Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och de båro honom alle vittnesbörd, och förundrade sig på de nådefulla ord, som gingo af hans mun, och sade: Är icke denne Josephs son?
Då sade han till dem: Visserliga mågen I säga till mig denna liknelsen: Läkare, läk dig sjelfvan; huru stor ting hafve vi hört i Capernaum skedd vara; gör ock sådana här i ditt fädernesland.
Sade han: Sannerliga säger jag eder: Ingen Prophet är afhållen i sitt fädernesland.
Men jag säger eder i sanning: Många enkor voro i Israel, uti Elie tid, då himmelen igenlyckt var i tre år och sex månader, då stor hunger var öfver hela landet.
Och till ingen af dem vardt Elias sänd; utan till ena enko uti Sareptha Sidons.
Och månge spitelske voro i Israel, i Elisei Prophetens tid; och ingen af dem vardt ren gjord, förutan Naeman af Syrien.
Och alle, de i Synagogon voro, uppfylldes med vrede, då de detta hörde;
Och uppreste sig emot honom, och drefvo honom utu staden, och ledde honom ut öfverst på klinten af berget, der deras stad på byggder var, och ville stört honom der utföre; Men han gick midt igenom dem sin väg.
Och han kom ned till den staden Capernaum i Galileen; och der lärde han dem om Sabbatherna.
Och de förundrade sig på hans lärdom; ty med hans tal var väldighet.
Och uti Synagogon var en menniska besatt med en oren djefvuls anda; och han ropade med höga röst,
Sägandes: Hej, hvad hafve vi med dig, Jesu Nazarene?
Och Jesus näpste honom, sägandes: Var tyst, och gack ut af honom.
Och djefvulen kastade honom midt ibland dem, och gick ut af honom, och gjorde honom ingen skada.
Och en förfärelse kom öfver dem alla; och de talade inbördes med hvarannan, sägande: Hvad skall detta vara?
Ty han bjuder de orena andar med magt och väldighet, och de gå ut.
Och ryktet gick ut om honom allestäds i de landsändar deromkring.
Då Jesus uppstod utu Synagogon, gick han in i Simons hus.
Och Simons svära betvingades med stora skälfvosot; då bådo de honom för henne.
Och han trädde in till henne, och näpste skälfvone; och skälfvan öfvergaf henne; och hon stod straxt upp, och tjente dem.
Då solen nedergick, alle de som hade sjukt folk af allahanda sjukor, ledde dem till honom; och han lade händerna på hvar och en, och gjorde dem helbregda.
Foro också djeflarna ut af mångom, ropade och sade: Du äst Christus, Guds Son; då näpste han dem, och stadde icke till att de skulle tala; ty de visste, att han var Christus.
Då dager vardt, gick han ut i ödemarken; och folket sökte honom, och kommo till honom, och förhöllo honom, att han icke skulle gå ifrå dem.
Då sade han till dem: Andra städer måste jag ock predika Guds rike; ty jag är dertill sänd.
Och han predikade uti de Synagogor i Galileen.
Och det begaf sig, då folket föll honom öfver, på det de skulle höra Guds ord; och han stod utmed sjön Genesaret;
Och han såg två båtar stå i sjöstranden; men fiskarena voro utgångne af dem, till att två sin nät.
Då gick han in uti en båt, som var Simons, och bad honom, att han skulle lägga litet ut ifrå landet.
Och han satte sig, och lärde folket utu båten.
Då han vände igen tala, sade han till Simon: Lägg ut på djupet, och kaster edor nät ut till drägt.
Då svarade Simon, och sade till honom: Mästar, vi hafve arbetat hela nattena, och fått intet; men på din ord vill jag kasta ut näten.
Och då de det gjorde, beslöto de en mägta stor hop fiskar; och deras nät gick sönder.
Och de vinkade till sina stallbröder, som voro uti den andra båten, att de skulle komma och hjelpa dem.
Och de kommo, och uppfyllde båda båtarna, så att de begynte sjunka.
