Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Drätsel-kommission samt kommillerade för uppgörande af förslag lill en allmän inkomst- och utgifts-stat för Stockholms Drätsel-verk, ansett Stockholms stad, enligt gällande författningar, vara berättigad att, jemväl för det tackjern, som genom staden fördes, vågen förbi, uppbära vågpenningar till olörminskadt belopp, äfvensom att de inkomster, staden af tackjernsvågen åtnjöte, ej tålde förminskning, enär de ingalunda öfverstege räntan å det till nuvarande tackjernsvågs inköp och anläggning åtgångna kapital, jemte kostnaden för vågens underhållande och der anställde tjenstemäns aflöning, Öfverståthållare-embetet dock, ä den andra sidan, ansett rättvisa och billighet fördra en jemkning i afgifterna, sä att den, som icke begagnade vågen, ej betungades med lika stora afgifter, söm den, hvilken deraf sig be t j enade; hvarjemte Öfverståthållare-embetet föreslagit, att vägalgifterne tili Stockholms stad för tackjern, som passerade staden, utan att förås på vågen, måtte bestämmas till endast 11 sk. banko för skeppundet; och har Kongl. Maj:t, efter Bergs-kollegii hörande, genom nådigt bref den 4 April 1840, till hvad sålunda blifvit föreslaget lemnat nådigt bifall.
Utskottet, som anser det vara hvarken med rättvisa eller billighet öfverensstämmande, att, på sätt öfverklagadt blifvit, afgift erlägges till Stockholms tackjernsvåg för jern, hvilket, utan att å denna våg föras eller derstädes uppvägas, BIL lill It.
St:s Brot., 1850 & 1851. 8 Sami. 5 Haft. 2 10 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 31. endast genom staden transporteras, för af sådan anledning och med fastadt afseende dessutom å hvad motionären härvid anfört, vördsamt hemställa: att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t'i underdånighet anhålla om nådig föreskrift, att vågafgift för tackjern i berörde fall icke måtte vidare ega rum.
Stockholm den 3 Febr. 1851.
Häremot reserverade sig Herrar Lundh, Hesselgren och Guslafsson.
Ank. till Exp. Utsk. den 4 Febr. 1851, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om den så kallade upp fostringshjelpens utdelande genom Fattigvåirdsslyrelserna.
Uti en af Herr Doktor Björkman väckt, från Högvördiga Preste-ståndet till Utskottet remitterad, motion har blifvit föreslaget, alt det af allmänna hospitals och barnhusfonden, lill uppfoslringshjelp åt värnlösa barn utgående, anslag af 12,000 r:dr banko, hvilket, i nion af folkmängden, fördelas på rikets samtlige län, och sedermera, enligt, af Kongl. Serafimerordens-gillet meddelade, föreskrifter och efter Konungens befallningshafvandes pröfning, inom länen utdelas till fortfarande understöd åt några få värnlösa harn, måtte, sedan fattigvården genom allmänt gällande stadga blifvit fullständigt ordnad och till alla delar öfverflyttad på församlingarnes fattigvårds-styrelser, disponeras på det sätt, att de, Konungens Befallningshafvande tillsände, belopp skulle fördelas på länens alla församlingar äfven efter folkmängden, och församlingarnes andelar af medlen sedermera utaf fattigvårds-styrelserne utdelas och redovisas; hvarigenom skulle ej allenast undvikas Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N.-o 31.
11 det besvär, som tillskyndas länsstyrelserne för pröfning af inkommande ansökningar om understöd af anslaget, och vederbörande målsmän för sådane ansökningars ingifvande, utan äfven förekommas, att, såsom nu inträffade, flere från Residens-städerne mera aflägsne socknar, vid utdelningen af medlen, blefvo förbigångne, dels i anseende till invånarnes okunnighet om anslagets tillvaro och deraf följande uraktlåtenhet att inkomma med ansökningar, och dels derföre att, när sådant skedde, hela tillgången redan vore utdelad till de, Landshöfdinge-sätet närmast varande, och derför mera påpasslige församlingarne.
