Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
för kvartalet, med 35 öre pr petitrad (10 stafvclser).
Iduns- Mode- och Mönstertidning För » Platssökande o c h ' L e d i g a platsen I kr.
Utländska annonser 70 ö r e pr petitrad postarvodet inberäknadt.
Redaktör och FRITHIOF Träffas å byrån kl. 9 - 1 0 A l l m.
Ellen A I i klaga så ofta öf- •Ijl ver vår tids brist Y på röster och pa- rera samtidigt gärua med rikedomen på sångare och sångerskor hos en tid, som redan förgått.
Konstsångeri har blifvit mera interna tionell, den har afsätt- ning på hela världsmark- naden.
Och den saknar ingalunda efterfrågan.
Anspråken ha vuxit oerhördt sedan den tid, då artisterna instruerade komponisten, då sån- garne voro musikaliska akrobater, hvilkas kon- ster måste anbringas i hvarje stycke de sjöngo.
På denna konstens ut- veckling ha både konst- närer och komponister vunnit.
Att en liten nation, sådan som vår, under sådana förhållanden har svårt att behålla, hvad den har, ligger i sakens natur.
har i dessa da- gar utbytt konstnärin- utgifvare: HELLBERG.
Utg-if D ing-stid: hvarje helgfri fredag.
Lösnummerpris: 1 5 öre (Tid kompletteringar).
Byrå: H a m n g a t a n 1 6, 2Va tr. (midt för Kungsträdgården.)
Prenumeration sker i Imulsorten a post- anstalt, i Stockholm h o s redaktionen.
Om ryktet säger sannt, skall fröken N.
i början af nästa år uppträ- da påKöbenhavns teater.
Det är j u ej förmätet att vänta, icke alltför egois- tiskt att hoppas.
Följer man den mera populära än praktiskt riktiga in- delningen af rösterna i stora och vackra, skall man finna, att fröken Nordgrens mezzosopran har den stora röstens me- tall och kraft, dess bredd
IDUN 598 1890 * * * * ± * * 4.4.±4 * .44.444 *, 4. &amp; *. &amp; * 4 * * .4.4 * 44^ Naturen själf oss gifver denna lära: Allt slute sig tillsamman, stort som smått.
Man skall på jorden jordens börda bära, Man verka skall och ej betrakta blott.
J^RED.
j^ALUDAN-yWuLLER.
44444444444444444444444444444444444444444444444444444444444444444444444444444 * 444 * 444 * * 4444 * * och fyllighet, men på samma gång den vackra röstens eleganta smidighet, dess uttrycksfull- het, dess omfång, dess förmåga att kunna föra fram t. ex. en verkligt vacker bunden fras.
Redan då hon växte upp i sitt hem i Stockholm, där hennes fader ännu är verk- sam i en sockerbruksaffär, visade sig utpräg- lad begåfning och intresse för musik.
Lyck- ligtvis blefvo de tillvaratagna,och 1 8 8 0 gjorde fröken N.
Hösten 1 8 8 3 begaf hon sig till Paris och började studera för fru Marchesi.
Dessa studier för fru Marchesi och seder- mera för fru Kenneth ha tvifvelsutan högst väsentligt bidragit till utbildningen af fröken N:s stämma, och särskildt torde det vara härifrån hon fått sina starka, fylliga och vackra höjdtoner, så ovanliga hos röster, hvilka såsom fröken Nordgrens, strängt taget, ega altkaraktär.
Måhända har det just varit un- der detta utbildningsarbete, som rösten börjat öfvergå från alt till mezzosopran; vinsten på höjdtonerna blef dock ej alldeles utan inver- kan på det lägsta registret, som ej helt och hållet kunnat följa med röstens starka och vackra utveckling i öfrigt.
Men en vacker dag på hösten 1 8 8 6 kom fröken N. tillbaka till Stockholm, och den 5 okto- ber samma år trädde hon fram för allmän- heten såsom konsertsångerska.