Då Simon Petrus det såg, föll han till Jesu knä, sägandes: Herre, gack ut ifrå mig; ty jag är en syndig menniska.
Ty en förskräckelse var kommen öfver honom, och öfver alla de med honom voro, för detta fiskafängets skull, som de fått hade;
Sammalunda ock öfver Jacobum och Johannem, Zebedei söner, som Simons stallbröder voro.
Då sade Jesus till Simon: Var icke förfärad; härefter skall du taga menniskor.
Och de förde båda båtarna i land, och öfvergåfvo alltsammans, och följde honom.
Så begaf det sig, då han var uti en stad, och si, der var en man full med spitelsko; när han fick se Jesum, föll han ned på sitt ansigte, och bad honom, sägandes: Herre, om du vill, kan du göra mig renan.
Då räckte han ut handena, och tog på honom, sägandes: Jag vill, var ren.
Och straxt gick spitelskan bort af honom.
Och han böd honom, att han det för ingom säga skulle; utan gack ([sade han]), och visa dig Prestenom, och offra för din renselse, efter som Mose budit hafver, dem till vittnesbörd.
Och ryktet gick ändå vidare ut om honom, och mycket folk församlade sig, att de skulle höra honom, och blifva botade af honom ifrå deras krankheter.
Men han gick afsides bort i ödemarkena, och bad.
Och det begaf sig på en dag, då han lärde, och der voro de Phariseer och Skriftlärde sittande, som komne voro utaf alla städer i Galileen, och Judeen, och af Jerusalem; och Herrans kraft var till att göra dem helbregda.
Och si, någre män båro ena mennisko på en säng, hvilken borttagen var, och de sökte efter, huru de skulle komma honom in, och läggan framför honom.
Och då de icke funno, för folkets skull, på hvilko sidon de skulle bäst komma honom in, stego de upp på taket, och släppte honom ned genom taket, med sängen, midt för Jesum.
Och då han såg deras tro, sade han till honom: Menniska, dina synder varda dig förlåtna.
Och de Skriftlärde och Phariseer begynte tänka, sägande: Ho är denne, som talar Guds hädelse?
Ho kan förlåta synder, utan Gud allena?
Då Jesus förmärkte deras tankar, svarade han, och sade till dem: Hvad tänken I uti edor hjerta?
Hvilket är lättare säga: Dina synder varda dig förlåtna; eller säga: Statt upp, och gack?
Men på det I skolen veta, att Menniskones Son hafver magt på jordene förlåta synder, sade han till den borttagna: Dig säger jag, statt upp, tag dina säng, och gack i ditt hus.
Och han stod straxt upp för deras ögon, tog sängen, deruti han legat hade, och gick sina färde hem i sitt hus, och prisade Gud.
Och de förskräcktes alle, och lofvade Gud, och vordo fulle med fruktan, sägande: Vi hafve sett i dag sällsynt ting.
Sedan gick han ut, och fick se en Publican, benämnd Levi, sittandes vid tullen, och sade till honom: Följ mig.
Han stod upp, och följde honom, och öfvergaf alltsamman.
Och Levi gjorde honom ett stort gästabåd i sitt hus; och der voro en stor hop Publicaner, och andre som med dem till bords såto.
Och de Skriftlärde och Phariseer knorrade emot hans Lärjungar, sägande: Hvi äten I och dricken med de Publicaner och syndare?
Då svarade Jesus, och sade till dem: De behöfva icke läkare, som helbregda äro, utan de som kranke äro.
Jag är icke kommen till att kalla de rättfärdiga, utan syndare, till bättring.
Då sade de till honom: Hvi fasta Johannis lärjungar så ofta, och bedja så mycket, sammalunda ock de Phariseers lärjungar; men dine Lärjungar äta och dricka?
Sade han till dem: Icke kunnen I drifva bröllopsfolket till att fasta, så länge brudgummen är när dem?
Men de dagar skola komma, att brudgummen varder tagen ifrå dem; då skola de fasta i de dagar.
