Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men för att i någon mån fästa afseende vid betänkligheterna dels hos dem, som befara ett skadligt inflytande för stadshandelsrörelsen, om förbudet för handelsbods anläggning å landet på visst afstånd från stad helt och hållet borttoges, och dels hos dem, som genom gradvis skeende förändringar vilja såmedelst förskaffa sig erfarenhetens vittnesbörd om de nya förhållandenas företräde framför de gamla, har Utskottet ansett sig icke böra tillstyrka borttagaude i sin helhet af detta förbud, utan endast föreslå, det förbudet inskränkes till en mil från stad, hvarinom salubod till försäljning af inhemska och lofligcn införda utländska varor ej må å landet anläggas.
Hvad deremot angår det nu gällande förbudet för saluboda anläggning å landet på visst afstånd från köping, har Utskottet ansett de förhållanden i borgerligt hänseende, hvarigenom, till följd af vissa privilegier, köping skiljer sig från den öfriga landsbygden, icke utgöra tillräckligt skäl för köpings likställighet med stad i detta afseende, och att således detta förbud bör helt och hållet bortfalla.
Då, med fästadt afseende å den utsträckning af handelsfriheten på landet, som Utskottets förslag förordar, grundadt skäl ej synts vara för handen att, beträffande rättigheten till handelsbods anläggande vid jernvägsstation, som är belägen inom en mils afstånd från stad, göra afvikelse från den bestämda regeln; så har Utskottet funnit de af två motionärer i detta afseende väckta yrkande ej böra föranleda till någon undantagsbestämmelse.
De med anledning af motionerna här ofvan af Utskottet uttalade åsigter torde, derest de skulle vinna Rikets Ständers godkännande, föranleda omarbetning i väsendtliga delar af nu gällande näringsförfattningar, och Utskottet anser sig derför, före framställandet af de grunder, hvilka i Utskottets tanke böra tjena till ledning för ett sådant arbete, böra, så vidt sådant i det föregående ej skott, närmare redogöra för de skäl, som påkalla förändring eller uteslutande af åtskilliga stadganden i nu varande näringslagstiftning.
Bland de nu så väl i Handels-ordningen som i Fabriks- och Handtverksordningen stadgade vilkor för vinnande af rättighet till idkande af någon näring förekommer äfven det, att hafva begått Herrans heliga Nattvard.
Detta stadgande torde hafva tillkommit med anledning deraf, att lagen i vissa fall såsom vilkor för åtnjutande af borgerliga rättigheter uppställer egenskapen att vara kristen.
Vid innevarande riksdag hafva dock Rikets Ständer uttalat den åsigt, att hvad 2 § 11 Kap. Kyrkolagen innehåller om påföljd för den, som öfver år och dag afhåller sig från Herrans Nattvard, att anses för okristen, borde, till förekommande af farliga missbruk, helt och hållet bortfalla.
Ehuru härmed af Allmänna Besvärs- och Eicon.-Utskottets Betänkande N:o 119. 11 Rikets Ständer ingalunda blifvit afsedd den första Nattvardsgången, hvarom Kyrkolagen väl ej innehålier något direkt bud, men som i allt fall kan, enligt vår lagstiftning, anses obligatorisk; så torde det dock icke vara skål att bland föreskrifterna rörande verldsliga bestyr införa dylika stadganden, helst näringsock försörjningsrätten är öppen äfven för andra, än dem, som bekänna sig till statskyrkan.
Det i författningarne för vinnande af näringsrättighet föreskrifna vilkor att kunna skrifva läsligt och räkna quatuor species i enkla tal och, hvad handeln särskildt angår, att jemväl kunna räkna bråk samt föra bok och räkning på det för handeln i allmänhet öfliga sätt, har Utskottet jemväl ansett böra utgå, icke emedan Utskottet anser den dermed uttryckta qvalifikation obehöflig, utan emedan vilkoret bättre uppfylles genom bestämmelser, som redan fått sin plats i en annan författning.
Då nemligen den i stället för 17 Kap. 2 § Rättegångs-balken nu gällande förordning angående handelsböcker och handelsräkningar den 4 Maj 1855 stadgar, att handlande eller den, som varor till försäljning tillverkar, eller i allmänhet den, som drifver något af de uti ifrågavarande författningar omförmälda yrken till det omfång, att anmälan derom beböfver göras, skall föra böcker öfver sin rörelse, på sätt i nämnda förordning närmare beskrifves, vid det stränga äfventyr, som underlåtenhet af dessa föreskrifter kan medföra, samt allmänna lagen på sådant sätt gör egandet af minst ofvannämnda kunskapsmått nödvändigt för den, hvilken ansvarignet för rörelsen åligger; har Utskottet häraf trott sig ega anledning föreslå, att förstnämnda stadgande, hvilket för öfrigt ej alltid föranleder till något säkert omdöme om den sökandes insigter och lämplighet för yrket, måtte bortfalla.
Det i afseende på rättighet till handels idkande nu gällande undantag för embets- och tjenstemän, som hafva allmän uppbörd om händer, för tullverkets tjenstemän och betjente samt för allmänna åklagare, har Utskottet ansett böra bibehållas; och då, med tillämpning af grundsatsen om arbetets frihet, Utskottet ansett lika rätt till lofliga näringars utöfvande böra tillkomma män och qvinnor, samt i vissa fall äfven gifta qvinnor, lärer, i betraktande af grunden för nämnda undantag, och för att undanrödja tillfället att göra detsamma kraftlöst, undantaget äfven böra utsträekas till omförmälde tjenstemäns och betjentes hustrur.
Deremot anser Utskottet förbudet för andra i Statens tjenst med lön anställde tjenstemän att idka handel och för tjenstemän i allmänhet att hålla handtverksverkstad kuuna utgå.
Det synes ej väl öfverensstämma med grundsatsen om frihet för näringsverksamheten att lagstiftningen innehåller ett dylikt förbud, helst förhållanden kunna gifvas, i synnerhet i fråga om lägre tjenstebefattningar på landsbygden, hvilka ej tillfullo sysselsätta deras innehafvare, då en dylik på sidan om tjensten utöfvad verksamhet kan till och med vara gagnande, i det den kan bidraga till förbättrande af en större familjs ekonomiska ställning samt till beredande af arbetstillfällen och utveckling af särskilda anlag, som mångengång af bristande utvägar till verksamhet gå förlorade.
Likasom Utskottet i det föregående yttrat den åsigt att mästareprof icke kunde antagas utgöra något tillförlitligt bevis om mästerskap, så har Utskottet äfven ansett stadgandet i Fabriks- och Handtverks-ordningen att, då fråga vore om byggmästare- eller murmästareyrkets utöfvande i stad, bevis om vunnen skicklighet i yrket borde företes, kunna utan olägenhet borttagas, enär städernas byggnadsordningar i detta fall torde kunna anses lemna erforderliga föreskrifter, samt byggnadsföretag äro af den vigt, att så väl offentliga myndigheten som enskilde 12 Allmänna Besvärs- och Ekon.- Utskottets Betänkande N:o 119. personer ej lära underlåta att förskaffa sig intyg om erfarenheten och skickligheten hos den, åt hvilken de i detta afseende lemna sitt förtroende.
I öfverensstämmelse med ofvan yttrade åsigt, att rättigheten att försörja sig hör vara lika öppen för qvinnor som för män, torde de så väl i Handelsordningen som i Fabriks- och Handtverks-ordningen nu förekommande stadganden angående arbetsrättighet för qvinnor i allmänhet kunna utgå, och annan särskild bestämmelse ej vara erforderlig, än att, i fråga om gift qvinna, mannen för hennes förbindelser ansvarar.
Nu gällande stadganden i fråga om omyndigs näringsrättighet innehålla, att, då omyndig varder egare till redan anlagd fabrik, samt då handlande, fabrikseller handtverks-idkare varder ställd under förmyndare, rörelsen må kunna fortsättas med förmyndarens samtycke och ansvarighet.
Häraf synes följa, att omyndig i allmänhet icke skulle vara lika berättigad med den handlande eller bandtverksidkare, hvars omyndighetstillstånd inträdt, sedan rörelsen blifvit börjad och någon tid fortsatt.
Men då förmyndaren i allt fall åligger ansvarighet för rörelsens bedrifvande, har Utskottet trott sig ega anledning föreslå en mera allmän utsträckning af den åt omyndige medgifna näringsrättighet.
I fråga om rättighet för vanfrejdade att utöfva näring, så, enär
Utskottet anser god frejd böra vara ett af vilkoren för vinnande af näringsrättighet i vidsträcktare omfång, följer äfven deraf, att den, som blifvit genom laga kraftvunnet beslut sakfälld för vanfrejdaude brott, måste anses vara en dylik näringsrättighet förlustig; men då den, som blifvit dömd och straffad för brott, icke bör betagas utväg att genom arbete försörja sig och såmedelst kunna blifva en nyttig samhällsmedlem, har Utskottet ansett, att han, som, enligt Utskottets förslag, är berättigad till idkande af sådan handel eller handtverksrörelse, dertill ej fordras anmälan, jemväl må kunna återvinna en vidsträcktare rättighet att till afsalu idka fabriks- och handtverksrörelse, så vidt, vid pröfning af derom gjord ansökning, vederbörande finna honom dertill lämplig.
Handels-ordningen stadgas, att handelsrättighet skall vara förverkad, då innebafvaren af sådan rättighet icke på tre års tid sina utskylder till Kronan och staden utgjort, samt att han, under den tid sådant underlåtes, icke är berättigad att, utom idkande af handelsrörelsen, borgerliga rättigheter, tillgodonjuta; och 17 § 2 mom. i Fabriks- och Handtverks-ordningen innehåller, att fabriksidkare eller handtverkare, som icke förmår sina utskylder till Kronan och staden utgöra, ej eger rätt att rörelsen fortsätta, så länge denna oförmåga fortfar.
Dessa stadganden i afseende å behörigheten till näringsrättighet förmenar
Utskottet icke vara vidare erforderliga, enär dea näringsidkare, hos hvilken kronooch andra honom åliggande utskylder ej kunna uttagas, i allt fall synes sakna möjlighet att rörelsen fortsätta, samt, enligt nu gällande kommunal-författningar, den, som häftar för oguldne utskylder, icke är berättigad att deltaga i öfverläggningar och beslut rörande kommunens angelägenheter.
De bestämmelser, förslaget innehåller, mäste, enligt Utskottets förmenande, göra öfverflödiga nu gällande stadganden angående så väl gerningsmän som dem, hvilka ega att såsom försörjningsmedel till afsalu åstadkomma tillverkningar.
Genom borttagande af föreskriften om rättighet för socken å landet att å kommunalstämma antaga gerningsmän, kan så mycket mindre någon inskränkning anses tillkommen, som de med desse jemförlige näringsidkare enligt Utskottets förslag äro, derest de ej utöfva näringen med andra biträden än hemmavarande barn, befriade från skyldigheten att göra anmälan; och i annat fall endast Allmänna Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o tilt 13 åro förpligtade att uttaga Konungens Befallningshafvandes tillståndsbevis, hvilken föreskrift handtverkare, som är i tillfälle att drifva sin rörelse i större utsträckning, ej lärer finna betungande.
Det större besvär, som kan anses orsakadt genom skyldighet till anmälan hos Konungens Befallningshafvande i stället för kommunal-nämnden, kan dessutom anses fullt ersatt genom borttagande af nu stadgade inskränkning för gerningsmäns arbetsfrihet inom den ort, för hvilken de blifvit antagne.
Att, utan afseende på qvalifikation, de, hvilka kunna hänföras till en kategori, jemförlig med den, hvarunder de nu till sjelfförsörjning berättigade komma, icke böra vara underkastade skyldighet att göra anmälan och uttaga tillståndsbevis, anser Utskottet sig kunna tillstyrka på den grund, att
Bevillningsförordningen lemnar utväg att utan svårighet påföra idkaren en efter rörelsen lämpad beskattning, och Fabriks- och Handtverks-ordningen redan nu i l:sta och 2:dra §§, med erkännande af sjelfförsörjningsrät.ten, medgifver dels hvar och en rättighet att, utan särskildt tillstånd, med biträde af hemmavarande barn och i tjenst stadde arbetare tillverka fabriks- och handtverksarbeten till eget och underhafvandes behof, och dels laudtmän enahanda rättighet, att till afsalu förfärdiga husslöjdsals ter.
Beträffande stadgandet i 6 g 4 mom. af nu gällande Handels-ordning, att idkare af bergsbruksrörelse å landet är berättigad att vid bruket åt derunder lydande folk och åt dem, som dit hafva varuforslingar eller för bruket verkställa arbeten eller körslor, utan afseende på afståndet från stad hålla förnödenhetsvaror till salu, dock ej andra varuslag af utländskt ursprung, än dem, som i mom. 1 af samma § omförmälas; så har Utskottet trott att, derest den nu förordade utsträckningen af handelsfrihet för landet skulle bifallas, en blifvande ny Handelsordning icke lämpligen borde innehålla en dylik undantagsbestämmelse, enär förslaget berättigar att vid bruk anlägga öppen bod till försäljning af inhemska tillverkningar, och de enligt gällande författning till försäljning derstädes nu medgifna utländska varor kunna utan olägenhet på ett kortare afstånd hemtas.
Den i Handels-ordningen nu meddelade hänvisning, bland annat, att hvad angående försäljning å marknader stadgadt är, skall gälla till efterrättelse, synes, enligt Utskottets förmenande, icke böra uti en blifvande ny författning inflyta, dels emedan de särskilda ordningsreglor, som i afseende härå antingen äro utfärdade eller vidare befinnas nödige, tillhöra polislagstiftningens område, och dels emedan tvetydighet kunde uppstå, huruvida fortfarande borde tillämpas åtskilliga uti 7 Kap. Handels-balken ännu qvarstående stadganden, hvilka icke öfverensstämma med grunderna för en friare näringsverksamhet.
Likaledes kan, enligt Utskottets tanke, såsom obehöflig anses den underrättelse, som i Fabriks- och Handtverks-ordningen finnes meddelad, att genom författningen ej göres ändring i vilkoren för den tillverkningsrätt, som på grund af vederbörligen erhållet patent för utöfvande och begagnande af nya uppfinningar i slöjd och konst kan ega rum, enär den, som vill begagna sig af en dylik tillverkniugsrätt, har åliggande att underrätta sig om de vilkor, gällande Patent-förordning i sådant fall löreskrifver.
I händelse af bifall till Utskottets förslag, att för idkande af handel eller annan näring burskap ej vidare må vara nödigt, och att. stadgandet om mästerskaps förvärfvande må från Fabriks- och Handtverks-ordningen uteslutas, måste deraf följa, att föreskrifterna angående handelsföreningar, handtverks- och fabriksföreningar äfvensom angående utfärdande af gesällbref jemväl böra bortfalla.
Nämnda föreningar hafva nu genom burskaps- och mästerskaps-institutionerna sin samman - 14 Allmänna Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 119. hållning, och föreskrifterna äro lämpade efter derifrån härledda förhållanden.
Om lagen icke vidare sanktionerar de institutioner, genom hvilka borgerskapet såsom korporation blifvit stäldt gentemot de öfrige stadsinnevånarne, så torde i allt fall gemensamma intressen föranleda likartade föreningar för gemensamma ändamål; men detta lärer då blifva hvarje associations särskilda angelägenhet.
I afseende å handelsbetjente samt fabriks- och handtverksarbetare samt förhållandet emellan desse och deni, hvilka använda deras biträde, torde allmänna lagen innehålla tillfyllestgörande föreskrifter, äfvensom, vidkommande fabriks- och handtverksarbetare, derest i laglig ordning upprättadt kontrakt icke annorlunda bestämmer, Legostadgan ega tillämpning.
För öfrigt torde bland stadganden, som af de nu om handtverks- och fabriksarbetare gällande må anses böra bibehållas, böra införas de dermed sammanhang egande föreskrifterna i Kongl. Kungörelsen den 22 Maj 1852 angående minderårige personers användande vid fabriker och handtverk.
Då, under förutsättning att vaksam tillsyn å tullförfattningarnes efterlefnad eger rum, Utskottets förslag i väsendtlig mån inskränker de tillfällen, vid hvilka till följd af näringsförfattningarnes öfverträdelse beslag bör kunna ifrågakomma, har Utskottet funnit sig ega anledning föreslå, att beträffande hvad nu gällande författningar innehålla om rättighet för vederbörande åklagare att, i fråga om oloflig handel och varutillverkning, beslag verkställa, denna beslagsrättighet, så vidt förbrytelse mot tullförlattniugarne ej är i fråga, må upphöra; hvarjemte Utskottet anser, att till Kongl. Maj:t hör öfverlemnas bestämmandet af den ansvarspåföljd, hvartill öfverträdelse af gifna föreskrifter må föranleda.
Hvad slutligen angår de föreskrifter, som i fråga om författniugarnes tillämpning och angående rättegången i dithörande mål kunna finnas nödige, torde jemväl böra öfverlemnas åt Kongl. Maj:t att tillse, hvilka stadganden uti ifrågavarande hänseenden må linnas erforderliga.
I öfverensstämmelse med hvad sålunda blifvit vttradt, anser sig Utskottet, med heintad anledning af de ofvan omförmälda motionerna, böra hemställa: att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anhålla, det Kongl. Majit täcktes utfärda dels en förordning rörande vilkoren för handels idkande, med tillämpning af följande allmänna grunder: l:o att rättighet att idka handel må utöfvas, utan att burskaps förvärfvande utgör vilkor derför; 2:o att rättighet till handels idkande, i stad eller å landet, må tillkomma hvarje Svensk medborgare, man eller qvinna, som eger god frejd samt råder öfver sig och sin egendom; att Irån denna handelsrättighet dock böra vara undantagne embets- och tjenstemän, som hafva allmän uppbörd om händer, tullverkets tjenstemän och betjente samt allmänna åklagare, så ock hustrur till de sålunda undantagna; 3:o att gift qvinna jemväl må vara berättigad till handels idkande, så framt mannen för hennes förbindelser ansvarar; 4:o att omyndig må, med förmyndares samtycke och ansvarighet, handelsrättighet utöfva; 5:o att handlande, derest han dömes till ansvar för brott, som medför vanfrejd, skall, när domen vunnit laga kraft, anses handelsrättigheten förlustig; Allmänna Besvärs- oell Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 119. 15 6:0 att den, som i stad vill idka handel, skall, utom i de fall 10:de punkten omförmäler, med företeende af bevis om sin behörighet dertill, göra anmälan derom hos Magistraten och uttaga dess tillståndsbevis: att den, som vill i flera städer idka handel, skall derom på hvarje ställe göra anmälan på enahanda sätt; samt att den, som vunnit tillstånd att i stad idka handel, bör, om han tillika vill idka handel å landet, iakttaga hvad i 8:de punkten derom föreskrifves ; 7:o att den, som, på sätt i nästföregående punkt sägs, vunnit tillstånd att i stad idka handel, må ega att inom stadens område, äfvensom å rikets marknader, i öppen salubod eller annorledes drifva handel med alla slags inhemska och lofligen införda utländska varor i hvad myckenhet som helst, utan andra undantag eller inskränkningar, än som för allmänhetens betryggande i alseende å behandlingen af krut, gifter eller andra vådliga ämnen, samt angående bokhandel och försäljning af apotheksvaror och af bränvin särskildt stadgas;
8:0 att den, som å landet vill handel idka, skall hos Konungens Befallningshafvande i länet, på sätt i 6:te punkten säges, göra anmälan med uppgift å stället, der handelsrörelsen är ämnad att utöfvas, samt uttaga Konungens Befallningshafvandes tillståndsbevis ; 9:o att, på grund af den jemlikt förestående punkt vunna rättighet till handels idkande å landet, öppen salubod på minst en mils afstånd ifrån stad må hållas till försäljning af alla slags inhemska och lofligen införda utländska varor, allenast med de inskränkningar, som i 7:de punkten omförmälas; 10:o att å allmänna försäljningsplatser i städerna, äfvensom hvar som helst å landet, en hvar måj ega rättighet att utan särskildt tillstånd, vid eller utom marknader, försälja inhemska fabriks-, handtverks- och husslöjdsalster äfvensom landtmannaprodukter, utom