Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse den 15 Juli 1859 punkten e) är föreskrifvet, ”att när minst två tredjedelar af ett skifteslags delegare, efter jordetalet räknadt, förena sig örn att låta skogsmarken antingen hel och hållen eller till viss del vara oskiftad, i hvilket fall den bör för ett skifte beräknas, sådant må vara tillåtet, dock med vilkor som 12 kap. 1 § 5 mom.
Häremot kunde just icke mycket vara att anmärka, såvida vid tillämpningen af denna föreskrift endast den egentliga skogsmarken ifrågakomrne; men vid nästan hvart enda skifte på Gotland förekomma ibland de inegor, som i skiftet skola ingå, mindre mellan inegorna spridda marker, som äro med skog bevuxna.
Dessa marker äro egentligen afsedda til! beten åt kreaturen, hvarå likväl jordegaren låter skogen uppvexa, emedan jorden å dessa ställen är djupare och af bättre beskaffenhet samt skogsvexten i följd deraf frodigare och tjenligare till byggnadsvirke än å de egentiiga skogarne eller s. k. hedarne, der ringare mulibeläckning på kalkklippan saknar kraft att nära större och gröfre skog, hvilken vanligtvis å sistnämnda ställen är kortvext.
Genom egen erfarenhet har jag mig bekant, att vid tillämpning af högstberörda kungörelse de här omnämnda, mellan inegorna belägna, skogbevexta betesmarker blifva, på jordegarens derom framställda yrkanden och öfverenskommelse, ifrån delningen uteslutna såsom för delegarne, till följd af den bättre skogvexten, af större värde.
Men man kan lätt föreställa sig hvilket menligt inflytande dessa undantag skola utöfva på ett i öfriga egorna verkstäldt skifte.
Icke allenast gränsorna för blifvande inegoskiften få derigenom en i högsta grad oregelbunden form, utan dessa skiften afskära helt och hållet de mellanliggande beteshagarna, som icke sällan tillhöra andra delegare i skifteslaget, hvarigenom det blifver omöjligt att genom odlingar eller inhägnader gifva skiftena en för brukning och afhägnad tjenlig form och de verkställda skiftena, som äro afsedda för beredande af egornas sammandragning och deraf följande lättnad i häfden, åstadkomma derigenom just motsatsen af hvad dermed åsyftas.
På grund häraf och lill förekommande af dessa olägenheter får jag föreslå: att sådana skogbevuxna betesmarker, som äro dugliga till odling, och belägna mellan inegorna samt ligga till hinder för ett reguliert, redigt och be - 492 Motioner t Bonde-Ståndet 1862.
N:o 317. qvåmt skifte, icke måtte, med tillämpning af punkten c) i Kongl. Kungörelsen den 15 Juli 1859, uteslutas från delning och att en rättelse i berörda Kongl. Kungörelse för sådant ändamål måtte vidtagas.
Olaus Svebilius, från Gotland.
Af Olof Nilsson från Westerbottens län, om statsanslag för åtgärder till förekommande af Umeå elfs utskärningar vid Ytterhiske i Ume socken.
Redan från äldre tider har Umeå eif under sitt lopp åstadkommit utskärningar å flere af de ställen af stränderna, der jordmånen varit mera lös.
Utskärningarne hafva dock på intet ställe varit så stora, och de derigenom uppkommande förluster för de invid stränderne boende jordegarne så hardt drabbande, som för Ytterhiske byamän.
Elfven har nemligen vid Ytterhiske by, belägen å norra stranden af densamma och vester om Umeå stad, bortskurit en betydlig del af byns odalåker samt nedfört den nedrasande jorden ned åt Umeå fjord, hvarigenom, förutom den förlust, som drabbat jordegarne, segelleden till Umeå stad årligen uppgrundas, och kan man ej på något sätt beräkna, hvilka följder så väl för ifrågavarande stad, som för Ytterhiske by kunna uppstå af elfvens årligen tilltagande förödelser, om ej kraftiga åtgärder vidtagas för desammas förekommande.