Ehuru fröken N. vid detta tillfälle visst lät höra sig såsom vis- och romanssångerska — och hennes ovan- liga röstmedel, begåfning och goda bildning göra henne framstående äfven i denna branche ' — tycktes dock alla vara ense om, att ope- ran var sångerskans rätta verksamhetsfält, och kritiken konstaterade, att sångerskan egde ett ovanligt färgrikt dramatiskt föredrag och en känslig uppfattning.
Ehuru af öfvervägande dramatiskt skaplyn- ne är fröken Nordgren äfven en mycket fram- stående romanssångerska, och Edvard Griegs loford, afgifna under fröken N:s vistelse i Danmark 1 8 8 8, torde i detta fall kunna till- mätas ojäfaktig vikt.
V i d denna period hade emellertid fröken N.
betydligt vidgat området för sin musika- liska verksamhet.
Redan 1 8 8 7, då hon bland annat biträdde vid Filharmoniska sällskapets och Cäciliaföreningens konserter, hade hon ta- git fatt på större och allvarligare uppgifter (solopartiet i Gades » Korsfararne » och » Li- ber scriptus » ur Verdis Requiem).
Vi erinra särskildt om den stora arian ur Massenets opera L ' Hérodiade, där fröken Nordgrens liffulla föredrag firade en liten triumf och gjorde den eljes något träaktiga kompositio- nen njutbar, ja, nästan intressant.
Efter en kon- sertturné i Norge 1 8 8 8, där fröken N.
skör- dade entusiastiskt bifall, återkom hon i slu- tet af året till den svenska hufvudstaden, och den 1 0 januari 1 8 8 9 uppträdde hon för första gången på scenen, återgifvande prin- sessan Amneris i Verdis opera » A i d a ».
Dem, som tro sådant, hänvisa vi till de omdömen, som egnades Ellen Nordgren, då hon innevarande höst återgaf dessa tvä roller på Kungl.
Fröken Nordgren och Köbenhavus- operan synas ha tagit denna vink ad notam.
Finnas icke stora skäl för det på samma gång vemodiga och glädjande anta- gandet, att Ellen Nordgrens konst skall kal- las till större och mera vexlaude verksam- hetsfält än förhållandena här hemma förmå erbjuda den?
ag önskade jag vor kapten — en pensionerad gammal hörn ock hade mig en staga sen, där det var fint i alla horn.
7^n hustru skulle ock jag ha — en liten finhyllt, smidig en, som hjälpte mig att hordan dra och var i lust och nöd min vän.
5y7ir vintern kom med snö och storm, vi höllo skymning med hvarann — jag, i min gamla uniform, var världens lyckligaste man.
%y mot mitt hröst låg hennes kind, och i ett ögonpar jag såg, hvars blick var mild som sommarvind och lika klar som lackens våg.
ZNiär våren kom med lind i blom och fågelsång i hult och snår, fick soffan i mitt rum stå tom: vi strejkade för sol och vår.
%) är ute under lindens tak en bänk af eke skulle stå och enligt herr kaptenens smak ett bord med punschkaraffen på.
~Öch i mitt knä i ljus musslin min vackra lilla hustru satt och tände pipan med en min, som cgam narrade till skratt.
Detta nummer är ett slags profnummer, af hvilket Ni kan sluta Eder till, hvad Idun ungefär- ligen brukar innehålla.
Tidningen, som eljes vanligen utkommer i ett 12- å 16- sidigt nummer, innehåller för öfrigt myc- ket, på hvilket vi här ej haft tillfälle lemna prof.
Likaså har det varit oss omöjligt att kunna bifoga prof å Mode- tidningen.
Säkerligen kan Ni dock få se densamma hos någon af edra vän- innor.
Försök blott för ett kvartal, och Ni skall säkert komma igen!
I DU N 1890 Ämbetet att vara husmoder.
* Af Helena Nyblom.
f i ha lyckligtvis kommit så långt, att de flesta af oss inse det stora ruiss- r bruk, som under årtusenden herskat i mänskligheten, i det att så många värdefulla, fruktbärande anlag legat oanvända på kvinno- sidan.
