Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
E n d a g a t t icke förgätas, d å en af dess d ö t t r a r, h v i l k e n mest af a l l a gjort d e t s v e n s k a n a m n e t k ä n d t och ä r a d t, den h v a r s eget t r ä n g d e så l å n g t som civilisationen n å d d e, l i k t en solstråle, öfverallt v ä r m a n d e m ä n n i s k o h j ä r t a n — en d a g d å en af v å r a e g n a n o r d i s k a k v i n n o r h a n n h ö j d p n n k t e n af den u t m ä r k e l s e denna värld kunde skänka henne.
Såsom k o n s t n ä r f ö r e m i l för den mest en- t u s i a s t i s k a b e u n d r a n och h y l l n i n g från a l l a folk, a l l a klasser, v a r det icke m i n d r e genom sin storslagna, djupt a n l a g d a k a r a k t ä r än genom sin g e n i a l i s k a begåfning som Jenny Lind-Goldschmidt blef en a l l e n a s t å e n d e före- teelse i v å r t å r h u n d r a d e, p å h v a r s musik och k u l t u r l i f hennes inspiration, u t p r ä g l a d e individualitet och s t ä r k a n d e inflytande otvif- velaktigt t r y c k t e sin s t ä m p e l.
H o n a n s å g s vid den t i d p u n k t, n ä r hon l ä m - n a d e scenen, s t å p å t i n n a r n a af sitt r y k t e, men hennes p o p u l a r i t e t ö k a d e s ä n mera u n d e r de följande å r e n, d å hon u t e s l u t a n d e u p p t r ä d d e p å konserter, ä g n a n d e sin m u s i k a l i s k a verk- s a m h e t företrädesvis åt k l a s s i s k a m ä s t e r v e r k i den s t r ä n g a r e stilen, oratorior, messor o. s. v. D e t blef E n g l a n d förbehållet a t t u n d e r fru G o l d s c h m i d t s senare lefnadsperiod få mot- t a g a h e n n e såsom en m e d l e m af sina b ä s t a k r e t s a r och a t t införlifva hennes familj med sina egna.
M e d u n d a n t a g af s t u n d o m åter- k o m m a n d e resor p å kontinenten, t i l l b r a g t e hon sina sista år, h u f v u d s a k l i g e n delad mellan L o n d o n - h e m m e t och sin egendom i M a l v e r n: Wynd ' s Point.
L y c k l i g i sitt ä k t e n s k a p med en m a n, som fullständigt m o t s v a r a d e hennes fordringar, blef hon m e d e l p u n k t e n för ett fullt, r i k t lif, ej blott b l a n d sina n ä r m a s t e, b l a n d b a r n och b a r n b a r n, u t a n äfven inom vida c i r k l a r, s t ä n d i g t u p p b u r e n och omgifven af bevis p å den a k t n i n g, k ä r l e k och hängifven- het hon ingaf och a l d r i g t r ö t t n a n d e i sina bemödanden att lindra lidandet, hvarhelst det mötte.
Lifiorsäkrinffsbol.
New-York I I Lif räntor T r i u m f e r och u t m ä r k e l s e r i hvarje form h a d e hon v u n n i t p å sin g l ä n s a n d e b a n a, m e n det o t v ä t y d i g a s t e vittnesbörd om det v ä r d e, som fastades vid hennes snille och ä d l a, o v a n l i g a personlighet, b a r E n g l a n d n u gifvit, genom a t t — e t t e n a s t å e n d e u n d a n t a g — ö p p n a s i t t eget n a t i o n e l l a P a n t h e o n för a t t d ä r bereda en p l a t s å t den illustra s v e n s k a sångerskan.
Den 2 maj 1893 uppsattes en begäran om till- stånd att i Westminster Abbey få placera ett minnes- märke öfver Jenny Lind-Goldschmidt, i skepnad af en porträtt-medaljong.
Petitionen var under- tecknad af: hertigen af Edinburgh, prinsen och prinsessan Christian af Schlesvig-Holstein, rikskans- leren lord Herschell, talmannen i underhuset the Hon.
