Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Allt detta skulle ej kunna skiljas frän Kammar-rättens och i sista instansen frän Kongl. Majrts pröfning, och behörigheten alt härutinnan fullfölja talan, mäste, enligt Kammar-rättens åsigt, vara gifven för alla dem, som i saken hafva del.
Men af bevillnings-tvister vore ej alla af nu omnämnda art.
Då en domstol ofta skulle, i brist på tillgängliga bevis och inför lag gällande upplysningar, blifva urståndsatt att utöfva full rättvisa, hade man i fråga om uppskattning af inkomst eller lästighets-värde o. s. v. öfverlemnat taxeringen åt särskilda myndigheter inom mindre distrikter, eller Beskaltnings-kommittéer, som egde, i enlighet med deras närmare kännedom om personer i orten jemte dessas rörelse och inkomst samt om der befintliga egendomars beskaffenhet, verkställa uppskattningen.
Dessa Kommittéer, såsom samvetsnämnder, fyllde med sin egen kännedom om förhållandena den bevisning domstolarne skulle sakna.
Häraf visade sig att, i frågor af nyssnämnde beskaffenhet, syftemålet sjelf påkallade, att den sista instansen helst blelve hos en dylik Beskattnings-kommitté förlagd, till undvikande alt talan skulle fullföljas till en myndighet, vid hvars pröfning vore fästade olika vilkor och olika fordringar.
Er farenheten visade ock, att i rena taxeringsfrågor svårighet för domstolen uppstått att på ett tillfredsställande sätt afgöra så beskaffade besvärsmål.
Stundom åberopa - 40 Bevillning s-Utskottets Betänkande M 20. des skii!, som troligen kunnat gälla inför Beskattnings-kommitté, men hvarpå Kammar-rätten ej egde fusta afseende, eller företeddes enskilda intyganden, som, fastän sannolika, icke gerna kunde tilläggas vitsord framför Kommitténs uttalade omdöme, o. s. v. Allt detta häutydde, huru det vore önskvärdt att i alla taxerings-lrågor, utan undantag, förblefve vid Pröfuings-kommittéeruas åtgärder samt att således endast hos Beskattnings-kommitté borde företes ulla de skäl, som på bevillnings-taxeringen unsåges inverka.
Kommitterades förslag att, om äfven saken berodde på blott taxering, besvär mot Pröfnings-kornmittés beslut likväl finge anföras, derest Kommittéer) höjt någon bevillnings—afgift öfver dess af Taxerings-koromittéen antagna belopp eller ålagt bevillning, sorn sistnämnde Kommitté ansett icke böra ega rum, vore således icke öfverensstämmande med de af Kammar-rätten uttalade åsigter.
Att uti enahanda taxerings-frägor, med afseende endast å utgången hos Pröfnings-kommittéerne, än tillåta talans fullföljd, än icke; samt att dervid sätta, i ena fallet, sådan tillit till Kommittéernas omdöme, att rätt till besvärs anförande förnekades och att, i ett annat, icke fästa mera vigt vid deras beslut och åtgärder, än att rättelse deri må sökas, kunde icke bidraga till reda och enhet i bevillnings-målens behandling.
Om det borde antagas, att, dä Pröfnings-kommitté bedömt ett af Taxerings-kommitté antaget taxerings-belopp och detsamma fastställt, beslutet derom vore så noga öfvervägdt, att det borde blifva beståndande, sä funnes ej något giltigt skal, hvarför, då taxerings-beloppet af Pröfnings-kommitté höjes, eller då en bevillning, hvarifrån Taxerings-kommittéen uttryckligen befriat, varder af Piöfnings-kommittéen påförd, ett dylikt beslut deremot skulle, efter anförda besvär, kunna ändras, fastän utredningen i alla dessa full måste förutsättas vara lika noggrunnt verkställd och besluten med lika urskiljning öfvervägda och fattade.
Efter att hafva ytterligare utvecklat ämnet samt föreslagit den ordalydelse, Kammar-rätten ansett nu ifrågavarande stadgande böra erhålla, derest vid Pröfnings- kommittés beslut i tuxerings-frågor i allmänhet borde bero, har Kammarrätten erifirat om de betänkligheter, Rikets Ständer, vid riksdagarne 1840—1841 och 1847—1848, uttalat mot inskränkning uti Kammar-rättens pröfningsrätt och dervid jemväl citerat hvad Bevillninjgs—Utskottet vid sistnämnde riksdag i Utlåtandet J\2 9 § 12S i detta ämne anfört; och har Kammar-rätten slutligen yttrat, att införandet af ett sådant förfaringssätt, som det af Kammar-rätten angifna, vore önskligt, men att om detta ansåges förenadt med våda, man då hellre borde underkasta sig de mindre olägenheterna och utan rubbning bibehålla hittills gällande stadgande angående rättighet att mot Pröfnings-kommitléernas beslut anföra besvär, än ingå på det lörslag, som af Kommitterade blifvit framstäldt.
Utskottet har icke kunnat undgå gilla de af Kammar-rätten anförda skäl för borttagande af rättigheten utt öfverklaga Pröfnings-kornmittés beslut.
En dylik be svärsrält - Bevillnings-Utskottets Belänkande M 20.
U svärs-rätt skalle ock, i Utskottets tanke, verka förlamonde på det nit och den samvetsgrannhet, hvarmed Pröfnings-kommittéen bör gå till väga vid uppfyllande af sitt vigtiga kall.
Och då, hvad de skattskyldige beträffar, desse ega att öfver Bevill— nings-berednings lörslag anföra besvär hos vederbörande Taxerings kommitté samt sedermera efter befogenhet fullfölja sin talan hos Pröfnings-kommittéen, synes deras rätt vara behörigen iakttagen.
På grund häraf har Utskottet ansett sig böra tillstyrka, att besvär öfver Pröfnings-kommiltés beslut icke må få anföras.
Uti debiterings-frågor har deremot, på sätt 78 § i Utskottets förslag gifver vid handen, det ansetts böra lemnäs de skattskyldige öppet att hos vederbörande myndigheter uti förmenta oriktigheter söka ändring. § 76
Vid föregående riksdagar hafva Rikets Ständer till Pröfnings-kommittéernas disposition anvisat en viss procent af beviilnings-summan till bestridande af kostnader för taxerings-förrättningarne samt till arfvoden för dervid lemnadt biträde af tjenstemän, m. m.
Beloppet deraf höjdes vid sednaste riksdag från l2/3:dels till 3 procent af hvarje läns samt från lV3:dels till 2V2 procent af Stockholms stads hela bevilloings-summa.
Då emellertid väsendtliga förändringar i laxerings-väsendet nu blifvit föreslagna och lör deras genomförande betydliga kostnader icke kunna undvikas, kan den hittills anvisade procenten icke blifva tillräcklig, i synnerhet under första året af den nya Bevillnings-stadgans tillämpning, då i vissa fall särskilda åtgärder skola ega rum, hvilka under de följande åren icke ovilkorligen ifrågakomma.
Bland nya utgifter förekomma ersättningar för åtskilliga till ledning vid bevillnings-afgifternas bestämmande erforderliga officiela uppgifter, hvilka icke utan genomgåendet af vidlyftiga handlingar och räkenskaper kunna meddelas, flerehanda trycknings-kostnader, aifvoden till Bevillnings-beredningarnes ordförande m. fl. Af dessa anledningar har Utskottet föreslagit, att vederbörande Pröfnings-kommittéer må ega alt. för bestridande af kostnader vid taxerings-förrättningarne, använda och fördela för första året, då den nya Bevillnings-stadgan tillämpas, högst 10 och för hvart och ett af de följande åren högst 5 procent af hvarje läns bevilluings-summa, samt i Stockholms stad första året högst 6 och för hvart och ett af de följande åren högst 3 procent af denna stads hela bevillnings-summa.
Af Riksdags-fullmägtigeri Mäns Månsson från Calmar län har, såsom förut är omförmäldt, blifvit yrkadt, att de arfvoden, hvilka af Pröfnings-kommittéen tilldelades städernes Uppbördsman och Häradsskrifvarne, skulle lämpas efter beloppet af hvars och ens redovisnings-summa; men, utom det att riktigheten af en dylik fördelningsgrund skäligen kan ifrågasättas, bör dessutom i afseende å berörde yrkande erinras, att omförmälde tjenstemän för sitt egentliga bestyr med uppbörden Bih. till R.
Prat. 1859 & 1860. 5 Sami. 1 Afd. 10 Haft. 6 42 Bevillnings-Utskottels Betänkande JY2 20. åtnjuta ordinarie aflöning, samt att den ersättning, som af Pröfnings-kommittéen kan komma att dem tilldelas, icke kan grunda sig på annat, än beskaffenheten af det särskilda biträde vid taxerings-förrättningarne, hvilket hvar och en af dem kommer att lemna och hvars värde Pröfnings-kommittéen också bäst är i tillfälle att i hvarje fall bedöma.
Af dessa anledningar kan Utskottet å den ifrågavarande motionen icke tillstyrka något afseende. §§ 77-84.
Motsvara §§ 81 med 88, i Kommitterades förslag. § 85.
Den så kallade debetsedels-lösen har Utskottet ansett böra bibehållas oförändrad vid de belopp, som vid sednaste riksdag bestämdes, samt har i öfverensstämmelse dermed ändrat de uti detta hänseende i 89 ,§ af Kommitterade föreslagne belopp. §§ 86—88.
Motsvara §§ 90 med 92 i Kommitterades förslag, hvarvid likväl Utskottet i afseende på sistnämnde § (eller 88:de § af Utskottets förslag) ansett sig böra intaga det hufvudsakligaste af de stadganden, som förekomma uti 133 § af nuvarande Bevillnings-stadga. § 89.
Såsom här ofvan blifvit omförmäldt. har, uti väckt motion, Herr Sundoallson föreslagit, att, med upphäfvande af den i nu gällande
Bevillnings-förordning stadgade skyldighet för arbetsgivare att ansvara för de vid mantalsskrifningstiden hos dem sysselsatte arbetares krono-utskylder, arbetare skola ega att sjelfve vid uppbördstiden ansvara för sine utskylder.
Utskottet har dock funnit berörde stadgande nödvändigt för att betrygga Staten vid utbekommandet af sin tillständiga rätt; och i betraktande af de omgångar, kostnader och besvär, sorn skulle förorsakas vederbörande embetsmyndigheter, för att uttaga krono-utskylderne af dylika personer, hvilka ofta vid uppbördstiden icke mera kunde vara till finnandes å den ort, der de blifvit mantalsskrifne, eller hvilkas vistelseort vid förstnämnde tillfälle icke ens vore känd, lärer icke kunna nekas, att berörde stadgande äfven bidrager till god ordnings vidmakthållande.
Olägenheterne af denna ansvarighet kunna icke heller anses tor arbetsgifvare särdeles stora, då desse ega att genom afdrag af arbetarens aflöning hålla sig skadeslöse för hvad de, i följd af densamma, måste utbetala.
Utskottet, som af dessa skäl ansett ifrågavarande stadgande fortfarande böra qvarstå, men åt. detsamma i vissa delar gifvit den förändrade lydelse, Kammar-rätten i dess underdåniga utlåtande föreslagit, Bevillnings-Utskotlets Betänkande JYl 20.
45 får alltså hemställa, att Herr Sundvallsons ifrågavarande motion må lemnäs utan afseende.
SS 90—96.
Motsvara §§ 94—100, i Kommitterades förslag.
Efter att sålunda hafva redogjort för de hufvudsakligaste motiverna till det af Utskottet uppgjorda förslag till Bevillnings-stadga, får Utskottet öfvergå till förslaget till Instruktion för Taxerings-förrältningarne.
Då detta sednare förslag dels står i öfverensstämmelse med åtskilliga i nu gällande Bevillnings-stadga intagne föreskrifter, dels grundar sig på Utskottets förslag till ny sådan stadga, torde någon närmare redogörelse för förslagets grunder icke erfordras.
Utskottet anser sig dock böra fästa uppmärksamhet på följande omständigheter, nemligen:
Uti § 9 är föreslaget, att, till ledning vid bestämmande af värdet å stängjernsbrukens samt masugnarnes tillverkningar, skola antagas de i derom utfärdad kun görelse sednast fastställda lösningspris för Kronans hammarskatts-jern samt tiondeoch persedel-tackjern från samma bruk, äfvensom att behörigt afseende å dessa ut skylder skall fästas; men då Rikets Ständer, för deras del, redan beslutat, alt såväl hammarskatten, som tionde-tackjerns-afgiften för framtiden skall, under vissa vilkor, upphöra, så torde, i händelse detta beslut blifver af Kongl. Majit stadfästadt, nämnde § i Instruktionen böra utgå.
I afseende på mjöl- och sågqvarnars beskattning, är fråga väckt, men till annat Utskotts handläggning hänskjuten, att de å dylika qvarnar åsätta grundräntor skola upphöra och motsvarande bevillning i stället derför utgöras; och torde, med anledning häraf, stadgandet i sednare delen af <§ 11 uti Instruktionen för Taxerings-förrättningarne böra framdeles ställas i öfverensstämmelse med det beslut, som uti nämnde fråga blifver af Rikets Ständer fatladt.
Enär det måhända vore ändamålslöst att, förr än Rikets Ständer förehaft de utaf Utskottet framställda förslag till Bevillnings-stadga och Instruktion för Taxeringsförrättningarne, afgifva förslag till de formulärer för debetsedlar, laxerings-uppgifter och längder m. m., hvilka böra Bevillnings—stadgan åtfölja, torde Utskottet framdeles få inkomma med förslag till nämnde formulärer. u Bevillnings- Utskottets Betänkande Jt? 20.
Uti den föreslagna Bevillnings-stadgan förekomma såväl bötes-bestämmeiser, som åtskilliga föreskrifter i afseende på verkställigheten, hvilka äro af den beskaffenhet, att de grundlagsenligt erfordra Kongl. Majlis nådiga godkännande.
Med anledning häraf har Utskottet, som anser ej mindre Bevillnings-stadgan, än Instruktionen för Taxerings-förrältningarne böra till Kongl. Maj:t på vanligt sätt öfver lemnas, funnit sig böra hemställa, att Bikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes å Rikets
Ständers beslut i ofvan antydda hänseende med dela sin nådiga stadfästelse.
Beträffande härefter det af Kommitterade uppgjorda förslaget till ny förordning, angående mantals- och skatlskrifningarnes förrättande, så och ehuru Kongl. Maj:t uti sin ofvanomförmälda nådiga Skrifvelse förklarat sig vara betänkt, att, efter inhemtande af Bikets Ständers beslut i afseende å bestämmelserna rörande allmänna bevillningens beräkning, påförande, uppbörd och redovisning, till nådig pröfning företaga frågan om nya stadganden rörande mantals- och skattski ifningarne, har Utskottet likväl, då dessa förrättningar ligga till grund för bevillningens utgörande, ansett sig böra, i ett sammanhang med uppgörandet af sitt förslag till Bevillningsstadga, tillse, huruvida det af Kommitterade uppgjorda förslag till mantals- och skattskrifnings-förordning i berörde hänseende innefattade fullt tillräckliga bestämmelser; och får Utskottet nu, efter verkställd granskning deraf, härbos till Rikets Ständers pröfning öfverlemna förslag till förordning, angående mantals- och skattskrifningarnes förrättande, under hemställan, att Rikets Ständer, för deras del, ville detsamma godkänna, hvarefter förslaget, sådant det varder af Rikets Ständer antaget, torde till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnas.
Det återstår för Utskottet nu endast att till besvarande upptaga tvänne inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckta motioner, hvilka Utskottet haft att behandla i sammanhang med nu ifrågavarande ärende, och hvilka icke i det föregående finnas omförrnälde.
Af Riksdags-fullmägtigen C. A. Larsson från Östergötlands län, med hvilken flere ledamöter af Bonde-Ståndet instämt, har nemligen blifvit yrkadt, att de medel, som komma att erfordras för kostnaderna vid DD. MM. Konungens och Drottningens blifvande kröning och hyllning måtte förskottsvis bestridas af Statens kassor, men återgäldas åt samma kassor, på det sätt, att, enligt nu gällande Bevillningsförordning, V4:de! mätte påföras Ridderskapet och Adeln, %:del Preste-Ståndet, %:del Borgare-Ståndet och V4:del Bonde-Ståndet; men då ett sådant sätt att för vissa utgifter anvisa särskilda bevillningar i sednare tider blifvit såsom olämpligt Bevillnings-Ut skottets Betänkande Jtä 20, belt och hållet förkasladt samt den föreslagna fördelningen, hvars öfverensstämmelse mod rättvisa och billighet också torde vara tvifvelaktig, då fråga är om kostuaderna för en högtidlig förrättning, som för hela nationen är lika betydelsefull, icke heller låter verkställa sig efter de grunder, hvarpå Bevillnings-förordningen är upprättad, torde af dessa skäl något afseende å denna motion icke böra fästas.
Derjemte hur Johan Lönn Irån Jönköpings län föreslagit att hemmansegare på landet, hvilka tillhört annat Riks-Stånd än Bonde-Ståndet eller innehaft ordinarie befattning i rikets tjenst, måtte åläggas att vid de årliga skattskrifningarne uppgifva och styrka delta förhållande, vid vite af 5 R:dr R:mt för underlåtenhet härutinnan.
Ett dylikt stadgande vore nemligen, enligt motionärens åsigt, vigtigt ej mindre på det att, vid upprättande af röstlängderna för riksdagsmannaval inom Bonde-Ståndet, obehörige personer icke måtte deruti komma ali uppföras, än ock med afseende på debiteringen af belöpande riksdagsrnanna-arfvoden.
Då emellertid detta stadgande icke kan anses hafva någon gemenskap ined de föreskrifter, som angå allmänna bevillningen, har Utskottet, vid sådant förhållande och då på vederbörande sjelfve synes böra ankomma att för det af motionären omförmälda ändamål, på sätt lämpligast finnes, förskaffa sig de ifrågavarande uppgifterna, ansett sig böra hemställa, att denna motion måtte lemnäs utan afseende.
Reservationer: l:o af Herr Friherre Leuhusen, Carl Herman, emot det föreslagna stadgandet i § 8 morn 1. 2:o af Herr Reutersvärd, P. 0.: »Mot Utskottets beslut i 71 § att afskära all möjlighet att erhålla rättelse i Pröfnings-komrnittés beslut, får jag mig reservera.
Det är något, som saknar egentligt motstycke i hela vårt stats- och samhällsskick, att en sådan obegränsad, i sista hand afgöranderätl är lemnad åt en lokal myndighet.
I alla andra fall är det alltid öppet lemnadt för den, sorn lidit eller tror sig lidit orättvisa, att få sin sak pröfvad i sista instansen genom en för hela riket gemensam myndighet.
Må man föreställa sig t. ex. hur det skulle kännas, om åt de särskilda Hof-rätlerna lemnades sisla domsrätt och all appell till en Högsta Dom - 46 Bevillnings-Utskottets Betänkande M 20. stol afskures!
— Faran af det stadgande, som Utskottet föreslagit, skulle kunua från många synpunkter belysas; men den synes mig i sanning böra för en och hvar ligga så klar, att jag ej anser nödigt att göra mig skyldig lill den vidlyftighet, som af ett sådant fullständigare ingående i frågan skulle påkallas; endast så mycket må dock ytterligare tillåtas mig påpeka, att en sådan åt Pröfnings-kommittéerna lemnad yttersta afgöranderätt i synnerhet torde komma att kännas hård och väcka missnöje, då denna så helt och hållet nya författning första gången skall tillämpas, och till följe af densamma all fastighet och nästan all inkomst i hela riket måste undergå ny uppskattning och taxering, hvarvid ej lärer kunna undgå att inträffa, att mången, med eller utan skäl, anser sig lida orätt och kommer att bittert känna denna af Utskottet föreslagna nyhet i våra rättsförhållanden.
Det är en hos Svenska folket inrotad öfvertygelse, att det är hvars och ens rätt »att gå. till Kungs», eller åtminstone till en högste, för hela riket gemensam, skiljedomare!
— En sådan allmän öfvertygelse, och som i lagen öfverallt hittills gjort sig gällande, bör, i min tanke, ej utan högsta nödfall trädas för nära, och något sådant nödfall synes ej här på något sätt vara för handen.
Måhända tål dock den alldeles obegränsade besvärs rätt, som nu eger rum i taxerings-frågor, någon mindre inskränkning, till undvikande af den praktiska olägenhet, som ligger deri, att den i sista instansen afgörande högsta myndigheten belastas med allt för många opåkallade klagomål, om blott rättigheten alt anföra besvär bibebålles för de fall, då sådana besvär antagligen kunna ha skäl för sig. och synes mig för sådant ändamål den medelväg ej vara illa funnen, som
Kommittéen för upprättande af förslag till ny författning, angående utgörande af allmänna bevillningen, i sitt lill Kongl.
Maj:t afgifna underdåniga Betänkande föreslagit i sagde Betänkandes § 75, det vill säga fördel fall, då Pröfningskommitté påför högre bevillning än Taxerings-kommitléen föreslagit.
Måhända borde dock dessutom och framförallt besvärsrätt ega rum, såsom Kongl.
Kammar-rätten i sitt underdåniga Utlåtande till Kongl. Maj:t, angående Kommitterades förslag, påpekat, för de fall, då den skattskyldige eller Kronans ombud tror sig kunna visa, att den påförda bevillningen blifvit oriktig derigenom, »alt i öfrigt taxering blifvit verkställd efter sådana beräkningsgrunder, som med Bevillnings-förordningen ej öfverensstämma».
Ett stadgande härom borde då i Kommitterades förslag inskjutas ocb § 71 i nya Bevillnings-förordningen således få följande lydelse:
Yid de fall, då Pröfnings-kommittéen höjt någon bevillnings—afgift öfver dess af Taxerings-kommittéen bestämda belopp eller ålagt be villning, som sistbemälda Kommitté ansett icke böra utgöras, eger den, som fått förhöjd eller ny bevillnings-afgift sig ålagd, att hos Kongl. Maj:ts och Bikets Kammar-rätt öfverklaga Pröfnings-kommittéens derom meddelade beslut.
Samma rätt att besvär anföra, ege alltid rum, då skattskyldig eller Kronans ombud i Pröfningskommitlé tilltror sig kunna visa, att taxering blifvit verkställd efter Bevillnings-Utskottets Betänkande M 20. 47 sådana beräkningsgrunder, som med Bevillnings-stadgan ej öfverensstämma, eller att taxerad afgift blifvit ålagd, der sådan bevillning icke bordt förekomma.
De besvär, hvilka öfver Pröfnings-kommittés beslut anföras, böra, för att varda lill pröfning upptagna, inom fyratiofem dagar, efter det skattskyldig, på sätt i <§ 84 stadgas, af af samma beslut undfått del, till Konungens Befallningshafvande in gifvas.
Sedan öfver de af skattskyldig anförda besvären utlåtande blifvit från Kronans ombud vid Pröfnings-kommittéen i n ford råd t, afsänder Konungens Befallningshafvande handlingarne i målet till Kongl. Kammar-rätten, med tillägg af de upplysningar eller erinringar, som besvären anses påkalla; hvarefter samma mål kommer att i laga ordning af Kongl.
Kammar-rätten handläggas och afgöras.
Dock få anförda besvär icke uppehålla uppbörden af hvad, enligt Pröfnings-kommiltéens beslut, blifvit påfördt; hvaremot, derest det öfverklagade beslutet ändras, hvad som blifvit för mycket erlagdt kostnadsfritt återbekommes.» Häruti hafva Herr Friherre Silfverschiöld, C. O., samt Herrar von Kraemer, A. R-, och Fåhraeus, ./. F., instämt. 3:o af Herr von Kraemer, A. R., mot § 4 i Instruktionen för Taxerings förrättningarne: »Den beräkningsgrund för bestämmandet af inkomst af kapital, som, aldrig omnämnd i sjelfva Bevillnings-stadgan, oförmodadt framträder i anförde § af Instruktionen för Taxeriogs-förrältningarne, finner jag betänklig.
Jag menar den i sagde § uppställda stigande skala för beräkning af skattskyldigs inkomster, på grund af den hyra, han betalar för rum och lägenheter, sorn af honom sjelf och hans familj begagnas.
Jag tror hyran ingalunda vara någon tillförlitlig mätare af inkomst, och Utskottet har indirekt sjelf erkänt detta, just derigenom, att det ansett sig nödsakadt att tillgripa utvägen af en sådan, så vidt man kan se, efter tycke uppställd, stigande skala.
Hvad är det, som bevisar, att det af Utskottet antagna förhållande mellan inkomst och hyra är det rätta?
Skulle det åter vara oriktigt och stigningen för hastig, så är man inne på systemet af progressiv beskattning, ett system, fordom ofta försökt, men alltid åter öfvergifvet.
Yore äfven skalan händelsevis någon städes enlig med den ortens förhållanden, hur skulle den dock kunna passa för alla våra i så många afseenden olika städer?
Kan det ens på något ställe vara rättvist — för att anföra ett exempel — att den, som betalar i hyra 1,470 B:dr, skall uppskattas till en inkomst af sex gånger hyrans belopp, eller 8,820 R:dr; men den, som händelsevis betalar fullt 1,500 R:dr till sju gånger hyran, eller till 10,500 R:dr i inkomst?
Måste ej bestämmelser af en sådan beskaffenhet nästan ovilkorligen föranleda och liksom sjelfva inbjuda lill lätt verkställda försök att 4 it Bevillnings-Utskotlets Betänkande JV2 20. kringgå författningen, ock är ej detta ett af de största fel, man kan förebrå ett lagstadgande ?
På grund af hvad jag här i yttersta korthet tagit mig friheten anföra, får jag föreslå, att ur nämnde § 21 af Instruktionen för Taxerings-förrättningarne måtte utgå hvad som förekommer från och med orden: »Vid beräkning af skaitskyldigs okända inkomster i stad — —» till och med orden: » lemna anledning till beräkning af högre inkomst.» 4:o af Herr Fåhreeus, J. F.: »Enligt 2:dra § i 1858 års Bevillnings-förordning utgår nu bevillningen för tjenstemäns löner efter en graderad lägre skala, till dess de öfverstiga 1,800 R:dr Runt, hvarefter den i allmänhet erlägges med 1 procent.
Sedan Utskottet, lika med Bevillnings-kommittéen, förkastat den graderade skalan och föreslagit bevillnings-afgiflen för ali inkomst till 1 procent, endast med befrielse från sådan skatt för de fall då inkomsten icke öfverstiger 400 R:dr, men dervid ej godkänt Kommiltéens mening alt. när års-iokomsterne sammanräknade icke öfverskjuta 1,000 R:dr, 400 R:dr derutaf böra vara fria från bevillning, blifver förhållandet mellan nu gällande och de föreslagna bevillnings-afgifterna för lägre aflöningar följande: r lön till belopp af 450 R:dr .