Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
4o3 'Riksmöten fråga blifvit väckt, att ofvannömnde förändring i sättet för dagsverks-skyldigheternes utgörande måtte utsträckas till alla hemman, hvilka äro dylika skyldigheter underkastade.
Hvad nu ifrågaställde dagsverks-besvär beträffar; så är det, efter Rikets Ständers öfvertygelse, ostridigt, att ett sådant åliggande medför ett menligt inflytande på de dagsverks-skyldige hemmanens jordbruk, och då Piikets Ständer derföre vid ett föregående tillfälle i ofvananmärkte hänseende medgift vit lindring i dagsverks-skyldigheten till Kronan samt dess egendomar, synes rättvisa och billighet fordra, det sådane åtgärder vidtagas, hvarigenom enahanda lättnad jemväl beredes den del af allmogen, som är underkastad arbets- eller dagsverksskyldighet till sådane Kronolägenheter, hvilka såsom boställen och löningshemman m. m. äro till embets- och tjenstemän anslagne, helst då dylika skyldigheter icke alltid äro fullkomligen bestämde och således kunna föranleda till obilliga och öfverdrifna anspråk; påkallande emedlertid behofvet, att, intilldess en så beskaffad förändring, utan förnärmande af någons rätt, kan lillvägabringas, en närmare bestämmelse af arbets- och dagsverks-skyldigheten, der sådan saknas, må, så vidt ske kan, varda åstadkommen.
På grund häraf få Rikets Sländer hos E. K. M. i underdånighet begära, det E. K. M:s Befallningshafvande måtte erhålla
Nådig befallning att anställa en fullständig och noggrann undersökning, angående sådane uti hemmanens ränta och skattläggning icke inbegripne dagsverks- och arbetsskyldigheter, som in natura utgöras till Kronans hemman och lägenheter, hvilka såsom boställen m. m. äro embets- och tjenstemän anslagne eller till inrättningar upplåtne, hvarvid bör utredas, huru dessa skyldigheter tillkommit och hvarpå desamma sig grunda, hvarförutan E. K. M:s Befallningshafvande, i de fall, då nämnde skyldigheter icke äro närmare bestämde, borde söka tillvägabringa sådane öfverenskommelse!’, hvarigenom, åtminstone för tiden efter nuvarande boställshalvares afgång, visst antal dagsverken blifver bestämdt; ankommande det deremot, efter Rikets Ständers åsigt, på vederbörande sjelfve att, i de fall, då de icke åsämjas om den dagsverks- eller arbets-skyldighet, gom skall utgöras, sin talan derom i laga ordning ulföra.
Likaledes hafva Rikets Ständer, för deras del, beslutat, att åliggandet atil in natura utgöra bär förut omförmälde arbets- och dagsverks-skyldigheter för framtiden upphör, likväl så, att nuvarande innehafvare af de hemman och lägenheter, som deraf äro i åtnjutande, under deras besinningstid vid nu gällande lagliga rättigheter bibehållas; samt att, i stället för dagsverks- och ärbets-skyldigheter till vederbörande erlägges contant ersättning för de dags - 4o4 Expeditions-Utskottets Förslag till lind.
Skrifvelse> N.-o 182. verken, som, på nyss omförmälde sätt, varda bestämda, hvilken ersättning efter årets markegångs-pris beräknas.
Och få Rikets Ständer slutligen i underdånighet anhålla, att, sedan den här ofvan föreslagna undersökning försiggått och vederbörande blifvit hörde, samt i betragtande kommit, huruvida antingen den lösen, som för nu ifrågavarande dagsverks-skyldighet komme att erläggas, lämpligen må kunna till Stats-Yerket indragas, emot anvisande af Stats-anslag tili dem, som vore till dagsverkens åtnjutande berättigade, eller på hvad sätt annars lämpligast skulle kunna dermed förfaras, E. K. M. vid nästkommande Riksdag måtte täckas Nådig Proposition i ämnet till Rikets Ständer aflåta.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3o Dec. 1840.
