Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ilärförutan styrktes medelst vid motionen fogade, af ve derbörande tjenstemän utfärdade bevis, alt enkan von Sweigbergk, som vore född den 28 Maj 1798, befunne sig i mycket behöfvande omständigheter och egde flera barn, bland hvilka voro tvänne döttrar Josefina, född 1831 och Augusta, född 1858, af hvilka den äldre, ehuru numera något återställd från en flerårig sjukdom, likväl ännu vore mycket svag, samt den yngre under en tid af omkring 6 år varit och ännu vore af sjukdom sängliggande, så att hon helt och hållet saknade förmåga att bidraga till sitt uppehälle; — att räntan å hemmanen utgör för | mantal Törnestorp 78 R:dr 47 öre och för i mantal llofslena Lunnagården 52 It:dr 18 öre; samt att hemmanen för närvarande vore utarrenderade för Statsverkets räkning, det förra på 10 års tid från midfastan 1861 emot ett årligt arrende af 40 tunnor spanmål, hälften råg och hällten korn, samt det sednare på 12 års tid från den 14 Mars 1859 emot ett arrende af 9 tunnor 50 kappar, eller 62 kubikfot G kannor 6 kubiktum span mål.
Ehuru Utskottet väl finner, att någon ostridig besittningsrätt till hemmanen Törnestorp och llofslena Lunnagården icke kan tillerkännas
Kyrkoherden von Zweigbergks enka, synas likväl de förekomna omständigheterna ådagalägga billigheten deraf, att all förmån af hemmanen icke varder henne betagen.
Fördenskull och då berörda hemman, såsom för närvarande utarrenderade för Statsverkets räkning, icke vidare kunna till enkan von Zweigbergk upplåtas, samt skäl icke eller synes vara för handen, att det arrende, som derför redan ingått till Statsverket varder till henne öfverlåtet, får Utskottet, med fästadt afseende jemväl å de särdeles betryckta omständigheter, hvaruti enkan von Zweigbergk med sina oförsörjda barn sig befinner, att hemställa, det framställningen på det sätt måtte af Rikets Ständer bifallas, alt enkan von Zweigbergk, emot det alt hon ansvarar för den af hemmanen utgående ränta, berättigas att ilrån och med den 14 Mars innevarande år och framgent under sin återstående lifstid, intill dess annan författning med hemmanen kan vidtagas, uppbära det för dem inflytande arrende; hvarom, i händelse af Rikets Ständers bifall, underdånig skrifvelse torde böra aflålas.
Slockholm den 28 Augusti 1863. 6 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 148.
Ank. till Exp.-Utsk. den 28 Au g. 1863, kl. 5 e. m.
Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers är 1862 församlade Revisorers berättelse, angående samma är verkställd granskning af Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1860. (I. A.) Samtliga I\iks—Slånden hafva lill Stals—Utskottet öfverlemna! såväl ofvanomförmälda revisions-berältelse, som vederbörande verks oell myndigheters i anledning deraf till Kongl. Majit afgifna underdåniga förklaringar; och får Utskottet, som tagit kännedom om dessa handlingar samt inhemtat de för ärendenas utredning i öfrigt erforderliga upplysningar, härmedelst underställa Rikets Sländers vidare pröfning de i revisions-berältelsen förekommande ämnen, hvaröfver Utskottet, särskildt för hvarje verk eller inrättning, yttrat sig på sätt här nedan förmäles.
Stats-kontoret. § I (Rev. -ber. pag. 11.)
Vid granskning af räkenskapen hade Revisorerne inhemtat, alt eli belopp af tillsammans 4,643 R:dr 75 öre blifvit, uti fyra särskilda poster, under revisionsåret utanordnadt till Byrå-chefen i Kongl.
Justitie—stats—expeditionen, Herr Expeditionssekreteraren m. m. L. J. Lovén, för att såsom arfvoden tilldelas Herr Juslilie-Stalsministerns ombud vid boktryckerierna och bokhandeln i riket; men enär någon redo - Slats-UtsTiottets Utlåtande N:o 148. 7 görelse öfver dessa medels användande ej blifvit till Kongl.