När de förutsättningar, som samhället upp- ställer för de olika individerna, från början blifva de samma: likartade grundstudier, med samma rättigheter som mål, då blir det natu- ren, som kommer att afgöra, huruvida kvin- norna på de olika områdena kunna kappas med männen.
Så länge hon är ensam och fri, finns det ingenting, som skulle kunna hindra henne i att utveckla alla sina egen- skaper med samma energi och till samma höjd, — kanske på ett annat sätt än männen.
Men en kvinna, som blir hustru och mor, skall al- drig med samma lätthet kunna sköta ett an- * Denna uppsats har för ett par, tre år sedan varit offentliggjord på danska språket i en föga spridd, numera upphörd tidskrift.
Den är emellertid allt- för god och innehåller alltför många tänkvärda san- ningar för att ej förtjäna att komma till en större läsekrets.
Och då vi nu med den framstående för- fattarinnans medgifvande här införa uppsatsen i svensk dräkt, äro vi öfvertygade om, att den skall med in- tresse mottagas af alla våra talrika läsarinnor.
Hon har då va- let emellan att helt egna sig åt den verksam- het, hon har börjat, eller att uppgifva eller dela den, om hon gifter sig.
Man har ju ofta sett gifta skådespelerskor, målarinnor och författarinnor, som delat sig mellan hemmet och en annan verksamhet, men det finns många andra tillfällen, som icke till- låta en sådan delning, utan där det speciella ämbetet utanför hemmet kräfver en människas hela tid.
Hemmet är en värld för sig, och det re- presenterar i smått allt, som försiggår i den stora världen utanför.
Man har ofta sagt, att, för att herska, må- ste man kunna tjäna.
— För att kunna vara rättvis i allt, som man fordrar af andra, och för att vara tacksam för de tjänster, som bevisas en, måste man själf ha försökt, hvilken tid och hvilka krafter, som fordras till det arbete man pålägger audra, men det fordras icke, att man oupphörligt skall gå och göra alla detaljer själf.
Arbetets fördelning är lika nödvändig i hus- hållet som i staten.
En hel mängd husmödrar ha den föreställ- ningen eller den vanan att oupphörligt syssel- sätta sig med allt, som tillfälligtvis kommer i deras väg, och att därpå släppa det, om de händelsevis f l ögonen på något nytt.
En tjänare intresserar sig mest för ett ar- bete, som är honom betrodt, och som han i lugn får fullända och så slutligen får sitt tack för, men han blir hvarken en duktig eller pålit- lig medarbetare genom att beständigt afbrytas eller vara under uppsikt.
Om hvar och en i ett hushåll hade sitt be- stämda arbete på gifven tid, skulle en sådan mängd tid och krafter inbesparas, att de hus- liga sysslorna blefve till hvad de skulle vara: medlen, icke målet för tillvaron.
Jag talar omj- [husmödrar af medelklassen, som utan stora inkomster dock icke lefva i nöd, och till följd däraf i_ett_öfveransträngdt dagsarbete.
Man vet, att människorna genomgå- ende ha en stor talang att taga miste i valet af äkta makar; och frågan om hur äktenska- pet skall kunna bli uttrycket för två perso- ners innerliga och välsignelsebringande samlif, är ett ämne, som fordrar^en mycket vidlyftig och grundlig granskning, och hvars lösning det oaktadt skall bli lika svår att finna, som det öfver hufvud taget är svårt att i lifvet re- alisera idealen.
Jag vill nu endast tala om ämbetet att vara husmoder, utan att taga hänsyn till alla de mer eller mindre svåra och invecklade själs- fbrhållanden, hvari alla husmödrar liksom alla människor lefva.
Den är den lyckligaste därför, att den inne- håller de flesta möjligheter till en kvinnas hela utveckling.