Och han sade ock till dem en liknelse: Ingen sätter en klut af nytt kläde på gammalt kläde; annars söndersliter han det nya, och den kluten af det nya skickar sig icke efter det gamla.
Och ingen låter nytt vin i gamla flaskor; annars slår det nya vinet flaskorna sönder, och spilles ut, och flaskorna blifva förderfvade;
Utan nytt vin skall man låta uti nya flaskor, och så blifva de både förvarad.
Och ingen, som dricker gammalt vin, begärar straxt nytt; ty han säger: Det gamla är bättre.
Och det begaf sig på en Eftersabbath, att han gick igenom säd; och hans Lärjungar ryckte upp ax, och gnuggade sönder med händerna, och åto.
Då sade somlige af de Phariseer till dem: Hvi gören I det som icke är lofligit göra om Sabbatherna?
Svarade Jesus, och sade till dem: Hafven I icke läsit hvad David gjorde, då han hungrade, och de med honom voro?
Huru han gick in i Guds hus, och tog skådobröden, och åt, och gaf desslikes dem som med honom voro; hvilket ingom lofligit var att äta, utan allenast Prestomen.
Och sade han till dem: Menniskones Son är en Herre, desslikes ock öfver Sabbathen.
Och det begaf sig på en annan Sabbath, att han gick in uti Synagogon, och lärde; och der var en menniska, hvilkens högra hand var borttvinad.
Och de Skriftlärde och Phariseer vaktade på honom, om han någon helbregda gjorde på Sabbathen, att de måtte finna något, der de kunde anklagan före.
Men han förstod deras tankar, och sade till menniskona, som den tvinada handen hade: Statt upp, och gack fram.
Han stod upp, och gick fram.
Då sade Jesus till dem: Jag skall spörja eder: Må man göra väl om Sabbatherna, eller göra illa; hjelpa lifvet, eller förspillat?
Och han såg sig om på dem alla, och sade till menniskona: Räck ut dina hand.
Han ock så gjorde.
Och hans hand vardt honom färdig, såsom den andra.
Men de vordo ursinnige, och talades vid emellan sig, hvad de skulle göra åt Jesus.
Så hände det uti de dagar, att han utgick uppå ett berg till att bedja; och blef der öfver nattena i bönen till Gud.
Och då dager vardt, kallade han sina Lärjungar; och utvalde tolf af dem, hvilka han ock kallade Apostlar.
Simon, den han ock kallade Petrus, och Andreas, hans broder, Jacobus och Johannes, Philippus och Bartholomeus,
Mattheus och Thomas, Jacobus, Alphei son, och Simon, som kallas Zelotes, Och Judas, Jacobs ([son]), och Judas Ischariothes, den ock förrädaren var.
Och han gick neder med dem, och stod på en plats i markene, och hele hopen af hans Lärjungar, och ganska mycket folk utaf allt Judiska landet, och Jerusalem, och ifrå Tyrus och Sidon, som vid hafvet ligga;
Hvilke komne voro, på det de ville höra honom, och varda botade af sina sjukdomar.
Och de, som qvalde voro af de orena andar, vordo helbregda.
Och allt folket for efter att taga på honom; ty af honom gick kraft, som alla botade.
Och han lyfte upp sin ögon öfver sina Lärjungar, och sade: Salige ären I fattige; ty Guds rike hörer eder till.
Salige ären I, som nu hungren; ty I skolen blifva mättade.
Salige ären I, som nu gråten; ty I skolen le.
Salige varden I, då menniskorna hata eder, och afskilja eder, och banna eder, och bortkasta edart namn, såsom det ondt vore, för menniskones Sons skull.
Glädjens och fröjdens på den dagen; ty si, edor lön är mycken i himmelen; sammalunda hafva deras fäder ock gjort Prophetomen.
Men ve eder, som rike ären; ty I hafven edar hugnad.
Ve eder, som mätte ären; ty I skolen hungra.
Ve eder, som nu len; ty I skolen gråta och sörja.
Ve eder, då alla menniskor lofva eder; ty sammalunda hafva ock deras fäder gjort dem falska Prophetomen.
Men eder, som hören, säger jag: Älsker edra ovänner; görer dem godt, som hata eder;
Välsigner dem som eder banna, och beder för dem som eder orätt göra.
Den dig slår på det ena kindbenet, dem håll ock det andra till; och den dig tager mantelen ifrå, honom förhåll icke heller kjortelen.
Hvarjom och enom, som något begärar af dig, honom gif; och af den, som dina ting tager ifrå dig, beds intet igen.
Och såsom I viljen att menniskorna skola göra eder, görer ock I dem sammalunda.
Och om I älsken dem, som eder älska, hvad tack hafven I derföre?
Ty syndarena älska ock dem, af hvilka de älskade varda.
Och om I gören dem godt, som eder godt göra, hvad tack hafven I derföre?
Ty syndarena göra det ock.
Och om I lånen dem, der I hoppens få något igen, hvad tack hafven I derföre?
Ty syndarena låna ock syndarom, på det de skola få lika igen.
Utan heldre älsker edra ovänner, och görer väl, och låner, förhoppandes der intet af; och edor lön skall vara mycken, och I skolen vara dens Högstas barn; ty han är mild emot de otacksamma och onda.
Varer fördenskull barmhertige, såsom edar Fader ock barmhertig är.
Dömer icke så varden I icke dömde; fördömer icke, så varden I icke fördömde; förlåter, så varder eder förlåtet.
Gifver, så varder eder gifvet; ett godt mått, väl stoppadt, skakadt och öfverflödande, skall man gifva uti edart sköt; ty med samma mått, som I mäten, skola andre mäta eder.
Och han sade till dem en liknelse: Kan ock en blinder leda en blindan?
Falla de icke både i gropena?
Lärjungen är icke öfver sin Mästare; men hvar och en är fullkommen, då han är såsom hans Mästare.
Hvad ser du ett grand uti dins broders öga; men en bjelka uti ditt eget öga varder du intet varse?
Eller huru kan du säga till din broder: Broder, håll, jag vill borttaga grandet, som uti ditt öga är; och du ser icke sjelf bjelkan uti ditt öga?
Du skrymtare, tag först bort bjelkan utu ditt öga, och sedan se till att du kan uttaga grandet, som är i dins broders öga.
Ty det är icke godt trä, som gör onda frukt; ej heller ondt trä, som gör goda frukt.
Ty hvart och ett trä varder kändt af sine frukt; ty icke hemtar man heller fikon af törne; ej heller hemtar man vinbär af tistelen.
En god menniska bär godt fram utaf sins hjertas goda fatabur, och en ond menniska bär ondt fram utaf sins hjertas onda fatabur; ty deraf hjertat fullt är, det talar munnen af.
Hvad kallen I mig Herra, Herra; och gören dock icke hvad jag säger eder?
Hvilken som kommer till mig, och hörer min ord, och gör derefter, jag vill låta eder se, hvem han lik är.
Han är lik enom man, som bygger ett hus; hvilken grof djupt, och lade grundvalen på hälleberget; då floden kom, strömmade hon in på huset, och kunde dock intet röra det; ty det var grundadt på hälleberget.
Men den der hörer, och icke gör, han är lik enom man, som byggde sitt hus på jordena, utan grundval; der strömmade floden in på, och straxt föll det; och dess hus fall var stort.
Då han all sin ord uttalat hade för folket, gick han till Capernaum.
Och en höfvitsmans tjenare låg dödssjuk, och han var honom kär.
Då han hörde af Jesu, sände han de äldsta af Judarna till honom, och bad honom att han ville komma, och göra hans tjenare helbregda.
Då de kommo till Jesum, bådo de honom fliteliga, sägande: Han är värd, att du gör honom det;
Ty han hafver vårt folk kärt, och hafver byggt oss Synagogon.
