Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förordningen den 1 April 1843 föreskrifver, huru vid val till regala pastorat, der församlingen, om den så önskar, eger att begära fjerde profpredikant, genom omröstning utrönas skall, huruvida församlingen hyser en sådan önskan, hvilka föreskrifter utan tvifvel äfven kunna tillämpas på de konsistoriela pastoraten, i händelse motionärens förslag godkännes.
Det ifrågavarande förslaget framställdes af motionären äfven under sistförflutna riksdag; och då Sammansatta Utskottet då hade att i ett sammanhang taga under öfvervägande såväl denna som åtskilliga andra motioner om förändrade kyrkliga befordringslagar, ansåg Utskottet sig böra framför de andra förorda Doktor Emanuels sons förslag, och beslut i sådan syftning lättades äfven inom Utskottet, som likväl icke medhann att före riksdagens slut till Rikets Ständer aflåta betänkande i ämnet.
Utskottet finner sig icke nu böra frånträda den åsigt, som vid förra riksdagen sålunda gjorde sig inom Utskottet gällande, utan går att härmed till Rikets Ständers bepröfvande framlägga densamma.
De fel hos nuvarande befordringslagar, som af motionären blifvit påpekade, kunna, hvad äfven erfarenheten ofta gifvit vid handen, leda derhän, att församlingarne icke med tillbörligt afseende på deras särskilda behof blifva med själasörjare försedda.
Den ena församlingen kan ofta mera, än den andra, till följd af särskilda omständigheter, beroende dels af religiösa rörelser inom församlingen, dels ock af materiela förhållanden, såsom församlingens vidsträckthet, invecklad kyrklig ekonomi, Sammans.
Lag samt Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 26. 3 m. m,, kräfva en sådan kraftfull verksamhet af dess själasörjare, som icke kan förväntas vare sig af den, hvilken hufvudsakligen åt studier egnat sitt föregående lif, eller af den, hvilken, ofta under tärande näringsbekymmer, förnött sin mannaålders kraft inom den inskränktare verksamhetskretsen af ett sacellani eller en kapellförsamling.
Hos den förra — eller den lärda — klassen af prestmän är icke med säkerhet att påräkna den praktiska förmåga, som för hvarje fall kan erfordras, och hos de åldrige prestmän, hvilkas meriter uteslutande bestå i tjensteår, äro erforderlig kraft och förmåga att sätta sig in i nya förhållanden samt den blick för tidens kraf, som fordras för styrelsen af en större eller ock af en i religiöst hänseende mera upprörd församling, icke att förvänta.
Att utan undantag från endera af dessa klasser nödgas taga de personer, som komma att bekläda kyrkoherde- och komministers-beställningar, kan derföre icke blifva i alla fall för församlingarne, och derigenom ej heller för kyrkan, nyttigt och fruktbringande; det kan fastmera väcka förvåning, att följderna deraf icke blifvit mera förderfliga, än de i verkligheten förete sig
Dock torde den nuvarande rörelsen inom kyrkan, som till en väsendtlig del består deri, att församlingen föredrager det kraftfulla, om ock icke alltid så sanna framställningssätt af religionens läror, hvilket begagnas af lekmän, som ofta — kanske dem sjelfva omedvetet — predika separatistiska villfarelser, framför den predikan, som erbjudes af kyrkans presterskap, i någon mån kunna förklaras deraf, att statskyrkans predikoembete icke alltid utöfvas af sådane personer, som kunna uppbära sitt kall och motsvara församlingarnes anspråk.
Det är sålunda ej mindre för kyrkan, hvilken under nuvarande förhållanden endast genom duglighet hos sina tjenare kan med framgång bekämpa sina fiender, än äfven för församlingarne ett behof, att de befordringslagar, hvilka vållat det onda, undergå någon förändring, om också ett behörigt afseende på det nuvarande presterskapets rätt måste föranleda dertill, att denna förändring sker endast småningom.
Det kunde väl sättas i fråga, huruvida det nuvarande befordringssättet icke mindre grundar sig på sjelfva andan och innehållet af befordringslagarne, än på den tolkning och tillämpning af desamma, som i praxis gjort sig gällande, men sedan tolkningssättet numera vunnit häfd för sig, torde saken icke kunna hjelpas genom en blott hänvisning för vederbörande att ur nämnda lagar draga den förnuftigaste mening.
Åtminstone vann ett försök af Lag-Utskottet vid riksdagen 1856—1858 i sådant syfte icke tillräckligt understöd.