Peel, hertigarne af Devonshire och Westmin- ster, lord Salisbury jämte ett antal öfriga pärer och offentligt bekanta herrar och damer, tillsam- mans 62.
I detta aktstycke heter det: » Hennes godhet mot behöfvande var outtömlig och hennes lif ett exem- pel för kristliga dygder, hvilket på båda sidor om Atlanten kom hennes systrar att blicka upp till henne som till ett ideal.
I sin konst leddes hon af de renaste motiv.
Sina stora gåfvor be- traktade hon såsom anförtrodt gods, det hon var pliktig att använda för att lyfta och lyckliggöra sina likar, och den ingifvelse hon hämtade ur sin fasta öfvertygelse därom, väckte gensvar hos tu- senden, för hvilka hennes besjälade sång blef en uppenbarelse och väckelse till högre lif. » Sedan dekanen Bradley afgifvit sitt tillstyrkande af förslaget, utsågs i det så kallade Poefs Corner, som bildar södra korsgången i Westminster Abbey, plats för minnesvården, omedelbart öfver bysterna af the Earl of Carlisle ' s barn och under den i ögat fallande statyn af Handel, hvars verk fru Goldschmidt förstod och återgaf med en fulländ- ning som ingen.
Dagen för invigningen hade nu randats och denna skulle äga rum klockan half tolf förmidd- dagen.
Redan en kvart före elfva syntes allmänheten vid hufvudingången bereda sig tillträde och utan- för sidokapellet åt floden till grupper af dem, som genom biljetter blifvit särskildt inbjudna.
Man tröstade sig under en 10 minuters väntan med att studera parlamentshusets rika arkitektur — om- växlande med fragmentariskt hviskande.
Slutligen öppnades först gallerporten, så dörren.
Man trädde in och sökte sig fram, mellan lederna af Englands odödliga, till P o e f s Corner, där snart hvarje plats var besatt.
På första bänken satt hr Otto Gold- schmidt med familj: mr Walter Goldschmidt, hans till 8, 10, 12, 14, 16 Tillg.
1 8 9 3 1R oZ hpi&gt; nn nlrlf&gt;r Lifräntefond kr.
513,064,511, 46,216,974
IDUN 142 son, döpt till Avrell Walter Lind; mrs Raymond Maude (hvars namn är Jenny), hennes man, mr Raymond M a.
d e och deras tre barn: Victor Fran cis — (till hvilken prinsessan Christian och Canon Snott Holland stått faddrar) — Ewendolyne Lind och Charles samt kapten Ernest Goldschmidt.
Kyrkans skepp och olika gångar voro fyllda så långt ögat kunde se, och orgelns toner började sakta brusa från det stora templets hvalf.
Att det engelska konungahuset, inom hvilket — att börja med drottningen — fru Lind-Goldschmidt räknade flere personliga vänner, skulle vid detta tillfälle blifva representeradt, visste man redan, liksom att prinsen af Wales endast genom de pågående festligheterna i Coburg hindrades från att vara närvarande.
Snart anlände de väntade furstliga och alla reste sig.
Åtföljd af sin gemål, prins Christian, och äldsta dotter, prinsessan Victoria, inträdde prinsessan Helena (drottningens tredje dotter) — ledsagad af dekanen till fåtöljerna, som blifvit ordnade i half båge längst fram i kapellet.
Sedan hon utbytt några ord och » skakat hand » med hr Goldschmidt samt med de förenade rikenas sändebud, hr Åker- man, och därefter intagit sin plats, började cere- monien.
Efter en bön, den församlingen åhörde alltjämt stående, förde dekanen prinsessan till väggen med de många monumenten.
Hon vidrörde lätt ett snöre, det hvita täckelset föll — och den uttrycks- fulla, energiska, men på samma gång milda pro- filen log emot oss från den bländande marmorn.
Medaljongen, af Birch, — afslutad kort före skulptörens död — är smakfull i sin enkelhet och ytterst förtjänstfullt utförd, tnskriptionen pä ban- det kring lyran, under porträttet, innehåller endast: Jenny Lind-Goldschmidt, born oct.