Då gick Jesus med dem.
Och då han icke långt var ifrå huset, sände höfvitsmannen sina vänner till honom, och sade: Herre, gör dig icke omak; ty jag är icke värdig, att du går under mitt tak;
Hvarföre jag ock icke räknade mig sjelfvan värdigan till att komma till dig; utan säg med ett ord, så varder min tjenare helbregda.
Ty jag är ock en man, stadder under härskap, och hafver krigsknektar under mig; och jag säger till den ena: Gack, och han går; och till den andra: Kom, och han kommer; och till min tjenare: Gör det, och han gör så.
Då Jesus detta hörde, förundrade han sig på honom, och vände sig om, och sade till folket, som följde honom: Det säger jag eder, så stora tro hafver jag icke funnit i Israel.
Och de, som utsände voro, gingo hem igen, och funno tjenaren helbregda, som sjuk var.
Så begaf det sig sedan, att han gick uti den staden, som kallas Nain; och med honom gingo månge hans Lärjungar, och mycket folk.
Då han nu kom intill stadsporten, si, då bars der ut en döder, sine moders ende son, och hon var enka; och en stor hop folk af staden gick med henne.
Då Herren såg henne, varkunnade han sig öfver henne, och sade till henne: Gråt icke.
Och han gick till, och tog på bårena; och de, som båro, stadnade.
Då sade han: Jag säger dig, unger man, statt upp.
Och den döde satte sig upp, och begynte tala; och han fick honom hans moder.
Och en räddhåge kom öfver alla, och de prisade Gud, sägande: En stor Prophet är uppkommen ibland oss, och Gud hafver sökt sitt folk.
Och detta ryktet om honom gick ut öfver allt Judiska landet, och all de land deromkring.
Och Johannis lärjungar underviste honom om allt detta.
Och han kallade till sig två af sina lärjungar, och sände dem till Jesum, sägandes: Äst du den som komma skall, eller skole vi vänta någon annan?
Då männerna kommo till honom, sade de: Johannes Döparen sände oss till dig sägandes: Äst du den som komma skall, eller skole vi vänta en annan?
På samma tiden gjorde han många helbregda af sjukdomar och plågor, och onda andar; och gaf mångom blindom syn.
Då svarade Jesus, och sade till dem: Går, och säger Johanni igen, hvad I sett och hört hafven: De blinde se, de halte gå, de spitelske varda rene, de döfve höra, de döde stå upp igen, dem fattigom varder Evangelium predikadt;
Och salig är den som icke förargas på mig.
Och då Johannis sändebåd voro sin väg gångne, begynte Jesus tala till folket om Johanne: Hvad gingen I ut i öknen till att se?
Villen I se en rö, som drifs af vädret?
Villen I se en mennisko, klädd i len kläder?
Si, de som hafva härlig kläder uppå, och lefva i kräslighet, äro i Konungsgårdarna.
Ja, säger jag eder, och mer än en Prophet.
Han är den, derom skrifvet är: Si, jag sänder min Ängel för ditt ansigte, hvilken din väg bereda skall för dig.
Ty jag säger eder, att ibland dem, som af qvinnor födde äro, är ingen större Prophet uppkommen än Johannes Döparen; dock likväl, den der minst är i Guds rike, han är större än han.
Och allt folket, som honom hörde, och de Publicaner, gåfvo Gudi rätt, och läto sig döpa med Johannis döpelse.
Men de Phariseer och de lagkloke föraktade Guds råd emot sig sjelfva, och läto sig intet döpa af honom.
Sedan sade Herren: Vid hvem skall jag dock likna menniskorna af detta slägtet?
Och hvem äro de like?
De äro like vid barn, som sitta på torget, och ropa emot hvarannan, och säga: Vi hafve pipat för eder, och I hafven intet dansat; vi hafve sjungit sorgesång för eder, och I greten intet.
Ty Johannes Döparen kom, och hvarken åt bröd, eller drack vin; och I sägen: Han hafver djefvulen.