Utskottet har derföre ansett, att ett nytt stadgande erfordras, hvarigenom med bibehållande af Domkapitlens och församlingarnes ömsesidiga rätt att inverka på valet, sådan den är försäkrad genom 50 § Regeringsformen, dem uttryckligen lemnäs en vidsträcktare rätt, än den antagna, att oberoende af lärdoms- och tjenste-meriter besätta såväl kyrkoherde-beställningar som sacellanier, och Doktor Emanuelssons förslag anvisar en utväg dertill, som i allmänhet synes lämplig; dock har Utskottet nu, likasom vid förra riksdagen, ansett sig böra mot detsamma framställa en anmärkning, hvilken synes böra föranleda till afvikelse 4 Summans.
Lag- samt Ailm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 26. derifrån.
Då nemligen Domkapitlet, efter inhemtande af en församlings önskan att erhålla fjerde profpredikant, skulle ega att »oberoende af andra lagar än dem. som bestämma kompetens», å förslaget uppföra den prestman, som ansåges bäst kunna motsvara församlingens behof, så iemnar berörda bestämmelse för
Domkapitlets pröfning ingen objektiv grund, hvilken dock måste finnas, såvida det skall undvikas, att endast godtycke gör sig gällande.
Utskottet har derföre, jemte nyssnämnda särskildt utmärkta ord, sökt en mera positiv bestämmelse, enligt hvilken
Domkapitlet uti ifrågavarande fall, skulle fästa afseende å under tjenstgöringen ådagalagd skicklighet och nit.
Bestämmelsen derom, att klagan öfver Domkapitlets val af fjerde profpredikant icke må föras, hvilken, till följd af Utskottets i sådant afseende å sednaste riks dagen fattade beslut, nu blifvit af motionären i hans förslag inrymd, grundar sig dels derpå att, om sådant tillstaddes, ändlösa tvister skulle uppkomma, helst alla prestman, som egde att inom stiftet åtnjuta befordran, med lika rätt skulle kunna besvära sig öfver valet, dels ock på den härmed jemförliga omständighet, att vid regala pastorat församlingens val af fjerde profpredikant naturligtvis icke på annat än formela skäl kan öfverklagas.
På grund af hvad anlördt blifvit, får Utskottet vördsamt hemställa: att Rikets Ständer mätte i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla om utfärdande af en förordning, hvarigenom, i afseende pä tillsättande af presterliga sysslor i konsisloriela pastorat och sacellanier, stadgas: att, sedan Domkapitlet, enligt gällande befordringslagar, uppfört tre prestman ä förslag, och desse sina prof aflagt, valförrättaren skall å frågodagen tillspörja församlingen, om hon, änskönt ingenting vore att mot de föreslagnes lära och lefverne anmärka, ändock vill hafva ännu en profpredikant, för utrönande hvaraf bör iakttagas hvad 30 § i Kongl.
Förordningen om prestval den 1 April 1843 föreskrifter; alt, om denna fråga med ja besvaras, valförrättaren skall uppskjuta förrättningen och anmäla församlingens önskan hos Domkapitlet, hvilket då eger att, oberoende af andra lagar än dem, som bestämma kompetens, å förslaget uppföra den prestman, sorn, med afseende å under tjenstgöringen ådagalagd skicklighet och nit, anses bäst kunna motsvara församlingens behof; samt att emot
Domkapitlets åtgärd dervid besvär ej få anföras.
Herr Doktor Petrelli har begärt att få antecknadt, att han icke öfvervarit ärendels behandling hos Utskottet.
Santmans. Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 27.
5 Itta 27.
Ank. till Exp.-Ctsk. den 22 September 1863, kl. 6 e. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om afskaffande af prest- och pastor al-examen inför Konsistorierna, m. m.
Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har, jemlikt 43 § Riksdags-ordningen, att afgifva yttrande öfver åtskilliga ofvanomförmälda ämnen angående motioner, hvilka blifvit dels till Lag-, dels till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskoltet remitterade, och som blifvit väckta hos Uögvördiga Preste-Ständet: Af Kyrkoherden Otterström (motionen JVs 70), med hvilken Prostarne Mellqvist och Melén instämt, och Af Kyrkoherden Wennerström (motionen JVs 98), med hvilken Komminister Afzelius sig förenat. hos Vällofliga Borgare-Ståndet: Af Herr C. E. Ljungberg (motionen JVs 244); samt hos Hedervärda Bonde-Ståndet: Af Riksdagsfullmägtige C. J. Dahlgren från Calmar län (motionen JVs 318); C. J. L.
