Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om det ej kan förnekas: att en jordlägenhet af ett så ringa värde, som 500 R:dr Banko, sällan lemnar sin innehafvare full afkastning till föda för sig och hushåll, långt mindre öfverskott till bränvinsbränning; att en tillverkning af bränvin i så inskränkt skala ofta sker med ren förlust, då värdet af materialierna jemföres med produktens, och att åtgången af en vara, den man tillverkat, af egna produkter, om ock ersättning sedan får skaffas till födoämnen, vanligen blir större, än om den för Bevttlnings-Utshottets Memorial, N:o 6. 11 kontanta penningar skolat inköpas; så har kommittéen dock funnit sig ej kunna undgå att, med eftergift för ett ännu allmänt rådande, om ock vilseledt, begrepp om en sådan husbehofsbrännings nytta för jordbruket, tillstyrka, att den, med de begränsningar, som blifvit föreslagna, må tills vidare medgifvas åt den mindre såväl sorn åt den större jordbrukaren.
Härvid är icke fråga om. den bränvinstillverkning i något större skala, som en stor del hemmansegare af Bonde-ståndet i alla provinser, och i vissa orter nästan uteslutande, utöfva såsom binäring vid jordbruket, utan om det slag af bränvinsbränning, som endast alser tillverkning till husbehof, och hvilket vanligen sker med så föga kunskap om sältet och så ofullständiga inrättningar, att utbytet sällan svarar mot värdet af de använda produkterna.
Förbud mot utöfning af detta slags bränvinsbränning skulle dessutom leda till många lagöfverträdelser och blifva svårt att handhafva, hvilket erla renheten så väl i andra länder som hos oss bekräftat.
1 Danmark blef genom en Kongl. Förordning år 1773 bränvinsbränning på landet förbjuden och tillverkningen förvandlades till fabrikshandtering i stad.
Ehuru bränvinsbränningsafgiften derstädes, beräknad efter mäskekarens rymd, icke är öfverdrifvet hög, omkring 8 sk. b:ko för hvarje kanna 6-gradigt bränvin, och ehuru, i följd af landets beskaffenhet och tätare befolkning, samt genom tillvaron af en talrik accis- och tullpersonal, kontroller emot oloflig bränvinsbränning äro vida lättare att der handhafva, än i Sverige, hade likväl lönnbrännerier på landet så tilltagit, att Kongl. Danska Regeringen fann sig föranlåten att genom påbud den 23 Februari 1843 förklara, att de, sorn under den förflutna tiden hade ololligen bränt bränvin, kunde inom en bestämd dag, med befrielse från ansvar för öfverträdelsen, i allmän vård mot ersättning derför af staten aflemna sin bränvinsredskap, då endast i Jutland blefvo allemnade 11,000 bränvinspannor, som hade varit ololligen använde.
Ett annat sorgeligt exempel lemna kronobrännerierna i Sverige och de oroligheter, som i följd af deras inrättande uppkommo.
På alla dessa skäl har kommittéen i underdånighet föreslagit, att bränvinsbränningen skall få utöfvas i 3:ne klasser, den Esta såsom husbehofsbränning, den 2:dra såsom binäring vid jordbruket och den 3:dje såsom fabriksrörelse.
Kommittéen anser sig nu böra i underdånighet redogöra för de åsigter, hvilka hos kommittéen gjort sig gällande vid föreslåendet af den afgift, som bör af bränvinsbränningen utgå.
De stora stats-utgifler, som erfordras ej blott för befrämjandet af samhällets förkofran och utveckling, utan ock för vidmakthållandet af det förbätt - 12 Bevillnings-Utskoltets Memorial, N:o 6. rade samhällskickel, kunna icke lämpligare utgå, än genom beskattning af föremål, som icke äro oundgängliga lefnadsbehof, men likväl i större mängd förbrukas.
Bränvinet är ett sådant och bör desto mindre undgå att fylla en del af statsbehofvet, som denna varas missbruk beklagligen ofta föranleder betydliga utgifter för staten.
Allt sedan 1638 har bränvinsbränningen här i landet varit under omvexlande former beskattad.
I alla andra länder hafva styrelserna, liksom här, redan tidigt ansett denna näringsgren böra uppbära en dryg del af statens bördor.
Afgiften för bränvinsbränningen i Stor-Britannien, hvilken beräknas per tillverkad gallon med 7 sh. 10 d. Sterl. i det egentliga England, med 3 sh. 8 d. i Skottland och med 2 sh. 6 d. i Irland, inbragte år 1845, i England ....
Pund Sterl. 2,859,046: 8 sh. 7 d. i Skottland ....
„ 1,703,678: 14 „ 2 „ i Irland .... 1,196,837: 11. „ 2 „ eller tillsammans Pund Sterl. 5,759,562: 13. „ 11.
„ Dessutom inflöto i afgifter för försäljning af bränvin i England och Skottland .
Pund Sterl. 965,991 9. 6 l/2. i Irland . . . . . . „ 105,755: 17. 3.
Pund Sterling 1,071,747: 6. 9 Va tillsammans Pund Sterling 6,631,310: — 8 ‘/2 d. På Stora Britannien och Irlands folkmängd, tillsammans 30,000,000, uppgå således afgifterna för tillyerkning och försäljning af bränvin öfverhufvud till omkring 4 sh. eller 2Va R:dr Svenskt Banko på hvarje person.
Om det vore möjligt att lika högt beskatta bränvinstillverkningen i Sverige, som i England, skulle på detta sätt, äfven utan hänsigt till den här jemförelsevis större förbrukningen än i nämnde land, inkomsterna kunna bringas till mer än 8,000,000 R:dr.
I Preussen utgår ifrågavarande afgift efter mäskekarens rymd och motsvarar ungefärligen 8 sk.
Banko per Svensk kanna.
Beskattningen inbragte år 1844 5,915,475 Thaler, som, fördelade på en folkmängd af 16,000,000, göra omkring 33 sk.
B:ko för hvarje person.
1 Danmark gör skatten, äfven beräknad efter mäskekarens rymd, omkring 8 sk.
Banko pr Svenskt kanna 6-gradigt bränvin.
Till ungefär samma belopp uppgår den ock i Norrige, och är der lagd på pannerymden i 2 klassen samt beräknad att inbringa 160,000 Specie.
Bränvinsbrännings-afgiften här i landet, lagd på pannerymnden med från 3 r.st. till och med 2 sk. bko Bevillnings- Utskottets Memorial, No 6.
13 för hvarje kanna, sora antagits kunna med redskap i serskilta klasser tillverkas, har ifrån år 1824 till och med år 1844 lemnat följande resultat:
Är Beräknad i Riksstaten till Influten Inkomst.
1824 R:dr B:ko 429,000 R:dr B:ko 454,867 —■ — 1825 d:o. 467,839 — — 1826 d:o. 467,620 — .—. 1827 d:o. 440,743 .— — 1828 d:o. 448,567 — —- 1829 d:o. 456,804 — — 1830 460,000.
439,891 — — 1831 d:o. 429,768 — — 1832 d.o. 227,308 — — 1833 d:o. 462,520 — — 1834 d:o. 467,851 — — 1835 750,000. 316,083 . 1836 d:o. 705,166 1837 d:o. 729,181 1838 d:o. 630,507 1839 d:o. 503,360 1840 d:o. 631,730 1841 d:o. 563,224 1842 d:o. 672,354 1843 d:o. 685,838 1844 d.o. 685,652 Kommittéen hyser för sin del den öfvertygelse, att bränvinsbränningen här i landet bör småningom kunna underkastas en vida högre beskattning, än den, som för närvarande af densamma utgår.
Afgiften drabbar visserligen i första hand producenten, men endast såsom förskott, hvilket måste återgäldas af konsumenten, för hvilken ett eller annat runstycke högre pris på glaset ar desto mindre känbart, som den, hvilken har råd att dagligen förtära bränvin, också utan afsaknad kan erlägga några procent högre pris derför, och den, för hvilken denna tillökning i pris vore i någon mån känbar, gjorde väl, om han minskade sin förtäring af bränvin och än bättre, om han alldeles afstode från dess bruk.
Kommittéen skulle således anse det vara väl, om bränvinsbränningen kunde i vårt land beskattas lika högt som i Danmark och Norrige, eller med om - 14 Bevillninys-Utskottets Memorial, N:o 6. kring 8 sk.
B:ko per kanna, men kommittéen anser sig ej böra i underdånighet tillstyrka, att skatten nu på en gång må höjas till sådant belopp, hufvudsakligen derför, att en hög skatt icke låter uttaxera sig, så länge något slags husbehofsbränning för en lag afgift skall qvarstå vid sidan af den bränvinsbränning, som skulle bära den höga.
Om nemligen den större bränviusbränningen alägges högre beskattning i förhållande till husbehofstillverkningen, än som fullt ersättes genom sparad produktionskostnad, skulle ofelbart hvarje jordbrukare förstå och de fleste också begagna den fördel, som skattskillnaden erbjöde åt husbehofsbrännaren, och varan bränvin, med förlust af tid, ved och materialier, lika ymnigt flöda från 100,000:tals små husbehofspannor, som den förut gjort eller annars skulle göra ur de större’, men den påräknade stora statsinkonsten komme att uteblifva.
Att åter tillintetgöra detta husbehofsbränningens inflytande på salubränningen genom en hög beskattning äfven å den förra, synes innebära en motsägelse mot begreppet om husbehofsbränning och möter dessutom den betänklighet, att derigenom idkarne af delta slags bränvinsbränniug, som nu sällan drifves med synnerlig omsorg, skulle finna uträkning att genom den lilla pannans oafbrutna gång åstadkomma en betydlig tillverkning utöfver husbehofvet.
På dessa skäl, som närmare skola utvecklas under de olika klasserna af bränvinsbränningen, har kommittéen icke tilltrott sig att i underdånighet tillstyrka högre beskattning för 2:dra och 3:dje klassernas brännerier, än att alla 3 klasserna må kunna bestå vid sidan af hvarandra, utan någonderas undertryckande.
Sedan kommittéen sålunda uppgifvit de allmänna grunder, hvarpå den anser bränvinsbrännings-lagstiftningen här i riket böra för närvarande byggas, för att derigenom bereda en öfvergång till dess bättre ordnande i ekonomiskt och financielt hänseende, får kommittéen i underdånighet redogöra för motiverna till de hufvudsakligaste detaljerna i det förslag till förordning, som af kommittéen blifvit uppgjordt, vid bestämmelserna, i hvilket förslag kommittéen trott sig serdeles böra rigta sin omtanka deråt, att söka förekomma den såkallade husbehofsbränningens utsträckning öfver sin angifna gräns, och framför allt så ställa föreskrifterna i afseende på beskattningen, att måttligen förhöjd afgift må kunna indrifvas utan de underslef, hvartill nu gällande beskattningssätt ger anledning och lätthet.
Kommittéen har i underdånighet föreslagit, att bränvinsbränning må hädanefter, såsom hittills, under loppet af de sednaste 12 åren, fortfarande vara Bevillnings-Ulskotlets Memorial, N:o 6. 15 inskränkt till Sex månader af året.
Den mening har blifvit yttrrad, att, då lagstiftaren vill tillstädja inrättande af fabriksbrännnerier och sådana anläggningar erfordra betydliga kapilaler, skall bränvinsbränningens inställande ander halfva året alltid föranleda ränteförlust för innehafvarne af ett sådant verk, hvarföre man yrkat, att bränvinsbränningen borde för fabrikerna vara tillåten hela året, eller åtminstone åtta månader deraf.
Det kan ock ej nekas, att detta skäl vore fullt gällande, 0111 afsigten vore att draga fabrikerna till städerna, men i vårt land, der endast få släder äro belägna i en så bördig och uppodlad trakt, att den icke blott kan förse dem med tillräckliga lifsmedel, utan ock deröfver lemna en ymnig tillgång för större bränneri-anläggningar, torde bränvinsbränningen, äfven såsom fabriksrörelse, i allmänhet bättre lämpa sig för landsbygden, der denna näring understödjes icke blott genom ymnigare tillgång för lindrigare pris af nödigt bränsle, utan ock af de arbetskrafter, som öfriga halfåret företrädesvis erfordras för jordbruket, och der dranken i allmänhet kan med mera fördel ttllgodogöras, än i städerna.
Deremot skulle det göra ett skadligt intrång i vårt jordbruk, som just i sednare åren börjat vinna ett allmännare intresse och synbar förkofran, om de för landtbruket så högst vigtiga månaderna Maj och Oktober, då arbetskraften tages i strängt anspråk för jordens beredning och andra landtmannasysslor, uppoffrades åt bränvinsbränning.
Om det ock vore beroende af hvars och ens eget skön att till bränvinsbränning begagna nämnde månader, skulle likväl i de flesta fall bränvinsbränningen fortgå äfven denna tid, ty den enskilde gifver ofta i sina beräkningar företrädet åt den, som hastigast inbringar honom kontanta inkomster.
Att åter, vid bestämmandet af de till bränvinsbränning tillåtna månader, göra ett undantag till städernas förmån, vore en orättvisa mot näringens talrika idkare pä landet.
Vid föreskriften om den tid af året, under hvilken bränvinsbränningen skulle vara tillåten, har kominiltéen icke upptagit det tillägg, som i föregående förordningar allt sedan år 181 i! varit infördt, nemligen, att bränvinsbränningen skall vara tillåten under vissa månader af året, "sä framt icke högst vigtiga omständigheter föranledde inställandet af denna tillverkning'.'
Ehvad ett sådant förbehåll finnes i Förordningen utsatt eller ej, lärer Eders Kongl. Maj:ts höga rätt att dermed förfara, efter hvad Eders Kongl. Majit finner för landet nyttigast, icke kunna dragas uti tvifvel.
Utsättandet i Förordningen deraf är således obehöfligt.
Men ej nog dermed, det är jemväl, efter kommittéens tanka, skadligt, då det nemligen synes liksom moraliskt förpligta Regeringen, att vid inträffad svagare skörd eller befarad brist för längre eller kortare tid inställa bränvinsbränningen.
En sadén regeringsåtgärd 16 Bevillnings-Utskottets Memorial, N:o ti. kan aldrig vidtagas, utan att medföra betydliga omstörtningar i den enskilde hushållarens och affärsmannens beräkningar, till oskälig vinst för den ene, till undergång för den andre, oell omöjligt är att vid tveksamma förhållanden och under de mångfaldigt vexlande uppgifter, som af dolda intressen eller uppskrämda sinnen framställas, på förhand rätt afväga om förbudet är af behofvet påkalladt eller ej, om det mera gagnar än skadar, hvarom man sällan blir säker förrän efteråt.
De exempel af bränvinsbränningsförbud, som här i landet egt rum, stödja denna kommittéens öfvertygelse.
Låter Regeringen genom utfärdad kungörelse tillkännagifva ett blifvande bränningsförbud långt före tiden, då det skall vidtaga, anstränges så bemödandet att under mellantiden utvidga och påskynda tillverkningen, att förbudet snarare föranleder en tillökning deri, än den åsyftade inskränkningen.
Skulle ett förbud åter träda i allt för hastig verkställighet efter kungörandet, innebure detta en öfverrumpling, hvaröfver ganska många medborgare egde grundadt skäl att beklaga sig.
Om ock Eders Kongl. Maj.t icke begagnar sin höga rätt att förbjuda bränvinsbränuingens inställande, medförer dock en i Förordningen utkastad antydan derom intet gagn, men mycken skada, ty den föranleder bemödanden från motsatta intressens eller välmenande omdömens sida att verka för eller emot ett sådant förbud, alstrar falska rykten derom, hvilka åter åstadkomma dels skadliga fluktuationer i varans pris, dels hastig utvidgning och ansträngdt påskyndande af dess tillverkning, samt gifver slutligen förmenta anledningar till klander å ena eller andra sidan, att
Regeringen antingen begagnat eller underlåtit begagna sin rättighet i detta hänseende.
På dessa grunder kan kommittéen ej annat än i underdånighet afstyrka, att Eders Kongl. Maj:t uti Förordningen må utsätta något förbehåll om bränvinsbränningens inställande för längre eller kortare tid.
Då kommittéen vidare, såsom redan blifvit nämndt, i underdånighet föreslagit, att bränvinsbränningen skall få utöfvas i 3:ne klasser: 1:o såsom husbehofsbränning , 2:o såsom binäring vid jordbruket, och 3.0 såsom fabriksrörelse, har kommittéen genom denna klassifikation helt enkelt gifvit rätta benämningen åt och indelat näringen i de afdelningar, hvarunder den för närvarande i sjelfva verket utöfvas, och kommittéen har redan i det Föregående sökt utveckla de skäl, hvarföre den ansett sig icke böra i detta afseende afvika från det bestående.
t.sta lisritt niny a-1 '/skotte ta Skrifvelse, N:o 6. 17 l.sla Klassen.
Rättighet till bränvinsbränning i Irsta klassen skulle, efter kommittéens åsigt, tillerkännas egare eller innehafvare af jord, som hittills egt sådan rättighet.
Visserligen kan häremot med skäl anmärkas, att husbehofsbränning ej bör skäligen tillåtas innehafvare af mindre jordlott, än den, som, utöfver tillräcklig föda för hushållet, lemnar öfverskott till brän vinsbränningen, men deis är det svårt att bestämma gränsen för ett sådant jordvärde, dels anser kommittéen hela husbchofsbränningen, såsom i sig sjelf föga gagnande för den enskilde, än mindre för samhället, böra endast i följd af nuvarande förhållanden medgifvas.
Den uti gällande
Förordning städerna medgifna bränvinsbränningsrättighet kan dock ej komma under denna klass, alldenstund den ej får utöfvas med mindre pannor än af 30 kannors rymd.
Att nu till städerna utsträcka en rättighet, den man endast velat tills vidare medgifva åt dem, som förut deraf varit i åtnjutande, vore destomindre lämpligt, som städerna, i fråga om fabriksbrännericr, skulle få sig medgifven en förut saknad rättighet att anlägga sådana.
Vid öfvervägande af grunderna för beskattningen af pannor i denna klass, har kommittéen väl funnit, att det sätt, sorn kommittéen för fabriksbrännerierna föreslagit, äfven här skulle vara tillämpligt och medföra en säkrare garanti, att averkningen ej öfverstege det medgifna qvantum, men dels befarar kommittéen, att detta beskattningssätt såsom nytt och följaktligen för mängden icke genast fattligt, skulle väcka missnöje, då dertill afven komme, att den hittills på de flesta ställen vanliga inmurningen af pannan ej alltid kunde på samma sätt som nu verkställas, dels skulle ock derigenom förorsakas mera besvär vid afgiftens uträkning och tilläfventyrs kostnader för ändring af de mindre pannorna.
Kommittéen har derföre, ehuru den i nu gällande förordning antagna grund för beskattningen efter redskapens pannerymd är i hög grad felaktig, då den hvilar på det oriktiga antagande, att pannornas afverkningsförmåga förhåller sig såsom deras pannerymd, utan hänsigt till formen, likväl trott sig kunna i underdånighet föreslå bibehållandet för pannor i de båda första klasserna af denna grund för beskattningen, men med det nödvändiga vilkor af sådana inskränkningar i pannornas form, att denna strängt begränsas, då derigenom äfven med denna beskattningsgrund pannornas högsta afvärkningsförmåga med temlig säkerhet kan beräknas, och de missbruk således väsendtligen förekom Bih. titt Ii.
Si. ttrut. 1847 och 1848.
J Samt. 1 Afd. 2 Haft 3 18 ti evil lainy s~Utskottets Skrifvelse, N:o ti. mas, hvartill nuvarande förordning ger anledningar, som torde alltför ofta hafva blifvit begagnade.
I afseende på lämpligaste sättet att bestämma ofvannämnde form för pannor i första klassen, har kommittéen, som, genom erhållna upplysningar från landsorterna, inhemtat, att i alla rikets landskap, med undantag af Skåne och Blekinge, brukas ännu, mer eller mindre, höga pannor med liten hatt och ingen annan afkylningsredskap än 1,2, någon gång 3, raka pipor, eller på några få ställen såkallad enkel kylare, ansett denna konstruktion, med de närmare bestämmelser, sorn i den föreslagna förordningen utstakas, böra antagas såsom den enda tillåtliga för redskap i denna klass, och då erfarenheten visat, att alla beskrifningar på bränvinsbränningsredskap blifvit underkastade olika tydning, ofta förtydning, har kommittéen ansett säkrast, att genom
Förordningen vidfogade ritningar de former utvisas, inom hvilkas latitud redskapen må kunna inrättas.
I fråga om beloppet af afgiften för bränvinsbränning i denna klass, har kommittéen ansett sig icke böra taga sådana pannors högsta afverkningsförmåga till grund, ty ehuru deras form är sådan, att pannan ej med fördel bör kunna användas för en hastig afverkning, får dock kommittéen erkänna, att den, drifven med oafbruten omsorg, kan afverka betydligt mer än nedan föreslagna skattebelopp antvder, men kommittéen, som antagit att de ökade omkostnaderna i ved och det arbete, som erfordras att sköta dessa små pannor, skola afhålla mängden af deras begagnare från oafbruten bränning, har ansett skatten böra sättas till ett jemförelsevis ringa belopp, på det att dessa pannor, utan serdeles kännbar förlust, må kunna tidtals få stå obegagnade, ehuru till användande uppgifne.
Af detta skäl och då den på ofvananförde sätt begränsade tillverkningen egentligen afser, att den mindre jordbrukaren må kunna, utan penninge-utgift, åstadkomma bränvin till sitt husbehof, men icke deröfver till afsalu, har kommittéen föreslagit endast 24 sk. b:ko per kannerum för bränvinspannor i denna klass under hela tiden af sex månaders bränvinsbränning, och då kommittéen jemväl i underdånighet tillstyrkt rättighet för bränvinsb rännaren, att dela dessa sex månader i tre terminer, om två månader hvardera, hvilket icke blott för den mindre hemmansegaren underlättar möjligheten att för ringa skatt tillverka sitt husbehof, utan ock bättre än den förra indelningen lämpar sig efter årstiden, och särdeles fardagen i Mars, utgör skatten under en termin endast 8 sk. b:ko kannerummet, eller lika belopp, som nu erlägges per kannerum af en 20 kannors enkel panna, under en termin af tre månader. tio v illnings - Utskottets Skrifvelse, N:o 6.
Såsom en nödvändig följd af denna låga beskattning, har det ock blifvit destomera maktpåliggande, att genom ofvan uppgifna inskränkning till form skilja redskapen i denna klass från den i den nästföljande, som, i fall endast pannans rymd, ej dess beskaffenhet i öfrigt, lades till grund för gränsen emellan 1:a och 2:a klassernas redskap, skulle, hvarhelst denna gräns sattes, ett för stort missförhållande uppstå emellan beskattningen i de båda klasserna och, såsom redan ofvan blifvit antvdt, alltför många ofelbart företrädesvis begagna den Ira klassens bränvinsbränning, anlägga sådan på ”hvarje gård der utfodring sker”, tillverka stora qvantiteter bränvin för ringa skatt och dermed undertrycka all bränvinsbränning på annat sätt, då nemligen de båda öfriga klassernas brännerier genom tillbörliga bestämmelser hållas vid oundvikligt tvång, att, för den alVerkning de kunna åstadkomma, erlägga den skatt, som derföre varder bestämd.
En panna af 18 kannors rymd och af sådan konstruktion, som ofvan blifvit uppgifven, kan med visshet afverka 200 kannor i månaden, om hon drifves natt och dag, och då synes det vara fullt tillräckligt att antaga denna pannerymd, nemligen 18 kannor, såsom den högsta i Irsta klassen, desto hellre.som, enligt hvad af förteckningarna öfver taxerade bränvinspannor loide förflutna åren synes, det ojemnförligt största antalet jordbrukare utöfvat sin bränvinsbränning med pannor under och vid nämnde pannerymd.
Att uppställa någon tariff för rättigheten till pannerymd under besagde 18 kannor, har kommittéen ej ansett nödigt, hufvudsakligen af det skäl, att kommittéen, i förhoppning att inga nya pannor för denna klass skola förfärdigas, ej velat hindra bruket af äldre pannor, som i öfrigt till formen äro tillåtna i denna klass, utan ali föranleda innehafvarne behofvet att bekostaderas ändring. 2 :dra Klassen.
Af de 19,863 bränvinspannor, som 1844 funnos uppgifna i t:a och 2:a klasserna af emellan 21 och 63 kannors rymd, var ofelbart största antalet att hänföra till dén bränvinsbränning, som kommittéen velat under denna klass beteckna med bränvinsbränning såsom binäring vid jordbruket, det vill säga med större eller mindre öfverskott i produktionen utöfver husbehof! et., Att fordra det ett så stort antal jordbrukare skulle helt och hållet förändra sin hushållning, somliga nedlägga sin bränvinsbränning, andra utvidga de» tilt fabriksrörelse, vore hvarken öfverensstämmande med rättvisa mot dem eller något öfvervägande gagn för det allmänna.
Kommittéen har i del föregåen - 20 Bevillnings-Utskottels Skrifvelse, A:o 6. de redan angifvit de hufvudsakliga skäl, hvarföre kommittéen mäst erkänna, att denna bränvinsbränning, om också mindre ändamålsenlig, än den, som drifves i fabriksväg, dock kan i vårt land uthärda tällan med fabrikerna.
Om bränvinsbränning får fortgå i denna klass vid sidan af fabrikerna, med en beskattning, sorn är väl beräknad, i förhållande till de andra klassernas, skall ofelbart, allt efter lokala förhållanden, bränvinsbränningen småningom i den ena fruktbarare, mera uppodlade, mindre skogrika trakten sammandraga sig i större verk, och deremot i den andra, mindre uppodlade och odlingsbara, skogbevuxna, der längre afstånd skilja hemman och odlade fält, förblifva fördelad i mindre brännerier.
1 andra orter, der en lätt afsättning kan påräknas för de råa produkterna, och inga serdeles gynnande omständigheter uppehålla bränvinsbränningen, torde den alldeles upphöra.
Kommittéen, som således ansett ifrågavarande mellanklass af brännerier icke böra undertryckas, har i underdånighet tillstyrkt, att äfven hädanefter rättigheten dertill må grundas på innehafvande af jord uti en lämplig progression af värdet å densamma.
Det vore ej rättvist, att den, som eger eller innehafver jord för ett värde af 1,000 r:dr, skulle dela lika med den. som innehar jord för ett värde af 20,000 r:dr och deröfver.
Det har ock varit under synbar afsigt att rättvist fördela bränvinsbränningsrältigheten på jordbruket, som tariffen i 3 § af 1845 års Förordning blifvit uppgjord.