Menniskones Son är kommen, äter och dricker; och I sägen: Si, den mannen är en fråssare och vindrinkare, de Publicaners och syndares vän.
Och visdomenom varder rätt gifvet af all sin barn.
Så bad honom en af de Phariseer, att han skulle få sig mat med honom; och han gick uti Phariseens hus, och satt der till bords.
Och si, en qvinna i staden, som hade varit en synderska, då hon förnam att han till bords satt i Phariseens hus, bar hon dit ett glas med smörjelse;
Och stod bakför honom vid hans fötter, gråtandes, och begynte väta hans fötter med tårar, och torkade med sitt hufvudhår; och kysste hans fötter, och smorde dem med smörjelse.
Då den Phariseen, som honom budit hade, såg detta, sade han vid sig sjelf: Vore denne en Prophet, visserliga visste han ho och hurudana denna qvinnan är, som handterar honom; ty hon är en synderska.
Då svarade Jesus, och sade till honom: Simon, jag hafver något säga dig.
Han sade: Mästar, säg.
En man hade två gäldenärar; en var honom skyldig femhundrade penningar, och den andra femtio.
När de icke magt hade att betala, gaf han dem bådom till.
Säg nu, hvilken af dem varder honom mera älskandes?
Svarade Simon, och sade: Jag menar, att den som han gaf mera till.
Då sade han till honom: Rätt dömde du.
Och så vände han sig till qvinnona, och sade till Simon: Ser du denna qvinnona?
Jag gick in i ditt hus; du hafver intet vatten gifvit mig till mina fötter; men hon hafver vätt mina fötter med tårar, och torkat med sitt hufvudhår.
Du hafver icke kysst mig; men hon, sedan jag här ingick, hafver icke låtit af kyssa mina fötter.
Mitt hufvud hafver du icke smort med oljo; men hon hafver smort mina fötter med smörjelse.
Hvarföre säger jag dig: Henne varda många synder förlåtna; ty hon älskade mycket; men den som mindre förlåtes, han älskar mindre.
Sedan sade han till henne: Synderna förlåtas dig.
Då begynte de, som med honom till bords såto, säga vid sig: Ho är denne, som ock synder förlåter?
Då sade han till qvinnona: Din tro hafver frälst dig; gack med frid.
Och det begaf sig derefter, att han vandrade i städer och byar, predikade och förkunnade Evangelium om Guds rike; och de tolf med honom;
Dertill några qvinnor, som han hade helbregda gjort ifrå de onda andar och krankheter, nämliga: Maria, som kallas Magdalena, af hvilka sju djeflar utgångne voro; Och Joanna, Chuse hustru, Herodis fogdes, och Susanna, och många andra, som honom tjente af sina ägodelar.
Då nu mycket folk kom tillhopa, och utaf städerna sökte till honom, talade han genom liknelse:
En sädesman gick ut till att så sina säd; och vid han sådde, föll somt vid vägen, och vardt förtrampadt, och foglarna under himmelen åto det.
Och somt föll på hälleberget, och då det uppgick, förtorkades det; ty det hade ingen vätsko.
Och somt föll ibland törne, och törnen gingo med upp, och förqvafde det.
Och somt föll i goda jord; och det gick upp, och gjorde hundradefald frukt.
Då han detta sade, ropade han: Den der hafver öron till att höra, han höre.
Då frågade honom hans Lärjungar, hurudana denna liknelsen var.
Han sade till dem: Eder är gifvet veta Guds rikes hemlighet, men dem androm genom liknelse; på det att, ändock de se, skola de likväl icke se, och ändock de höra, skola de likväl icke förstå.
Så är nu denna liknelsen.
Säden är Guds ord;
Men de som vid vägen, det äro de som höra; sedan kommer djefvulen, och tager bort ordet utu deras hjerta, att de icke tro skola, och blifva frälste.
Men de som på hälleberget, det äro de som, när de höra, anamma de ordet med glädje, och de hafva inga rötter; de der tro till en tid, och då frestelsen påkommer, falla de derifrå.