Kammar-rätten afgifven, hade Revisorerne, som icke betviflade att beloppet ulgifvits lör det dermed afsedda ändamål, men likväl ansågo med god ordning öfverensstämmande, att äfven för berörda medel redovisning i vanlig ordning egde rum, hemställt att för framliden de belopp, som härtill utgå, upptagas antingen i en särskild räkenskap eller ock möjligen uti Kongl.
Justitie-stats-expeditionens expens medelst räkning för att sedermera, efter föregången granskning i Kongl. Kammar-rätten, öfverlemnas till Rikets Ständers Revisorer.
Då något giltigt skäl icke lärer förefinnas hvarför icke dessa medel böra och kunna redovisas på lika sätt, som för andra statsmedel är vordet iakttaget, får Utskottet tillstyrka Rikets Ständer, att uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, det vederbörande måtte förständigas att för framtiden, på sätt lämpligast ske kan, redovisa de för berörda ändamål anslagna medel. § 2.
Förfel, pag. 277.) Uti Utlåtandet N:o 21 vid innevarande riksdag, § 6, har Stats-Utskottet meddelat Rikets Ständer, hurusom 1861 års Revisorer t ill kännagifvit sig vara förhindrade att granska en räkning öfver använde 24,985
R:dr 15 öre utaf de 25,000 R;dr, som Kongl.
Majit under år 1859 anordnat till dåvarande Statsrådet och Chefen för Ecklesiastik-departementet alt användas för folkskolornas behof, af den anledning att Kongl. Majit, jemlikt nådigt Dref lill Stats-kontoret den 16 Mars 1860, för berörda redogörelse lemnat vederbörande full decharge.
Stats—Utskottet, som icke delade Revisorernes mening, uttalade sig ock för den åsigt att Revisorerne lika litet i förevarande fall, som i alla andra, angående statsmedlens användande, egt undandraga sig gransknings-skyldigheten — en åsigt, som ej mindre biträdts af Rikets Ständer genom deras godkännande af Utskottets hemställan, än äfven visat sig hafva varit rådande hos 1862 års Revisorer, hvilka ock beslutat granska omförmälda räkenskap.
En sådan granskning hade emellertid icke kunnat ega rum, enär, vid af Revisorerne framställd begäran alt få sig tillställd nämnda räkenskap, lill svar meddelats, att handlingarne, hvilka till Kongl. Stats-kontoret öfverlemnats och jemlikt dess beslut den 2
Maj 1860 borde i dervarande Kammar-kontor förvaras, icke, oaktadt noggrann undersökning och inventering af bemälda embetsverks arkiv, ännu kunnat återfinnas.
Ännu vid afgifvandet af Stats-kontorels underdåniga förklaring i ämnet under den 29 sistlidne
December, hade, enligt hvad dess utlåtande innehåller, handlingarne 8 Stats- Utskottets Utlåtande N:o 148. icke kommit till rälla, hvadan anstalt fogats för erhållande af duplett-exemplar af räkenskapen, hvaremellertid fråga om ansvar å vederbörande för underlåtenheten med hänseende till handlingarnes vård vore på Ombudsmannens åtgärd beroende.
Sedermera hade likväl, vid inventering af de handlingar, som vårdats af en under året afliden tjensteman i Kongl. Stals-kontoret, meranämnda räkenskap jemte tillhörande verifikationer återfunnits bland berörda handlingar, samt är således numera för vederbörande tillgänglig; hvilket allt Utskottet ansett sig böra till Rikets Ständers kännedom meddela. § 3.
(Rev.-ber. pag. 21.
I likhet med 1861 års Revisorer, som vid grankningen af kronomagasinens räkenskaper för år 1859 funnit, alt vid leveranser till slotts- och proviantmagasinet i Stockholm af sådan spanmål, som å auktion upphandlats, någon besigtnings man icke varit af Slottsproviantmästaren tillkallad, utan denne ensam besigtigat och godkänt den levererade spanmålen, hafva äfven 1862 års Revisorer, enär enahanda förhållande befunnes ega rum vid de flesta kronomagasiner, der spanmål lör Statens räkning uppköpes, hemställt, att, då, enligt hvad Stats-kontoret upplyst, någon författning icke funnes, som föreskrefve huru härvid borde tillgå, det måtte varda bestämdt alt, der större leveranser af uppköpt spanmål för Kronans magasiner skedde, två sakkunnige män skulle tillkallas för att besigtiga den levererade spanmålen; hvarjemte Revisorerne, i likhet med hvad Slats-konloret jemväl föreslagit, ansett kostnaden för dylika besiglningar lämpligast kunna utgå af sjunde
Hufvudlitelns anslag till rese- och traktamentspenningar.
Som emellertid Kongl.
Maj:t under den 23 sistlidne Januari, uti nådigt Bref till Kongl. Stats-kontoret, anbefallt Stats-kontoret för framtiden iakttaga att, när större leveranser af uppköpt spanmål för Kronans under Slats-kontorets inseende ställda magasiner ske, två sakkunnige män skola tillkallas för att densamma besigtiga, torde Rikets Ständer finna, att numera icke någon vidare åtgärd härutinnan erfordras.
Sundhetg-kollegiain. § 4.
Rev.-ber.' pag. 47.
Förkl. pag. 281.)
Med anledning af det jemväl af 1862 års
Revisorer anmärkta förhållande, att Kongl. Stats-UtsTcottets Utlåtande N:o 148. 9 Kongl.
Sundhets—kollegii räkenskap vore uppställd på ett sätt, att granskningen deraf förorsakade tidsutdrägt och icke obetydligt försvårade revisionen, hafva Revisorerne, som icke hade sig bekant, huru lång tid möjligen ännu kunde komma att förflyta, innan nytt förslag lill redogörelse för Kongl. Kollegii förvaltning och räkenskaper varder till vederbörandes pröfning och fastställelse framlagdt, men ansågo af vigt, all förändring i det nuvarande bokföringssätlet ofördröjligen åstadkommes, hemställt, det vederbörande måtte foga anstalt derom, att, örn möjligt, ifrågavarande räkenskaper varda så uppställda och ordnade, att kommande
Revisorers granskningsbeslyr icke må alltför mycket onödigt försvåras.
Sundhels-kollegium bar uti sin häröfver afgifna, underdåniga förklaring anfört, alt räkenskaperna varit uppställda i öfverensstämmelse med det formulär, som under den 10 Mars 1840 blifvit af Kongl.
Majit i anmärkta hänseende fast— stäldt, och hvarifrån Kollegium alltså icke kunnat afvika; och som, enligt hvad Utskottet inhemtat, nytt formulär för Kollegii räkenskap redan blifvit upprättadt af den dertill förordnade tjensteman, och det är alt förmoda, att detsamma, efter derå meddelad nådig fastställelse, snart torde komma alt tillämpas, lärer anmärkningen få förfalla.
Veterinär-inrättningen i Stockholm, § 5.
(Rev.-ber. pag. 49.
Förkl. pag. 284.)
Vidkommande denna räkenskap, hafva Revisorerne erinrat, att redogörelsen innehölle allenast 2ine konti, nemligen en journal öfver samtliga inkomster och utgifter, specificerade utan hänsyn till annat än tidsföljden, samt en så kallad hufvudräkning, i hvilken 4 konti visserligen omnämndes, men något konto för hvartdera af de i hufvudräkningen upptagna icke funnes.
Af sådan orsak kunde man, utan alt ur specialen utdraga en mängd poster, hvarken få någon rigtig föreställning örn det sätt, hvarpå de särskilda kontis utgifter blifvit bestridda, eller kännedom om utgifterna till aflöningar o. s. v.; hvadan Revisorerne funnit ett utförligare och redigare uppstäldt bokföringssätt vid inrättningen af behofvet påkailadt samt ansett önskligt, att Direktionen, som, enligt det för Veterinär-inrättningen gällande reglemente, egde att bestämma om räkenskapens uppställning, ville foga anstalt derom, att bokföringen ordnades på ett mera fullständigt sält.
Uti sitt häröfver afgifna, underdåniga utlåtande, har Veterinär-inrättningens
Direktion, med vitsordande att räkenskaperna äro med utmärkt reda och ordentlig— Bih. till R.
4 Sami 1 Afd. 3 Band. 6 Haft. 2 10 Stats- Utskottets Utlåtande N:o 148. het förda, åberopat ett från räkenskapsföraren infordradt, oell vid utlåtandet fogadt yttrande, hvaraf inhemtades, alt fullt ordentliga räkenskaper med sina tillbörliga konti förts vid inrättningen samt att
Revisorernes olvanberörda anmärkningar icke grundade sig på annat än den till Kongl.
Kammar-rätten årligen ingående kassaredogörelse öfver inrättningens inkomster och utgifter; och torde, dels med anledning af nu upplysta förhållanden och dels emedan jemväl för denna räkenskap nytt formulär blifvit allemnat tili fastställelse, Rikets Ständer härvid låta bero. § 6.
R:dr 44 öre, och dels behållningen å det för inrättningen anvisade extra statsanslaget till inköp af möbler, för året utgörande 901 R:dr 21 öre, har räkenskapsföraren i sitt berörda yttrande hänvisat till 1861 års räkenskaper, dit kassabehållningen blifvit öfverförd; men enär en så beskaffad åtgärd icke kan betraktas såsom nöjaktig verifikation, helst vid granskning af de för ett år afslutade räkenskaperna, påföljande årets räkenskaper icke tillika finnas att tillgå, samt dessutom all uppgift saknas, huruvida eller på hvad sätt behållningen å det ofvan omförmälda statsanslaget blifvit verificerad, får Stats—Utskottet, som anser Veterinär-inrättningen härvid böra förfara på enahanda sätt, som öfriga verk och inrättningar, som hafva alt redovisa för användningen af statsmedel, hemställa, att Rikets Ständer ville uti underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit täcktes meddela Direktionen för Veterinär-inrättningen i Stockholm förständigande att tillse, det behöriga verifikationer varda vid räkenskaperna fogade.
Ottenby Stuteri. § 7. (Rev.-ber. pag. 150.
Förkl. pag. 312).
Revisorerne hafva vid räkenskapen erinrat, alt till Handlanden C. A. Widerström i Calmar utbetalats 22 R:dr 78 öre såsom ränta på återstående belopp för varor, enligt räkning.
Stats- Utskottets Utlåtande N:o 148. 11 Härvid liar Stuteri-chefen, uti sitt till Stuteri-öfverstyrelsen ingifna yttrande, som bifogats ÖlVerstyrelsens infordrade, underdåniga utlåtande, upplyst, att vid uppgörelsen med Handlanden Widerström om leverans af spanmål för Stuteriets behof blifvit aftaladt alt, då lian noterade kontanta priser, Widerström skulle för den del al iiqviden, som icke genast kunde af Stuteriet lemnäs, ega att, intilldess denna ulfölle, beräkna sig till godo vanlig ränta, ett aftal, hvarigenom icke ringa fördel tillskyndats Stuteriet, enär det i annat fall fått vidkännas en prisförhöjning med 50 öre på tunnan, enligt i orten vanligt bruk vid spanmålshandel på tid.
Sådana räntebetalningar bade jemväl under föregående år och sednast 1859 egt rum, utan att anmärkning deröfver af dåvarande Revisorer blifvit gjord; och så länge penningeställningen vid Stuteriet fortfarande komme alt lill väsendtlig del bero af försäljningen utaf Stuteriets produkter: häslar och spanmål, hvilken försäljning skedde å auktion med betalningsanståud, kunde icke alltid erforderliga penningar för de nödvändiga utgifterna finnas, hvadan stundom inträffat, alt Stuteri-chefen, för att genom kontant betalning erhålla billiga priser, af egna medel eller genom begagnande af enskild kredit förskjutit icke obetydliga belopp, uppgående, enligt hvad räkenskaperna utvisade, för år 1859 lill 4,887 R:dr 98 öre, för år 1860 till 2,988 R:dr 4 öre, samt för år 1861 till 1,685 R:dr 51 öre, för hvilka belopp Stuteri-chefen aldrig tillgodoräknat sig någon ränta.
Ehuruväl Stats-Utskottet finner något origtigt förfarande i förevarande hänseende icke kunnat läggas Sluteri-chefen till last, hvilken tvärtom visat sig, jemväl med enskild uppoffring, hafva nitälskat för Statens åt honom anförtrodda egendom, anser likväl Utskottet ej mindre det af Revisorerne anmärkta förhållande än äfven i lika hög grad hvad Sluteri-chefen, uti sitt yttrande derutöfver, omförmält icke vara med god ordning öfverensstämmande, utan påkalla rättelse; men då de öfverklagade olägenheterna äro af mindre betydelse och lätteligen kunna af myndighelerne sjelfva afhjelpas, sedan uppmärksamheten blifvit derå fästad, hemställes, att anmärkningen för närvarande må förfalla. § 8.
Förbi. pag. 313.)
Vidare hafva Revisorerne anmärkt, alt uti Öfverstyrelsens räkenskap för revisionsåret 1 1,588 R:dr afförls såsom levererade till Ottenby stuteri-inrättning, men att i sagda Stuteris redogörelse för samma år uppdebiterats endast i 1,186 R:dr, eller 202 R:dr mindre än som vederbort.
Angående denna skiljaktighet i räkenskaperna, har Sluteri-chefen meddelat, att densamma tillkommit derigenom, alt Hallands hingslförening till Stuteri-chefen origtigt insändt berörda 202 R:dr, hvilka, i anseende till samtidigt behof af penningar 12 Stats-Utshottets Utlåtande N:o 148. för Stuteriets räkning, icke blefvo insända till Öfverstyrelsen, utan ansågos såsom föi skott på de levereringsmedel, som för Stuteriets räkning voro reqvirerade, hvarom Öfverstyrelsen, genom erhållande af qvitto å beloppet, underrättades, ehuru detsamma, obegripligt nog, icke blifvit af dåvarande redogöraren, numera aflidne Bofkamereraren L. E. Noring, i räkenskaperna antecknadt, och derefter, vid genomgåendet af dessa, äfven utaf Stuteri-chefen förbisetts; och enär Norings sterbhusdelegare, efter sökt urarfvaförmån, numera blifvit fritagne från betalningsskyldigheten af den aflidnes skulder, samt denna fordran hos Noring icke upptäckts förr än efter inställelsedagen i konkursen och således, enligt 456 § af 1850 års Konkurslag, upphört att vara gällande, hade Stuteri-chefen hemställt, huruvida annan åtgärd numera vore att vidtaga, än alt anmäla denna redovisningsbrist till vederbörlig afskrifning.
Efter hvad sålunda blifvit upplyst, får Utskottet, enär det anmärkta förhållandet utan tvifvel kommer alt, i den för pröfning af dylika frågor stadgade ordning, blifva föremål för vederbörande embetsmyndigbets behandling, hemställa, att Revisorernes förevarande framställning icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stainholl andericrna. § 9.
(Rev.-ber. pag. 160.
Förkl. pag. 318.)
Revisorerne omförmält, hade Kongl. Majit i nådigt
Bref till Statskontoret, den 5 Februari 1860, anvisat ett belopp af 450 R:dr såsom arfvoda åt ett kanslibiträde vid Stamholländeri-styrelsen; men någon redogörelse för dessa medel vore icke till finnandes i Styrelsens räkenskap, oaktadt de lära blifvit till ve derbörande utbetalle.
Chefen för Stamholländeri-styrelsen, som med anledning häraf den 20 sistlidne
December afgifvit infordradt, underdånigt utlåtande, har dervid upplyst att, då hvarken uti ofvanberörda Kongl. Bref eller uti Kongl.
Brefvet den 1 Februari 1861, enligt hvilket ett dylikt belopp för hvarje af åren 1861, 1862 och 1865 blifvit stäldt till Styrelsens disposition för att användas till arfvode för ett kanslibiträde vid Styrelsen äfvensom till godtgörelse för vaktmåstareuppassning, föreskrift meddelats om särskild redovisning af berörda medel eller till hvilken auktoritet densamma i sådant fall skolat ^aflemnas, hade dylik redogörelse förut icke egt rum, hvaremot bemälde Chef numera till Kongl.
Civil-departementet ingifvit verificerad redogörelse för ifrågavarande anslag under åren 4859—1862, eller hela den tid, hvarunder dessa medel af honom uppburits. Stats-UtsJcottets Utlåtande N:o 148. 13
Då tvifvel icka bort förefinnas, att ifrågavarande medel skolat redovisas i likhet med hvad i allmänhet är lör redovisning af statsmedel föreskrifvet, anser Utskottet, att Slamholländeri-slyrelsen saknat giltig grund för uraktlåtenheten härutinnan uti den omständighet, alt, i afseende å della anslag särskild föreskrift om redovisning icke är vorden meddelad; men då verificerad redogörelse, enligt hvad upplyst blifvit, numera afgifvils, torde anmärkningen lå förfalla.
Expensinedels-räkiiingarne. § 10.
(Rev.-ber. pag. 175.
Förkl. pag. 325.)
Af den utaf Kongl. Kommers-kollegium afgilna, särskilda redovisning för anslaget till arfvoden åt extra biträden i bemälda embetsverk, hafva Revisorerne inhemta!, att vid revisionsårets slut å berörda anslag förefunnits en behållning af 1,714 R:dr 50 öre, som uppkommit deraf, att årsansiaget blifvit under hvart och ett af åren 1058—lOliO lill hela beloppet iyftadt, men ej för dermed afsedda ändamål användt; och då detta förhållande tycktes ådagalägga, att Kongl. Kommers-kollegium för arfvoden lill extra biträden ej är i behof af hela den summa, som härtill blifvit anvisad, hade Revisorerne ansett sig böra härå fästa Rikets Ständers uppmärksamhet.
Kommers-kollegii häröfver infordrade, underdåniga utlåtande innehåller till upplysning om anledningen härtill, att, då endast så få, med nödig specialkunskap i bergsärendena försedde personer finnas hos Kollegium anställde, att vid tillfällen af förfall för flere af dem, Kollegium blefve nödsakadt att för dylika ärendens behandling inkalla någon af de i landsorten stationerade bergsslats-ljenstemän, Kollegium ansett sig, enär ett så beskaffad! biträdes aflönande erfordrade en större kostnad, böra härtill afsätta en del af ifrågavarande anslag, då sådant under något år läte sig göra.
Den reserverade behållningen härledde sig således deraf alt under de sednare åren ett dylikt extra biträde ej behöll användas, men sådant kunde lätt inträffa, och då en ej obetydlig del al årsansiaget komme att utgå till arfvode åt detta biträde, skulle Kollegium, utan denna behållning och för öfrigt i saknad af besparingar, svårligen kunna godtgöra de extra biträden, som under vanliga förhållanden erfordrades.
Hvad beträffar beloppet af det anslag, som bör anvisas till arfvoden åt extra biträden i Kongl. Kommers-kollegium, så är Utskottet förhindradt alt deröfver yttra sig numera, sedan detsamma redan är af Rikets Ständer till siffran bestämdt; och enär det synes Utskottet, alt Kollegium icke bort från Kongl. Stats-konloret reqvirera 14 Stats-UtsJcottcts Utlåtande N:o 148. medel lill större belopp än Kollegium behöfl, samt då det icke kan vara med Statens fördel förenligt alt dylika besparingar förefinnas uli de särskilda förvaltande verken och derstädes förblifva ofruktbara, föranlåtes Utskottet alt hemställa, det Rikets Ständer ville uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, att Kongl. Kommers-kollegium måtte erhålla nådigt förständigande alt berörda besparade medel lill Kongl. Slats-kontoret återbära.
Upsala Kongl. Universitet. § H (Rev. -ber. pag. 210.
Förkl. pag. 335.)
Sedan Revisorerne erinrat, att uti årets räkenskaper utbalancerats såsom inneslående hos Intendenten vid den Akademien tillhöriga
Sätra helsobrunn följande kontanta behållningar, nemligen i hospitals- och fattigkassan 1,283 R:dr II öre, i badhuskassan 0,993 R:dr 59 öre och uti brunnskassan 1,754 R:dr 35 öre, eller tillsammans 10,031 R:dr 5 öre, utan alt med behörigt intyg blifvit styrkt, att delta belopp vid revisionsårets slut lörefunnits såsom behållning i kassan; så och efter det Consistorium Majus erhållit nådig befallning att öfver anmärkningen sig yttra, bar Konsistorium i sitt underdåniga utlåtande anfört, hurusom den för hvarje år uppkommande behållning eller brist svårligen kunde styrkas på annat sätt, än genom Intendentens behörigen uppgjorda och granskade räkning, enär helsobrunnen, ehuru tillhörig Universitetet, dock med hänseende till hushållning oell förvaltning vore ställd under Intendentens förfogande.
Om äfven, såsom Konsistorium upplyst, annat säll för redovisning af Sätra helsobrunns räkenskaper icke lämpligen kan följas, samt, enligt hvad Utskottet jemväl vill antaga, det nu brukliga redogörelsesättet för närvarande må anses tillfyllestgörande, synes det likväl Utskottet önskvärd!, alt vid räkenskaperna fogas uppgift, huru de stundom ganska betydliga medel, som vid årets slut i räkenskaperna förekomma under titeln: ”kontant behållning”, kunna vara för tillfället placerade, på det vederbörande må komma i tillfälle att erfara, huruvida nödig omsorg användes alt göra medlen fruktbärande.
Fördenskull hemställer Utskottet, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånig skrifvelse anhålla om förständigande för vederbörande att tillse, del dylik uppgift hädanefter varder vid berörda räkenskap bilagd. Siats-Utskottets Utlåtande N:o 148.
Lnnds Kongl. Universitet 15 § 12.
(Rev.-ber. pag. 211.
Förkl. pag. 337.)
Bland utgiftsposter för revisionsåret hade Revisorerne anmärkt en å 75
R:dr 93 öre, som blifvit, på grund af Akademiska Konsistoriet den 1 Juni 1860 fattade beslut, utbetald för afsändande af en deputation lill Hans Majit Konungen i lägret å Ljundby lied, och hvilken utgift Revisorerne ansett helt och hållet främmande för akademi-kassan.
Äfven Stats-Utskottet anser, att berörda utgift icke bort drabba akademi-kassan med mindre, alt något för Akademien vigtigt ändamål dermed befrämjats eller åtminstone varit afsedt, i hvilket hänseende det, enligt Utskottets tanke, hade ålegat Konsistorium att, till följd af anmärkningen, meddela nödig upplysning; men ehuru sådant icke skett samt förty den af Konsistorium afgifna förklaring, ali kostnaden bort bestridas af det embetsverk, som af de deputerade representerades, icke kan af Utskottet godkännas, tillstyrker likväl Utskottet, i betraktande af det ringa belopp, hvartill kostnaden uppgått, att anmärkningen må förfalla.
Konsistorium i Linköping. § 13.
(Rev.-ber. pag. 222.
Förkl. pag. 341.)
Sedan i öfverensstämmelse med gjordt anbud, Konsistorium under den 4 Februari 4 860 med Arkitekten J. F.