Det är mycket vanligt, att höra kvinnor be- klaga sig öfver, att deras husliga arbete är ett så materielt arbete, som i längden gör dem slöa och trötta och småningom likgiltiga för andliga sysselsättningar, men orsaken härtill är icke, att arbetet är materielt, utan att det uppfattas på ett materielt sätt.
All mänskligt arbete har en yttre form och behöfver ett material för att uttrycka sig, men en husmoder har i sitt arbete det mest om- fattande material till sitt förfogande; — hon har lifvet själft i hela dess omvexling.
När man vet, hur många andliga resultat ett synbart materielt avbete kan ha, borde man icke nedsätta det materiela arbetets värde.
Man vet, hur mycket lyckligare de männi- skor äro, som f l ordentlig mat, när de äro hungriga, en väl bäddad säng att ligga i, när de äro trötta, som lefva i renlighet och med en bestämd indelning af tiden, i hela det väl- görande tillstånd, som består i att icke plågas eller hindras af yttre ting.
Det är en husmoders uppgift att för flcre eller färre skapa en sådan tillvaro, alltså lägga grunden till, att en del människor g§ gladare, lyckligare och friskare till sitt arbete, — hon själf inberäknad.
När man en tid har lefvat på hotell eller, ännu värre, har sett, hur ett oordentligt, oroligt hem kan förstöra och förslappa all handlings-
I DU N 600 kraft, ser man, hvilken stor betydelse ett styrdt hem har.
väl- Ja, ett h e m!
D e flesta veta nog, att det är en g o d sak, men de glömma, att den, som hufvudsakligen skapar ett hem, är husmodern, o c h att därför hennes ämbete är ett välsignadt ämbete.
A l l t, som kan lätta, förbättra, försköna till varon för hennes omgifning, b ö r därför vara henne kärt, o c h till allt arbete, s o m hennes hushåll bjuder henne, b ö r hon gå så lätt o c h lycklig, som den går, hvilken vet, att hon gör ett nyttigt arbete.
(Forts.) Ett mål.
Skiss af Elena tudentska!
Ja, där låg den nyss eröfrade hvita sammetsbaretten, målet för årslång ' ^&lt;^ sträfvaii.
Ah, det var skönt att ändt- ligen få vara ensam, att ostörd söka få reda på sig själf, sina egna, innersta känslor.
Milda fläktar smekte^ hennes panna och kinder, vårens ljusa natt hvilade öfver jor- den.
Hon hörde endast otydligt det meningsut- byte, som sedan följde.
1 1890 Det var det första, ljusa minnet.
Han gick före e nne på den nästan öfver vuxna skogsstigen.
Hon hade arbetat och kämpat med ett mål för ögonen, ett mål, som stod mycket högre, än det hon i dag vunnit, och som man nyss hyllade henne för.
Å h, hvad ville hon med ära och utmärkelse, hon ville blott ett enda litet ord, som sade, att hon ej behöfde tvifla på honom, och att han följde henne med tankarne, och att han förstod, att hon arbetade på att blifva den kvinna, han en gång tecknat i glödande hänförande ord.
Klar och ren steg stu- dentsången upp till henne, och hon kände hvarje ton, hvarje ord, hon hade läst dem en lycklig sommar: » Gjemmer du Onsker dybt i din Sjsel, Saa lad dem mod Himlen hseves; Naar Stjernerne falde, daa ved du det vel — Da önsker man ikke forgjaäves.
Onsk ikke tillbage den Tid, der for hen, Og Sommerens falmede Blommer, Onsk kun at de rödeste " Roser igjen Maa blomstre nseste Skjsersommer.
Ja, nu visste hon, hvad hon hade att hoppas på, hon visste, att hon icke arbetade förgäfves, hon visste ju nu, att » de rödeste Roser igjen » skulle » blomstre nseste Skjsersommer ».
En klar tår glänste i barettens hvita sammet, där den bortglömd fallit till golf vet.
Vid maskinsöm såväl s o m vid all annan s ö m, blir en massa trådar och smålappar, s o m skräpa på bord o c h golf.
Därtill tjänar nämn- da väska, och kan den göras sålunda: Tag en pappbit ungefär 32 cm lång o c h 22 cm bred med afrundade hörn nedåt; kläd öfver den med linne- väf eller säckväf.
Klipp ett lika långt och något bredare stycke af samma tyg, förse det med bro- deri i korsslygn eller stjälkstygn, kasta det där- efter intill pappet med några små veck i nedra kanten, dölj kastningen med ett veckadt band i samma färg som broderiet.
Trash orn.
Detta har samma ändamål som symaskinsväskan o c h göres vanligen af trä.
Men man kan äfven förfärdiga det själf af papp och tyg, Bottnen klippes 5 eller 6-sidig 14 cm i diameter, vidare lika många sidor, nodtill lika breda med en af bottnens sidor, upptill ungefär 1 \ gång till så stora.
Bottnen samt sidorna öf- verklädas hvar för sig med grå linneväf försedd med röda broderier utvändigt samt rödttvills invän- digt eller annat passande tyg, t. ex. brokig gar- dinsits samt kastas därefter tillsammans Öfver- kanten och skarfvarne kunna prydas med veckade band.
N. XXVIII.
På den mindre skölden, som sättes ytterst, anbringas broderi af silke, sniljer och guldtråd.
Rundt kanterna sättas silkessnodder, som äfven sammanhålla dem upptill och bilda öglor att hän- ga dem uti.
Därnedom fästes med några stygn af ku lört silke en remsa, 1 | cm bred, likaledes af gutta- perkatyget, kantad med bruna ylleband, till så många utstående små afdelningar man har bor- star.
Nedom denna prydes med liten söm af stjälkstygn t. ex. ett par borstar korsande hvar- andra och en halfbåge af b l o m m o r under dem.
Bruna ylleband veckas i täta motveck o c h fastsys i kanten.
En liten ögla att hänga upp den uti o c h man har en liten bil- lig julklapp, lämplig åt ungherre.
Af en aflång o c h en rund pappfigur sammansättes på vanligt sätt en lamp- hatt.
Ofvanpå prydes den af en stående stork o c h en liggande storkunge.
Men huru be- skrifva dessa?
Af tämligen grof stålträd böjes en figur till hufvud, hals och bål så ståtligt som möjligt, vid denna fästes 2 långa ben, hvilka vi- ras med rödt yllegarn.
Hals o c h hufvud viras med hvitt sifirgarn i bästa möjliga fason.
Uppkammade tofsar af svart o c h hvitt sefirgarn placeras till vingar och stjärt.
Litet fantasi o c h storken står där så rak o c h ståtlig.
Ungen göres efter samma idé, utan ben förstås o c h mindre.
Skalet af en kokosnöt afsågas jämnt o c h vackert till önskad höjd.
Äfven kan man sätta silfverbeslag kring kanten.
I DU N 1890 Revolution i klädtvätten.
Förde len att under månader gömma på smutsiga kläder är svår att förstå, då däremot det osunda däri och den ökade kostnaden med att ha så stora förråd, som då fordras, äro lätt insedda.
Den engelska tvätten, d. v. s. egentligen Londontvätten, är visserligen ej mönstergill i färg, men detta torde ej bero på sättet att tvätta, utan på det hårda vattnet och den oklara luften, som kläderna torka i.
Med tvättning medels användning af foto- gen tillgår på följande sätt: till omkring 7 3 liter vatten tages ungefär 4 2 5 gram van- lig hushållstvål, som- torde motsvara ungefär samma vikt af svensk grönsåpa.
D å vattnet kokar i pannmuren — eller i en stor panna på spiseln — och tvålen är väl upplöst, ihällas 2 a 3 matskedar vanlig fotogen.
D e sköljas därpå i kallt vatten och vridas väl samt äro färdiga att hängas ut att torka.
Om man så vill, kan man kvällen förut lägga kläderna i blöt i såpvatten; och, om så anses nödvändigt, kan ju den traditionella klappningen utföras efter vridningen.