Men det som föll ibland törnen, äro de som höra; och gå bort, och varda förqvafde af omsorger, och rikedomar, och lifsens vällust; och bära ingen frukt.
Men det uti goda jord, äro de som höra ordet, och behålla det uti ganska godt hjerta; och bära frukt i tålamod.
Men ingen upptänder ett ljus, och skyler det under något kar, eller sätter under bänken; utan sätter det på ljusastakan, att de, som ingå, skola få se ljuset.
Ty det är intet lönligit, som icke skall varda uppenbart; och intet fördoldt, det icke skall kunnigt varda, och uppkomma skall i ljuset.
Ser fördenskull till, huru I hören; ty den der hafver, honom varder gifvet, och den der intet hafver, det han menar sig hafva, det skall ock tagas ifrå honom.
Så gingo till honom hans moder och hans bröder; och kunde dock icke komma till honom, för folkets skull.
Då vardt honom bådadt, och sagdt: Din moder och dine bröder stå härute, och vilja se dig.
Svarade han, och sade till dem: Min moder och mine bröder äro desse, som höra Guds ord, och görat.
Så begaf det sig på en dag, att han steg uti ett skepp, med sina Lärjungar, och sade till dem: Låt oss fara öfver sjön.
Och de lade utaf.
Sedan, vid de foro öfver, somnade han; och der reste upp ett stort väder på sjön; och de förfylldes, och voro i stor fara.
Så gingo de till, och väckte honom upp, sägande: Mästar, Mästar, vi förgås.
Då stod han upp, och näpste vädret och vattnens våg; och så vände det igen, och blef stilla.
Och han sade till dem: Hvar är edar tro?
Men de fruktade, och förundrade, sägandes emellan sig: Ho må denne vara?
Ty han bjuder både vädrena och vattnena; och de lyda honom.
Och de foro till de Gadareners ängd, hvilken är tvärt öfver Galileen.
Och då han utgången var af skeppet på landet, mötte honom en man utaf staden, hvilken hade haft djefvulen i lång tid; och han hade inga kläder på, ej heller blef i husen, utan i grifter.
Då han såg Jesum, ropade han, och föll ned framför honom, och sade med höga röst: Hvad hafver jag göra med dig, Jesu, dens högstas Guds Son?
Jag beder dig, att du icke qväl mig.
Ty han böd dem orena andanom, att han skulle fara ut af mannenom; ty han hade länge plågat honom; och han vardt bunden i kedjor, och förvarad i fjettrar, och slet sönder banden, och vardt drifven af djefvulen bort i öknen.
Då frågade Jesus honom, och sade: Hvad är ditt namn?
Han sade: Legio; ty månge djeflar voro inkomne i honom.
Och de bådo honom, att han icke skulle bjuda dem fara uti afgrunden.
Men der var en stor svinahjord, som der gick och födde sig på berget.
Då bådo de honom, att han ville tillstädja dem fara in i svinen; och han tillstadde dem det.
Då foro djeflarna utu menniskone, och foro in uti svinen; och hjorden brådstörte sig uti sjön, och fördränkte sig.
Men när de, som vaktade svinen, sågo hvad der skedde, flydde de, och båro tidenden i staden, och på bygdena.
Då gingo de ut, till att se hvad der skedt var, och kommo till Jesum; och funno mannen, der djeflarna utaf farne voro, klädd och vid sin sinne, sittandes vid Jesu fötter; och vordo förfärade.
Och de som det sett hade, förkunnade dem desslikes, huruledes den besatte var helbregda vorden.
Och hele hopen af de Gadareners omliggande bådo honom, att han ville fara ifrå dem; ty dem var en stor räddhåge påkommen.
Då steg han till skepps, och for tillbaka igen.
Men mannen, der djeflarna voro utaf farne, bad honom att han måtte blifva när honom.
Men Jesus sände honom ifrå sig, sägandes: