Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
D e skickligaste lärare o c h lärarinnor fingo, efter s t r ä n g p r ö f n i n g, p l a t s i s t a t e n s s k o - lor, o c h m i n d r e s k i c k l i g a h a d e i a l l m ä n h e t i c k e tillfälle att l ä m n a e n s k i l d u n d e r v i s n i n g, d å i n g e n v i l l e åt d e m a n f ö r t r o s i n a b a r n, hvarför sådana misslyckade ungdomsledare j u förr dess hellre b y t t e o m yrke, slogo sig p å h a n d e l eller h a n d t v e r k eller n ö j d e s i g m e d underordnade platser i de förvaltande ämbetsverken, hvilka platser då visserligen v o r o b ä t t r e a f i ö n a d e ä n h u n d r a år f ö r u t, m e n icke stodo i något anseende o c h betrakta- des s o m e n d a s t e n n ö d t v u n g e n t i l l f l y k t s o r t för sådana, s o m m i s s l y c k a t s på a n d r a b a n o r.
Skillnaden mellan elementarläroverk o c h folkskolor h a d e för länge sedan upphört, o c h s k i l l n a d e n m e l l a n g o s s a r s o c h flickors u n d e r v i s n i n g till v i s s å l d e r f a n n s ej h e l l e r.
När m a n i g a m l a b ö c k e r o c h tidningar, af h v i l k a s e n a r e d o c k få e x e m p l a r f u n n o s k v a r från s l u t e t af 1 8 0 0: t a l e t, e n ä r d e v o r o t r y c k t a p å så d å l i g t p a p p e r, att d e l å n g t f ö r u t h a d e förmultnat — när m a n l ä s t e, s ä g a v i, i g a m l a skrifter f r å n f ö r r a å r h u n d r a d e t, o m att s t a t e n d å ä n n u i c k e b r y d d e s i g o m un- d e r v i s n i n g e n f ö r a n d r a flickor ä n d e m, s o m s k i c k a d e s i d e n så k a l l a d e f o l k s k o l a n, m e n d ä r e m o t k o s t a d e rätt m y c k e t p å g o s s a r n e i d e så k a l l a d e e l e m e n t a r l ä r o v e r k e n, v i l l e m a n ingalunda tro på sådana uppgifter.
» D e t är i n t e m ö j l i g t, » s a d e m a n, » a t t s t a t e n, h v i l k e n skall s k i p a r ä t t b l a n d alla s i n a m e d l e m m a r, g j o r t e n så o r ä t t v i s o c h så r e n t af e n f a l d i g å t s k i l l n a d p å d e t v å k ö n e n redan i barnaåren. » D e t v a r o c k s å r e d a n u n d e r f ö r s t a fjärde- d e l e n af 1900:talet, s o m undervisningen v a r d t g e m e n s a m till e n v i s s å l d e r f ö r g o s - sar o c h flickor o c h f ö r b a r a af o l i k a för- m ö g e n h e t s v i l l k o r.
E l e m e n t a r l ä r o v e r k o c h folk- skolor funnos icke mera.
M a n hade endast s a m h ä l l s s k o l o r f ö r alla, o c h d e s s a v o r o äf- ven samskolor för b å d a k ö n e n, en ordning s o m r e d a n v i s a t g o d a f r u k t e r, m e n af h v i l - k e n m a n v ä n t a d e s i g ä n n u b ä t t r e.
Erfaren- heten h a d e lämnat ovederläggliga bevis på, att b a r n af o l i k a k ö n n j ö t o ö m s e s i d i g för- m å n af att erhålla g e m e n s a m u n d e r v i s n i n g.
