Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten af att söka hämma handeln med Apotheks-privilegier och i afseende härå anfört, att det svårligen skulle kunna afgöras, vid hvilken tid det numera hedrifna oskicket först uppkommit att sälja och köpa Apotheks-privilegier, likasom handelsvaror, eller huru länge denna handel bedrifvits i tysthet, innan den vågade framföra sina anspråk att vara en af bruket och genom Embetsmyndigheternes tystnad sanctionerad rättighet; men att det vöre obestridligt, det någon bestämd tillåtelse till detta säljande och köpande icke blifvit gifven af Regeringen, hvilken deremot, genom det ännu icke upphäfna Kongl. Brefvet till Öfver-Stålhållare-Embetet af den 8 September I73r, förklarat, att ”de af Kongl. Majrt till Apotheks-inrättning meddelade privilegier äro att anse för en Konglig benådning, hvarföre de ej heller kunda anslås till gälds betalning eller på öppen auction till den mestbjudande försäljas.”
Detta oaktadt skota Apothek ofta till salu utbjudas och inköps-summorna för Apotheks-privilegier skola äfven småningom hafva stegrats så, att dessa privilegier betalts med ända till 20 å 3o,ooo R:dr B:co.
Det enklaste sättet att bota detta onda vore väl ett blott och bart återupplifvande till full kraft och verksamhet af förutnämnda Kongl. Bref, samt en noggrann controll öfver dess efterlefnad, men då, enligt motionärens förmenande, största delen af Rikets Apothekare genom detta, i grunden rättvisa, förfarande skulle ruinerasj har motionären ansett billigheten fordra, att en så sträng åtgärd icke måtte vidtagas; men då saken likväl vore af största vigt för samhället, och icke horde lemnäs utan uppmärk - 6 Allm.
Besa. och Ekon.-U [slottets Utlåtande, N:o 91. samhet, föreslagit: "att Rikets Ständer, till vinnande af samtlige Apothek*- mccordens amortering, mätte anvisa en lån<>fond, deruti Apotheks privilegier finge belånas till en lika stor summa, sorn den, hvarmed de blifvit betalde, mot de för Banco-lån gällande betalningsvilkor, samt med det förbehåll, att ett sä belänadt Privilegium åter vore i Statens våld, alltså icke vidaro säljbart."
Utskottet, sorn tagit motionens innehåll i noggrannt öfvervägande, erkänner visserligen olägenheternaa af Apotbeks-privilegiers försäljning, men anser ej detta missbruk genom den föreslagna åtgärden till fullo kunna förebyggas, då tysta öfverenskommelser icke dessmindre kunna fortfara; och tror det dessutom icke vara Statens åliggande att förskjuta en enskild Corporation nödige medel lill en reglering, som bör vara dess ensak att åvägabringa.
Med anledning häraf får Utskottet vördsamt tillstyrka, alt Herr Winges motion om anslag till en lånefend för amorterande af Apotheks-privilegier, må förfalla.
Stockholm den 29 November 1844* N:o 01.
Ank. till Exp. Utsk. d. 29 Nov., kl. 6 e. m.
Utlåtande, i anledning af åt erremiss af Betänkandet N:o 25, angående väckt fråga om inköp lill Kyrkorna i Riket af en ny upplaga utaf Psalmboken med Choral-melodierne och Mossan.
Enligt Utskottet tillhandakomne Protocolls-utdrag, har omförmälde Betänkande blifvit bifallet af Preste- och Borgare-Stånden, men återremitteradt af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet, efter anmärkningar, sora hufvudsakligen innehålla: alt det syntes olämpligt att på det af Utskottet föreslagna sätt skaffa prrenunieranter åt författaren af ett arbete, innan detsammas duglighet och priset derå voro kända, samt att, om arbetet, när det utgifvits, vore förtjent af uppmuntran, det borde kunna påräkna en nödig afsättning, och att, i händelse sådant ändock uleblefve, Kongl.
