Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
76 öre o c h utgifterna till 16,367 kr.
68 öre.
operan gifver i morgon lördag till för- mån för k. hofkapellets pensionsinrättning en symfonikonsert, vid hvilken endast tonverk af Beethoven k o m m a att utföras.
Fröken Amanda Janson hade att glädja sig åt ett fullsatt hus på sin Francillonmatiné i söndags och rönte det lifligaste bifall för sin fängs- lande framställning af Francine de Riverolles.
Vi taga för gifvet, att stycket nu, efter den fram- gång det på matinéen gjorde, k o m m e r att upp- tagas på den ordinarie spellistan och torde vi då få tillfälle att återkomma till ett närmare omnäm- nande.
Södra teatern ger allt fortfarande Blanches hederliga gamla lustspel: » E n trappa u p p o c h på nedre botten » för välbesatta o c h intresserade hus.
Orgelkonsert gifves i Jakobs kyrka instundande söndag af hr Albert Lindström till förmån för dir. W. Heintzes efterlämnade familj.
Program- met är väl valdt o c h värdefullt biträde lämnas af fröken Selma E k samt hrr Tor Aulin och Oskar Bergström.
Delsbostintan (fröken Ida Gavell) gifver näst- k o m m a n d e måndag soaré i Vetenskapsakademi- ens hörsal m e d biträde af fru Ellen v. Heland " üngdomsallvar. "
Skiss för Idun af Petite.
Karin Bergin gick Sturegatan nedåt m e d raska steg.
H o n var omkring nitton år och såg just ingenting ut, men hade ett intelligent ansikte m e d mörka blå ögon.
Hennes hjärta klappade fortare än vanligt.
Skulle hon få se honom i middag?
H a n gick j u alltid Sturegatan, då han k o m från » Teknis ».
Karin hade blifvit litet blek på se- naste tiden o c h hennes flickbekanta hade märkt detta samt skämtade däröfver.
» Du är kär, det syns j u, och jag vet nog i h v e m, » sade en, » m e n förr voro ni mycket mera tillsam- mans.
Har det k o m m i t någon fnurra på tråden? » Så sade en annan: » Kära Karin, jag tror att A x e l Brander har öfvergifvit dig nu.
Jag ser h o n o m så ofta o m middagarna i sällskap med en sorgklädd flicka. » Karin gick o c h tänkte på detta.
Ja, det var verkligen sannt.
De v o r o ej så m y c k e t tillsam- mans nu.
Men han hade sagt, att han hade så m y c k e t att göra på skolan till instundande ten- tamen o c h att han måste arbeta m e d ifver den här sista månaden.
Kanske detta blott var svep- skäll Någon gång kunde han väl komma.
Förr k o m han h e m ett par gånger i veckan, men nu hade de inte träffats på en hel månad.
Och den andra flickan, s o m hennes väninnor talade o m l Karins hjärta klappade i hennes bröst o c h tå- rarna ville tränga sig fram.
H o n hade så säkert litat på h o n o m.
H a n var j u så allvarlig o c h be- stämd.
Men han hade aldrig sagt, att han höll henne kär.
H o n trodde det ändå.
Men det var förr, nu hade han kanske tröttnat på henne.
De hade känt hvarandra i fyra år.
O m hon blott finge se den a n d r a.
» Goddag, K a r i n!
Har du lust att gå m e d på operan i kväll? » Det var en ung flicka, som m e d hastiga steg hade k o m m i t o m henne o c h nu saktade sin gång med dessa ord.
Karin tog den framräckta handen.
H v a d spela d e?
» » Pajazzo och På Sicilien, det är ju dina fa- voriter.
Jo, ser du, jag träffade din kusin Emil o c h han frågade mig om jag hade lust.
V i sitta i galleriet förstås, där är man så ogenerad.
Nu tänkte jag, att o m du ville gå med, så slapp Lotta k o m m a o c h hämta mig, ty din kusin och du följa naturligtvis mig, säger jag hemma. » » Skulle Emil köpa biljetterna d å?
» » Ja, åt sig, m e n vi köpa åt oss. » » Men då få vi kanske inte bredvid h o n o m.
» » A s c h j o, det är n o g litet folk i galleriet.
Den där smörjan ha nog alla människor tröttnat på nu. » » Smörjan!