IDUN 1895 Visserligen h a d e skattsedlarnes poster för u n d e r v i s n i n g s v ä s e n d e t stigit i c k e o b e t y d l i g t, och det fanns n o g ännu personer, s o m kno- tade öfver de » dryga kontributionerna », m e n i a l l m ä n h e t h a d e m a n k o m m i t till d e n åsikt, a t t h v a d s o m k o s t a s p å e n v ä l ord- n a d u n d e r v i s n i n g är e n v ä l s i g n e l s e r i k spar- p e n n i n g, s a m t att e n s å d a n u n d e r v i s n i n g i c k e k a n u n d a n d r a g a s n å g o n o c h ej h e l l e r är f ö r n å g o n ö f v e r f l ö d i g.
d e f a t t a d e n s t o r a b e t y d e l s e n af e n fullt v e t e n s k a p l i g m a t l a g n i n g, v a r h o n d o c k så m y c k e t u p p l y s t af 1 9 0 0: t a l e t s h ö g r e b i l d - n i n g, att h o n i n s å g n y t t a n af u n d e r v i s n i n g i h u s h å l l s k e m i n o c h h a d e i n g e n t i n g att in- v ä n d a m o t, att lilla G u l l a fick f ö l j a s i n böjelse och inträda i den ofvannämnda ve- tenskapliga fakulteten.
Claes R e d a n i s l u t e t af 1 8 0 0: t a l e t h a d e m a n k o m m i t till i n s i k t o m n ö d v ä n d i g h e t e n af att h u s h å l l s k e m i e n g j o r d e s till f ö r e m å l f ö r s ä r s k i l d t s t u d i u m — s a m t att i s y n n e r h e t m a t l a g n i n g e n sattes d ä r m e d i s a m m a n h a n g.
» L i t e t k e m i b ö r h ö r a till e n h u s m o d e r s b i l d - ning, » sade man, m e n småningom fann m a n, att d e t i c k e v o r e t i l l r ä c k l i g t m e d » l i t e t », i n h ä m t a d t så d ä r n ä s t a n p å l e k o c h m e d e n tillsats af s j ä l f i r o n i, u t a n att m a t l a g n i n g e n b o r d e g ö r a s till f ö r e m å l f ö r a l l v a r l i g a stu- d i e r s a m t att e n » k ö k s v e t e n s k a p », m e d hvilken m a n förut skämtat, vore något s o m b o r d e t a g a s p å fullt allvar.
M a n f ö r l ö j l i g a d e den ej l ä n g r e, u t a n s t u d e r a d e d e n g a n s k a g r u n d l i g t u n d e r l e d n i n g af s ä r s k i l d a k ö k s - v e t e n s k a p s i d k a r e af b å d a k ö n e n.
H v a d e n a k t a d förf.
s a g t så d ä r o m k r i n g 1 8 9 0 f a n n m a n n u u t g ö r a e n d j u p o c h an- märkningsvärd s a n n i n g, att » m a t e n ö f v a r ett m y c k e t s t o r t i n f l y t a n d e p å b å d e v å r t andliga och kroppsliga befinnande », samt att d å d e t ej är l i k g i l t i g t m e d h v a d m a n eldar en vanlig ångmaskin, b ö r det vara d e t så m y c k e t m i n d r e m e d d e n k o m p l i c e r a - d e m a s k i n e n vår kropp.
Prinsessan Maud.
J u v e l e r a r e 1 Jako " ostorg- 1 " Den siste athenaren ".
•Jj ' ag suttit där länge i drömmarnes värld, det började redan kvällas — min tanke gått ut på undersam färd till forntidens stolta Hellas.
• » Den siste athenar ' n » framför mig låg i aftonens sista ljusning, så ljöd för örat hvad varm i håg jag nyss där läste med tjusning!
Ett skimmer dröjde på bokens blad — en sista, darrande strimma förgyllde så härligt rad vid rad i strålande kvällsolstimma; mitt öga där skönjde en skymt, en flik i drömtung, döende dager af skönhetsmättad ocli ljus antik med doft af grönskande lager!
Och där Narkissos!
Vid källa sval han sitter i sorgsen längtan — lian söker, söker sitt ideal med undrande vemodsträngtan — lian lärt att känna sig själf, sitt jag, sin inre tomhets elände — han spejar i öster den nya dag, han anar den Gudasände.
Och morgonrodnaden bryter röd fram öfver tidens släkten, men blod och strider och ve och nöd, de följa, den nya välden.
Dock — sist den vinner, den ljusa makt, och längtande anden frias, och fram går dagen i härlig prakt, och segern tillhör Messias!
K r o n p r i n s e s s a n L o v i s a af D a n m a r k är o c h f ö r b l i r d o c k alltid » vår egen sessa » och hennes barn den folkkäre konung Karls barnbarn.
