Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti sin förut omnämnda motion har Herr Henschen föreslagit att vid beräkning af den skallskyldiges årsinkomster först derifrån måtte afdragas 100 R:dr B:ko för hvarje person, han vore skyldig underhålla, nemligen för honom sjelf, hans hustru, barn samt gamla orkeslösa och utfattiga slägtingar, äfvensom späda, medellösa fosterbarn, så vidt han dem fullt försörjde, samt att, då dessa grunder ej kunde fullt tillämpas på faslighets-bevillningen, utan lätt föranleda försnillning genom fastigheternes klyfning och fördelande på flere namn, denna måtte i stället nedsättas till 32 sk. b:ko för hvarje tusende af fastighetens taxeringsvärde; hvarjemte Herr Nygren yrkat att fartygsrederier. som i räkenskap icke upptagit assurans utan sjelfva slå risk, måtte derför samt för slitage få afdraga 15 procent af inkomsten innan den såsom behållen taxeras.
8 Beirilhiings-Utskotlets Betänkande N;o 5.
Den i Bevillnings-Förordningen uttryckta grundsats att afdrag endast må ega rum för aflöning åt verklige arbetare och arbetskostnad samt bevisliga förluster i och lör rörelse, torde tvifvelsutan vara fullkomligt riktig.
Finge afdraget vidare utsträckas på sätt Herr Henschen föreslagit, så skulle man snart öfvergå till den åsiglen, att endast behållningen utöfver lefnadskostnaderne vore underkastad bevillning; och i sådant fall blefve visserligen flertalet nu skaltskjldige från bevillning fritagne.
Än mindre antagligt förekommer Herr Nygrens förslag, att Skeppsredare, som genom underlåten försäkring bereder sig en större behållning, för densamma skulle undgå beskattning.
Beloppet af den förlust åter, som
Skeppsredare må anses lida i sin rörelse genom fartygs slitning och försämring, torde icke kunna bestämmas genom något allmänt stadgande, utan böra bero på taxeringsmännens pröfning.
Utskottet anser således ifrågavarande framställningar icke böra till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Uti Bevillnings-Förordningens särskilda stadganden hafva följande frågor till behandling förekommit, nemligen vid: 8 2.
Enligt gällande stadganden har iöne-inkomst, understigande 200 R:dr B:ko, ansetts böra från bevillning fritagas.
En så ringa inkomst under de omständigheter i öfrigt, som vid förrättandet af någon det allmännas tjenst förekomma, har icke kunnat fylla de oundgängligaste lefnadsbehofven.
Tjenstemannen har måst förutsättas arbeta åtminstone till någon del utan godtgörelse och af egna medel fylla bristen för sitt uppehälle, under det Staten tagit i anspråk hans arbetskraft, odelad.
Med den på sednare tiden stegrade lefnadskostnaden kan missförhållandet icke annat än ytterligare vidgas.
Om också löne-förbältringar blifvit och än vidare blifva beviljade, komma dock alltid samma förhållanden som tillförene föranledi stadgandet dels af ett visst afgiflsfritt minimum, dels också af mindre afgifler för vissa lägre löne-belopp, att rättvisligen fordra eu efter förändrade lefnadskostnader lämpad förhöjning så val af del afgiftsfria iöne-beloppet som af den stigande skala, efter hvilken förhöjda afgifler böra utgå.
Med afseende härå har Utskottet alltså i § 2 mom.
1 ansett sig böra tillstyrka de förändringar, som förslaget i denna del innehåller. § 7.
Då vid sisllidne Riksdag bevillning af annan inkomst, än lön, i allmänhet nodsattes från 5 til! 2>j procent, blef, såsom det vill synas, genom något förbiseende den i 7 § för patroni ecclesiarum m. fl. stadgade afgift lemnad oförändrad vid förstnämnde procent.
