Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom bilaga till denna motion och till stöd derför får jag vördsamt bifoga utdrag al det bos juridiska fakulteten vid Kongl, universitetet i Upsala den 2 näst lidne Maj förde protokoll, innehållande fakultetens, sedermera af Konsistorium till alla delar yillade, utlåtande till Mans Excellens Kansleren rörande detta ämne, samt lika vördsamt anhålla om motionens remitterande till Stats-Utskottel.
Stockholm den 22 November 1862. (r. K.
Hamilton, IW:o 44, Af Grefve Hamilton? tJiistaf Axel Knut? angående anvisande af 2,000 H:dr H:mt årligen till stipendier ut Docenter mom Juridiska Fakulteterne vid rikets Universiteter.
Den akademiska undervisningen bestrides vid våra Universiteter af Professorer, Adjunkter och Docenter.
Ehuru desse sistnämnde icke hafva någon ordinarie, med Bih. till R St.
Rrut 1862 & 1863. 11 Sami. 1 A/il, 15 114 Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1862.
N:o 44. lön förenad befattning, är likväl deras befintlighet och verksamhet ingalunda af un derordnad vigt för Universitetet.
Dels saknar undervisningen utan deni vederbörlig fullständighet, då just Docenten utgör den nödvändiga förmedlingslänken emellan de ordinarie lärarne och den studerande ungdomen, dels är det egentligen från denna klass, som man kan hoppas att kunna på lämpligt sätt fylla de ledigheter, som tid efter annan inträffa inom den öfriga lärarekorpsen.
Det är derföre ganska beklagligt för Universitetet, för undervisningen, för fosterlandet, om i något vigtigare un dervisningsämne dylika yngre lärare i allmänhet icke förekomma.
Detta är likväl oftast förhållandet inom de juridiska fakulteterna, hufvudsakligen derföre att andra vägar, mera lönade och mera hedrade, draga lill sig de unga jurister, som vid Universitetet äro användbare.
Efter någon tids examen efterföljande praktisk öfning, hvilken äfven för en blifvande akademisk lärare är af oberäknelig vigt, måste åter gången till en lönlös plats vid Universitetet, just då på andra håll någon aflöning vanligen kan påräknas, för den unge juristen oftast vara ekonomiskt omöjlig.
Denna svårighet skulle till någon del höfvas, om Docenter inom denna fakultet egde utsigt till en aflöning, något så när motsvarande hvad de på andra håll kunde påräkna.
På grund häraf föreslås vördsamt : att Kikets Ständer anvisade Tvåtusen Riksdaler Riksmynt årligen, att med hulfva detta belopp vid hvardera af rikets Universiteter utgå såsom stipendium åt
Docent inom juridiska fakulteten derstädes, hvilken fakultet jemväl skulle ega att efter sig företeende omständigheter hos Universitetets Kansler göra hemställan så väl om stipendiets fördelning i tvänne, som äfven om iunehafvares bibehållande dervid under någon tids praktisk tjenstgöring utom Universitetet.
Om remiss till Höglofliga Stats-Utskottet anhälles vördsamt.
Stockholm den 22 November 1862. G. K. Hamilton.
Motioner hos Ridder skåpet, och Adeln 1862, No kh - il t> TX:o 45.
Af Friherre von Schulzenheim) Ilavi«l, angående nedsättande af en Kommitté för utarbetande af förslag till ny lag rörande så väl afledande, som tilledande af vatten.
Bland alla de ämnen, som för dagen göra anspråk på att blifva utvecklade och utredde på ett sådant sätt, att de både till form och innehåll blifva på ett till fredsställande sätt bestämda, intager utan tvifvel frågan om bestämmande af den s. k. vattenrätten, ett betydande rum.
Uti ett land, sådant som vårt, med kuperad natur i allmänhet och af floder genomskurna terrasslika afsatser från fjellen ned till hafvet, förekomma ofta melian de mångå vattensamlingarne och sjöarne, så väl vattenfall, som andra dem sjelfva och de omgifvande trakterna bestämmande omständigheter.
Tillgång på skogar och malm, samt behofvet af qvarnar, förorsakade tidigt ett temligen vidsträckt begagnande af den naturkraft, som genom vattenfallen stod till buds, ehuru man ändock kan säga. att i de öfra och mellersta delarne af landet, ännu en stor del af dem äro, antingen alldeles icke eller ock blott till en del begagnade.
Då emellertid jordbrukets ståndpunkt först sedan och i nyare tider höjt sig, var det naturligt, att lagstiftningen mindre skulle beakta detsamma i frågor rörande vattnets egande och användande i allmänhet och i frågor af mera speciel art, såsom t. ex. i fråga om vattnets afdikning från åkerjorden, var någon princip egentligen annu ej bestämd, så att, enligt Byggn.-Balk. 4 Kap. 2 §, afloppsdike skulle hållas en aln djupt och, enligt 6 Kap. 2 §, bonde vara skyldig, att antingen upprensa 80 famnar årligen eller nydika 40 lämnar, samt att, enligt 20 Kap.
Byggn.-Balken, kungsådra eller i:del af vattendrags bredd ej fick stängas, der så af ålder varit m. m.
Otillräckligheten af bestämmelser härutinnan framtvingade emellertid småningom förordningar och lagbud, hvaribland främst framstår Kongl.
Förordningen af den 20 Januari 1824 angående utrifning af vattenverk, som genom uppdämning skada jord, hvilken Förordning sedermera blifvit justerad genom Hera Kongl. Förordningar och Bref. Sednast år 1858 bestämdes skyldigheten för undandikning af vattnet närmare, men då alla dessa lagbestämmelser och förordnanden, dels äro sinsemellan stridande och ofullständiga, dels osammanhängande och principlösa, har vid hvarje uppkommande vattentvist, så väl domare, som parter, sväfvat i villrådighet och okunnighet om lagens mening och tillämpning. 116 Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1862.
För jordbruket i synnerhet har denna ställning varit betungande och allmänna Svenska landtbruksmöte såväl i Göteborg, som ock, om jag ej missminner mig, det i Carlstad, beslöt derföre, att ingå till Kongl. Maj:t med anhållan om tillsättande af en Kommitté af sakkunnige män, för utarbetande af förslag till en »ny lag, så väl för afledande af vatten, som ock för tilledande deraf, uti hvilken sednare, ej allenast borde bestämmas jordegares ömsesidiga rättigheter sinsemellan, utan ock i förhållande till egare af vattenverk.»
Dessa åtgärder hafva emellertid ännu ej ledt till något resultat och jordbruket i landet lider under tiden af oredan och obestämdheten i lagbestämmelserna, så mycket mera, som täckdikning och ängsvattning allt mera vinna insteg, fordrande det ena djupa floddiken för hopsamlandet af vatten och det andra fördelning och utledande af vatten, vid hvilka olika åtgärder, grannars och ' angränsandes olika åsigter och fördel ofta stå i strid, både med hvarandra och de gamla författningarne.
På ofvananförde skäl och då jag ej vill belasta Lag-Utskottet vid denna riksdag med uppdraget, att i ett så svårt ämne som vattenrätten, vara l.ag-beredning, men en omfattande lag i ämnet dock i högsta grad är af behofvet påkallad, i jordbrukets intresse, får jag härmed vördsammast föreslå: att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes åt sakkunnige män uppdraga, att utarbeta förslag till en ny lag, så väl för alledning af vatten, som ock för tilledande deraf, uti hvilken sednare ej allenast borde bestämmas jordegares ömsesidiga rättigheter sinsemellan, utan ock deras rättigheter i förhållande till egare af vattenverk, samt att desse sakkunnige män, så vidt möjligt måtte tillförbindas, att hafva sitt förslag så tidigt färdigt, att detsamma kunde ännu under denna riksdagens lopp för Rikets Ständer framställas.
Jag anhåller slutligen om remiss af denna min motion till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet samt anhåller desslikes hos Höglofliga Utskottet att motionen, i betraktande af frågans vigt, måtte så skyndsamt som möjligt företagas, för att snart kunna till Stånden återkomma.
Motioner hos Riddcrskapct och Adeln 1862.
N:o 46. 11?
xo m Af Friherre von §rliiif/i ulifi!ih Davide angående Sala silfververks återgång till Statens disposition.
Seden hos Kongl. Majit af enskild man blifvit i underdånighet framstäldt ett köpe-anbud å den Staten tillhöriga Sala silfvergrufva för att Rikets Stander sålunda meddelas, men ovisst torde vara, om samma köpe-anbud fortfarande vidhålles, får jag, då för provinsen Westmanland det är af största vigt, att frågan om fortfarande arrende af Sala grufva må snart afgöras, alldenstund besagde arrende, oberäknadt den förlust af omkring 20,000 R:dr R:mt årligen, som Staten deraf är underkastad, dessutom innefattar ett betryck för icke mindre än 12 socknar inom länet och utgör ett hinder för odlingens framsteg, på den grund, att genom Sala dammar och den uppdämningsrätt, som innehafves af omförmälde privilegierade verk, en stor areal af jord fördränkes och hålles otjenlig för odling, får jag härmed i ödmjukhet föreslå, att Rikets Ständer må besluta: att Sala silfververk med allt hvad till detsamma hörer, må i år efter den 1 November, det år då arrendet upphör, återgå till Kronan, emot tillerkännande af billig ersättning till Bergslags-intressenterna.
Till upplysning i ämnet får jag åberopa en af Konungens Befallningshafvande i länet verkställd utredning af frågan, som barbos t afskrift följer och innefattar de hufvudsakliga skäl, äfven jag, för en allmännyttig och billig lösning af frågan, har att framställa.
Jag anhåller vördsamt om remiss af denna min motion till Stats-Litskottet.
David von Schulzenheim, ns Motioner hos Riddcrskapet och Adeln 1862, N.o 47.
N:o 4 H. Af Herr V«H Trolig Samuel fHlsJaf. angående statsanslag för anläggning af en jernbana från Helsingborg öfver Eslöf till Ystad, med sidobana till Landskrona.
Den ena af vårt jernbannäts hufvudlinier, den stora stråkvägen ifrån vester lill öster, är nyligen fulländad och ifrån densamma utsträcker sig i Falköpings-trakten, en sido-arm, som, gående till mötes den ifrån Malmö till Småland redan fullbordade södra stambanan, skall, såsom jag hoppas, innan kort sätta hufvudstaden och rikets mellersta provinser i omedelbar beröring med det södra Sveriges folkrika och fruktbara slätter.
Då detta mål blifvit uppnådt, då hufvudstaden eger en daglig, lätt förbindelse å ena sidan med Göteborg, å den andra med Malmö, vesterns och söderns förnämsta handelsstäder, torde man utan gensägelse kunna påstå, att de för vårt land i kommercielt hänseende vigtigaste jernban-linierna blifvit fullbordade.
Dessa banor blifva, tillsvidare åtminstone, den inre handelns och rörelsens stora pulsådror; men om de icke skola försina, om de skola förmå att draga till sig rörelsen inom en vidsträcktare del af de områden som de genomlöpa, så måste hvarken omtanka eller uppoffringar sparas för att sätta dem i lätt förbindelse med den omgifvande trakten, synnerligen då denna är tätt befolkad och då man mom densamma kan vänta en lifligare varu-omsättning; således företrädesvis der, hvarest på föga afstånd ifrån banan städer äro belägna med en redan utvecklad, liflig industri och handelsrörelse.
