnanden ni. fl. omkostnader icke vidare voro af behof.
Detta mitt förslag om att socknenämnd skulle helt och hållet öfvertaga förmynderskapen vill jag emellertid icke längre utbreda mig öfver, utan öfvergår till min sista anmärkning.
Denna gäller vissa domares åsigt, att de, antingen förmyndare begär det eller ej, icke allenast anse sig berättigade lemna bevis öfver det summariska utdrag, sorn förmyndare skall till Rättens ordförande inlemna, och derför laga lösen, utan somliga anse sig äfven vara berättigade att häröfver lemna protokollsutdrag och laga full lösen för det.
På grund af hvad jag sålunda haft äran andraga och med hänvisning för öfrigt lill den redogörelse, Justitie-ombudsmannen i sin sednasle embets-berättelse i detta ämne lemnat, får jag härmed vördsammast föreslå: det Kongl.
Maj:ts nådiga Förordning den 24 September 4861, angående tillsyn å förvaltning af omyndigs egendom, måtte till alla delar blifva reviderad.
Stockholm den 29 November 1862. J. Rundbäck, från Göteborgs och Bohus län.
Fröt. 1862 $ 1863. 11 Sami. 4 Afd. 54 426 Motioner i Bonde-Ståndet 1S62.
N\o 286.
Af «J.
Randbäck från Göteborgs och Bohus län, derom att fabriksbolag mätte til/förbindas att lemna fattigskatt till hvarje kommun, der de sin rörelse bedrifva m. m., äfvensom att fatligvdrds-inspektörer mätte förordnas.
Bland samhällsvigtiga frågor intar väl den huru samhällets lidande och nödställde medlemmar höra bäst och rättast understödjas, ett framstående rum.
Man kan visserligen icke heller neka alt mycket blifvit vidgjordt för lösningen af denna stora fråga inom vårt land, ja, i hvad fattigvården angår, ordnades genom Kongl. Maj:ts nådiga Förordning, angående fattigvården i riket den 13 Juli 1855, mycket på ett tillfredsställande sätt.
Likaledes har man på ett rättvisare sätt uti de nya kdmmunallagarne sökt ordna och fördela bidragen till fattigvården o. s. v.
— Allt detta kan man medgifva, ulan alt derföre hafva sagt, det icke nödiga förändringar i regleringen af fattigvården icke vidare tarfvas.
Dessa nödiga förändringar anser jag framför allt vara behöfliga i våra fabriksdistrikter: ty nekas kan val icke, att kommunerna derstädes kommit i en annan ställning, i hvad fattigvården angår, än hvad den der var förut.
Fabrikerna, så förträffliga de å ena sidan kunna vara, äro å andra sidan icke berömvärda; emedan de på vissa orter, så snart de förläggas på landet, framtvinga en öfverbefolkning, och stor deraf sig härledande fattigdom m. m.
Man löper väl icke häraf så särdeles stor lära så länge inga rubbningar i fabrikernas jemna gång inträffa; men vid hvarje äfven den minsta stockning inträder ett motsatt förhållande.
Framför andra fabriker, som lida och äro beroende af konjunkturerna, äro bomullsfabrikerna, emedan de så mycket äro beroende fluktuationerne på verldsmarknaden.
Särdeles hotande och stor synes faran för dessa fabriker för närvarande, emedan de i anledning af det amerikanska kriget hafva svårighet att erhålla råämnen.
Redan hafva derföre flere af våra bomullsfabrikanter upphört med att arbeta eller åtminstone inskränkt arbetstiden och arbetspersonalen.
Huru länge detta menliga förhållande skall fortfara, är svårt att förutse, men hvad man redan ser och kan iörese är det elände, som bland fabriks-arbetsskarorna måste i följd häraf inträda.
Utan att underkänna hvad flere fabrikanter gjort för sina arbetare och för alt hålla fabrikerna i verksamhet, kan man dock icke underlåta fästa uppmärksamheten derpå, alt alltför litet blifvit vidgjordt lill betryggande af fabriksarbetarens existens när någon kris inträffar.
I de flesta fall ser det så ut, Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
427 sora hade man aldrig tänkt på några kriser; men då dessa hädanefter oftare än förr torde inträffa, måste man vara betänkt på något botemedel för dessa, särdeles hvad vidkommer arbetarne.
Att i kritiska ögonblick kasta hela omsorgen på kommunen och att den dermed skall vara nöjd, är mer än hvad man rimligtvis kan begära, ehuru lagen för närvarande lemnar stöd för en sådan uppfattning.
