Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans motsats i uppfattning af l i f v e t s v i k t i g a s t e f r å g o r v a r h a n s m a k a, e n d a m ä f v e n h o n af ett g a n s k a rigoröst temperament, m e n en smula voltairian p å s a m m a sätt s o m d e n parisiska bourgeoisien ä n i d a g är d e t, f r i t ä n k a r e, m e n s a m t i d i g t re- l i g i ö s g e n o m ett v ä n t o c h v a r m t h j ä r t a s i m - pulser.
B a r n e t af d e n n a ä k t e n s k a p l i g a f ö r e n i n g ä r f d e e t t s k a p l y n n e, s o m i s i g u p p t o g e l e m e n t e n af så s k i l d a o c h d o c k i så m å n g t o c h m y c k e t sammanfallande karaktärer.
U r motsättningen dem emellan framgick revolten, hvilken j a g här ofvan betecknat såsom en m o t o r i hela m: m e S é v e r i n e s v e r k s a m h e t, m e n d e t f ö r b ä g g e ka- r a k t ä r e r n a g e m e n s a m m a d r a g e t af e n r e l i g i ö s h ä n g i f v e n h e t för det bästa i lifvet, t o g sig h o s b a r n e t ett u t t r y c k i d e n v a r m a m e d k ä n s l a n för d e t r i n g a, d e t f ö r a k t a d e, d e t u n d e r t r y c k t a, det förföljda i det modärna samhället, en med- känsla, s o m i icke ringare m å n än oppositio- nen utmärkte d e n franska skriftställarinnans lifsgärning.
E f t e r s o m j a g så m y c k e t o r d a t o m r e v o l t e n i d e t t a f ö r f a t t a r e k y n n e, så l å t m i g b e r ä t t a e n episod, där denna för första g å n g e n t o g sig uttryck.
M a n ser äfven i d e n n a händelse, huru m y c k e t fantasien, diktarskapets grund- förutsättning, u p p e n b a r a r sig.
Hon v a r ett b a r n p å f e m år.
V i d härden satt m o d e r n under d e långa vinteraftnarne framför den ö p p n a spiselbrasan o c h förkortade v ä n t a n p å f a d e r n m e d s a g o r o c h » faits d i v e r s » ur det verkliga parislifvet.
D e t var historier o m bortröfvade barn, o m zigenare, s o m på de stora boulevardmarknaderna .visa prinsessor, som d e stulit o m n a t t e n i f a n t a s i e n s, o p e r o r - n a s o c h s e n s a t i o n s d r a m e r n a s slott, o m u n g a s k ö n a prinsar, hvilka k o m m a s å s o m befriare,
— — domstankar.
Hans idéer voro den mogne filosofens, hans d r ö m m a r siarens.
Han kände sitt s e k e l s h j ä r t a slå, h a n h ö r d e d e s s t y s t a s t e hviskning.
O c h u t a n att h o n v i s s t e d e t, h a d e den u n g a k v i n n a n hört hans hjärtas röst.
Och så m e d k ä n s l a n!
H a d e h a n e j l i d i t så outsägligt, denne folkets höfding o c h v ä n?
H a d e h a n e j, m e d a n e n h a l f - m o n a r k i s t i s k re- publik t o g massornas intressen o m hand, i sin landsflykt utstått den faders smärtor, hvilken s e r s i n a b a r n s ö d e n a n f ö r t r o d d a åt s a m v e t s - lösa f ö r m y n d a r e?
återköpa för kolossala s u m m o r dessa cirkus- tältens hjältinnor o c h furstinnor, återskänka dem åt d e n s ö r j a n d e f a m i l j e n o c h — n a t u r - ligtvis — gifta sig m e d d e s k ö n h e t e r d e på e t t så u n d e r b a r t s ä t t b e f r i a t.
B e h ö f v e r m a n särskildt n ä m n a, att d y l i k a s a g o r h a d e e n s t o r s u c c é s h o s ett f a n t a s i b e - g å f v a d t b a r n, att d e s k u l l e f ö d a l ä n g t a n till l j u s e t o c h fria l u f t e n h o s e n l i t e n v a r e l s e, s o m dittills s e t t l i f v e t e n d a s t g e n o m e n entre- solvånings låga fönster v i d en parisisk bak- gata.
S l u m p e n eller k a n s k e r ä t t a r e a m n e s t i e n f ö r d e d e s s a t v å t i l l s a m m a n s i P a r i s få m å n a d e r efter detta sammanträffande i Bruxelles.
E n m o r g o n v a r flickan f ö r s v u n n e n.
Hon v a r u t e f ö r att s ö k a s i n z i g e n a r e o c h sin p r i n s.
H ä n d e l s e n l a g a d e så, att d e t v a r s t o r » f o i r e » på andra sidan Seinen.
H u r h o n h i t t a d e till t r a k t e r n a af L u x e m b u r g, är h e n n e ä n n u i d a g en g å t a.
M e n d ä r b o r t a v a r v i m l a n d e m a r k n a d s - lif o c h i n g e n b r i s t p å c i r k u s t ä l t.
F l i c k a n s p r a n g f r å n d e t e n a till d e t a n d r a.
Ändtligen hittade h o n ett, s o m s l o g m y c k e t a n p å h e n n e s s a g o - förvillade sinne.
En gammal hygglig dam stod alldeles b r e d v i d h e n n e o c h sålde b l o m m o r.
Till h e n n e v ä n d e sig barnet.
Vallés k u n d e ä n d t l i g e n se detta Paris i ö g o - nen, hvilket en gång proklamerat h o n o m s o m en fosterlandsförrädare, o c h hans unga adept från d e n belgiska h u f v u d s t a d e n g e n e r a d e sig i c k e att i h o n o m e r k ä n n a e n l ä r o f a d e r.
(Forts) F L Y T T N I N G S D A G.
— K a n ni säga m i g n å g o n zigenare, s o m vill k ö p a ett b a r n?
IDUN B l o m s t e r g u m m a n t o g sin k o r g i e n a o c h flickan i den andra handen och hade n o g h j ä r t a att s t r ö f v a i g e n o m P a r i s ' g a t u l a b y r i n t e r, ä n d a till d e s s h o n, l e d d af b a r n e t s f ö g a ut- v e c k l a d e l o k a l s i n n e, l y c k a d e s finna h e n n e s h e m o c h åt h e n n e s m o d e r a n t v a r d a p r i n s e s s a n f ö r en d a g.
D e t v a r m: m e S é v e r i n e s f ö r s t a flykt u r s a m - hällsförhållanden, s o m syntes henne trånga.
Det andra frigörelseförsöket l y c k a d e s bättre.
Men vid den tid, då h o n företog det, var h o n o c k s å i full b e s i t t n i n g af e n s ä l l s p o r d v i l j e - kraft o c h relativ själfbestämmelserätt.
Fadern hade som motvikt mot moderns amsagor och b a r n e t s allt s t a r k a r e u t v e c k l a d e f a n t a s i l i f s ö k t ett k o r r e k t i v i d e n u n d e r v i s n i n g h a n p å aft- n a r n e, efter s l u t a d t a r b e t e, m e d d e l a d e flickan i latin, grekiska, m a t e m a t i k o c h — pianospel, en r ä t t k u r i ö s r a g o u t af u n d e r v i s n i n g s ä m n e n.
K u r m e t o d e n v e r k a d e o c k s å, t y i stället f ö r att u p p s ö k a zigenare, cirkustält och sagoprinses- sornas äfventyr, h a d e h o n i l y d n a d för famil- j e n s ö n s k a n v i d t i d i g a år h a m n a t p å - - äk- tenskapets lugna redd.
Ett ögonblick tänkte hon visst på den himmelske b r u d g u m m e n, ty h o n h a d e s t r a x f ö r e sitt g i f t e r m å l s ö k t o c h er- h å l l i t i n t r ä d e i ett k l o s t e r, o c h s y s t r a r n a för- s ä k r a d e h e n n e att, o m h o n v i l l e s t a n n a h o s dem, s k u l l e h o n i n o m k o r t blif va o r d e n s h e l i g a Teresa.
H u r det än var, tyckes helgonglorian m i n d r e h a frestat h e n n e ä n m ö j l i g h e t e n a t t b y g g a ett e g e t b o.
Var h o n, d e n s e d e r m e r a s å a v a n c e r a d e fri- tänkarekvinnan, på den tiden troende?
Hon h a r själf d e n u p p f a t t n i n g e n.
K a n s k e är h o n d e t ä n i d a g, s i g själf o v e t a n d e.
Kanske har h o n e n d a s t öfverflyttat sin tro p å G u d till folket, h v i l k e t f ö r h e n n e u t g ö r i n b e g r e p p e t af det mänskligt sunda o c h sanna, det s o m representerar släktets framtid.
Men å t e r v ä n d o m till d e t a n d r a b e f r i e l s e - försöket!
M:me Séverine var, s o m sagdt, gift, när h o n år 1 8 8 0 b e f i n n e r s i g i B r u x e l l e s m e d s i n fa- milj. D ä r v i s t a d e s s a m t i d i g t en af k o m m u - n e n s h j ä l t a r, V a l l é s, s o m b l o t t af e n tillfällig- het l y c k a t s r ä d d a sig från fusiliering, när V e r s a i l l e s a r m é n efter d e n l å n g a b e l ä g r i n g e n i b ö r j a n af 1 8 7 1 i n t r ä n g d e i P a r i s o c h s o m le- g i t i m h e r r e t o g d e n f r a n s k a huf v u d s t a d e n i b e - sittning.
D e n forne kommunardhöfdingen hade m y c k e t f ö r ä n d r a t s, e j m i n s t till sitt y t t r e.
Han f ö r e t e d d e a n b l i c k e n af e n b r u t e n m a n, e n ål- d r i n g, m e n u r h a n s själ l j ö d ett s ä l l s a m t för- f ö r i s k t e k o af d e n s t o r a r e v o l u t i o n e n s u n g - H V L T H A N S 2 PORTS.
AF SARA FÖR SCHWARTZ.
D Å H O N P A S S E R A D E den ofvannämnda dörren, öppnades den hastigt, o c h en liten prydlig tjänstflicka, m e d runda röda kinder, neg artigt för h e n n e o c h sade: » Fröken Torstenson frågar, o m inte fröken R e n s t r ö m skulle vilja k o m m a in o c h värma sig med en k o p p kaffe? » Varmt kaffe, åh, hvad det lät ljufligt!
Märta tvekade dock en smula, generad att inträda hos obe- kanta i sin flyttningskostym.
M e n i samma ögon- blick visade sig på dörrtröskeln en liten dam, s o m den tilltagande skymningen dock inte tillät Märta fullt urskilja.
» Förlåt mig, » sade en klar o c h be- haglig stämma, » o m jag är påflugen: mitt n a m n är Torstenson 1 Jag har så länge sett fröken Renström stå i kölden därnere, att jag trodde mig kunna våga att bedja fröken k o m m a in till min skymningsbrasa en liten stund; jag vet så väl, hur ruskigt man har det på flyttdagar.
Det är inte länge sedan jag ge- n o m g i c k hela eländet. » » O, tusen tack! » sade Märta tveksamt, » det är då rysligt vänligt; m e n jag ser så förfärlig ut o c h är verkligen så smutsig o m händerna, att jag all- deles omöjligt kan k o m m a in. » » Ack, » sade fröken Torstenson leende, iför det finns väl bot i tvättskålen, o c h en sådan skall bli det första jag bjuder på.
K o m nu, snälla frö- ken, det skulle vara så roligt få sällskap vid mitt ensamma kaffebord. » Märta var redan i n n e; h o n kunde inte motstå den varma, mjuka hand, s o m fattade hennes kalla och drog henne in.
I n o m en minut stod h o n framför en skål varmt vatten, värdinnan lade en liten doftande tvål i hennes hand, en damasthandduk o c h en silfverkam bredvid henne o c h försvann för att säga till om kaffet.
Då Märta stod på tröskeln i det största rummet, utropade h o n ovillkorligen: » O, så förtjusande! » Den flammande brasan var dess enda upplysning, o c h då hela rummet var hållet i en djup, m ö r k r ö d färg- ton, formligen lyste det m o t henne s o m ett varmt välkommen.
På den stora, brokiga floseamattan stod ett litet lågt b o r d m e d broderad duk i hvitt o c h blått.
Eld- skenet spelade på de blåhvita kopparna o c h fram- kallade röda reflexer på den blanka silfverkannan.
Det hembakade b r ö d e t doftade.
Märta sjönk belå- tet ned i den länstol, s o m b j ö d s henne, o c h m e d a n en ljuflig värme g e n o m s t r ö m m a d e hela hennes va- relse, började färgen återvända till hennes kinder, och trots alla kärlekens sorger o c h svartsjukans kval k u n d e hon inte hjälpa, att kaffet, smörkring- lorna o c h den engelska kakan smakade härligt, o c h att en stor våg af välbefinnande strömmade öfver henne.
Märtas värdinna var en dam d ' une certaine åge — det fina ansiktet b o r d e hafva varit mycket vac- kert, då det ännu hade u n g d o m e n s mjuka linjer o c h rosiga färg.
D e blågrå ögonen hade ett visst skim- mer af svärmeri — det var sådana ögon, som i po- etiskt språk pläga liknas vid stjärnor; icke strålan- de, briljanta, icke djupa, outgrundliga, utan tind- rande m e d ett mildt skimmer.
H e n n e s händer v o r o fulländadt vackra.
Märta beundrade d e m o c h var ledsen, att hennes egna » just i dag » sågo litet röda och fula ut.
Fröken Torstenson gaf dock icke akt därpå; h o n CACAO.
- G U L D M E D A L J,.
SKISS betraktade det ungdomsfriska ansiktet midt emot sig m e d inre välbehag o c h tyckte icke ens, att de tydliga spåren af nyligen utgjutna tårar miss- klädde.
H o n pratade muntert för att förströ sin unga gäst, o c h naturligtvis k o m samtalet att röra sig kring flyttningar — alla kvinnors fasa.
» Jag tycker då, » sade Märta, s o m snart återfick sin vanliga liflighet, » att herrarna ha det alldeles för bekvämt på flyttdagar.
D e bara gå sin väg från alltsammans, äta sin goda middag på K r a m e r o c h komma inte hem, förrän det värsta är öfver, gräla litet, o m inte tändstickor o c h stöfvelknekt äro till- reds, o c h sluta m e d att undra öfver, att damerna anse flyttning för någonting besvärligt. » Fröken A n n a skrattade.
» Men den förtreten har n u inte jag, » sade b o n med en half suck.
» Jag har bara mig själf att göra till lags. » Märta såg u p p m e d ett underligt uttryck i ögo- nen o c h kunde inte behärska en darrning i rösten, då h o n sade: » O — m e n är det inte förfärligt att vara en- sam! » » Det är sällan ens egen vilja, utan omständig- heternas makt, s o m gör, att man åldras ensam. » Fröken A n n a reste sig för att expediera ett b u d, som ringt på tamburdörren.
Märta lutade sig tillbaka i stolen för att taga i betraktande det rum, hvaruti hon befann sig.
» Åldras ensam, » ljöd det åter för hennes öron, men i detta vackra lilla h e m m e d denna älskvärda kvinna för ö g o n e n hade det inte samma afskräc- kande klang, s o m det haft på morgonen.
H v a d det var för ett förtjusande rum, detta!
Märta förälskade sig alldeles i det.
Icke därför, att det var mera luxuöst än hvad hon var van vid — snarare tvärtom, m e n det låg öfver detta h e m en prägel af utsökt komfort, s o m h o n saknade i sitt eget o c h sina umgängesvänners, o c h s o m anslog hennes artistiskt o c h intellektuellt anlagda natur.
I bortersta fönstret bakom flygeln var det präk- tiga gröna växter o c h stora klungor af b l o m m a n d e hvita chrysantemum.
Öfverst på nothyllan var en krets af små fina byster af modärna tonsättare o c h ur en m ö r k bronsram på den röda väggen blickade Beethovens mäktiga hufvud ned.
Det fanns ingen enda oljetafla i rummet, m e n väggarna voro nästan täckta af stora fotografier i enkla, mörka ramar, fotografier, s o m talade o m re- sor i främmande land.
Där funnos medeltidslik- nande gator: Niirnberg o c h Rothenburg o c h V i t e r b o; där funnos kathedralerna i Lincoln, Reims o c h Pa- ris, kanalpartier från Briigge o c h Venedig, ruiner från romerska campagnan.
Milda, svartögda ma- donnor o c h glada änglabarn af Murillo o c h mystiskt leende jungfrur af Lusini, ståtliga gubbhufvuden af Rembrandt o c h förnäma fursteanleten af van Dyck.
Märta var belåten, att fröken hade en så lång un- derhandling m e d budet i tamburen, det var så roligt att se sig o m.
H o n tittade på det stora bordet — mera ett arbets- äa ett salongsbord — o c h öfversåg med längtande blickar den mängd af franska o c h engelska tidskrifter, s o m v o r o h o p a d e där bland portföljer m e d fotografier efter Burne Jones o c h Puvis de Chavannes.
» Det är annat, » tänkte hon, » än de där tre evinnerliga tyska planschverken, s o m ligga på salongsbordet h e m m a o c h ha legat där så länge jag kan minnas. » Och då hon på de två enkla konsol- hyllorna beundrade de odödligt sköna linjerna af V e n u s Milo och Skraparen, fick h o n riktig leda till den lille fete amorinen h o n nyss burit hit.
Då fröken A n n a återkom, vände Märta sig lifligt mot henne o c h utropade: » O, hvad här är förtjusande, h v a d här är myc- ket vackert att se på — » » Ja, jag har verkligen många vackra minnen från den tid min far lefde o c h jag reste så mycket med h o n o m.
Och sedan jag blif vit ensam, är jag glad åt att kunna göra mitt h e m behagligt o c h ha många intressen, s o m kunna fylla lifvet. » » K a n någonting det, när m a n är e n s a m?
» sade Märta, m e d en blick så djupt allvarlig o c h frågande, som ville h o n se rakt igenom den andra.
» Nåja, » sade fröken A n n a dröjande, » det beror kanske på olika temperament.
M e n säkert gör det stor skillnad, o m man kan intressera sig lifligt för något af det bästa o c h vackraste, s o m finnes i denna världen — o m man följer m e d de mäktigaste rörel- serna i mänsklighetens lif — eller o m man endast sitter o c h grubblar öfver sitt eget lilla jag och dess mer eller mindre lyckliga öden. » Märta knäppte hårdt samman händerna o c h såg med tankfulla ö g o n framför sig.
— » Men är det inte ändå underligt, att så många, många k v i n n o r skola lefva o c h d ö ogifta?
D e t är inte bra, » sade h o n m e d ett så löjligt, snusförnuf- tigt tonfall, att fröken A n n a brast i skratt.
» Harriett Beecher Stowe påstår, att de ogifta kvinnorna äro alldeles nödvändiga, o c h det är j u bäst vi trösta oss därmed.
— — Säkert är, att de kunna räcka till för en hel h o p saker, s o m de gifta På grund af råvarans högst betydliga prisstegring är minutpriset å vår Cacao i 1ÖS vikt nu höjdt till fyra (4) kronor pr kilo.
— Malmö den 6 Mars 1899.
Hultmans Chokolad och Konfektfabriks Äktie-Bolag.
— icke kunna medhinna, o c h att de kunna göra rätt m y c k e t g o d t o c h sprida rätt m y c k e n trefnad om- kring sig, o m de vilja.
» » Ni gör det säkert! » utbrast Märta ifrigt.
» Men vet ni » — o c h h o n flyttade sig förtroligt närmare sin nya väninna, ty s o m sådan började h o n redan räkna h e n n e — » vet ni, att jag har så många ogifta tanter, o c h de äro så obehagliga, de sprida alldeles säkert ingen glädje omkring sig alls, o c h jag har alltid trott, att de äro ogifta därför, att de äro till den grad otrefliga, att ingen enda människa velat hafva d e m!
» » Det finns kanske några sådana också, » sade fröken A n n a skrattande.
Därpå teg h o n en liten stund o c h blickade tankfullt ned i sitt knä.
Det var, som o m h o n anade, att Märtas bjärta var m e d i alla dessa frågor, s o m ljödo så allvarligt från de rosiga läpparne.
» Ser ni, kära lilla fröken, » sade h o n långsamt, » att bland de gifta kvinnorna finnas några få lyck- liga — o, så få lyckliga, s o m blifvit gifta m e d just den man de älskade, m e n ett långt större antal, som varit fast beslutna att gifta sig, o c h, o m de icke fått den de höllo af, ha de gjort våld på sina känslor o c h hållit till godo m e d en annan — o c h de ha gjort rätt däruti, M a n skall inte förbli ogift, utan o m man känner sig stark n o g att bära lifvet ensam.
— Och bland de ogifta kvinnorna finns det möjligen några, hvilka, s o m ni säger, aldrig kunnat bli gifta — ehuru, » sade fröken A n n a skälmaktigt, &gt;jag tror, att det är ganska få äf oss, s o m inte någon gång kunnat få sig en man, o m h o n nöd- vändigt velat!
M e n där finnas också de djupare och finare naturer, s o m endast kunna älska en gång af hela sin själ o c h aldrig mer o c h som, o m de icke äro älskade tillbaka, eller o m olyckliga om- ständigheter skilja d e m från denne ende, då helst förblifva ogifta för att få vara sina u n g d o m s d r ö m - mar trogna. » » O, det tycker jag är vackert, » sade Märta m e d djup känsla, m e n h o n blef afbruten af en häftig ringning på tamburklockan.
Det var hennes jungfru, som sade, att glasmästaren satt in rutan o c h ford- rade sin betalning.
Märta flög u p p o c h tackade » tusen gånger », fick en v a r m o m f a m n i n g o c h en kyss o c h blef o m b e d d att snart k o m m a tillbaka.
Så sprang h o n u p p m e d återställd jämnvikt i sinnet o c h började ifrigt stöka för att återtaga den förlorade tiden.
Visst var det lilla hjärtat lika oroligt o c h tanken på Dagmar Kurt lika olidlig, m e n nu det var liksom hon kunde bära tanken på att bli ogift.
Det var ett skimmer af heroism i att bli det för den mans skull man älskade.
T y gifta sig m e d någon annan, det skulle h o n aldrig, aldrig, aldrig!
H o n tyckte sig ha fått en försäkran, att h o n inte därför be- höfde bli en ledsam, osympatisk människa.
H o n skulle i hvarje fall bli en älskvärd kvinna och göra lifvet lättare för dem, s o m stodo henne nära.
M y c k e t öfverraskad skulle h o n ha blifvit, kanske störd i sin nya tankegång, o m h o n just nu kunnat se in till den, s o m ingifvit henne alla dessa hjälte- modiga tankar.
Nere hos fröken Torstenson var kaffet utburet o c h brasan nedbrunnen, endast ett matt sken föll ännu på den röda bordduken m e d dess blekgröna bård.
F r ö k e n A n n a satt tillbaka- lutad m e d nacken m o t den h ö g a stolskarmen o c h stirrade under halfslutna ögonlock in i de fallande glöden.
Plötsligt, när det blifvit nästan mörkt i rummet, b ö j d e h o n sig häftigt framåt, borrade an- siktet n e d i händerna o c h h v i s k a d e: » A c k, u n g d o m, u n g d o m, huru kan din blotta åsyn bringa alla gamla somnade känslor i storm o c h störa det m ö d o s a m t tillkämpade lugnet i hjärtan, hvilkas saga är förbi?
Trots alla sorger, all o r o, trots förgråtna ö g o n o c h g e n o m v a k a d e nätter, har ungdomen d o c k alltid hop- pets rosengårdar kvar — en ny dag kan fylla d e m med n y a k n o p p a r o c h b l o m m o r, m e d a n för oss gamla intet annat återstår än » resignationens fasta p y r a m i d », o c h vi få tacka Gud, o m vi åtminstone ha den. » 3 IDUN 1899.
— som inte hade ' så f ö r d ö m d t mycket konster för sig '.
Det blef ett fasligt spektakel, » sade fröken Hillberg full af skratt.
Behöfver det sägas, att framtidsdrömmarna åter antogo sin mest strålande rosenfärg i Märtas fan- tasi?
Å t e r s t å r nu blott att se, o m den k o m m a n d e som- marens sol skall belysa deras förverkligande.
E TT TIOÅRSMINNE.
STA DEN PRINSESSAN AF FÖR- HUSET BERNADOTTE.
- V i d sin m o d e r s, drottning Josephinas sida s y n e s h ä r p r i n s e s s a n E u g e n i e.
P o r t r ä t t e t, efter h v i l k e t d e t är t a g e t, är a f M a r i a R ö h l i g o u a c h e (v a t t e n m å l n i n g) s ä r d e l e s fint u t f ö r d t o c h v ä l b i b e h å l l e t s a m t s i g n e r a d t 1 8 4 7.
D e t är i s i n u n g d o m s fulla f ä g r i n g, d e n a d e r t o n å r i g a fur- s t i n n a n h ä r v i s a r s i g f ö r v å r a b l i c k a r, till sitt y t t r e så o l i k d e n a f s j u k d o m b r u t n a k v i n n a, vi u n d e r d e s e n a r e å r e n af h e n n e s l e f n a d v o r o v a n a se.
Vid sin födelse h a d e h o n i familjekretsen hälsats m e d stor glädje, o c h för » b r ö d e r n a » b l e f d e n lilla » N i t s a » m e d å r e n e n m y c k e t kär v ä n o c h lekkamrat.
O c h m e d lif o c h lust d e l t o g h o n o c k s å i d e r a s l e k a r, h v i l k a i all- m ä n h e t m e s t b e s t o d o uti a t t b y g g a f ä s t n i n g a r och vara krigare.
PRINSESSAN ECGENIE OCH DROTTNING EFTER E N AKVARELL J ÄMNT förflutna, nade i TIO ÅR frammana ädla furstinnans af RÖHL.
nu, d e n 2 3 dennes, prinsessan Eugenie läm- oss, o c h m e d anledning däraf dag sas äro sedan JOSEFINA.
A F MARIA några vill Idun spridda drag ur den lif, v i s s o m, att d e s k o l a häl- m e d intresse, särskildt som de illustreras aldrig förr återgifna porträtt o c h teckningar, förskrifvande De att ord, läsa lyda sig från som i prinsessans o m hennes kongl.
egen hand.
dop och död stå hofförsamlingens kyrkobok, sålunda: » Onsdagen d e n Nittonde Maji A r efter Christi börd Ett tusende Ä l t a hundrade o c h på det Tretti- o n d e befordrades till det Heliga D o p e t H.
kronprinsen Joseph Frans Oscars Dotter, Sveriges och Norges Borna Prinsessa H.
Charlotta Eugenia Augusta Amalia Albertina, s o m hit till verl- den föddes på kongl.
Slottet uti Residencestaden Stockholm den tjugufjerde April samma A r kl. sju o m m o r g o n e n af H.
kronprinsessan Josephina Maxmiliana Eugenia. » u L i k s o m alla k r o n p r i n s p a r e t s b a r n d ö p t e s h o n af ärkebiskop dopet i C. v. Rosenstein, och skedde Slottskapellet p å d a g e n tolf år efter, sedan h e n n e s farfader s å s o m d e förenade rike- Märta visste ingenting o m detta ögonblick af svaghet h o s sin nya v ä n; h o n kunde därför ostörd väfva vidare på den tankegång, h o n k o m m i t i, gå- ende sin väg fram i resigneradt v e m o d, till dess hon, 8 dagar senare, på en bjudning för första gången råkade en äldre syster till löjtnant Hillberg.
D e n n a d a m betraktade h e n n e m e d en m i n af så m y c k e n vänlighet, att Märta blef både förvånad o c h fundersam, äfvensom en liten smula brydd.
Men under aftonens l o p p trodde h o n sig ha samlat nog mod för att våga äfventyra försöket att i en, som hon antog, mycket nonchalant o c h helt » naturlig » ton fråga, huru fröken Hillbergs bror befann sig?
» Ah, efter omständigheterna m y c k e t bra, » blef svaret.
» Han har bara hållit på att ställa till skan- dal däruppe vid sjukhuset. » » H v a d, huru — — » » Jo, han var så utledsen vid sin vårdarinna, att han bad öfversköterskan skaffa h o n o m en annan, helst så gammal s o m möjligt, m e n åtminstone en, d a g a r s tal d e t ä l j a.