Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid stationer, der skjutsningen för det närvarande är upplåten på entreprenad med bidrag af de skjuts-skyldige, må entreprenören uppbära, utöfver den nuvarande, förhöjd lega, så framt han medgifver, att minst 4/5 af den derigenom uppkommande behållningen, beräknad som här ofvan (2. b.) sägs, kommer de skjuts-skyldige till godo i afräkning å af deni betingadt bidrag.
Majits Befallningshafvande bestämmer den höjda legans belopp med iakttagande deraf, att det i intet läll blifver högre, än som erfordras för att från aila bidrag befria de skjuts-skyldige och ej heller öfverstiger i stad 1 Ridr 20 öre och på landet 1 Ridr Riksmynt. 9:o.
Der forvagnar, som göra reguliera turer, inrättas eller der jernväg framgår och skjuts-åtgången i följd deraf minskas, eger Kongl. Majits Befallningshafvande, uppå anhållan af entreprenör, nedsätta förut föreskrifvet hästantal i den mån forvagns- eller jernvägs-inrättningen fyller behofvet för resandes fortkomst. 10:o.
Der mellan en landsorts skjuts-skyldige innevånare öfverenskommelse blifvit träffad, att gemensamt utgöra de bidrag, som till bestridande af entreprenad-kostnaderne fordras, eger Kongl. Majits Befallningshafvande att till nedsättandet af det belopp, hvarmed detta bidrag af ortens hemman bestrides, vid de särskilda gästgifverierna, efter sig företeende omständigheter, höja skjutslegan inom de ofvan stadgade gränser, dock med iakttagande deraf, att den vid ingen station höjes utöfver hvad sorn erfordras lör att befria de skjuts-skyldige från allt bidrag till denna stations entreprenad.
Som emellertid de åtgärder, Utskottet här ofvan föreslagit, endast kunna leda derhän, att afhjelpa de mest tryckande olägenheterna af skjutsnings-besväret och för den mera genomgripande reglering af ärendet, som Utskottet an ser vara önsklig, erfordras en ytterligare utredning i ämnet, hvarvid erfarenheten om de nu föreslagna åtgärdernas verkan torde kunna lemna en god ledning, får Utskottet vidare vördsamligen hemställa, Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Vtskotlets Betänkande N:o HO, 19 det Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t underdånigst anhålla, att en kommitté må förordnas att, efter det upplysningar från de olika länens i frågan intresserade medlemmar blifvit infordrade, utreda och föreslå, huruvida och på hvad sätt skjuts nings-besväret må kunna från jordbruket skiljas samt denna vigtiga angelägenhet för öfrigt i framtiden på lämpligaste sätt ordnas.
Då Utskottet nu öfvergår till de uti ofvan omförmälda motioner gjorda framställningar, hvilken icke genom
Utskottets här förut afgifna yttranden kunna anses vara besvarade, får Utskottet först i afseende å Anders Anderssons yrkande, att iegan för fordon och selar måtte förhöjas med 50 procent utöfver dess nuvarande belopp, anföra, att då förhöjning härutinnan nyligen, nemligen genom Kongl.
Maj:ts nådiga Cirkulär den 20 December 1854, blifvit i nåder beviljad, Utskottet, med afseende jemväl å den tillökning i skjutslegan, sorn nu blifvit, tillstyrkt, finner sig böra hemställa, att något afseende å detta yrkande icke måtte fästas.
Hvad dernäst angår Kyrkoherden Otterströms hemställan, att ingen samhällsklass må betagas rättigheten att med skjuts betjenas, då den resande är i lofligt ärende stadd, så ehuru Utskottet erkänner riktigheten af hvad sålunda uttalats, finner dock Utskottet, enär hvad Utskottet här ofvan föreslagit endast afser en öfvergång till ett fullständigt ordnande af skjuts-väsendet, dervid jemväl utfärdandet af ny Gastgifveri-ordning torde vara att emotse, för närvarande icke skäl att, i anledning af detta förslag, tillstyrka någon åtgärd.
Beträffande Per Östmans motion, att gästgifvare borde vara skyldig deltaga i den af entreprenör fordrade godtgörelse, i den mån honom före entreprenadens ingående ålåge deltaga i skjuts-skyldigheten, så synes det Utskottet vara tydligt, att, om' gästgifvare deltagit i berörde skyldighet efter hemmans-grund, d. v. s. skjutsat för t. ex. två hemman, då reserv-laget skjutsat för ett, hans bidrag kommer äfven hädanefter att räknas dubbelt, men att i annat läll icke finnes någon grand för ett allmänt stadgande härom, hvadan någon åtgärd i anledning af motionen ej kan tillstyrkas.