För att tillvägabringa rättelse häri, får Utskottet hemställa, att afgiften i omförmälda § måtte bestämmas till 21, procent, eller till det förändrade belopp, som Rikets Ständer möjligen komma att för inkomst af handel och rörelse vid innevarande Riksdag stadga. 8 9.
B e v il in ing s - Uts kotte Is Betänkande N:n 5. 9 § 9.
Såsom Utskottet i del föregående redan erinrat, åsyftades med den vid sist— iidne
Riksdag beslutade nedsättning tili hälften af bevillnings-procenten för handel och rörelse, bland annat, alt derigenom skulle beredas samvetsgrannare uppgifter och pröfning vid laxeringarne.
Man föreställde sig att på sådant sätt bevillningen skulle komma alt uppgå till ungefärligen lika belopp som förut af slntsmannanäringarne utgjorts.
Endast i få läll hur denna förmodan blifvit förverkligad, och det oaktadt nöringarne under den sisla liden vunnit synnerlig utveckling samt i allmänhet bedri(vits med stor fördel för sina idkare.
Att af denna anledning återgå till den förut stadgade högre algifts-procenten torde nu mera icke kunna ifrågakomma.
Men då erfarenheten gifvet- vid handen, att flertalet närings-idkare pälöras om icke den för. hvarje klass stadgade minsta afgift, åtminstone löga derutöfver, har Utskottet, med aklgilvande pä ett sådant missförstånd af författningens mening, ansett minimi-afgifterna i förevarande §, den der alser de hufvudsakliga slatsmanna-näringarne, böra återföras lill de belopp, sorn under en längre lid intill sistlidne Riksdag voro bestämda.
Endast i ytterst iä fall torde dessa algifter öfverstiga den procent, som i regeln bör hvarje skattskyldig påföras.
Der någon näring undantagsvis bedrifves i så ringa omfång eller med sä liten framgång, alt den lernnar mindre inkomst, der hafva taxerings-männen både rättighet och pligt att nedsätta algiften; och pröfningen af de omständigheter, som till en sådan undantagsålgärd må föranleda, är visserligen mindre förknippad nied svårigheter eller blottställd för misstag, än i de mera allmänna händelserna, då en högre afgift rättvisligen bör ifrågakomma.
Såsom allmän regel må väl kunna anlagas, alt inkomsten af de flesta rörelsegrenar är beroende af den orts folklikhet och betydelse, der rörelsen bedrifves, och att således olika minimialgifter för borgerliga näringarne i allmänhet böra, såsom hittills egt rum, efter städernas klassindelning bestämmas.
Men härifrån synes dock böra undantagas skeppsrederi-rörelsen, hvilken, fullkomligt oberoende af redarens boningsort, kan och mäste bedrifvas i täflan med den för iand och stad fria fraktfarten.
Endast’ de vanligen mindre och för kustfart inrikes orter emellan afsedda däckade eller odäckade fartyg, som tillhöra köpingar, lastageplatsen m. fl., kunna med visshet antagas lemna ringare behållning.
Och Utskottet har derföre trott sig, då minimi-afgifterna för öfriga borgerliga yrken återföras till sina fordna, efter städernas klassindelning lämpade olika belopp, böra särskildt upptaga skeppsredare i samtlige släder till en gemensam minirni-afgift af 12 öre för hvarje läst och derifrån endast undantaga de till den så kallade landtnranna-seglatiouen hörande fartyg med en för dessa utförd miuimi-afgift af 6 öre.
I öfverensstämmelse härmed hemställer'Utskottet, ali bilagde förslag till förändrad lydelse af § 9 måtte af Rikets Ständer godkännas. § 10.
Utskottets uppmärksamhet har blifvit fästad derpå, att agenter för utländska försäkrings-bola,g, hvilka, i denna egenskap, åtnjuta icke obetydliga inkomster, icke finnas omnämnde bland de i § 10 uppräknade personer, för hvilka bevillningen, sä vida den icke, beräknad lill 2£ procent af inkomsten, uppgår till högre belopp, skall med viss bestämd afgift utgå; och sorn Utskottet ansell dylika agenter böra jemföras med Bih. lill B.