Lönnberg från Ostergötlands län (motionen JVs 380), och Anders Söderholtz från Södermanlands län (motionen JVs 494).
Utskottet har jemte motionerna fått emottaga utdrag af Preste-Ståndets protokoll, angående diskussionen vid remitterandet af Kyrkoherden Otterströms motion.
Enligt 19 Kap. 2 § Kyrkolagen, skall en hvar före ordinationen till prest, undergå ett förhör inför Biskop och Konsistorium.
Häremot är till en del Kyrkoherden Otterströms motion rigtad.
Kyrkoherden anmärker, att presten, likaväl som andra Statens embetsmän, bör vid universiteten kunna inhemta nödigt kunskapsmått, och föreslår derföre, att prestexamen inför Konsistorium må afskafFas.
Men häremot förekommer, dels att äfven de, som aflagt civila embetsexamina vid universiteten, äro underkastade en ytterligare kontrollerande pröfning af de embetsverk, der de skola tjenstgöra — hvadan det af motionären anmärkta förhållande icke 6 Sammans.
Lag- samt Alim.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande JYs 27. står enstaka — dels att, hvad angår de praktiska öfningarne och examens-ämnena, dessa tillhöra domkapitlets pröfning med så mycket större skäl, som de i sjelfva verket äro främmande för den rent theoretiska undervisning, hvilken utgör de theologiska fakulteternas uppgift.
Då dessutom tillfälle finnes att vid universiteten inhemta äfven de kunskapsämnen, hvilka ingå i den examen, som afiägges vid Konsistorierna, och i följd deraf prestkandidaten, om han vid universitetet fulländat äfven dessa studier, icke för den ifrågavarande examen har annan möda, kostnad eller olägenhet, än att han vid det besök i stiftsstaden, som, i anseende till gällande föreskrifter om prestvigningen, i de flesta fall måste ske före tjenstgöringens början, derstädes underkasta sig ett sådant förtroligt samtal med sina blifvande förmän, som kunna sätta desse i stånd att bedöma hans insigter, religiösa föreställningssätt och praktiska förmåga, så finner Utskottet vida större fördelar än olägenheter härflyta af den ifrågavarande föreskriften, och får derföre vördsamligen hemställa, att omförmälda förslag må lemnäs utan afseende.
Af hufvudsakligen enahanda skäl får Utskottet afstyrka bifall till de förslag om pastoralexamens afskaffände eller förläggande till universiteten, hvilket under olika former framställes genom samtliga ofvan omförmälda motioner.
Utskottet med motionärerne delar den öfvertygelsen, att de rent theoretiska studierna med största fördel kunna bedrifvas vid universiteten, och dertill äfven anser såsom ett önskningsmål, att åt de studier, som fordras för inträde i prestembetet, måtte gifvas en större omfattning och grundlighet, än de för närvarande ega, så skulle Utskottet dock — just med afseende på den rådande prestbristen, hvars afhjelpande somliga af motionärerne framställa såsom ett bland ändamålen med deras förslag — icke våga att för närvarande genom skärpta fordringar försvåra inträdet på den presterliga banan.
Kyrkoherdarne Otlerströms och Wennerströms samt Riksdagsfullmägtigen Lönnbergs förslag, hvilka förutsätta sådana stegrade anspråk på kunskaper hos de personer, som söka ordination, att vidare lärdomsprof af dem icke skulle erfordras, möta redan ur denna synpunkt betänkligheter.
Dock anser sig
Utskottet i sammanhang härmed böra uttala den öfvertygelsen, att, sedan de särskilda föihållanden, hvilka för närvarande till andra mera lockande banor draga unge mäns håg och arbetskrafter, inom en icke alltför aflägsen tid torde hafva försvunnit, och den jemvigt mellan lefnadsyrkenas olika tilldragningskraft, som för närvarande saknas, blifvit återställd, hvarigenom en bland de väsendtligare anledningarne till den nu rådande prestbristen undanrödjes, den rätta tidpunkten är inne att genom förökade anspråk på allmänt och theologiskt vetande hos kyrkans embetsman bereda dem samtlige det större anseende, som åtföljer en högre bildning.