Maj:t egde medel att, utan communernes betungande, ersätta den förlust, som drabbade utgifvare», om han på eget förlag nödgades utgifva Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, JV:o 91. 7 sitt arbete; alt det dessutom vöre form vidrigt, att Rikets Ständer, pä sätt föreslaget blifvit, skulle ingå till Kongl. Maj:t med en underdånig anhållan, att Kongl. Maj:t måtte befalla församlingarne att för sina Kyikor inköpa berörde Psalmbok, enär Kyrkornas medel tillkommit på sätt, att ingen utom communerne sjelfve egde att deröfver förfoga, samt alt då någon befallning till försam lingarne icke utgått om inköpande af det Psahnodicon m. m., som Hofpredikanten
Dillner redan utgifvit, något påbud nu ej eller borde ske i afseende på inköp af ifrågavarande Psalmbok, emedan för»amlingarne, sådant oaktadt, om arbetet blefve nyttigt och användbart, tvifvelsutan komme att förskaffa sig detsamma, till gagn och bruk både inom Kyrkan och Folkskolan, Utskottet får i anledning häraf anföra: alt Utskottet hemtat sin förmodan om nämnde arbetes blifvande användbarhet dels deraf, alt dess förfaltare redan inlagt stor förtjenst i hvad han förut åtgjort för den allmänna kyrkosångens upphjelpande, dels af det vitsord, sorn både motionären och och åtskillige ledamöter inom Preste-Ståndet lemnat om detsammas duglighet, och att
Utskottet dessutom har ansett sig kunna vara förvissad t derom, att Kongl. Majrt ej vidtager några mått och steg för att uppmuntra afsältningen deraf till kyrkorna, innan dess gagnelighet blifver till fullo erkänd samt ett billigt pris derå utsatt; att Utskottets tillstyrkande till berörde arbetes inköpande för kyrkorna härrört egentligen deraf, att det är afsedt att utgifvas till nytta, hufvudsakligen för församlingarne och de nybildade folkskolorna, samt att det derföre synts Utskottet, att communerne i företa rummet böra lemna den uppmuntran åt detta företag, hvarförutan det ej lärer kunna fullbordas, enär författaren förklarat sådant ej kunna ske utan visshet derom, att han kan påräkna afsättning af ett bestämdt antal exemplar deraf, hvadan ock Utskottet anser förslaget, alt Kongl. Maj:t af till
Dess höga disposition stående medel skulle bekosta det nödigt ansedde understödet, ej hafva kunnat föranleda till någon ändring i Utskottets uttalade åsigter, hvilka Utskottet äfven i ofvanberörde afseenden får vidhålla, Beträffande deremot anmärkningarne mot Utskottets tillstyrkande, eller egentligen det i den föreslagna underdåniga skrifvelsen begagnade uttrycket: ”att Kongl. Maj:t täcktes anbefallas att” m. m., så har Utskottet trott sig kunna förändra detta uttryck, på sätt, som inom de Stånd, hvarifrån betänkandet blifvit återremitleradt, yrkats, utan att det med skrifyelsen åsyftade ändamål förfelas; och får Utskottet derföre hemställa hos 6 Allm. Beit).- och Ekon-XJ t »hotteli Betänkande, N:o 92. de a:ne Riks-Stånd, som bifallit Utskottets förra förslag, att de måtte sitt beslut härutinnan i så måtto frångå, att den underdåniga skrifvelsen komme att innehålla en underdånig önskan, att Kongl.
Maj:t måtte täckas låta, på sätt, som till uppmuntran för utgifvande af andra, för församlingarnes nytta afsedda, verk och arbeten tillförene egt rum, äfven nu, i afseende på den af Herr Hof-Predikanten
Dillner utarbetade nya upplagan af KyrkoPsalmboken med choral melodierne och messan i fyrstämmig zifferskrift, vidtaga sådane Nådiga åtgärder, som kunna leda till det af motionären åsyftade ändamål.