Genom hällne undersökningar så väl af Distrikt-chefen i Norra Väg- och Vattenbyggnads—distriktet, Herr Majoren oell Riddaren C. Adelsköld, som af Häradssynerälten, har blifvit utrönt, alt bästa och billigaste sättet till förekommande af dessa elfvens skärningar vore genom en öfver 2:ne från motsatta stranden utskjutande mindre uddar upptagen kanal samt inlösande och raserande af en invid den ena af dessa uddar varande laxfiskebyggnad, hvarigenom strömfårans yla blefve mer ån dub - Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
493 belt så bred som den nu år och vattnets hastighet följaktligen mycket mindre.
Enligt uppgjordt kostnadsförslag skulle ifrågavarande arbete uppgå till en kostnad af 23,856 R:dr och då Umeå härad ej mäktar af egna medel åstadkomma dessa kostnader samt Ytterhiske by ännu mindre eger tillgångar, så vågar jag vördsamt föreslå: att Rikets Ständer behagade anvisa ett anslag, utan återbetalningsskyldighet, af 23,856 R:dr R:mt för vidtagande af de nödiga befunne åtgärder till förekommande af Umeå elfs utskärningar vid Ytterhiske i Umeå socken af Westerbottens län.
Handlingar, som styrka de förhållanden, jag här ofvan haft äran anföra, jemte karta öfver en del af Umeå eif skola inlemnas till vederbörligt Utskott.
Och som andra orter, dels för kanaler, dels för åars upprensning, tid efter annan blifvit hugnade med anslag, så hoppas man, att Rikets Ständer behjerta de svåra förhållanden, som äro för handen, för denna ofta af missgynnande skördar hemsökta ort.
Olof Nilsson, från Westerbottens län.
Af «J. G. Dahlgren från Calmar län, att prest, som vissa är förvaltat pastoral, må berättigas sådant söka utan föregående pastoralexamen.
Då det synes vara rättvist och billigt att den prestman, åt hvilken det varit anförtrodl, att förestå kyrkoherde-embete eller omhandhafva pastoralvård, jemväl bör vara berättigad att söka pastorat, utan att derföre behöfva aflägga särskild examen, så får jag vördsamt hemställa: 494 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 319. ”att elen prestman, som under vissa år, t. ex. 5, förestått pastors-embete, må vara berättigad söka pastorat, änskönt han icke aflagt den så kallade pastoralexamen.”
Utskott anhålles vördsammast.
Stockholm den 29 November 1062. J. G. Vahlgren, från Calmar län.
Af J. G. Dahlgren från Calmar län, om åtgärder till förekommande af utländska lotterikollektörers och assuransbolags affärsverksamhet i riket.
Utan tvifvel är det allmänt bekant, hurusom en mängd personer i utlandet, isynnerhet i Tyskland, hvilka utgifva sig för lotterikollektörer, oailålligt i vårt land kringsprida falska Iotteriprospekter--eeh -falskt- -lottsedlar och derigenom tillnarra sig ganska betydliga penningebelopp årligen från spellyslna och lättrogna personer.
Men på vissa orter har speiiustan gått vida längre, än på andra, och det är, af helt naturliga skäl, isynnerhet personer med ringa tillgångar, som blifva offer för dessa utländska bedragare.
Mången torde anse, alt denna sak icke står att hjelpa och alt den i och för sig icke har den betydenhet, att
Statsmagternas uppmärksamhet för densamma borde påkallas.
Det förra inkastet anser jag mig tyvärr icke kunna med full tillförsigt besvara; men hvad det sednare beträffar, och då redan af den omständigheten, att massor af fullt frankerade bref med dylika prospekter och lottsedlar alltjemt utspridas i hela landet, är alldeles klart, att rörelsen måste vara ganska lönande, torde ej kunna förnekas, att det vore önskvärd!, om dessa bedrägeriers framgång kunde i någon mån hejdas; och är detta önskvärdt, så förljenar saken också att af Statsmagterna behjertas och öfvervägas.