Därför ligga äfven deras ö d e n s v e n s k a h j ä r t a n n ä r m a r e ä n d e flesta a n d r a små prinsars o c h prinsessors.
I dagarne h a r n u e n af d e m, d e n u n g e d a n s k e p r i n s K a r l, g å t t å s t a d o c h f ö r l o f v a t s i g m e d sin engelska kusin M a u d — o c h här bringar I d u n d e n lyckliga fästmöns porträtt.
D e t b l e f alltså i n t e t af m e d p a r t i e t m e l l a n den u n g a d r o t t n i n g V i l h e l m i n a af H o l l a n d och just s a m m e prins Karl, hvilket det be- s t ä l l s a m m a r y k t e t f ö r ej l ä n g e s e d a n före- bådade.
F ö r l o f n i n g e n mellan prins K a r l o c h prin- s e s s a n M a u d k o m o v ä n t a d t till o c h m e d för det u n g a parets närmaste släktingar.
I n n a n prinsessan i o n s d a g s förra v e c k a n l ä m n a d e D a n m a r k j ä m t e sin m o d e r o c h s y s t e r, h a d e p r i n s e n v u n n i t sin k u s i n s » j a » u n d e r f ö r u t s ä t t n i n g af h e n n e s h ö g a f ö r ä l d - r a r s s a m t y c k e.
Så i n g i c k d e t t a, o c h p r i n s e n a n f ö r t r o d d e s i g åt sin f a d e r, k r o n p r i n s e n, som s t r a x b e g a f s i g u t till B e r n s t o r f f f ö r att m e d d e l a d e t u n g a p a r e t s ö n s k a n f ö r k o n u n g e n o c h drottningen o c h inhämta deras s a m t y c k e till f ö r b i n d e l s e n.
P r i n s K a r l, s o m är f ö d d d e n 3 a u g u s t i 1 8 7 2, är d a n s k a k r o n p r i n s p a r e t s n ä s t ä l d s t e son.
T a c k v a r e sin h ö g a s l ä k t s t r a d i t i o n e r o c h sitt e g e t k ä c k a v ä s e n k a n h a n g l ä d j a sig åt s t o r p o p u l a r i t e t.
P r i n s e s s a n M a u d, y n g s t a d o t t e r till p r i n s e n o c h p r i n s e s s a n af W a l e s, är f ö d d d e n 2 6 n o v e m b e r 1 8 6 9 o c h s å l u n d a t r e år ä l d r e ä n sin t r o l o f v a d e.
H o n är i h ö g g r a d a f h å l l e n i sitt f ä d e r n e s l a n d.
I sitt n y a f ä d e r n e s l a n d skall h o n l i k a l e d e s h e l t v i s s t b l i f v a m o t t a g e n m e d ö p p n a armar o c h ö p p n a hjärtan.
D e t t a i n s å g o b å d e h e r r o c h fru B e r n h a r d - son, o c h s o m äfven fruns g a m l a m o r, s o m var f ö d d p å 1800:talet, icke riktigt förmåd- | K. A N D E R S O N Lundin.
* E m e l l e r t i d h a d e G u l l a r e d a n f ö r n å g r a år s e d a n h u n n i t en ålder, d å d e olika k ö n e n s u n d e r v i s n i n g i d e flesta fall s k i l d e s åt.
D e t v a r v a n l i g t v i s e n d a s t d e flickor, s o m s k u l l e ä g n a s i g åt v e t e n s k a p e r n a eller u t b i l d a s i g till l ä k a r e, a d v o k a t e r o c h i n n e h a f v a r e af j u r i d i s k a ä m b e t e n eller v i l l e slå s i g p å d j u - pare teologiska studier, s o m läto inskrifva sig v i d h ö g s k o l o r n a, af h v i l k a d e t i s e n a r e h ä l f t e n af 1 9 0 0: t a l e t f u n n o s f e m, n ä m l i g e n i Upsala, Lund, Stockholm, Göteborg och Visby.
Bland dessa hade Stockholms hög- skola största antalet studenter af b å d a kö- nen.
Denna högre undervisningsanstalt hade i l å n g t i d efter sitt u p p r ä t t a n d e f ö r t ett t y n a n d e lif, m e n b l o m s t r a d e s e d a n u p p g a n - s k a h a s t i g t, efter d e t att e n j u r i d i s k fakul- t e t d ä r b i l d a t s s a m t att h ö g s k o l a n f å t t exa- mensrätt.
Nu hade Stockholms högskola redan i lång tid haft stort anseende b å d e i n o m o c h u t o m l a n d e t s a m t.
b e s ö k t e s af e t t i c k e r i n g a a n t a l s t u d e n t e r af b å d a k ö - n e n från f r ä m m a n d e land, i s y n n e r h e t rys- sar o c h a s i a t i s k a f o l k.
Fru A l v a hade studerat vid Stockholms juridiska fakultet o c h d ä r t a g i t sin rätts- grad.
Såväl h o n s o m hennes man, d e n be- kante, h ö g t aktade fonografhandlanden Bern- h a r d s o n, h a d e ö n s k a t, att d e r a s d o t t e r G u l l a s k u l l e f ö l j a s i n a b r ö d e r till h ö g s k o l a n f ö r att där fortsätta studierna o c h möjligtvis ägna sig åt j u r i d i k e n eller m e d i c i n e n, h v i k e n n u - m e r a f o r d r a d e e n s t u d i e k u r s af e n d a s t fem- år, m e n d e n u n g a flickan f ö r e d r o g att in- skrifva sig v i d d e n undervisningsanstalt för hushållskemi, s o m hade upprättats i början af 1 9 0 0: t a l e t, e n s p e c i a l s k o l a m e d stort a n s e e n d e, h v i l k e n f ö r m o d a d e s k o m m a att snart införlifvas m e d k e m i s k a institutet v i d Stockholms högskola.
357 * R i n g a r, A r m b a n d, K e d j o r, Brosclier, K e d j e a r m b a n d, N å l a r, TJref besvaras omgående.
Antik och kristendom så till ett i sanning och ljus ha blifvit; hvad siste athenarens aning sett, den nya dagen har gifvit.
Den sak, han stred för, den kämpar här segervisshetens strider — &gt;den siste athenaren » går igen, odödlig i alla tider.
än Jag suttit länge i drömmar sä — där ute suckade vinden.
I aftontimme jag kände då en pärla dallra på kinden — den vackra synen nu hade flytt, det mörknat ute och inne, och tung föll sorg i min håg på nytt och vemod i själ och sinne.
Som nyss den strålande dagen bröts af höstnattens kulna välde, sä nyss ock en skimrande saga slöts: en höststorm siaren fällde.
När sommar n sjungit sin svanesång, sig sorg kring Eldiden sänkte.
— Nu är han borta — han, som en gäng • » Den siste athenarnf oss skänkte.
JEn svensk kvinna.
Lysande framtidsutsikter.
iden för platsombyte är nu inne.
Det är ett I idkeligt spring på allt hvad kommissions- kontor heter.
Här en nosig jungfru, s o m ej kan åta sig att skura af ett golf.
Nej, det vore naturligtvis under hennes värdighet.
Då lämnar hon hellre lönen, kanske en 15 å 20 kr.
i må- naden, till någon annan.
Det k o m m e r väl ej på frågan, skulle h o n skura, — nej, fy då!
Och en- sam i ett 5 personers hushåll, det kunde h o n visst ej stå ut med.
Nej, hon vill ha något bättre!
Som uppasserska eller i — någon trenig affär.
H o n måtte väl se bra ut o c h vara fin!
— H v a d behöfs väl m e r?
H o n hinner just lämna kontoret, då jag för- vånad vänder mig till » fröken ».
— K a n hon, en person utan egentlig skolbild- ning, få en affärsplats?
Ger ni jungfrur sådana platser, o c h få jungfrur sådana löner '?
H v a d få då vi, som i åratal läst o c h arbetat?
H v a d få då vi, s o m fått en dyrbar uppfostran, s o m kostats Silfverarbeten, Bordsilfver.
Solldasti Billigast!
IDUN 358 på hundratal, ja, mer än hundratal för att kunna få en fin plats och en betryggad framtid?
Jo, fröken, oss ger ni en guvernantsplats eller en plats » att gå frun tillhanda », för 100 kr.
o m året
Se där vår betryggade framtid!
Ja, m e n det är j u en fin plats, sä- ger ni.
Låt det vara, m e n en fattig f l i c k a lefver ej o c h håller sig välklädd på — det fina i plat- sen, m e n på hvad den kan inbringa henne.
Jag har haft en sådan plats att gå frun till- handa.
Där voro två jungfrur, så jag hade egent- ligen ej annat att göra än ge mina order o c h se till, att jag blef åtlydd, samt representera frun, s o m hade sin sysselsättning i sta ' n, o c h familjen b o d d e på landet under sommaren.
L ö n 100 kr.
Nå ja, det fanns ju kokerska, jag be- höfde ju ej befatta mig m e d matlagningen, hvil- ket jag ej kunde.
Ja, första middagen smakade maten underlig, andra likaså, — den tredje frå- gade » herrn i huset », o m vi ämnade bjuda på sådan röra hela sommaren.
H v a d skulle jag göra, h v a d?
Jag bar j u ansvaret!
Kokerskan kunde ej laga mat, det var mitt rön; o c h jag, som knappt kunde koka potatis, fick lof att laga maten, fick lof att experimentera.
Till o c h m e d baka fick jag göra själf.
Det var tur att det gick bra för mig.
Medan jag stod vid spiseln, satt koker- skan på en stol vid köksfönstret o c h fållade näs- dukar, naturligtvis för egen räkning.
» Nå, men fröken fick då väl större lön, när så många opåräknade göromål k o m m o till? » — Man sade att jag var duktig o c h hade anlag för det husliga.
Ja, det var nog glädjande, men därpå lefver man e j!
Jungfrun hade 15 kronor i månaden o c h jag 8, 3 3.
A f mig fordrade man dock finare toaletter än af den, s o m hade nära dubbelt så m y c k e t s o m jag.
Jag hade j u en » fin » plats.
V i flyttade tillbaka in till Stockholm, frun kunde själf vara i tillfälle att se till sitt hus, o c h jag blef ledig.
Sådana platser få vi s. k.
» bättre flickor » V i få ej vara rädda för att kanske till o c h m e d skura ett golf o c h få m e d tacksamhet ta emot de 8,3 3 i månaden.
Se där vår betryggade framtid efter slutade studier!
Väl insomnad väcktes jag af, s o m jag tyckte, en halfkväfd svordom, s o m fortsattes af ett stö- nande, släpande ljud.
nu är jag olycklig för räfsaxen, tänkte jag, tände min lykta, gick ut o c h lyste på räfven, s o m befanns vara — just min tjänstaktige granne.
Sedermera skaffade jag mig en hund, hvilken när vintern k o m en 20 graders kall vinterafton m e d yrväder upplyste mig o m att främmande var att vänta.
Detta främmande bestod af en s. k. tattarefamilj på 7 personer.
De orienterade sig, och sedan mannen gett hästen foder, slöt han sig till sällskapet, som hade begärt och fått mjölk och bröd, samt tände en pipa, hvars doft gjorde mig föga nöje.
Nu frågades, o m de icke ämnade sig till b y n lite längre fram, m e n de tyckte, att här var godt ram, o c h de ville bli kvar.
Att försiktigt afråda hjälpte ej, o c h när jag uttryckte farhåga för, att hästen skulle frysa ihjäl, för att på så sätt få d e m att resa, tog karlen o c h ledde in djuret i förstugan.
Frun ansåg sig behöfva en vinterkappa, o c h då jag förklarade, att jag ägde bara en, sade hon, att det var nog, mera behöfde h o n inte.
Men hur gick det med hönsen, s o m ju voro hufvudsaken?
Jo, det gamla ladugårdstaket vi- sade sig icke kunna bära upp den m y c k n a snön, utan störtade in o c h begrafde de mest hårdsöfda.
De andra fick jag lof att taga in i köket, fast jag aldrig ämnat bli så intim m e d släktet.
Och som jag inte förstod att b e d ö m a en hönsålder, så visade det sig för snart, att de voro öfveråriga o c h inte ansågo sig behöfva skatta till mitt uppe- hälle, hvarför de måste » nackas ».