Om denna sats är rigtig — och jag tror ej att den utaf någon ibland
Eder kan jäfvas — så ligger dess tillämpning närmast till hands inom vårt lands sydligaste provins, Skåne, hvarest på en jemförelsevis ringa vidd mer än en half million menniskor äro sammanträngda, och företrädesvis inom Malmöhus län, som med en yta af något mera än 40 qvadratmil, har en befolkning af nära 300,000 inne vånare.
Redan i den motion, som jag den 28 December 1833 på detta rum aigaf, rörande anläggning af jernbanor i södra Sverige, och hvilken motion låg till grund för dåvarande Rikets Ständers beslut att anslå 1,500,000 R:dr för södra stambanans påbörjande, uttalades den åsigt att denna bana borde ifrån trakten af Ringsjön ut - Motioner hos Hidderskapet och Adeln 1862.
119 grena sig till alla de vigtiga kust-orterna:
Malmö, Ystad, Landskrona och Helsingborg; och det förslag, som den engelske Jernvägs-ingeniören Lionel Gisborne i sådant hänseende upprättat, underställdes vid samma tillfälle Rikets Ständers pröfning.
Malmö bestämdes vid ofvannämnde riksdag till utgångspunkt för södra stambanan.
Detta beslut föranleddes utan tvifvel af särdeles giltiga skäl.
Malmö och Lund, belägna på endast 1 ‘ mil ifrån hvarandra, den ena södra Sveriges förnämsta handelsstad, den andra dess enda universitet, med en sammanlagd befolkning, nu uppgående till nära 30,000 invånare och med ett läge gent emot den Danska hufvudstaden, kunde icke rimligtvis vid bestämmandet af banans slutpunkt åsidosättas; och rigtigheten af detta val har blifvit ådagalagd genom den lifliga rörelse och de jemförelsevis betydliga inkomster, hvaraf södra stambanan haft att glädja sig och hvartill den starka personaltrafiken emellan Lund och Malmö i icke ringa mån bidragit.
En naturlig följd af detta beslut och af Kongl. Maj:ts sedermera gifna nådiga Resolution, rörande stambanans förläggande vester om Ringsjön, var likväl att den stora sydöstliga delen af Skåne icke kunde af jernbanan upphemta någon direkt fördel, likasom att vid de, visserligen icke långa, tidpunkter af vintern, då isläggning i Köpenhamns och Malmö hamnar afbrutit den dagliga kommunikationen emellan dessa städer, den lätta förbindelse med kontinenten, som södra stambanan är afsedd att medföra, icke kunnat vinnas annorlunda än genom en omväg till Helsingborg.
— Dessa omständigheter, jemte det af innevånarne i Helsingborg, Landskrona och Ystad hvarje år lifligare insedda behofvet att sätta dessa städer i jernvägsförbindelse med södra stambanan, hafva vid de t vänne sednaste riksdagarne föranledt motioner i nämnda syftning ifrån deras representanter, hvilka motioner dock icke lyckats tillvinna sig Rikets Ständers bifall.
Då likväl uppnåendet af dessa jernvägsförbindelser af städernas innevånare anses såsom en lifsfråga, derest icke deras blomstrande handelsrörelse skall aftaga, deras välstånd gå tillbaka, och då saken med lika lilligl intresse af de närgränsande landsorternas innevånare omfattas, har man öfverallt beslutat sig, att, såvidt förmågan medgaf, lita till egna krafter, i förhoppning att Statsmakterna skola med hjelpsam hand understödja företagen.
Sålunda bildades under åren 1859 och 1860, med al Kongl. Maj:t deu 12 Juni 1860 stadfästad Bolags-ordning, ett bolag för utförande af en jernväg mellan Landskrona och Eslöf.
Landskrona stad har till detta företag tecknat sig för 300,000
R:dr och enskilda aktie-egare hafva äfven ingått för 300,000 R:dr, hvaraf 40 proc. redan blifvit inbetalda.
Sedan åtskilliga personer i Yslad-trakten är 1859 öfverenskomma om bekostande af ny undersökning för en sammanbindnings-bana emellan Ystad och Eslöfs jernbanstation, med riktning så lämpad, att banan skulle komma att från den största möjliga jordvidd upptaga rörelsen, utfärdades innevarande sommar inbjudning till aktieteckning för nämnde arbetes utförande.
Frågan omfattades af ortens innevånare 120 Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1&G2. N:o 41. med det intresse, att inom 2 månader, sedan inbjudning till aktie-teckning utgått, 1,050,000 R:dr voro tecknade, af hvilken summa staden Ystad åtagit sig 500,000 R:dr, hvarjemte såväl nämnda stad, som liera jordegare, förklarat sig utan ersättning vilja afstå den jord, öfver hvilken banan å deras egor kommer att framgå.
— Ytterligare aktie-teckning är sedermera gjord.
1 Helsingborg, hvarest öfvertygelse!] om banans stora vigt, såsom den vintertiden naturliga öfvergångspunkten till Danmark, kanske var lifligare än på något annat ställe, men der tankarne till en början voro delade om dess ändamålsenligaste riktning, har man af denna anledning först något sednare med fullt allvar kunnat gripa verket an, men detta har derefter skett med mycken enhällighet.
Staden Helsingborg har för anläggandet af en jernbana ifrån Helsingborg till Eslöf tecknat sig för en summa af 300,000 R:dr, och inbjudning till enskild aktie-teckning är med framgång utfärdad och lärer, såsom mig blifvit sagdt, uppgå till omkring 200,000 R:dr, ehuru utgången ännu icke hunnit blifva tillförlitligen känd.
Nu anförda omständigheter visa nogsamt, hvilka stora uppoffringar städernas och landsbygdens innevånare vilja underkasta sig för vinnande af jernvägsförbindelse emellan länets olika trakter och stambanan.
Att egna krafter dertill icke kunna förslå, inses lätteligen, och de olika bolagen hafva derföre, såsom inhemtas af bilagan N:o 5 till den vid denna riksdag allåtna nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, i underdånighet anhållit, att Kongl. Maj:t måtte täckas till Rikets Ständer göra nådig framställning om anslag af statsmedel till två tredjedelar af den kostnad, hvartill jernvägs-anläggningarne skulle komma att uppgå, allt med den olika lorm för uppställningen, som af de särskilda underdåniga memorialen inhemtas.
Den korta tid som, sedan bolagen för Ystads- och Helsingborgs-banorna bildades, återstått för afgilvande af dessas underdåniga framställningar, hafva icke medgifvit att till ett enda stort bolag eller eus till 2:ne bolag, ett för den norra och ett för deii södra delen af länet, förena alla de i frågan intresserade orterna.
Direktionen för Landskrona—Eslöls-bolaget och Kommitterade för Helsingborgs stad hafva dock uti en gemensam begäran uttalat sina underdåniga önskningar, ehuru en hvar af dessa orter derjemte allåtit särskildt memorial i ämnet.
Då likväl de ursprungliga kostnads-förslagen, uppgjorda för banor, konstruerade i fullkomlig likhet med Statens, uppgingo till så betydliga belopp, att deras byggande efter dylika grunder ansågs outförbart, hafva under loppet af detta år nya undersökningar och kostnadsberäkningar blifvit utförda, hvarvid det likväl, i anseende till de trägna göromål, hvarmed Statens ingeniörer voro öfverhopade, icke har varit möjligt att lör samtliga dessa banor begagna en och samma ingeniör.
De nya undersökningarne för Ystad—Eslofs-banan äro således verkställda af Kapitenen och Riddaren Fryckholm samt för Helsingborgs och Landskrona-banorna af Majoren och Riddaren Adelsköld.
Den Motioner hus Ridderskapei och Adeln 1862.
N:o 47. 121 Den tanke som legat till grund lor de af desse Herrar sednast uppgjorda förslag, har varit, att med latta re och mindre dyrbar öfverbyggnad kunna bibehålla samma spårvidd som å statsbanan, på det att dennas gods- och passagerare-vagnar skulle äfven på sido-banorna kunna begagnas — och tvärtom.
Bemödandet att med minsta möjliga kostnad uppnå detta resultat, har dock lort till någon olikhet i förslagen.
Sålunda är vid Helsingborg—Landskrona—Eslöf-banorna skenornas (railernas) tyngd beräknad till 20 skålp. per löpande fot, vid Ystad—Eslöl-banan till endast 14 skålp.; banvallens bredd i toppen å den förra är upptagen till 18 fot, å den sednare till 16 fot; och totalkostnaden per mil för Helsingborg—Landskrona—Eslöf-banorna är beräknad till 600,000 R:dr, då den för Ystad—Esiöf-banan endast uppgår lill 515,826 H:dr.
Derjemte äro för Landskrona—Eslöf-banan särskilda förslag af Major Adelsköld uppgjorda efter 4 fot 8’ tum, 4 fot, och 3 löt 5 tum spårvidd, hvilka Direk tionen till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnat.
Såsom förslagen nu äro uppgjorda, erfordrar anläggningen följande kostnad; Linien Ystad—Eslöf 7 mil 4,970 löt R:dr 3,682,000: -— Linierna Helsingborg—Landskrona—Eslöf: öfver Zireköpinge 5,05 mii (öfver Billeberga 5,45 mil 3,270,000) hvaremot en bana endast ifrån Helsingborg till Eslöf, 4 mil 10,450 fot, kostar och en bana endast ifrån Landskrona till Eslöf, 2 mil 34,400 fot, kostar eller med 4 fot spårvidd . . .
R:dr 1,430,000. — a med 3 fot 5 tum dito . . » 1,295,000.
— Skulle banan Ystad—Eslöf byggas efter samma grunder, som af Major Adelsköld äro beräknade lör Helsingborg—Landskrona—Eslöf-Iinierna, eller 600,000 R;dr per löpande mil, så skulle denna bana kosta 4,282,834 R:dr.
Efter att sålunda i korthet hafva redogjort för de till Kongl. Majit i underdånighet ingifna förslagen, hvilka hvar för sig äro särdeles fullständigt motiverade — och efter att hafva förklarat anledningen till de något olika grunder, som i de särskilda förslagen blifvit följda, torde det tillåtas mig att inför Eder, mine Herrar, behandla frågan i sin helhet och att söka bringa samtliga framställningarne till ett gemensamt system.
Frågan om jernbanan i Skåne kan och bör nemligen icke anses såsom ett blott och bart lokal-intresse eller såsom ett sträfvande ifrån vissa städer och dem omgifvande landsort, att, i och för egna handelsfördelar, komma i beröring med rikets södra stambana.
Dessa orsaker äro i väsendtlig mån bidragande, men de äro icke de hufvudsakligaste.
Nej. frågan måste betraktas utur en vida högre synpunkt: stats-intressets, och det är af sådan anledning och för att möjligen fylla de Bih. till R.
Prot. 1862 & 1863. 11 Sami. 1 Afd. 16 » 3,390,000: — >» 2,629,000: — » 1,788,000: — 122 Motioner hos Ridderskapei och Adeln 1862.
N:o 47. luckor i systemet, hvilka nu förefinnas, sorn jag har trott mig såsom styresman i deri ort hvarifrån framställningarne utgått, pligtig att inför Rikets Ständer i detta afseende framlägga en sammanhängande plan.
Det torde dervid i första rummet ådraga sig det fJlskolts uppmärksamhet, som kommer att behandla frågan, att Herr Major Adelsköld i sitt utlåtande öfver jernvägsanläggningen emellan Helsingborg och södra stambanan yttrar: »att de begge ifrån »Helsingborg och Landskrona till Eslöf föreslagna jernvägarne under en sträcka af »omkring 2 mil fortlöpa nära parallelt på ett afstånd af nära § mil ifrån hvarandra», samt att »en sammanslagning af den parallela delen af dessa linier torde böra åvä»gabringas, antingen på det sätt att Helsingborgs-linien ifrån Eslöf gemensamt löljes »till Zireköpinge, derifrån en branch-bana anlägges till Landskrona, eller också att »den förut utstakade Landskrona-linien från Eslöf begagnas till Billeberga, hvarifiån »en jernväg bör kunna dragas till Helsingborg.»
Denna sammanslagning af de båda linierna synes vara så naturlig, att någon tvekan derom icke bör uppstå, äfven om tankarne kunna vara delade i afseende på företrädet emellan de begge riktningarne.
Detaljerade förslag öfver den sammanbindningsbana, som i sådant fall skulle erfordras, utgående, enligt Herr Majorens förslag, antingen ifrån Zireköpinge å Helsingborgs-linien till Landskrona-banan, eller ifrån Billeberga å Landskrona-linien till Helsingborgs-banan, finnas visserligen icke handlin— garne bilagda, men denna brist torde dock icke vara af ringaste vigt, då Herr Majoren, med kännedom af traktens beskaffenhet, förklarat anläggnings-kostnaden vara densamma, 600,000
R:dr per mil, som af honom beräknats för hela det uppgjorda förslaget, och då längden af begge de sålunda förenade banorna finnes uppgifven till, i det förra fallet 5,6ö mil, i det sednare 8,45 mil.
Den skiljaktighet, som i förslagen förefinnes emellan öfverbyggnaden å banorna norr om Eslöf och å den söder derom belägna Ystad-banan, förhindrar begagnandet af samma materiel å begge bandelarne, en fördel som, i händelse af enahanda byggnadssätt, lätteligen skulle kunna uppnäs, äfven om utförandet af dessa tvänne stora hufvudsektioner verkställes genom särskilda bolag.
I händelse framställningen i öfrigt lyckas tillvinna sig Rikets Ständers bifall, finnes ej heller något annat hinder än den ökade kostnaden, att för Ystad—-Eslöf-banan föreskrifva samma konstruktionssätt, som för banorna norr om Eslöf blifvit föreslaget, — ty Ystad—Eslöfs-bolaget har i sin underdåniga ansökan förklarat sig villigt att iakttaga de förbindelser och vilkor i afseende å byggnad och underhåll, som af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer blifva bestämda.
Betraktad i sin helhet skulle den Skånska tvärbanan (ty det är så jag tror att man bör benämna hela det nu föreslagna systemet) i norr bilda tvänne förgreningar, hvilka, utgående från Helsingborg och Landskrona, skulle förena sig i närheten af Zireköpinge eller Billeberga, sedermera fortsätta till Eslöfs station vid södra stambanan, som den skär i nära vinkelrät rigtning, och derefter, beskrifvande en stor Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N.'o 47.
123 båge åt öster, sluta vid Ystad.
Denna böjning åt öster är en följd, dels af naturförhållanden, dels af bemödandet att åt Cimbritshamnsorten och åt Albo, Jernestads, fogelstads samt södra delen af Gerds härader af Christianstads län bereda de fördelar, som jernbanans närhet nödvändigt måste medföra.
De orter, som den norra bansträckningen genomlöper, höra till de bördigaste och folkrikaste inom Malmöhus län.
Ystad—Eslöf-banan genomgår dels särdeles fruktbara, dels skogbevuxna trakter och dels nejder med stora odlingstillfällen, inom hvilka åkerbruket på de sednare åren gjort betydande framsteg, ehuru dessa orter tillhöra de inom provinsen minst gynnade i afseende på kommunikationsanstalter och af sådan anledning hafva svårt att hålla jemna steg med dem, som äro lyckligare lottade.