Stockholm den ag November i844* N:o 92.
Ank. till Exp. Utsk. d. 29 Nov., kl. 6 e. na.
Betänkande, i anledning af väckt motion om tillåtelse att få inrymma skattlagd qvarn och husbehofs-qvarn i samma qvarnhus.
Bonde-Ståndet hafva i detta ämne a:ne motioner blifvit till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets handläggning remitterade, nemligen: r:o af Riksdags-fullmägtigen Anders Nilsson från Östergöthlands
Län, med hvilken sig förenat Riksdags-fullmägtige Gustaf Pettersson från nämnde Län, Ephraim Larsson från Elfsborgs
Län samt Petter Pehrsson och Anders Johan Sandstedt från Jönköpings Län, och som, med anledning deraf, att det i sednare tider förmenats qvarnegare att hafva skattlagd qvarn och husbehofs-qvarn i samma qvarnhus, samt Kammar-Collegii AdvocatFiscals-Embete till och med yrkat, att, der ett sådant förhållande från äldre tider egt rum, sådane husbehofs-qvarnar antingen måtte utrifvas eller förseglas, begärt att få fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å orättvisan i ett dylikt förfarande, som saknar allt stöd i gällande författningar.
Häraf Allm. Best.- och Ekon.-Utsl-oitets Betänkande, N:o 92.
9 Häraf skulle följa, att då, såsom kändt vöre, vid qvarnars skattläggning något afdrag för husbehofs-mälden aldrig eger rum, qvarnegaren skulle få contribuera till Kronan för förnaalningen af sin egen säd, och mången gång nödgas att forsla sin säd lång väg, för att få den emot tull förmald, då om sommaren ofta inträffar, att en större skattlagd qvarn i brist af vatten icke kan begagnas, hvaremot vattentillgången kunde vara ganska tillräcklig för en mindre husbehofsqvarn.
Och vöre, enligt motionärens färmenande, denna inskränkning i eganderätlen icke eller nödvändig till förekommande af underslef och försnillning, emedan missbruk i berörde hänseende lika lätt kunde ega rum, om de båda qvarnarne äro anlagda i bredvid hvarandra uppbyggda qvarnhus, som om de finnas i ett och samma qvarnhus; Då, utom alla dessa, af det ifrågavarande förbudet härrörande olägenheter vattentillgången och localen ofta icke medgifva 2:ne serskilda anläggningar, och stora kostnader dessutom alltid tillskyndas de qvarnegare, hvilka nödgas uppföra nya hus för sina husbehols-qvarnar, har motionären yrkat, att egare af skattlagd tullqvarn må erhålla rättighet att i samma qvarnhus äfven inrymma husbehofs-qvarn; 2:0 af Riksdags-fullmägligen Tobias Lind från Bohus Län, hvilken på hufvudsakligen enahanda skäl ansett rättigheten att få bjugga tull- och husbehofs-qvarn i samma hus kunna, till nytta för landet och utan skada för staten, medgifvas, samt derföre anhållit om Rikets Ständers medverkan för detta ändamåls vinnande.
Utskottet har tagit dessa motioner uti öfvervägande; och ehuru Utskottet visserligen medgifver, alt en så beskaffad tillåtelse, som den nu ifrågasatta, skulle i vissa fall medföra fördel för den enskilde, äfvensom att underslef och försnillning icke helt och hållet kunna förebygges genom förbudet, att inom samma qvarnhus inrymma tull- och husbehofs-qvarnar, finner likväl Utskottet, att de i berörde hänseende nödige controller skulle genom en dylik tillåtelse så försvåras, att de blefvo nära nog 0verkställbara.
Då det, i Utskottets tanke, vore olämpligt, att på sådant sätt liksom bereda lagbrytaren lättare tillfälle, att ansvarslöst kunna kringgå i lag och författningar gifne föreskrifter, samt härtill kommer, att den inskränkning, sorn den enskilde i detta fall måste underkasta sig, icke är af serdeles betydenhet, då, enligt Kong).
Brefvet den 8 October 1828, vid skattläggning af Bih. Ull R.
Prot. 1844. 8 Sami. 15 Höft. 2 10 Allm. Besv.- och Ehon.-U Iskottets Utlåtande, N:o 93. qvarnar, qvarnegarens egen husbehofs-mäld icke får till ränta upptagas och beräknas, så anser Utskottet sig böra hemställa, att ifi åga varande motioner icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Slockholm den 29 November 1844* N:o 93.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 2 Dec., kl. 10 1. m.
Utlåtande, i anledning af erhållen äterremiss af Betänkandet N:o 37.
Uti Betänkandet N:o 37, i anledning af väckt fråga om inskränkningar i den så kallade leverancehandeln, som blifvit bifallet af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, men deremot återremitteradt af Borgareoch Bonde-Stånden till följd af dervid gjorde snmärkningar, hade Utskottet hemställt, att Rikets Ständer, för undanrödjande af de missbruk och de vinglerier, hvartill berörde handel gifvit anledning, måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Konel. Majit i Nåder täcktes utfärda en Förordning, hvarigenom det blefve Mäklare förbjudet att afsluta någon handel eller något contract om varors levererande på aflägsna terminer, eller sednare än 14 dagar efter slutsedelns datum, med mindre än köparen, vid afhandlingens ingående, har utfäst sig att till säljaren genast erlägga en handpenning af tio procent utaf den slutade varans värde; börande sådant vara uttryckligen i slutsedeln intaget och mäklaren hemfallen till lika belopp i böter, derest någon afvikelse ifrån denna bestämmelse, å hans sida, eger rum.
De anmärkningar, hvilka inom förrbemälde aine Riks-Stånd föranledt återremissen, innehålla hufvudsakligen: att det i en tid, då opinion och lagstiftning syfta åt näringsfrihetens obehindrade utveckling, icke kan vara skäl, att för ett missbruk, sorn lätt innästlar sig i hvarje slags företag, omgärda en i sig sjelf nyttig handelsgren med stadganden, huru och under hvilka villkor den får utöfvas; att ett stadgande, sådant som det föreslagna, Allm. Besv.- och Ekon.-Utikottets Utlåtande, N:o 93.
11 skulle blifva ett hinderligt och betungande ingrepp i den allmänna rörelsen; att föreskriften lätt kunde eluderas, emedan man icke kunde förhindra mäklare, att hemligen, utan slutsedels uppgörande och följaktligen utan betungande af förskott, sammanlänka en hel kedja af säljare och köpare till en och samma vara; att, då leverancehandeln är loflig och af lagen godkänd, det vore orimligt att förhindra mäklares befattning dermed, alldenstund desse äro tillsatte, för att, vid handels-afFärers uppgörande, lemna erforderligt biträde; att, om man icke tilltrodde sig eller lunne beböfligt alt göra inskränkningar uti leverancehandeln man och man emellan, skulle deraf följa, att man icke eller borde lägga band på mäklares, genom en serskild för dem utfärdad Stadga, ovillkorligt gifna rätt, alt med slutsedel bekräfta dylik handel; samt slutligen att genom det föreslagna stadgandet endast den enes af contrahenterne, nemligen säljarens, säkerhet och fördel blifvit afsedd, hvarigenom olvifvelaktigt ofta skulle inträffa, att den af köparen på god tro lemnade handpenning skulle gå förlorad och derigenom framlockas en mängd säljare, hvilka slutade bort varor, endast för att åtkomma penningar, utan afsigt att fullgöra sine förbindelser.
Utskottet har tagit dessa anmärkningar i öfvervägande, men icke funnit desamma vara af den vigt, att Utskottet, med föranledande deraf, bordt frångå sitt i förra Betänkandet afgifna förslag, att, vid dylika aftals afslulande genom mäklare, en handpenning af io procent utaf varans värde skall af köparen erläggas eller motsvarande antaglig säkerhet ställas, helst a:ne Riks-Stånd bifallit betänkandet och jemväl åtskillige af de öfrige 2:ne Riks-Ståndens Ledamöter detsamma gillat, hvadan Utskottet vidblifver berörde förslag; men får likväl, med anledning af de betänkligheter, som deremot blifvit anförde, hemställa att Rikets Ständer, vid aflåtande af den underdåniga skrifvelsen i ämnet, måtte tillika i underdånighet anhålla, att Kongl. Majrt, sedan Commerce-Collegium och Handels-Societeterne i Rikets städer blifvit deröfver hörde, täcktes göra de förändringar i MäklareStadgan, som kunna vara för ändamålets vinnande lämplige.
Slockholm den 29 November x844* 12 Allm.
Be sv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o 94■.
Ank. till Exp. Utsk. d. 2 Dec., kl. 10 f. ra.
Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss af Betänkandet Nto 44. angående täckt fråga om förbättring af Lois-Statens lönevilkor.
Uti nämnde Betänkande bade Utskottet, med anledning af väckt motion i ämnet, tillstyrkt, att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, alt Kongl. Majit ville i Nåder låta undersöka i hvilken mån Lolsarnes lönevilkor, der så behöfve», må kunna blifva förbättrade, samt att resultatet af denna undersökning måtte Rikets Ständer föreläggas.
Delta Betänkande hafva Högv.
BondeStåndet bifallit, hvaremot Vällofl. Borgare-Ståndet detsamma återremitterat samt Höglofl.
Ridderskapet och Adeln beslutat, att Rikets Ständer skulle hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes, efter skedd undersökning om förhållandet med Lots-statens lönevilkor, taga frågan om hehofvet al förbättring i Lotsarnes löneförmåner i Nådigt öfvervägande.
De af Herr Ekholm framställde anmärkningar, hvilka föranledt återremissen från Vällofl. Borgare-Ståndet, innehålla hufvudsakligen: att, ehuru det vore af vigt att Lotsarnes lönevilkor förbättrades, vore det lika vigtigt, att en annan reglering af Lots-districten och sådane förfoganden vidtogos, att fullt skicklige, och duglige Lotsar måtte öfverallt på kusterne finnas, der hehofvet så erfordrar; hvarföre en underdånig framställning om Lotsdistrictens reglering borde afgifvas samtidigt med den om förbättringen af Lolsarnes lönevilkor. t afseende härå får Utskottet erinra, dels att den väckta motionen icke gifvit anledning till den utsträckning i behandlingen deraf, som uti anmärkoingarne blifvit yrkad, och dels att, enligt hvad Utskottet har sig bekant, en Comité lör närvarande är sysselsatt att utarbeta ett nytt LotsReglemente; till följd hvaraf någon åtgärd i detta hänseende från Riket* Ständers sida icke är behöflig; och då 2tne Riks-Stånd dessutom hafva bifallit betänkandet i sin helhet, anser sig
Utskottet böra vidblifva sitt deruti afgifna förslag.
Stockholm den 2g November iS44- STOCKHOLM, thuckt uos W. F. Dalman, 1844.
Allm, Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande3 N:o g5. 1 N:o 95.
Ank. till Exp. Utsk. cl. 3 Dec., kl. io f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om tillåtelse att årligen få utföra 50,000 Skeppund Tackjern.
Uti en från Vållofl.
Borgare-ståndet till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets handläggning remitterad motion har Herr C. Berglund, anfört, att, sedan den vid sisla Riksdag väckta fråga om fri utförsel af tackjern då lemnades utan det afseende, densamma enligt motionärens förmenande fört jente, hade de under sednare åren för tackjerns-till verkningen inträffade menliga förhållanden, medelst nedtryckta priser vida under ti 11— verknings-kostnaden, jemte bristande afsättning, ådagalagt behofvet af upphäfvandet utaf det hittills följda prohibitiv-system i denna för landet högst vigtiga näringsgren; hvarföre ock då, enligt hvad Bergs-Collegium uti sina Berättelser åren 1841 och 1842 upplyst, för hvartdera af dessa åren blifvit lillverkaclt emellan 5 å 600,000 Skepp.
Tackjern, motionären föreslagit, att en årlig export af 30,000 å 60,000 Skepp, måtte tillåtas, för att till någon del bidraga till afsältningen och öfverproduetionens minskning, utan att derföre på något sätt skada eller inverka på Bruksegarnes behof för deras privilegierade smiden; hvarjemte motionären hemställt, dels att denna utförsel, för att motsvara ändamålet, icke måtte belastas med någon utförsels-tull, emedan de dermed förenade dryga transporter, provisioner, våg-omkostnader, arbetspenningar, m. m. utgjorde tillräcklig skyddstull, och dels att exporten endast måtte ske ifrån Stockholm, af den orsak, att nödig conlroll å qvantiteten derigenom vunnes, och derföre att de Bergslager, som hafva deras exportväg öfver Stockholm, såsom Norrberke, Grangärde, Söderberke, Lindes och Kopparbergs, Rambergs med Nora Bergslag och Norbergs egde slörsla öfverproduetion af varan.
Borgare-ståndet af denna motion, yttrade Herr JVcorn, att rältsenligheten af Tackjerns-tillverkarnes anspråk på fri dispositions-rätt af deras välfångna, med tungt arbete förvärfvade, egendom visserligen vore obestridlig, men om det kloka bemödandet hos Bih. till R.
Prot. 1844. 8 Sami. 16 Haft. 1 2 Allm, Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande j N\o f)5. producenterne att sälja der de få bäst betald t gynnades, måste det äfven tillåtas consumenterne att söka deras förnödenheter der de få dem för bästa priset, så att om Tackjernet skulle få exporteras, det äfven måtte frigifvas till import: att sträng consequence måtte råda alltigenom, så att man icke förunnade ett stadium af bergshandteringen fördelar på det andras bekostnad; samt att innan Regeringen fattat något beslut i anledning af 1840 års
Ständers begäran om lossande efter hand af alla de band, som i sekler hindrat Svenska jernhandteringens utveckling, det vore för tidigt, att bryta någon serskild länk af kedjan; Herr Wedberg: att det vore angeläget, att man till Kongl. Maj:t inginge med underdånig begäran om bifall till Ständernes vid 1840 års Riksdag uttryckta önskan, i afseende på rättighet till fri förädling af jern så inom sorn utom Bergslag, förrän lii utförsel af Tackjern linge ega rum; samt Herr Petre': alt så länge råämnet Tackjern icke inom landet finge fritt förädlas, utan tillstånd dertill icke kunde allmänneligen vinnas, annorlunda än genom Kongl. Nåd, vore det, i hans tanka, en afvikelse från en, som det ville synas, sund statsekonomisk grundsats, derest utländningen skulle, i afseende å Svenskt Tackjern, förunnas en rättighet, hvilken ännu vore Konungens egne undersåtare förvägrad.
Med anledning af de vid sistlidne Riksdag i förevarande ämne väckta motioner, utlät sig Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet uti Betänkandet N:o 109, att tillåtelse till utförsel af Tackjern obestridligen skulle högst menligt inverka på den Svenska jernhandteringen och den talrika befolkning, som nu erhölle sitt uppehälle genom denna näringsgren, enär vinsten af jernförädlingen i sådan händelse öfverByltades på andra länders fabrikanter.
