Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom svedjandet förbrännes nemligen ej mindre en stor del af den nedfällda stånd-skogen, hvars affall, der det lemnals att förruttna, skulle i icke obetydlig mån lörökat växlmyllan, än äfven den på fältet befintliga matjord, helst om marken består af sand med en tunn betäckning af mylla. 1 sistnämnda fall blir marken obrukbar i mansåldrar eller till dess annan mylla hunnit bilda sig, hvari trädplantor kunna uppspira.
Är åter jordmånen bördig, blir skadan visserligen mindre; men alt emedlertid svedjebränning i de liesta fall är mera skadlig än gagnande, torde med säkerhet kunna antagas.
Tager man derjemte i betraktande den synnerliga fara lör skogseldar, sorn derigenom uppstår, och hvarpå erfarenheten ännu årligen gifver varnande exempel i de många tusende tunnland skogsmark, som till följd af genom svedjande uppkomna skogseldar förhärjas, de fordom beväxta och frodiga trakter, som såmedelst blifvit förvandlade till ödemarker, och slutligen jemväl den icke sa obetydliga olägenheten för kringboende att under bråd tid nödgas lemna sina göromål, för att släcka sådana skogseldar, så torde tiden vara inne att ytterligare inskränka ett brukningssätt, som, eget för odlingens första början, redan för 1*20 ar sedan eller vid stillandet af 173-S års lag, icke af lag— stiltaren sågs med blida ögon, ulan redan då belädes med ganska väsendtliga band.
Också uttalades vid det sist lid ne är hållna allmänna Landtbruksmöte den åsigt, att svedjande borde vara allmänneligen förbjudet och endast undantagsvis tillåtas.
\ id pröfning af förutnämnde motioner hafva Utskotten likväl funnit Herr Grefve Wachtmeisters förslag vara att föredraga framför det af Herr Retlig framställda.
Med antagande nemligen af det förhållande, att uppväxten af såväl skog, som gräs, i allmänhet befrämjas mera genom det skydd och den tillökning i mylla, riset efter nedfällda barrträd och alfallet efter löfträden lemna, än i läll marken svedjas, och med alseende å svårigheten alt med noggrannhet bestämma skillnaden emellan skog samt skogsbacke, anse Utskotten alt icke heller å sådan mark svedjande bör ega rum, äfven om den är inhägnad eller omgifveri af kärr eller slättmark.
Deremot och då, såsom Herr Grefve Wachtmeister anmärkt, skogbevuxna kärr och mossar, hvilka ofta äro tjenlige till åker eller äng, stundom endast genom svedjande kunna odlas, anse Utskotten dessa icke böra i förbudet inbegripas; likasom Utskotten tro, alt å skog svedjande bör tillåtas, då Konungens Befallningshafvande, efter föregången undersökning, finner anledning vara för handen dertill, att bättre skog å del afsvedjade fället kan uppdragas eller att åker eller äng genom svedjning lättare och med mera fördel, än på annat sätt, derstädes är att erhålla.
Genom ett sådant medgifvande skulle, efter Utskottens förmenande, de möjliga olägenheterna af förbudet förekommas, på samma gång nödig försigtighet iakltoges.
I förra fallet, eller då svedjande anställdes för uppdragande af bättre skog, borde naturligtvis för skogsegaren inträda enahanda skyldigheter, i fråga om återsådd och fredning, som, enligt Utskottens förut Lag- samt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, JW 29.
29 framställda förslag, skulle åligga don, hvilken helt och hållet nedhögge skog å mark, som icke användes till odling eller beteshage; men att, såsom Herr Grefve Wachtmeister påyrkat, än ytterligare inskränka den enskildes dispositionsrätt öfver den afsvedjade skogsmarken genom att under vissa år lemna uppsigten deröfver åt jägeri— betjeningen vore hvarken välbetänkt eller behöflig!, enär det alltid bör tillhöra kronobeljeningen att vaka öfver föreskrifternas behöriga efterlefnad.
För vinnande af nämnde ändamål, för så vidt föreskrifterna angå svedjandet, blifver det emedlertid nödvändigt, alt för öfverträdelse af förbudet deremot stadga så höga böter, att skogsegaren icke må kunna, såsom förhållandet är med de för närvarande stadgade obetydliga böter för svedjande å annan mark än kronans parker och gehäg, finna uträkning uti att erlägga böterne, hellre än alt afhålla sig från svedjebränningen; af hvilken anledning Utskotten, utgående från den synpunkt, alt olofligt svedjande, ulan afseende på skogens beskaffenhet samt huruvida den eges af kronan eller den enskilde, bör beläggas med lika höga böter, anse desse lämpligen kunna bestämmas lill 35 R:dr 16 sk.
Likväl torde det för svedjande å kronopark och gehäg nu stadgade bötesansvar böra oförändrädt bibehållas, helst anmärkning mot dess lämplighet ej förekommit.
På grund af hvad Utskotten sålunda anfört, få Utskotten, med tillkännagifvande, att de med svedjande, afse endast s. k. fallbränning och icke det förfarande, då ris eller affall efter afverkad skog på marken uppbrännes, vördsamt föreslå, dels att svedjande utom aker, äng och rätter beteshage hädanefter icke må tillåtas å annan mark, än kärr och mossar, samt å skog, först sedan Konungens Befallningshafvande, efter anmälan och föregången undersökning, funnit skäligt sådant midgifva, dock att härunder icke förstås förbud mot uppbrännande af ris eller affall efter afverkad skog; samt dels alt, med bibehållande af det för olofligt svedjande ä kronopark och gehäg nu stadgade ansvar, svedjande utan lof å annan mark må varda belagdt med 33 R:dr 16 sk.
Banko böter.
Herr Retlig har vidare yrkat, dels alt ansvaret för försummelse att vid svedjande iakttaga föreskrifterna i IS kap. 1 § Byggninga-Balken måtte bestämmas till 100 daler silfvermynt böter, ehvad skada sker eller ej, samt dels att, med ändring af 2 § i samma kap. och balk, fallbrannaren, derest bevakningen åsidosättes, innan elden är fullkomligen dämpad, måtte varda underkastad enahanda ansvar och tillika förbunden att, äfven uti de i detta lagrum förutsatte händelser, till den genom skogselden lidande utgifva full skade-ersättning.
De af motionären åberopade lag-paragrafer äro af följande lydelse: 1 §.
»Vill man svedjeland bränna; afrödje då skogen näst omkring, gräfve upp jorden och håfve vatten derhos och annan redskap, som tjenar att släcka elden med.
Tillsäge ock nästa grannar att vara vid handen och komma till hjelp, der så 30 Lag- samt Allm.
Best'.- och Ekonomi-Ulskollens Betänkande, JYi 29. omtränger.
Hvar som förr, än han det allt gjort häfver, eller då starkt väder, stor torka och hetta är, tänder eld å svedjeland, eller går derifrån, innan elden alldeles utsläckt är; höte tio daler, ändock ingen skada sker.
Sker skada; gälde af gods sitt, och böle hundrade daler». 2 <§.
»Nu bäfver han tagit del i akt, som här sagdt är, och händer sig, att elden ändå vidare går, eller häfver elden sig så fördöljt, alt den ej kunnat niiirkas, och gör sedan skada; tillsäge då, vid tio dalers bol, dera grannar, och låle klämta vid nästa kyrka, att dermed folk till hjelp kalla.
Brinner då byaskog, bote fern daler vådabot för hvardera, egarens ensak, oell dertill för hvar ek och bok sexton öre; plantere ock sådana träd i stället, som förr är sagdt.
För by och kyrka bo tes, som i 24 kap. urskiljs.»
Yid besinnande af den fara, för hvilken angränsande skog vid svedjande är utsatt, torde hvar och en inse nödvändigheten uti att dervid alla säkerhetsåtgärder vidtagas, som till förekommande af denna fara kunna anses erforderliga; och torde det jemväl vara uppenbart, att det ansvar, lagen bestämmer för försummelse härutinnan, då skada ej sker, är allt för ringa för att kunna afhålla fallbrännaren från lagbudets åsidosättande.
Med antagande häraf, och då, efter Utskottens uppfattning, svedjebrännaren för underlåtenhet alt ställa sig lagens stadganden uti ifrågavarande hänseende till efterrättelse icke bör, äfven om skada derigenom ej sker, undslippa det högre ansvar, lagen bestämmer för den händelse skada timar, enär felaktigheten hos honom otvifvelaktig! i begge fallen är lika straffbar och ingalunda förringas ge nom den tillfälligheten, att svedjandet utan menliga följder försiggår, få Utskotten vördsamt hemställa, huruvida icke, med ändring af 15 kap. 1 § Byggninga- Balken, ansvaret för den, som vill svedjeland bränna, men dervid underlåter att ställa sig föreskrifterna i samma lagbud till efterrättelse, bör bestämmas till 33 R:dr 16 sk.
Banko böter, ehvad skada sker eller ej.
Den af Herr Rettig föreslagna förändring af 2 § uti förutnämnda kap. och balk, kunna Utskotten deremot icke understödja.
Då nemligen svedjebrännaren tagit allt det i akt, som honom enligt 1 § ålegal, bör han, efter Utskottens omdöme, kunna påräkna befrielse från den för lagbudets öfverträdelse stadgade påföljd, äfven om det »händer sig, att elden ändock vidare går» eller om elden sig så fördöljt häfver, att den ej kunnat märkas och gör sedan skada».
Hvad man af honom då skäligen kan fordra, är att han ofördröjligen tillkallar närboende personer till eldens dämpande; derförutan lagen bestämt, alt svedjebrännaren, i händelse byskog, ek eller bok då brinner upp, skall för denna skada, hvartill han emedlertid genom svedjandet gifvit anledning, erlägga i vådabot fem daler för hvarje byskog och dertill för hvar ek och bok sexton öre, äfvensom återplantera dylika fridlysta träd.
Att för honom stadga någon vidare påföljd uti berörde händelser skulle, i Utskottens tanke, vara hvarken med rättvisa eller billighet förenligt; hvarföre Utskotten tillstyrka, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, JVs 29. 31 att Herr Rettigs motion i denna del må lemnäs utan vidare afseende.
Herr Norman har föreslagit, att de i 49 § Skogs-ordningen stadgade böter af 32 sk.
B:ku, hvartill den gör sig förfallen, som för tjäru-bränning katar, verkar eller bläckar andra träd, än sådana krokiga, korta och vanvuxne, som för sådant ändamål få användas, måtte höjas till 3 R:dr 16 sk.
B:ko; men då berörde böter måste stå i någorlunda afpassadt förhållande till öfrige i skogs-ordningen bestämda böter, och således icke kunna höjas, utan att öfrige ansvars-beslämmelser på samma gång underkastas revision, hemställa Utskotten, att nämnde yrkande icke trid till någon åtgärd föranleda.
Slutligen har numera aflidne Riksdags-fullmäktigen Rutberg yrkat, att, med ändring af Kongl. Brefvet den 11 April 1844, den deri åt skatte-hemmans, kronohemmans och nybygges-åboer inom Norrbottens län vilkorligen lemnade tillåtelse att få från kronans der befintlige skogar till afsalu afhemta lullmogna, till timmer, plankor eller bräder tjenlige träd, måtte under goda år varda inskränkt lill sådane åboer, som icke å skogen ega bestämda områden, hvilka åboer dock icke borde få frän den oafvittrade kronomarken till försäljning afhemta skog på längre afstånd från åboens bostad, än högst
Vs mil, då den är belägen på ett enstaka hemman eller nybygge, eller i ett mindre byalag af till och med 4 åboer, samt
Ys mil, då åboen har sitt hemvist i ett större byalag; till stöd för hvilket yrkande motionären hufvudsakligen anfört, att, som allmogen inom nämnde landskap alltid under missväxtår vore i stort behof af de fördelar, som genom afvtlring al skogsprodukter kunna erhållas, samt erfarenheten visat, att de bland allmogen, som i goda år drifva handel med trädvaror, i allmänhet berga sig sämre, än de, som vinnlägga sig om jordbruk, det vore nyttigt och nödigt, att den ringa till timmer, plankor eller bjelkar användbara skog, som ännu funnes i behåll på krono-allmänningen besparades till inträffande missväxtår.
Enär emedlertid misshushållning med skog eger rum, icke allenast genom alt afverka ännu ej fullvuxne träd, utan äfven derigenom att träd, som uppnått full mognad, ej fällas, utan öfverlemnas åt förruttnelse, samt någon fara för kronoskogarnes inom Norrbottens län bestånd genom den ifrågavarande tillåtelsen desto mindre torde vara att emotse, som, enligt ofvannämnda Kongl. Bref, afverkning derå ej får ske förr, än Konungens Befallningshafvande, uppå ansökan och efter det syn å trakten blifvit af kronobetjent med två nämndemän verkställd, sådant medgifvit, samt utsyning å skogstrakten blifvit förrättad, med iakttagande dervid, alt densamma »icke hårdare anlitas, än att den för framliden kan lemna enahanda ärlig tillgång till sådana träd, som för timmer eller bräder äro användbara», torde Riksdags-fullmäktigen Rutbergs omförmälda yrkande icke böra bifallas.
Utskottens uppmärksamhet har jemväl blifvit fästad på den utvidgning sågverken i sednare tider erhållit till följd deraf, att de fordna inskränkningarne i 32 Lag- samt Allm.
Och Ekonomi-Utskottens Betänkande, M 29. sågnings-rättigheten genom sednare författningar blifvit uppbäfna, oell ångkraften på nämnde verk använd, äfvensom på den härigenom uppkomna möjligheten af en i hög grad ökad trädvaru-export.
Erkännande det inflytande de i sednare tider i större skala inrättade sågverken ulöfvat på skogs-afverkningen, hafva likväl Utskotten, som icke varit i tillfälle att ingå i erforderliga undersökningar i berörda hänseende, oca i allmänhet hysa tvekan om lämpligheten alt i detta afseende lägga band på den enskildes dispositionsrätt öfver skogen, saint af sådan orsak, vid valet af medel till befordiande al en förbättrad skogshushållning, företrädesvis antagit fö rpl ig tels en alt befordra skogens återväxt, icke kunnat framställa något förslag att motverka följderna af dessa näringars utvidgning.
Utskotten äro också af den öfvertygelse, att vid den nya lagstiftning i ämnet, hvarom Utskotten tillstyrka Rikets Ständer att hos Kongl.
Majit i underdånighet anhålla, behörigt afseende kommer att fästas å alla till saken hörande omständigheter, och att således särskilda hcmställanden, äfven om de i öfrigt skulle belinnas lämplige, icke kunna anses erforderlige.
Sedan Utskotten nu, med anledning af de uti ifrågavarande ämne väckte mo tioner, fästat uppmärksamheten på de åtgärder, som, efter Utskottens åsigt, företrädesvis äro egnade alt framkalla en bättre vård med landets skogar, få Utskotten vördsamt hemställa, att, i händelse Rikets Ständer till någon del eller i allo godkänna de af Utskotten nu framställda förslag till införande af en förbättrad skogshushållning, Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse till Kongl.
Maj:t, med tiltkännagifvande af de utaf Rikets Ständer salunda hyllade åsigter i ämnet, anhålla det Kongl. Maj:t täcktes luta utarbeta samt i nåder utfärda ny författning, angående Skogome i Riket.
Af Herr Friherre Alströmer, C. J. O.:
Mot Utskottens tillstyrkande i 3:dje och 4:de punkterna af betänkandet.
Af Herr Munck, C.: »Emot de sammansatta Utskottens beslut, pag. 22, får jag anmäla min reservation hvad angår frågan om vården af Militiaj-boställens skog, på den grund att jag anser stadgandena i M ilitife - Boställs - Ord ningen af den 25 Januari 1836 tillfyllestgörande och vida bättre än om, som Utskotten tillstyrkt, jägeri— betjeningen skulle erhålla rättighet att meddela boställs-innehafvare och arrendator tillåtelse -alt föryttra skog, helst om man kan antaga att det är svårt alt kontrollera huruvida skog försäljes, det är nära omöjligt att kontrollera huru mycket skog afyttras».
Af Lag- samt Alim.
Besv. och Ekonomi-Utskottens Betänkande, M 29. 33 Af Herr Boman, A. E: »Då de sammansatta Utskotten på det mest lofvärda sätt bemödat sig att genom förslag till grunderna för en mera ordnad skogshushållnings-lag förebygga Svenska skogarnes utödande, kan jag ingalunda finna det välbetänkt, att ifrån do allmänna stadgandena göra undantag för någon eho det vara må, och således icko eller för »bergslag».
Enligt min åsigt innefattar tillåtelsen att »för eget behof» afverka inköpt skog äfven rättighet för bergsbruks-idkaren att för bedrifvandet at sitt yrke anlita skogen till kolning och vedhyggster, ty detta är ju obestridligen »eget behof».
Jag kan omöjligen icke inse, hvarföre man skulle förbjuda den enskildt att utöfver ett visst behof anlita skogen, meu deremot tillåta obegränsad skogsskötling endast sådant föröfvades af en korporation, son» kallas »Bergslag», samt således på några få händer monopolisera en förut allmän näringsrättighet; och, enligt mitt förmenande, skulle ett sådant stadgande kunna lända deihän, alt snart nog större delen af Rikets skogar skulle komma att öfvergå i bergslags-delegares händer, utan någon säkerhet för det allmänna, att icke vinstbegäret bos dessa kan vara lika stolt, som hos hvilken annau som helst, och således att det onda, som man nu vill förebygga, ändå kommer att alltjemt fortfara.
Om man icke anser bestämmelsen »eget behof» innefatta tillräcklig säkerhet för bergsbruks-idkaren, så torde det lätt lala sig göra, att genom ett tillägg göra densamma tydligare, t. ex. lör »eget och beigsbrukets behof».
På grund af hvad jag här anmärkt, får jag emot Utskottens beslut i denna punkt mig reservera».
Af Riksdags-fullmäktigen Petter Jönsson, med tiltkännagifvande, att, enär han ansåge ett stadgande, i den uti betänkandets fjerde punkt omförmälda syftning, innefatta ett alltför äfveniyrligt ingrepp i eganderätleu, han icke instämt med Utskottens pluralitet i dess uti nämnda punkt gjurda hemställan.
Samt af Riksdags-fullmäktige Lars Guslaf Andersson, Eric Christensson, Johan Gustaf Wasmuth, Jacob Lindby, Ola Persson och Anders Andreasson, hvilka löienat sig med Petter Jönsson.
Brot. 1853 & 1854. 7 Samt. 2 Afd. 13 llufi. STOCKHOLM, TBTCKT HOS JOIL BECKMAN, 1854.
Besv. och Ekon.-Ulskottens Betänkande, N:o 30. 1 \:0 30.
Ank. till Exp.-Utsk. den 30 Okt. 1854, kl. 12 m.
Betänkande, i anledning af väckta förslag till ändringar och tillägg uti de om Skiftes-verket i riket gällande föreskrifter.
Hos Hedervärda Bonde-Slåndet hafva vid innevarande
Riksmöte motioner i berörda ämne blifvit väckte af Riksdags-fnllmäklige Johan Ersson från Upsala län, Nils Nilsson från Örebro län, Anders Andersson och förre vice I almannen Per Ericsson från Wermlands län, Per Mattsson och Eric Larsson från Wester-Norrlands län, Olof Lindström från Westerbottens län samt Olaus Ericsson och Johannes Nilsson från > Götheborgs och Bohus län.
För behandling af dessa motioner, som, jemte de yttranden, hvilka Per Ericssons motion inom Hedervärda Bonde-Ståndet föranledt, blifvit till Lag-Utskottet remitterade, har delta Utskott med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet sammanträdt; och få Utskotten gemensamt utlåtande deröfver nu afgifva och på samma gång meddela yttrande i anledning af åtskillige förslag till ändringar i Skilles-Stadgan, sorn blifvit framställde dels hos Höglofliga Ridderskapel och Adeln af Herr Grefve Wachlmeister, Hans, och dels hos Välloiliga Borgare-Ståndet af Herr S. A. Wetterberg, uti motioner, hvilka egentligen afse införande af en förbättrad skogshushållning och derföre i öfrige delar blifvit tagne i öfvervägande uti det betänkande, Utskotten i sistnämnda ämne till Rikets Ständer aflålit.
1 likhet med hvad vid föregående riksdagar egt rum, anse Utskotten lämpligast alt dervid följa den ordning, hvaruti de ämnen, molionerne åsyfta, uti Skiftes-Stadgan förekomma, samt att för hvarje §. särskildt upptaga alla deremot
Iramställde anmärkningar och i omedelbart sammanhang dermed sina yttranden deröfver afgifva; varande anmärkt och yrkadt i fråga om l Kap. 3 §. af Anders Andersson: att, då ej sällan inträffade, att, ehuru, sedan tegeller storskifte öfvergått ett hemman och de lotter at hemmanet, emellan hvilka detsamma då blifvit deladt, undergått förändringar, egorna till de nuvarande hemmanslotterne likväl voro så sammanhängande och för delegarne i så passande läge, att enBih. till B.
Prat. 1853 & 1854. 7 Sami.
S Afd. 16 Häft. 1 2 Lag- samt Allm.
Besv. och Ekon-Utskoltcns Betänkande, N:o 30. dast genom utbyte af några mindre spridda skiften samma förmåner skulle tillskyndas delegarne, som genom laga skifte, men ett sådant ego-utbyte stundom blefve af någon delegare bestridt, hvaraf följde, att den, som önskade utbytet, nödgades söka skifte å hela hemmanet, hvilket föranledde mångdubbelt större kostnader, än om ego-utbytet fått obehindradt försiggå, följande stadgande måtte antingen såsom tillägg lill nämnda §. eller såsom ny §. i Skiftes-Stadgan inflyta: »Uti hemman, der det förhållande inträffar, att, ehuru ej laga skifte å hemmanet under de sednare åren varit verksläldt, jordegarne likväl hafva sina egor sammanhängande, utom några få tunnland, som äro sammanblandade och belägne inom öfriga gård-grannars egor, och i så måtto ny delning å hela hemmanet ej är nödvändig, må endast ego-utbyte af de sammanblandade eller spridda skiftena verkställas och, om så nödigt synes, ny karta öfyer hemmanets håde in- och afrösningsjord upprättas, eller, om jordegarne så önska, endast öfver inrösningsjorden.
Äro ej jordegarne ense om alt ego-ulhyte skall ske, kalle då den, sorn ego-utbytet önskar, Egodelnings-Rätten, hvilken det åligger tillse, om det äskade ego-ulbytet utan skada för någondera af jordegarne kan verkställas, och att ingen lär flere skiften, än vid skifte öfver hela hemmanet vore oundgängligen nödvändigt; och gälle då till efterrättelse, hvad Egodelnings-Rätlen beslutar.
Afstyrker Egodelnings-Rätlen ego-utbytet, betalas kostnaden af den som kallat; men tillstyrkes ego-utbytet, betalas kostnaden af motparten.»
I anledning häraf få Utskotten erinra, all 12 Kap. 8 §. i om förmälda Stadga innehåller den föreskrift, att »som, genom utbrytning af en eller flere delegares egolott, den förra egoindelningen rubbas; så skall, när laga skifte pä en eller flere delegares begäran verkställes, sådant skifte hela skifteslaget öfvergå, på det alt ytterligare kostnader i detta afseende må Besparas och oreda vid eg or nes bruk Jörekomrnas», men att om »någon delegare i skifleslag, som skiftas skall, vid förut verksläldt storskifte erhållit alla sina egor så utbrutne, att de kunna afstängas och särskildt brukas; och utgöra skiftenas antal tillsammans ej heller mera än trenne i de i 10 §. 2 mom. af nämnde Kap. uppräknade Rikets norra provinser, samt tvänne i de öfrige, och hafva de jemväl sådan form, som i 14 §. föreskrifves; han då icke må vara skyldig alt, utan sitt medgifvande, i nytt skifte vidare ingå, än som oundgängligen erfordras, för att bereda de öfrige delegarne så lämpligt och redigt skifte, belägenheten medgifver.»
Genom berörda tillåtelse blifva kostnaderna och olägenheterna af de sammanblandade egornes skiftande i dé flesta läll föga öfverstigande dem, som lill följd af desse egors blotta utbrytning skulle tillskyndas jordegarne, och af ringa betydenhet i jemförelse ined de fördelar, som i allmänhet genom elt laga skifte beredas, — fördelar, hvilka genom elt sådant ego-ulhyte, motionären föreslagit, ingalunda torde vara alt med lika säkerhet påräkna, helst detsamma icke, ulan frångående af den i Skiftes-Stadgan uttalade allmänna grundsats, alt deri skall ega vitsord, som skifta vill, kunde, åberopas såsom hinder mot egornes framtida skiftande, då framställning derom göres; i hvilket fall kostnaderne, i stället för att, såsom med ego-utbytet alsedt varit, blifva förminskade, kommo all i ännu högre grad, än eljest, drabba jordegarne.
Efter Utskottens öfvertygelse bör, vid det af motionären förutsatta förhållande, som emedlertid högst sällan torde inträffa, det uteslutande bero på delegarnes egen pröfning och öfverenskommelse, huruvida utbrytning allenast af de spridda egorne må kunna verkställas med mera förmån, än om laga skifte de ifrågavarande hemmansdelarne öfverginge; hvadan Utskotten vördsamt hemställa, ull berörde motion icke må bifallas.
Besv. och Ekon.-Ulskotlens Betänkande, N:o 30. 3 2 liap. 2 §. af Nils Nilsson, dels att det i nämnde §. stadgade vite mot skogs användande lill afsalu eller svedjande under det skifte pågår måtte bestämmas lill 10 procent af den otillbörligen huggna,skogens värde, och följande föreskrift §. tilläggas: »Vid första sammanträdet om skifte eller ego-utbyte å skogbeväxt mark varde det belopp skog, som en livar derå under förrältningstiden eger ärligen afbruka, af jordegarne eller, i händelse af stridighet dem emellan, af Landtmätaren och Gode Männen bestämdt.
Är någon med deras beslut missnöjd, utväije, och lillhälle jordegarne genast särskilde Gode Män, vid hvilkas utlåtande det bör bero»; samt dels, att förbud måtte utfärdas mot torfskärning och (låhackning under förrältningstiden, sedan graderingen försiggått.