Såsom ett försök alt ställa kommunen och fabrikanten i en rättvisare ställning till hvarandra och att på något sätt söka förebygga det menliga inflytande för arbetare-familjerna, som kommande. kriser i fabriksväsendet möjligen skulle hafva, likasom för att få en bättre öfversigt öfver fattigförsörjningens tillstånd inom riket, får jag härmed vördsammast föreslå: l:o Det 10 § i nu gällande fattigvårds-förordning måtte få tillägg i den syftning, att bolag, som hafva fabriker å ena orten, men styrelsen å en annan, icke kunna undandraga sig lemna fattigskatt till hvarje kommun, der de sin rörelse bedrifva. 2:o Alt hvarje fabrikant, som drifver så stor rörelse, att för rörelsens bedrifvande erfordras mera än 10 arbetare, fabriksidkaren må kännas skyldig att för hvarje arbetare per månad afsätta till en pensions- och un derstödsfond för dessa 25 öre R:mt, och att dessa afgifter öfverlemnas till kommunal-nämnden, hvilken dessa medel jemte fabrikanten förvaltar på så sätt, att, utom då svårare kriser inträffa, kapitalfonden icke må tillgripas, men den årliga räntan deremot till understöd utdelas.
Fördelen för såväl fabrikanten, arbetaren och kommunen att ega en så beskaffad fond, hvilken på så sätt kan bildas utan att blifva tryckande, är så i ögonen fallande, att några vidlyftiga bevis derför icke torde vara af nöden andraga.
För att emellertid efterse huru dessa medel, såväl som många andra, förvaltas och för att tillse huru fattigförsörjningen i allmänhet handhafves, anser jag, att en fattigvårdsinspektör för hvarje stift eller län vore af nöden.
Denna befattning och skolinspektörs-befattningen torde lämpligen kunna förenas i en person.
Vilkoret härför vore blott, att härtill utnämndes duglige och praktiske män, hvilka så aflönades, att de kunde egna hela sin tid åt detta sitt anspråksfulla kall.
— På grund häraf får jag alltså lika vördsamt föreslå: 5:o det fattigvårds-inspeklörer, i likhet med skolinspektörer, måtte förordnas.
Rundbäck, från Göteborgs och Bohus län. 428 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Af 3.
Rundbäck från Göteborgs oell Bolms län, om befrielse för rote hållare från ali ansvara för båtmans beklädnads- och utredningspersedlar och sagde persedlars anskaffande af Kronan.
Vördsammast får jag härmed lästa uppmärksamheten på ett ärende, som, enligt mitt förmenande, är af stor vigt.
Vi känna alla, att manskapet vid den indelta arméen för närvarande dels af Kronan, dels af rust- eiler rotehåiiarne förses med vissa beklädnings- och utredningspersedlar.
Denna delning af rusthesväret skulle, efter min och fleras tanke, blifva vida billigare och ändamålsenligare, om Kronan ensam öfvertoge detsamma.
Det skulle blifva billigare och ändamålsenligare derföre, att persediarne, som på en gång beställdes, kunde blifva lika till qvalitet, form och snitt.
Alla dessa besigtningar och kasseringar med Ihy åtföljande trassel skulle försvinna, emedan detta undangjordes på en gång, när leverantören aflcmnade persediarne.
Persediarne skulle alltid, då de af fabrikanten inköptes en gros, blifva billigare, än hvad förhållandet kan blifva, när den ena persedeln skall köpas här, den andra der, än af den ene än af den andre, ofla ulan alt man vet hurudan persedeln skall vara.
Af dessa och flera andra skäl tror jag alltså, alt så väl Kronan, som rotehåiiarne och manskapet skulle vinna på en förändring härutinnan.
Synnerligen skulle detta blifva fallet om Kronan för båtsmansrotarne, som så ofta skola bestå munderingar, ensam förskaffade samtlige beklädnings- och ulrednings-persedlarne; ty härigenom skulle, utan någon förlust å Kronans sida, utom ofvan uppräknade fördelar, myckel krångel och många besvärligheter för rotehåiiarne försvinna.
En genomgripande reform, i hvad vidkommer indelnings- och rolerings-båtsmännens beklädning, är visserligen redan och sednast vidtagen genom Kongl. Majlis nådiga Förordning den 22 December 1848, men ingenting kunde vara önskvärdare eller mera behöfligt, än alt denna reform efter enahanda grunder vidtoges med de öfriga persedlar, rotehåiiarne ännu skola till båtsmännen utgifva.
Af denna anledning och på grund af hvad jag här baft äran andraga, får jag vördsammast hemställa, det Rikets Höglofliga Ständer för sin del måtte besluta: att rotehåiiarne hädanefter måtte befrias från samtlige indelnings- och roterings-bålsmännens beklädnings- och utredningspersedlar, hvilka Kronan deremot ensam anskaffar, mot det att rotehåiiarne godtgöra Kronan härför Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
429 på samma sålt och efter samma grunder, som enligt Kongl, Maj.ts nådiga Förordning den 22
December i848 redan sker för de persedlar, Kronan åtagit sig anskaffa till båtsmännen.
