Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidkommande dernäst frågan, om uti tarifen å pannerymds-afgiften bör ut „ sättas afgift för pannor utöfver 90 kannors rymd; så ehuru, på sätt anmärkt är, enligt 2 mom. i 20 § fall kunna inträffa, då en sådan afgift skall påföras; likväl, och som uträkningen då later, med ledning af proportionerna emellan de närmaste pannerymderna, utan svårighet sig verkställa, och den alltså lika litet be höfver för sådant fall vara lill sitt resultat i tarifen utsatt, som den ansetts be höfva vara det för den serskilda händelse, som omförmäles i 29 §., att Kongl.
Maj:t för stad tillåter större pannerymd än 90 kannor, anse Utskotten sig sakna skäl tillstyrka, att i tarifen å pannerymds-afgiften utsättes afgift för pannor utöfver 90 kannors rymd.
Hvad beträffar yrkandet, framstäldt inom Borgareståndet, om uteslutande af det tillägg, att, när med serskildt tillstånd bränvinsbränning idkas i förening med pressjästberedning, pannerymds-afgiften skall för bränvinsbränningen under tid af året, då sådan eljest icke är tillåten, höjas med 50 procent; så har väl till stöd för ett sådant yrkande blifvit anfördt, att det tillstånd till begagnande af bränvinspanna vid pressjäst-beredning , sorn af Kongl. Maj:t i serskilda fall meddelas, Bevilln.-.
15 ej skulle berättiga lill bränvinsbräuning hela året om, och att, om så vore händelsen, pannerymds-afgiften ej borde höjas för den lid af året, då bränvinsbränning i allmänhet icke är tillåten; men emedan, på sätt Utskotten numera inhemta!, det just är tor tid, då bränvinsbränning eljest icke är tillåten, som tillstånd att vid pressjäslberedning begagna bränvinspanna sökes och meddelas, och sådant tillstånd hittills icke blifvit meddeladt, der ej pä grund af innehafvande jord rättighet till bränvinsbränning redan förut egt rum, samt dessutom de skäl, Utskotten tillförene åberopat för förhöjning af pannerymds-afgiften uti det i §:n förutsatta fall ej synas vara genom ofvan anförda anmärkningar förringade, tillstyrka Utskotten, att ett stadgande i samma syftning, som det ifrågavarande, varder i Förordningen infördt, men uppstäldt i närmare öfverensstämmelse med de ordalag, som vanligen begagnas uti de resolutioner, hvarigenom, i serskilda fall, Kongl. Maj:t meddelar sökande tillstånd alt under tid, då bränvinsbränning icke är i allmänhet medgifven, för beredning af pressjäst begagna bränvinspanna af viss rymd; hvarjemte, till förekommande af den utaf stadgandet i sista momentet, angående förhöjning uti pannerymds-afgiften i fall, som der omförmäles, att pannerymd är i två pannor fördelad, möjliga misstydning, hvartill tarifens öfver pannerymds-afgiften nu föreslagna förändrade uppställning kunde gifva anledning, alt nämligen detta stadgande vore jemväl å den s. k. dubbla pistoriska apparaten tillämpligt, Utskotten anse ett tillägg i slutet af sista momentet böra meddelas.
Med bibehållande af de i 28 §. af Kongl. Förordningen den 13 Oktober 1848 antagna grunder för beskattningen af bränvinsbränning med sådan redskap, sorn drifves omedelbarligen med eld, men med utsättande af en gemensam och i likhet med den uti högstberörde Kongl. Förordning för fjerde klassens redskap, som drifves med ånga, bestämd pannerymdsafgift för ali med ånga drifven redskap, kommer skatten för bränvinsbränningen att utgå efter nedanstående tarif som bestämmer afgiften för hvarje klass af bränvinsbränning sr edskap under sex månaders bränningstid. 16 Bevilln.-, Lag- samt Allm.
Tarif på pannerymdsafgiften.
S:e klassen.
R:dr sk. 10 3 0 4 33 18 36 49 11 225 — 240 11 3 21 5 33 23 34 61 5 247 24 264 — 12 3 36 6 36 29 12 74 12 270 — 288 — 13 4 3 7 44 | 35 0. s. 16 v. 88 31 292 24 312 Bränvinsbränning må ej idkas ined pannor under 10 kannors rymd.
För dem, som anmäla sig afl under kortare lid än sex månader utöfva bränvinsbränning, blifver den i tar ifen utförda afgift i förhållande till b ränning st iden förminskad.
Ilar någon erhållit serskildt tillstånd att, för beredning af pressjäst, begagna bränvinspanna under tid af året, när bränvinsbränning icke är i allmänhet medgifven, och på grund deraf bränvinsbränning då idkar, erlägga för den lid pannerymdsafgift förhöjd med 50 procent.
Då någon å en tomt, eller i en byggnad eller under samma tak eller å samma egendom begagnar flera pannor till bränvinsbränning, hvilkas rymd, enligt §. 9, skall sammanslås för debiteringen, iakttages härvid, dels alt kokrummet icke afdrages af hvardera pannan, utan af sammanslagna pannerymden, dels att tillökning i skatt för måskvärmare eller rektifkalionsapparat, eller anbringandet af båda delarna, beräknas endast för den panna, hvartill dylika apparater begagnas.
Den sålunda uträknade afgiften för sammanslagna pannerymden skall höjas med 33 * procent, om den är fördelad i 2:ne pannor, med 665, om den är fördelad i 3:nc, med 100 procent, om den är delad i 4, 0. s. v. Dock må förhöjningen för i 2 pannor fördelad panncrymd icke påföras den s. k. dubbla pisloriska apparaten. S. 35.
Bevil/n.-, Lag- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N.-o 3. 17 §• 35- Denna §, bifallen af Preste- och Bondestånden, är återremitterad af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-ståndet, på grund af gjorda anmärkningar vid den Por 3 momentet deri föreslagna, så lydande, redaktion: ”Uti alla i denna och nästföregående § omförmälda fall” (nemligen af oloflig brännvinsbränning) ”vare de vid förseelsen nyttjade redskap och det vid beslagslillfallet befintliga, olofligen tillverkade bränvin, jemte de käril, hvari det förvaras, fdrbrutna; och vare den, som tredje resan begår någon af dessa förbrytelser, derjemte för Iva år förlustig rättigheten alt bränvin tillverka.”
Mot denna redaktion är anmärkt, att väl det motsvarande gamla stadgandet, att allt det i bränneriet vid beslagslillfället befintliga bränvin vore förbrutet, möjligen kunde föranleda dertill, att den, som beträddes med oloflig bränvinsbränning och vid hcslagstillHillet i sitt bränneri förvarade Iofligen tillverkadt bränvin, blefve fråndömd såväl detta som det olofligen tillverkade, men att det nya stadgandet åter skulle hafva till följd att, i anseende till svårigheten för en åklagare att visa huru stor del af det bränvin, som vid beslagstillfället anträffades å det ställe, der oloflig bränvinsbränning egde rum, var olofligen tillverkadt, förbrytaren i de flesta fall finge behålla en stor del af den påräknade vinsten utaf sin förseelse, hvarföre det gamla stadgandet borde bibehållas; att uttrycket: ”det vid beslagstillfället befintliga bränvin” vore otydligt, enär derigenom icke utmärktes stället, hvarest bränvin borde påträffas, för att kunna förbrutet anses; samt att den hårdhet i tillämpningen, hvartill uppställningen af det gamla stadgandet kunde leda, skulle kunna mildras derigenom, att man tillerkände bränvinsbrännaren bevisningsrält i afseende å sådan del af det i bränneriet befintliga bränvin, som vore Iofligen tillverkadt.
Prof. 1850 & 1851, 5 Samt.
2 Afd. 3 Haft. 3 18 Bevilln.-, Lag- samt Allm.
Besv, och Ekon.-Utskottens Utlåtande, !S:o 3. hvari det förvaras, förbrutna; giller egaren styrka, att någon del af det uti sådan lägenhet befintliga bränvin är lofligen tillverkadt, blifve dock denna del från beslaget fritagen; vare ock den, sorn tredje resan begår någon af dessa förbrytelser, derjemte för två år förlustig rättigheten att bränvin tillverka. 37 §’ bifallen af Bonde-ståndet, är af de öfriga Riksstånden återremitterad, och är mot det bär föreslagna nya 2:dra moment, lydande sålunda: ”Skulle den, som med serskildt tillstånd idkar bränvinsbränning i förening med pressjästberedning, öfverträda eller icke uppfylla de vilkor, hvarunder tillståndet blifvit lemnadt, straffes han, såsom för oloflig bränvinsbränning, enligt 34 § och 35 § 5 morn., och vare dessutom den erhållna rättigheten förlustig,” anmärkt, att detta stadgande icke öfverensstämmer med de resolutioner, lill ordalydelsen här ofvan vid 28 § anförda, genom hvilka, i serskilda fall, Kongl.
Maj:t meddelar tillstånd till begagnande af bränvinspanna vid pressjästberedning under tid, då bränvinsbränning icke är i allmänhet tilläten; att, enär ifrågavarande stadgande, likasom det motsvarande i 28 §, icke vore att betrakta annorlunda än blott och bart såsom prejudikat på bränvinsbränning under sommarmånaderna, stadgandet borde utgå, samt alt, till förekommande af missbruk utaf den rättighet till bränvinsbränning, som blefve tillverkare af pressjäst förlänad, borde bland annat tydligen utpekas de skyldigheter, som åtföljde sådan rättighet; och har, vidkommande det ansvar och öfriga påföljder, som borde bestämmas för öfverlrädande eller icke uppfyllande af de vilkor, hvarunder tillståndet till begagnande af bränvinsbrännings-redskap vid pressjäst-beredning blifvit mcddeladt, man, å ena sidan, ansett den påföljd, alt rättigheten vore förverkad redan första gången förseelse egde rum, vara, vid jemförelse emellan §ns första moment och det nu förevarande, alltför strängt, men, å andra sidan, påyrkat tillämpning af det bötesansvar, som i §ns första moment linnes bestämdt.
Hvad sålunda blifvit anfördt och anmärkt hafva Utskotten öfvervägt, hvarjemte Utskotten, förutan hvad redan är omförmäldt, beträffande lydelsen af ofvannämnde tillstånds-resolutioner inhemtat, att i desamma vanligen bestämmes rymden af den bränvinspanna, hvars begagnande tillätes och för hvilken skall erläggas bevillningsafgift efter samma grund som för vanlig bränvinsbränning, samt för öfrigt stadgas följande vilkor, nämligen: dels att denna panna icke må vara af sådan beskaffenhet, att den kan hänföras till fenrte klassen af bränvinsbrännings - Bevil/n.-, Lag- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 3. 19 redskap, dels att pressjäst-beredningen, under den tid bränvinspannan användes, oafbrutet af sökanden idkas ocb jäst af ändamålsenlig beskaffenhet ständigt finnes hos honom för ortens behof tili salu, hvaröfver sökanden bör bos kronobetjeningen derstädes månadtligen förete af trovärdige personer utfärdade betyg, allt vid påföljd, i annat fall, alt den serskilda rättigheten till bränvinsbrännings-redskaps begagnande, emot missbruk hvaraf kronobetjeningen eger hålla band, varder förverkad och sökanden dessutom underkastad det ansvar, som för oloflig bränvinsbränning författningsenligt eger rum; och anse sig Utskotten, vid hvad sålunda förekommit, böra, med frånträdande af sitt förra förslag, föreslå, att, med bibehållande af Usta momentet i 37 §, 2:dra momentet deri må erhålla följande lydelse:
Har någon erhållit serskildt tillstånd att, för beredning af pressjäst, begagna bränvinspanna under tid, då bränvinsbränning icke är i allmänhet medgifven, och på grund deraf bränvinsbränning under sådan tid idkar, men dervid öfverträder eller icke uppfyller de vilkor, hvarunder tillståndet blifvit lemnadt, ansvara såsom för oloflig bränvinsbränning efter 34 §, bote dessutom 500 R:dr och vai'e den serskilda rättigheten till begagnande af bränvinsbrännings-redskap förlustig.
Vid 37 § bar derjemte inom Borgare-ståndet blifvit framställd den anmärkning, att väl i 34 § upptogs det fall, att den, som var till bränvinsbränning berättigad, brände eller distillerade bränvin med större eller annorlunda beskaffad redskap, än till begagnande hvaraf lian var berättigad, och uti Usta momentet af nu förevarande § det fall, att den, som var tili omdistilleriug af bränvin efter serskildt tillstånd berättigad, missbrukade sin dislilleringsrält till bränvinsbränning, men att ingenstädes i författningen bestämdes ansvar för den, som, då han på grund af serskildt tillstånd, hvilket enligt 33 § kan i serskilda fall af Kommers kollegium meddelas, utöfvade distillering af rått bränvin, sin distilleringsrätt på det sätt öfverskred, att han nyttjade distilleringspannor till större rymd eller antal, än tillåtet var; och hafva, med anledning af hvad sålunda är rätteligen anmärkt, Utskotten funnit nödigt tillstyrka ett tillägg i 3:dje momentet, hvilket moment, till följd deraf komme att lyda sålunda:
Apothekare, sorn för pharm aceulisha behof nyttjar distillering spannor lill större rymd eller antal, än tillåtet är, böle 50 Hulr.
Lag samma vare för den, sorn, då han pä grund af serskildt tillstånd utöfvar distillering of rått bränvin, sin distillering srättighet sålunda öfver skrider; och vare denne dessutom rättigheten förlustig. 20 Beotlin.-, Lag- samt Allm.
Besv. ock Ekon,<r UlskoHens Utlåtande, N:o 3, § 43.
Dock ”må nuvarande innehafvare deraf samt enkor efter sådana borgare, under iakttagande af i denna författning gifna föreskrifter, tillgodonjuta de rättigheter, som ”med burskapet blifvit dem tillförsäkrade.”
Dessa förslag äro bifallna af Bonde-ståndet, men ogillade af Ridderskapet och Adeln, som beslutit bibehålla §:n vid dess nuvarande lydelse; och är frågan om hela §:ns innehåll och redaktion återremitterad af Preste- och Borgare-stånden, efter anmärkningar, att det borde vara hvar och en till handel berättigad äfvensom tillverkare af bränvin tillåtet, att af bränvin sälja minst \ kanna, på det att besök på krogen ej matte blifva nödvändigt för den, som åstundade detta mindre qvantum, men hvarken ville eller kunde på en gång tillhandla sig en hel kanna; att, i fall sådant ansåges icke böra i allmänhet medgifvas, det åtminstone borde finnas med billighet öfverensstämmande, att den rättighet, Stockholms stad nu äger, att låta genom ett distilleringsbolag hålla bränvin till salu under en kanna, blefve utsträckt till Rikets öfriga städer, så att på hvarje stads myndighet finge bero att tillåta försäljning af minst \ kanna i öppen salubod, med förbud för säljare att tillåta förtäring på stället af det bränvin, som sålunda föryltrades; att det af Utskotten från 1 momentet uteslutna ordet ”sådana” framför ”gästgifvaregårdar” borde, för tydlighetens skuld, der åter införas; att det nya 2:dra momentet, angående burskap å bränvinsförsäljning i minut, borde utgå, enär dels stadgandet i allmänhet vore främmande för ifrågavarande lagstiftning, dels andra punkten deri syntes gå ut på att befria innehafvare af sådant burskap från skyldigheter, sorn inom kommunen åläggas andra bränvinsminutörer, men till hvilken befrielse all anledning saknades, då de förres burskapsrätt endast vore att härleda från den ekonomiska lagstiftningen och de således Bevilln.-, Lag- samt Allm.
Bese. och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N.-o 3. 21 mäste vara underkastade alla de förändringar, denna kunde finnas böra undergå 5 samt att Utskotten borde föreslå, till intagande uti förevarande §, en sådan föreskrift, hvarigenom olägenheterna af landthandlares befattning med försäljning af starka drycker kunde undanrödjas.
Utskotten, som öfvervägt hvad sålunda blifvit anfördt, tillstyrka, att, med uteslutande af det föreslagna nya momentet samt med §:ns bibehållande i allo, sådan den förefinnes uti nu gällande förordning, densamma må lyda sålunda:
Försäljning af bränvin under en kanna vare, så i stad som på landet, icke lofgifvenpå andra stullen, än sådana gästgifvareg år dar, samt värdshus, källare och andra tillåtna näringssthillén, hvarest mat alltid och ovilkorligen derjemte måste vara att tillgå.
Ar gästgifv ar ehållning en fördelad emellan flera åboer, tillkommer nämnde rättighet endast den åbo, som efter tur gästgifveriet besörjer.
Jordbrukare må dock obehindradt kunna till underhafvande och sådana personer, som hos dem förrätta arbete, försälja ett ringare qvantum, men ieke under en fjerdedels kanna åt en hvar.
Äfvenså tillkommer det Konungens Befallningshafvande att å landet sparsamt och efter noga ompröfvande, sedan vederbörande Pastor och Socknemän, samt, der så anses nödigt, äfven Häradsrätt blifvit hörde, meddela tjenlige, ordentlige och välfrejdade personer tillstånd, under ofvannämnde vilkor, till enahanda försäljning af bränvin, på obestämd tid, men icke utöfver ett år, å ett eller unnat ställe, vid segelled samt vid sommar- och vintervägar, som, utan att vara landsvägar, allmänt begagnas; äfvensom, der behofvet för forslande det synnerligen fordrar, vid allmänna lands- och farväg ar; och ege Konungens Befallningshafvande derjemte, att vid förutvarande innehafvares afgång, eller då näring srättigheten af desse förverkas, eller på derom af Pastor och Sockne - 22 Bevilln.-, Lag- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 3. män gjord anmälan, efter omständigheterna, omflytta eller indraga öfverflödiga värdshus, spisqvarter och andra näringsställen.
Pastor ä landel vare pligtig att hvarje år, vid Valborgsmässo-sockenstämma, inhemta Socknemännens yttrande, huruvida något värdshus, spisqvarter elter annat näringsställe, med ofvannämnda minuteringsrättighet, inom socknen bör indragas, och i sådan händelse göra anmälan derom hos Konungens Befallningshafvande.
Om vid grufvor, större bruk och herregårdar samt manufakturist', värdshus för resande erfordras, och rättighet åstundas att ander förutnämnda vilkor der utminutera bränvin, skall tillstånd för inrättande af dylika värdshus sökas hos Konungens Befallningshafvande, sorn, efter Pastors och Socknemännens hörande, derom förordnar.
Genom de i denna Förordning gifna stadganden om bränvinsförsäljning afses icke någon rubbning af den försäljningsrätt, som distillering sbolaget i Slockholm, enligt kontrakt, tillkommer. §§. 44 och 45.
Utskottens förslag till dessa §§. äro af Borgareståndet återremitterade ; men sorn de blifvit af öfriga Riksstånden bifallna, lärer återremissen icke kunna till någon Utskottens åtgärd föranleda. §. 47.
Förslaget till denna hvilken, enligt detsamma, skulle börjas sålunda: ”Under sön- och andra helgedagar må bränvin ej försäljas i parti, och i minut endast å gästgifvaregårdar och andra tillåtna minuteringsställen vid måltider”, ur bifallet af Preste- och Bondestånden, men återremitteradt af Ridderskapet och Adeln samt Borgareståndet, efter anmärkningar, att hvad af §:n bär ofvan är anfördt icke skulle vara språkriktigt uttryckt; att någon verkligen giltig grund icke torde kunna utfinnas, hvarföre partihandel med bränvin skulle anses annorlunda, än partihandel med andra varor; att det föreslagna förbudet mot partihandel lätteligen skulle kunna leda till missförstånd, enär t. ex. en handlande eller bränvinslillverkare, som fått anbud på ett parti bränvin, men med vilkor att affären afslutades med näst afgående post, skulle, i fall denna post afginge å sön- eller helgedag, kunna anses vara af Bevil/n.-, Lag- sami Allm.
Besn. och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N.-o 3. 23 forburfet hindrad att antaga det honom gjorda anbud, såvida han icke ville underkasta sig det i §:n stadgade ansvar; att, enär af förbudet att å helgedag försälja bränvin i minut annorledes än vid måltider, jemfördt med hvad 56 §. innehöll derom, att hvad i författningen fanns stadgadt om utminutering af bränvin gähle äfven för andra brända och distillerade drycker, följde, att å belgedags-eftermiddagarna all beskänkning af punsch, toddy m. in. dylikt å värdshus och sclnveitzerier vöre förbuden, men ett sådant förbud, såsom stridande mot seder och bruk, vore omöjligt att genomföra, en viss tid, t. ex. klockan 5 eller 6 eftermiddagen, måtte bestämmas, efter hvilken utminutering af spritdryck finge ske utaf den, som i öfrigt var till en sådan minu tering berättigad; samt att, i fall den i början af förevarande §, till förbud mot partihandel med bränvin å helgedag, föreslagna nya redaktion antoges, nödigt vore att §:n vid slutet erhölle en förändrad redaktion, så alt partihandel å helgedag icke ansåges medföra förlust af näringsrättighet.
Efter öfvervägande af hvad sålunda blifvit anfördt, få Utskotten, under erinran hurusom med partihandel af bränvin, enligt förevarande förordning, förstås hvarje försäljning af sådan vara, endast den ej lill qvantiteten understiger en kanna, med vidblifvande i sak af sitt förra förslag, deri tillstyrka endast den redaktionsförändring, hvartill den sista bland anmärkningarna föranleder, och alltså för 47 § föreslå följande lydelse:
Under sön- och andra helgdagar må bränvin ej försäljas i parti, och i minut endast å gästgifvareg år dar och andra tillåtna minuleringsställen vid måltider; och böra alla minutering sställen under gudstjcnslerna vara tillstängda.
Bryter någon häremot, plikle första gången 20 r.-dr.
Sker sådan förbrytelse andra gången eller oftare, bote förbrytaren 40 r.-dr hvarje gång; och vare, med undantag af gästgifvare, hvar, som är till bränvinsniinutering berättigad, men tredje gången sin minutering srätt, på sätt nu sagdt är, olagligen utöfvar, näringsrättigheten för alltid förlustig. § 49- Utskotten hade för denna § föreslagit följande redaktion: ”Beträdes någon, under den lid, han är under tilltal för oloflig bränvinsförsäljning, med fortsättning af samma förbrytelse, skall han för hvarje gång, lian derför lagföres, plikta det belopp, sorn för den ololliga bränvinsförsäljningen, efter dess särskilda art och beskaffenhet, blifvit bestämdt.” 24 Bevil/n.-, Lag- samt Allm.
Detta förslag iir bifallet af Borgare- och Bonde-stånden, men ogilladt af Ridderskapet och Adeln samt återremitteradt af Preste-ståndet, efter anmärkningar, att förslaget afveke från den grundsats, som var antagen ej blott uti den nu gällande 49 § utan äfven i 41 §, sådan denna § blifvit af Utskotten föreslagen, att nämligen ansvar bör ådömas för hvarje gång förbrytelse sker, äfvensom att det nya stadgandet skulle hafva till följd att å landet icke någon skulle kunna mer än en gång vid hvarje ling ådömas det för oloflig bränvinsminutering stadgade bötesbelopp.
Då Utskotten, för sin del, finna uttrycket: ”hvarje gång han derför lagfores” liktydigt med: ”hvarje gång stämning derför uttages och honom delgifves,” samt att följaktligen, i fall för tjugo serskilda förbrytelser af ifrågavarande art lika många instämningar ägde ruin till ett och samma ting och den tilltalade till alla förbrytelserna ansåges saker, jemväl tjugofaldiga höler måste enligt det föreslagna stadgandet honom ådömas, hafva utskotten, med tillika fästadt afseende å olikheten emellan de uti 41 och 49 §§ omformälda förbrytelser, af hvilka den, som förekommer i förra §:n, kan föröfvas blott en gång hvarje helgedag, men den i sednare §:n omförmälda åter flera gånger hvarje så väl sokne- som helgedag, ansett sig böra vidblifva sitt, af tvänne Riks-stånd gillade, förslag i denna del. § 56- Följande redaktion var för denna § föreslagen: ”Allt hvad i denna författning finnes stadgadt om utminutering af bränvin, gäfle äfven för andra brända eller distillerade in- eller utländska, spirituösa drycker.” Preste- och Bonde-stånden hafva bifallit detta förslag; men detsamma har blifvit af de öfriga Riks-stånden återremitteradt, efter anmärkningar, att, enär lagstiftningen i allmänhet icke uppfyllde sitt ändamål, om den ej motsvarade vanor och seder hos det folk, på hvilket den borde tillämpas, hvilket gällde isynnerhet för den ekonomiska lagstiftningen, der sed och bruk företrädesvis förtjente afseende och der man troligen fåfängt skulle söka stämpla såsom brott hvad vanan och seden ansett för lofligt och tillåtet, samt ett sådant förhållande ägde rum i afseende å den försäljning, som bär var i fråga, helst i de fle sta handelsbodar arrak, punsch och konjak öppet och oförbehållsamt föryttrades buteljvis, Bevilln.-, Lag- samt Allm.
Besv. ock Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 3, 25 leljvis, och åklagare i allmänhet ansåge rättigheten till en sådan försäljning häfdvunnen, så att högst sällan åtal derå skedde, ifrågavarande stadgande borde sålunda ändras, alt för den, som till bränvinsminutering ej blifvit serskildt berättigad, ansvar såsom för oloflig bränvinsminutering skulle vid försäljning af andra brända och distillerade drycker ega rum endast i den händelse, alt sådana drycker af honom såldes i mindre qvantitet än { kanna eller på butelj af samma rymd; och att, då man egde rättighet att på buteljer införtulla utländska spirituösa drycker, man ock borde vara berättigad att dem buteljvis föryttra.
I öfverensstämmelse med den förändring i redaktion, som blifvit tillstyrkt för 18 § 2 mom. i sammanhang med förslaget att i en enda och gemensam klass sammanföra all bränvinsbränning med ånga, tillstyrka Utskotten, att från det formulär lill mätnings- och stämplingsbevis, hvilket bör förordningen bifogas, orden: ”med (utan) ång-apparat” varda uteslutna.