Brot. 1850 &
IS57.
I Afd. 2 Haft. 2 10 Bc vllin i ags- Lits ko t te ts Betänkande IS: o 5. oell lämpligast besl<ntlas såsom kommissionärer, liar eli sladgande derom blifvit i förfaltningsiörslaget införd!, hvilket stadgande torde al Rikets Ständer godkännas. Under rubriken Handelsexpeditör finnas uppräknade Kassörer, Bokhållare och Betjente samt Inspektörer och Faktorer m. fl. \id Bruk, Manuläktuiier och Boktryckerier; men då personer anställda i dylik egenskap vid bandel, ehuru hänlörlige lill nämnde rubrik, icke finnas derunder upptagne, har Utskottet infört ett sådant tillägg samt åt rubriken i öfrigt gifvit den förändrade uppställning, bilögade förslag utvisar; hemställande Utskottet alt Rikets Ständer måtte härtill lemna bifall.
Det uti rubriken Krögare, Krog erskor förekommande ordet bräneins-minulcring, har, såsom oegentlig!, blifvit utbytt mot del i gällande förordning angående vilkoren för bränvins-försäljning begagnade uttrycket bräavins-utHdinkning; hvarjemte 2 morn., hvilket innehåller föreskrift om borgens ställande för afgiflens behöriga utgörande, ansetts böra, såsom egande tillämplighet äfven å hvad i 3 mom. stadgas, nedflyttas efter detta sednare inom.; och torde dessa förändringar godkännas.
Då Lotsar och Lotsdräng»)' i allmänhet hafva serdeles obetydliga inkomster i förhållande till deras mödosamma och lilslärliga sysselsättning, har det synts Utskottet billigt, alt sådane personer helt och hållet befrias frän bevillning efter 2:dra Art., hvadan Utskottet, ur så väl 10 som 27 §§ uteslutit derstädes förekommande rubiiken Lotsar och Loisdrängar samt uti nuvarande 142 § infört ett stadgande om deras befrielse från denna bevillning; och får Utskottet hemställa alt Rikets Ständer måtte härtill lemna bifall.
Af sådane personer, som äro anställde såsom tillsyningsman vid Bränvinsbrännerier och Tege/slagerier, och hvilka i allmänhet äro serdeles väl aflönade, har Utskottet ansett bevillning böra utgöras i likhet med hvad för Mästare vid Sockerbruk, Manu/ahuriev och Fabriker är stadgadt, äfvensom åf s. k.
Husmamseller enahanda afgift som af Hushållerskor utgöras, hvadan Utskottet uti 10 och 27 §§ derom ä behöriga ställen infört tillägg; hemställande Utskottet att Rikets Ständer måtte sådant godkänna.
Befrielse från bevillning för Gesäller har inom Välloflig» Borgare-ståndet blifvit af Herr P. fl. Hesselgren uti ingi Iven motion yrkad; men dä denna bevillning, som vid sistlidne Riksdag nedsalles från 2 R:dr lill 1 R:dr, numera och i betraktande af de på sednare åren i allmänhet alltmera stegrade arbetslönerna icke kan anses betungande, finuer Utskottet skäl icke vara för handen alt å delta yrkande tillstyrka bifall.
Den för Utländniagar, som resa omkring i landet och för egen räkning eller såsom utskickade för andra utbjuda eller sluta bandel om utländska varor, nu bestämda afgift af 37 R:dr 24 sk. banko för de 3:nc första månaderne de i riket vistas, har ansetts, för vinnande af lämpligare och med deciinal-syslemet mera öfverensstämmande belopp, skäligen böra nedjemkas till 50 R:dr, likasom det för hvarje månad utöfver de 3:ne stadgade belopp af 12 R:dr 24 sk. banko af samma anledning blifvit höjd t lill 20 R:dr riksmynt; och får Utskottet hemställa, alt hvad i berörde hänseende sålunda blifvit åtgjord t målto af Rikets Ständer godkänuas. BeviUnlngs-Ulskollcls Betänkande N:o 5. 11 § 19.
Inom Hedervärda Bonde-ståndet har Jöns Pehrsson från Blekinge lili väckt molien yrkal, all, enär det inträffat ali bevillning blifvit ålagd s. k. jordtorp, hvilka enligt särskildt kontrakt inneha Ivas mot årlig afgäld eller dagsverkens afgörande, men sådant icke bordt, emot stadgandet i 19 § 2 och 3 mom. ega ruin, nämnde stadgande mätte varda till redaktionen förtvdligadl.
Sorn emellertid ifrågavarande stadgande, i Utskottets tanke, fullkomligt tydligt uttrycker ilen dermed åsyftade mening, har det synts Utskottet icke vara nödigt alt, pä grund al den omständighet att, såsom motionären uppgifvit, oriktig tillämpning deraf egt ruin, vidtaga en redaklions-förändring, helst å annat ställe i författningen föreskri fves huru rättelser i förmenta orikligheler vid taxeringar skola vinnas, hvadan Utskottet hemställer att å Jöns Pehrssons ifrågavarande motion afseende icke må lastas. ' § 21.
Den af hruthrnk, enligt 21 §, nu utgående afgift af G sk. för hvarje tillverkad centner krut, hemställer Utskottet mätte upptagas lill 20 öre. § 25.
Uti lill Utskottet remitterad motion har inom Välloflig!) Borgare-ståndet Herr F. F. Folhem yrkat, alt den i 25 § för fjerdepart-delegare i Fahlu grufvor stadgade bevillning måtte upphäfvas, hvilket yrkande motionären synts vilja grunda derpå, att bergslaget, som, emot den vid sednaste
Riksdag beviljade nedsättning i koppar-räntan, ölhandl, sig alla af detsamma förut åtnjutna privilegier och förmåner, mäste, utom den å räkoppar-lillverkningen ännu qvarstående grundskatt, tillika erlägga bevillning för Avesta Kopparverk, hvilket för förädlingen af Fahlu koppar bestämda verk vore taxeradi i likhet med andra bruk; varande vid uppkommen diskussion inom Borgare-ståndet i anledning af Herr Falhems förevarande motion anmärkt af Herr Boman. att bergslaget genom den betydliga nedsättning i Koppar-räntan från hvart 10;de till hvart 30:de skeppund, erhållit lulli vederlag för de detsamma frångångna natura prestationer, hvilka en stor del af Dal-allmogen lill grufvan, såsom ett Kronans verk, förut skolat utgöra, sä att bergslaget i afseende å beskattningen för sina tillverkningar för närvarande vore i alldeles enahanda ställning som förut; samt att, då bevillning vore ålagd lackjerns-lillverkningen, intet skäl lunnes hvarför räkoppar-lillverkningen skulle vara derifrån befriad.
Riksdag framställdes äfven af Herr Falhem enahanda yrkande på ungefär samma grunder sorn nu, hvarvid af då ingiliia handlingar inhemlades, all den uti 25 § Bevillnings-lörordningen omnämnde Ijerdeparls-egarnes behållning, eller den s. k. fjerdeparl-revenyen, härledde sig från skilnaden emellan malmens vid de s. k. malmloltningarue åsätta värde och brylnings-kostnaden, eller det sätt för fördelningen al malmen emellan fjerdeparls-egarne, hvilket sedan äldre lider bibehållits.