Det skulle icke vara svårt att ur egen erfarenhet omnämna en mängd personer, som, sig till verklig skada, lemnat sitt förtroende och sina sparpenningar till dessa utländska bedragare; samt huru flere af dem, då de al de offentliggjorda vinstlistorna trott sig hafva erhållit någon betydligare vinst, som skulle försätta dem i en oberoende lefnadsställ - Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
495 ning, efter att förgäfves någon tid hafva inväntat dennas ankomst, sjelfva med dryga kostnader begifvit sig till utlandet, och försl der blifvit förvissade, att alltsammans varit ett skändligt bedrägeri.
Jag har redan nämnt, alt jag icke anser mig ega nog erfarenhet att angifva sättet, huru dessa bedröfliga missförhållanden lämpligast borde afhjelpas.
Endast förslagsvis skulle jag vilja hemställa att, såvida dessa utländska lotterispel icke kunna alldeles förbjudas, en eller flera för soliditet och redbarhet kände, inom landet boende Svenske män erhölle uteslutande rätt att i vårt land kringsända utländska lotteriprospekter och försälja utländska lotterisedlar, hvilka män då äfven borde vara ansvarige för att allmänheten blefvo med fullkomlig redbarhet behandlad; elier ock att åt en person uppdrogs, att noggrannt följa lotteriväsendet utomlands och för den Svenska allmänheten gifva tillkänna, hvilka Kollectörsfirmor vore alt anse såsom redbara och solida, hvilka lotterier erbjöde de bästa fördelarne för de spelande o. s. v. Men om j ig sjelf icke i delta hänseende lyckas föreslå ett fullt verkande medel emot det ifrågavarande missförhållandet, torde härtill erforderlig förmåga nog stå att linna inom vederbörande Utskott eller ock inom Kongl, Maj:ts regering; och önskar jag derföre, att saken af dem mätte väl behjcrtas och föranleda till verksamma åtgärder.
Likaledes är bekant, huru åtskilliga utländska försäkringsbolag, som äro fullkomligt insolventa, bär i vårt land länge meddelat och fortfarande meddela hvarjehanda försäkringar.
Att äfven dessa bedrägerier måtte hämmas, utgör min och Heras lifliga önskan.
På grund af hvad nu i största korthet och högst ofullständigt är anfördl, får jag föreslå: ali Rikets Ständer måtte ingå till Kongl. Maj.t med underdånig anhållan om vidtagande af sådane åtgärder, som kunna verka till hämmande af utländska lolterikollektörers och utländska assuransbolags bedrägliga affärsverksamhet uti Sverige.
Slockholm den “29 November 1862. J. G. Dahlgren, från Calmar län. 496 Motioner i Bonde-Ståndet 1862, N:o 320.
Af C. J. Johansson från Östergötlands län, om anslag till fullbordande af Kinda båtled medelst kanalisering af Stängda från sjön Rengen lill Linköpings hamn.
Långt innan Göta kanal påbörjades, hade fråga uppstått att från norra ändan af sjön Rengen, ungefär 1mil från Linköping, anlägga en kanal till Roxen och vidare till Östersjön samt, i sammanhang dermed, öppna en båtled genom de med hvarandra sammanhängande sjöarne Jernlunden, Åsunden, Erlangen, Juttern och Krön, hvilka sträcka sig från Rengen lill trakten af Wimmerby.
Den del af denna kanalsträckning, sorn skulle sammanbinda Roxen med Östersjön, har genom Göta kanals anläggning redan i 30 år varit trafikerad.
Den öfriga sträckningen är deremot ännu ofullbordad, ehuru mera än eli sekel förflutit, hvarunder, med större och mindre mellantider, denna fråga blifvit bearbetad.