bränvin; dock att, derest försäljningen sker i öppen bod, anmälan bör göras, på sätt i 6:te och 8:de punkterna sagdt är; ll:o att nu gällande föreskrifter såväl angående vilkoren för vinnande af behörighet att idka bokhandel och att försälja apotheksvaror, gifter eller krut, som angående försäljning å offentlig auktion, skola fortfarande lända till efterrättelse; äfvensom att hvad särskildt är stadgadt angående idkande af källare-, vinskänks-, schweizeri-, värdshus-, traktörs- eller krogrörelse skall tills vidare förblifva gällande; 12:o att hvarje Svensk undersåte må vara oförhindrad att till riket införa och derifrån utföra varor, under iakttagande af hvad tullförfattningarne stadga och af öfriga i afseende härå gällande ordnings- och kon troll föreskrifter, äfvensom att hvar och en må vara berättigad att reda i skepp för så väl utrikes som inrikes fart; Allmänna Besvärs- och Ekon.-Utslcottets Betänkande N:o 119 13:o att rättighet för åklagare att verkställa beslag å varor, hvarmed olaga handel idkas, må upphöra; dels ock en förordning angående vilkoren för idkande af fabriks- eller handtverksrörelse, i öfverensstämmelse med följande allmänna grunder: l:o att fabriksrörelse och handtverk äfvensom bageri-, bryggerioch slagterihandtering må idkas, utan att förvärfvande af burskap derför såsom vilkor erfordras; 2:o att skyldigheten att för rättighet till utöfning af vissa yrken förvärfva mästerskap må upphöra; 3:o att en hvar, man eller qvinna, må, utan särskildt tillstånd, vara berättigad att, med biträde af hemmavarande barn, till afsalu tillverka fabriks- och handtverksarbeten,
så ock idka bageri-, bryggeri- eller slagterihandtering; 4:o att rättighet att i stad eller å landet, med biträde af andra än hemmavarande barn, till afsalu tillverka fabriks-och handtverksarbeten eller med enahanda biträde utöfva bageri-, bryggeri- och slagterihandtering må tillkomma hvarje Svensk medborgare, man eller qvinna, som eger god frejd samt råder öfver sig och sin egendom; 5:o att gift qvinna må kunna vinna enahanda rättighet, sorn i 4:de punkten omförmäles, så framt mannen för hennes förbindelser ansvarar; 6:o att jemväl omyndig må, med förmyndares samtycke och ansvarighet, utöfva sådan rörelse, som uti 4:de punkten omförmäles ; 7:o att den, som blifvit straffad för brott, som medför vanfrejd, må kunna, efter derom gjord ansökning, vinna tillstånd att, med biträde af andra än hemmavarande barn, tillverka fabriksoch handtverksarbeten till afsalu, så länge en slik rättighet ärligen begagnas; 8:o att den, som vunnit rättighet att med biträde af andra än hemmavarande barn tillverka fabriks- och handtverksarbeten eller utöfva bageri-, bryggeri- eller slagterihandtering, derest han dömes till ansvar för brott, som medför vanfrejd, skall, när beslutet vunnit laga kraft, anses sådan rättighet förlustig; dock att honom må vara öppet att, på sätt i 7:de punkten sägs, söka rättigheten återvinna; 9:o att genom antagna arbetare eller annorledes alla slags arbeten och varor må för Kronans behof förfärdigas; och att sådana för Statens eller kommunens räkning stiftade inrättningar, hvilka afse fattig- eller fängelsevård, äfvensom uppfostrings- och vårdsanstalter af alla slag bibehållas vid dem hittills medgifven rätt att så väl för inrättningarnes behof, som till afsalu, tillverka fabriks- och handtverksarbeten; 10:o att tillverkning af sådana fabriks- och handtverksarbeten, för åstadkommande hvaraf erfordras kemisk behandling, dervid felaktighet kan medföra eldfara eller våda för lif eller helsa, icke Allmänna Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 119. 17 icke må utöfvas af annan än elen, som antingen styrker sig sjelf ega erforderlig skicklighet eller visar sig hafva antagit annan person med intygad skicklighet att handteringen förestå; och att för öfrigt i afseende på tillverkning af fabriksoch handtverksarbeten till efterrättelse skola vara gällande de föreskrifter, sorn för helsovården eller till förekommande af skada och olägenhet för grannar antingen i allmänhet eller för vissa fall äro eller framdeles varda meddelade;