Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Finans-komitéens, af Friherre W. F. Tersmeden Rikets Ständers pröfning underställda förslag, förutsätter äter delning af nuvarande Riksbanken i tvänne särskilda anstalter, nemligen en Vexelbank och en Lånebank, af hvilka den förra, benämnd Rikets Ständers Bank, fortfarande bibehållen under Rikets Ständers garanti och vård samt förvaltad af deras Fullmägtige, skulle hafva till uteslutande uppgift att upprätthålla myntvärdet.
Dess sedelutgifning borde inskränkas inom ett belopp, egande full motsvarighet i metallisk valuta.
Med egentlig bankrörelse finge denna Bank icke bclatta sig, utan borde all sådan rörelse jemte de öfriga funktioner, hvilka tillhöra nuvarande Riksbank besörjas af en Länebank, under namn af Allmänna Svenska Banken, hvars grundfond koinme att bildas dels genom en del utaf Riksbankens kapitalöfverskott, dels genom upptagande af enskilde delegare, med hvilka Rikets Ständer inginge i bolag; och skulle denna Bank, med rätt att utgifva kreditsedlar, gällande endast såsom sådane, förvaltas af en Öfverstyrelse och en direktion, den förra bestående af en utaf Kongl. Majit utnämnd ordförande och Fullmägtige, valde dels af Rikets Ständers Fullmägtige i Banken, dels af de enskilde delegarne, samt den sednare utsedd af nämnde öfverstyrelse.
Hufvudsakligen stödjande sig på nu omförmälda förslag, utgår likväl Herr Björck, i sin ofvanberörda motion, från den synpunkt, att Rikets Ständers Bank fortfarande bibehålies, endast med förändring i afseende på omfånget af dess verksamhet, vilkoren för dess sedelutgifning och beloppet af dess grundfond.
Beträffande denna Bank öfverensstämmer Herr Björcks förslag med Finans-komitéens i alla väsendtlig» delar, utom hvad angår åliggandet att tillse, det
Bankens metalliska kassa ej rnä bibehållas vid ett belopp, understigande det bestämda minimum, hvilket åliggande Herr Björck anser böra fortfarande tillkomma Rikets Ständers Bank,, då deremot Finans-komitéen hänför detsamma till Allmänna Svenska Banken.
Afven i fråga om Länebanken äro de af Finans-komitéen uppställda grunder i flera delar af Herr Björck upptagna, men deremot i andra förändrade.
Sålunda skulle väl tillfälle lemnäs enskilde att ingå såsom delegare i sistnämnda Bank, men denna äfven utan sådana kunna inrättas och Styrelsens bildande derefter lämpas.
Denna Bank skulle under Rikets Ständers Bank förbehållen sedelutgifningsrätt, motsvarande metallisk valuta, erhålla uteslutande rättighet att utgifva myntrepresentativ; hvadan de enskilda bankernas sedelutgifning vid nuva - 6 Banko-Utskottets Betänkande JW 32. rande oktrojers slut borde upphöra, samt dessa banker, säväl som alla andra dylika, hvilka hädanefter kunde bildas, af Allmänna Svenska Banken erhålla dennas sedlar till belopp, svarande emot värdet, efter uppskattning, af obligationer, som i nämnda Bank nedsattes.
Efter denna kortfattade redogörelse för motionernas innehåll, får Utskottet anföra följande:
Hvad först angår Herr Åkermans förslag, hvars hufvudsakligaste syftemål äro, att dels i nuvarande Riksbanken upptaga enskilde delegare och dels att åt Kongl. Majit inrymma del i förvaltningen af Banken, sä förutsätter detta, såsom motionären ock anmärkt, förändring af 72 § i Regeringsformen nied flere grundlagsstadganden.
Då emellertid ett förslag till sådan förändring sannolikt icke komme att vinna det erkännande, som för framgång deraf erfordras; då vidare åvägabringandet af en grundlagsförändring är förenad med en tidsutdrägt, hvilken aflägsnade verkställigheten af den föreslagna reorganisationen af Riksbanken och omintetgjorde densamma, i händelse grundlagsändringen slutligen förkastades; och dä dessutom ett af de hufvudsakligaste grundfelen i nuvarande Bank-inrättning, nemligen föreningen af åliggandet att upprätthålla myntvärdet med en vida utöfver den metalliska valutan sträckt sedelutgifning och med en betydlig affärsverksamhet, efter detta förslag komme oatt qvarstå; så har Utskottet ansett sig böra l:o) afstyrka bifall till Herr Åkermans ifrågavarande motion.
Deremot har Utskottet, med ledning af de grunder Finans-kommittéen och Herr Björck framställt, utarbetat ett förslag till förändring af Rikets Ständers Banks verksamhet samt till inrättande af en särskild affärsbank.
Enligt detta förslag skulle, med iakttagande af de bestämmelser grundlagen i afseende på Rikets Ständers Bank innehåller, denna Bank för framtiden erhålla till uteslutande uppgift att ombesörja realisationens bestånd.
För detta ändamål borde Banken alltid vara innehafvare af ett förråd af silfver, myntadt och omyntadt, samt svenskt guldmynt, hvilket icke finge understiga Tio millioner Riksdaler Riksmynt, och skulle Banken, emot den sä beskaffade valuta, som af densamma egdes eller der nedsattes, men icke derutöfver, utgifva de sedlar, hvilka för mynt eller laggildt betalningsmedel skola erkännas.
På det att Banken under alla förhållanden mätte vara innehafvare af det såsom nödigt ansedda minimum af metallisk valuta, samt för bestridande af förvaltningskostnaden, skulle han bibehålla en grundfond af Tio millioner Riksdaler, hvilken grundfond borde till en början till minst hälften och sedermera, sä fort ske kunde, hel och hällen utgöras af räntebärande, lätt säljbara obligationer.
Någon annan verksamhet, än den nu omtörmälda, borde icke vara medgifven.
Banken, sorn ej heller egde att företaga upp- och utlåning eller andra affärer för annat ändamål, än bibehållande af sin metalliska fond, sä att den ej nedsjönke under det stadgade minimum ('eller för tillhandahållande af laggildt. betalningsmedel, dä sådant eljest komme att saknas).
Till bedrifvande af bankrörelse borde deremot inrättas en särskild Bank, med benämning ”Sveriges Bank”.
Af Rikets Ständers Banks kapitalöfverskott, hvilket för närvarande utgör omkring 30 millioner Riksdaler, skulle till denna Bank öfverlemnas 20 millioner, såsom grundfond, hvilken finge ökas till 30 millioner, och af hvilken grundfond 60 procent alltid borde bibehållas i räntebärande obligationer, såsom säkerhet för Bankens förmåga att uppfylla sina förbindelser.
Bank skulle ega utgifva sedlar till belopp, sorn motsvarades af metallisk valuta och uppköpte, pä utländsk ort betalbara, goda vexlar, för hvilka dock någon inom riket boende person egde betalningsansvar, samt derutöfver till högst 30 millioner Riks - Banko-Utskottets Betänkande ,JW 32. 1 daler; varande sålunda i afseende på denna Banks sedelutgifningsbelopp bibehållna hufvudsakligen samma föreskrifter, som nu gälla för Riksbanken.
Förvaltningen af denna Bank skulle uppdragas åt en öfverstyrelse och en direktion, af hvilka den förra korinne att bestå af en Ordförande, sorn Kongl. Majit utnämnde, och åtta ledamöter utsedde af Fullmägtige i ifikets Ständers Bank, till halfva antalet inom och till andra hälften utom dem.
Direktionen skulle väljas af Ofverstyrelsen och utgöras af 7 ledamöter, bland hvilka minst två borde tillhöra Ofverstyrelsen samt tre utses till verkställande direktörer.
Genom ordnande af Statens bankväsende på nu anförda grunder, blifver grundlagens bud i afseende på Rikets Ständers Bank fortfarande iakttaget och dennas genom nämnda lagbud stadgade, framför allt vigtiga ändamål betryggadt.
I den inrättning, som har att bedrifva egentlig bankrörelse kan en syftesenlig, icke af främmande åliggande hämmad affärsverksamhet införas och ledas af en styrelse, der sakkunskap och affärsvana med säkerhet äro att påräkna.
Förslaget om enskildes intagande såsom delegare i affärsbanken, har under förhandlingarne i Utskottet tillagts den betydelse, att man ifrågasatt, det ett ordnande af bankväsendet på det sätt, sorn ofvan är antydt, icke skulle, utan förnärmande af Regeringsformens 72 §, kunna ske. om Rikets Ständer ensamme vore nämnde banks egare, utan deltagande af enskilde, genom hvilkas tillkomst deremot företaget komme att iklädas egenskapen af bolag och ställas oberoende af nyssnämnda grundlagsbud.
Hvad nu enskildes upptagande såsom delegare i Banken i allmänhet angår, torde hufvudskälen derför hafva varit dels att vinna förstärkning af Bankens grundfond, dels att göra sig tillgodo det enskilda intressets deltagande i ett företag, sorn, lika med andra näringsgrenar, först genom detta erhåller sin fulla kraft och utveckling, dels ock att bankrörelsen komme att blifva beroende af den allmänna lagstiftningen.
Det förstnämnda skälet förlorar sin betydelse, då tillgångar finnas tor att Bankens grundfond, utan att anlita enskildes deltagande, frän början kan utgöra 20 millioner Riksdaler.
Om det vidare också icke kan bestridas, att det enskilda intressets medverkan vore fördelaktig för förvaltningen, lärer fördelen deraf likväl kanske mer än uppvägas af olägenheter och förvecklingar, som sannolikt komme att gifva sig tillkänna vid afvägandet af Statens och de enskildes ömsesidiga rättigheter och skyldigheter samt i de olika synpunkter, från hvilka Statens och de enskildes ombud i styrelse,och revisioner kunde komma att uppfatta Bankens åligganden och verksamhet.
Afven om enskilde delegare ingingo i Banken, blefve dock denna i behof af en särskild lagstiftning, afseende ej mindre uppfyllandet af dess förbindelser, än äfven sättet för dess förvaltning och dä Utskottets förslag innebär att i begge dessa hänseenden rättigheten att lagstifta tillkomme Kongl. Majit och Rikets Ständer, torde en väsendtlig förbättring i fråga härom vara åstadkommen.
Asigten att det nu ifrågasatta ordnandet af Statens bankväsende utan upptagande af enskilde delegare vore stridande ernot ofta berörde 72 § i Regeringsformen, har ledt till åtskilliga invändningar mot grunderna för förslaget, såsom att Rikets Ständers rätt att förordna om det kapitalöfverskott, hvilket Riksbanken eger och hvilket, enligt beslut af förut församlade Ständer, vid Banken bibehållits, vore i väsendtliga delar inskränkt; att sålunda Rikets Ständer icke kunna frånskilja någon del af Bankens tillgångar för att användas i bankrörelse under andra vilkor än de, hvilka innefattades i nämnda grundlagsstadgande; att i följd häraf i en af Rikets Ständer 8 Banko-Utskottets Betänkande ,J\? 32. stiftad och dem tillhörig hankanstalt, något deltagande från Regeringsmagtens sida icke kunde medgifvas, och att de sedlar, som af en sådan bankanstalt utgåfves, ovilkorligen, enligt grundlagen, mäste erhålla egenskapen att såsom mynt i riket erkännas.
Vigten af dessa anmärkningar får icke förbises; men, enligt Utskottets tanke, kunna de dock icke erkännas vara giltiga.
Till en början må anmärkas att för Rikets
Ständer hinder i grundlagen ingalunda förefinnes att besluta, det Rikets Ständers
Banks verksamhet inskränkes allenast till den af en vexel- och depositionsbank, och att således all befattning med upp- och utlåningsrörelse upphör.
Genom en sådan förändring komme en del af Bankens tillgångar att blifva för honom obehöfliga; och det synes dä af Rikets Ständers rättigheter såsom Bankens principaler följa, att de obehindradt kunna förfoga öfver dessa tillgångar, så vidt icke desamma antingen erfordras för uppfyllande af redan ingångna förbindelser, eller förbehåll angående dispositionen af dem äro uttryckligen gjorda genom någon af begge statsrnagterna i föreskrifven ordning stiftad lag; i hvilket fall denna först mäste ändras.
Enligt Utskottets förslag skulle ä ena sidan för Rikets Ständers Bank bibehållas sä stor grundfond, som någonsin för ett fullkomligt betryggande af dess verksamhet kunde erfordras, äfvensom hela dess vid förändringens inträdande befintliga metalliska kassa, och ä den andra från denna Bank afskiljas alla förbindelser, hvilka icke härleda sig af eller hafva afseende pä inlösen af dess utgifna sedlar, för hvilka säkerhet är beredd derigenom, att den nya affärsbanken afgifver förbindelse till Rikets Ständers Bank, motsvarande de af denna Banks tillgångar och fordringar, som komma att till den nya B anken öfverlåtas, och fullt uppgående till beloppet af Rikets Ständers Banks utöfver metallisk kassa utelöpande sedlar.
Någon betänklighet och derpå grundadt hinder torde sålunda icke förefinnas hvarken beträffande realisationens fortfarande bestånd, som tvärtom blifver ytterligare tryggadt, eller i fråga om den nya Bankens vederhäftighet för de förbindelser, sorn på honom öfverlåtas.
Vidkommande åter det hinder, som kunde bero pä förut af Statsmagterne fattade beslut, sä må först erinras, att grundlagen, rörande dispositionen af Bankens egendom icke innehåller någon annan inskränkning, än den, som kan härledas af förpligtelsen att Bankens sedlar skola vid anfordran med silfver inlösas.
Deremot förefinnes en sådan inskränkning i 4 § af den utaf Kongl. Maj:toch Rikets Ständer gemensamt stiftade lag för Rikets Ständers Bank af den 1 Mars 1830, jemte Kongl.
Kungörelsen af den 19 Augusti 1845. enligt hvilka Bankens kapitalöfverskott eller grundfond skall utgöra en summa af Femton millioner Riksdaler Riksmynt.
I följd af detta, utaf Kongl. Maj:t och Rikets Ständer, i den ordning Regeringsformens 87 § föreskrifver, beslutade stadgande, lära icke Rikets Ständer ensamme kunna förordna om afhändande från Rikets Ständers Bank af större del utaf Bankens kapitalöfverskott, än som öfverskjuter 15,000,000 Riksdaler; hvaremot rättighet att besluta omändring, vare sig till höjning eller minskning af nyssnämnda summa, tillhör båda Statsrnagterna gemensamt i samma ordning, hvari det anförda stadgandet tillkommit, eller pä det sätt, som för stiftande af civil lag är stadgadt.
Hvad vidare beträffar åsigten att, om ock Rikets Ständer bildade en annan Bank, grundlagens bestämmelser såväl angående styrelsesättet som ogiltigheten af de sedlar Banko-Utskottets Betänkande 32. 9 de sedlar, denna Bank utgåfve, måste blifva gällande, så synes denna uppfattning utgå från ett antagande, ingalunda uttryckligen uttaladt i det ofta berörda grundlagsstadgandet, att nemligen detsamma skulle innebära icke allenast en åt Rikets Ständer förbehållen rättighet i afseende på den institution, som vid stadgandets tillkomst förefanns och deruti är uttryckligen nämnd, utan äfven en inskränkning i Rikets Ständers befogenhet, så att, om Rikets Ständer bcslöte bilda någon annan inrättning, som för Rikets Ständers räkning och genom af dem anvisade medel skulle drifva bankrörelse, denna inrättning i och med detsamma hemfölle under enahanda bestämmelser, som för nuvarande Riksbanken äro i grundlagen gifna.
Detta torde dock icke ega stöd af grundlagens ordalydelse, elter hvilken densamma likväl skall i hvarje fall tillämpas, utan beror pä en tolkning, hvilken icke heller synes ega någon sådan grund, sorn kunde hemtas deraf, att den ifrågavarande inskränkningen eller skyldigheten utgjorde en, af den i grundlagen uttryckligen stadgade rättigheten härflytande, ovilkorlig följd, eller dermed stöde i ett nödvändigt sammanhang.
Om, af hvad Utskottet nu anfört, det må anses vara ädägalagdt dels att Rikets Ständer utan hinder af 72 $ Regeringsformen kunna afskilja frän Banken hela den del af hans kapitalöfverskott, som icke utgör grundfonden och. med Kongl.
Maj:ts begifvande, äfven större eller mindre del af denna, dels att oftaberörda grundlagsstadgande icke innebär någon annan inskränkning af Rikets Ständers beslutanderätt, än i hvad sorn rörer Rikets Ständers Bank, hvilken efter Utskottets förslag blifver bibehållen, sä bör väl häraf följa, att Rikets Ständer äro oförhindrade att vid ett afskiljande af någon del af Bankens kapitalöfverskott meddela de närmare bestämmelser, hvarunder ett sådant, må ega rum och att, om Rikets Ständer besluta med den afskiljda delen af Bankens kapitalöfverskott bilda en särskild bankinrättning, grundlagen icke hindrar att ju deltagande i förvaltningen af denna särskilda bankinrättning kan åt Kongl.
Majit inrymmas, hvarigenom densamma blifver ställd under Konungs och Ständers gemensamma garanti och vård.