Sålunda bildade sig redan år 1801 ett af Kongl. Maj:t den 2 Juni nämnde år oklrojeradt bolag för ifrågavarande kanalarbetes utförande.
Genom delta bolags försorg blefvo ock 2:ne slussar af trä anlagda, den ena emellan sjöarne Jernlunden och öfre Rengen, den andra emellan sjö— arne öfre och nedre Rengen.
Arbetet förfelades dock samt afstadnade i brist på penningar och nödig erfarenhet i kanalbyggnadskonsten.
Göta kanal börjat anläggas, lät Grefve von Platen på 1820-talet verkställa en fullständig undersökning och plan för byggande af den ifrågavarande kanalsträckningen, hvilken fått benämningen Kinda kanal.
Att Grefve von Platen ansåg denna kanal, i fall den komme till utförande, blifva af utomordentlig vigt icke blott för den vidsträckta ort, kanal- och båtleden skulle genomlöpa, utan ock för Göta kanal, är allmänt kändt.
Det stora gagnet af denna kommunikationsled är ock lätt alt inse, om man besinnar, att densamma genom Stångån skulle utmynna i sjön Roxen och sålunda blifva en bikanal till Göta kanal samt, i förening med ofvannämnda sjöar, utgöra en sträcka af omkring 10 mils längd, eller mera än hela Östgöta-linien af Göta kanal.
Men Grefve von Platen gick bort, innan han fick se Göta kanal fullbordad, och de närmast efter hans död följande åren voro icke gynnsamma för utvidgning af hans storverk.
Kinda kanal- och båtled ånyo med allvar å bane och det med den framgång, att en icke obetydlig del deraf, omkring 5 mil, eller båtleden genom sjöarne Åsunden, Jernlunden samt öfre och nedre Rengen, sedan hösten 1861 varit öppnad för allmänna trafiken.
Sedan Rikets Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 320. 497 Rikets Ständer vid 1854 års riksdag beviljat strandegarne kring nämnda sjöar ett lån, stort 1G0,000 R:dr B:ko eller 240,000 R:dr Runt, för nämnda sjöars sänkning, med skyldighet alt, enligt en af Friherre De Geer uppgjord plan, utföra arbetet sä, att en oafbruten båtled genom oell mellan dessa sjöar tillvägabragtes, blef delta, i förhållande lill slrandegarnes tillgångar, högst betydliga arbete, år 1855 påbörjadt, och, efter sju års arbete, med en kostnad af omkring 520,000 R:dr (deraf Staten såsom lån anvisat tillhopa 590,000 R:dr), sistlidet år så fullbordadt alt, såsom nyss är nämndt, båtleden då kunde öppnas för allmänna trafiken.
Den redan vunna erfarenheten om denna trafik har ådagalagt det oalvisliga behofvet af arbetets fortsättande från sjön Rengen lill Roxen.
Det är nemligen först sedan detta arbete blifvit fullbordadt, sorn den nu öppnade båtleden, på hvilken redan en mindre ångbåt med stor fördel under innevarande år gjort reguliera turer, kan erhålla sin egentliga vigt och betydelse för denna vidsträckta och på kommunikationer vanlottade ort.
Man måste nemligen besinna, att de tunga varor, förnämligast beslående af skogsprodukter, spanmål och viktualier, som orten har att afsätta, äfven om de sjöledes ankomma till sjön Renger.s norra strand, icke kunna utan allt för stora omlastnings- och transportkostnader derifrån landvågen forslas till närmaste afsättningsort, Linköping.
Rehofvet af detta arbetes snara utförande har ock alltmera börjat inses, ej mindre inom sjelfva orten än äfven af vederbörande myndigheter.
Till följd deraf hafva ock noggranna undersökningar och kostnadsförslager blifvit uppgjorda, utvisande alt lämpligaste sättet att vinna det åsyftade målet vore alt, med begagnande af Stångåns valten från Rengen till Roxen, förbi vattenfallen i nämnda å anlägga slussar samt i öfrigt upprensa och göra ån segelbar.
Kostnaden härför har blifvit beräknad till 1,315,000 R;dr Runt.
Sedan Konungens Befallningshafvande i Östergötlands län, med öfverlemnande af det uppgjorda förslaget, uti underdånig skrifvelse af den 15 sisllidne Augusti hos Kongl. Maj:t förordat en af Kinda båtleds bolags direktion gjord anhållan, att Kongl, Majit måtte täckas hos Rikets Höglofliga Ständer utverka nödigt anslag för arbetets utförande, behagade Kongl. Majit kort derefter anbefalla Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader att, vid upprättandet af Styrelsens generalförslag öfver de allmänna våg- och valtenbyggnads-arbeten, lill hvilkas utförande statsunderstöd erfordras, taga den ifrågavarande anläggningen under öfvervägande; och har Styrelsen uti berörda generalförslag tillkännagifva, att
Styrelsen delade ”sökandenas åsigt om vigsten af alt den inuti landet redan bildade farleden blir utsträckt såsom oafbruten ”vattenväg till Linköping, och således sättes i förening med hafvet genom Göta ka”nal.
” Styrelsen yttrar vidare: ”Den del af Östergötland, hvarest Kinda båtled fram”går, är dessutom, lill följd af läge och naturförhållanden, mindre lämplig för jern”vägsanläggning.
Visserligen är en värdefull förbättring i ortens kommunikations Bih. till B.
Brot. 1862 & 1863. 11 Sami. 4 Afd. 63 498 Motioner i Bonde- Ståndet 1862.
N:o 820. ”anstalter åvägabringad genom den förutnämnda redan verkställda vattenleden; men ”för att åstadkomma fullständig lättnad i transporterna, bör densamma likväl först ”och främst förenas med sjön Roxen, och den kan sedermera i framtiden utsträckas ”i söder till Wimmerby.
Enligt Styrelsens underdåniga åsigt bör den nu ifrågavarande norra utsträckningen, eller förbindelsen mellan sjöarne Rengen och Roxen, ”företrädesvis anläggas; och enär Kinda båtleds- och sjösänkningsbolag, hvilket före ”detta erhållit^ Eders Kongl. Maj:ts nådiga stadfästelse, nu ställt sig i spetsen för utförandet samt begärt att Eders Kongl. Majits
Befallningshafvande i Östergötlands län ”skulle inför Eders Kongl.
Majit göra underdånig framställning alf, för så vidt icke ”Statens stambana erhåller sådan sträckning alt densamma kommer att beröra den ”nuvarande Kinda båtled, Eders Kongl. Majit måtte nådigst till Rikets nu samman”trädande Ständer allåta Proposition om nödiga medels anvisande till båtleds anläggning mellan norra ändan af sjön Rengen och Linköpings hamn; så, och då delta ”bolag borde öfvertaga arbetets utförande, har Styrelsen, fastän aktieteekningslista icke ”blifvit ansökningshandlingarne bifogad, ansett sig kunna antaga alt, om bidrag varner vid instundande riksmöte till anläggningen afsatt, densamma skall under stats— ”regleringsperioden varda påbörjad; och får Styrelsen derför, samt emedan ortens menighet samfäldt deltagit i Kinda båtleds verkställande, i underdånighet” (biand förita klassens arbeten) ”anteckna fidelar af den till utsträckningen beräknade surn”man, eller 875,300 Ridr.”
För att vidare ådagalägga vigten af ifrågavarande arbete, torde här böra återgifvas följande omdöme af Herr Friherre De Geer, som uppgjorde första förslaget till arbetets utförande.
Efter att hafva uppgifvit kostnaden för anläggningen, yttrar han: ”Detta är visserligen en stor summa, men jemföres den med hvad en jernväg af ”samma längd skulle kosta, så uppgår den icke til! en tredjedel deraf.
I afseende ”på nyttan för orten, som i allmänhet har tunga och skrymmande varor alt afsätta, ”synes kanal-leden, som sätter hvarje punkt af de vidt utgrenade sjöarnes stränder i ”direkt beröring med afsättningsort, böra föredragas framför en jernväg, som skulle ”beröra jemförelsevis få punkter, och å hvilken transportkostnaden skulle blifva be— ”tydligt större än å kanal-leden.” Likaså har Jernvägs-kommiltéen, i fråga om östra stambanans riglning, uti icke ringa män grundat sin åsigt om dess läge på den förutsättningen, att Kinda kanal skulle komma lill utförande.
Efter alt hafva anfört några andra skäl mot stambanans förläggande öster om sjön Sommen, yttrar Kommitléen i sitt betänkande, pag. 79: ”Kommittéen har dessutom, i afseende på denna fråga tagit i betraktande, att ”förslag redan är uppgjordt lill en för jemförelsevis ringa kostnad, i förening med ”pågående sjösänknings-arbelen, ulförbar sammanhängande vattenkommunikation från ”Linköping genom sjöarne Rengen, Jernlunden, Åsunden, Jutlern och Krön ända till ”Wimmerby, äfvensom från Åsunden lill Östersjön vid Gamleby, medelst hvilken se - Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
499 ”gelled midten af landet emellan östra stambanan och Östersjön kan erhålla en lika ”behöflig, som för denna orts produkter af hufvudsakligast trävaror beqväm och billig ”kommunikation med slättlandet, Göta kanal och äfven hafvet.” samt pag. 12 f: ”Då dessutom fråga är om den så kallade Kinda kanals bringande till verkställighet. och Wimmerby samt trakten deromkring, med en jemförelsevis ringa ”kostnad, derigenom kan erhålla en särdeles billig kommunikation till Göta kanal, ”samt möjligen älven genom Gamlebyviken till Östersjön, så minskas äfven bebofvet ”af en jernväg från denna trakt till Westervik.”
Vidare har Herr Öfversten, Friherre Ericson, i anledning af den nu i år verkställda undersökningen om jernvägens förläggande öster om sjön Sommen, yttrat: ”Den genom enskilda bidrag bekostade, nu utförda undersökningen bar haft ”det goda med sig, att den vigtiga frågan om östra stambanans rätta läge blifvit ”närmare utredd, och, hvad som i en nära framtid för sydöstra Östergötland och ”norra delen af Calmar län är af synnerlig vigt, frågan om en kanal-anläggning ”mellan Linköping och sjön Rengen, med utsträckning genom sjöarne Jernlunden, ”Åsunden, Juttern och Krön till inemot Wimmerby, måste genom jernvägsfrågans ”utredning framträda med ökadt intresse; ty den redan vidgjorda och icke obetydligt ”påkostade kommunikationsleden längs sistnämnda sjöar, bör på ett eller annat sätt ”få sin utsträckning till Linköping, der på samma gång segelleden på Roxen och ”Göta kanal samt en station på östra stambanan, sedan denna kommit till stånd, anträffas.
De orter, som öster om Sommen kunnat vänta sig fördelar af östra stambanans anläggning i denna rigtning, böra, med afseende å dessa bygders tunga produkter, vara mera betjenta med en ändamålsenlig kanalisering af ofvannämnde vattendrag fram till Linköping, än med jernväg, som endast delvis kominer dem ”till godo."
Af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof finner man ock, att Kongl. Majit ansett anläggningen af Kinda kanal vara af synnerlig vigt, enär utaf den mängd arbeten, som förordas i Väg- och Vattenbyggnads-styrelsens ofvan omförmälda general-förslag, endast 2:ne kanal-anläggningar blifvit af Kongl. Majit föreslagna att erhålla stats-understöd, nemligen segelleden från Hattefura hamn vid Wenern till sjön Stora Lee i Elfsborgs län samt den ofvannämnda Kinda-kanalen, eller sammanbindningen af Kinda båtled med sjön Roxen.
Det statsbidrag Kongl. Majit behagat föreslå Rikets Ständer för dessa båda arbeten är dock så ringa, åtminstone hvad angår anläggningen af Kinda kanal, att all tanke på delta arbetes utförande måste öfvergifvas, derest icke Rikets Ständer skulle behaga på ett mera verksamt sätt understödja detsamma.
Majit har nemligen, på sätt den nådiga Propositionen (pag.
55) innehåller, endast alternativt föreslagit alt, derest icke vederbörande inom 1863 års utgång i behörig ordning afslutat kontrakt om utförande af arbetet för segelleden emellan Hattefura och sjön Stora Lee, 500 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N;o 320. den för delta arbete under denna statsregleringsperiod afsedda lånesumma af 450,000 R:dr skulle få användas såsom län för utförande af Kinda kanal, derför arbetskostnaden syntes påkalla statsbidragets fördelande på 2:ne statsregleringsperioder.
Granskar man närmare innehållet af Kongl. Majrts ifrågavarande nådiga Proposition, så kan man dervid icke undgå alt finna, att de på Sjette Hufvudliteln föreslagna statsbidrag tili produktiva arbeten äro ytterst knappt tilltagna.
Väl är det lätt att inse att, då Staten i så många andra riglningar tarfvar stora anslagssummor, lillgångarne måste blifva bardt anlitade; men då man af ifrågavarande nådiga Proposition derjemte iuhemtar, att Rikets Ständers
Dank eger ett behållet öfverskott af icke mindre än 6 millioner R:dr. hvilket icke tagits i beräkning för de uti den nådiga Propositionen föreslagna statsutgifter, torde man kunna hysa den säkra förhoppning, att tillgångar skola kunna beredas äfven för andra produktiva arbeten, än anläggningen af Statens jernvägar, hvilka, enligt hvad föregående Rikets Ständer antagit, förnämligast böra byggas med uppiånta medel, så att icke ensamt samtiden får vidkännas kostnaden för deras utförande.
Jag vågar oek föreställa mig alt, så vida jernvägarne skola erhålla tillräcklig trafik, måste landet samtidigt upparbetas äfven i andra orter än dem, der jernvägarne blifva förlagde.
Ty ett ensidigt bearbetande af endast jernvägar genom de delar af landet, som dermed kunna gynnas, kan icke annat än blifva skadligt för rådane af naturen mindre väl lottade trakter, som icke ega tillräckliga medel att sjelfva utföra stora kommunikations-anläggningar, men som med bidrag af Staten kunna tillvägabringa nödiga förbättringar i de af naturen anvisade farlederna.
Då jag, på sätt nyss blifvit antydl, hyser deri förhoppning, att Rikets Ständer icke uteslutande skola använda de för handen varande lillgångarne att dermed bygga jernvägar, utan ock komma att reservera några betydligare belopp för åstadkommande af andra kommunikationer i det inre af landet, bör jag derjemte lästa uppmärksamhet derpå att, enligt hvad under en längre tid varit vanligt, Rikets Sländer för understöd till väganläggningar och kanaler plägat bevilja minst g:delar af arbetskostnaden alt utgå, icke, såsom i Kongl. Maj:ls nådiga Proposition i förevarande fall är föreslaget, i form af län, utan såsom anslag utan återbetaluingsskyldighet, emot det att de bolag eller myndigheter, som åtaga sig arbetets utförande, förbinda sig bekosta återstoden.
Det är ock endast på sådant sätt det kan blifva möjligt att för dylika arbeten bilda bolag, enär erfarenheten visat, att aktie-egarne, i anseende till arbetenas dyrhet och den långa arbetstiden, icke kunna på flera år påräkna någon ränta på sina i sådana företag nedlagda penningar.