Preste-Ståndet den 3o — — Borgare-Ståndet den 3o — — Bonde-Ståndet den 3o — —■ Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse} i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition j angående sökt Creditiv-rätt i Rim kets Ständers Bank för Stockholms stads Drätsel- Corn - mission.
N:ris 96 och 116.) S. A. K.
Genom Nådig Proposition af den 2 nästlidne Mars, har E. K. M., med anledning af derom gjord underdånig framställning, behagat till Rikets Ständer öfverlemna att, i förening med öfrige, i afseende på Bankens låne-rörelse, vid denna Riksdag vidtagande beslut, jemväl tillse, huruvida Stockholms stads Drätsel-Commission må kunna beviljas ett Creditiv i Rikets Ständers Bank å Två hundra tusen R:dr, mot erläggande af fyra procents ränta derå, i den mon Creditivet begagnas samt mot den säkerhet, som Commissionen å stadens vägnar egde erbjuda. Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.o 184•
4c5
Vid öfvervägande häraf, samt enär, efter hvad kändt är, Stockholms stads Drätsel-Commission eger så betydliga tillgångar och så stadgad credit, att Commissionen, åtminstone för närvarande, icke bör befinna sig uti förlägenhet, i afseende på sina förbindelsers uppfyllande, hafva Rikets Ständer icke kunnat inse det uppgifna, men icke på något sätt utredda behofvet af ifrågavarande Creditiv; hvaremot Rikets Ständer trott sig icke sakna anledning till den förmodan, att, om det sökta Creditivet blefve Drätsel-Commissionen beviljad t emot de vilkor, Bankens fördel och säkerhet fordra, detsamma komme att i högst ringa nion anlitas, och i hvilket fall alltså de härtill afsedda medlen blefve, till förlust både för Banken och industrien, undanhålla allmänna rörelsen.
Och då beviljandet af den nu för Stockholms stad äskade förmon sannolikt skulle komma att från andra städer och corporationer framkalla mångfaldiga, måhända mera grundade, anspråk på åtnjutandet af enahanda allmänna låne-understöd, hafva Rikets Ständer icke funnit skäl att till ifrågavarande framställning om Creditif-rätt i Banken för Stockholms stads Drätsel-Commission lemna bifall.
Hvilket Rikets Ständer få härmed, till svar å högstberörde Nådiga Proposition, i underdånighet anmäla.
Preste-Ståndet den 3o —- — Borgare-Ståndet den 3o — — Bonde-Ståndet den 3o — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga om ändring af 8 Cap. Handels-Balken och upphäfvande af Kongl. Förordningen den 1 October ij52> angående straffets skärpande för mätare, som med origtigt mätande beträdes.
Bet. N:o 152.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har i betragtande förekommit, huruledes det i 8 Cap. '4o6 Expeditions-Utskottets Förslag till lind.
Skrifvelsej N.-o 1841 3 §:n Handels-Balken, för måtts eller vigts förfalskande af den, som är förordnad att dem rätta och märka, bestämda straff af lifvets förlust, dels icke påkallas af beskaffenheten utaf sjelfva brottet, som ej är så groft och samhällsvådligt, att det icke med mindre sträng påföljd borde kunna försonas, dels ej eller är förenligt med de mildare grundsatser i brottmåls-lagstiftuingen, som under senare tider i allmänhet gjort sig gällande; vid hvilket förhållande Rikets Ständer ansett, för detta fall, böra, med dödsstraffets upphörande, i stället väljas bestraffning med ärelöshet och fäslnings-arbete under vissa år, såsom närmare öfverenstämmande med de grunder, lagstiftaren ej mindre i öfrige delar af nyssnämnde Gap. i Handels-Balken, än ock i MissgerningsBalkens 8 Cap. följt vid utsättande af straff för andra förfalskningsbrott af gröfre art.