1 anledning af denna motion får Utskottet upplysa, att nuvarande förfarande med ifrågavarande medel grundar sig på 7 § i Kongl. Maj:ts, för Serafimerordens gillet den 28 April 1791 utfärdade, nådiga instruktion, hvari stadgas: att Ko nungens befallningshafvande skall hos Ordens-gillet anmäla fader- och moderlösa harn, som anhöriga icke förmå underhålla, äfvensom gifva förslag å den, som deras vård och föda sig åtaga gitter; att för ett harn till sex år hestås 32 sk., lill tio år 24 sk. och till fjorton år 16 sk., allt månadtligen, samt att Ordensgillet hör draga försorg, att hvarje län får uti ifrågavarande förmån deltaga.
Rörande sjelfva saken får Utskottet yttra att, enär medlen, om de enligt motionärens förslag fördelades på alla församlingar, skulle, för hvar och en, uppgå till så ringa belopp, att dessa, i många fall, blefve otillräckliga till och med för ett enda harns underhåll och således komme församlingarne föga eller intet till nytta, samt behofvet af bidrag utaf detta anslag otvifvelaktigt är olika inom olika församlingar, hvadan det måste vara fördelaktigt, att läns-styrelserne ega, efter i sådant afseende föregången pröfning, om utdelningen draga försorg, finner Utskottet sig icke kunna tillstyrka Rikets Ständer att, för tillvägabringan de af den föreslagna förändringen, vidtaga någon åtgärd.
Stockholm den 3 Februari 1851. 12 Allmänna Besvärs- och Ekonomi- UIsko Hets Utlåtande, N.-o 32 Ank. till Exp. Utsk. d. 4 Febr. 1851, kl | 7 e. ni.
Utlåtande, i anledning af vächl motion, angående upphäfvande af den med innehaf'vandel af färjeplatserna Röhälla, Färjestaden och Fröbygårda pä Ölands vestra kust förenade uteslutande rätt alt lill Kalmar öfverföra, menniskor, kreatur och varor.
Uti en inom Hedervärda Bonde-ståndet väckt, lill Utskottet remitterad, motion, har Riksdags-fulimäktigen Jan Samuelsson från Olands södra mot, med hvilken sig förenat Riksdags-fullmäktige från Ölands norra Mot Anders Nilsson och Nils Pehrsson från Halmar län, anfört: att i äldre tider, på Ölands vestra kust blifvit anlagda trenne färjplalser, Röhälla, Färjestaden och Fröbygårda, hvilkas innehafvare erhållit uteslutande rätt att, så länge det är öppet vatten, mot föreskrifven taxa, från denna del af ön, medelst färjning ombestyra kommunikationen med Kalmar, länets och stiftets residens-stad, samt den vigtigaste handelsplatsen i orten, och att det vore hvar och en annan förbudet alt betjena personer med fortskaffning öfver sundet, vid vile af 10 R:dr banko för hvarje gång sådant skedde; att, då den del af ön, hvars invånare måste begagna sig af berörde transportmedel, utgjorde en sträcka af nära tvenne mil, det vore uppenbart, att öns flesta invånare vore, i och för kommunikationen med fasta landel, helt och hållet beroende af det sätt, på hvilket färjningen verkställdes, och af de transportmedel som dervid begagnades; att, ehuru det vore medgifvet hvar och en att med egen båt öfverföra, jemte sig, en och annan granne, samt de personer, hvilka icke kunnat, vid nämnde Färjplatser, blifva transporterade öfver sundet; så vore ett sådant medgifvande dock ej af någon betydenhet, enär de fleste personer, som föro öfver Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N.-o 32.
13 sundel, behöfde att till torgdags inkomma till Kalmar och der afyttra sina varor och produkter, men deruti förhindrades vid de tillfällen, då färjorna voro upptagna af andra trafikerande, samt, enär minst -i mil vore till närmaste ställen för att söka och erhålla biträde till öfverfarten, och dessutom inga strandvägar emellan gårdarna vid kusten funnos anlagda; att de färjor eller båtar, som till färj ningen begagnades, stundom vore af dålig och svag beskaffenhet, och ofta blefve alldeles öfvcrlastade, så att resan öfver sundet då vore förenad med lifsfara eller åtminstone stort obehag; samt att, om än ändamålet med tilldelandet af den uteslutande rättigheten alt besörja kommunikationen med fasta landet varit att förekomma fara för lif oell egendom vid transporten, ett sådant ändamål likväl kunde vinnas om färjningsrältigheten lemnades öppen för hvar och en, under vilkor, att hvarje farkost, som till sådan transport begagnades, skulle af sakkunnige män besigtigas och godkännas innan densamma finge dertill begagnas; och har, af nämnde anledningar, motionären föreslagit: ”att det privilegium, som blifvit tilldeladt färjplat”serna Röhälla, Färjestaden och Fröbygårda på ölands vestra kust, alt öfverföra ”menniskor, kreatur och varor från denna ö lill Kalmar stad, måtte upphäfvas, så ”att hvem som helst erhåller rättighet att verkställa en sådan transport.”