Min goda granne, s o m gärna ville försäkra sig o m tystnad i fråga o m saxaffären, b j ö d en dag på kyrkskjuts, hvilket tacksamt antogs, men till kyrkan k o m m o vi aldrig, utan blefvo vid ett sido- kast af Pärla handlöst kastade i diket.
Sedan den betan har jag lärt skrifva m e d vänstra han- den, lämnat hönsrörelsen, realiserat husgeråd o c h torp sam dragit mig tillbaka på en vindskammare i en stad, där tillfälligt handarbete, strumpstopp- ning o. d. förskaffar mig en mindre äfventyrlig bärgning än hönseriet gjorde.
* En » hönsgummas » minnen.
Med anledning af uppsatsen i I d u n n:r 4 1.
» Ett råd » v JKtt råd » af Bien har jag följt — för 20 år sedan.
«äp Jag har haft bönseri, det låg så nära till hands.
Det var ett litet vackert beläget torp jag » k o m öfver » för just den föreslagna summan, 1,000 kr.
hvilka jag hade i sparbanken.
Torpet låg vid stora vägen, hvilket jag ansåg fördelaktigt af flera skäl.
Hönsuppsättningen fick jag på kre- dit, o c h den logerades i f. d. ladugården.
Det var i mars jag flyttade dit, o c h s o m en verk- l i g » Kobinsonia » skulle jag reda mig ensam — m e n hade Kobinson svårt att få sällskap, så hade jag svårt att få vara ensam.
Redan för- sta dagen besöktes jag af 5 personer, s o m ville köpa snus, o c h 10, s o m skulle ha kaffe o c h socker.
Jag var redan betänkt på att följa denna finger- visning o c h öppna en liten handel, där jag satt vid min öppna spisel m e d den flammande brasan på aftonen, då jag tyckte mig höra en tyst knack- ning på fönstret — det kunde j u vara en fågel — m e n n e j, det upprepades.
» H v e m är det? » — » Det vet h o ' väl; kl. är i) måndagsafton, » svarade en hes basröst.
Nu gick jag till dörren o c h frågade, h v a d man ville.
» Buteljen vet h o ' väl, den tomma är här i kattgluggen. » » Det måtte vara ... misstag, jag har ingen butelj att lämna. » » Ä ' dä inte Korp-Lotta då? » » Nej. » Och så efter åtskilligt öfvertalande lyckades jag bli af m e d karlen, viss om att här varit s. k. lönkrog, en i sanning mindre behaglig upptäckt.
Emellertid ljusnade både dagar o c h förhållan- den o c h jag fick inom kort bestyr m e d träd- gården, där redan några gamla fraktträd funnos.
Mot hösten visade det sig, att frukten ej var dålig o c h på ett af träden riktigt g o d.
Det var tidiga höstastrakaner.
M e n när nätterna blefvo mörka, fann jag, att frakten minskades högst be- tydligt för hvarje natt.
Min granne rådde mig att lägga ut en räfsax, o c h efter åtskilliga be- tänkligheter fick han en afton låna mig sin, s o m han spände u p p o c h placerade under ett äpple- träd, för hvilket goda råd och m y c k n a besvär han blef rikligt trakterad o c h mycket tackad.
Sedan han gått, k o m jag likväl att tänka på, att det var under suraste trädet saxen låg, hvarför jag begaf mig ut o c h släpade den till höstastra- kanenia, 1895 D e t skönas betydelse.
En serie uppsatser för Idun, bearbetade efter utländsk källa af H. F. III.
D e t s k ö n a i k o n s t e n.
flp&amp;onst är människans bemödande att ut- trycka sin förnimmelse af det sköna i naturen; historien o m konsten är historien o m hennes utbildning i att uppfatta det sköna.
V i inskränka de sköna konsterna till dem, som vi uppfatta med våra ögon o c h öron, ty genom dessa kanaler tillföras oss våra ädlaste och mest intellektuella nöjen, de intryck, som beröra vår högre natur o c h äro bestående.
Dessa sköna konster kalla v i musik, literatur, skulptur o c h målning.
