Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna förändring, hvarigenom en hastigare omsättning bland tjenslemanna-personalen skulle vinnas, vore alltså med Statens sanna fördel öfverensstämmande för så vidt alseende fästa— des å tjenslemännens duglighet på sina platser; hvarjemte Statens tillgångar, enligt motionärens åsigt, desto heldre numera syntes tillåta vidtagandet af en dylik anordning, som en del tjenstemän, hvilka tillförene egt att i pension undfå liela lönen, enligt nu gällande bestämmelser, tilldelades endast 80 procent deraf. bj af Grefve Taube, //. E., i samma Riks-Stånd väckt motion (N:o 253), angående rätt för Häradshöfdingar till pension på allmänna indragnings-staten.
Vid de tvänne sistbållna riksdagarne hade motionären framställt enahanda förslag, som uti förevarande motion, deruti anlöres alt Häradshöfdingarne numera vore de enda af Statens alla civile tjenstemän, som saknade en dylik förmån.
Deras trägna och ansträngande arbete i lörening med täta resor i hvilken årstid som helst samt ofta dåliga embetsrum, inverkade menligt på deras helsa och sälte dem ur stånd alt i längden med den kraft och verksamhet, som embete! kräfde, fullgöra sina åligganden.
Med skäl kunde icke eller förväntas, att någon Häradshöfding skulle afgå från tjensten med pension från Civil-statens pensionskassa, enär han, såsom delegare i denna kassa egde alt derur undfå allenast Ett Tusen Riksdaler årligen; hvaraf följden ock vore, att tjensten ofta uppehölls genom vikarier, som tidt och ofta ombyttes, och derför icke eller medhunne att göra sig förtroliga med de särskilda orternas olika förhållanden.
Tvärtemot föregående Stals-Utskott, som ansett någon särdeles olägenhet icke böra föranledas deraf, att en del häradshöfdingebeslällningar förvaltades af vikarier, helst derigenom bereddes tillfälle för yngre tjenstemän att vinna öfning och erfarenhet uti handläggning af domaregöromål, hyste motionären den öfvertygelse Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 153.
15 att samma förhållande vore synnerligen menligt för lagskipningen, — en åsigt som jemväl delats af Lag-Utskottet, enligt hvad dess Utlåtande iS':o 2 vid innevarande riksmöte gåfve vid handen.
På grund häraf hade motionären ånyo hemställt, att Häradshöfdingar, då de uppnått en ålder af 65 år och innehaft häradshöldinge-embetet i minst 15 år, mätte förklaras berättigade att, vid afskedstagande!, å allmänna indragnings-slaten erhålla en årlig pension af 4,000 Riksdaler Riksmynt; och cj en af Herr 0. E. L.
Dahm i Borgare-Ståndet väckt motion (N:o 89), angående pensionsrält för Lasarettsläkare.
Enligt motionärens förmenande funnos få om ens några tjenstemän, hvilka i afseende å löneförmåner voro så vanlottade, som desse.
Af de vid 37 lasarett anställde Läkare, hade nemligen en 1,600 R:dr, fem 1,500 R:dr, åtta mellan 1,000 och 1,350 ILdr, fjorton mellan 500 och 1,000 R:dr samt nio emellan 200 och 500 R:dr.
Denna lönernas ringhet hade nödgat
Lasaretlsläkarne att med sina berörda befattningar lorena andra; men uti en blifvande instruktion för dem, komme sådant sannolikt att förbjudas, hvarförutom ökade göromål på lasaretten förhindrade ulöfvandet af enskild praktik.
Häraf löljde åter, all Lasarettsläkarne icke kunde samia någon förmögenhet att dermed betrygga sin ålderdom; och när härtill kom, att de icke eller hade någon pensionsrält, måste de för sitt uppehälle qvarstå vid sina tjenslebefattningar intill sena ålderdomen, då den Iramåtgående vetenskapen redan lemnat dem långt bakom sig samt altagande kropps- och själskrafter gjort dem oförmögna alt nöjaktigt fylla sina platser.
Väl hade Rikets sednast församlade Ständer förklarat, att billigheten onekligen påkallade, det Lasarettsoch Kurhusläkare, likasom öfrige i Statens tjenst anställde Läkare, mätte komma i åtnjutande af pensionsrält, äfvensom beslutat ali den då gjorda framställningen skulle delgifvas den Komité, som arbetade å pensionsväsendets ordnande, för alt komma under pröfning vid uppgörandet af det förslag i delta hänseende, som del ålåg nämnda Komité att utarbeta; men emedan det torde draga ut på tiden, innan Ko~ miléens utlåtande kunde vinna Kongl. Maj-.ts pröfning och varda af Sländerna godkändt, samt det anmärkta missförhållandet påkallade skyndsam hjelp, har motionären föreslagit, att Lasarettsläkare, hvilka efter 25 års tjenstgöring och fyllda 60 lefnadsår afgå från sina tjenste)1, måtte, intilldess deras pensionsrält kan blifva annorlunda bestämd, på allmänna indragnings-staten få åtnjuta en årlig pension af 750 R:dr Riksmynt. d) en i Presle-Ståndet (under N:o 17) af Domprosten Björling väckt motion, uti hvilken Doktor Collén, Prostarne Sondén, Palmlund och Lundholm samt Kyrkoherden Wennerström instämt.
Med erinran, hurusom Sveriges Konung och folk, utgående från den grundsats att samhällets väl berodde på den uppfostran, det uppvexande slägtet erhölle, egnat stor omvårdnad åt läroverken, har motionären vidare anfört, att Lärarne, som fått större löneförmåner, hvarigenom de numera ej behöfde lida någon nöd, äfven kommit i den ställning, att de på ålderdomen kunde anses hafva sin nödtorftiga bergning, i det de, enligt Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse till 16 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 153.
Stats-kontoret af den IG Mars 1858, moni. 33, jemförd med Kongl. Brefvet till Stals-kontoret af den 12 November 1823, sedan de uppnått 65 år och (jenstgjort i 40 år, finge uppföras på allmänna indragnings-staten.
Detta sednare stadgande behöfde dock, enligt motionärens förmenande, förändras, såvida läroverken skulle kunna uppfylla det med dem afsedda ändamål.
I allmänhet kunde ingen, som en längre lid tjenstgjort vid läroverken, rätt uppfylla en lärares åligganden efter fyllda 60 år, efter hvilken tid man vanligen saknade den själens spänstighet och liflighet samt den ihärdighet, som voro nödvändiga vid ungdomens handledning, i synnerhet då, genom en längre föregående tjenstgöring, krafter och håg blifvit brutna.
Enär nu läroverken, genom de dubbla årens borttagande och genom lärarelönernas förökande blifvit så skiljda från kyrkan, att högst få Lärare härefter torde öfvergå från läroverkens till kyrkans tjenst, skulle följden af ofvannämnda stadgande blifva, att våra läroverk efter några år skulle hafva en mängd gamla Lärare, som vore odugliga för sitt vigtiga kall, men hvilka, för att erhålla pension, ej kunde taga afsked förr ån de uppnått 65 år samt tjenstgjort uti 40 år; och då man i allmänhet kunde antaga att, sedan den första tillsättningen af Lärare vid de nyligen inrättade läroverken skett, ingen skulle erhålla ordinarie lärarebefattning förr än efter fyllda 30 år, har motionären föreslagit, att, med ändring af 35 mom. uti omförmälda nådiga Bref, Lärare vid Statens offentliga undervisningsverk mätte berättigas att förflyttas på Rikets allmänna indragningsstat, så snart de fyllt 60 år samt tjenstgjort såsom ordinarie Lärare vid nämnda undervisningsverk i 30 år.
I sammanhang härmed har Utskottet jemväl tagit kännedom af en utaf Herr P. G.
Alander (uti motionen N:o 35) gjord framställning, att tiden för Lärares pensionering icke måtte sättas högre än 35 års tjenstgöring och 65 lefnadsår, med rättighet för Lärare att erhålla afsked med pension 5 år tidigare, mot den i andra korpser vanliga nedsättningen i pensionsbeloppet, åtminstone för den, som redan nu vore gammal och tjenat sin mesta tid under de ofördelaktigaste lönekonjunkturer.
Som, enligt hvad Utskottet förut anfört, en särskild Komité för afgifvande af underdånigt förslag lill ordnande af pensionsväsendet i allmänhet blifvit tillsatt, hvilkens arbete numera lärer hafva så fortskridit, att nådig
Proposition i ämnet utan tvifvel är att vid nästa riksdag förvänta samt det under sådant förhållande synes mindre lämpligt, att Rikets Ständer, förr än i sammanhang med den allmänna pensionsregleringen, till pröfning upptaga hithörande partiela frågor, hemställer Utskottet, alt ofvannämnde motionärers framställningar för närvarande ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 8:o.
Doktor Nordlander har uti en hos Preste-Ståndet väckt motion (N:o 147) erinrat, hurusom Cheferne för embetsverken berättigats att vid fylda 65 års ålder afgå från sina embeten med åtnjutande af fulla lönen såsom pension, men alt deremot Cheferne för Stifts-styrelserna, rikets Biskopar, vore helt och hållet betagna sådan Stats-UtsTcottets Utlåtande N:o 153. 17 sällan rättighet och mäste, derest de pj hade enskild förmögenhet, hvilket sällan inträffade, antingen qvarstå |>å sina platser intill döden eller ock taga afsked utan all pension.
Med anledning häraf har motionären föreslagit, att Biskop, då han är 65 år gammal och linner sig ej längre kunna med nödig kropps- och själskraft förestå sitt ansvarsfulla embete, måtte berättigas till åtnjutande af en årlig pension utaf B,000 R:dr R.mt, motsvarande Adelar af det belopp, hvartill biskopslönerna uti afgifvet förslag till desammas reglerande blifvit i medeltal upptagna.
Enär likväl Utskottet anser, alt Biskopar icke mera, än andre Ecklesiastika embels- och tjenstemän böra berättigas att komma i åtnjutande af pension å allmänna indragnings-staten, samt det dessutom är Kongl. Maj:t obetaget, att för särskilda fall och då giltiga anledningar dertill förefinnas, hos Rikets Ständer göra särskilda framställningar härom, finner Utskottet sig böra till den nu ifrågavarande motionen afstyrka Rikets Ständers bifall. 9:o.
Uti en hos Borgare-Ståndet väckt motion (N:o 247) har Herr C. E. Ljungberg fästat uppmärksamheten derå, hurusom Statens före 1856—1858 årens riksdag ur tjenst gångne tjenare icke hugnats med någon förbättring i sina vilkor; men då lefnadskostnaden för dem icke vore mindre än lör de ännu i tjenst varande samt härtill komme, alt en åt de förstnämnde beviljad förhöjning å deras pensioner, i anseende till pensionårernes framskridna ålder icke kunde länge betunga Statsverket, har motionären hemställt, all de redan vid 1856—1858 årens lönereglering på allmänna indragnings-staten förflyttade embets- och tjenstemän måtte tilläggas enahanda vilkor, som deras vederlikar efter denna tid erhållit, eller åtminstone att dem måtte beviljas någon förbättring i deras hittills åtnjutna vilkor.
I sammanhang härmed har Utskottet behandlat följande motioner, som blifvit väckta: aj hos Ridderskapet och Adeln, dels af Herr von Krusenstjerna, E., hvilken uti Motionen N:o 90, med erinran hurusom Rikets sednast församlade Ständer afslagit en inom bemälda Riks-Slånd gjord framställning, åsyftande att vinna rättelse uti det obilliga förhållande att, såsom genom Kongl. Brefvet den 9 Februari 1858 blifvit stadgadt, den af Rikets Ständer vid 1856—1858 årens riksdag beviljade och af Kongl. Maj:t fastställda förhöjningen af pensionerna för arméens befäl och tjenstemän icke tillkomme andra pensionsberättigade, än dem, som ur tjensten afgålt efter förenärnnda den 9 Februari; och således icke de arméens pensionärer, som der förinnan erhållit afsked — ånyo underställt denna fråga Rikets Ständers pröfning, samt dervid framhållit den orättvisa, som derigenom tillskyndats sistnämnde äldre pensionärer.
Och hade motionären, hvilkens framställning blifvit af flere ledamöter af Ridderskapet och Adeln förordad, i afseende å beloppet af det statsanslag, 140,000 R:dr årligen, som vid sistlidne riksdag ansetts vara behöfligt för att försätta dessa pensionstagare i samma ställning, som de, hvilka från och med år 1858 erhållit af Bih. till R.
Brot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Afd. 3 Rand. 10 Haft. 8 18 Stats-Utshottets Utlåtande N:o 153. sked, antagit denna summa, på sätt en i motionen meddelad beräkning utvisade, kunna minskas med 60,000 It:dr; hvadan för det af motionären afsedda ändamål, eller att pensionsförhöjning måtte få tillgodonjutas jemväl al de arméens pensionärer, som tagit afsked före år 1858 och från 18:de ålders-årel Ijent Staten i 30 år, erfordrades ett anslag af endast 80,000
R:dr, hvilket motionären hemställt att Rikets Ständer måtte bevilja; dels ock af Herr Stjernsvärd, G. M., som uti sin motion, N:o 126, under åberopande af den vid sistlidna riksdag af Herr G.
Montgomery i förevarande ämne gjorda framställning, yrkat att pensionerna för alla från arméen under olika tidpunkter med pension afskedade måtte bestämmas inom hvarje grad till enahanda belopp, som tillkomma dem, hvilka nu erhålla afsked med pension; samt bj inom Bonde-Ståndet, hvarest uti motionen 458, Riksdagsfullmägtigen Anders Andreasson från Elfsborgs län, hvilken ansett obilligt och med Statens värdighet icke öfverensstämmande, att lägre pensioner tilldelades de Kronofogdar, som före den 16
Mars 1858 erhållit afsked, än dem, som efter denna tidpunkt frånträdt sina tjenslebefattningar, hemställt att åt de Kronofogdar, som åtnjöte pension, enligt Kongl. Brefvet den 15 Februari 1841, måtte hädanefter beviljas pensionsrätt, enligt Kongl. Brefvet den 16 Mars 1858.
Enär Rikets sednast församlade Ständer, vid pröfning af de äfven då framställda yrkanden, alt den vid 1856—1858 årens riksmöte beviljade pensionsförhöjning jemväl måtte tillgodokomma de embets- och tjenstemän, som derförinnan erhållit afsked med pension, å berörda framställningar meddelat afslag hufvudsakligen på grund af den betydliga kostnad, som genom bifall till förslagen skulle tillskyndas Statsverket, samt det dessutom synes Utskottet mindre lämpligt att i fråga om redan beviljade pensioner åtgärder vidtagas vare sig lör dessas höjande eller förminskning, hemställer Utskottet, att molionärernes samtliga ofvanomförmälda framställningar måtte lemnäs utan afseende. 10:o. Från Borgare-Ståndet har till Stats—Utskottet remitterats en af Herr C. F.
Ridderstad i nämnda Stånd väckt motion (N:o 49), hvaruti föreslagits, alt, i likhet med hvad vid föregående riksdag egt rum, ett årligt anslag måtte jemväl under nästinstundande statsregleringsperiod anvisas för att användas till understöd ål sådane äldre från Arméen och Flottan afskedade Officerare och Underofficerare samt Läkare och deras vederlikar, som i Sveriges sednaste krig deltagit och hvilka Kongl. Maj:t finner vara för deras nödtorftiga bergning i verkligt behof af dylikt understöd.
Då emellertid, enligt hvad motionären inhemtat, ett stort antal af de till Kongl. Majit inkomna ansökningar om delaktighet i anslaget måst, lill följd af deltas otillräcklighet, lemnäs utan afseende, samt Siats-Utskottet, enligt hvad ordalydelsen uti dess Utlåtande N:o 152 vid förra riksdagen, mörn. 5, gifver vid handen, med afseende å Statens dåvarande tillgångar, ansett sig icke kunna härtill föreslå högre belopp än Stats- Utskottets Utlåtande N:o 153. 19 20,000 Ridr Rimt, hade motionären, under den föreställning att de nuvarande tillgångarne kunde tillåta någon förhöjning i anslagsbeloppet, anhållit, att detsamma mätte ökas till 30,000 Ridr Runt årligen; hvarjemte motionären, ehuru han icke belviflade att Kongl. Maj:t anbefallt alla vanliga kontroller för pröfningen af deras ekonomiska ställning, som sökt delaktighet i anslaget, likväl i betraktande af de misstag som icke desto mindre egt rum och hvarigenom, med förbigående af verkligt behöfvande, understöd utdelats åt sådane, som deraf icke bort komma i åtnjutande, ansett sig, lill undarirödjande af dylik i misstag, jemväl böra föreslå, att hvarje ansökan om understöd bör åtföljas af ej mindre Pastors-embelets än äfven Konungens Befallningshafvandes i orten betyg om medellöshet.
Då den vid sistlidne riksdag för omfönnälda ändamål anslagna summa af 20,000 Ridr årligen blifvit beviljad utan inskränkning ensamt till innevarande statsregleringsperiod, är således nu endast fråga om delta anslag, i följd af motionärens framställning, bör förhöjas.
Men då berörda summa desto heldre måste antagas vara för sitt ändamål fortfarande tillräcklig, som uppenbart är, att genom redan varande uudcrslödstagares småningom inträffade afgång med döden ökade tillgångar å anslaget måste uppstå, samt härtill kommer, att Kongl. Majit icke heller funnit nödigt att om tillökning i nämnda anslag göra nådig framställning till Rikets Ständer, Utskottet anser sig böra hemställa, a) att motionärens förslag i denna del må lemnäs utan afseende.
Hvad åter angår kontrollen derå, att endast verkligt behöfvande må komma i åtnjutande af ifrågavarande slags understöd; så, ehuru
Utskottet ingalunda betviflar att vid understödens beviljande all möjlig noggrannhet i berörda afseende blifvit iakttagen, anser dock Utskottet alt för ett tillförlitligt bedömande af nämnda förhållande önskligt vore, att de i landsorterna bosatte sökandenas medellöshet vitsordades genom intyg från Kongl. Majits vederbörande Befallningshafvande, som utan tvifvel lättast äro i tillfälle att härom förskaffa sig kännedom, hvadan Utskottet föreslår, b) alt Rikets Ständer må i underdånig skrifvelse anhålla det täcktes Kongl. Majit i nåder förordna, att ansökningar om un derstöd från ifrågavarande anslag skola varda åtföljda af Kongl. Majits vederbörande
Befallningshafvandes intyg om sökandens medellöshet. ll:o.
Uti en hos Bonde-Ståndet väckt motion (Nio 490) har Riksdagsfullmägligen Jonas Andersson från Östergötlands län anfört, hurusom vid de tvänne sednastc riksdagarne beviljats ett anslag af 100,000 Ridr Runt, hvilket, enligt motionärens förmenande, varit afsedt till understöd i främsta rummet åt sådane afskedade, äldre mililärpersoner, som deraf gjort sig förtjente och för sin nödtorft vore i behof.
I verkligheten hade likväl ett motsatt förfarande egt rum i det att yngre personer ofta tilldelats ett understöd mångdubbelt öfverstigande hvad som beståtts 20 Stats-UtsJcottets Utlåtande N:o 153. aldre personer, hvilka i strid för fäderneslandet ofirat helsa och krafter; och då Kongl. Majit uti den nådiga Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof, sidan 28, gjort framställning derom, alt berörda anslag måtte ökas med 50,000 Ridr årligen att utgå från och med innevarande års början, hade motionären ansett sig böra föreslå, att Rikets Ständer, vid bifall till den nådiga framställningen i ämnet, ville fästa det uttryckliga vilkor, att afskedade äldre militärer, hvilka icke förut äro hugnade med tillräcklig pension och hvilka, vid anmälan 0111 understöd, derjemte genom behöriga bevis styrka, att de deltagit i fälttåg mot fiendtlig magt, samt sakna egna medel för sin tillräckliga utkomst, må i första rummet komma i åtanka vid utdelning af det för ändamålet anslagna beloppet.
Berörda anslag har, enligt hvad Rikets
Ständer hafva sig bekant och såsom vidare inhemtas af Stats-Utskottels Utlåtande N:o 66 under mom. 56:0, blifvit beviljadt för helt annat ändamål, än motionären förmenat, eller till betäckande af den skilnad, som för Arméens pensionskassa kan uppstå genom tillämpningen af den nya pensioneringen, som för arméen och Gotlands landlbeväring antagits; och enär sålunda framställningen uppenbarligen hvilar på ett misstag af motionären, torde Rikets Ständer finna densamma icke förtjena afseende. 12:o.
Af en till Rikets Ständer den 15 sistlidne Mars aflålen särskild nådig Proposition (Nio 89), som af samtliga Riks-Stånden blifvit remitterad till Statsutskottet. inhemtas, att Kanslers-embetet för Upsala universitet, uti skrifvelse den 27 nästförutgångne Januari, med underdånigt förord till Kongl. Majit öfverlemna! en af Professoren i Obstetrik vid Carolinska Medico-chirurgiska institutet, Kommendören af Wasa-orden m. m., Doktor Magnus Christian Retzius gjord underdånig ansökning att, vid numera uppnådd ålder af nära 68 år och efter att hafva mer än 49 år varit i Statens tjenst anställd samt på grund af styrkt sjuklighet, erhålla nådigt afsked från sin innehafvande professors-beställning och dermed förenade befattning såsom Direktör vid Allmänna Barnbördshuset i Stockholm, med rätt till pension för återstående lifstiden å Rikets allmänna indragningsstat.
Uti häröfver afgifvet utlåtande, hade Kongl. Maj.ts och Rikets Stats-kontor, beträffande den sökta pensionsförmånen, i underdånighet anfört, att de om civile embetsoch Ijenstemäns rätt till pension å allmänna indragnings-staten utfärdade författningar, Kongl.
Förordningen den 24 Januari 1 778, Kongl.
Brefven den 25 Juni 1818 och den 12 November 1823, jemförda med nådiga Skrifvelserna om Nionde Hufvudlilelns reglering den 16 Mars 1858 och den 23 November 1860, icke — med undantag af ett enda för Stats-kontoret kändt fall — tillämpats på de vid undervisningsverken anställde lärare, för hvilkas pensionerande, ända till den 16 Mars 1858, då elementarläroverken tillhörande personer i det hänseendet i allmänhet tillförsäkrades lika förmåner med de civile tjenstemännen, andra grunder och bestämmelser blifvit följda; samt alt någon allmän föreskrift icke meddelats om pensions - Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 153. 21 förmån å nämnda stat för Professorer och andra Lärare vid det år 1815 inrättade Carolinska Medico-chirurgiska institutet, när de genom hög ålder och sjuklighet vore urståndsatte att sina befattningar vidare bestrida; men att vissa omständigheter talade till bemälde Professorers förmån uti ifrågavarande hänseende, såsom dels att de vore delegare i Civil—statens pensionsinrättning och således ställde i någon likhet med civile tjenstemän, dels att Anatomie-professorn vid berörda institut, Medicinal-rådet A. J. Hagströmer, efter Kongl. Sundhets- kollegii hörande, den 29 Oktober 1823 erhöll nådigt afsked med bibehållande af hela professorslönen såsom pension å allmänna indragnings-staten, dels ock att Professoren P. Cedershiöld, som afled i tjensten, enligt nådiga Brefvet den 20 April 1841, åtnjöt å nämnda stat ett af Rikets Ständer beviljadt arfvode af 600 R:dr Banko, hvilket, i händelse han, ulan lönens bibehållande, från professors-beställningen afgått, skulle hafva kommit att förhöjas till 1,000 R:dr samma mynt; hvarjemte Stats-kontorel upplyst, att Professoren vid Allmänna Barnsängshuset var, jemte tre andra Lärare, (öre år 1815 uppförd å Sundhets—kollegii stat, då lönen utgjorde 444 R:dr 21 skilling 4 runstycken banko; och hade, i betraktande af allt detta, Stats-kontoret, hvilket i ett tvif velaktigt fall icke vågat obetingadt tillstyrka nådigt beviljande af pension å allmänna indragnings-staten för Professoren Retzius, ansett sig böra öfverlemna till Kongl.
Maj:ts nådiga bepröfvande, huruvida ej nådig Proposition kunde till Rikets Ständer aflätas om bemälde Professors uppförande på nämnda stat till en pension af 5,200 R:dr, motsvarande 80 procent af den lön, hvaraf han är i åtnjutande.
Vid underdånig föredragning häraf har Kongl, Majit, enär, efter hvad Statskontoret anfört, det kunde vara tvifvelaktigt, huruvida på grund af redan gifna författningar Lärarne vid det
Carolinska institutet äro berättigade att efter tillryggalagda vissa lefnads- och tjensteår varda till pension på allmänna indragnings-staten uppförda, väl funnit hinder möta för pröfning af Professor Relzii underdåniga ansökning, innan Rikets Ständer haft tillfälle i ämnet sig yttra; men som Kongl. Majit ansett en dylik förmån icke utan skada för institutet och obillighet emot den der anställda lärarepersonal kunna densamma förvägras, har Kongl. Majit begärt att Rikets Stän der mätte uttryckligen förklara, det må Professorerne vid Carolinska Medico-chirurgiska institutet och öfrige med lön å institutets stat uppförde
Lärare vara berättigade till pension å Rikets allmänna indragningsslat i den ordning och efter de grunder, som för civile embets- och tjenstemän äro i allmänhet gällande.
Utskottet har tagit denna fråga i öfvervägande; och får på de af Kongl. Majit till stöd för dess nu gjorda nådiga framställning andragna skäl tillstyrka, att, på sätt Kongl. Majit begärt, Rikets Ständer för sin del medgifva, det må Professorerne vid Carolinska Medico-chirurgiska institutet och öfrige med lön å institutets stat uppförde
Lärare vara berättigade till pension å Rikets allmänna indrag - 22 Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 153. ningsstat i den ordning och efter de grunder, sorn för civile embets- och tjenstemän äro i allmänhet gällande. -15:0.
Uti en hos Preste-Ståndet väckt, lill Utskottet remitterad motion (N:o 24) har Biskop Millén anfört, hurusom Rikets sist församlade Ständer, bland annat, beslutat, att ”lärare vid rikets elementarläroverk hädanefter skulle, såvida de ej innehade prebende eller annan preslerlig lägenhet, komma i åtnjutande af rättighet till pension å allmänna indragnings-stalen”.