Och ändå vill du så gärna gå? » Karin såg förvånad på henne.
» Det är så lifvadt när Emil är med.
Han sit- ter o c h gör sådana kvicka o c h roliga anmärknin- gar öfver kör o c h balett.
H ö r du, han är allt bra treflig, Emil. » » Det var en ny orsak att gå på operan för, » svarade Karin leende.
» Jag går då dit för musiken. » » Ja, det är du, det.
Men du tar allting så viktigt.
Det är många fler än han, som ha ro- ligt på statisternas bekostnad.
Nå, hör du, hui- ar det m e d A x e l Brander o c h dig nu för tiden?
Ni äro så sällan i sällskap.
Jag ser h o n o m o m middagarna m e d en sorgklädd flicka.
Någon sade mig här om dagen hvad h o n hette, men nu har jag glömt det.
H o n är rik pästås det.
Ja, vet du Karin, jag tycker det är lika bra som det är för dig.
H a n var så död af sig och du är ju litet tragisk.
Inte skola två sådana ha hvarandra.
Det är kontrasterna, s o m ska ' söka träffas.
F ö r resten tror jag inte han är sådan s o m han visar sig.
H a n förefaller mig skenhelig.
K a n s k e är han en riktig ulf i fårakläder. » » Men, Greta, du har ingen a n l e d n i n g.
» » Jo, j a g har den anledningen, att han hai sagt, att jag ser ut s o m en m o p s i ansiktet! » » Mops? » » Ja, o c h då må jag väl få gläfsa på h o n o m, för att inte begagna ett ännu kraftigare uttryck.
Ser du, där går kadett Lind.
Hälsar han på dig? » _ » Nej, jag känner h o n o m ej. » Kadetten passerade förbi i detsamma.
» Så nedrigt, ban hälsade inte på mig, » ut- ropade Greta.
» Det ska ' han n o g få igen när vi träffas härnäst!
Nej, titta på fröken Bing m e d korta kjolar!
H o n ska ' då alltid vara med, då det k o m m e r något nytt. » » Är inte du det då? » Karin drog på munnen.
Jag, s o m är den konservativaste män- niska som finns! » Nu hälsade de båda flickorna på en förbigå- ende herre.
» Skinnmössa klär då inte ingeniör Kahl alls.
Nå, går du m e d på operan? » Karin betänkte sig ett ögonblick.
O m h o n skulle gå m e d!
Han gick så ofta på operan.
Kan- ske han var där i k v ä l l.
H o n skulle då di- rekt fråga h o n o m o m den andra.
Själf hade h o n j u inga anspråk.
H a n hade aldrig bundit sig vid något löfte, » Ja, jag går med. » » Det var bra.
Då gå vi och köpa biljet- terna.
» De båda flickorna togo vägen till operan.
Då biljettköpet var afslutadt, skiljdes de åt.
Karin gick åter ned till Stureplan.
H o n gick sakta fram Biblioteksgatan.
Plötsligt klack det till i henne o c h h o n blef ännu blekare.
P å Norrmalmstorg k o m m o A x e l och en flicka m e d sorgflor på hatten.
Karin tyckte han såg gene- rad ut, då han hälsade på henne m e d sin van- liga, allvarliga min.
H o n hörde, att hans följe- slagerska frågade h v e m han hälsade på, och h o n hörde äfven att han svarade något, en mening s o m var rätt lång.
A c k, hvad skulle hon icke velat gifva för att ha hört hvad han sagt!
Karin hade icke hunnit att betrakta flickan.
Tanken på h o n o m hade upptagit hennes själ för mycket.
Stackars Karin, hvad hennes unga hjärta l e d!
Men h o n måste möta dem en gång till för att se henne riktigt.
A x e l skulle kanske förstå detta, m e n det b r y d d e hon sig icke o m.
H o n måste se henne, se dem båda ännu en g å n g.
H o n vände v i d Kungsträdgården, Då h o n kom fram till Stureplan varseblef h o n dem.
Äfven de hade vändt.
Plötsligt såg Karin att A x e l på afstand hade observerat henne.
H a n tog då af Birger-Jarls- gatan.
Karin kände ett smärtsamt sting och den för- färande vissheten afslöjades nu för henne.
H a n till och m e d undflydde henne.
H o n gick skyndsamt h e m.
Aldrig mera skulle hon återse h o n o m, hvilken hon älskade m e d den lidelsefulla värme, s o m endast den första kärle- ken kan framkalla.
I h o n o m hade h o n funnit allt stort o c h ädelt och nu hade han glidit från henne ...
De första tonerna af operan » Pajazzo » ryckte upp Karin, o c h hennes stora kärlek till musiken fick öfverhand efter en hel dags grubbel och smärta.
Greta o c h Emil sutto bredvid henne, glamman- de och hviskande.
De hörde ej m y c k e t på mu- siken.
De betraktade g e n o m sina ldkare publik o c h annat för att upptäcka något anmärknings- värdt.
En plats var t o m till höger o m Karin.
Tänk, o m han skulle k o m m a!
H o n hoppades dock, ehuru hon nyss bestämt sig a t t.
N e j, nu skulle h o n höra på.
Ridån hade gått ned.
Platsen var fortfarande t o m bredvid Karin.
Ingen hade naturligtvis köpt den, men hon kunde icke låta bli att hoppas.
» Pajazzo » var slut.
Musiken hade ryckt Karin m e d sig.
H o n var lugnare i detta tillstånd.
Det blef mörkt i salongen.
» På Sicilien » skulle börja.
Då knarrade sakta dörren till galleriet o c h steg hördes i trappan.
Karin ryckte till o c h en darrning g e n o m f o r hennes k r o p p.
» G o d afton Karin! » Det var han s o m kom.
Den tomma platsen var således hans.
Nu hörde Karin ej musiken längre.
» Så sent du k o m m e r?
» Ja, jag gick endast hit för » På Sicilien ».
» Pajazzo » har jag tröttnat på.
Jag har sett den
DUN femton gånger.
Nu ska ' vi höra på och inte prata.
V i störa kanske de andra. » Karin kände h o n o m så väl.
H o n tyckte ej illa vara H a n själf tyckte ej o m att folk pratade under akterna.
Det var ett kort uppehåll mellan de båda sista akterna.
A x e l hälsade på Greta och Emil och de började prata.
A x e l var ovanligt skämtsam och tycktes vilja retas m e d Greta, s o m därtill vore det värdigaste subjekt man k u n d e tänka sig.
Operan var slut.
» H u r skola vi dela oss på hemvägen, » sade Axel.
» Ja, jag o c h A x e l b o i sta ' n och ni andra på Östermalm, » genmälde Greta och gaf Emil en betecknande blick, » m e n vill Axel följa Ka- rin, så gärna för mig. » » Ja, för m i g också, » skämtade Emil o c h hjälpte Greta på ined kappan.
A x e l följde Karin.
H a n för- stod att Greta ville ha Emil i sällskap.
Då de k o m m o ned på gatan, sade Karin ingen- ting o c h inte A x e l heller.
» D u är så tyst, » af bröt slutligen A x e l en- formigheten af det knarrande ljudet efter snön under deras fötter.
» Ä n du, då? » » Ja, det är annat m e d mig.
Jag har så m y c - ket att tänka på nu till tentamen.
Det är vis- serligen inte artigt af mig att svara så, m e n så gamla vänner s o m vi äro.
» » Gamla vänner!
E m o t gamla vänner kan man vara hur s o m helst.
Man kan till o c h m e d g l ö m m a bort d e m hela månader å rad. » Karins röst darrade.
» D u vet inte hur m y c k e t vi ha att göra, åt- minstone de, s o m vilja k o m m a fram, o c h så har jag j u mina elever att sköta. » » Dem hade du förr också. » » Ja, m e n jag får arbeta mera m e d d e m nu än eljes. » » Och för att sedan hvila dig går du ut o c h promenerar m e d.
» » Hvem? » » Den, s o m du hade m e d dig i middags. » A x e l rodnade litet, o c h i hans ögon glänste det till.
V e t du h v e m hon är? » N e j, jag vet bara att hon är rik. » » Fy, Karin, » sade han mildt förebrående.
» Känner du m i g så illa?
Jag förstår hvart du syftar, men jag skall säga dig hvarför jag går m e d henne.
H o n går på skolan och vi b o på samma gata.
Ibland föreslår h o n mig en pro- menad o m middagarna o c h jag har ingen orsak att neka.
Sedan ha vi sällskap ända hem. » » Men du kan icke gå m e d mig en middag.
En timme offrar du åt promenaden.
P å denna timme kunde du hinna gå h e m till mig och hälsa på någon gång.
Förr gjorde du det, o c h det smär- tar mig verkligen att blifva så förbisedd.
D u kanske finner mig löjlig, då jag säger detta, men så är det lika väl.
Du gjorde orätt i att följa mig h e m i kväll, d u.
» Karins stämma lät så upprörd.
» Nej, stanna nu, » sade A x e l allvarligt, » du tvin- gar mig eljes att säga något, som jag ej vill! » » Jag ber dig säga mig detta! » H o n lät nästan bönfallande.
» Nå, efter s o m du vill, så. » A x e l s ö g o n v o r o fastade på henne.
» Jag vet att du håller af mig, » återtog han, » mer än s o m vän eller kamrat.
Jag har länge vetat af det.
Ni kvinnor kunna icke behärska er s o m vi.
Då jag fick visshet därom, måste jag- så att säga undfly dig. » » Hvarför? » stammade Karin » är jag dig då så likgiltig? » » Inser du icke, att det skulle ha varit far- ligt för mig.
» » Å h, dålig tror jag icke att du är.
Då du icke älskar mig, var det väl ingen fara för dig.
Men, » tillade h o n o c h sökte behärska sig, » det är bäst s o m det ä r.
D u har r ä t t.
Jag hade d o c k trott att du höll af mig n å g o t.
God- natt.
» De hade stannat vid porten där Karin skulle in.
» Karin! » Det k o m så ångestfullt.
H o n vände sig o m.
» Förståj- du mig då i c k e?
» sade han.
» Hvar- för jag n d f l y r dig är därför att jag litat på l; tacksamhet.
Dubbel 1 2 Logogryf.
Vårt hufvudord just innebär Ett fattigdomsbevis; Det » klädartister » gör besvär, Men kan ock ge dem pris.
Med händer gjordt det skam ej g ö r, Men göres det m e d mund, Så b o r d e den till torgs det f ö r Just skämmas s o m en hund.
+ 3 4 5 6 7 8 + 9 Men nu jag vilt mitt hela sönder- sprätta, Så blir det litet mera att berätta.
Hvad hvar och en har haft, m e n mången åter mist Samt därigenom råkat i fattigdom o c h brist- Namn på ett kärl s o m rymmer af vätska många liter.
Hvad gör man när s o m icke det sven- ska stålet biter?
H u r hette hon, den gumma, som uti otid log?
Fredrika-Bremer-Förbundets medlemmar an- modas att med snaraste titt 6 yrån, 54 Drott- ninggatan, 7 fr., insända å k s - a f g i f t e r och p r e n w m e r n t i o n s n f y .if t e r.
&amp; te haft.
DAGNY TIDSKRIFT FOR SOCIALA OCH LITTERARA INTRESSEN E. F., En turistfärd till Nordkap.
Alma Cteue, Fru Marholms författareskap.
Lotten Dui~tgren, Den internationella kvinnokongressen i Berlin.
Litteratur: Ewa IFry~elZ:, Kärlek och moderlighet, a f Ina Rogberg; T,.
D.: Ragnhild a f Vilma Lindhé; L.
D.: M: lle Blanche a f Ellen Idström: En studieresa till England.
Meddelanden fran Fredrika-Bremer-Förbundet.
Pris pr För Förbundets medlemmar kr.
Fredrika-Bremer-Förbundets adr,: Drottninggatan 54
Fröken Kristine Dahls rationella Underklader shsom Clieiuisettcr, Brösttbnid: delade Kjolar iii.
slilllt SY enska Dräktreformfor eningens Underkläder i K.
M Lundbergs Bosattninysmagasin och Almedahls F abriks Försa~nhgsmagasin 2 tHtorkyciroiorinlien STOCKHOLM.
z P~is7crrowriter~ f r w ~ c o y c.
begiirts A /.
%P iniitta tiiic~lr att l,iii-i:: i i ~ (.
l l # l+ st 1ii.i.
1iik: ii.i~ l~i ?-okt~t f ?,l., lr1i: lIil~ D: r Lahmauns qefor m-i3omullsunder kIader för Herrar, Damey oc * h Barn.
w Priskuranter och kvalifets /; rofvcr 1Zrnnc.s begurun, Huftud-Depbt, i- ot !i;.
;; iiiii~: f+sii i j ~ ~ i u n: S. Berendt &amp; or &amp; C: o i1;: i.t 2 4 l l m t t r i i ~ i / t / a f « r 24. b Doktor HEDDA ANDERSSON 38 Malmskilndsgatan 88.
Xottagningstid hvardapr 12-2 e.
ni., Iidp; icg,.c~; C- Allm.
Tel. 82!) t).
akta COLEODIN.
Tillfiiigtitligcrste .f O C ~ Tusen- tals personer beprii f ca dt rue- del mot liktornar, vartor, hudhardnad och nageltrhg.
nlliid dema In- registrerade etikett som garanti för varans akt- het.
F or kapit alister, siirskildt friintiminer, liar det länge varit ett önskningsmål a t t kunna öfverlämna vården af sina värdepapper och skötseln af sina affarer &amp; t någon person eller institiition, som med absolut säkerhet förenade punktlighet och noggrannhet i iitförandet af det anförtrodda uppdraget äfvensoin prisbilligliet.
E n sadan institution ar Stockholms Enskilda Banks Notalriatafdelning (Lit Ra Nygntnrc R W, expeditions tid 10-41, soni under garanti af Stoclclioliiis Eliskildn Bnrik åtager sig vård och förvaltning af enskilda personers och kassors värdepapper.
Om en person 110s Notariatafdeliiiiigen deponerar obligationer, inkasserar Notariatafdelningen vid förfallotiderna kupon ger och tillliaiidsliåller deponenten influtna niedel.
Vidare efterser Notariatafdelningen utlottniiigar af obligationer och iiiiderrättar depo- nenten i god tid, ifall en denne tillhörig obligation blifvit utlottad, samt lämnar förslag till ny ylacerilrg af det ledigblifiia kapitalet.
Om inteckningar deponeras Iios Notariatafdelningen iiiiderriittsr Notariatafdelniiigeii gäldenären därom a t t räntoriia å in- teckningarna skola till afdelniiigen inbetalas, livarefter de medel, som inflyta, till deponenteii redovisas.
Vidare tillser Notariatafdelningen att inteckningarne blifva i vederbörlig tid förnyade.
0111 en Iios afdel- ningen deponerad inteckning genom iiiiderliteii förnyelse skulle förfalla, ersätter Stoclcholins Eiiskilii~1 Bank därigenom uppkominen skada.
Pörvnriiigsnfgift: 50 öre för hr pr 1,000 kronor af deposi- tionens varde, dock ej under två kronor.
1II: e w 2- o. 3-stamrniga sånger B BE?
D Antagen eosi.
obligcttor~is !i 8dngbok i StocJcRob~is f o l b k o l o r samt dess- i .II~vnin~ci~s7ca elcolnn, A t e m m z, ~ S ~ d c r ~ ~ i hö a b n ve s utom i Stnch7iohtt i Aorn~t.r / dcoln~, Etiroanstalt för jlic7co~, Sofia Akiigoi8h slcoïn Wctlli~rslca elrolars.
i G ~ t c l o r g i h ' lerne~~tarekolon fGfa flickor, 1~icdcb2icl~8 jliclzskoln 8 ~ 1 1 n t k c v e fi,~kaIco / cZi % 1 * al~i~b1besaveilrc11~ie7 * etc. etc. duor Abr.
Lundqiaists K. Hofrnusikhandel, Stookholm.
Alla slags verktyg för läderplastik säljas billigast hos PER FROM, Stockholm, 26 ~iistersamam2c.eZsgatam 26.
Snxnr och knifvnr slipas.
- Sang- 0th Pianolektion gifvas af undertecknad, elev af fru Dina Edling och fröken Sigrid Carl- Kommendörsgatan 39. heim-Gyllensköld.
Trgffas 12-2.
Anna Åfeldt. '
Aug .. Magnusson '.
(etablerad 1860) ~örsaljnin~slokaler: n e d r a Ootten, en, tv&amp; och t r e tr. upp STOCKHOLM.
Största lager i Norden af ' Kulörta o, Svar ta Ylleliladningstyger: Kulörta och Svarta Sidentyger Bomulls-T~attkla~ningstyger Schalar och Underkjolar m, m, - I Obser~era!
Genoin direkta förbindelser med in- och iitlandets förnämsta fabrikanter.
kan jag erbjiida ofvannamda artiklar bättre och billigare ' iiii någon an- nan 6c.h torde en livar geno ' m besök i mina lokaler eller genom reqvisition af profver och varor lätt blifva öfver- tygad om fördelen att hos mig fylla &amp; a behof af dessa, artiklar.
I O BB! '
AZZ.ldn zcnuZer&amp;jo U u v # ZZv-em * 7~acZe på egen.
fclBrZk e f t e r n y a s t e f r a n s l m och t y s k a mnodeZCer.
En turistfärd till Nordkap.
Där lag » Kung Harold)) och hade redan ångan uppe.
Oin en halftiiiiirie, kl. 10 på måndagsafton, skulle han l a m a Trondhjem och styra kurs mot norr.
Den ena droskan efter den andra hade stannat vid landgången och afbördat sig manliga och kvinliga twister £rån världens alla.
kanter.
Det var ej utan, att turisterna sågo på hvmandra med blickar nggot mer intresserade än de, med hvilka denna art eller kanske riktigare afart af inänniskoslaktet annars brukar betrakta hvarandra.
Vi visste ju alla, att för en vecka skulle vi bilda ett litet samhälle för oss, skildt h å n den öfriga världen, och vi måste med eller mot vår vilja i allt dela ljnft och ledt.
Stillan behärskas ett samhalle i så hög grad af ett intresse, som hvad fallet nu var med vårt.
Väderleken., den var för oss $to be or - not to be ».
Den spelar ju alltid en hufvudroll på resor, men enkan- - neligen galler detta Nordkapsresor.
Resan kostar sina ' modiga 300 kronor.
Ä r det nu regn, dimma och blåst, har man i åtta dagar för denna vackra s n m a endast obehag.
Man kommer åter lika klok som man for, endast 300 kronor fattigare.
Och inte får man dröja och vänta en dag, nej inte en t i m e, på solsken och vackert vader.
» Kung Harold)) far från Trondhjem till Nordkap och från Nordkap till Trondhjem, orubblig i sin bana, som en af him- melens planeter.
Det ' såg denna juliafton inte lofvande ut.
Ordet juli framkallar bilder af sol och varme.
Men denna aftog var regnig, töcknig och kall.
Vi fingo nöja oss med att i Bzediicker läsa om Trondhjemsfjordens sköna, skogldadda höjder, söka en svag ersättning i » Kung Harolds)) af elektriskt ljus upplysta salong och i tid gå till ro i vår lilla hytt, ty stor ar den inte.
Nordkapsbåtarne äro inga Atlanterångare i ut- rymme och elegans.
Kanske ar det chauvinism, men jag tyckte vår » Bolus » är ett strå hvassare.
Dåsig och dyster var både luft och humör ' på tisdagsmorgon., - Jag promenerade några hvmf på det rymliga däcket.
Några passa-
gerare hade etablerat sig i de stora korgstolarne, som man hyr för extra betalning, ty för de 300 kronorna far man visserligen resa, äta och ligga, men inte sitta, utom på ett par små bankar, alltid upptagna af sparsam1na tyskar.
Alla blickade in i den täta dimman, en del trumpet resignerade, andra humoristiskt leende åt det oblida ödet.
T7i tittade och tittade, länge, länge, hopplöst och tviflande att slöjan denna dag skidle ryckas undan.
Här hade varit af nöden ett: &gt;Sesam öppna d i p.
Kanske någon hade en trollformel.
Det började rifva i sky- arne.
Blott några ögonblick - hela Nordlandens ståtliga slriirgård l %g öppen för våra häpna, tjusade blickar.
Resan var ej Iingre förfelad, d % den haft en sådan syn att bjuda: jatteskär med mossa och snö, af alla former och storlekar.
Det var, som om man rest i den svenska vestkustens skgrgård med förstorande glasögon.
Men nej, det var inte detta heller.
i t landsidan till voro skiiren endast vallar, bakom hvilka reste sig mäktiga fjäll med snö och is.
Latta molntappar, tunna slöjor h * och hvar gåfvo en mystisk fagton &amp; t det hela och höjde skönheten.
Snart stannade båten framför en af de större klipporna: Torg- hatten.
Vi turister lastades i småbåtar och landsattes p&amp; skaret - och s % bar det af uppåt klippan.
Ku först fingo vi pröfvs, huru verkligt höga dessa skar äro emot våra srenska klippor.
Och and4 skulle vi ej till toppen; utan endast tal den storartade tunneln.
Soin ett svart band, långt och slingrande som sjalfva midgtirds- ormen, rörde sig Kung Harolds turistkoloni i stark fart uppför &gt;Torg- hattenn.
De mest energiske gingo i teten, och de hade ej vii1 hum nit upp förr an » vis enertkw tvang dem, att i s a m a fart skala utför klipporna och återvända till ångbaten.
Järnvägsfarten är den sanna turistens ideal.
Att ha sett &amp; r m&amp;let.
Att se, att njuta, drömma, tanka öfver det man ser, det ar visst gaminalmodigt.
J a g har sett Torghatten, men just inte mycket mer heller.
Det &amp; r en nat~ulig tunnel i berget, det siiges ' 70 meter hög, en jättar- nes fastportal, i jämförelse med hvilken vara s. k. jätteverk i tun- nelvag endast äro usla mullvadsgilngar.
Mossar och ldvar glifvo åt klipporna en mångskiftande färg, och hvart ögat såg, fanns det blånande hafvet med sina öar och skär, stora och små, höga och laga.
Den lilla trippen i land och det strålande vädret gjorde passa- gerarne vid godt lynne, man började på att urskilja individer, ej b h t t nationaliteter.
Det fanns naturligtvis bland dem brefskrifvande engelskor och virkande tyskor, fransmän, som reste, utan att man kunde förstå hvarföre, då de tydligen ej begrep0 saken, och ' merikanare, som gjort turen flere gånger och betraktade den som vi Stockholmare en resa till Drottningholm.
Men bland dessa typer funnos ock in.divider: en liten fransyska, som var ogift, reste ensam, i enkel engelsk turist- dräkt och tog sin uppgift med ett rörande allvar.
Hon var snart sagdt dag och natt på däck, stod orörlig p å en upphöjning, alldeles som p&amp; en piedestal, i fören.
Detta moderna » pelarhelgons v p, när man väl vågade störa henne i hennes naturstudier, lika underhiillande som-originel.
Atskilliga herrar af den stora tyska nationen - rika köpmän och ämbetsman, som reste till Nordkap för att se och beundra hvad deras kejsare sett och beundrat - hade en stor repertoar, kunde språka politik och resor och konst, allt efter behag.
Mera svårt var det att få ett samtal med den anglosachsiska rasens söner, ined undantag af en liten slätrakad, fetlagd, svartklädd prestman, som tillhörde den anglikanska kyrkans yttersta höger, gjorde korstecken och fastade samvetsgrannt både på onsdagen och fredagen, föraatt efter kl. 12 på natten taga skadan igen med huinmer och champagne.
De få frans- män, som deltogo i espeditionen, lefde, åtminstone de första dagarne, i förnam tillbakadragenhet.
Men de kommo ock från en demokra- tisk republik, och kunde nu i främmande orngifning ostörda njuta af sina långa, adliga titlar.
Eftermiddagen var lugn och solig.
I flere timmar beundrade vi » de syv Söstre », en bergskedja med sju fantastiska toppar och snö i fördjupningarne.
De växlade standigt former, än vor0 systrarne oense, an närmade de sig hvarandra förtroligt, än visade de sig hårda och glattgrå, än mjuka och grönkliidda, än i hvita snödraperier eller f antas$ska molnslöjor.
Nu ha vi sagt dem ett sista farväl.
Vi ha andra berg - att be- skåda.
För hvarje timme bli de högre, mera fantastiska och om- växlande i form och färg.
Hafvet står som en spegel; och dock passerar fartyget rätt öppna fjordar då och då.
Solen gick in i moln, men ej till hvila.
Vi hade kommit upp till » midnattssolens rike ».