Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den nya lagens mening är tydligen, att i intet annat fall, än der lagen sådant stadgar, och domstol dertill dömt, ej heller i vidsträcktare mån, skall brottet draga vanheder med sig; och lör att denna lagens mening må blifva en verklighet, är det, med afseende å de nuvarande förhållandena, en nödvändig följd af den nya strafflagen, alt ofvan anförda särskilda stadganden. som sammanhänga med det gamla sväfva n d e begreppet af vanfrejd och för närvarande utgöra den enda lagliga grunden för frejdebetygs utfärdande, varda till de nya förhållandena lämpade eller åtminstone hänvisade till den plats inom lagstiftningen, som dem egentligen tillkommer eller kyrkotuktens område.
Dertill fordras, enligt Utskottets åsigt, dels att — om ock olvanomförrnälda Kongl.
Kungörelse den 4 Maj 1855 för kvrkodiscipiinens skull bör bibehållas i gällande kraft, — det uttryckligen varder förklaradt, att med frejdebetyg allenast menas intyg derom, huruvida en person vid det tilllälle, då frejdebetyg utfärdas, lagligen är i åtnjutande af medborgerligt förtroende, eller icke, samt, i sednare händelsen, för huru lång, återstående tid han skall vara sådant förtroende förlustig, dels att särskilda förekrifter meddelas, huru presterskapet, oberoende af de till kyrkodisciplinen hörande uppgifter, må erhålla skyndsam, säker och fullständig underrättelse, om de domstols- eller regeringsåtgärder, af hvilka enskilda personers medborgerliga rättigheter kunna vara beroende, dervid, enär det är omöjligt för domstolarne, med nuvarande sätt för ämlringssökande i brottmål, att veta om deras utslag vinna laga kraft eller ej, och med afseende å vigten deraf att, då stadgandena om den ifrågavarande påföljden af brott hafva till ändamål, bland annat, att bereda allmänheten säkerhet mot brottsligt sinnade personers angrepp å eganderätten, sådan påföljd ofelbart och skyndsamt kommer till Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskollets Betänkande M 39. - 11 verkställighet, Utskottet anser sådana föreskrifter böra meddelas, att påföljden må gå i verkställighet utan hinder af besvär, Om sålunda, i konseqvens af den nya lagstiftningen, en bestämd förklaring på betydelsen af frejdebetyg varder meddelad, bör icke längre för presterskapet qvarstå någon betänklighet mot att ur betyget utesluta sådana upplysningar om personen i fråga, hvilka väl för kyrkotuktens skull kunna vara presterskapet officiel t meddelade, men som icke. enligt lagen, inverka på frågan om frejdén, en betänklighet, som, enligt hvad ofvan nämnes, under nuvarande obestämda förhållanden, måste erkännas vara berättigad.
Hvad angår farhågan derför, att den af Utskottet föreslagna förändringen skulle kunna hindra iterationslagarnes tillämpning, så har det visserligen icke undgått Utskottets uppmärksamhet, att, derest en person, som undergått straff för brott, der iterationsstraff eger rum. sedermera, men först efter det den tid gått tillända, för hvilken förlust af medborgerligt förtroende blifvit honom ådömd, återfallit i brott af enahanda beskaffenhet, det frejdebetyg, som honom dä meddelas, icke skulle innehålla upplysning om den förut undergångna bestraffningen, till följd hvaraf han skulle kunna komma att undgå den skärpning af straffet, som enligt lagen är en särskild följd af iterationen, vare sig denna inträffar längre eller kortare tid efter den föregående bestraffningen; men Utskottet har icke ansett denna omständighet ensam böra utgöra ett hinder för det ifrågasatta stadgandet.
Den straffskärpning, som för vissa brott är beroende af iterationen, synes icke vara så väsendtligen skiljd från den förhöjning i straffet, som enligt det antagna latitud-systemet följer af de med brottet förenade försvårande omständigheter, att andra reglor för bevisningen böra gälla i det ena afseendet, än i det andra; och då, i fråga om försvårande omständigheter, det väsendtligen beror på åklagaren att åstadkomma bevisning om sådana, hvarförutan domstolen icke blir i tillfälle att vid straffmätningen taga dem i beräkning, så anser Utskottet, att man, äfven i afseende å straffskärpningen för iteration, kan öfverlemna åt åklagaren att genom förebringande af bevisning om förut undergången bestraffning bereda tillämpning af det derpå beroende högre straffmåttet
De upplysningar, som erfordras för åstadkommande af denna del af bevisningen, kunna åklagarne lätteligen förskaffa sig från Konungens Befallningshafvande, domstolarnes arkiver samt straffängelserna, och lära vanligen ej eller sakna ledning dervid af allmänhetens kännedom om dylika förhållanden.
Skulle någon gång i fall, der förut undergången bestraffning vore känd, dock inträffa att åklagare till undvikande af del besvär, som kunde vara förenadt med anskaffandet af de ifrågavarande bevisningsmedlen, läle frågan om iterationsstraffet falla, så vore detta å bans sida ett tjenstefel, och skadan deraf för det allmänna vöre i alla fall ringa.
På nu anförda skäl får Utskottet vördsamligen tillstyrka, alt Jii/cets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit 12 Sammans.
Lag- sami Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 39. anhålla, att, derest strafflagförslaget varder, i det skick Rikets Ständer detsamma antagit, af Kongl. Majit såsom lag ntfärdadt, Kongl.
Maj:t läcktes i sammanhang dermed i nåder förklara, att, i de fall, då enligt särskilda författningar det är presterskapet anbe/aldt att meddela betyg om personers frejd, dermed allenast förstås intyg, huruvida den ifrågavarande personen, vid den tid dä frejdebetyget meddelas, lagligen är i åtnjutande af medborgerligt förtroende, eller genom domstols utslag, deri ändring ej skett, är dömd sådant förlustig, och i sistnämnda fall, huruvida han för alltid är förlustig medborgerligt förtroende, eller vid hvilken tid den honom sålunda ådömda påföljd af brott upphör; samt derjemte i nåder förordna: att, då någon blifvit dömd medborgerligt förtroende för alltid eller för viss tid förlustig, del skall åligga domstolen, som i målet dömt, att ofördröjligen genom transsumt af utslaget derom meddela underrättelse till kyrkoherden i den församling, der den dömde är kyrkoskrifven, äfvensom att, i den händelse sådant utslag blifvit af Hofrätt eller af Kongl Majit, i fråga om berörda påföljd, ändradt, eller medborgerligt förtroende blifvit af Kongl. Maj:t i nådeväg återskänkt, det skall åligga vederbörande Hofrätt eller föredragande hos Kongl. Maj:t, att på enahanda sätt derom meddela Ib 191,101 cnc®3nB liiuna moa Stockholm den 27 Oktober 1863 Reservationer: af Herr Henschen; af Herr Börjeson, i fråga om Utskottets hemställan i afseende på Riksdagsfullmägtigen Ola Olssons motion.
Doktorerne Emanuelsson och Ternström hafva begärt att få antecknadt, att de icke öfvervarit ärendets behandling i Utskottet.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1863.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o 40.
JV:o 40.
Utlåtande, i anledning af återremiss af Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 39, öfver väckta motioner om förändrade stadganden i afseende å frejdebelyg.
Vid föredragningen af ofvannämnda Betänkande har detsamma blifvit återremitteradt af Ridderskapet och Adeln, men oförändradt bifallet af BorgareStåndet och hufvudsakligen godkändt af Preste- och Bonde-Stånden, hvilka begge sistnämnda
Stånd likväl vidtagit följande ändringar i det framlagda förslaget.
Utskottet hade föreslagit en underdånig anhållan om den förklaring, »att i de fall, då enligt särskilda författningar det är presterskapet anbefaldt att meddela betyg om personers frejd, dermed allenast förstås intyg, huruvida den ifrågavarande personen, vid den tid då frejdebetyget meddelas, lagligen är i åtnjutande af medborgerligt förtroende, eller genom domstols utslag, deri ändring ej skett, är dömd sådant förlustig, och i sistnämnda fall, huruvida han för alltid är förlustig medborgerligt förtroende, eller vid hvilken tid den honom sålunda ådömda påföljd af brott upphör».
Enligt de Utskottet tillhandakomna protokollsutdragens innehåll, har Preste-Ståndet i stället för orden »lagligen är i åtnjutande af medborgerligt förtroende eller genom domstols utslag, deri ändring ej skett, är dömd sådant förlustig», insatt orden »genom domstols utslag, deri ändring ej skett, är dömd medborgerligt förtroende förlustig», och Bonde-Ståndet beslutat följande lydelse af ifrågavarande moment: »att i de fall, då enligt Bih. lill B.
Prot. 4862 & 1863. 7 Sami. 2 Afd 18 Haft. 1 2 Sammans.
Lag- samt Allm. Besa.- och Ekon.-Ulskollets Ullåtamle N-'o iO. särskilda författningar det är presterskapet anbeläldt att meddela betyg om personers frejd, dermed allenast förstås intyg, huruvida den ifrågavarande personen, vid den tid då frejdebetyget meddelas, är genom domstols utslag, deri ändring ej skett, dömd med borgerligt förtroende förlustig för alltid eller för viss tid och i sistnämnda fall, vid hvilken tid den honom sålunda ådömda påföljd af brott upphör».
Preste-Ståndet har dessutom beslutat följande tillägg till ifrågavarande moment: »varande dock härigenom presterskapets pligt icke upphäfven att i flyttningsbetyg, jemlikt § 3 i Kongl. Stadgan den 20 Mars 1735, om de flyttande personernas lefverne meddela de underrättelser, som för själavården kunna anses nödiga.
Hvad nu först angår de anmärkningar, sorn föranledt Ridderskapet och Adelns beslut om återremiss, så hafva desamma varit rigtade mera emot förslagets hela innehåll och syfte, än emot dess enskildheter.
Man har isynnerhet fästat sig vid den omständigheten, att den föreslagna förändringen skulle försvåra iterationsstraffens tillämpning, och af denna grund velat förkasta det hela.
Utskottet, som på förhand väntat och derföre redan bemött denna invändning, samt icke inser, huru de öfverklagade olägenheterna af det nuvarande förhållandet med prestbetygen skulle kunna afhjelpas, utan att den ledning, de i omförinälda hänseende erbjuda för brottmåislagskipningen, på samma gång försvunne, har af de tre Ståndens i hufvudsaken sammanstämmande mening funnit tillräckligt stöd för sin åsigt, att bevarandet af samhällsmedlemmarnes medborgerliga anseende och rättigheter, der desamma icke blifvit lagligen förverkade, är ett vigtigare föremål för lagstiftningens omsorg, än det vid diskussionen hos Ridderskapet och Adeln lifligt framhållna behofvet af sådana anstalter, som underlätta tillämpningen af iterationslagarne.
Det är visserligen sannt, att iterationsstraffen blifvit bibehållna i den strafflag, som helt nyligen af Rikets Ständer antagits, och att det skulle innebära en inkonseqvens, om åtgärder nu vidtoges, som kunde förhindra eller försvara den nya lagens tillämpning i denna del.
Men något sådant har icke blifvit af Utskottet ifrågastäldt; Utskottet har allenast ansett, att numera, sedan latitudsystemet blifvit an vändt på brottmålslagstiftningen i dess helhet, iterationsstraffen icke äro af den framstående vigt, att alla de olägenheter, som härflyta af de nuvarande förhållandena med de såkallade prestbetygen, böra fördragas, allenast för att man må kunna genom dessa betyg underlätta iterationsstraffens tillämpning, hvilken mycket väl kan ega rum äfven utan tillhjelp af dessa betyg, och äfven för närvarande i praxis är icke ensamt af dem beroende.
Om prestbetygen för närvarande visade sig vara en osviklig eller åtminstone en tillräcklig ledning för domstolarne till inhemtande af kännedom om förut undergångna bestraffningar, så kumle de möjligen ännu vara förtjenta af det försvar, som kommit dem till del; men, då erfarenheten Sammarin.
Lag- samt Allm. Hesv.- och Ekon.-Utskollets Utlåtande N'-o 40. 3 visar, att de äro för detta ändamål otillfredsställande, och att just de farligaste brottslingarne aldrig äro i förlägenhet om utvägar att, trots hela det mot dem rigtade systemet af kontroller, undandraga sig följderna deraf hvilka i stället ofelbarligen drabba den mindre förslagne, af svaghet en gång fallne brottslingen och för alltid utestänga honom från vägen till förbättring; då tillämpningen af de föreskrifter, enligt hvilka fordom snart sagdt hvarje menniska, åtminstone af arbetsklassen, ständigt var försedd med sitt prestbetyg, försvåras genom den större rörlighet, som befolkningen i anseende till de allt mera lättade kommunikationerna erhållit, och som lagstiftningen funnit sig föranlåten att gynna genom afskaffande af andra restriktiva stadganden, hvilka lagt hinder derför, t. ex. passtvånget; till följd hvaraf hädanefter oftare än hittills lärer kunna komma att inträffa, att den lösa, arbetssökande befolkningen, der största antalet af brottslingar förekommer, blir minst beroende af den kontroll, som åsyftats genom prestbetygen; då vidare inga offentliga handlingar äro svårare att till deras äkthet bedöma än de nuvarande prestbetygen, hvadan desamma äfven mera än några andra sådana handlingar äro föremål för förfalskning; och då slutligen icke allenast den omständighet, att den tilltalade blifvit dömd för brott, utan derjemte äfven en verkligen undergången bestraffning äro vilkor för iterationslagarnes tillämpning, men prestbetygen innefatta upplysning endast i det förra afseendet; så synas, i betraktande af alla dessa omständigheter, prestbetygen, såsom ett polisinstitut, icke vara någonting i och för sig så förträffligt, att deras bibehållande kan vara värdt offret af alla de fördelar, som deras afskaffande skulle medföra och hvilka blifvit af Utskottet i dess förra Betänkande i ämnet påpekade.
Då Utskottet i nämnda Betänkande antydt, att iterationslagarnes likasom andra brottmålslagars tillämpning kunde göras beroende af åklagarens yrkande, har man häråt velat gifva den tydning, att
Utskottet skulle vilja derigenom bereda väg för den rent accusatoriska rättegångsformens införande; men Utskottet kan icke finna, med hvad skäl man antager, att, om åklagaren erhölle en utvidgad rätt att bestämma anklagelsens innehåll, deraf skulle blifva en oundviklig följd, att domstolen förlorade sin rätt och pligt alt ex nobili officio inqvirera om de för den anklagade gynnande omständigheterna och att sålunda, på samma gång åklagaren finge större inflytande på rättegången, den anklagade försattes i en sämre ställning, än förut.
Konseqvensen af Utskottets förslag borde snarare blifva alldeles motsatt, enär domstolen, som, med dess nuvarande åliggande att efterforska anledningar till straffens skärpning för iteration, derigenom pä visst sätt är ställd på åklagarens sida, skulle, om deH befriades från detta åliggande, erhålla en mera lämplig ställning såsom en beskyddare af de anklagade mot obefogade yrkanden, hvarigenom den inqvisitoriska principen för brottmålsrättegången icke vore öfvergifven, utan endast på ett lämpligare sätt använd.
Utskottet, som i behörigt öfvervägande tagit dessa och öfriga hos Rid - 4 Summans.
Lag- samt Allm. Ilesv.- och Ekon.-Uuknltels Utlåtande N:o 40. derskapet och Adeln framställda anmärkningar, har funnit dem, såsom rigtade mot sjelfva grunden för Utskottets förslag, icke vara af beskaffenhet att föranleda till några modifikationer af detsamma, hvarigenom i alla fall de hufvudsakliga anledningarne till dessa anmärkningar icke skulle kunna undanrödjas.
Hos Preste-Ståndet har, på sätt ofvan förmäles, Utskottets förslag blifvit hufvudsakligen godkändt, men ett tillägg, med afseende på kyrkotuktens upprätthållande, dervid fogats.
Då Utskottet icke anser det lämpligt att, för närvarande och så länge presterskapet måste hafva befattningen med frejdebetygens utfärdande, några föreskrifter meddelas om särskilda betyg, afseende allenast kyrkotukten, men det icke kan bestridas, att, derest icke presterskapet, vid personers afflyttning från församlingen, eger något lätt användbart medel att till presterskapet i den församling, dit flyttningen sker, meddela underrättelse om de åtgärder, som kunna vara att i kyrkodisciplinärt hänseende vidtaga mot den afflyttande, de institutioner, som för kyrkotuktens skull finnas, blefve kraftlösa, har Utskottet, i anledning af Preste-Ståndets beslut i frågan, tillsett, huruledes, utan att det af Utskottet afsedda hufvudsakliga ändamålet förfelas, i de frejdebetyg, som meddelas vid afflyttning, må kunna inrymmas sådana upplysningar, sorn äro för kyrkotukten oumbärliga.
Den i Preste-Ståndets beslut åberopade 3 § af Kongl. Stadgan och påbudet den 20 Mars 1735, som handlar om afflyttningsbevisen, står icke i sådan öfverensstämmelse med nuvarande lagstiftning för kyrkotukten, att en hänvisning till densamma kan vara för ändamålet tillfyllestgörande, och är dessutom till sitt innehåll mera obestämd och sväfvande, än att den lämpligen bör användas i de nya föreskrifterna, med hvilka just afses att vinna nödig bestämdhet.
De fall, för hvilka särskilda upplysningar i kyrkodisciplinärt hänseende erfordras, hafva befunnits lämpligen kunna sammanföras under tre kategorier, nemligen då någon för begånget brott är utestängd från Nattvarden och således icke, utan att förut undergå i lag stadgad kyrkodisciplinär behandling, kan blifva deraf delaktig, vidare då någon, utan att lagligen kunna från Nattvardens bruk förhindras, dock ligger i så grofva synder, att han enligt kyrkolagen skall varnas och förmanas att från Nattvarden sig afhålla, och slutligen då någon är föremål för kyrkorådets behandling.
Lika nödvändigt det är, att, om en person, medan han är underkastad kyrkotukt af nyss omförmäld beskaffenhet, begifver sig in i en annan församling, presterskapet derstädes blir satt i tillfälle att fortsätta den började tukten, lika litet kan någon fara för personers medborgerliga anseende uppstå ur ett enkelt omförmälande i afflyttningsbeviset af dessa förhållanden.
Förutom det tillägg, sorn sålunda blifvit en följd af Preste-Ståndets beslut i ämnet, har Utskottet dessutom, till följd af Preste- och Bonde-Ståndens beslut, samt anmärkningar hos Ridderskapct och Adeln, ansett sig böra föreslå några mindre väsendtliga redaktionsförändringar i beslutet, hvarigenom de skiljaktiga tneningarne derutinnan torde kunna sammanjemkas.
Med Sammans.
Lag- samt Ailm. Besv.- och Ekon-UtshoUets Utlåtande K:o 40.
5 Med inbjudning till Preste-, Borgare- och Bonde-Stånden att frånträda deras i ämnet fattade sins emellan afvikande beslut, får Utskottet alltså till meningarnes sainmanjemkande föreslå Rikets Ständer, all Rikets Ständer måtte i underdånig skrif velse hos Kongl, Mnj:t anhålla, att derest strafflagförslaget varder, i det skick Rikets Ständer detsamma antagit, af Kongl.
Maj:l såsom lag alfärdad!, Kongl.
Maj:t täcktes i sammanhang dermed i nåder förklara, att i de fall, då enligt särskilda författningar det är presterskapet änkefaldt att meddela betyg om personers frejd, dermed allenast förstås intyg, huruvida flen ifrågavarande personen, vid den tid då frejdebetyget meddelas, är genom domstols utslag, deri ändring ej skett, dömd medborgerligt förtroende förlustig för alltid eller för viss lid, i hvilket sistnämnda fall betyget skall innehålla uppgift, när utslaget blifvit gifvet; skolande prestbevis, som vid afflyttning ur församling meddelas, med afseende å kyrkotukten, innehålla, huruvida den ifrågavarande personen dä är till följd af begånget brott från delaktighet i den Heliga Nattvarden utestängd eller enligt kyrkolagen varnad att derifrån sig afhålla eller underkastad sadan kyrkotukt, som enligt Kongl. Förordningen den 2 / Mars 1862 af Kyrko-rädet utöfvas; samt derjemte i väder förordna: att, då någon blifvit dömd medborgerligt förtroende för alltid eller för viss tid förlustig, det skall åligga domstolen, som i målet dömt, att ofördröjligen genom transsumt af utslaget derom meddela underrättelse lill kyrkoherden i den församling, der den dömde är kyrkoskrifven, äfvensom att, i den händelse sådant utslag blifvit af Hofrätt eller af Kongl. Maj:t, i fråga om berörda påföljd, andr ad t, eller medborgerligt förtroende blifvit af Kongl. Maj:t i nådeväg återskänkt, det skall åligga vederbörande Hofrätt eller föredragande hos Kongl Maj:t att på enahanda sätt derom meddela underrättelse.
Reservation är anmäld af Herr Henschen.
Bih. lill It.
Brot. 1862 & 1863. 7 Sami. 3 Afd. 18 Haft. STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1863, Santmans.
Lag- samt Allm. liese.- och Ekon-Ulskotlets Memorial N:o 41. 1 JV:o 41.
Ank. till Exp.-Utsk. den 18 Nov. 1863, kl. 12 midd Memorial, angående stin skiddi arfvode åt den person., hvilken i. egenskap af Sekreterare biträdt Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet.
1 och för nödigt biträde vid handläggningen af de utaf Sammansatta Utskottet under innevarande riksdag behandlade frågor, har en af de hos Lag-Utskottet anställda Notarier tjenstgjort hos Sammansatta Utskottet i egenskap af Sekreterare, men derför uppburet allenast den aflöning, som, i enlighet med Statsutskottets Memorial N:o 94, blifvit af Rikets Ständer för Notarier i Utskotten fastställd.
Då emellertid Sammansatta Utskottet, med afseende på de ökade göromål nämnde Notarie, hvilken likaledes utan särskildt arfvode bestridt sekreteraregöromålen hos Sammansatta Stats- och Lag-Utskottet, samt vid behandlingen af vissa mera omfattande frågor, äfven hos Sammansatta Stats-, Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, i följd af hans tjenstgöring såsom Sekreterare hos de Sammansatta Utskotten haft att fullgöra, anser någon förhöjning i nyssberörda aflöning böra honom tilläggas, får Utskottet vördsamt föreslå, att Rikets Ständer täcktes bevilja ifrågavarande, såsom Sekreterare hos Sammansatta Utskottet tjenstgörande person, utöfver den aflöning, han egt alt såsom Notarie i Lag-Utskottet uppbära, en särskild vedergällning af 749 B:dr, utgörande ett belopp af 5 R:dr 50 öre för dag, räknadt från och med deri dag den ifrågavarande personens tjenstgöring hos Sammansatta Utskottet började, eller den 1 sistlidne
Maj till och med den 30 innevarande månad.
Stockholm den 12 November 1863. tiih. lill R.
Prat, i862 & 1863. 7 Sami. 1 Afd. 19 Häft.
STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1863. öfver de af Rikets Iföglofl.
Ständers Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskott vid 1862—1863 årens Riksdag afgifna Retänkanden och Memorial. _ Expeili tionens Nummer.
Afstående af jord eller lägenhet för allmänt behof H.
Afsöndring af jord: ändring af föreskrifterna derom 5. — — Svar på äterremiss 34.
Allmänna byggnader: skyldigheten att deltaga i deras uppförande och underhåll 12. — — Svar på äterremiss 36.
Arfvode åt Utskottets Sekreterare 41. 11.
Badstufva: om upphäfvande af stadgandet om byggande och underhållande af badstufva och mältehus å kronohemman och boställen 8.
Broar: om ändring af gällande stadgandén i fråga om skyldighet att bygga och underhålla vägar och broar 6. — — Svar på äterremiss 33.
Byggninga-Balken: angående ändring af 6 Kap. 3 § 18.
Bönegudstjensterna i städerna: om förändrad anordning af desamma 31.
Dagg: om afskafFande af straffarterna prygel och dagg 3.
Brot. 1802 & 1803. 7 Sami. 2 Afd. 20 Häft. 2 W
Expedi tionens Nummer.
Eder: om förändrade föreskrifter angående eder 23.
Efterbildning af konstalster: lag angående i.
Egors fredande mot skada af annans hemdjur 4.
Expropriationslagen n. F.
Fiskeri-stadgan: ändringar deri 10.
Folkskolelärare: deras tillsättande 25. — — Svar på återremiss 37. — — : presterlig tjenstårsberäkning för lärare vid högre folkskola . . 30.
Frejdebetyg: förändrade föreskrifter derom 39. — —- Svar på återremiss 40.
Handels-Balken: upphäfvande af 2—7 Kapitlen 17.
Inteckning: af afhandling, hvarigenom jord blifvit från hemman för alltid afsöndrad 32.
Se: Afsöndring. 11.
Klockares tillsättande.
Se: Folkskolelärare. — —- brefbärings-skyldighet 29.
Klämtning: angående ändring af Kyrkolagens föreskrifter derom 9.
— — Svar på återremiss 21.
Konstalster.
Efterbildning.
Krigs-Hofrätten: angående dess indragning 13.
Kungörande af stadgar å tingen Ig.
Kungörelser: om deras uppläsande å predikstolarne 19.
Kyrkobyggnads-skyldigheten, Se: Allmänna byggnader. 3 Fi.
Legostadgan: ändringar, deri Lekmannaverksamheten: dess ordnande Lurendrejeri: ansvaret derför M. Mältehus.
Se: | Badstufva.
O. Orgelnister: deras tillsättande.
Se: Folkskolelärare. 1».
Predikstolar.
Se: Kungörelser.
Prest- och Pastoral-examen: om deras afskaffande 27.
— — Svar på återremiss 38.
Presterlig tjenstårsberäkning.
Se: Folkskolelärare.
Prestgårds byggnad.
Se: Allmänna byggnader.
Prestval, angående förändrad röstberäkningsgrund dervid 25. — -— Svar på återremiss 37.
Profpredikant, fjerde i konsistoriela gäll och sacellanier 26.
Prygel.
Se: Dagg.
Q. Qvarn-industriens frigifvande 16. s. Sekreteraren.
:;SiSe: Arfvode.