6 1820.
— died nov.
2 1887.
— Prinsessan betraktade, rörd, under några ögonblick dragen af den vän, hon skattat så högt, hvarpå hon återvände till sin fåtölj och dekanen med klar, välljudande stämma och sär deles imponerande tonvikt yttrade: Jag får här- med tillkännagifva, att minnesvården öfver rmme Jenny Lind Goldschmidt nu är införlifvad med monumenten i denna kyrka, Westminster Abbey.
Ännu en kort bön, hvarefter, till orgelns ackom- pagnement, en korgosses skära och poetiska stämma började sopran-arian ur Händels Messias, den aria fru Goldschmidt älskade så varmt och tolkade med sådant mästerskap och hvars inledningsord: » I know that my Redeemer liveth », skrifna i guld, läsas kring öfre kanten af porträttmedaljongen.
Sedan därefter den sköna trion ä capella » Lyft ditt öga » — ur Mendelssohn ' s och Hauptmann ' s Elias — blifvit sjungen, utfördes på orgeln tvänne fina, spirituella nummer ur Oratoriet Ruth, kom- poneradt för Hereford musikfest 1867 af Otto Goldschmidt, Mendelssohn ' s och Hauptmann ' s elev och grundläggare af the Bach Choir, som han på ett öfverlägset sätt ledde och därvid m:me Lind Goldschmidt medverkade.
» Pastoralen » hade förklingat och efterträddes af » Choralen », åt hvars mjuka öfvergångar den ut- märkta orgelspelaren gjorde full rättvisa.
In i den härliga byggnaden strömmade dagern förmildrad genom de praktfulla brokiga fönstren.
Musiken ljöd sakta som suset af vingar och allt var så stilla.
Så tystnade orgeln, dekanen uttalade väl.
signeisen och den högtidliga ceremonien, som på äbörarne gjort ett mäktigt intryck, var öfver.
Ett vältaligt telegram från konung Oscar till prinsessan Christian vittnade om det intresse, hvarmed han mottagit underrättelsen om dagens betydelsefulla festlighet.
A l l a klasser s y n a s h ä r gilla och d e l t a g a i h y l l n i n g e n; inom pressen öfverbjuder mau h v a t a n d r a i a k t n i n g s f u l l a och finkänsligt sym- p a t i s k a k o m m e n t a r i e r och en af de mest f r a m s t å e n d e m e d l e m m a r n e af e n g e l s k a k y r k a n y t t r a r, i ett bref af den 2 4 a p r i l: » D e t ä r mig en verkligt t r ö s t a n d e t a n k e i a t t veta hennes n a m n n u för alltid b e v a r a d t å t v å r t folks b l i c k a r i v a r a k t i g t ä r e m i n n e, i n r y m d t p å den heligaste g r u u d E n g l a n d äger. » F ö r hvarje ä k t a s v e n s k t sinue m å s t e det j u äfven v a r a en glädje a t t h ö r a d e t E n g - l a n d s stoltaste, v ö r d n a d s v ä r d a s t e tempel s k ä n k t en e r k ä n n a n d e t s g ä r d å t v å r e m i n e n t a l a n d s - m a n i n n a, den oförliknelige k o n s t n ä r e n, den oegennyttiga, ä l s k l i g a k v i n n a n — hon som p å en g å n g v a r en b a r m h ä r t i g h e t e n s ä n g e l och en d r o t t n i n g i sångens r i k e.
L o n d o n den 2 5 a p r i l 1 8 9 4.
Olivia Frigelius.
Som hinder mött för romanbilagans utsändande med detta nummer, komma i stället tvänne romanark att åtfölja nästa veckas Idun.
1894 Vasateaterns senaste program har både hunnit upptagas och nedläggas, sedan Idun senast utkom, hvarför vi kunna fatta oss därom helt kort.