I afseende å Nils Svenssons yrkande, att, der transporter och resor kunna verkställas sjöledes, krono-skjuts icke må begagnas, finnes redan stadgande härom i Kongl. Förordningen den 6 September 1842, i följd hvaraf detta förslag icke påkallar någon Rikets Ständers åtgärd.
Vidkommande sedermera Per Benjaminsson och Tobias Linds motioner, angående ersättning för skjuts-uppbudning, har Utskottet ansett olämpligt att föreslå 20 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o HO. en särskild algilt härför, ulan tagit ersättningen för detta besvär i beräkning vid skjutslegans förhöjning; och hemställer Utskottet alltså, att denna fråga måtte få anses hafva förfallit.
Slutligen får Utskottet vördsamligen tillkännagifva, att de här ofvan anförda punkter af Herrar Arnells och Hammars motioner, hvilka alse alt befria de till gästgifvare-skjuts anslagna hemman från snällposternas förskaffande m. m., komma att behandlas i sammanhang med andra förslag, som åsyfta reglering af postskjutsen.
Reservationer: Af Friherre Åkerhjelm, Joh.
Carl: ”Ehuru antagandet af Utskottets förslag till förändring i de genom Kongl.
Cirkuläret den 2 Augusti 1844 meddelade föreskrifter i afseende på skjuts-entreprenader skulle medföra den fördel, att skjuts-legan och de skjuts-skyldiges bidrag komme i ett mera afpassadt förhållande till hvarandra, synas likväl de betänkligheter, som emot förslaget förete sig, vara öfvervägande.
Det förutsätter nemligen beräkningar, grundade på de i allmänhet föga tillförlitliga dagböckerna; •— det ålägger vederbörande embets-mvndigheter att på dessa beräkningar nedlägga ett i hög grad tidsödande och mången gång overkställbar! arbete; — det innebär såsom regel att skjuts-legan kan vid hvarje station vara olika, i stället att undantagsvis tillstädja sådant vid en eller annan station, hvarest nödvändigheten det fordrar; — det skulle hafva till löljd en mångfald af förvecklingar och ökade göromål vid granskning af rese-räkningar i Stats-kontoret och vid Landshöfdinge-embetena; — det medgifver skjutslego-belopp, sorn för 1^8—dels och lörhända äfven 1/4-dels mil icke kunna med antaget mynt betalas; — del lemnar ett vidsträckt fält för Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes pröfningsrätt vid bestämmande af skjuts-legans höjande och sänkningen al de skjuts-skyldiges bidrag, hvilket otvifyelaktigt skulle i ansenlig mån öka antalet besvärs-mål; — det förebygger icke möjligheten för de skjuts-skyldige, som deraf ville begagna sig, att genom öfverenskommelse med entreprenör uppstegra Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o HO. 21 skjuts-legan; — det är al en alltför reglementerande och likväl i vissa fall obestämd beskaffenhet, hvilket, så vidt möjligt är, bör i all lagstiftning undvikas.
Dessa och de flera betänkligheter, som skulle kunna anföras, borde visserligen vika, om det stora och vigtiga ändamålet, att för en längre tid på ett nöjaktigt sätt ordna skjuts-väsendet, genom förslaget afsåges; men då Utskottet i sådant hänseende tillstyrkt nedsättande af en kommitté och de åtgärder, som nu kunde ifrågakomma, således böra hafva till syftemål att i möjligaste måtto bereda en tillfällig lindring i skjutsnings-besväret, och enhet i beslut derom icke kan motses med mindre de skiljda meningarne förena sig om ett förslag, som någorlunda tillfredsställer de olika anspråken, torde tjenligast vara att, såsom öfvergångs-åtgärder, tillstyrka Rikets Ständer, att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla: l:o att skjuts-legan i allmänhet måtte bestämmas till 1 R:dr i stad och 80 öre å landet, samt sistnämnda lega jemväl stadgas för kungs- och krono-skjuts; och 2:o att, i afseende på skjuts-entreprenader, Kongl. Majit, med ändring af Kongl. Cirkuläret den 2 Augusti 1844, måtte dels i nåder meddela sådana föreskrifter rörande entreprenörers skyldigheter, att entreprenaders tillvägabringande i möjligaste; måtto underlättas, dels ock i nåder förordna, att, der skjutsningen bestrides genom entreprenör, legan må utgå i stad med 1 R:dr 20 öre och ä landet med.
1 R:dr milen för hvarje häst, samt att, å landet, när entreprenör fordrar högre bidrag af de skjuts-skyldige, än 30 R:dr Riksmynt per hemman och sådant blifver genom vederbörligt auktions-protokoll styrkt, Kongl. Maj-.ts
Befallningshafvande skall ega bestämma skjuts-legan vid sådan station till 1 R:dr Riksmynt milen för hvarje häst, antingen entreprenad kommer till stånd eller icke”.
Friherre von Duben, A. G. IL, Friherre Falkenberg, C. G., Friherre Alströmer, C. J. 0., Herr von Francken, G. W., Herr af Dalström. G., och Herr Ehrenhoff, G. H. Af Herr af Edholm, E. W.: ”Ehuru jag hufvudsakligen instämmer i den reservation Friherre Åkerhjelm aflemnat, anhåller jag att dessutom äfven få anmäla min olika mening mot det beslut, Utskottet fattat med afseende å 2:dra punkten af Herr Arnells motion, i hvilken föreslås, att bidragen till upprätthållande af entreprenaderna inom hvarje län måtte å alla skjuts-skyldiga hemman fördelas.
Då jag anser att ett utredande al så väl den rättsgrund, hvarpå en sådan fördelning skulle kunna åstadkommas, som af de sannolika följder den skulle medföra, vore af största vigt för skjuts-frågans framtida 22 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o HO. lösning, finner jag <le skäl, Utskottet förebragt mot motionärens förslag, eller att detsamma vid sistlidne riksdag icke lyckades vinna framgång, vara föga tillfredsställande.
Då Utskottet förordar begärandet om en kommittés nedsättning till ordnande af skjuts-väsendet, bade deremot, enligt mitt förmenande, Utskottet äfven bordt tillstyrka Riksens Ständer, att bos Kongl.
Maj:t anhålla, det denna kommitté måtte erhålla uppdrag att i pröfning af skjuts-väsendets reglering i enlighet med ofvan nämnde åsigt på del noggrannaste ingå, helst den väg till ordnande af skjutsen på hvilken many efter utfärdandet af i 044 års författning, i sednare tider framgått, nemligen att befordra entreprenader, blifvit af Utskottet godkänd.
När nu af Utskottets betänkande synes, hvad som för öfrigt äfven är allmänt kändt och öfverklagadt, eller att den ojemna fördelningen af de skjuts-skyldiga hemmanens bidrag till upprätthållande af delta entreprenad-system, är den mest framstående bland de många och stora olägenheter, hvaröfver de skjuts-skyldige rättvist klaga, anser jag att Utskottet, mer än nu skett, bordt vid denna ojemnhet och vid medlen för dess afhjelpande fästa Rikets Ständers uppmärksamhet.
Ett medel till en sådan ojemnhets afhjelpande ligger otvifvelaktig! i förslaget om länsvis — eller måhända öfver hela riket — ingående entreprenad-bidrag.
Antager man antalet skjuts-skyldige hemman, som icke äro till håll- och reserv-skjuts indelade, men som till följe af deras natur när som helst kunna blifva det, til! minst lika stort, öfver hela riket tagne, som de redan indelades, och att bidragen till entreprenaderna äfven å dem fördelades, torde helt andra resultat uppkomma, än dem man nu i Utskottets Betänkande har tillfälle att inhemta, såsom t. ex. om hemman, som betala liera hundra Riksdaler i bidrag, under det andra betala några få skillingar.
Man har visserligen invändt, att en sådan underläggning till skjuts af hemman, som, ehuru skyldige dertill, hittills derifrån varit befriade, vore en åtgärd, både icke fullt laglig och derjemte obillig.
Jag har dock icke, för min del och med stöd af Byggninga-Balkens 20 kap. 5 §. kunnat finna någon olaglighet uti en sådan åtgärd, eller något skäl, hvarföre icke det allmänna derutinnan skulle utkräfva sin rätt; och hvad obilligheten beträffar, synes mig att de, som, på bekostnad af sina hårdt betungade grannhemman, under århundraden undsluppit sina skyldigheter, äro närmast alt vid jenmandel af den tunga bördan taga något på sina axlar.
Man har äfven sagt, att hittills till skjuts oindelade hemman väl kunde lagligen åläggas att, der en ökad trafik så fordrade, med framförande af hästar och åkdon underlätta densamma, men deremot icke åläggas att med penningar bidraga till upprätthållande af entreprenaderna.
Hvad skäl denna åsigt kan hafva för sig, lemnar jag i sitt värde, under förmodan att hvaije skjuts-skyldig, då han ålägges att detta onus in natura fullgöra, snart nog med en måttlig lösepenning skulle önska sig från detsamma befriad.
Då nu således 1734 års lag, å anförda ställe, tillstädjer ”Härads-rälten att lägga hållskjuts efter som nödigt och skäligt profves och af Konungens Befallningshafvande gilladt varder,” Allmanna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o HO. 23 synes anledning verkligen vara för handen, att efter de förnyade klagomål, som riksdag efter riksdag öfver skjutsnings-besvärets olidlighet ingått, pröfva både ”nödigt och skäligt”, att alla hemman, som dertill befinnas skyldige, åläggas att i detta besvär deltaga; åtminstone synes mig en granskning om och i hvad mån detta låter sig verkställas, af Utskottet väl bordt till den begärda kommittéens bepröfvande förordas.
Men utom billigheten af en sådan jemnare fördelning af skjuts-bördorna, torde äfven denna lösning eller åtminstone detta försök till lösning af frågan, måhända i en icke aflägsen framtid kunna leda till hela skjuts-besvärets aflyftande från jordbruket, ett mål, hvartill
Utskottet i sitt betänkande ofta säger sig sträfva.
När nemligen det penninge-belopp, hvarmed ali skjuts-skyldig jord i landet bidrager till skjuts-väsendet,' blir till sin slutsumma kändt och till sin uppbörd regleradt, synes tidpunkten för Post-verket vara inne att till en början å vissa mera befarna vägar öfvertaga entreprenaderna, samt inrätta allmänna fordon, med hvilka såväl post, som resande, fortskaflades, och hvarvid, i enlighet med Utskottets förslag, hästantalet, afsedt för resande, som icke åtföljde dessa i reguliera turer gående vagnar, skulle kunna vid stationerne betydligt nedsättas.
Om sedermera och i den mån, Postverket af denna trafik droge vinst, de skjuts-skyldige hemmanens bidrag efter vissa perioder nedsattes, skulle måhända både den nuvarande skjutsens tryckande hörda å jordbruket och det usla skick, hvaruti våra befordrings-anstalter för resande befinna sig, snart nog vara åtminstone till någon del afhjelpte och ett system på väg att afskaflas, som nn med rätta lika mycket öfverklagas af den skjutsande, som af den som reser.
Och att Post-verkets öfverskott, hvilka redan, enligt hvad kändt är, äro ansenliga, skulle blifva i en framtid tillräckliga att till en obetydlighet, mot hvad nu är förhållandet, nedsätta, om icke att helt och hållet borttaga de skjutsskyldiga hemmanens pénninge-bidrag, torde utan fara kunna antagas, dels vid betraktande af den i allmänhet ökade trafiken, dels äfven dei’af, att i den mån, posten kommer att å jernvägar fortskaffas, de nuvarande omkostnaderne för dess befordring kommer att i högst betydlig mån förminskas och tillgångar sålunda uppstå till en framtida fullkomlig reglering af ett gemensamt post- och skjuts-väsende.
Jag nödgas härvid ytterligare reservera mig mot en ofullständighet i Utskottets Betänkande derutinnan, att ett af afdelningen förordadt. förslag om rättighets erkännande åt Post-verket, att mot en öfver hela riket lika lega af 1 R:dr Riksmynt per mil lå begagna skjuts — ett förslag, enligt min förmening, egande det närmaste sammanhang med skjutsfrågans lösning och Utskottets åtgöranden till densamma — blifvit, lösryckt från det hela, till annat Utskotts behandling öfverlemnadt.
Genom erkännande af en sådan rättighet åt Post-verket, hade nemligen en början till införande af allmänna fordon redan med snaraste varit verkställbar. 24 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o HO.
Det har väl blifvit påstådt, att ett forvagns-system för vårt land, nied dess långa afstånd och glesa befolkning, icke vore rätt tillämpligt, och att, örn ock diligenser och post-vagnar inrättades längs efter de större vägarne, skulle dock sådant på mellanvägar icke låta sig göra, och följaktligen den icke obetydliga del resande, sorn färdas inne i landet och från de stora stråkvägarne aflägset, i stället för att af detta forvagns-system draga någon nytta, tvärtom skulle lida stort men, om den lätthet att äfven på mindre besökta orter erhålla hästar och fordon, som nu förefinnes, på något vis förminskades.