Om remiss till vederbörligt Utskott anbålles.
Rundbäck, från Göteborgs och Bohus län.
Rundbäck från Göteborgs och Bohus län, om ändring * föreskrifterna angående rösträtt vid orgelnist-, klockare- och skollärareval.
Som inom vårt land ännu förefinnas flera olika och principvidriga författningar, angående bestämning af rösträtten vid åtskilliga val, så torde tiden och rättvisan kräfva, alt dessa föreskrifter, som numera endast förorsaka missbelåtenhet, trassel och orättvisa, blifva undanröjda.
Bland författningar, som ega så beskaffade fel, får jag här särskildt framhålla dem, hvilka röra rösträtten vid orgelnist-, klockare- och skollärareval.
Angående dessa val stadgas uti Kyrkolagens 24 kap. 50 § följande: ”organisten väljes af kyrkoherden och församlingen, som honom lönar, allt som the theröfver kunna förenäs;” och i samma kap. 31 § heter det: ”klockare skall i lika målto af kyrkoherden och församlingen väljas;” likasom det uti Kongl. Maj:ts nådiga Stadga, angående folkundervisningen i riket, den 18 Juni 1842, § 6 mom. 2 föreskrifves, bland annat, rörande val] af skollärare: ”mellan de på förslag uppförde anställes derefter val af församlingens å sockenstämma samlade röstegande ledamöter, hvarvid rösterna beräknas likasom vid klockareval och ordförandens i skolstyrelsen röst gäller lika sorn kyrkoherdens vid klockareval.”
Huru denna lag: ”klockare skall i lika måtto af kyrkoherden och församlingen väljas,” bör förstås, inhemtas af Kongl. Resolutionen på Allmogens besvär den 20 November 1786, § 22 samt af Kongl. Resolutionen den 20 Juni 1794.
Enligt dessa nådiga resolutioner skall kyrkoherdens röst vid klockareval, följaktligen äfven vid skollärare- och orgelnistval, beräknas till hälften mot försam - 430 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 288. lingens afgifna röster, det vill nied andra ord säga, kyrkoherdens röst utgör tredjedelen af de afgifna rösterna eller så, att när en församling t. ex. å 100 hela hemman har 100 röster, så har kyrkoherden 50.
Denna röstberäkningsgrund tillämpas öfverallt, utom vid klockareval i Skåne, Halland, Blekinge och Bohuslän, hvarest så förfares, som Kongl.
Resolutionen den 17 December 1734, § 78 närmare bestämmer.
Det torde väl knappast behöfva sägas, att en sådan röstberäkningsgrund. som den ofvan beskrifna, icke är tidsenlig eller tillfredsställande för församlingen, som dessa tjenstemän lönar.
Orsaken hvarföre kyrkoherdarne vid dessa val blifvit tillförsäkrade så stor rösträtt får man väl söka deri, alt förr tillkom det kyrkoherdarne att pröfva eller examinera klockarekandidaterna, om de voro skicklige till den tjenst de sökte, och derföre skulle också kyrkoherdarne hafva så afgjordt inflytande på valen, så att församlingarne icke skulle fara vilse och taga en mindre lämplig person.
Om vid en så beskaffad examen bättre män än nu för tiden kommo att bekläda dessa tjenster, lemnar jag derhän.
Det är nog alt vela, det dessa examina numera äro komna ur bruk och alldeles öfverflödiga, sedan stadgadt blifvit, att sökande till dessa tjen— ster måste hafva undergått behörig examen inför annan vederbörlig auktoritet.
Men på samma gång orsaken lill en så beskaffad rösträtt för kyrkoherdarne icke mera finnes, fordrar rättvisan att deras stora rösträtt också uppbäfves och att vid dessa val samma rösträtt må gälla, som vid andra ärendens afgörande på kyrkostämma.
Några betänkligheter för alt icke sitt kall vuxna personer skola väljas, ifall man utsträckte rösträtten eller bestämde den annorlunda, behöfver man icke hysa; ty dessa afhjelpas dermed alt föreskrift gifves, det ingen väljas må, med mindre han styrker sig hafva undergått behörig examen.
På grund af hvad jag sålunda haft äran andraga, får jag vördsammast föreslå, att, med upphäfvande af alla hitintills gällande föreskrifter rörande val af orgelnist, folkskolelärare och klockare, hädanefter mätte stadgas, som följer: