Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Utskottet nu åter förehaft delta ämne till noggrannt öfvervägande, har Utskottet, för hvilket de skäl, som utur åberopade utlåtandet finnas införde uti Lag-Utskottets vid förra Riksdagen afgifna förrberörde Betänkande, synts af obestridlig vigt, och till hvilka Utskottet derföre får hänvisa, icke eller denna gång kunnat komma till annan öfvertygelse, än att ännu på de flesta orter inrättandet af fullt ändamålsenliga förmyndarekamrar skulle fortfarande mota oöfvervinnerliga svårigheter.
Af sådan anledning och då jemväl Kongl. Maj:t yttrat
Sig anse tidpunkten för utfärdande af en allmän Författning om förmyndarekamrar icke änuu vara inne, får Utskottet vördsamt tillstyrka, att Ilr Prosten Heléns motion om jörmjndarekamrars stiftande, ej måtte bifallas.
Beträffande sedermera Kongl, Majrts ofvanberörde Nådiga Proposition; så enär densamma åsyftar, alt genom mera bestämda stadganden försäkra om fullgörandet af den förmyndare genom
Lag ålagda, men, efter hvad erfarenheten visat, ofta försummade skyldighet att till omyndigs fränder aflemna redogörelse öfver sin förvaltning; att meddela §n hittils saknad, uttrycklig 8 Lag-TJiskottets Betänkande, N:o 14. föreskrift derom, huru vid förmyndares dödsfall eller försättande i concurstilistand bör förfaras med vården af omyndigs angelägenheter; samt att genom tillåtelsen till va! af Gode män inom serskilde menigheter för tillsyn öfver förvaltningen af dithörande omyndigs egendom, föranleda dertill, att eontrollen öfver förmyndarevården, som hittills dels utgjort föremål för släglernes frivilliga omsorg, ocli dels ovilkorligen ålegat domaren, tillika hl i fver en communal angelägenhet, och således, utan förnärmande eller inskränkning af fränders rätt, att säkerhet må kunna erhållas, att eontrollen ej uteblifver, anser Utskottet de grunder höra godkännas, hvaruppå ifrågavarande förslag i dessa hänseenden hvilar
Men vid granskning af den föreslagna nya ledactionen till i §. af 23 Capitlet Ärfda-Balken, har Utskottet trott sig finna anledning befara, att densamma icke vid tillämpningen kommer att motsvara det dermed åsyftade ändamål.
Utskottet har nemligen anmärkt, att, ehuru det är af den mest magtpåliggande vigt, att icke allenast beloppet af hvad den omyndiga eger, varder genom räkningen till ziffran bestämdt utredt, utan äfven uppgift lemnad uppå hvem, som innehafver hans medel, och att den säkerhet, som för omyndigs medel hlifvit ställd, behörigen granskas, någon föreskrift likväl ej influtit i förslaget om skyldighet för förmyndarne att för denna säkerhet redogöra; att, oansedt påbudet om förmyndare-räkningens ingifvande till
Rätten i vissa fall skall ofta blifva overksamt, derest Rätten ej erhåller kännedom, om myndlingen eger fränder, som kunna räkningen granska, om förmyndaren tillställt dessa räkning, och om de vägrat att den granska, samt om det förhållande således inträffat, då räkningen hör till Rätten inlemnas, förslaget dock ej innefattar något stadgande, som sätter
Domaren i tillfälle alt controllera, om förmyndaren fullgjort den honom ålagda treåriga redogörelsen för fränder, eller när samma redogörelse bör hos Rätten ingifvas; samt att Rättens i gällande lag bestämda pligt att, derest anmärkning skulle af fränder eller Gode Män göras .emot förmyndarens förvaltning, tillse, alt den omyndige rätt sker, blifvit utan uppgifven orsak förändrad till en blott skyldighet att pröfva, huruvida annan förmyndare förordnas bör, hvilken förändring destomindre torde, enligt Utskottets tanka, kunna anses i allo ändamålsenlig, som i de flesta fall sannolikt rättelse kan vinnas, utan att anmärkte felaktigheten hvarken hör eller behöfver föranleda till annan förmyndares tillsättande, derigenom tilläfventyrs verklig skada och olägenhet skulle tillskyndas den omyndige.
Omförmäkla Nådiga Förslag innefattar således, enligt
Utskottets omdöme ej så tillräcklige föreskrifter, som erfordras, och då Utskottet ansett detsamma höra 9 Lag-Ul.ikotlets Betänkande, IV.-o 14. qnra i nu anmärkta delar förändras och förtydligas, har Utskotlct tillika funnit, alt, så vida någon verklig nytta skall vara att förvänta af den i frågasatte inrättningen utafGode Män, valde utaf menigheterne för att hafva tillsyn öfver förvaltningen af dithörande omyndiges egendom, deras befattning icke bör vara inskränkt endast till granskning af de redogörelse-räkningar, förrnyndarne skola hvart tredje år afgifva, utan dem jemväl efterlåtet att, då fränder saknas, årligen, om de finna omständigheterna sådant kräfva, fordra redo af förmyndare.
På grund af hvad Utskottet sålunda anfört och då den Kongl.
Propositionen ej lärer annorlunda än i sin helhet kunna antagas, anser btskottet sig böra vördsamt hemställa, att densamma icke mätte bifallas; hvaremot Utskottet, i öfverensstämmelse med dess här ofvan uttalade åsigter, tillstyrker, att Rikets
Ständer måtte för deras del besluta och hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, genom utfärdande Författning, skall stadgas, dels att 1 i s3 Capitlet Ärfda-Ralken skall erhålla följande förändrade lydelse: ”Förmyndare skall författa rigtig räkning öfver det, han under händer häfver, sä att han vid hvart års slut må kunna, om så fordras, göra redo för nästa fränder eller, der sädane icke finnas, för de Gode Män, hvilka Socknen, Staden eller annan menighet eger att, på sätt för hvarje ort pröfvas lämpligt, utse att hafva tillsyn öfver förvaltningen af dithörande omyndiges egendom; Hvart tredje år vare förmyndare ändå skyldig att tillställa den omyndigas närmaste fränder eller förrbemälde Gode Män en sluten räkning med de bevis, som dertill höra och uppgift, emot hvad säkerhet den omyndiges penningar förräntade äro; Öfver tillställandet af dessa handlingar ingifye förmyndaren derefter ofördröjligen till Rätten bevis-, Aro ej fränder eller vägra de att räkningen granska, eller hafva Gode
Män för Socknen, Staden eller annan menighet icke blifvit utsedde, då skall förmyndaren hva/'t tredje år sin räkning till Rätten inlemna och förordne Rätten God
Man att den genomse; Finna f ränder eller Gode Män, att Bih. till R.
Prot. 1844, 7 Sami 1 A/d. 5 Höft. 2 10 Lag-Uiskoltets Betänkande, N.-o 14. förmyndaren den omyndiges egendom ej rätteligen förva/tatj anmälen det hos Rätten, som bör tillse, att den omyndige rätt sker-, Ar omyndig till de år kommen, att han sjelf finna kan, det förmyndaren ej väl ha ns egendom förestår; stände ock honom fritt det hos Rätten att angifva;” dels ock att till y i 20 Cap.
Arfda-Balken skall göras följande tillägg: ”Af träides f örmyndares egendom till concurs, och uppgifves för Rätten, att han förmynderskap innehafver; äligge Rätten att tillse, det ny förmyndare förordnad var der, och nämnt, der förordnandet af annan Rätt gifvas skall, God Man, att den omyndiges rätt emedlertid bevaka.
Dör förmyndare; varen hans arfvingar eller andre, som boet i värd hafva, pligtige att dödsfallet utan dröjsmål hos Rätten anmäla; och vården de den omyndiges egendom och rätt, till dess annan förmyndare tillsatt varder Stockholm den 13 September 1844- Reservationer af Herr Friherre Stjernstedt: ”Till alla delar instämmande uti Betänkande^ så vidt förslaget om inrättande af förmyndare-kamrar blifvit afstyrkt, får jag åter reservera mig deremot, att Utskottet icke tillstyrkt bifall å den Kongl.
Propositionen, utan, med antydning, att det i nämnde Proposition framställde förslag ej skulle vara nog omfattande och tydligt, till Rikets Ständer hemställt, att underdånig contra-proposition må afgifvas.
Jag anser nemligen, att genom antagandet af den utaf Kongl. Maj:t föreslagna lagförändring, skulle ej allenast en ganska vigtig och behöflig förbättring af Lagstiftningen, i hvad bevarande af omyndiges rätt angår, vinnas, utan äfven den grund läggas, hvarpå i framliden inrättande af förmyndare-kamrar bör hvila.
Utskottet har visserligen godkänt de skäl, som föranledt Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, men ändock trott sig böra nytt förslag i ämnet uppställa.
Utskottets berörde åtgärd är likväl, efter mitt förmenande, dels öfverflödig, dels tillkommen genom missförstånd om den Kongl.
Propositionens föreskrift, i afseende på de valde Gode Männens granskningsrätt, dels ock afvikande från de principer, som för behandling af rättstvister i allmänhet ligga till grund.
Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 14. 11 Åtgärden är öfverflödig, enär, i händelse 23 Cap. i § Ärfda-Balken erhölle den lydelse, Kongl. Maj:t föreslagit, nämnde § genom stadgandet, alt förmyndare skulle för hvarje ur afslula räkning öfver allt det, han om händer hal ver, att deraf skönjas må, huru han den omyndiges egendom för vcutat, uppenbarligen komme att innehålla den föreskrift, Utskottet önskat, eller att förmyndare jemväl skulle uppgifva, huru och emot hvad säkerhet den omyndiges penningar äro förräntade, ty eljest är ju lagbudet icke af förmyndaren uppfylldt.
Åtgärden är tillkommen genom missförstånd af den Kongl. Propositionen, som innehåller, att de af Stad, Socken eller Härad valde Gode Män skulle, i afseende å tillsynen af dit hörande omyndigs egendom, ega samma rätt, som närmaste fränder; och jag frågar, om ej häraf är uppenbart, att sådane Gode
Mäns befattning icke, på sätt Utskottet antagit, är inskränkt till granskning endast af de redogörelser, som hvart tredje år af förmyndare afgifvas, utan en rättighet är lemnad Gode Männen att, derest de anse det nödigt, lika med den omyndiges fränder, hvarje år af omförmälde redogörelser taga kännedom, och genast hos Rätten anmäla, hvad de dervid hafva att påminna.
Åtgärden är afvikande från de principer, som för behandling af rättstvister i allmänhet ligga till grund.
Utskottet har nemligen föreslagit, att, då anmärkningar vid förmyndares redovisning göras, Rätten bör tillse, att den omyndige rätt sker, det vill säga, att domaren endast på vederbörandes anmälan skulle ingå i pröfning af de framställda anmärkningarne.
En sådan pröfning, som kan kallas en pröfning på förhand, skulle vid bedömande af den klandertalan, antingen en blifvande förmyndare eller den omyndige sjelf kunde finna sig befogad att emot den afgångne förmyndarens redogörelse framställa, innefatta ett, utan iagttagande af laga rättegångs-formalileter, meddeldt domslut, som ovillkorligen skulle ligga i vägen vid bedömande af den sedermera väckta klandertalan, hvars öde således vore afgjordt redan, innan rättegången anställes.
Deremot är det, i enlighet med den Kongl.
Propositionen, fullkomligen rigtigt, alt
Domstolen, såsom öfver förmyndare, må ega att, efter omständigheterna, genast skilja en vårdslös och försumlig samt möjligen oredlig förmyndare från vidare befattning med den omyndiges angelägenheter, derefter iagttagande af den omyndiges rätt i öfrigt komme att bero, antingen på honom sjelf, sedan han blifvit myndig, eller ock på den, som, i förre förmyndarens ställe, varder till hans målsman utsedd. 12 Lag-Utskottets Betänkande, N.o 14, Hvad slutligen beträffar det af Utskottet gjorda tillägg, att förmyndaren skid le till Rätten ingifva bevis, att lian hvart tredje år tillställt vederbörande fräiuler eller Gode Män redovisningen med dertill hörande handlingar, 1,t * IIM ________ 11F Trfi.wL» loflarwlf» II i 1 nftffOn I)å - VJIUUu iUUU « ----- ------- W tror jag berörde tillägg vara utan allt värde, och ej ledande till någon påföljd, emedan förmyndaren, om han icke al sin rättskänsla finner sig uppmanad att fullgöra nämnde föreskrift, säkerligen icke förmås till iakttagande af sin skyldighet utaf omförrnälde tillägg, och Domstolen sålunda i allt fall ytterst måste tillse, att hvad förmyndaren i sådant afseende åligger, varder verkslälldl.” Af Ilerr Ceclersträhle, som instämde i Herr i riherre Stjernstedts mening Af TTerr Lagergren: ”Lika med Höglofl.
Lag-Utskottets ö fri ge Ledamöter, och uppå de i Betänkandet anförde skal, anser jag Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition, angående förändrad lydelse af 20 Ca pi ti et 1 §.
Ärfda-Balken, icke kunna antagas; men i fråga om innehållet af de lagbud, som, efter min tanka, höra ersätta den nu varande 1 § i nämnde Capitel, är jag <g’ från Utskottets pluralitet skiljakti Den redovisningsskyldighet, som i nyss åberopade
Lagens 1 um äi föi förmyndare utstakad, bar hittills antingen saknat tillbörlig efterlefnad, eller ock visat sig otillräcklig.
Då fader eller annan närmare skyld innehaft förmyndarskapet, hafva, af lätt begriplig anledning, fjermare fränder ansett olämpligt att, i myndlingens interesse, företaga någon granskning af förvaltningen.
När åter förmynderskapet förvaltats al oskylde personer, halva myndlingens fränder i allmänhet icke ansett lagbudet så förbindande, att de sjelfmant äskat redogörelse; ej sällan hafva de till och med visat sig ovi 1- ge alt påtaga sig besväret med granskning af räkningar, som nitiske fotmyndare af egen drift till dem aflemnat.
Genom uteblifven efterlefnad af ^3 Capitlet 1 §., och genom saknaden af lagliga medel till framtvingande af en sådan efterlefnad, har det allmänt erkända förhållande inträffat, att formyndarne, i stället för den påbudne redovisningen för fränder, blott lagttagrt lagens föreskrifter i så måtto, att ränteräkningen hvart tredje år afslutades och öfverskottet, om sådant uppkom, då lades till capitalet, hvaremot den omyndige eller hans naturlige målsmän, först då förmynderskapet upphörde eller afträddes, erhållit den kännedom om förvaltningen, hvilken lagen velat, att de årligen eller åtminstone hvart tredje år skulle inhemta.
Plötsliga fösandiringar uti förmyndarens vederhäftighets tillstånd, yppade genom försälj - La"-UtshoUets Betänkande, N.-o 14, ö 13! ning nf fastigheter och lösören, hafva för myndlingarne medfört förluster, som kunnat förekom mas, derest den af lagen åsyftade vaksamhet å frändernes sida varit iagttagen.
För ernående af det vigtiga ändamålet måste, efter min tanka, Lagens bud om den treåriga redovisningen göras ovilkorlig! och verkställigheten sättas under
Domstolens omedelbara controll, i så måtto; att förmyndares läkningar böra directe inlemnas till Domstolen, och al denna åter utgdvas till O . , ...ii IT'.. a..
J o »v, rvf 1 i n 1» 0 r 111:; — fränder eller dem, som i ------ ----- - . ste mötas med åläggandet för Domstolen att, i sådant fall, utse en God
Man i deras ställe att granskningen verkställa.
Det uppdrag, sa val den Kong .
ProDositionen, som Utskottet, i detta hänseende lemna! menigheterna alt till granskning af förmyndares räkningar utse Gode Män, har äfven jag bi ellallit men då jag ej kunnat för mig dölja osäkerheten, om menigheterna eller deras Communal-nämnder kunna gå i författning med att utse ia åta o a sig ett vidsträcktare uppdrag med granskningen af alla till communen hörande förmynderskap, har jag heldre än att lagstadgandet i brist deraf, skulle komma att'sakna verkställighet, ansett denna omständighet hora goras beroende af com munernas vilja och förmåga men deremot Magt Domstolen åttio serskild ta fall utse God Man, der jej sådan med publikt uppdrag finnes, äntligen och då den nuvarande 2 §. i 23 Gap. Arfda-Balken endas inneha er följande: ”Tredskas förmyndare eller vill ej räkenskap gorå, da skall
Ratten honom viss dag med vite föreläggas,'' har jag anse.t den hora completteias med de för verkställigheten af påbudet i i §. nödiga foiesknlte .
Emot det af mig här nedan föreslagna lagstadgande har bl.lvit anmärkt att omedelbar befattning med förmyndares räkningar skulle gorå de lornt strängt sysselsatte
Domstolarne allt för mycket besvär.
Jag medgifver detta till en viss gräl, uie» jag har ej trott den», omständ.ghet ,10ra .'“fas m veke t i betraktande, då fråga är att genom nya lagbud foi stat ka den Domstolarne redan förut åliggande vårdnad om omyndiges rätt och basta.
Dessutom skulle besväret med förmyndare-räkningars emottagande och utfärdande inskränkas till blott en tid om året, som det borde sta i Domstolens a<rt att efter ortens sed och behof bestämma; än mindre blefve besvare , om° genom den författning, som påbjuder lagförändringen, tillika i afseende pa verkställigheten stadgades, alt Domstolarne icke behöfva anmärka formynda ^aflemnande i Prolocollet, utan allenast höllo deröfver en serskild anteckning i form af Journal eller Diarium. deras ställe satte äro.
Eländers motvillighet må - 14 Lag-Utskottets Betänkande, iY:o 14.
Den föreslagna förändringen i a3 Cap. Ärfda-Balken står val ej i nödvändigt sammanhang med afskaffande af de trösta förmonsrätterne, utan är i och för sig sjelf nyttig och af hehofvet påkallad; men med afseende på dessa förmonsrälter för barnagods, antingen de bibehållas eller afskaffas, har jag trott, att en föreskrift om offentligt anslag af förteckningen öfver förmyndare kunde medföra gagn och en god rättelse i både ena och andra fallet.
Den lagtext, som här nedan framställes, är till större delen hemtad från ett åt den år i84< upplösta Lag-comiteen författadt förslag.
Min vördsamma tillstyrkan är, att t och 2 §. §. i 23 Cap. Ärfda-Balken skulle erhålla följande lydelse: . §.
Förmyndare skall författa riglig räkning öfver det, han om händer häfver, så att han vid hvart års slut för nästa fränder må kunna redogöra, om så lordras; vare ock skyldig att hvart tredje år till Rätten ingifva en sluten räkning, deri jemväl visas bör, huru omyndigs redbara penningar förräntade äro, hvilken räkning, med de bevis, som dertill höra, fränderne genomse mage.
Äro ej fränder till, eller anmäla de sig ej hos Öfver-Rätt inom två månader, samt hos Under-Rätt å landet vid nästa Ting, och i stad inom en manad, sedan räkningen till Rätten inkommit, att den undfå, förordne då Rätten någon i deras ställe.
Vill Stad, Socken eller Härad, eller de, som under serskild Domstol höra, sjelfve utse Gode
Män, en eller flera, ståndedet dem fritt, och kungöre derom RäLten.
De Gode Män, som således förordnade eller utsedde äro, hafva sedan, med samma rätt, som fränder, den räkning att öfverse.
Finnes mot förmyndarens räkning något att påminna, da bör Rätten tillse, att den omyndige rätt sker.
Är omyndig till de år kommen, att han sjelf kan finna, att förmyndaren ej väl hans egendom förestår, ege ock han det bos Rätten att angifva och sin rätt utföra, ändå att han öfver sitt arf ej råda får, förr än han till laga ålder kommit, som förr är sagdt. 3 §•
•n föras förteckning öfver dem, som till förmyndare varda tillsatte, med utsättande af tiden, då förmyndare, som under Rätten lyda, deras räkenskap ingifva böra; läte ock Rätten sist två månader förr, 4n den tid infaller, en afskrift af samma förteckning till vederbörandes rät - Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 14.
15 telse offentligen anslå; försummar förmyndare den tid, lägge honom Rätten ny tid före, med vite.
Vägrar han att för fränder årligen redogöra; varde ock, vid vite, tillhållen att sin pligt fullgöra.” af Herr Eklund, som instämde i Herr Lagergrens yttrande. af Herr Gunther: ”Jag instämmer till alla delar uti de af Herr Lagergren uttalade grunderna för hans reservation, men anser den af honom °föreslagna lag-texten icke vara fullt ändamålsenlig, och har derföre försökt att uppgöra en annan, i vissa afseenden mera fullständig, och uti andra, efter mitt förmenande, mera befordrande det åsyftade ändamålet.
Olikheterne emellan dessa serskilda .örslag utfinnas lätteligen vid deras jemförande sins emellan, utan att någon vidlyftigare analys deraf här synes vara erforderlig; och jag inskränker mig således till att för min del vördsamt tillstyrka antagande af följande förändrade redaction af i och 2 §§. i a3 Cap. Ärfda-Balken. §• '•
”Förmyndare skall författa vigtig räkning öfver det, han under händer häfver, så att lian, vid hvart års slut, för nästa fränder må kunna redogöra, om så fordras; och vare ändå skyldig att hvart tredje år till
Räts ten ingifva sluten räkning, med de bevis, som dertill höra, så ock upplysning, om och hvad säkerhet för den omyndiges tillgångar i reda pennin^gar tagen är.
Af den räkning läte Rätten, genom förmyndarens försorg, nästa fränder undfå del, för att den inom viss tid öfverse och återställa.
Äro fränder ej till, eller aflägset vistande, eller vägra de att räkningens granskning sig åtaga; förordne Rätten, der så nödigt pröfvas, någon i deras ställe.
”Har i de orter, der förmyndare-kammare ej inrättad är, Stad, socken eller annan menighet utsett Gode Män, en eller flere, att hafva tillsyn öfver förvaltningen al dithörande omyndigas egendom; varde räkningen till dem öf”verlemnad, för den åtgärd, sagd är.
Finna fränder eller de, åt h vilka granskningen blifvit anförtrodd, något emot förmyndarens förvaltning att påminna; ”anmälen det hos Rätten; och pröfve Rätten, sedan förmyndaren hörd blif”vit, huru, för iagttagande af den omyndigas rätt, förfaras må.
Göres emot ”förvaltningen ingen anmärkning, eller pröfvas gjord anmärkning böra förfalla; varde räkningen, med åtecknadt bevis öfver ingifvandet, utan annan kost"nad till förmyndaren återlemnad.
Är omyndig till de år kommen, att han ”sjelf kan finna, det förmyndaren ej väl dess egendom förestår, stånde ock ”honom fritt det hos domaren att angifva och sin rätt utföra, ändå att han fg La'^-Utskottest
Betänkande3 N.o 14' ”öfver sitt arf ej råda får, förr än han till laga ålder konnnit, som föi i äi ”sagdt.
Der förmyndare-kammare finnes inrättad, galle för densamma, hvad ”serskilt stadgadt är.” §• 2 ”Har, af skäl, som i 4 §. detta Cap. sägs, förmyndarens befattning upp”hört, innan liden för räkningens ingifvande till Rätten inlaller; göre han ”derom hos Rätten anmälan; och värde i alla förmyndare-förordnanden utsatt, vid hvad tid räkning skall ingifvas, eller den anmälan, nyss är nämnd, ”sednast ske.
Åligge ock Rätten hålla hand deröfver, att förmyndare sin redovisningsskyldighet ej försummar; och läte förthy fora noggranna förtecken inga r öfver dem, som till förmyndare förordnade blifvit, jemte tiden för ”hvarderas redovisning.
Tredskas förmyndare, eller vill ej räkenskap göra; ”då skall Rätten honom viss dag vid vite förelägga. af Herr Lector Walbnan, hvilken förenade sig med Herr Gunther. af Herr T horn: ”Från pluralitetens mening skiljaktig, har jag ansett Utskottet böra tillstyrka bifall till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, men med bibehållande i a3 Cap. i §. af stadgandet i 1734 års
Lag, rörande förmyndares åliggande att hvart tredje år tillställa vederbörande en sluten räkning; ”med the bevissom thertill höra”; i hvilken mening Herr £ 1 ilström instämde. S T © 6 K MO L M, Lundberg & Comp, 1844° Lag-U(skallett Betänkande, N.o PS. 1 N:o 15.
Ank. till Exp. Utsk. d. 7 Oct., kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af Kongl. Majits Nådiga Proposition, angående ändring af 8, 9 och 10 §§. i 17 C ap. HandelsBaiken samt förklaring af 2 §. i samma Capitel.
Till Lag-Utskottets utlåtande hafva samtlige Riks-Stånden, Höglofl.
Ridderskapet och Adeln samt Mdgv. Preste-Ståndet, under den 17, Vällofl. Borgare-Ståndet, under den 14, samt Hederv.
Bonde-Ståndet, under den 20 nästlidne Augusti, dfverlemnat förrberörde den 1 i nyssnämnde månad allåtne Nådiga Proposition af följande innehåll: ”Under den 1 Mars 1834 har Kongl. Maj:t till Rikets Ständer aflåtit Nådig Proposition, angående ändring af 8 , 9 och 10 samt förklaring af 2 §. i 17 Capitlet Mandels-Balken , åsyftande hufvudsakligen , att fordran , som är intecknad i fast pant, skulle alltid njuta förmonsrätt till den intecknade fastigheten framför den skuld, hvari fastighetsegaren , såsom förmyndare eller uppbördsman, kan häfta; men Rikets Ständer anmälde, till svar härå, genom underdånig Skrifvelse den 29 September samma år, att, då icke Förmyndarekamrar eller andra för de omyndiga tillräckligen betryggande anstalter kunnat allmänligen införas , hade Rikets Ständer funnit öfvervägande skäl för bibehållande af de omyndiges nu egande förmonsrätt, hvarföre Rikets Ständer, enär Kongl! Maj:ts Nådiga Proposition ej finge annorlunda än i sin helhet behandlas, ansett sig icke kunna den föreslagna lagförändringen antaga.
På detta ämne vill Kongl. Maj:t ånyo fästa Rikets Ständers uppmärksamhet, enär Kongl. Maj:t anser, att inteckningsrättens nuvarande osäkerhet utgör en af de väsendtligaste brister, Indika vidlåda våra creditlagar, och att densammas afhjelpande komme att i sin mon medföra ett ökadt välstånd.
Vid öfvervägande af motiven för nu gällande föreskrifter , synes omsorgen angående Kronans, Kyrkors och allmänna Cassors säkerhet för fordringar hos uppbördsman och föreståndare, genom förmonsrätt i deras fasta egendom, vara af underordnad vigt, helst den för Kronan, Kyrkor och allmänna Inrättningar erforderliga säkerheten torde kunna lämpligare iagttagas Bih.. till fl.