Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Min egen, enda syster, den der lilla otacksamma Ebba.
Ebba! (patetiskt) Ja -- henne skall du helsa från er olycklige kusin och säga henne...
Du tänker väl aldrig lemna oss?
VÄNNEN. FRUN (öfverraskad af hans ton).
Jo -- jag reser bort!
Det är nödvändigt för mitt lugn.
Jag vill dränka min sorg i Lethes, ja d. v. s. egentligen i Rhens bölja.
När hon får lära känna mitt beslut att aldrig gifta mig, skall hennes hjerta brista...
Hvems hjerta?
FRUN (häpen).
24 VÄNNEN.
Hennes!
Du nämnde henne nyss!
Din systers!
Ebbas hjerta!
FRUN (faller ner på soffan).
VÄNNEN (patestiskt).
Det kära barnet tillber mig, och jag måste stöta dolken i hennes bröst!
Ebba gift!
Hon skulle ha kommit ur huset!
Och jag har...
Jag vill inte förlänga afskedets plåga!
FRUN. VÄNNEN (gör min af att vilja gå).
Oskar! (med spelad oro) Jag kan inte låta dig gå nu!
Jag fruktar för ett förtvifladt beslut!
Det är förgäfves, du söker dölja det!
Hvad är det, som jag söker dölja?
Du ämnar döda dig!
FRUN. VÄNNEN. FRUN.
Det hade jag verkligen inte tänkt på...
Jo, jo, du kan inte föra mig bakom ljuset!
Och det är jag, som är skuld till detta!
Nej, det får inte ske!
Jag skall hindra det (ställer sig framför dörren med utsträckta armar och låtsar vilja spärra vägen för honom).
Jag börjar verkligen tro, att alla fruntimmer äro galna! (högt) Men, snälla Alma, du öfverdrifver en smula!
Jag har verkligen inte bestämt mig för att dränka mig -- inte ännu åtminstone!
Det är alldeles VÄNNEN (för sig).
25 onödigt att skrika så der!
Det vore bättre, om du ville ta ditt förnuft till fånga och ge vika för...
För dig!
Ja, det gör jag gerna!
Jag går in på hvad som helst för att rädda dig!
Och så räddar du på samma gång din syster.
Det stackars lilla känslofulla barnet!
Kanske hon hade kunnat komma på några sådana der idéer, som du nyss antydde.
Är du alldeles säker på, att hon älskar dig?
Har du aldrig sjelf märkt någonting?
Nej, hva' då?
FRUN. VÄNNEN.
VÄNNEN. FRUN (afbryter lifligt).
Att hon inte varit sig lik den sista tiden?
Har du inte lagt märke till, att hon visat något ovanligt intresse för mig?
Jo, det är då sant.
Jag har lagt märke till att hon aldrig talar om dig.
Nå, ser du nu?
VÄNNEN. FRUN. FRUN (ironiskt).
Och så ser hon aldrig åt dig, när du är här!
Nå, mer behöfs väl inte.
Jag är viss om, att hon så mycket oftare talar med din man.
Ja, det skall Gud veta.
»Förlåt mig!»
26 VÄNNEN.
Brukar hon inte sucka ibland utan någon anledning?
Brukar hon inte rodna, hvar gång det ringer på din mans dörr...?
Och när han kommer in, går hon emot honom mycket vänligt?
Ja, mycket vänligt!
FRUN (med eftertryck).
Och du har inte förstått, att allt det der gäller mig?
Hon vill höra talas om mig, -- och hon vill, att din man skall berömma henne för mig.
Derför tar hon alltid hans parti.
Derför? ah! (klarnande) Du är mycket skarpsinnig, Oskar!
Åh, det är inte svårt att genomskåda er, fruntimmer!
FRUN (gladt).
VÄNNEN. VÄNNEN. FRUN.
Äfven den anspråkslösaste man kan inte undgå att märka det intryck, han gjort på ett fruntimmer.
Men att du aldrig sagt någonting till mig om den här saken.
Och inte Ebba heller, fastän det varit uppgjordt er emellan.
Uppgjordt, är det inte ännu!
Jag väntade på befordran och -- ja, den kom för sent!
I går först hade jag en half förklaring med Ebba.
Hon sa' att hon skulle vara hemma hela förmiddagen i dag, och hon väntar nu, att jag skall komma och fria.