Härjemte, och sedan Rikets Ständer uti aflåtne underdåniga skrifvelser, i fråga om inskränkning i spö- och ris-straffens användande samt om uppenbara kyrkopliktens och stockstraffets afskaffande, sökt ådagalägga olämpligheten och skadligheten af skamstraff samt va närande och vLterst stränga kroppsstraff, hafva Rikets Ständer fastat uppmärksamhet derpå, att genom Iiongl.
Förordningen den 1 October 1752 är vordet stadgadt, ”att den Mätare, som, emot Förordningen, med oriktig mål och mätning beträdes, skall stå för en påle uti halsjern, med en skofvel uti handen en timma att skämmas, och för samma påle slita 30 par spö samt arbeta 2 eller 3 år vid Kronans fästning;” hvarvid, i öfverensstämmelse med ofvan antydda åsigter och enär allmänna lagen i 4 §. af förenämnde Cap. i Handels-Balken, jemte tio dalers böter och ersättnings-skyldighet för den, som i mätande eller vägande gör 0- rätt, ändå att han ratt krönt mått eller vigt dervid brukar, stadgar endast embetets förlust och dubbla böter för sådant brott af Kronans uppbördsman, med hvilka mätare i detta afseende kunna jemföras, Rikets Ständer ansett ifrågastälide Förordning af år 1752 böra helt och hållet upphäfvas, samt nyssnämnde §. erhålla ett tillägg, hvarigenom uti förevarande fall bestämmes samma ansvar för edsvuren mätare, som för Kronans Uppbördsman.
I följd af sådant allt, hafva Rikets Ständer pröfvat skäligt för deras del besluta, att Kongl. Förordningen den 1 October 1752, angående straffets skärpande för mätare, sorn med origtigt mätande beträdes, må upphöra att vara gällande; samt att 3 och 4 §. §. i 8 Cap.
Handels-Balken skola erhålla följande förändrade lydelse; Expedilions-Vtskoltets Förslag till und.
Skrifvelse, N:0 lS5. 3 §.
Falskar den mått eller vigt, som är förordnad att dem rätta och märka; arbete å fästning i tre år.
Varder annan man tillvunnen att hafva satt Kronans märke å mått eller vigt; Löte hundrade Daler.
Ändrar någon krönt mått eller vigt; bote femtio Daler.
I alla dessa mål varde ock den brottslige dömd att mista äran. 4 §<
Gör någon i mätande eller vägande orätt, ändå att han rätt krönt mått eller vigt dervid brukar; bote tio Daler och åter skadan.
Bryter Kronans Uppbördsman eller edsvuren mätare häremot; miste embetet och bote dubbelt.
Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M. i underdånighet anmäla. ö Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 30 December 184-0.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3o Dec. l&fo. Preste-Ståndet den 3o — — Rorgare-Ståndet den 3o — — Bonde-Ståndet den 3o — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelseangående rättighet för åtskillige städer att återbekomma af dem erlagd rotefrihetsbevillning.
N:ris 300 och 356.) S. A. K.
Sedan, i anledning af de vid granskningen af 1825 års Krono-räkenskaper författade anmärkningar, rörande oberäknad rotefrihets-bevillning för den städerne tillhöriga jord, E. K. M., genom Nådigt
Bref af den 10 April 1829 , förordnat, att dessa anmärkningar väl lingö med vederbörande tom» 4o8 Expeditions-Vukottets Förslag till und.
Skrifvelse s N:0 185. inuniceras, men att, innan Kongl.
Kammar-Rättens Utslag, i följd deraf meddelades, borde frågan hos E. K.
M. ånyo i underdånighet anmälas, emedan densammas afgörande hufvudsakligen berodde af det beslut, som, i afseende på den då ifrågaställda reglering af städernes båtsmanshåll, kunde komma att fattas; så och efter det E. K. M. samt Rikets senast församlade
Ständer stadgat grunderne för verkställigheten af en jemnare fördelning emellan städerne af den i berörde afseende dem åliggande roterings-skyldigliet, har E. K. M., under den 21 September nästlidet år, i sammanhang med fastställandet af städernes båtsmanshålls förändrade reglering, i Nåder förklarat, att ej mindre ofvanberörde, än öfrige samma ämne rörande, men i afvagtan på E. K. M:s Nådiga beslut, af Kongl. Kammar-Rätten icke afgjorda anmärkningsmål böra, så vidt dessa mål anginge egentlig stadsjord, förfalla, enär all städerne under sådan egenskap tillhörig opriviligierad jord måste anses redan vara roterad och draga ordinarie båtsmanshåll medelst den fastställda vacans-afgiftens utgörande, hvadan de i tillförne gällande Bevillnings-Forordningar meddelade stadganden, angående rotefrihets-afgift för landet och städerne tillhörande hemman eller hemmansdelar, som ej vidkäudes rotering, följaktligen icke kunde å den egentliga stadsjorden tillämpas; under åberopande af hvilka Nådiga förklaranden och då billigheten fordrade , att det mindre antal städer, som , genom en origtig tillämpning af nu anförda stadganden, redan kommit att utgöra ifrågavarande afgift, ickej blefvo härigenom mera betungade, än alla öfriga städer, hvilka från denna afgifls erläggande för samma tid numera äro uttryckligen befriade , åtskilige framställningar vid innevarande Riksdag blifvit gjorda, i afseende på den af förstnämnde städer erlagde rotefrihets-afgifts återställande.
Ibland öfriga, ämnet rörande handlingar, bar jemväl kommit Rikets Ständer tillhanda en från Kongl. Kammar-Rätten, på grund af Special-räkningarne, meddelad uppgift, enligt hvilken följande städer i Riket erlagt rotefrihets-bevillning för nedannämnde år, nemligen:
Eskilstuna för år 1831 med R:dr 16: 24.
— Malmö för åren 1831—1835 med 2,705: 30.
— Lund för samma åren med 2,220:
Landskrona för åren 1831—1834 med 660:
Ystad för åren 1831—1835 med • 945; Skanör för åren 1832—1834 med 324:
Gefle för åren 1820—1834 med 1,525:, 23. 9.
Söder - Expeditions-Ulskotlets Förslag till und.
Skrifvelsej N.o 185, 4°9 Söderhamn för åren 1816—1834 med 1,434:37.— Hudiksvall för åren 1818—1834 med 1,651: 31. 6.
Summa R.dr 11,483: 2. 3.
Rotefrihets-bevillning till nu uppgifna belopp liar således blifvit nämnde släder påförd och af dem utgjord, faslän dylik afgift, enligt hvad E. K. M. i Nåder förklarat, rätteligen icke borde utgöras för egentlig stadsjord, hvilken redan, genom det städerne ålagda båtsmanshåll, vore roterad.
Och som Rikets alla öfriga städer, af hvilka någon rotefrihets-afgift icke är vorden erlagd, blifvit, till följd af högstberörde Nådiga förklarande, frikända från den i anmäikningsväg för dem yrkade skyldighet alt denna afgift för deras stadsjord utgöra, skulle, på samma grund, jemväl förstnämnde städer icke allenast hafva vunnit enahanda befrielse, derest de icke godvilligt inbetalt ifrågavarande bevillnings-afgift, utan ock i allt fall, efter dess erläggande, obestridligen varit berättigade att densamma återbekomma, så vida de kunnat göra sina anspråk i detta afseende gällande inom den i Kongl. Kammar-Collegii Kungörelse af den 14 Mars 1793 för orätt uppburna medels återsökande stadgade prsescriptions-tid af 3 år från betalningsdagarne; men då E. K. M. i Nåder ansett frågan, angående skyldigheten för städerne att utgöra rotefrihets-bevillning, böra afgöras, i sammanhang med den förändrade regleringen af slädernes båtsmanshåll, hvilken reglering icke kunnat fastställas förr än under senare hälften af sistlidet år och följagtligen först efter berörde praescriptionstids förlopp, så synas väl ofvanuppgifne städer numera icke vara i tillfälle att, under sträng tillämpning af åberopade Kungörelse, kunna i föifattningsenlig ordning återfordra de afgifter, som de, i följd af en origtig tolkning af gällande Bevillnings-förordningar, varit nödsakade utgöra.
Dock måste härvid tagas i belraglande, dels alt, enligt Kongl.
Brefvet den 29 November 1821, stadgandet om prsescriptionstidens räknande från betalningsdagen icke bör lämpas lill de händelser, då något genom misstag blifvit dubbelt erlagdt, dels ock att den på dessa städers tillgöranden icke beroende omständighet, som föranledt tidsutdräglen med merberörde frågas afgörande och städernes under tiden fortsatta betungande med omförmälde afgift, ingalunda kan anses såsom något giltigt skäl för det allmänna att, på grund al en Författning, som för öfrigt icke egentligen afser så beskalfade fall, som det nu ifrågavarande, 'vägra återställandet af denna bevillnings-afgift, hvilken dessutom, till jemförelsevis högst olika belopp, blifvit utgjord af de städer, hvarest uppbörd deraf egt rum.
Prot. 1840. 70 Sami. 1 Af A. 5a 4,io Expeditions-Utskottcts Förslag till tind.
ShriJvelsej N.o 186.
Vid dessa förhållanden hafva Rikets Ständer ansett de städer, af hvilka, emot hvad E. K.
M. på förrberörde sätt i Nåder förklarat, rotefrihetsbevillning blifvit erlagd, böra återbekomma, hvad de sålunda origtigt utbetalt; i hvilket afseende Rikets Ständer alltså godtfunnit förklara städerne Gefle, Malmö, Landskrona, Ystad, Lund, Söderhamn, Hudiksvall, Eskilstuna, och Skanör, hvilka, enligt hvad ofvan utredt är, utgjort rotefrihets-bevillning till ett sammanräknadt belopp af 11,483 R:dr 2 sk. 3 rst., berättigade att från Riksgälds-Contoiret återbekomma den för deras egentliga stadsjord erlagda och till detta Verk influtna samt förut icke serskildt restituerade andel af denna bevillning, så vida deras anspråk å utbekommande häraf varda hos styrelsen öfver nämnde Contoir före 1841 års slut vederbörligen anmälda och de, för bestämmande af restitutionernes belopp, erforderliga handlingar till samma Styrelse ingifva; anhållande Rikets Ständer i underdånighet, alt E. K.
M. täcktes i Nåder låta vederbörande städer härom underrätta.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 9 Jan. 1841 • Preste-Ståndet den i3 — — '
Borgare-Ståndet den |5 — — Bonde-Ståndet den 20 Fehr.
— Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse} i fråga om Närings-friheten.
(Allm. 13esv. och Ekon.
N:o 39.) S. A. K.
Jemte åtskilliga förslag, rörande beskaffenheten af en påyrkad näringsfrihet, har hos Rikets Ständer framställning blifvit gjord om angelägenheten deraf att utreda, huru med förevarande fråga, såsom för hela landet af största vigt, sig tilldragit, sedan den densamma först väcktes; att uppgifva de Expedilions-Ulskottets Förslag till und.
Skrifvelse j N.-o 186.
4,f grunder, hvarefter denna hufvudsakligaste del af den ekonomiska lagstiftningen må bestämdt regleras, samt att en anmälan i berörde omständigheter blefve till E. K. M. i underdånighet aflålen.
Rikets Ständer, som, vid bedömande af denna vigtiga samhälls-angelägenhet, fästat behörig uppmärksamhet å Närings-frihets-frågans uppkomst och behandling, hafva derom inhemtat, som följer: Sedan Rikets Ständer, vid 1809 och 1810 årens Riksdag, sins emellan Öfverenskommit om åtskilliga förändringar och jemkningar uti deras innehafvande privilegier, förmoner, rättigheter och friheter, och deribland, ”att idkande af all borgerlig näring, emot åtagande af deremot svarande borgerlig tunga, matte blifva en rättighet för alla medborgare-classer,” samt uti Skrifvelse den 2 April sistnämnde år i underdånighet gifvit Kongl. Maj:t sådant tillkänna, har Kongl. Maj:t, genom Kungörelse den 6 i samma månad, lill framdeles efterlefnad och iagttagande behagat i Nåder bifalla och antaga dessa af Rikets Ständer sålunda gjorda concessioner.
Vid 1812 års Riksdag har Borgare-Ståndet uti en till Kongl.
Majit aflåten underdånig skrifvelse, bland annat sig utlåtit: ”att Skrå-ordningen och Stånds-reglementena röra näringarne, icke personerne, och äro icke gifne såsom något privilegium för Ståndet, utan till rättelse för alla, som uti handel och näringar ingå.
De äro reglementariska stadganden, hvilka det beror af Kongl. Maj:t ensamt förändra eller upphäfva; att Ståndet ansåg sig vid detta tillfälle icke böra underlåta att jemväl framföra den lika undeidåniga anhållan, att de nu gällande reglementen och författningar, rörande handeln och näringar, måtte öfverses, samt så jemkas och föländras, som Kongl. Maj:t i Nåder finner behofvet fordra och en vunnen tillförlitlig erfarenhet om den ena eller andra föreskriftens mer eller mindre lämplighet föranleda; samt att personers fallenhet, skicklighet och flit, mera än åldern, torde vara en rigtig grund för bestämmande af lärotid, och att mindre denna tidslängd, än lärlingens nyssnämnde egenskaper, äro säker borgen för hans vunna framsteg i sitt yrke, så att någon viss allmän lärotid knappast vore användbar, eller skulle, ulan tvång, med näringarne kunna hädanefter bibehållas.”
Vid Riksdagen 1823 förklarade E. K. M. i Nådig Skrifvelse: att, ehuru E. K. M. funnit den för Rikets allmänna hushållning vigtigä frågan om en vidsträcktare frihet i utöfning af handel och handtverk vara af ekonomisk beskaffenhet och följagtligen beroende endast af E. K. M:s Nådiga pröfning och afgörande, E. K.
M. likväl icke velat derom besluta, utan efter föregången öfverläggning med Rikets Ständer, hvarföre ock E. K. M., med tillämpning af Regerings-Formens 89 §., i Nåder för godt funnit till Rikets Stän - Expedilions-Ulskoltels Förslug till lind.
Skrifvelse j N.o 186. der öfverlemna att frågan om närigsfriheten, i likhet med hvad angående lagfiågor är stadgadt, gemensamt med E. K. M. afgöra; och hade E. K. M., i förenämnde afseende, till Rikets Ständers pröfning hänskjutit de af en i Nåder tillförordnad Comité' år 1816 författade förslag till Handtverkeri- och Handels-reglementen samt till en Förordning, angående gerningsmäns antagande på landet.
I anledning häraf yttrade Rikets Ständer i underdånigt svar den 12 December 1823: ”Då detta ämnes behandling, i likhet med lagfrågor, ålagt Rikets Ständer förbindelsen att i delail utarbeta de sladganden, för hvilka hufvudgrunderne nu blifvit föreslagne, erkänna Rikets Ständer med tacksamhet den ledning, som dervid erhållits af de utaf E. K. M. Nådigst förordnade Committerades förslag, deraf ej allenast uppställningen, utan ock i många fall åsigterna och de deraf härledda föreskrifterne, blifvit begagnade i de förslag till Förordning om handtverkerien, till Författning om gerningsmäns antagande på landet och till Handels-ordning, som Rikets Ständer nu i underdånighet få till E. K. M:s visa och Nådiga pröfning härjemte öfverlemna.”