Derjemte har motionären, till stöd för motionen, ingifvit till Utskottet, bland annat, följande handlingar: l:o en af åtskillige handlande i Kalmar, jemte andra personer, undertecknad promemoria, deruti de, på anförda skäl, sökt ådagalägga behofvet af antingen flera färjstallens anläggande för transporten emellan Oland och fasta landet, eller ock upphäfvände af förbudet för en hvar att denna transport besörja; 2:o i transsumt, en af åtskillige socken-fullmäktige undertecknad handling, deri de uttala den önskan, att motion vid denna Riksdag mätte väckas derom, att öfverfarten från Öland till Kalmar blifver fri; 3:o Bestyrkt afskrift af Kongl. Maj:ts, ilen 13 Juli 1824 meddelade, resolution uppå de besvär fändriken J. J. Melén, såsom innehafvare af färjplatsen Färjestaden anfört deröfver, att, sedan Konungens Befallningshafvande på Öland, genom resolution den 6 Juni 1821 stadgat ett vite af K)
R:dr banko, dertill hvar och en emellan Färjestadens och Röhälla färjplatser, samt emellan förstnämnde ställe och Fröbygårda boende gjorde sig förfallen, som under den tid, då öppet vatten vore, till motliggande fasta land öfverförde främmande personer, kreatur eller varor, Kongl. Kammar-kollegium, uppå anförd klagan öfver berörde vite, den 7 Juli 1823, detsamma upphäll, genom hvilken högstberörde nådiga resolution Kongl. Maj: t funnit det väl icke kunna förvägras de emellan ifrågavarande färjplatser bo - 14 Allmänna Besvärs- ock Ekonomi-Vtskottets Utlåtande N: 32. ende persomer, att med egna farkoster fortskaffa sig sjelfva, sitt husfolk, en eller annan af sina grannar, samt egna kreatur och varor, men att en vidare utsträckt transporträttighet för dem icke borde ega rum, enär, pä sätt ej mindre kronofogden i orten, än äfven Kongl Maj:ts befallningshafvande anfort, sådant kunde föranleda till hvarjehanda oordningar, betaga vederbörande möjligheten att hålla nödig tillsyn derå, att framfarandes säkerhet till lif och egendom icke äfventyrades, samt försvåra den, kronobetjeningen åliggande, kontroll mot kringstrykande af passlöst och vanartigt folk; hvadan Kongl. Majit i nåder pröfvat skäligt att, med upphäfvande af Kongl.
Kammar-kollegii öfverklagade Utslag, Konungens befallningshafvandes beslut på det sätt gilla och fastställa, att vid deruti stadgade vite, det skulle vara en hvar, som vore boende emellan Färjestaden och Röhälla färjeplatser, samt emellan förstnämnde ställe och Fröbygårda förbudet att under hvilken tid som heldst, då öppet vatten vore, till och från motliggande fasta landet öfverföra andra personer än nämndt blifvit; 4:o. Bestyrkt afskrift af Kongl. Maj:ts, i anledning af underdånig klagan öfver ofvanomförmälde förbud, samt anhållan att detsamma måtte upphöra, den 20 Januari 1837 meddelade Resolution, hvarigenom Kongl. Majit bland annat, i nåder förklarat, att, som enahanda förhållanden, hvilka påkallat samma förbud, då ännu fortfore, samt någon annan utväg ej funnes för handen till ifrågavarande kommunikations-anstalters ordnande på ändamålsenligt sätt, Kongl. Majit ansåge enahanda rättighet, som färjplats-innebafvarne vore tillagd, icke kunna, utan motsvarande skyldigheter och ansvar, klaganderne medgifvas, men som transporten mellan Oland och Kalmare stad utgjorde egentliga ändamålet med färjplatserna, pröfvade Kongl. Majit skäligt i nåder förklara förbudet i Kongl, resolutionen den 13 Juli 1824 endast hafva afseende å transporten emellan den der uppgifna kuststräcka på Oland och Kalmare stad, hvarjemte, till förekommande, i möjligaste måtto, af klagomål i berörde afseende, Kongl. Majit i nåder stadgade, att, i händelse antingen på en gång så många personer eller så stor mängd af kreatur eller varor till någon af fargplatserna ankomme, att de ej kunde inrymmas på innehafvarens af färjplatsen tillgängliga färjor och båtar, eller eljest, vid ankomsten dit, färja eller båt eller folk till dess förande saknades för öfverlarten, det vid sådana tillfällen skulle vara tillåtet äfven för andre, emellan färjställena boende, båtägare, att efter öfverenskommelse med de vägfarande, besörja den transport öfver Kalmare sund, som sålunda icke utan längre uppehåll, kunde af färjplatsinnehafvaren verkställas.
Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 32. 15 5:o.
Utdrag af protokollen hållna vid sockenstämmor med Allgusrums församling- den 8 September, med Löths och Ahlböke församlingar den 13 och 20 Oktober, samt med Häggby församling den 13 Oktober 1850, hvaraf inhemtats, att socknemännen uttalat den önskan, att en färjplats, för transportens beqvämligare besörjande emellan Öland och fasta landet ytterligare måtte inrättas vid Möllstorp; samt (5:o.
Irenne af åtskillige personer utgifna bevis, af innehåll dels att, vid öfverfart till Kalmar, de dervid begagnade färjor varit af dålig beskaffenhet, dels att färjningen icke blifvit ordentligt verkställd.
Härförutan har Utskottet förskaffat sig del af en, Kongl. Maj:ts, den 15 Januari 1822 meddelade nådiga skrifvelse till Kongl. Kammar-kollegium och deraf inhemtat, att, sedan Kongl. Maj: t, under den 3 Februari 1818, bifallit ett af liommitterade för utmarkernas fördelning på Öland uppgjordt förslag, att fändrikcn Melodi, såsom innehafvare af färjplatsen Färjestaden, vid då under arbete varande utmarksdelning å Oland, skulle från angränsande allmänning erhålla så stort anslag, att färjeplatsen kunde sättas i mantal, och sålunda, jemte mera sjelfständighet, vinna säkerhet för de lägenheten åtföljande skyldigheter, hvarvid borde tilläggas den, alt bygga och underhålla brygga samt uppmuddra hamnen derstädes, och Kongl. Maj:t i följd deraf uppdragit åt Kommitterade att i vederbörandes närvaro anställa undersökning och uppskattning till hvad kostnadshelopp byggandet och underhållandet af en, mot ändamålet svarande, lastbrygga skulle sig belöpa, Kongl. Maj:t, efter det, vid hållen undersökning, bryggans uppförande antagits uppgå till 3,444 r:dr 32 sk. banko, samt förslag lill taxa blifvit upprättadt och fändriken Melén utfäst sig att emot det han finge uppbära den i samma taxa bestämda bro-afgift, besörja lastbryggans tillbörliga byggnad i sådant skick den ansetts böra vara och den framgent underhålla, äfvensom att ansvara för hamnens uppmuddring, i nåder fastställt de i berörde taxa föreslagne afgifter vid färjeplatsen Färjestaden, med de dervid i afseende å lastbryggans uppförande och underhållande samt hamnens muddring fästade vilkor.
Utskottet, som, oaktadt de i ofvanberörda afseenden vunna upplysningar, likväl saknar fullständig kännedom om de förhållanden, på hvilka ifrågavarande uteslutande rättighet att bestrida färjningen ifrån omförmälde del af Öland till Kalmar kan vara grundad, och som icke anser sig behörigt att ingå i pröfning af frågan, i hvad den rörer denna rättighet, hvars afgörande torde böra ankomma på vederbörandes lagenliga pröfning, kan väl, i anseende härtill ej tillstyrka bifallande af del utaf motionären framställda förslag; men, då hvad i detta ärende 16 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N.-o 33.
•hos Utskottet förekommit, utgör giltig anledning till det antagande, att de nu varande anstalter för bestridande af trafiken emellan Oland och fasta landet icke i allt uppfylla de trafikerandes anspråk, så får Utskottet vördsamt hemställa, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes låta anbefalla en undersökning, huruvida nu befintlige anstalter för färj ningens bestridande emellan Öland och Kalmar stad äro af beskaffenhet att uppfylla det med dem afsedda ändamål, äfvensom att Kongl. Majit, efter det en sådan undersökning blifvit hållen, behagade vidtaga de åtgärder, som af omständigheterna kunna påkallas.