Dess hufvudsakliga dragning var afsedd att utgöras af en vårrevy, benämd » En séance vid Saltsjöbaden », i hvilken på vanlig revymetod framfördes en del personager och typer, som i mer eller mindre fyn- diga kupletter gåfvo en öfversikt af hufvudstadens dagskrönika.
Man fick där se den stackars mal- träterade fröken Helga And (Helgeandsholmen), Charleys tant, Vasantasena och Samoa- öfver- domaren Cedercrantz m. fl.
populära och impopu- lära företeelser.
Anrättningen i sin helhet var emellertid icke skickligare lagad och serverad, än att publiken efter några få kvällar tröttnade och uteblef.
Men den energiska direktionen sitter nog inne med bättre trumf på handen.
Sista kammarmusiksoarén för innevarande säsong gafs i måndags och slöt sig på ett värdigt sätt till sina föregångare.
Programmet var denna gång uteslutande nordiskt, i det att detsamma upptog en stråkkvartett (g-moll) af svensken Knut Andersson, trenne fantasistycken af dansken P.
E. Lange-MiUler och en stråkoktett (a-dur) af norr mannen Joh.
Svendsen.
Anderssons musikkvartett vittnar om en ej vanlig begåfning.
Ännu något sökande, torde den unge tonsättaren, sedan han kommit till mera klarhet i formen, kunna åstad- * Festmiddag i husfuillsskola.
Såsom för komma både värdefulla och bestående arbeten.
lduns läsarinnor förut torde vara bekant, upplät Kvartetten, som i utförandet företedde ej så få professorskan A. Retsius för ett par år sedan en svårigheter, erhöll på det hela taget en god tolk- ning.
Följde så Lange-Mullers förtjusande fantasi- af henne med ett anslag af 5,000 kr.
från stiftel- sen Lars Hiertas minne och sedan med stora till- stycken på violin och piano, förträffligt utförda Dessa melodiösa skott af fru Retzius inrättad och upprätthållen af hrr Aulin och Stenhammar.
matlagningsskola i huset n:o 22 Hamngatan till små kompositioner förtjäna synnerlig uppmärk- undervisning i huslig ekonomi vid Högre lärarinne- samhet från musikidkares sida.
Sist å program- seminariet och Normalskolan och anslog hon den met stod aftonens hufvudnummer, Joh.
Svendsens under åren 1892 — 93 tillfälligtvis uppkomna vinsten stråkoktett, ett alltigenom genialiskt arbete, visser- af skolans verksamhet, utgörande omkring 1,300 ligen hörande till tonsättarens första, men redan kr.
Då det sedan ansågs här visande mästaren.
Första satsen utgöres af lämpligare att upprätta en hushållsskola särskildt ett lifligt och käckt allegro, den andra ett synner- för läroverkets räkning, skänkte fru Retzius 1,500 ligen pikant scherzo, slutande med ett halsbrytande kr.
till anskaffande af inventarier till den samma.
pizzicato i alla stämmorna, den tredje ett ovan- Initiativet till denna seminariets hushållsskola, på ligt melodiskt andante af särdeles anslående art grund af hvilket direktionen hos k. m:t kunnat och den fjärde en final, som kanske ej fullt går begära och af riksdagen erhållit medel för ytter- upp emot de föregående satserna, men dock har ligare främjande af undervisningen i huslig eko-, både tillräckligt lif och genialitet för att hålla intres- nomi, tillkommer alltså fru Retzius, som äfven set uppe till slutet.
Utförandet af denna oktett, hvarvid biträde ' lämnades af prof. Xeruda samt hrr senare främjat dess utveckling.
C. Sandqoist, E. Sundqvist, H. Aljetn och R.
Med anledning däraf var fru Retzius här om Ohlsson, var helt enkelt briljant.
Det lifliga bifall dagen inbjuden till middag i seminariets hushålls- som följde härpå, gälde säkerligen dock ej endast skola, där ledamöter af direktionen och lärarkolle detta utförande, utan utgjorde nog lika mycket giet till ett antal af inemot 20 församlats.
Fru ett tack till den Aulinska kvartetten för de synner- Retzius ' skål föreslogs af direktionens ordförande, ligen angenäma musikstunder, den genom dessa justitierådet Claeson.
Fru Retzius tackade enkelt soaréer beredt hufvudstadens musikälskande all- och varmt för skålen.
Vikten af en god matlag- mänhet.
lagning besjöngs sedan af lektor Zachrisson i skämtsamma vers.
Det bör särskildt antecknas, Musikföreningen gifver sin trettiosjunde konsert att så väl matlagning som uppassning vid den hemtrefliga middagen på ett fullt tillfredsställande tisdagen den 8 maj i Musikaliska akademien efter ett program, som med ett undantag, upptager sätt bestreds af hushållsskolans lärjungar.
verk, hvilka i bufvudstaden aldrig varit utförda, nämligen: Ouverture till Shakespeäres » King Lear » (op. 4) af Berlioz: » Aus Traunsee », för barytonsolo med fruntimmerskör och stråkorkester, af den i Ham- burg bosatte tonsättaren Thieriot: samt Davids 115 psalm af J.
E. Hartmann.
Denne sist- Kungl.
operan återupptog i fredags Rizets popu- nämnde, hvars arbeten äro i Stockholm föga kända, lära opera » Carmen », hvilken gafs för nära ut- anses i Danmark som den främste af de i egent- såldt hus och under lifligt bifall.
Operan gick ltg mening nationelle tonsättarne.
Vidare utföras också på det hela taget mycket bra under hr Mendelssohns berömda symfonikantat.
» Lofsång » Hennebergs anförande.
Några ändringar i regien (op. 52), ett verk från hans senare tid, samt voro vidtagna till fördel för det hela.
— Titel- Gounods » Gallia », komponerad till invigningen af rollen innehades af fröken Almati, och ehuru vi den stora Parisutställningen 1878, till ord ur Je- föredraga en annan tolkning än den fröken A. remise klagovisor, innebärande en hänsyftning på gifver, erkänna vi gärna, att hon löser sin uppgift Frankrikes olyckor i 1870 — 1871 års krig.
konsekvent och i flere hänseenden förtjänstfullt.
Grefvinnan Taube har benäget åtaget sig att i Särskildt hålla vi henne räkning för, att hon ej sistnämnda verk utföra sopransolot, hvilket.
hon onödigtvis i detta parti forcerar sin röst, som då ofta blir skrikig och obehaglig.
Carmen och Fides förut introducerat för publiken härstädes.
Öfriga i » Profeten » räkna vi som fröken Almatis bästa solister äro fru Edling, hr O. Lejdström samt fröken partier.
Hr Ödmann (som i parentes sagdt i lör- Malmström och hr Rratbost.
Dä härtill kommer, dags hugnades med Vasaordens riddarestjärna) att hofkapellet medverkar i programmets samtliga sjöng don José med vanlig verve och glans.
Likaså nummer och att det hela ledes af prof. Neruda, är fröken Karlsohns Micaela alltför välkänd för synes denna konsert vara väl förtjänt af den mu- att närmare behöfva framhållas.
Smugglarehöf- sikälskande allmänhetens uppmärksamhet och upp- dingen, Frasquita och Mercedes hade fått nya muntran.
Från Rom ingår den glädjande underrättelsen, att i kron- prinsessans befinnande på senaste tiden en nämn värd förbättring inträdt med stärkta krafter och god sömn.
Kronprinsessan företager dagligen längre promenader till fots.
Slemafsöndringen i lungorna har betydligt minskats under inflytande af Roms torra luft.
representanter i hr Vallenius samt fröknarna Hall- gren och Frödin — afgjordt till fördel för alla tre partierna.
I toreadoren Escamillos parti hade hr Carl Lejdström sitt andra debutparti, och han redde sig rätt godt med detsamma.
— I fjärde akten voro denna gång inlagda några spanska danser af Sigurd Lund.
— Vi påminna än en gång om abonnements- teckningen till de intressanta Wagner-föreställnin- garna i juni.
Skyndsamhet är af nöden.
Fru Louise Fahlmans soaré, hvilken vi förut omnämnt, äger rum nästkommande tisdag å kongl.
operan, dä det gripande dramat » Arria och Messalina » uppföres.
Utom af kamrater frän Dra- matiska teatern biträdes den aktade och i siu konst så framstående skådespelerskan af fru Hwasser-Engelbrecht och hr Törnqvist.
Ingen äl- skare af stor och god konst bör försumma detta tillfälle.
1894 I Kärleksbacillen.
En kvasi-vetenskaplig föreläsning för Idun af Jonas Dugge.
K U R E R I N G E N MOT KÄRLEKSBAEILLERNA.
fta fä de stackars sjuka ett grufligt be- svär, innan botemedlet mot kärleksbacil- len finnes, särskildt om blott endera par- ten till en början smittats af infusorien.
Här- vid utvecklas då en kraft och energi, en list och uppfinningsförmåga, som äro högeligen be- aktansvärda.
» Alla vägar bära till K o m », he- ter det, och hvarje medel, som härvid försö- kes, åsyftar att nå — äktenskapshamnen.
Man följer den utvalda på teatrar, konserter och baler.
I dansens hvirflar hoppas man genom den intima beröringen kunna pä föremålet öf- verföra några millioner af sina egna öfverflö- diga kärleksbaciller, ehuru verkningarna af denna metod i längden visa sig mindre solida.
Och så blir den förälskade token alltid poet.
Han sätter sin tillbedda skyhögt — hon är icke längre en människa, utan en ängel — och de kostligaste rim, ofta utan all reson, hopsmidas på » hjärta », » smärta », » tärna », stjärna » o. s. v. Om männen vore blott tusendedelen så a r d g a efter som före äktenskapet, huru lyck- lig skulle icke kvinnan då känna sigl Desslikes skrifver man långa epistlar till föremålet med uttryck och ordvändningar, som ingen dödlig kan härma utom den, som själf är kär.
Interjektionerna » ack » och » o » samt utrops- och frågetecken förekomma åtminstone i hvarannan mening.
Därvid sparar man icke på smicker, utan breder på liberalt, ju tjoc- kare, desto bättre.
Man säger den unga flic- kan, att en blick ur hennes stjärnklara ögon är dyrbarare än de skönaste turkoser, att de ädlaste pärlor ej gå upp i värde mot hennes hvita tänder, att purpurn på hennes kinder vida öfverträffar aftonrodnadens glans, att hen- nes gyllene lockar ha större värde än Austra- liens och Kaliforniens alla guldgrufvor o. s. v. Sådant » går i » en hel del flickor, fastän nå- gra undantagsvis icke ha sinne för slik poesi.
P r a t a r med den tillbedda gör man däremot icke så synnerligen mycket, åtminstone ej i början af sjukdomen, ty munnen har en märkvär- dig benägenhet att gå i baklås hos förälskade, så att till och med den eljes talföre känner orden knyta sig i halsen.
Men ögon och åt- börder göra i stället till fylles — så länge.
Kärleksbacillen skapar ett eget uttryckssätt, det s. k. ögonspråket, som alla älskande af naturen, utan särskild undervisning, uppfatta och förstå.
I allmänhet traskar den förälska- de omkring sin sköna som katten kring het gröt: han vill så oändligt gärna smaka på an- rättningen, men törs tills vidare icke af fruk- tan att endast bränna sig.
H a r sjukdomen avancerat så långt, nalkas ovillkorligen en afgörande katastrof.
F ö r sin utvalda, hos hvilken mannen söker bot mot kärlekssjukan, tiger han icke länge.
L å t vara att bekännelsen synes en smula kritisk, men fram måste den i alla fall.
E t t dylikt ögon- blick h a r i språkbruket fått det egendomliga namnet frieri, måhända därför att friheten då oftast tar slut.
Vetenskapligt taladt • — det är uteslutande från den sidan, jag tager af- handlingen — är frieriet en höfiig förfrågan, om ens egna kärleksbaciller få ingå ständig förening med föremålets.
D e t t a i sak, men framställningssättet är mycket olika.
D U 143 N Den oerfarne läser öfver en hel vecka där hemma, alldeles som till en profpredikan, och tänker måhända säga: » Ack, att jag kunde taga den längsta fura i skogen, doppa henne i Vesuvii krater och med eldbokstäfver rista på himlen: jag älskar dig! » Det där blefve ju i bokstaflig mening en glödande kärleksför- klaring och borde » ta skruf » — om icke den stygga praktiken komme emellan och ändrade hela den ståtliga harangen t i l l: » H m.
A n n a lilla, vill du.
bli min.
ä n k a?
» F ö r r skulle man ock slita upp byxknäna ge- nom att vid en dylik situation tangera dem mot golfvet.
Men slik ödmjukhet är i våra dagar lyckligtvis omodern, utom möjligen på teatern.
Nu sliter man upp byxknäna för kvinnan först efter frieriet, i fall detta får sä lyckligt resultat, att hon i egen hög person behagar sätta sig på dem, och då är man icke ohågad att genom liflig förbrukning gynna den inhemska klädesiudustrieD.
Vid ett frieii visar sig emellertid, hvilket inflytande kärleksbacillen utöfvar på själfva språ- ket, och hvilken betydelse inlägger han icke i det lakoniska svaret ja eller nej!
H a r kärlekssjukan utvecklats därhän, att äfven motparten blifvit på rätta sättet smittad af bacil- lerna, är det s. k. frieriet lätt nog undanstökadt, äfven om den stackars mannen — ty det är vanligen han, som t. o. m. på skottår måste fria — under några sekunder för att nå pa- radiset måste känna en försmak af skärseldens kval.
» Det går med förtroliga bekännelser af tvänne älskande som med spökhistorier: har man bara talat om en, komma de öfriga af sig själfva, » säger en erfaren man, skalden J.
v. Goethe.
Under förlofningstiden, som därefter inträf- far, märkes en egendomlig vändning af kärleks- sjukdomen.
Dittills ha bacillerna vanligen till- fogat patienterna endast plågor, men nu verka samma infusorier högeligen välgörande på hela organismen.
E n oförlofvad är ofta pessimist och ser allting i svart; men den, som härvid fått sitt öde lyckligt på det klara, blir opti- mist och finner allt, äfven det triviala, solljust och gladt.
Man tror sig kunna bo ensamma på en aflägsen ö och bli fet af b a r a kärlek.
E n koja och ett hjärta äro naturligtvis allt, som behöfs för bosättningen.
Den nyförlofvade har en fasthet i uppträdandet och en triumf i blicken, som om han besegrat en värld.
» På hundra stegs afstånd, » säger C.
H a u e r, » kan man igenkänna den man, som åtnjutit kvinno- gunst; till och med den obetydligaste vinner därvid en säkerhet, som gör, att andra blott synas som vänsterhändta stackare bredvid ho- nom.
» Man är ock mycket angelägen att för alla visa trolofningsringen, evighetens symbol.
Så kommer botemedlet mot kärleksbacillenä härjningar, när friaren fått ja.
Då inträffar ett slags vaccinering eller inympning af mot- satta slagets baciller, liksom vid elektricitetens neutralisering.
Gossen hänger sig, som Rune- berg säger, » vid det olycksträdet — kvinno- halsen », hjärta tryckes mot hjärta, och bägge patienternas läppar komma i mycket intim be- röring med hvarandra.
Skalder och öfriga, som praktiserat metoden, säga, att känslan där- vid slår en brygga mellan själarna, så att dessa på kyssens J a k o b s s t e g e nå himlen och under » salig rysning » förenas till en.
Det där skall vara försmaken af ett paradisiskt manna, som eljes aldrig bjudes i denna förgängelsens värld.
Någon annan vaccinering eller försäkring mot kärleksbacillens verkningar gifves däremot icke.
Ingen K o c h h a r ännu uppfunnit pas- sande lymfa mot densamma.
Ej heller häfves sjukdomen genom tangering af läppar mellan personer af samma kön.