Så vidt Utskottet kan finna, hvilar ilen föreställning, att föreningen med enskilde delegare utgör ett vilkor för möjligheten att, utan grundlagens förnärmande, inrätta en bank på de grunder, sorn nu äro i fråga, likaledes på den tolkning af 72 § Regeringsformen, såsom innebärande en inskränkning af Rikets Ständers befogenhet att besluta i fråga om bankanstalters inrättande för Rikets Ständers räkning, hvilken Utskottet nu sökt vederlägga; men om denna inskränkning verkligen vore deruti innefattad, synes en förening mellan Rikets
Ständer och enskilde för bedrifvande af bankrörelse vara så mycket mera stridande mot grundlagens sålunda fattade mening, som grunden för den Rikets Ständer ålagda skyldigheten att ensamme garantera och värda den Bank, i hvilken de såsom principaler deltaga, att nemligen äfven besitta magten vid och ansvaret för förvaltningen, genom de enskildes deltagande deri helt och hållet undanfaller.
Såsom ofvan är omförmäidt, har Herr Björck föreslagit, att. vid utgången af nuvarande oktrojer för enskilda banker, dessas sedelutgifnirgsrätt, borde upphöra samt att, i stället derför, alla dylika banker, mot deponerande af obligationer hos Sveriges Bank, hade att undfå denna Banks sedlar, att i deras rörelse begagnas.
Utgående derifrån, att rörelsemedlets inom landet belopp alltid borde stå i ett bestämdt förhållande till handels- och affärsställningen i allmänhet, åsyftar Bih. tili R.
Prot. 1862 & 1863. 6 Sami. 1 Afd. 12 Håft. 2 10 Banko-Utskottets Betänkande ,j\i‘ 32. detta förslag hufvudsakligen att, när Sveriges Bank, som komme att blifva den förnämsta medlaren i landets handelsberöring med andra länder, till följd af affärsförhållandena och dessas inverkan på den metalliska fonden, ökade eller minskade sin sedelutgifning, sedehnassan i sin helhet komme i samma mån att ökas eller minskas.
Den sedelutgifningsrätt, de enskilda bankerna nu ega och dermed sammanhängande vilkor torde visserligen vara af beskaffenhet att påkalla förändringar i flera hänseenden; men Utskottet antager, att hithörande bestämmelser kunna ändamålsenligt ordnas pä annat sätt än det nu föreslagna, hvilket synes medföra betydliga olägenheter af flera slag.
I ett land med så olika naturförhållanden och näringsgrenar i dess särskilda delar, som Sverige, der i följd häraf, affärsställningen samt behofvet af rörelsemedel kunna vid samma tidpunkt vara på skiljda orter högst olika, och der slutligen de särskilda orterna äro till ställning och rörelse föga beroende af hvarandra samt än mindre af hufvudstaden, om denna ock i viss mån utgör en centralpunkt för större delen af landet, torde det svårligen vara rätt att införa en sådan gemensamhet uti nu ifrågavarande afseende, att samtlige landsdelar skulle undergå likformiga förändringar i rörelsemedlets belopp och vilkoren för dess begagnande.
Men detta komme utan tvifvel att i betydlig mån blifva följden af den föreslagna anordningen.
Denna skulle ock, om icke alldeles tillintetgöra, likväl högligen inskränka möjligheten för de enskilda bankerna att fortfara med flera rörelsegrenar, som på de sednare tiderna blifvit af dem satta i verket och för den allmänna rörelsen medföra den största nytta.
Af de enskilda bankernas förhållande till centralbanken komme sannolikt att härflyta äfven flera förvecklingar och andra olägenheter, af hvilka endat. den må påpekas, som kunde uppkomma af centralbankens rättighet under vissa förhållanden att försälja de säkerheter, som hos densamma af de enskilda bankerna blifvit nedsatta.
Med afseende på nu antydda, jemte flera andra skäl, har Utskottet, som framdeles i förening med Lag-Utskottet torde komma att afgifva förslag till förändrad lagstiftning angående enskilda banker, icke tillämpat Herr Björcks förslag i nyss omförmälda del.
I följd af hvad Utskottet nu anfört, får Utskottet, till en början, hemställa: 2:o) att Rikets Ständers Bank, som fortfarande skall hafva till åliggande att upprätthålla myntvärdet i landet, ina öfverlåta den del af sitt kapitalöfverskott, som öfverstiger Tio millioner Riksdaler Riksmynt, till bildande af grundfond för en bankinrättning, under benämning ”Sveriges Bank”, hvilken har att bedrifva bankrörelse i enlighet med de stadgar, som Kongl. Maj:t och Rikets Ständer för denna bankinrättning fastställa.
Under förutsättning att denna hemställan vinner bifall, har Utskottet utarbetat samt öfverlemnar till Rikets Ständers pröfning här nedan intagna förslag till Förordningar angående Rikets Ständers Bank och Sveriges Bank, samt till öfvergående stadganden: och får Utskottet, under åberopande af hvad redan angående förslagets hufvudgrunder blifvit anfördt, rörande de väsendtligare bland öfriga bestämmelser tillägga följande, dervid, för undvikande af vidlyftighet, Utskottet i särskilda delar hänvisar till de af Finans-komitéen i dess ofvan omförmälda betänkande anförda motiver. Banko-Utskottets Betänkande ,J\f 32. 11 Förordningen angående Rikets Ständers Bank.
Viri §§ 4 och 6 åberopas motiverna till Finans-komitéens §§ il och 4. § 8.
Den till betryggande af Bankens ställning nödig ansedda grundfond har Ut-kottet, i likhet med Herr Björck, destohellre föreslagit till 10 millioner Riksdaler eller till en handa belopp, som det minimum, hvarunder Bankens metalliska kassa icke får bibehållas, som grundfonden för Rikets Ständers Bank synes snarare böra bestämmas för hög än för lag. § 9.
Då grundfondens ändamål är att, i händelse metalliska kassan vid något tillfälle visar benägenhet att nedsjunka under 10 millioner Riksdaler, kunna användas till förstärkning af denna kassa, sä bör nämnde fond bestå i sådan valuta, som. bärande ränta sä länge den icke behöfves. lätt kan. vid behof försäljas eller begagnas såsom hypothek för upptagande lån.
Riksbankens tillgång i obligationer icke är tillräcklig för att på en gång Rikets Ständers Banks grundfond genast kan hel och hållen utgöras af sådana och Sveriges Bank undfå det belopp i dylika valutor, sorn för denna Bank vid dess trädande i verksamhet behöfves, har föreslagits att förstnämnde
Banks grundfond 'kall till en början bestå till minst hälften i räntebärande obligationer, men att denna fond skall, sä fort sig göra låter, till hela beloppet förvandlas till sådana.
Af nämnde medgifvande kan någon svårighet för Rikets Ständers Bank sä mycket mindre vara att befara, som lian. i händelse af behof eger af Sveriges Bank infordra afbetalningar å den för bindelse, som denna skall för emottagna tillgångar till Rikets Ständers Bank afgifva.
I § 10 har det hittills fastställda, i 108 § af nu gällande
Bankreglemente omförmälda minimum af metallisk kassa bibehållits oförändradf. § 11.
Finans-komitéen har föreslagit, att
Lånebanken skulle åläggas an svara för och vidtaga nödiga åtgärder till bibehållande af Rikets Ständers Banks metalliska kassa vid ett belopp, icke understigande
Tio millioner R:dr i :mt i silfver: hvaremot Utskottet, utan att förbise, det de operationer, sorn för berörda ändamål kunna behöfvas, måhända med mera lätthet kunna utföras af Sveriges Bank, likväl, i likhet med Herr Björck, ålagt Rikets Ständers Banks styrelse denna omsorg och lemnat Banken derför nödiga medel.
Anledningen är, att Rikets Ständers Bank bör bibehållas så oberoende af Sveriges Bank, att äfven en för denna sednare ogynnsam konjunktur icke må kunna i någon händelse ofördelaktigt återverka på den förra.
Vid § 12 torde jemföras motiverna till Finans-komitéens § 8. §§ 13 och 14.
Förvaltningen och utredningen af skulder och fordringar tillhörande Rikets Ständers Bank å upp- och utläningsrörelsegrenar, hvilka numera upphört, synas lämpligast kunna verkställas af denna Bank.
Derföre har den s. k.
Lånebankskulden bibehållits vid densamma, emot ersättning tili motsvarande belopp i obligationer; likasom äfven ä andra sidan utredningen af åtskilliga numera inställda utläningsgrenar bibehållits vid Rikets Ständers Bank.
Af dessa äro likväl fordringarne lör län tili städer och korporationer uteslutna, såsom numera inbetalda.
Fordringarne för Bankens hittillsvarande, men genom Rikets Ständers he-dut i anledning af Utskottets Memorial N:o 30 hä danefter inställda utlåning mot inteckning i fast egendom pä
Ian let äro deremot öfverförda till Sveriges Bank, för att ingå i dess grundfond, under förutsättning att desamma kunna mot obligationer öfverlemnas till allmänna Hypotheks-banken. 12 Banko-Vtskottets Betänkande ,JV'‘ 32.
Förordningen angående Sveriges Bank. § 2.