N:o 3J.
Ank. till Exp. Utsk. d. 5 Febr, 1851, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om förändradt sätt för uppbörd af kollekt- och slamboks-medel.
Riksdagsmannen af Bonde-ståndet Petter Petterson från Jönköpings län bar, uti en till Utskottet remitterad, motion erinrat om det lönlösa besvär, som tillskyndas Rotmästare eller
Sexman inom landtförsamlingarnc för uppbörd af de såsom frivilliga bidrag till understöd åt kyrkobyggnads företag utgående kollekloch stam-boksmedlen.
Med beräkning af 18 å 20 stamböcker årligen och att ett halft dagsverke i följd af hvar och en sådan bok åtginge för hvarje bland de i riket Allmänna Besvärs- och.
Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 33. 17 riket varande 15,000 å 20,000 rotmästare eller sexman, har motionären antagit att minst 7,000 å 8,000 dagsverken, i värde beräknade till 5,000 å 6,000 r:dr r:gs försummas
Por insamling af dessa medel, hvilka skulle uppgå till blott 1,000 ä 2,000 r:dr nämnde sedelslag; och har motionären, till afhjelpande af berörde förhållande, föreslagit, att alla stamböcker för hvarje år måtte samlas till valborgsmesso-sockenstämina, då församlingen finge bestämma, hvad den ville förära til! hvarje kyrkobyggnad, hvarefter medlen kunde tagas ur kyrkans eller någon annan, församlingens, kassa, hvarmed allt bestyr i afseende härå för året vore slut; likväl obetaget för enskilde att öka anslaget af egna medel.
Slutligen bar motionären anmärkt, att på enahanda sätt kunde förfaras med uppbörden af de årligen anbefalde ordinarie och extra-ordinarie kollekterna, så att ”tiggeriet” i kyrkan under gudstjensten icke vidare komme att störa andakten.
Utskottet, sorn tagit denna motion i öfvervägande, finner ordnandet af uppbörden utaf ifrågavarande medel inom församlingarne icke lämpligen böra eller kunna ske genom af Kongl. Majit utfärdade allmännna föreskrifter, utan bäst kunna verkställas genom hvarje församlings egen omtanka, hvadan Utskottet, som har sig bekant att uppbörden af stamboksmedel i följd af församlingarnes bestämmande redan på några ställen tillgår i ungefärlig likhet med motionärens förslag, hemställer att Rikets Ständer icke måtte vidtaga någon åtgärd i följd af denna motion.
St:s Prof., 1850 & 1851. 8 Sami. 5 Haft. 3 18 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, X:o 34.
Utsk. d. 5 Febr., kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af vackt motion om föreskrifters meddelande i afseende å rättigheten att pä scenen uppföra Dramatisk författares arbete.
Uti en, från Vallöf!. Borgare-ståndet remitterad, motion har Herr G. F. Ekholm anfort, att, som i fäderneslandet under sednare åren börjat utveckla sig en dramatisk litteratur, hvilken staten borde lemna skydd för de många hinder, som merändels möta uppträdande författare, och lätteligen kunna qväfva deras anlag och håg för konsten, det tilikomme lagstiftningen att äfven i sin man värna dessa författares, så val sorn ali annan, eganderätt, och detta desto heldre, som dramatiska författare här i landet, jemförelsevis med de utländska, ega en fåtalig publik.
Ett sådant skydd saknades ännu i vårt land, men vore genom serskilda lagar beredt författare i Frankrike och Tysklands stater, hvarest, vid dramatiska arhetens uppförande, författarne ega uppbära en viss andel af inkomsten derför.
Då likväl en sådan andels belopp och åtkomst vore svår att kontrollera, har motionären, såsom till ändamålet ledande, föreslagit, att theater-föreståndare matte, vid stadgadt vite, förbjudas att, inom fem år efter det dramatiskt arbete första gången blifvit på scenen uppfördt eller af trycket utkommit, sådant arbete utan författares tillåtelse uppföra; varande såsom skäl för detta förslag ytterligare åberopadt, dels att dramatisk författare, i anseende till lättheten för theater-föreståndare i Riket att till egna sig hans arbete, blott sällan vågar öfverlemna detsamma till allmänhetens granskning, och icke är i tillfälle att af förläggare betinga sig det honorarium, som eljest kunde beviljas, och dels att författare nu har att befara, det hans arbete varder stympadt eller vanstäldt till skada för konsten och författarens rykte.
I anledning af denna motion får Utskottet yttra, att, som ett dramatiskt arbete, genom uppförande på scenen, blifver till allmänhetens kännedom öfverlemnadt, och således samma rättsgrund, som föranledt det i Tryckfrihels-förorduingens 1 § Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 34.
19 9 moni. stadgade förbud mot spridande genom tryck af ett utaf annan person författadt eller förlagdt arbete, äfven uti ifrågavarande fall är i viss mån tillämpligt, anser Utskottet sig böra tillstyrka Rikets Ständer, att hos Kongl.
Maj:t i underdånighet anhålla, det stadgas måtte, att dramatiskt arbete, utan afseende derå om delta arbete varit genom tryck allmängjordt, icke må utan rälla egarens tillstånd uppföras pa skådeplats, förr än fem år förflutit efter det samma arbete med författarens begifvande blifvit första gången uppfördt.
Häremot anmältes följande reservation af Herr Bråkenhjelm P. B.: ”Emot detta Utskottets utlåtande får jag reservera mig, såvida, som jag anser, att samma rättigheter må tillerkännas författare, i afseende på deras arbetens uppförande på scenen, som Tryckfrihets-forordningen medgifver dem i afseende på eftertryck.” Häruti instämde Herr Rosensvärd J. //., samt Herr Lektor D. Söderberg.
Ank. till Exp. ötsk. d. 5 Febr. 1851, ki. 1 e. njf.
Utlåtande, i anledning af väckt motion, om bestämmande af vilkor joe kringvandrande väfskeds för sälj ares Jörpassning.
Uti cn, (rån hedervärda Bonde-ståndet till Utskottets behandling öfverlemnad, motion bar Riksdagsmannen Petter Gabrielsson från Kronobergs län fästat upp - % 20 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 35. inarksamheteH på de missbruk och olägenheter, som skola uppkomma genom den från äldre tider gängse sed, att allmogen från vissa socknar af Sunnerbo härad utaf nämnde län vandra omkring för att försälja väfskedar, som inom orten tillverkas; och har motionären i berörde hänseende uppgifvit, dels att de personer, som uttaga pass för att, kringvandrande, försälja ortens tillverkningar, vanligen ej äro med dessa försedde, utan i stället oftast med utländska och förbjudna handelsvaror, dels ock att ifrågavarande sed bland allmogen spridt lättja, osedlighet och en ”schacker-anda,” som hos sämre personer urartat till bedräglighet och list, och afledt hågen från sysselsättning med jordbruket, så att på många ställen största svårighet uppstått att erhålla en lagstadd dräng; hvadan motionären ansett nödigt, att föreskrifter meddelades socken-nämnderne att undersöka och uppgifva, huru många inom socknen erfordrades för afyttrande af de varor hvilka utöfver behofvet der tillverkades, äfvensom att ej större antal försäljare finge förpassas, än som vid sockenstämma bestämdes, samt ”hemställt att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj: t i underdånighet anhålla, att ett stadgande till förekommande af sådana missbruk, som motionären nu angifvit, måtte i nåder varda meddeladt.
Som rättigheten att försälja egna och grannars tillverkningar af sådan beskaffenhet, som här är i fråga, blifvit genom författningarna hvar och en i allmänhet försäkrad, och mot de försäljningar derutöfver, jemte andra missbruk, som af motionären blifvit anmärkta, lagstadganden redan finnas, samt missbruken säkerligen blifva beifrade, om de vederbörligen anmälas, lar Utskottet hemställa: att Rikets Ständer icke måtte i anledning af motionen vidtaga , någon åtgärd.
STOCKHOLM, tryckt hos isaac marcus, 1851. i Allm.
Besvärs- oth Ekonomi-Utskottets Utlåtande, JYs 56. 1 J\o 36.
Ank. till Fxp.-Utsk. (J. 17 Febr. ISSI, kl. 7 e. ni.
Utlåtande, i ättledning af väckta motioner får bibehållande af Allmogens valfrihet vid Klockares tillsättande i Skåne, Halland och Blekinge.
Frän Hedervärda Bonde-Ståndet hafva till Utskottets handläggning blifvit öfverlemnade tvä, utaf Riksdags-Fullmäktige Nils Andersson från Christianstads Län och David Andersson från Hallands