Härförutan aflemnade Rikets Ständer, den 16 December 1823, en underdånig skrifvelse, med anhållan: att, med ändring af 6 Art. 5 §. af Kongl, Maj:ts förnyade Hall-ordning den 2 April 1770, mätte,] genom allmän Författning i Nåder stadgas: att med alla fabriks-gesäilers och arbetares antagande, afflyttning, förbindelser emot idkarne, motsvarande rättigheter och ansvarigheler, derest de icke förse sig med laga försvar och sysselsättning, skall, så vidt icke genom serskilda contract, hvilka i sådant fall lända till efterrättelse, varder annorlunda aflaldt, förhållas efter tjenstehjons-stadgan, likväl med undantag, alt de må slädslas på halfår; att uppsägningstiden å ömse sidor bestämmes till 2:ne månader före flyllningstiden och att de ej i tjensten användas till annat arbete, än hvartill de blifvit antagne.
Borgare-Ståndet, som icke delat Med-Ståndens beslut, ingaf den 23 December 1823 dess serskilda underdåniga skrifvelse, jemte en fullständig granskning utaf de serskilda förslagen till Författningar i förevarande frågor, och upptager samma skrifvelse, ibland annat, jemväl följande: ”så välgrundad! det är att söka undanrödja allt tvång på näringarne, lika vigligt är det, att en viss ordning iagltages uti dem, icke mindre än i de mångfalldiga andra företag, hvilkas framgång deraf beror.
Detta ändamål, ämne för de reglementariska föreskrifterne, hvilka af Kongl. Maj:ts Nådiga godtfinnande hero, har, under loppet af omkring ett hundrade år, så väl genom den under namn af Skrå-författning kända Kongl. Ordning för handtverkare i Riket af den 27 Juni 1720 som genom 1734 års allmänna Handels-ordning, varit befordradt Expeclilions-Utskollets Förslag till und.
Skrifvelse, N.o 186. på elt salt, som upphjelpt näringar och slöjder utur deras, under några års frimästareskap, iråkade förfall och beredt deras idkare framgen bergning och trefnad.
Mera bevis torde ej behöfvas för värdet af dessa så länge beståndande Författningar och klokheten i deras institutioner.
Om under tidens längd några förändringar deri blifvit behöfliga, hvilket, långt ifrån altafBargare-Ståndet bestridas, är hvad detta Stånd redan år 1812 hos Kongl. Maj:t underdånigst framställt, med anhållan, att alla då gällande Författningar och reglementen rörande handel och näringar måtte öfverses samt så jemkas och förändras, som behofvet kunde fordra och en vunnen erfarenhet föranleda, så synas likväl de flesta grunddragen ännu vara antagliga och värda att bibehålla.
” Ytterligare och, i anledning af ofvannämnde hemställan, allemnade Borgare-Ståndet i underdånighet den 23 Januari 1830 serskilde, vid då hållen Riksdag utarbetade, förslag till Handels- och Ilandtverks-ordningar samt till Författning, rörande de handtverk, som utan burskap få å landet idkas, hvilka förslag i åtskilliga hufvudsakliga omständigheter äro skiljagtige från de af Rikets Ständer uppgjorda; och uttryckte Borgare-Ståndet dessutom sin åsigt öfver förevarande, på E. K. M. beroende, vigtiga ämne, uti serskild underdånig skrifvelse af den 21 December 1829, hvarutur nedanupptagna moment blifva införde, nemligen: ”att en hvar vore berättigad att, till sin förkofran, använda förvärfvad arbets-förmåga och vunnen skicklighet, med uteslutande äfven af det i äldre
Författningar föreskrifna vilkor af bestämda läro- och gesäll-år, blott den sökande, vid viss uppnådd ålder, före inträdet i det borgerliga yrke, han valt och hvaruti han ämnar sig bosätta, aflägger antagligt och godkändt prof af sin kunskap och skicklighet inför vederbörande myndighet.