Isynnerhet skulle Englands jern lill verkning, hvilken redan i qvantitet vore ilen Svenska betydligt öfverlägsen, vinna en för oss förstörande öfverlägsenhet, äfven i afseende på productionens beskaffenhet, om Engelsmännen komrno i besittning af Svenska Tackjernet, hvars företräde framför det Engelska förefunnes, dels i våra bergmalmers ursprungliga bättre beskaffenhet, dels i deras utsmältning till tackjern med begagnande af trädkol, då deremot det Engelska Tackjernet utsmältes med stenkol, sorn icke åstadkommer samma renhet i produelen.
Om också en hög tull försvårade utförseln, skulle den, enligt Utskottets lanke, i detta fall svårligen kunna bestämmas så hög, att icke Englands mägtiga fabriks-intresss, oni blott utförseln i allmänhet vore medgifven, kunde kringgå densamma, medelst nedsättning i afgifterna vid införseln eller till och med införsel - Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Ulskottels Betänkande , N:o g5. 3 pr&mier, hvilka i förening med en höjd import-tull å det då ej mera oumbärliga Svenska Stång jernet, med visshet skulle göra en utförsel af åtminstone de ädlaste af Svenska tackjeins-sorlerne möjlig.
De menliga följder, som deraf skulle uppstå för den Svenska ( jern-förädlingen, lage i en klar dag för hvar och en, som tänkt i ämnet, och skulle innebära en så mycket större orättvisa emot de Svenska jern-tillverkarne, sorn de hittills saknat den för hvarje fabrikant oumbärliga friheten, att efter bästa förmåga utvidga och bedrifva sin näring.
Och om den äskade friheten till export af Tackjern någonsin skulle kunna med rättvisa och gagn för det hela förenas, så skulle det först inträffa, sedan Rikets Ständer och Kongl. Maj:t bifallit det framställda förslaget till smides-handteringens frigörande, och sedan de för densamma föreslagna öfvergångs-perioder tiiländalupit.
Först då, sedan den Svenska jern-handteringen erhållit full och oinskränkt frihet att ernå all den höjd af utveckling, hvaraf den vore mäglig, och när tackjerns-lillverkaren kunde visa, att, oaktadt sålunda mångdubbelt ökad consumtion inom Riket, han likväl saknade full afsättning af sin vara, till ett pris, som ersatte hans nedlagde kostnader och derutöfver lemnade en skälig vinst, vid sådant förhållande och ej förr vore det som tillfälle tili export borde beredas, men äfven då med en nödig försigtighet, så att beståndet af denna Sveriges mest vigtiga och mest naturliga fabrication ej måtte rubbas. —•
På grund af desse skäl hade Utskottet afstyrkt upphäfvandet af förbudet att ulfcra Tackjern, hvilken åsigt äfven af Rikets sednast församlade Ständer godkändes.
Då sedermera förändrade förhållanden inträffat i så måtto, att tackjerns-tillverkningen de sistförflutne åren inom Bergslagerne uppdrifvits till den höjd, att priserne derå betydligt fallit, enär motsvarande afsättning i följd af missgynnande conjuncturer för jern-exporten icke varit att påräkna, hade sådant föranledt åtskillige Riksdags-Fullmägtige inom Hedervärda Bonde-ståndet, nemligen Anders Ericsson, Anders Johansson och Petter Pehrnsson för Wermlands och Örebro Läns Tackjerns-Bergslager, samt Lars Boéthius och Anders Jansson för Wesler-Bergslagen i Stora Kopparbergs
Län, äfvensom för Norbergs och Skinnskattebergs Bergslager inom Westmanlands Län, alt hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om nådig tillåtelse för Bergslagerne, att under en tid af 5 år få till utrikes orter, emot eo af Sökanderne i underdånighet föreslagen tull af o. sk. per Skepp., årligen exportera 5o,ooo Skepp.
Tackjern från Stockholms, Götheborgs och Gelle Jernvägar efter en viss vågjarne emellan uppgjord fördelning. 4 Allm.