Bevillningsutskottet yttrade då i afseende å den fordrade befrielsen från bevillningen, att, så vidt Utskottet kunnat finna, vinsten af grufve-brytningen ingalunda vore beskattad genom deu al
Avesta kopparverk utgåeudo bevillning, enär vid tillverkningens värdering i och 12 B ev ilin inys- Utskottets Betänkande N.-o 5. för denna bevillnings bestämmande, biand annat de använda råämnenas och således äfven råkopparens värde borde afräknas, samt att, då det vidare icke kunde törnekas, att skilnaden emelian brytnings-koslnaderne och malmens värde utgjorde en verklig behållen inkomst för fjerdeparls-egare, skäl icke syntes vara för handen att när Bevillnings-förordningen dessutom från särskild bevillning uttryckligen Iriioge de verk, hvaraf denna inkomst hemtades, borttaga den fjerdeparls-egarne i Fahlu grufvor uti denna § ålagda bevillning; och får Utskottet, som tagit kännedom af de vid sistlidna Riksdag ingifne handlingar och icke kan annat än instämma uti hvad af Bevilluings-Utskotlet då blifvit y Hrad t, hemställa att Herr Falhems nu förnyade yrkande må lemnäs utan afseende. lili beloppen af de afgifter, som för de särskilda klasserna af Skeppsbyggeriinrätlningar nu äro stadgade, har vid förvandlingen till riksmynt en jemkning, på sätt förslaget utvisar, funnits böra ega rum, hvarjemte del minimum al inkomst, hvarför bevillning skall utgå, blifvit, i öfverensstämmelse med den i lägsta klassen föreslagna algiften, bestämdt lill 400 R:dr rint.
Utskottet hemställer, alt de sålunda förändrade beloppen må godkännas. § 26.
Utskottet, som ansett det i 26 § för rättighet lill skogsfång på Kronans, emot rekognition, till bruk, hyllor eller grufvor upplåtna allmänningar stadgade belopp al 6 sk. för hvarje stafrum böra, såsom alltför lågt, lämpligen höjas till 25 öre, hemställer, att Rikets Ständer må en sådan förhöjning godkänna. §§ 27 och 28.
Under anförande, hurusom det icke kunde vara lagstiftningens mening, alt sådane personer å landet, sorn endast tillfälligtvis och utan att hafva gjort det till sitt lefnadsyrke, befattade sig med rättegångars utförande, skulle påföras den i 27 § för advokater och sakförare bestämda bevillning, har inom Hedervärda Bonde-ståndet blifvit af Malls Pehrsson lian Stockholms län yrkadt, att sådant måtte varda i författningen bestämdt uttryckt; men då det synes böra få ankomma på vederbörande taxeringskommiltée att, med ledning af den kännedom den i särskilda fall kan ega, bestämma, huruvida en person må hänföras lill sakförare eiler icke, torde något undänlags-sladgande i den syftning, •motionären önskat, icke vara erforderligt samt motionen således icke böra till någon åtgärd föranleda.
Då den för Gårdfarihandlande, sorn resa utom landel, stadgade afgift af 15 R:dr banko, hvilken afgift synes hafva tillkommit såsom en motvigt mot desse personers t be fä rade benägenhet alt bidraga till oloflig införsel af fremmande varor, icke längre orde böra dem åläggas, enär genom den friare tull-lagstiftning, som vid sednare Riksdagar införts, freslelserne lill lureudrejeri-försök äro i betydlig mån undanröjda, hemställer Utskottet, att berörde stadgande må ur författningen utgå; äfvensom att de jemkade afgifts-belopp, Utskottet i förslaget upptagit för så väl Gårdfarihandlande, Gästgifveriet', Inspektörer, frälse- och gårds- etc..