Jag tror, att om svenska husfruar ville pröfva denna metod, skulle de finna den lika användbar för svenska förhållanden som för engelska.
* * 001 ny, utan att vara det minsta filtad eller krympt?
Denna s. k. Solvo- tvättning är uppfunnen af professor Gamgee här i London, och hufvuddragen äro följande: en vanlig pannmursgryta förses med ett inre fodral af tenu utan botten och så mycket mindre än grytan, att ungefär en half tums mellanrum lemnas utefter väggarne, hvar- jämte den upptill är försedd med hål af ^ turas diameter.
Den fullkomligaste frånvaro af gnuggning är till stor del orsaken, hvarför metoden kan använ- das för ylle, men därtill bidrager äfvenledes såpan, hvilken ej innehåller minsta spår af soda eller alkalier.
Dylik såpa kan endast användas med destilleradt vatten, och sådant kan nu framställas genom en annan professor Gamgee ' s uppfinning med högst obetydlig kost- nad utan den vanliga dyrbara kondenserings- metoden.
Utom fördelen att kunna tvätta ylle utan krympning eller filtning, har denna metod den stora hygieniska fördelen att yllevaror sålunda genom kokning kunna desinficieras, hvilket är af stor vikt, enär annars mycken smitta sprides genom ylle, tvättadt, men ej kokadi.
* * * Skulle det ej vara skäl att någon kemiskt kunnig och affärsvan person från Sverige re- ste hit för att taga reda på ofvannämnda metod och sedan föranstalta dylika tvättin- rättningar i Sverige?
Jag vill blott tillägga för att visa, hur en dylik affär drifves här i England, och hur den bär sig, att » the lady Manageress » vid Brigh- ton Solvo Laundry har en lön af närmare 3, 0 0 0 kronor - och allting fritt.
Fl - d B.
* Men hvad säga nu våra svenska fruar om att koka ylle och att efter en kvarts timmes kokning finna en tjock yllefilt alldeles som Sen till, att Idun med Modetidning finnes hos alla edra bekanta!
Skiss för Idun af Niemand.
f ellan granarnas täta grenar glider månens mjölkhvita ljus, det silar sig genom björ- karnas luftiga hängen o c h blänker som en sol på reflektionskulans spegelblanka yta.
Det smyger sig genom kaprifolierankornas blad och väfver ett fint silhuettmönster på veran- dans brunbetsade golf; men längre upp, där löf- verket är s o m tätast, har det kilat en enda, ensam stråle, hvilken, skarp som en knifsudd, darrar o c h, glänser i det djupaste mörkret.
Det är ett kallt, nästan hårdt ansikte, med skarpa, dystra drag, och som saknar den första ungdomens mjuk- het o c h rundning i linierna; den låga, raka pan- nan med de i rät linie, liksom med tusch dragna ögonbrynen, den korta hakan o c h de hårdt sam- manpressade läpparne, allt ger intryck af något förstenadt, Dock, den slocknande glöden kölar ännu i ögats djupa svärta, kring dessa läppar så fast sammantryckta, o c h under dessa ögonbryn, så dystra och trånga, ligger ett obeskrifligt uttryck, de fina munvinklarne darra af smärta, och öfver ögonens dunkla djup ligga dimmor.
Så många tankar, som komma i en sådan djup tystnad, då naturen liksom gått till hvila, då dess hjärta liksom står stilla, o c h man lyssnar andlös efter dess slag.
Bah, d r ö m m a!
Hvad hon tänker p å?
Kanske på sol varma för- sommardagar, under doftande hägg o c h syren, med solvärme i hjärtat och solljus i ö g o n e n; på heta eftermiddagars lyckliga dolce far niente un- der lindarna — just under den där linden där borta —; o c h på mycket mörklå ögon, som ömt blicka öfver till henne från andra sidan trädgårds- bordet; på sommaraftnar, veka som mollackord, då himlens mjölkblå kupa hvälfde sig öfver dem, med sina förtoningar i vester af blekaste guld och skäraste rosa, då ljudlösa årslag förde dem öfver vikens genomskinliga vatten från strand till strand, och måsarne i eleganta bågar kretsade öfver de- ras hufvud och med långsamma, behagfulla ving- slag gledo öfver vattenytan.
Och under det han hvilade på årorna, hade hon med sin vackra, mjuka röst sjungit hans favoritsång: » Med dina blåa ögon — » De talade icke mycket de två; hon njöt af blotta sammanvaron; o c h från de mörkblå ögonen till de svarta flögo gnistor, som tände och brände.
De ha dansat de två och sitta nu vid hvarandras sida i ett litet kabinett bredvid danssalongen och blicka ut i vimlet, En onämnbar fröjd är lägrad öfver hennes ansikte, medvetandet om att en skön blomma, fager till färg o c h doft, öppnat sin skära kalk i hennes hjärtas första vår, kommer henne att känna sig så lycklig i denna stund.
Det blir en paus i dan- sen, en kaskad af toner pärlar som vattendroppar från flygeln midt emot dem, och ett guldblondt
I DUN 002 hufvud tecknar sin fina profil m o t instrumentets ebenholts.
» — ser du så huldt mig an » ljuder det med en varm, klar mezzosopran, o c h sångerskans ansikte vänder sig, under det hon sjunger, småningom emot dem, o c h ett par stålblå, djupt liggande, något matta ögon blicka in till dem.
» Så drömmande blir då mitt sinne, att j a g ej tala kan — » 1890 utan suck o c h utan klagan rifvas luftslotten ned och grusas med marken, men på skärfvorna skall hon trampa under hela sitt lif.
Ansiktet har nästan försvunnit i slagskuggan från veran- dans tak, ty månen glider ned bakom skogen, den lysande punkten där uppe i mörkret är för- svunnen o c h det vackra skuggspelet är borta.
Men från viken, där månen ännu strör sina glittrande silfverpaljetter, höres en klar, välljudande stämma sjunga, först sakta, sedan allt högre, tills ord och melodi slutligen klart förnimmas.
* — ett haf af blånande tankar då strömmar öfver min själ » — ljuder det i varma, djupa toner, medan huset där uppe svepes i allt tätare skuggor.
Det går en skälfvande rysning öfver henne där inne, hvarför, det kan hon ej göra sig reda för, en sådan där rysning, som ibland förebådar o s s något kommande ondt eller någon svår sjukdom.
Hon ser på h o n o m, hans ansikte har fått ett svär- miskt, melankoliskt uttryck, o c h hans blickar äro oaflåtligt fastade på det blonda hufvudet, på hvars kinder en dämpad rodnad uppstiger.
Med oförtruten ifver fortgår det kända sällskapet - » Handarbetets Vänner- » att verka för sitt föresätta » erkän- » — ett haf af blånande tankar nansvärda » syfte: kvinnoslöjdens höjande i då strömmar öfver min själ. » svenska hem.
Vår öfvertygelse är, att den lifskraftiga föreningen just slagit in på den Han stiger hastigt upp o c h går utan ett ord dit bästa vägen, och att de utställningar af hand- ut.
Hon ser h o n o m närma sig flygeln, hon ser arbetets alster, som den tid emellan anordnat honom taga den mörkröda rosen ur knapphålet i fracken, samma ros, som h o n själf gifvit h o n o m, här i hufvudstaden, högeligen verka att väcka och hon ser honom bugande räcka den till den och med nya, fruktbringande idéer och upp- blonda sångerskan, hvars kinder glöda högröda som blomman i hennes hand.
Men kinder slag vidmakthålla ett allt allmännare intresse.
blifva hvitare än snö och läpparne darra konvul- Den nya utställning, som föreningen under siviskt.
Ovilja o c h d o f harm sjuda inom henne, den senaste veckan bjudit oss, har på ett under det att smärtan står på lur för att i ett obe- glädjande vis bekräftat vår tro.
Tillströmnin- vakadt ögonblick genomborra henne med sina klor.