27 FRUN.
Jaså, det var derför, som jag inte på några vilkor kunde få henne att gå ut i dag.
Och jag som trodde...!
Ja, nu blir det som sagdt ingenting af.
Hon får vänta förgäfves.
Och det bara derför, att jag inte vill försona mig med min man (tystnar och synes fatta ett beslut).
Ja, ser du Ebba är då lik dig; hon har ditt lynne, alla dina stora förtjenster, men också... (tvekar).
FRUN (som under tiden synts fatta VÄNNEN.
Alla mina fel, menar du!
Ja, genera dig inte! -- Och du tror derför, att om jag är hård och oförsonlig mot min man, så måste hon också komma att bli det mot dig.
Ja, kära Oskar, du har mycket rätt, men förifra dig bara inte!
Glöm inte, att en förståndig man -- och det är du -- ofta kan leda sin hustru...
Jag kan ju inte neka till, att jag fått en smula mera urskiljning än Karl. Du har alltid haft ett visst inflytande öfver mig; och då måste du ju ha det i ännu högre grad öfver Ebba, som är mycket yngre än jag, och som...
Och som är kär i mig -- ja, det är då sant!
Du är ju en rigtigt liten förståndig fru och jag börjar tro, att Karl varit alldeles för sträng emot dig.
Om du bara ville ta ett enda litet steg...
VÄNNEN. FRUN (inställsamt).
VÄNNEN (klarnande).
ett beslut; glädtigt).
28 FRUN.
Jag gör ingenting till hälften!
Ja, du skall sjelf få se -- (afsides) Ebba skall ur huset, kosta hvad det kosta vill! (högt) Du kan ju äta middag med oss i dag?
Men om jag stannar här, blir det kanske svårare för dig att ... jag menar, att min närvaro kunde störa er...
Vår försoningsscen!
Var lugn, jag skall visa, att jag inte är så dum.
Hör nu på mitt förslag:
Du skall genast gå till Kgl. teatern och skaffa en loge till Mefistofeles.
En liten parkett-loge för fyra...
För fyra?
FRUN (leende).
Ja... för oss båda ... min man ... och ... en till!
Du är en engel!
VÄNNEN (kysser hennes hand).
Först skall du gå in till min man och narra honom hit ut under någon förevändning.
Men inte ett ord om ditt frieri!
Nej, det förstås!
Inte förrän det är afgjordt.
Du lemnar mig alltså ensam med min man.
När du kommer tillbaka med biljetterna, träffar du oss här.
Om du skulle vilja lyssna en smula, så har du mitt tillstånd.
Du ämnar således försona dig med honom!
Ack, Alma!
Får jag bara se detta bevis på ditt goda hjerta, VÄNNEN. FRUN. VÄNNEN.
29 så blir jag alldeles lugn för framtiden -- och då friar jag ännu i dag.
Då är det så godt som gjordt.
Du skulle kunna beställa förlofningskort genast.
VÄNNEN FRUN.
Jag flyger!
(springer mot fonden).
Och du äter middag med oss?
Ja visst! (vill gå.) VÄNNEN. FRUN.
Men du skulle ju skicka hit min man!
Det var sant...
VÄNNEN (vänder om).
Men utan att han anar...!
Jag skall nog bära mig fint åt (går ut till höger).
Sedan HERRN. FRUN VÄNNEN.
Min man måste hjelpa mig, men det gör han inte, om han får veta, att det är Ebba, som...
Han vill inte mista hennes sällskap!
Jag har nog märkt, hur gerna han talar med henne...
Det vore väl märkvärdigt, om jag inte skulle kunna öfverlista...
Ah! (dörren till höger öppnas af Herrn) Redan?
Hur i all verlden har Oskar kunnat så snart... (sätter sig till venster och öfverlägger med sig sjelf).
(ser efter Vännen).
30 HERRN (för sig).
Det var högst besynnerligt (går ner och får se Frun).
Jag skall ... ja, det är bäst att genast gripa verket an (högt, i kylig ton).
Träffade du Oskar, innan han gick?
Hon talar!! (oroligt) Skulle hon ämna börja om igen?
(högt) Ja, Oskar var inne hos mig och bad, att jag skulle gå hit ut, men han kunde inte säga hvarför.
FRUN HERRN (för sig; öfverraskad).
FRUN (för sig, förtjust).
Och det kallar han att bära sig fint åt!
HERRN
(utbrister i ett hjertligt skratt).
Ha, ha! (hejdar sig) Det var således du, som hade bedt honom att...
FRUN (i iskall ton).
(infaller ofrivilligt i skrattet).
Ja, jag ville tala med dig.
Det är ... nåja, det tjenar till ingenting att gå krokvägar.
Saken är, att vi båda två ha begått en stor dumhet.
Tack ska' du ha, men... (hejdar sig; vänligt).
Åhja -- nog var det dumt af oss att förifra oss så der.
Det är inte alls fråga om det!
Jag menar bara att Oskar aldrig borde ha fått veta hur du behandlar (hejdar sig) hur jag ... nej, jag menar hur du ... hur vi behandla hvarandra (hon har småningom förargat upp sig och tillägger i vredesmod).
Men det är egentligen ditt fel.
FRUN (som förut).
31 HERRN.
Jag förrådde mig!
Du begär, att alla skola visa lika stor sjelfbeherskning, som du sjelf gör.
Jag får minsann inte begära någonting, jag!
Du vet inte ens hvad det vill säga att beräkna verkan af dina yttranden.
Nu har Oskar genomskådat våra förhållanden...
Nåja än se'n, hvad gör det?
Jaså, du vill så ha det!
Du vill att Oskar skall anse mig för en megära!
Du vill ... ah! (snyftande) Du gjorde det med flit, det visste jag!
Du är det... det mest beräknande odjur jag känner!
Fastän jag inte vet hvad beräkning vill säga!
Åh du! . ..
Jag menade ... (hastigt afsides) Herre Gud!
Jag skulle ju inte förarga honom! (högt i ombytt ton) Jag är rädd för, att jag å min sida också var oförsigtig i mina förtroenden till Oskar, men han är min slägting och barndomsvän.
Hvad kommer åt henne nu då?
HERRN (afsides). FRUN.
HERRN. FRUN (förbittrad).
HERRN. FRUN.
Emellertid är följden, att Oskar inte törs gifta sig!
Nå så kan han lefva ändå!
Du är...! (hejdar sig) Åh gubevars!
Före äktenskapet tala herrarne alltid om att ta lifvet af sig.
Kommer du ihåg den der lilla kristallflaskan med blåsyra, som du alltid bar på dig, innan jag hade sagt ja?
32 HERRN. FRUN.
Ja visst; den skulle vara så bra för tandvärk.
För...! oh!
Tandläkaren sålde den åt mig, men det var bara bedrägeri.
Det var således inte blåsyra!
Du bedrog mig redan då!
Men jag säger dig ju, att det var tandläkaren!
Och jag som trodde, att du åtminstone då hade en smula samvete i behåll.
Jag som...
Så der ja! (halfhögt) Rädde sig nu, den som kan!
Ack, hvarför skall det vara så svårt att tiga! (högt) Jag ... jag ... ville tala med dig om Oskar, men du är så ... d. v. s. jag är så ... nog af. Hvad tror du, att hans fästmö kommer att säga, om vi bli skuld till en brytning...?
Hva' nu?
Unnar du inte henne att få behålla sina illusioner?
Det är bäst, att hvar och en handlar för sig sjelf.
Hon kommer nog inte att tacka oss.
Och hennes anhöriga se'n.
Ja, de vilja naturligtvis bli af med henne.
HERRN. FRUN (afsides).
HERRN (går mot höger).
FRUN. HERRN. FRUN.
33 FRUN
Ja, tänk sjelf, om du hade någon att gifta bort?
En slägting, en dotter ... en syster?
(betraktar honom skarpt).
En syster har jag gunås, men henne lär ingen springa bort med.
Stackars Wilhelmina!
Jag gjorde ett sista försök med en hästhandlare, och det är visst tio år sedan.
Nu öfverdrifver du!
Wilhelmina är bestämdt yngre än du och ser nära på lika bra ut...
Tack ska du ha, men mig narrar du inte.
Du skulle nog inte vara så skonsam om du inte visste, att hon är ful
Hon vet att hon aldrig blir gift, och det förskönar henne inte.
Wilhelmina har haft en friare.
Det är henne som Oskar är kär i!
HERRN FRUN (med tonvigt).
I henne! (paus) Ah herre Gud! (med djup förtviflan) Hvarför sa' han mig inte det med detsamma!
Förmodligen af samma skäl, som gjorde, att inte jag fick veta det, förrän det var för sent. (leende) Ingen af oss lät honom tala till punkt.
Hon är verkligen söt!... ibland!
HERRN (betraktar henne, afsides). FRUN (går ifrån honom.
Kyligt).
(tillintetgjord, nerfaller på en stol).
Ja nu ser du, hur oförsigtiga vi varit.
Men ännu kan skadan repareras.
Kan den?
Men hvad kan du ha för intresse af det?
34 FRUN.
Upprigtigt sagdt tycker jag inte om din syster; och som du ofta talat om att ta henne hit hem till oss...
Åhnej, det sa' jag bara för att ret... (hejdar sig).
Jag menar, hon får ju resa utrikes med faster, som vill adoptera henne.
Men det säkraste vore ändå att få henne bortgift.
Naturligtvis, men tror du, att det låter sig göra nu?
Oskar sprang sin väg, och det undrar jag inte på.
Han kommer igen!
Och till dess måste du hjelpa mig med att arrangera en försoningsscen, en skenbar förlikning...
En försoning!
HERRN (förtjust).
FRUN (iskallt).
HERRN (lifligt).
Skenbar.
Bara han ser, att jag tar första steget, att jag erkänner mig haft orätt...
Vill du verkligen det?
Jag vill låtsas!
Vi sluta ett stillestånd på den här vigtiga aftonen!
Så snart Oskar friat, kunna vi börja om igen.
Men, dyra Alma... (En häftig ringning höres.)
Då vill jag be dig om förlåtelse... FRUN (lyssnar, sänker rösten).
35 HERRN.
Min söta lilla Alma, jag...
Jag ser ju i dina ögon, att du förlåtit mig!
(Oskar öppnar fonddörren, men tillsluter den genast.)
I mina ögon?
Men vet du, när du ser på mig så der, så blir jag rigtigt underlig till mods.
Da håller då ännu en smula af din oförståndiga, nyckfulla, egensinniga lilla hustru?
Jag tillber dig!
Men du får aldrig påminna mig om min orättvisa.
Alldeles utmärkt!
Gå på så der!
Tror du, att det är för att föra någon bakom ljuset, som jag... (vill omfamna henne).
FRUN (hviskar hastigt, i det hon HERRN (höjer rösten).
FRUN (sakta).
FRUN (mycket inställsamt).
HERRN (förvirrad).
FRUN (ifrigt
höjer rösten).
Tala inte så högt! (höjer rösten) Allt är då godt igen!
Jag törs knappt tro på min lycka!
Tala inte så sakta!
FRUN (hviskande).
HERRN. HERRN (afbryter, ömt hviskande).
drar sig undan).
Jaså, sa' du inte sjelf nyss...
Ja, då ja!
Men det der andra skall du säga så det hörs!
36 HERRN.
Ack, jag bryr mig visst om Oskar nu! (kysser henne).
Det ska' du minsann få igen!
Ja genast, om du vill! (kysser henne ånyo).
Du missbrukar situationen!
Nåja, det kommer väl en dag i morgon också! (drar honom ner bredvid sig i soffan och säger högt, med innerlig röst)
Aldrig har jag så djupt som nu känt, hur stora skäl du haft att vara missnöjd med mig.
Derför måste de nu sägas dessa två små ord, som jag hittills ansett så svåra, ja rent af omöjliga att uttala...
Hvilka ord, min älskling?
HERRN (allvarsamt rörd)#, FRUN (efter någon tvekan).
HERRN (skrattande).
FRUN (hviskar förtrytsamt).
Karl ... förlåt mig!
(Han fattar hennes händer och kysser dem; i detsamma öppnar Oskar fonddörren och skyndar in.)
Du är beundransvärd!
Ja, är hon inte!
Debet och credit
HERR AXEL, Doktor och Afrikaresande.
DENNES HUSTRU.
HERR TURE, hans bror, Trädgårdsmästare.
FRÖKEN CECILIA.
HENNES FÄSTMAN.
FRÖKEN MARI.
LINDGREN, Doktor, f. d. Lärare.
Ett vackert hotellrum.
Dörr till vänster och höger.
TURE och hans HUSTRU.
TURE. så är det en fin karl också, som bor här.
Det är inte lite fint det här rummet!
drig sett din bror, men så har jag hört talas om honom i stället.
Jag har visserligen al-
igenom Afrika, och det gör inte hvem som helst -- han må sedan ha druckit aldrig så mycket toddy i sin ungdom...
Prata du!
Min bror doktorn har rest midt
TURE.
för resten...
Din bror doktorn, ja!
Som bara är magister
-- 72 --
Nej, du, han är filosofie doktor... HUSTRUN.
också vid skolan i Åby.
Det är ju magister det!
Och det är min bror
endast folkskolelärare, och det är icke detsamma som filosofie doktor, utan skryt för resten.
Din bror är en mycket bra karl, men han är
hvad du vill, men så har han kostat oss!
Han må nu vara hvad han vill och kallas
gjort oss glädje!
Ja, nog har det kostat, men så har han också
hem för hans skull!
Vacker glädje!
När vi fått gå ifrån hus och
försumlighet att sköta lånet haft orsaker, dem han icke rått för.
Förmodligen är det icke så lätt att skicka pehningbref från tjockaste Afrika.
Det är sant, men vi veta ännu icke om hans
inte opp saken; men vill han göra något för oss, så är det bara hans skyldighet.
Om han har några svepskäl eller ej, hjälper
-- 73 --
har du hört att han fått fyra ordnar?
Vi få väl se! -- I alla fall;
han blifvit desto högfärdigare.
Nej du, det glömmer jag inte så snart, att länsman skulle komma -- och sedan -- den auktionen -- då alla grandu, Ture, hvad som grämde mig mest?
TURE. till oss med papperna -- och ta in folket att vittna narne skulle in och rifva i ens tillhörigheter!
Ja, hvad äro vi hjälpta med det?
Jag tänker
Svarta...
svarta sidenklädning för femton kronor!
Femton kronor!
Jo, det var att svägerskan skulle ropa in min
sidenklädning...
Vi kan väl få en ny
svägerskan ropade in.
Ja, men vi kan aldrig få densamma -- som
HUSTRUN (gråter).
grann hatt det ligger här!
Det måtte vara en
Så kan vi få en annan då! -- Ser du en sådan
kunglig kammarherre, som är inne hos Axel!
bär samma namn söm du och jag, är så aktad att han blir besökt af konungens närmaste.
Jag vill minnas att du hade nöje i fjorton dagar, då din
Å, tycker du inte det är roligt att en, som
bror läraren var bjuden till middag hos biskopen.
Det minns jag inte!
Nej, kantänka!
gå från arrendet för hans skull, efter att ha varit gifta i två år och med barnet på armen -- åh!
Men jag minns den fjortonde mars, då vi fingo
-- Och så, när ångbåten kom med alla passageför alla trekantiga hattar i världen!
För resten, ett trädgårdsmästarfolk, som äro vräkta!
rarne, då vi skulle flytta ut, det glömmer jag inte hvad tror du kungens kammarherre bryr sig om
ordnarna, hans! -- Se en sådan en!
(Han tar en stryker den sakta.)
Hvad är det här för slag.
Ser du
orden ur etuiet på skrifbordet, lägger den i handen och
Sån där strunt!
vi sluta.
Trädgårdsmästarn på Stäringe blef direktör och vasariddare här om dagen.
Tala inte ondt om ordnarna, vi vet aldrig hvar
Hvad äro vi hjälpta med det?
men de här (antyder ordnarna) kanske skulle kunna i någon mån bidraga att hjälpa oss fram till en plats. -- Emellertid tycker jag den här väntan
Med det äro vi icke hjälpta, visserligen sant,
börjar bli väl lång, så att vi gärna kunna slå oss dig af med kappan!
Kom du!
ner och vara hemmastadda.
Kom, skall jag hjälpa
HUSTRUN (efter ett lindrigt motTror du att vi äro så välkomna då?
Jag har stånd).
en känsla af att vi inte bli så gamla här i gården!
här, om jag känner Axel rätt.
Visste han bara
Och jag väntar mig få en god middag
att vi vore här så...
Men här skall du se!
trycker på en ringklocka; en kypare kommer in.)
En smörgås! kanske?
Gif oss påbredda smörgåsar och öl. -- Vänta litet!
En pärla åt mig -- renadt brännvin!
Vi ska sköta om oss, ser du!
KAMMARJUNKAREN. AXEL (till Kammarjunkarern).
Alltså vid femtiden med frack!
Och ordnar!
Är det så nödvändigt?
tig, och det vill ni ju inte vara mot någon, efter som ni är demokrat!
Farväl, doktor! AXEL.
Alldeles nödvändigt, om ni inte vill vara oar-
Hustrun i det han går; men hans hälsning blir obesvarad.)
(Kammarjunkaren gör en kort bugning för Ture och
DE FÖRRA, utom Kammarjunkaren.
länge sen i världen! -- Och där är hustrun!
Välkommen !
Är det du, gamle gosse!
Det var något
din långa resa!
Tack bror!
Och välkommen själf tillbaka efter
i tidningarna, kan jag tro --
Ja, det var också en resa -- Du har väl läst
hälsa från far!
Ja då, hvad jag har läst!
Nå, är han ond på mig ännu?
om bara du inte varit med på den expeditionen, skulle han ha ansett den som ett af världens sju sammans bara humbug.
Du känner ju gubben och hans sätt!
underverk.
Men därför att du var med, så är allt-
son, så duger ingenting af hvad jag företar.
Den är åtminstone inte egenkär!
Det är så det! -- Men hur har du det ställdt nu för tiden?
Han är sig lik alltså!
Därför att jag är hans
Inte som värst bra!
Det där gamla banklånet... AXEL.
Ja, det var ju sant det!
Nå, hur gick det med det?
-- 78 --
Jo, det gick så att jag fick lof att betala det.
vi nog arrangera vid första tillfälle.
Det var ju fasligt ledsamt det.
KYPAREN (in med en frukostbricka).
en smörgås...
Å, det var jag som tog mig friheten beställa
ett glas vin med svägerskan, efter som jag inte fick vara med på bröllopet.
Det var förståndigt!
Men vi skulle väl dricka
Nej tack, inte för oss!
Inte på förmiddagen!
AXEL (ger en vink åt Kyparen, Jag skulle egentligen ha bjudit er på middag, som går).
men jag skall bort själf.
Kan ni gissa hvart?
Du skall väl aldrig på slottet heller?
Jo, jag skall till själfva prinsen!
-- 79 --
Anna ?
Kors bevare oss! -- Hvad säger du om det,
HUSTRUN (vrider sig, plågad, på stolen, utan att kunna svara).
han får höra att Kunglig Majestät vill umgås med mig.
Gubben far blir väl republikan efter detta, när
ämne, som är ganska obehagligt, men som vi måste tala om.
Hör du, Axel!
Förlåt att jag tar opp ett
Det är väl det där välsignade lånet!
-- vi ha för din skull haft exekutiv auktion och stå nu på bar backe!
Ja, men det är inte bara det.
Kort och godt
omsatte du inte lånet?
Det var då ett spektakel också!
tagare ifrån, då du var borta?
Hvar skulle jag få en ny lån-
Du kunde väl ha gått till mina vänner.
det blef!
Kan du nu hjälpa oss?
Jag var hos dem!
Nå, resultatet blef hvad
alla fordringsägare jaga mig?
Hur skall jag nu
Hur skall jag kunna hjälpa er nu?
Nu, då
börja med att låna, då man just är i begrepp att göra en plats åt mig.
Det finns ju ingen sämre rekommendation än att låna.
Vänta bara litet, och allt skall reda sig.
gås?
Det är just nu en trädgård skall tas emot; kunna få något ur jorden i rättan tid.
Kan du inte skaffa oss en plats?
Tror du att vi kan vänta utan att totalt för-
nu skulle det gräfvas och sås för att man skulle
Hvar skall jag ta en trädgård ifrån?
Från dina vänner!
icke, när jag söker rädda mig!
När jag är räddad, skall jag rädda er.
Mina vänner ha inga trädgårdar!
Hindra mig
Han vill icke hjälpa oss, Anna! AXEL.
TURE (till Hustrun).
som själf söker plats, skall söka åt en annan.
Jo så här: se så, nu får vi inte så släpper man mig. bara honom utan också hans släkt öfver oss.
Jag kan icke -- nu!
Är det rimligt att jag,
TURE (ser på klockan; därpå till Nu måste vi gå! AXEL.
Hustrun).
Hvart ska ni gå så hastigt?
Vi ska gå till läkarn med barnet!
Herre Jesus, har ni barn också?
tog ohälsa, då vi måste flytta ut i köket, när auktionen skulle hållas.
Ja, det ha vi!
Och vi ha ett sjukt barn, som
allt detta!
För att jag skulle bli
Och detta för min skull?
Jag blir galen af
en berömd man!
hade jag haft det bättre, om jag stannat hemma?
lärare, som med all säkerhet kunnat vara er till mindre nytta än nu!
Gå till läkarn, ut något åt er.
Sämre, ty då hade jag ännu varit en fattig skol-
men kom igen om en stund, så skall jag ha tänkt
Ser du, han vill hjälpa oss!
Men han borde kunna det också!
Han kan hvad han vill!
villan bli värre än den första! -- Å, Herre Gud, att ni har ett sjukt barn också!
Och för min skull! --
Lita inte på det bara, ty då kan den sista
Å, det är väl inte sa farligt, som det låter!
Ja, säg du det, som ingenting förstår...
(Lindgren i dörren.)
Adjö då så länge, Axel!
herrn!
Han presangtera oss inte, du! -- för kammar-
HUSTRUN (till Ture).
Ä, prat, hvad skulle det vara för!
LINDGREN, något tarfligt klädd; omornad, orakad och med ett supigt utseende.
AXEL (studsar vid Lindgrens inträde).
LINDGREN.
så betydligt!
Jo, nu gör jag det; men du har förändrat dig
Jaså, du tycker det!
tre år kunna göra så mycket...
Ja, det tycker jag, och jag är förvånad att
sitta ner!
Tre år kunna vara långa! -- Ber du mig inte
Jo, men jag har något brådt!
Du hade alltid brådt, du!
Säg något obehagligt nu!
Det kommer, det kommer!
(Torkar glasögonen.)
(Paus.) AXEL.
Tre hundra femtio!
Det har jag inte och kan inte heller skaffa!
(Han slår i en sup.)
Åjo! -- Ursäkta att jag tar mig en tar!
Vill du inte göra mig nöjet ta ett glas vin i
Nej, hvarför det?
utan vidare!
Jo, det ser så illa ut att du super brännvin,
Så fin du har blifvit!
Men det skadar mitt anseende, min kredit!
sedan du fått mig ner!
Har du kredit, du, så kan du hjälpa mig upp,
Det vill säga, du kräfver!
Jag erinrar endast, att jag är ett af dina offer!
dig dig be att få erinra: det du hjälpte mig till
Då skall jag med den tacksamhet jag är skyl-
mina examina vid universitetet, den gången du hade pengar; att du tryckte min disputation...
bestämmande för din vetenskapliga bana; att jag, som den gången var ordentlig, inverkade gynnsamt på din slarfviga natur, att jag gjorde dig, med ett ord; och att, när jag slutligen sökte an-
Att jag lärde dig din studiemetod, som blef
slaget till expeditionen, du kom i vägen och tog det!
företaget, och icke du!
Fick det!
Emedan jag ansågs vara mannen till
upptagen, den andra varder kvarlåten! -- Tyckte du att det var vackert handladt mot mig?
Och därmed var jag slut!
Den ena varder
driften blef utförd, vetenskapen blef riktad, fäderneslandets ära häfdad och nya länder öppnade för kommande släktens behof!
Det var otacksamt som det kallas, men be-
Vet du hur obehagligt det käns att spela den begagnade och den bortkastade?
Skål! -- Du har öfvat dig i vältaligheten! --
att vara den svarte otacksamme, och jag lyckönskar dig att icke du är i min falska ställning! -- Återvändom till verkligheten! -- Hvad kan jag göra för dig?
Jag föreställer mig att det bör kännas som
I detta ögonblick, ingenting!
får jag aldrig se dig mer!
(Slår i en sup till.)
I nästa ögonblick är du borta igen!
vinsflaskan, så att jag blir misstänkt af betjäningen!
Gör mig den tjänsten att inte supa ur bränn-
A hut!
korrigera dig så här?
Tror du, att det är mig angenämt att behöfva
i kväll?
Hör du: vill du skaffa mig en biljett till festen
blir insläppt!
Det smärtar mig säga, att jag icke tror du
Därför...
Att du är drucken!
du låta mig se dina botaniska samlingar, då?
Tack ska du ha, gamle vän! -- Hör du, vill
demiens räkning!
Dem skall jag bearbeta själf för aka-
Dina etnografiska, då?