Kamererare och Sekreterare, Frälse-, samt Lumpsamlare, hvilka förekomma i § 27, som de i § 28 förekommande Grttfvefogdar, Masmästare, Byggmästare och Uannnarstncds-tniistare, Brukspredikanter samt Uppsyningsman vid Grufvor, må af Rikets Ständer godkännas. Bevilln/ngs-Utskottets Betänkande iV.-o 5. 13 Uti en inom Högvördiga Presle-slåndet väckt motion liar Herr Kontrakls-prosten Tegnér anfört, bland annat, alt dä lili 27 § stadgas att ri/V/we-bevilhiing skall påföras, då egendomen beslår al två lill fyra mantal, äfven när en sådan person icke blifvit af egendoms-egaren uppgifven, deraf borde följa att nämnde stadgande jemväl skulle tillämpas då en egendomsegare inom samma socken och under eget bruk innehade enahanda laslighels-belopp, ehuru spridt på flera håll; men soin tveksamhet uppstålt alt tillämpa stadgandet i sådnne fall, hade motionären ansett ett tillägg i ofvan antydda syltning vara af nöden.
Beloppet al den för Bättare stadgade bevillning är emellertid så ringa, att någon förlust lör statsverket icke kan uppkomma om i det af motionären uppgifna fäll en sådan person uteslutes ifrån bevillning, och då § i öfrigt innehåller andre kategorier med lika och högre afgift, hvartill en sådan person skulle kunna hänföras, synes det af motionären iirågaställda tillägg icke vara af omständigheterna påkalladt.
Maits Pehrsson Irån Stockholms län liar, uti sin förut omnämnda motion, fästat uppmärksamhet derpå, att fartygsegare å landet blifvit genom missförstådd tolkning al stadgandet i 27 §, angående Skeppsredare och Farh/gsogare, ålagde bevillning för så väl inkomsten sorn röstetalet af deras fartyg, och således högre än skeppsredare i städerna ; och då Utskottet funnit nuvarande ordställning uti ifrågavarande stadgande kunna gifva anledning till tvetydighet vid tillämpningen, har Utskottet, till undanrödjande deraf, ansett samma stadgande endast böra. innehålla hänvisning till 1) §, som rörer bevillning af dylika personer i städerna, och hemställer, att en sådan redaklions-lörändring må af Rikets Ständer) godkännas. § 33.
Jemte förmälan hurusom den beskattning, hvilken vore afeedd att drabba det rörliga kapitalel, genom stadgandet af 5 procents afdrag pä ränta, öfverstigande 5 för hundra pä är, icke i något fall motsvarade sitt ändamål och dessutom saknade all rationel grund, emedan Slaten i allmänhet girige miste om den inkomst, beskattningen afsåge alt bereda, har inom Vällofliga Borgare-ståndet Herr Sv.
Benström, pä sätt här ofvan redan blifvit antydt, väckt förslag om införande af direkt beskattning å utlånade kapitaler och såsom skäl för en dylik åtgärd hufvudsakligen anfört: ali kapitalet vore nästan helt och hållet befriad t från bevillning, under det närings-idkaren, som med lånta penningar bedrilver sin rörelse, mäste skatta lill Staten för den ränta, han på dessa penningar betalar, genom det obilliga och orättvisa stadgandet att erlägga bevillning för hela sin inkomst, ulan afdrag för sådana utbetalda räntor; alt utaf stadgandet om bevillninps-afdråget för ränta, sorn öfverstiger 5 procent, borde följa, att bevillning icke skulle ifrågakomma för lägre ränta; men della öfverensslämde icke med nyssnämnde stadgande om bevillning för inkomst; samt alt ingen rättsgrund förefunnes, hvarför kapitalet skulle tillgodonjuta en dylik skalte-frihet; och har motionären på dessa skäl yrkat, dels att näringsidkare i allmänhet icke måtte vara förbundne att uppgifva annan inkomst pa deras rörelse, än de verkligen haft,-sedan, utom de i Bevillnings-förordningen omnämnda omkostnader i och för rörelsen, utbe talla räntor för lånta penningar till rörelsens bedrifvande algått, dels ock att bevillnings-afdrag å ränta öfver 5 procent för år mätte upphöra samt kapitalet beskattas på enahanda sätt, som inkomst af handel ocb rörelse, eller på grund af uppgifter och genom taxering, dock att ifrån en 14 Bevillnittgs- (lis k o Hels Betänkande N:o 5. dylik beskattning borde undantagas publika kassor och barmhertighets-sliflelser, äfvensom sädane personer, hvilkas ränteinkomst icke öfverslege 500 R:dr r:ml — ett undantag som ansåges nödvändigt för alt icke motarbeta sparsamhetsandan och kapitalbildningen.
Derjemte och under uppgift alt stadgandet i 33 § om bevillnings-afdrag för ränta, som är till mer än 5 procent bestämd, icke iaktloges i hvad man kallar den större rörelsen, har Herr Konlrakls-prosten
Tegnér uti sin förberörda motina ifrågasatl, huruvida nämnde stadgande vore behöfligt eller ens borde i Bevillnings-lörordningen qvarstå.
Då frågan om direkt beskattning å utlånade kapitaler vid flere föregående Riksdagar utgjort föremål för Rikets Ständers pröfning, har, oaktadt billigheten och rättvisan uti en dylik beskattning, densamma synts i verkställigheten möta så stora svårigheter alt en önskvärd framgång ansetts icke kunna åstadkommas.
Det har blifvit anlördt: alt det i allmänhet syntes nära nog omöjligt alt bestämma, när beskattning för räntevinst af penninge-förmögenhet borde ega rum, emedan all sådan ledning lör bedömande af iåne-rörelsen saknades, som i afseende å den borgerliga rörelsen vore all hemta af denna rörelses beskaffenhet och resultat; alt, med undantag af vissa större släder, der Iåne-rörelsen i vidsträcktare omfattning bedrefves, inom landet funnes lå kapitalister, som icke nedlade sina kapital antingen uti fastigheter, elier industriela företag; alt uti den ständiga penninge-omflyttningen äfven läge mycken svårighet all kunna utröna i hvilkas händer ränlegifvande kapital verkligen funnes; att utiånta penningar understundom tillhörde personer, som antingen egde fastigheter, graverade med vida större skuldbelopp än ullånings-summan, eller ock vore på annat sätt skuldsatte; samt alt i händelse kapital på föreslaget sätt skulle komma att beskattas, annan utväg borde beredas låntagare lill godlgörelse eller befrielse för bevillningen å skuldbelopp, som gravera fast egendom, emedan eljest egare af intecknade fastigheter finge vidkännas en högst orättvis beskattning; hvartill komme, att för införandet af ifrågavarande, på en mera godtycklig pröfning beroende beskattning erfordrades kontroller, vid hvilkas tillämpning det svårligen kunde lind\ikas alt göra enskilda transaktioner till föremål för offentligheten, hvilket äler menligt inverkade på den allmänna krediten.
Af dessa skäl har Utskottet ock funnit sig föranlåtet tilt afstyrka bifall (ill ifrågavarande motioner. §• 34.
Beträffande det i 34 § förekommande stadgande, alt Sparbanker, folkskole- och fattigkassor äro undanlagne från skyldigheten att lemna bevillningsafdrag, har af Herr Kontraktsprosten Tegnér blifvit yrkadl, att detta undaritngsstadgnndc måtto borttagas, såsom icke ländande dem till fromma, enär, vid större penningetillgäng i landet, de från dessa kassor mot 6 procent ulgifna lån vanligen uppsägas samt kassornas styrelser lill följd deraf nödgas dels utlåna sina medel mot lägre ränta dels ock medgifva låntagare tillgodonjulande af bevillningsafdrag.
Som emellertid ifrågavarande stadgande icke innefattar skyldighet, utan endast rättighet för de omnämnda kassornas styrelser att, der räntan är till iner än 5 procent förskrifven, förvägra låntagare bevillningsafdrags tillgodonjulande. synes motionärens yrkande icke förtjena afseende.
B ev i Un ings~ Utskottets Betänkande N:o 5. 15 §. 35.