Häruti ligger visserligen en sanning, men vore det icke redan af stor nytta för det allmänna, om en ordnad och på reguliera turer fotad befordring af resande kunde å de större och mera befarna vägarne inrättas, under det det gamla skjutsnings-sättet fortfore, der detta tillsvidare vore det enda utförbara?
En reglering af en i landets ekonomiska förhållanden så djupt ingripande natur, som den af skjuts-väsendet, kan naturligtvis icke på en gång åstadkommas, men otvifvelaktig! måste snart första steget till en sådan tagas, om vårt fädernesland vidare vill göra något anspråk att, i bredd med öfriga nationer, söka underlätta och beqvämliggöra en af de mäktigaste häfstänger för vår tids utveckling — trafiken.
Och då en sådan till sjös är så väl ordnad hos oss, att vi deruti stå lika högt som någon nation i verlden, hvarföre skulle icke något kunna göras äfven till lands, der vi ligga flera hundrade år efter de minsta stater i Europa?
Det är utan tvifvel ett ämne, värdt den samvetsgrannaste uppmärksamhet, att behjerta våra skjuts—skyldiges klagomål, men det allmänna har äfven obestridligen rätt alt fordra förbättringar, der det gör uppoffringar.
Jag finner i Utskottets betänkande den berömvärdaste omtänksamhet om den skjutsande, en högt uppsatt lega, minskade skjuts-bidrag och flere förmåner, men jag har ej lyckats upptäcka en enda större garanti för den resande allmänheten, än som nu förefinnes, att, i utbyte mot dessa beviljade förmåner, punktligare, fortare eller heijvämare blifva forlskafläd.|]
Slutligen får jag äfven anmäla min reservation mot Utskottets motivering vid tillstyrkandet af en kommittés nedsättning eller att den begärda konnnittéen skulle draga sig till nytta den vunna erfarenheten af Utskottets nu föreslagna interimsförfattning.
Som denna erfarenhet icke torde på flere år kunna vinnas, vill del synas som Utskottets mening vore, att med det begärda nedsättandet af kommittéen icke vore för närvarande så angeläget, utan att dermed kunde fasthellre till en obestämd framtid uppskjutas.
Jag inser icke hvarföre man, vid denna riksdag, begär en kommitté, hvars arbets-verksamhet icke gerna, om den förut skall inhemta frukterna af Utskottets interims-författning, kan förrän allra tidigast efter nästa riksdag taga sin början och jag måste] ogilla den motsägelse, hvartill Utskottet här synes gjort sig _ Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 110. 25 sig skyldigt, helst jag ingalunda delar åsigten om de af Utskottet föreslagna interims-åtgärdernas förträfflighet.
Med anledning af hvad jag sålunda haft äran anföra, får jag vördsammast yrka det den punkt af Utskottets betänkande, som rörer nedsättande af en Kommitté, måtte erhålla följande lydelse: det Rikets Ständer må hos Kongl. Majit underdånigst anhålla att en Kommitté må förordnas att, efter det upplysningar från vederbörande blifvit infordrade, utreda och föreslå om och i hvad mån en lika fördelning, länsvis eller öfver hela riket, af alla skjuts-skyldiga, så väl redan till skjuts indelade som ännu oindelade, hemmans bidrag till upprätthållande af entreprenader må kunna leda till skjutsnings-besvärets slutliga lyftande från jordbruket och ett framtida fullständigt ordnande af en gemensam post- och skjuts-inrättning.” Af Herr Behnberg, C. G.: ”Mot
Utskottets beslut i denna fråga får jag anmäla min reservation.
Jag anser nemligen rättaste vägen för att lindra skjutsnings-besväret (då dess aflyftande he'lt och hållet från jorden för närvarande icke kan låta sig göra), utan att allt för högt, till men för trafiken, uppdrifva skjuts-legan, hafva varit, att de bidrag, som erfordras för entreprenaders upprättande, länsvis sammanslås och derefter fördelas till lika summa på alla lagligen skjuts-skyldige hemman inom länet, utan afseende på skjuts-lag; börande likväl dessa bidrag ej få öfverstiga en bestämd maximisumma per hemman.
Der entreprenader med detta tillskott och en fastställd skjutslega af 110 å 10.0 öre per mil icke kunna upprättas, må skjuts-legan höjas af Konungens Befallningshafvande till hvad som motsvarar denna brist i tillskotten, likväl ej öfver 1 R:dr 20 öre utan Kongl. Maj:ts särskilda tillstånd; åberopande jag i öfrigt den närmare utveckling af detta förslag, som linnes upptagen i den' af Herr Lektor Sondén vid Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 89 vid sistlidne riksdag afgifna reservation.
Mot Utskottets nu afgifna, visserligen förtjenstfullt utarbetade, förslag måste jag dessutom anmärka, alt, såsom ett öfvergångs-förslag, hvarför det sjelf anger sig, och afsedt att blott för en kortare tid vara gällande, synes det vara nog inveckladt och föranleda ej blott fortfarande nära nog lika ojemna bidrag från hemmanen, som hittills, utan ock en i högsta grad omvexlande skjuts-lega, hvilket, utom svårigheten för de resande att beräkna rese-kostnaden, kommer att för de embets-myndigheler, som skola kontrollera rese-räkningen, medföra ett mycket ökadt besvär.
Särskildt reserverar jag mig dels emot den i förslaget angående en Kommittés tillsättande intagna mening: ”hvarvid (vid ytterligare Bih. lill R.
Prot. 1856 åf 1857. 8 Sami. 32 Haft. 4 26 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o HO. utredning af ärendet) erfarenheten och de nu föreslagna åtgärdernas verkan torde kunna lemna en god ledning”, hvilken mening synes afse att man visserligen ansett sig ej kunna öppet afstyrka en Kommitté, men helst önskat att den i det längsta uteblifvit, dels ock deremot, att ej bland denna Kommittés åligganden blifvit upptaget alt tillse och utreda, hvilka hemman, som, ehuru lagligen skjutsnings-skyldiga, äro derifrån nu fritagna, äfvensom huruvida en sådan fördelning af skjutsningsbidragen irån hemmanen, som jag i början af denna reservation vidrört, ej vore för frågans lösning ändamålsenlig, om man ock, af en eller annan orsak, ej nu ansett sig böra framställa något förslag i detta afseende”.
Af Herr Bråkenhjelm, P. B. : ”En mer än tillräcklig erfarenhet har ådagalagt, att både skjuts-skyldige och resande äro illa belåtna med det i sednare tider vidtagna sättet att ställa gästgifveri-skjutsen på entreprenad.
Det ligger i sakens natur, att detta sätt att utgöra skjuts-skyldigheten skall blifva dyrare, än den vanliga reserv-skjutsen, af samma orsak, som gör att skjuts är dyrare i stad, än på landsbygden; och det var således helt naturligt att skjutsnings-besväret skulle genom den nya åtgärden blifva ännu mera tryckande för den skjuts-skyldige.
Då man förmenar, att genom de lika onaturliga som invecklade anordningarna hafva skiljt skjuts-besväret från jordbruket, har man i sjelfva verket ökat bördan och vill göra omöjligt lör jordbrukaren att i skjuts-penningar återtaga åtminstone en del af den nya skattebörda, sorn man åt honom uppfunnit.
— Man invänder att den vanliga skjuts-inrättningen är för allmogen förderflig i sedligt afseende; vid alla de gästgifvare-gårdar, hvarest en större rörelse eger rum, såg man förr skjuts-drengar och bönder, som borde ega och, sedan bränvins-supandet i betydlig mån upphört, äfven ega nog kraft och förstånd att emotstå frestelsen.
Jag har under de sista åren i alla riktningar genomrest landsbygden och funnit på gästgifvare-gårdarne i allmänhet ett nyktert, skickligt och anständigt lefverne, i jemförelse med hvad som för 20 år sedan egde rum.
Men'der entreprenad och en större trafik eger rum, träffar man vanligen en mängd barn, 12 å 16 år gamla, i entreprenörens tjenst, som skola åtfölja den resande för att återföra hästarne.
Dessa arma varelser lefva natt och dag, på landsväg och i stallsmutsen, det mest oordentliga och förderfvande lif.
De äro vinter och sommar höljda i trasor, och mången resande är nog obetänksam att hälla en sup bränvin i det fattiga barnet för att åtminstone för ögonblicket lindra dess lidande.
Man upphäfver sig till förmyndare för den fullmyndige bonden och säger honom: ”du får ej skjutsa, ty derpå skulle du äfventyra din andliga och lekamliga välfärd, utan du skall i stället betala en årlig skatt och detta barnet skall, i ditt ställe, blifva till spillo gifvet”.