F ö r närvarande vilja vi blott sysselsätta oss med de båda sistnämnda o c h detta i några få allmänna drag.
O m vi vilja förstå något mer om konsten än den moderna jargonen känner därom o c h upp- skatta dess sanna värde o c h nytta, måste vi studera den.
Fastän vi icke alla kunna vara artister, kunna vi, nej, måste vi vara i stånd att kri- tisera konst, o m denna alls skall vara något verkligt för oss.
O c h vi få icke kritisera yt- ligt o c h okunnigt, utan studera o c h lära med vördnad såsom inför något större än vi själfva.
D e t gifves två sätt att studera konst: det historiska o c h det estetiska; men ingendera af dem ensamt kan föra oss till en grundlig kun- skap.
O m vi spåra konstens utveckling genom inflytande på tiden i tankar o c h handlingar, er- hålla vi en k ä n n e d o m i ämnet, som är nog- grann så långt den sträcker sig o c h värdefull så till vida, att den inskärper hos oss » det eviga sambandet mellan lif o c h k o n s t », men ämnet förblir dock intet annat än torra fakta och abstrakta slutledningar.
O m vi försöka den estetiska metoden o c h uteslutande syssel- sätta oss med de verk, som konsten frain- bragt, kunna vi k o m m a att förstå d e m så pass m y c k e t som är nödvändigt för ett makligt o c h själfviskt tillfredsställande af vår smak o c h att älska dem på visst sätt, liksom artisten gör, som i sitt arbete vill draga fördel af att stu- dera d e m; men denna metod skola vi hvarken finna grundlig eller ärlig.
Den gör anspråk på att undersöka konstens träd, men frågar hvarken efter grenar, stam eller rot o c h alla de djupa mysterierna i lif o c h växt.
D e n ena vägen leder oss endast till den ena sidan, den andra till den andra sidan, men den rätta syn- punkten ligger mellan båda.
Historien o m en viss period låter oss veta alla fakta om dess konst, men denna måste göras lefvande för oss genom illustrationer öfver konstverken, annars förblir den en clöd bokstaf för oss.
Hvad veta vi o m grekisk konst, följa vi aldrig så noga dess uppkomst, utveckling o c h förfall ge- nom de olika inflytanden, som danade den, om vi lära känna allt rörande dess sociala o c h po- litiska omgifning, spåra ' dess samband m e d na- tionens lif, kunna utantill förteckningen öfver grekiska skulptörer o c h konstverk o c h allt, som står att veta o m dem, såvida vi icke stu- dera o c h älska förkroppsligandet af denna konst, som lämnats oss i behåll.
— A andra sidan kunna vi blott vinna en m y c k e t ofullkomlig kunskap om någon konst, såvida vi ej förstå något o m de villkor, hvarunder den utvecklats; vår uppfattning skall inskränka sig till ange- näma intryck och aldrig vinna den inblick, som är den stora konstens största lärdom.
D e t högsta ideal en konstnär kan uppställa för sig är ett ödmjukt, pietetsfullt o c h troget återgif vande af naturen, på samma gång som han ger uttryck åt tingens högre o c h inre san- ning.
H a n får aldrig förakta verkligheten, men likväl aldrig nöja sig med den, såvida den icke antyder eller uppenbarar idealet.
Han måste äga tålamod i att vinna insikt, renhet i syftemålet samt passion för att behandla sitt arbete m e d helig eld.
Ett sant konstalster frambringas alltid genom samverkan af en ädel intelligens, ett rent hjärta o c h en flitig hand.
E t t väsentligt skiljemärke mellan sann o c h falsk konst är, att den sanna konsten aldrig undviker eller förändrar det, som icke är vac- kert; den helt enkelt betonar det vackra o c h lämnar det öfriga att intaga sin naturliga plats som infattning eller kontrast.
M e n falsk konst kan icke lita på sin förmåga att behandla det, som icke är vackert, utelämnar det därför all- deles, brister i sann trohet m o t naturen o c h blir fadd o c h osmaklig.
H ö g konst håller sig nära sanningen o c h lägger tonvikt vid det sköna i naturen; låg konst sträfvar antingen efter skönhet utan sanning eller sanning utan skön- het o c h förvränger eller nedsätter sålunda na- turen.