Intill dess en sådan reform lämpligen och utan fara att försätta kyrkan i brist på tjenare kan åstadkommas, lärer det vara nödvändigt, till bevarande af det iärdomsmått, som inom en på flera århundradens utveckling beroende statskyrka erfordras, att genom dertill tjenliga medel tillhålla och uppmuntra presterskapet att icke stadna vid det en gäng förvärfvade för - Samman*.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 27. 7 rådet af kunskap, utan under studier, ställda i sammanhang med den presterliga tjenstgöringen, förkofra sig till den högre grad af vetande, som, stärkt af den praktiska erfarenheten, länge utgjort och fortfarande utgör en prydnad och ett värn för den Svenska kyrkan.
De nuvarande föreskrifterna om pastoralexamen enligt KonglCirkuläret den 26 Januari 1856 synas Utskottet vara för sådant ändamål väl lämpade, och hafva i sjelfva verket ingen annan syftning eller verkan, än att afstänga okunnigheten och håglösheten från befordran, samt att medelbarligen derigenom uppehålla den vetenskapliga andan inom kyrkan.
Det bör alldeles icke förvåna eller på frågans bedömande inverka, att, såsom af vissa bland motionernas innehåll kan inhemtas, klagan från det obefordrade presterskapets sida förspörjes öfver det hinder, som sålunda synes stå i vägen för dess befordran; det är just ändamålet med nämnda examen att från vidare fortkomst utestänga dem, som icke genom egna bemödanden gjort sig dertill värdige; och det ligger i sakens natur, att det för mången vore bäst, om dessa skrankor icke funnes.
Lika liten vigt bör läggas vid de nu, såsom vid föregående riksdagar, af åtskiliige bland motionärerne framställda klagomålen deröfver, att sättet för pastoralexamens anställande skulle vara för äldre prestmän sårande och förödmjukande, och att de följaktligen af sådan anledning icke vilja underkasta sig densamma.
Ifrågavarande examen har just genom ofvanomförmälda Kongl. Cirkulär af den 26 Januari 1856 erhållit en sådan form, att den är att likna mera vid ett colloquium familiare än vid ett förhör; och de äldre prestmän, hvilka, enligt hvad motionärerne förmäla, icke kunna förmå sig att undergå en sådan pröfning, ledas dervid, enligt Utskottets öfvertygelse, af sådana skäl att undvika deras kunskapers granskning, som i sjelfva verket äro mera välgrundade, än den föreburna känslan af stolthet.
Af hvad redan i denna fråga blifvit yttrad t, följer, att stadgandena om pastoralexamen stå i ett nära samband med de gällande befordringslagarne inom kyrkan.
Somlige af motionärerne hafva äfven direkte vändt sig emot dessa sednare.
Sålunda har Dahlgren och i närmaste öfverensstämmelse med honom äfven Lönnberg föreslagit; att den prestman, som under vissa år, t. ex. fem, förestått pastorsembete, måtte vara berättigad att söka pastorat, änskönt han icke aflagt pastoralexamen.
Enligt Utskottets förmenande skulle det äfven vara omöjligt att afskaffa ifrågavarande examen, utan att på samma gång en fullkomlig förändring af befordringsgrunderna inom kyrkan åstadkommes; och ehuru Utskottet, af mångahanda skäl och särskildt derföre att ej mindre tjensteårens mängd än lärdomsförtjensterna för närvarande äro tillagda en alltför uteslutande betydelse vid tillsättningen af konsistoriela pastorat, hvarigenom den verkliga förmågan ofta utestänges, för sin del äfven skulle önska en förändring af befordringslagarne, likväl och då, efter hvad ofvan är antydt, dessa lagar i förening med föreskrifterna om pastoralexamen ännu, och intilldess prestbild— ningen kan ställas på en bättre fot, äro oumbärliga medel för uppehållande af det för kyrkan nödvändiga lärda element inom densamma, anser sig Utskottet icke kunna tillstyrka någon förändring af stadgandena om kompetens till kyrkoherdebeställningar. 8 Sammans.
Besvärs- och Ekon.-Ut sko t le Is Betänkande JM 21.
Häraf följer, att Utskottet, i fråga om de framställda förslagen till pastoralexamens afskaffande samt dess ersättande genom viss bestämd tjenstgöringstid, för närvarande mäste afstyrka bifall till desamma.
I sammanhang med sitt förslag, att alla för presterlig befordran erforderliga prof måtte på en gång afläggas vid universiteten, har Kyrkoherden Wennerström tillika hemställt, att den, som dessa prof genomgått, må ega rättighet att söka befordran öfver hela riket till såväl regala, som konsistoriel pastorat; hvarigenom den s. k. indigenatsrätten skulle försvinna.
Äfven i detta afseende anser Utskottet en förändring af befordringslagarne vara af behofvet påkallad, och att den bör verkställes, så snart omständigheterna sådant medgifva; men Utskottet får erinra, att denna fråga på det aldra närmaste sammanhänger med frågan om pastoralexamen vid Konsistorierna.
Så länge det tillhör Konsistorierna att genom dessa pröfningar kontrollera det underlydande presterskapets förkofran i studier, lärer det äfven allt fortfarande inträffa, att Konsistorierna i sådant afseende hafva sins emellan olika fordringar, och att de betyg, de hvar för sig afgifva, tjena till uttryck för kunskapsmått, som, vid jemförelse mellan förhållandena i särskilda stift, icke motsvara hvarandra.
Då nu emellertid förslagsrum vid tillsättande af pastorat bestämmas till en väsendtlig del efter de sökandes pastoralexamens-betyg, och det är nödigt, om man ej skall ytterligare förvärra följderna af denna befordringsgrund, alt, så vidt möjligt är, bibehålla enhet i jemförelsegrunden, lärer detta skäl för indigenatstvånget, hvilket dock icke är det enda, böra anses vara tillfyllestgörande för att uppskjuta tanken på hvarje förändring i detta afseende, till dess, under en för sådant ändamål gynsammare tidpunkt, såväl prestbildningen sorn befordringsväsendet kunna i ett sammanhang reformeras.
Utskottet får alltså vördsamt hemställa: att icke heller denna del af Kyrkoherden Wennerströms motion för närvarande må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Af Herr Henschen: »Såsom en bland de väseudtligare anledningarne till den nu rådande prestbristen» har Utskottet omförmält »de särskilda förhållanden, hvilka för närvarande till andra mera lockande banor draga unge mäns håg och arbetskrafter.
» Berörda förhållanden skulle, enligt fleres förmenande, bestå deri, att ynglingar kunde på »andra banor», än den s. k. »prestvägen», lättare förtjena penningar - Sammans.
Besvärs- och Elion.-Utskottets Betänkande Ad 27. 9 ningar och vinna anseende; och just derför skulle dessa banor vara »mera lockande» och »draga unge mäns båg och arbetskrafter» från prestkallet.
Utskottet har ock förutsatt, att dessa »särskilda förhållanden» »inom en icke alltför aflägsen tid torde hafva försvunnit.»
Jag tror att »de särskilda förhållanden,» Utskottet sålunda åsyftat, hvarken äro »bland de väsendtligare anledningarne till den nu rådande prästbristen», ej heller skola försvinna så snart, som Utskottet förutsatt.
Skulle ock »unge mäns håg och arbetskrafter» »till andra banor» dragas endast derför, att dessa voro i verldsligt afseende »mera lockande» derigenom, att å dem lättare och snarare än i Svenska kyrkans tjenst kunde vinnas riklig utkomst eller »större anseende»; så förlorar Svenska kyrkan icke derpå, att så sinnade unge män ej blifva hennes tjenare.
Hvarje kyrka måste önska att icke någon af begär efter penningar eller anseende blir kyrkans tjenare.
Men deremot tror jag, att «en bland de väsendlligare anledningarne till den nu rådande) prestbristen» bör sökas dels i en nu, mer än vid detta sekels början, b!and studerande befintlig religiositet och samvetsgrannhet, förenade med tvifvel på rigtighelen af några bland de mångfaldiga bestämmelserna i kyrkans symbola och Augsburgiska bekännelsen, dels ock i den omständighet, att, på sätt jemväl prest— eden visar, hvarje prest i Svenska kyrkan bör »städse förblifva vid den rena evangeliska lärana ej blott sådan den af vår HERRE Jesus Christus är enligt de fyra heliga evangelierna »uppenbarad», utan ock sådan deri, »genom den oförändrade Augs»burgiska bekännelsen samt Upsala mötes beslut af år 1593» (med allt hvad deri åberopas) antagen och f ör klar ad blifvit». — Mången ung man, som ifrigt önskar bidraga till Guds rikes förkofran, vågar dock icke säkert antaga, att han skall »städse förblifva» vid alla de symboliska bestämmelserna.
En annan orsak till prestbristen torde böra sökas i Svenska kyrkans författning och ställning till Svenska staten, samt derigenom uppkommande tvång för både stat och kyrka samt deras medlemmar.
— Äfven dessa omständigheter torde afskräcka åtskillige samvetsgranne och i kyrkliga frågor klarseende ynglingar från inträde i den s. k. statskyrkans tjenst».
Af Herr Bovin. Af Riksdagsfullmägtigen Sven Bosenberg från Christianstads län: »Då prestman utan undergången pastoralexamen kan på eget ansvar bestrida pastoralvård i till och med de största pastorater och det kanske största delen af sin embetstid; så kan jag icke inse, hvarföre han icke också skulle kunna uppbära ordinarie löneinkomster, ulan samma examens absolverande.
Pastoralvården, som kan honom anförtros, borde väl kunna anses vida vigtigare än löneuppbörden, hvilken man icke anser sig kunna anförtro honom.
I enlighet med dessa mina åsigter har jag motsatt mig det resultat, hvartill Utskottet i fråga om pastoralexamen kommit». Bih. till /{.
Brot. 18(12 & 1863. 7 Sami. 2 Afd. 14 Hä/l. ‘2 10 Sammans.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande JVs 27.
Af Riksdagsfullmägtigen Nils Magnus Pettersson från Calmar län; och Af Riksdagsfullmägtigen Anders Jonsson från Wermlands län, Derjemte har Riksdagsfullmägtigen J. M. Lundahl från Skaraborgs län begärt att få antecknadt, att han icke öfvervarit ärendets behandling hos Utskottet, STOCKHOI.M, TRYCKT HOS JOH. HECKMAN, 1863.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ehon.-Utslc. Betänkande N:o 28. 1 N:o 28.
Ank. till Exp.-Utsk. den 10 Okt. 1863, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om val af ordförande i Skol råd, m. m.
Uti en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt och efter remiss till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet af Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, jemlikt 45 § Riksdags-ordningen, behandlad motion (N:o 31), har Riksdagsfullmägtigen Nils Olsson frän Malmöhus län föreslagit, ”att församlingen sjelf må välja ordförande i Skolstyrelsen.”
Utskottet får i afseende härpå erinra, att Kongl. Förordningen om Kyrkostämma samt Kyrkoråd och Skolråd den 21 Mars 1862, hvarigenom den vård om och befattning med folkskolan, som ditintills, enligt Folkskolestadgan den 18 Juni 1842, varit särskild Skolstyrelse uppdragen, öfverflyltades på det nyinrättade Skolrådet, i dess 21 och 2 3 §§ innehåller, bland annat, att i hvarje församling skall finnas ett Kyrkoråd och ett Skolråd, alt likväl inom samma pastorat eller stad flera församlingar må kunna förena sig om gemensamt Kyrkoråd eller Skolråd, att Kyrkoråd och Skolråd må, der så lämpligen sig göra låter, kunna till ett gemensamt Kyrko och Skolråd sig förena samt att kyrkoherden, eller den hans embete förestår, eller ock annan prestman, som han för något tillfälle kan dertill förordna, är i såväl Kyrkorådet som Skolrådet ordförande.
Ehuru Utskottet icke anser, alt den af motionären föreslagna anordning i och för sig skulle befinnas mindre lämplig än de nuvarande föreskrifterna om kyrkoherdens sjelfskrifvenhet lill ordförandeplatsen i Skolrådet och rätt alt dertill förordna annan prestman; likväl och då några olägenheter af berörda föreskrifter icke försports, och, i betraktande af sammanhanget mellan de här ofvan ur Kongl.
Förordningen den 21 Mars 1862 anlörda stadganden angående Kyrkoråd och Skolråd, Bih. till B.
Brot. 1862 & 1863.
7 Sami 2 Afd. 15 Höft. 1 2 £ Sammans.
Lag- samt Allin. Besv.- och Eicon.- Utsi;.
Betänkande N:o 38. den af motionären äskade förändring skulle föranleda en betydlig rubbning af desamma, samt någon tids erfarenhet af nämnda Kongl. Förordnings tillämpning torde böra vinnas, innan förändringar i densamma ulan desto giltigare anledningar företagas, finner sig Utskottet böra vördsamligen tillstyrka, att berörda förslag icke för närvarande må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Vidare har Nils Olsson i ifrågavarande motion föreslagit: ”att ordförande i Skolrådet icke må utöfva större rösträtt vid val af skollärare, än kommunalförfaltning medgifver.”