Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
3 Länen måtte förordnas och skyndsamt verkställas, till bestämmande efter olika localförhållanden, dels hvad som egentligen utgör öppna hafs-, skogs-, bergs- och sten-strärider, dels hvarest och huru långt strand-egares landgrundsrätt eger rum och sig sträcker, samt att derefter Norrbottniska städernes fiskeri-idkande Borgerskap måtte, utan hinder af några, öfver de på sådant sätt klart och tydligt utstakade gränsorna emellan jordeganderätlen och fiskerättigheten, sig sträckande förbud, få fritt och ostördt tillgodonjuta Lagens bud i 2 Capitlet 7, 8, 9 och 10 §§. af 1766 års Fiskeristadga.
Anders Jansson har uti föreskriften i Kongl. Förklaringen den 24 Januari 1771, att vid fiskerien i allmänhet icke må begagnas pulls-och stöt-notar, hvilka i senare tiden kallats skottnät, föreslagit den förändring, att sådan fisk-redskap må i egna fiskvatten hädanefter allmänt blifva tillåten.
Vid pröfning af dessa framställningar, som blifvit dels till Utskotten gemensamt, dels till Lag-Utskottet serskildt remitterade, hafva Utskotten, med kännedom, att frågan om strömmings-fisket i Bottniska viken utgjort föremål för Rikets Ständers behandling vid flere föregående Riksmöten, samt att förslag till en ny Fiskeri-stadga blifvit på Kongl. Maj:ts Nådiga befallning af Commerce-Collegium utarbetadt, ansett sig böra taga närmare del af hvad så i ena som andra hänseendet vore tillgjordt; till hvilken ända Utskotten ock i vederbörlig ordning begärt samt fått sig tillstäidt ofvannämnde, för närvarande till Kammar-Collegii Utlåtande öfverlemnade, förslag till ny Fiskeri-stadga, med i ämnet af vederbörande afgilne yttranden; och få Utskotten till en början här meddela de uppljrsningar i ämnet, Utskotten sålunda inhemtat.
Klagomålen öfver intrång i fiskrätten började redan vid 178g års Riksdag, ehuru de icke synas hafva ledt till någon påföljd.
År 1809 förenade sig Riksdags-fullmägtige från alla de Norrländskå städerne, jemte Öregrund och Östhammar, i den framställning, att, då de flesta strandegare omkring Bottniska viken, genom utfärdade vites-förbud af vederbörande
Domare, hindrat verkställigheten af Fiskeri-stadgan i så måtto, att städernes fiskerskap antingen aldeles icke eller mot en dryg, oftast öfver all höfva betingad, betungandelands-lega, tillåtits att vid Skattemanne-strand idka strömmings-fiske, alla de Författningar och åtgärder, hvarigenom strömmingsfisket, mot ordalydelsen i 1766 års Kongl. Förordning blifvit i senare tider vid Bottniska viken inskränkt, måtte upphäfvas, samt utöfningen af detta ange - Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskottens Betänkande, N:o 67. lägna näringsfång åter försällas i den frihet, som dess naturliga beskaffenhet och samhällets gagn ovilkorligen fordrade.
Häröfver }?ttrade Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet i dess afgifne Betänkande i ämnet den 9 September 1809: ”Att Utskottet, som tagit under öfvervägande, hvad 6 och 8 §§• i 2 Capitlet af 1766 års Kongl. Fiskeri-Ordning derom föreskrifva, jeni tordt med Kongl. Stadgan och Reglementet för Nordsjö-fiskerien samt salterien i Götheborgs och Bohus Län under den 21 Juli 1774» väl funnit innehållet af berörde §§., hvar å sin sida, halva till afsigt att utstaka en medelväg emellan strand-egaren och de personer, som, jemte honom, bunde idka strömmings-fiske, hvilket syftemål Utskottet äfven ansåg böra iagttagas så noga, sorn enskildes egentliga rätt och det allmännas nytta fordra; men att samma §§. i sina förordnanden från hvarandra afveko i så måtto, att 6 §. i allmänhet tillägger jordegaren enskild fiskerättighet, så långt dess landgrund räcker, jemväl vid öppna hafsstranden eller der ingen skärgård är, samt utom skären, hvaremot 8 §. endast medgifver landegaren i der upräknade orter efter vanligheten det företräde att vid öppna hafs-, skogs-, bergs- och sten-stränder tvänne dagar i veckan draga lörsta notvarpet; äfvensom att, genom den i 6 §. upptagne benämning af landgrund, hvars sträckning borde utgöra gränsen för jordegaren» enskilda fiskrättighet, icke nog tydligt sjmtes vara bestämdt, huru långt det enskild ta området skulle från stranden utgå.
Och som sådane föreskrifter, hvilka i lika ämnen fastän fcr serskild te erler blifvit utgifne, borde efter Utskottets tanka, så' vidt görligt Sr,' bringas till enhet och likstämmighet, hvarigenom jordogande-rätter, på sila håll med enahanda helgd omfattades, samt friheten i ett allmänt gagnelig! yrke komma alla dermed sysselsatte lika till gode; så och då strömmings-fisket, hvartill rika till lallen gåfves å Rikets vidsträckt?, sjckustsr, otvifyelagtigt borde, i anseende till sin allmänna nytta, i synnerhet sedan fångsten af cili, denna i alla hushållsgrenar högst oumbärliga artikel, i märklig moa aftagit» lemnäs så mycken frihet, sorn, utan .att förnärma enskild, antingen till skatt beräknad eller på hvarjehanda sätt, offentligen befästad egande-rätt, allmänhetens fördel påkallar, funne Utskottet sig, i anledning af det remitterade Memorialet, böra vördsamligen hemställa, om icke, med bibehållande af hvad 1766 års Fiskeri-Ordning för öfrigt stadgar, den ändring i 6 och 8 §§> deraf kunde göras, i afseende på strömmings-fisket utomskärs och vid öppna hafs-, skogs-, bergs- och sten-stränder, der någon så beskaffad uteslutande egande-rätt, som nyss förut är nämnd, icke i vägen ligger, eller Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-XJl&kottens Betänkande, N:o 67. 5 odalåker eiler äng eller städerne donerad jord möter, obehindradt, jemte strand-egaren, idka strömmings-fiske; denne senare likväl förbehåliet att, sedan han på stället sig infunnit, ibland de öfrige strömmings-fiskande intaga den ordning, han sjelf åstundar; i följd hvaraf de nu öfverkiagade vites-förbud och sådane hinder, sorn deraf skola uppstått, lomme att till all kraft och verkan försvinna.”
Vid behandling af delta Betänkande inom Riks-Stånden, ansåg Ridderskapet och Ådeln tjenligast förblifva vid hvad 1766 års Stadga föreskrifver; Preste- och Borgare-Stånden bi fö 1 lo
Utskottets tillstyrkande, och Bonde-Ståndet återremitterade Betänkandet.
Ärendets slutliga utgång hafva Utskotten icke kunnat erfara, men förmoda, att detsamma kommit att förfalla, dä det icke egt någon käud påföljd.
Riksdag bragtes af en motionär frågan åter å bane, men under formen af en anhållan om upplifvande af 2 Capitlet 8 §. i Fiskeri-stadgan den l/f November 1766, hvadan ock Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten icke kunde meddela annat yttrande, än att, då nämnde §. icke vore genom någon senare Författning upphäfven, fiskrarne kunde, om de så nödigt agtade, i öfverensstämmelse dermed, göra sin rätt gällande; och tillstyrkte Utskotten alltså, att, då frågan härom innefattade ett tvisteämne, hvars bedömande icke tillhörde Rikets Ständer, motionen måtte lemnäs utan afseende, hvilket äfven af Rikets Ständer bifölls. 1 det underdåniga Utlåtande af den r j Augusti sistlidet år, hvarmed Commerce-Collegium beledsagat det på Kongl.
Maj:ts Nådiga befallning utarbetade förslaget till förnyadt Reglemente för fisket, så väl i insjöar och rinnande vatten, sora i hafvet, har Collegium bland annat förmält, hurusom, med afseende å vigten af strömmings-fisket i Östersjön, Collegium ansett sig höra lemna så väl invånarne i de Län, der sådant fiske idkas, som Konungens dervarande Befallningshafvande tillfälle att yttra si sr, i hvad mon nu gällande Fiskeri-reglemente af den 14 November 176Ö tarfvade ändring och rättelse; och inhemtades af de till Collegium sålunda inkomne yttranden: att i allmänhet städernes fiskare ansåge en utvidgad rättighet att afgiftsfritt fiska vid andras stränder utgöra vilkoret för fiskets utvidgning och ändamålsenliga bedrifvande; att strandegare deremot klaga öfver intrång af städernes fiskare, men de fleste ansett de i nu gällande Reglemente intagne föreskrifter lämplige, med endast några få dervid gjorda anmärkningar, hufvudsakligen emot stadgandet i 2 6 Lag- samt Allm. Besv.- och Eicon.-Utskottens Betänkande, N:o 67.
Capitlet 6 §. om strand-egares rättighet till enskildt begagnande af fiske och vatten ”vid öppna hafvet, der ingen skärgård är, så långt dess landgrund täcker, som vid stranden ligger och derifrån utlöper;” hvilket påkallade närmare bestämmande, till betryggande af fiskares rätt; i hänseende hvartill föreslagits, att jord- och strand-egares rätt till fiskvatten borde utsättas till 1,000 famnar rakt från land.
Collegium hade äfven, då flere af de föreskrifter, som nu gällande Fiskeri-författningar innehålla, vore af den egenskap, att endast vetenskapsmannen kan afgöra, om och i hvad raon ändring och rättelse deri bör ega rum , inhemtat utlåtanden af Professorerne Fries och Sundevall, samt Intendenten Magister Lovén, och med anledning deraf i underdånighet tillstyrkt, att, eller Wetenskaps-Academiens hörande, någon sakkunnig person måtte af Kongl. Majrt i Nåder förordnas, som finge sig ålagdt att, i sammanhang med undersökningen af lax-fisket, taga kännedom af strömmingsfisket i Bottniska hafsviken, i Stockholms, Södermanlands och Östergöthlands skärgårdar, samt uppgifva de föreskrifter, som till detta fiskes förbättrande kunde vidtagas; hvilket uppdrag, Collegium veterligen, ej någon vetenskapsman baft sig tillförne auförlrodt.
1 det underdåniga förslaget till förnyadt Reglemente för fisket, har Commerce-Collegium upptagit de fleste stadganden i nu gällande Författningar, med de förändringar i redactionen, hvilka kunnat vara af nöden eller ansetts lämplige; och innehåller 23 hvilken motsvarar 8 §.
2 Cap. af 1766 års Stadga, i 1 och 2 mom. följande stadganden: ”Strömmingsfiske i Norrbottens, Wester-bottens, Wester-Norrlands och Gefleborgs
Län må af hvar och en oqvaldt vid alla skogs-, bergs- och sten-stränder, men ej vid stränder, der åker och äng möta, afgiftsfritt idkas gemensamt med strand-egaren, som dock är berättigad att, hvarje Måndag och Onsdag, så länge fisket pågår, draga första notvarpet.” ”Sedan strand-egaren blifvit bevisligen underrättad om det vid hans strand tillämnade strömmings-fiske, må hans uteblifvande från fisket ej hindra fremmande fiskare att, utan strand-egarens deltagande i fisket, dermed för egen räkning börja och fortgå.” Emot 6 §. 2 Cap.
Fiskeri-stadgan svarar 3 mom. af 25 §. i samma förslag till förnyadt Reglemente, och eger följande lydelse: ”1 Östersjön åter är fisket inomskärs att anse för deras enskilda egendom, som strand ,och holmar deromkring ega, men vid öppna hafs-stranden, eller der in - Lag- samt Allm. Besv.- och Elon.-Ulskottens Betånhancle, N:o 67. 7 gen skärgård är, såsom ock utom skären, får jord- och strand-egare ej sträcka sin enskilda rättighet till fiske och vatten vidare, än dess landgrund räcker, som vid stranden ligger och derifrån utlöper; dock der Kungs- eller Ållmännings-fiske inomskärs af ålder varit, eller någon med urminnes häfd eller genom skattläggning, dombref eiler andra ostridiga skäl kan visa sin rätt till fiske omkring klippor, blindskär, eller å grund utomskärs i hafvet, bör det äfven hädanefter dervid förblifva; och galle äfven delta om de fisken, sorn lyda under städernes donerade jord.” Commerce-Collegium har sålunda ordagrannt bibehållit de i förrberörde 6 §.
2 Cap. af 1766 års
Fiskeri-stadga förefintliga bestämmelser, såsom motiv hvartill Collegium anfört: att det visserligen icke kunde bestridas, att ju, på sätt flere anmärkt, den i 6 §. 2 Cap. Fiskeri-stadgan intagne bestämmelse, huru långt fiske-rättigheten i Östersjön vid öppna hafsstranden sträcker sig, är obestämd, och att de tvister, som, i anledning häraf kunna uppstå, skulle hufvudsakligen undanrödjas, om föreskriften rörande fisket i Östersjön blefve lika med stadgandet om fisket i Nordsjön; men att från äldre tider tillbaka detta senare fiske varit mera fritt, troligen af den anledning, alt i Nordsjön tillgången på fisk är vida större, samt, i följd deraf, en större mängd menmskor finnas i skärgårdarne derstädes bosatte, utan annat näringsfång än fiske; och att, enär detta ämne förut utgjort föremål för Kongl. Majrts Nådiga pröfning, Kongl.
Majit, efter alt halva i Nåder inhemtat yttrande, ej allenast af Kainmar-Collegium , utan ock af Högste
Domstolen, som ansett ett närmare bestämmande af berörde rättighet genom utsättande af ett visst afstånd från stranden mindre lämpligt, i anseende till de skiljagtiga förhållanden, som kunna finnas, och den olika bevisning, som i serskilda fall kan åstadkommas, låtit, så vidt Collegium hade sig bekant, bero vid hittills gifven föreskrift, deruti icke eller, enligt Högsta Domstolens tanka, ändring kunde ske, utan i den ordning, 87 §.
Ett större band vöre väl härigenom lagdt på fisket i Östersjön; men, om tvist uppstår rörande begagnande derstädes af fiske vid öppna hafsstranden, lärer, det oagtadt, den fiskande ej kunna åläggas ansvar eller förbjudas att der fiska i annat fall, än om strand-egaren, eller annan person, eller Kronan, kan lagligen bevisa sin rättighet till det fiske, hvarom fråga är.
8 Lag- sam Allm.
Besv. och Ekon,-Utskottens Betänkande, lY:o 67.
Detta är hvad Utskotten inhemiat och ansett nödigt upplysa, rörande den behandling, frågan om strömmingsfiskets npphjelpande samt en ny Fiskeri-stadga hitintills erfarit, och Utskotten öfvergå nu till meddelande af det Utlåtande, hvartill Utskotten finna sig föranledde af de nu i ämnet framställde motioner.
Hvad således först beträffar de af Herr TV est man fö res lagné åtgärder: att till städernas fiskerskap på 15 å 5o år emot en lindrig grundränta upplåta Kronofiskena; samt att förbjuda ångfartygen att göra resor till de Norrländska städerne och derunder nalkas de stränder, der strömmingsfiske idkas; sä anse Utskotten olämpligheten deraf ligga för öppen dag, hvarföre Utskotten endast vilja, i afseende på den förra af dessa föreslagna åtgärder, anmärka, att, om Kronan skulle uppoffra sin högre inkomst till förmon för strömmingsfisket, det icke synes egentligen vara mera skäl att afstå vinsten af Kronans fisken till städernas fiskerskap än till landets strömmingsfiske idkande invånare, hvilka äro ojemförligt talrikare till antal; samt i afseende på det yrkade förbudet emot ångfartygens resor utefter kusten, upplysa, att det stöd, motionären velat för en sådan åtgärd hemta från t 1 §. 1 Gap.
Fiskeri-stadgan, beror på ett missförstånd af denna hvilken ingalunda, såsom motionären förmenar, innefattar förbud för seglande fartyg att nalkas stränder, der strömmingsfiske idkas, utan allenast bestämmer ansvar för den, som, utom segelled och vanlige ankarställen, företager sig att segla öfver not eller utlagdt nät, som med vanlige vettar och flytspån utmärkt är.
Utskotten tillstyrka följagtligen, att dessa Herr Westmans framställningar må lemnäs utan afseende.
Och anse Utskotten, vid det förhållande, att förslag till förnj^ad Fiskeri-stadga redan finnes utarbetadt samt de nu gällande föreskrifter dervid ansetts böra, såsom i allmänhet lämplige, bibehållas, något serskildt yttrande öfver samma motionärs yrkande om utfärdande af en förbättrad sådan Stadga icke erfordras.
Beträffande åter den af Herr Norin gjorda framställning, rörande orsakerna till strömmingsfiskets aftagande samt åtgärder till undanrödjande af de hinder för dess utöfning, som skola förefinnas i Domslolarnes, mot innehållet af 8 §. 2 Capillet Fiskeri-stadgan, meddelade vitesförbud; så finna Utskotten häruti innefattas tvänne väsendtligen skilda frågor, hvilka måste Lag- samt Allm. Besv.- och Ehon.-Utslottens Betånlancle, N:o 67. måste betragtas, den ena ur ekonomisk, den aridra ur juridisk synpunkt.
Utskotten kunna ur den förra ingalunda anse de öfverklagade vitesförbuden och kustens fridlysande innefatta någon orsak till strömmingsfiskets aflagande; fast heldre måste de lända lill fiskets bibehållande och framtida utvidgande genom fiskens fredande, såvida de af motionärerne och städernes fiskerskap anförde uppgifter, att strandegarne sjelfve icke utöfva fisket i den vidd, hvartill tillfälle gifves, eger sin läglighet.
Emot förenämnde vitesförbud kan således ur ekonomisk synpunkt ingenting vara att invända.
Huruvida de åter kunna vara till hinder för utöfvande af den fiskrättighet, som, enligt förrberörde 8 §. i Fiskeri-stadgaii, tillkommer dem, som fiska efter strömming i Norrbottens, Westerbottens, Wester-Norrlands och Gefleborgs
Län, beror på uppfattningen ej mindre af ifrågavarande §, än af begreppet om vites-förbuds egenskap, kraft och verkan.
Hvad nämnde 8 §. beträffar, så synes det Utskotten klart, att densamma innefattar ett bestämdt undantag från stadgandena i föregående 6 §., inskränkande strandegarens land grund sr ät t eller enskilda fiskrätt vid öppna hafs-, skogs-, bergs- och sten-stränder i nämnde
Län, lill blotta rättigheten att tvänne dagar i veekan draga första notvarpet; och deraf följer, att, då Domstols vites-förbud, enligt sin natur, icke är annat än ett stadgande af förhöjdt ansvar, utöfvei hvad Lagen för en viss rättskränkning redan bestämmer, men ingalunda kan medföra förminskning uti annans i Lag försäkrade rätt, de af
Domstolarne meddelade vites-förbud mot fiskande efter strömming vid nyss beskrifne kuster af Bottniska Viken icke, så vidt de äro stridande mot oftanämnde 8 §., kunna utgöra något lagligt hinder för strömmingsfiskets utöfvande, i öfverensstämmelse med samma § ; hvadan ock fiskerskapen, i händelse de anse sig genom de utfärdade vites-förbuden lida intrång i deras tillständiga rätt, ega öppet att i laga väg göra densamma gällande.
I detta hänseende anse Utskotten alltså någon åtgärd af Rikets Ständer icke lämpligen kunna komma i fråga.
Vidkommande deremot motionärens önskan, att den rätt till strömmings-fiskes idkande vid Bottniska vikens vestra kust, som, enligt gällande Författningar, bör ega rum, måtte närmare bestämmas; så finna Utskotten, att detta ändamål lill en del skulle vinnas genom antagandet af en sådan redaction utaf 8 §. 2 Capitlet i 1766 års Fiskeri-stadga, som förefinnes i det mera tydliga och lättfattliga, fastän, såsom Commeree-Collegium erinrat, hufvudsakligen lika beskaffade stadgandet i i momentet af Bih. till R.
Prat. 1810 och 1811, 7 Sami. 2 J/d. 19 Häftet* 3 I o Lag- samt Allm. Besa.- och Ekon.-Utskottens Betänkande , JY:o 6 J. 23 §. uti Col leg i i ofvan omförmälde förslag; dock anse Utskotten det tillika vara af högsta vigt, att det på det nogaste varder bestämdt, dels hvad som egentligen utgör öppna hafs-, skogs-, bergs- och sten-stränder, dels ock hvarest och huru långt strand-egares landgrundsrätt eger rum och sig sträcker.
Härvid finna Utskotten i främsta rummet vara af nöden att fastställa hvad med uttrycken: inom- och utomskärs rätteligen bör förstås, emedan betydelsen af de förra begreppen derpå hufvudsakligen beror.
Begreppet ”Skärgård” måste nemligen, efter Utskottens tanka, hafva olika betydelse och omfång, med afseende å Riket eller Landskapet och å den enskilde Straiul-egaren.
Således då inom skärgården, betragtad med hänseende till hela Riket eller ett visst Landskap, ligga fjärdar af stundom, några mils längd och bredd, jemförliga i vidd med åtskilliga af de större insjöarne i landet, måste, enär stadgandet i 6 §. 2 Capillet Fiskeri-sladgan, att ”saltsjöfisket inomskärs bör för deras enskilda egendom anses, sorn strand och holmar deromkring ega” icke synes vara å sådana vatten tillämpligt, bestämmas, huru vidt den enskilda fiske-rätten derstädes sig sträcker, samt huruvida derintill liggande strand af fasta landet skall såsom öppen hafskust anses.
Äfvenså angeläget finna Utskotten, att betydelsen af lundgrund, som vid stranden ligger och derifrån utlöper samt den derpå hvilande enskilda fiske-rätten noggrant och efter en anlagen princip fastställes; i hvilket hänseende Utskotten, afvikande från den af Högsta
Domstolen yttrade mening, anse lämpligen kunna bestämmas ett visst afstånd från stranden, inom hvilket strand-cgarens enskilda rätt gäller, på det sätt, att, der vattnet invid stranden eger ett visst bestämdt djup, afståndet räknas ifrån sjelfva stranden och der lanclgrunden ifrån stranden utlöper, d. v. s. vattnet icke bar invid stranden det bestämda djupet, gränsen för den enskilda fiskrättigheten räknas lill samma afstånd från den punkt, der detta djup vidtager.
Ett sådant begränsande af området för den enskilda rätten är hvarken för våra sedvanor obekant, enär något dylikt redan finnes in praxi uti åtskillige vid hafskusten belägne orter, ej eller är det för vår lagstiftning alldeles fremmande, då Östgötha-Lagen i 28 Capitlet 3 §.
Bygda-Balken företer ett i sitt slag märkligt och för sin tid passande sätt att utstaka gränsen emellan den enskildes område i vattnet och det allmännas andel deri.
Det antal alnar eller famnar ifrån stranden, som lämpligen må stadgas som gräns för strand-egarens enskilda fiske-rätt, äfvensom det djup, hvarifrån afståndet bör mätas, anse Utskotten sig icke kunna föreslå, utan bör sådant efter sakkunnige perso - Lag- samt Allm. Bese.- och Elon.-Utnlcottens Betänkande, N:o 67.
11 ners hörande och sig företeende förhållanden, bestämmas; och då CommerceCollegium, på sätt omförmäldt är, i underdånighet hemställt, alt någon sakkunnig naturforskare måtte, efter Wetenskaps-Academiens förslag, förordnas till undersökande af lax- och strömmingsfisket, samt alltså är att förmoda, det en sådan undersökning varder anbefalld och företagen, finna Utskotten sig af anförde skäl böra tillstyrka, att Rikets Ständer på det sätt bifalla den af Herr Norin gjorda framställning, alt Rikets Ständer besluta den underdåniga anhållan hos Kongl. Maj:t, det Kongl. Maj:t täcktes icke allenast, så fort möjligen ske kan, utfärda en sådan förklaring öfver 8 §. i 2 Capitlet af 1766 års Fiskeri-stadga, som öfverensstämmer med den mera tydliga och lättfattliga, fastän till sitt hufvudsakliga innehåll lika beskaffade, redaclionen af \ momentet i 23 §. af Commerce-Collegii ofvanomförmälde förslag till förnyad Fiskeri-stadga, utan ock i sammanhang med den af Commerce-Collegium tillstyrkta vetenskapliga undersökningen af lax- och strömmings-fisket, låta bestämma begreppen om skärgård, hafs-j skogs-j bergsoch sten-strander samt landgrundsrätt, och, på sätt Utskotten antydt, i den förväntade, lill sin angelägenhet erkände, förnyade Fiskeri-stadgan nödige förordnanden i öfverensstämmelse dermed i Nåder meddela.
Hvad slutligen angår den af Anders Jansson gjorda framställning om frihet att i egna fisk-vatten nyttja så kallade pulls- och stöt-notar; så enär förbudet emot dylika fisk-redskaps nyttjande afser ynglets fredande och fiskens skydd mot utödelse, finna Utskotten sig icke kunna motionärens^förslag understödja, utan hemställa, att motionen må lemnäs utan afseende.
Stockholm den 22 April 1841•
Reservation af Herr Grefve Mörnerj C. G.: ”Ifrån det resultat, hvaruti Utskotten i Nietta Betänkande stannat, är jag ej i vidsträcktare måtto skiljagtig, än att, då Utskotten, uti skälen för tillstyrkandet af den underdåniga skrifvelsen yttrat sig på ett sätt, som ej, enligt min tanke, innefattar något serdeles betryggande för bevarandet af strand-egares fiske-rättigheter och X2 Lag- sami Allm.
Be sv.- och Elon.-Ut slottens Memorial, JV:s 68, 69.' jag ej uti detta yttrande kan instämma, jag för min del anser, att uti den underdåniga skrifvelsen bör vid slutet tilläggas: ”dock utan att jorcl-egares ”lagliga eller häfdvunna rättigheter härvid förnärmas.” N:o 68.
Ank. till Exp. Utsk. den 23 April 18/jt, kl. 9 f. m.
Memorial till det Hedervärda Bonde-Ståndet, i anledning af erhållen återremiss å Utskottens Betänkande N:o 50, angående Kongl. Brefvet den 19 Juni 1839, rörande iagttagande vid Skatteköp.
I anledning af den ifrån Hedervärda Bonde-Ståndet erhållna återremiss å förenämde Betänkande, få Utskotten härigenom meddela den upplysning, alt de öfrige Riks-Stånden samma Betänkande bifallit, i följd hvaraf Utskotten äro förhindrade att med detta ärende taga någon vidare befattning.
Stockholm den 22 April i84r..
Ank. till Exp. Utsk. den 23 April r8:ji'> kl. g f. nr.
Memorial till det Hedervärda Bonde-Ståndet, i anledning af, erhållen återremiss ä Utskottens Betänkande N:o 51, angående tiden, hvarifrån Författningar, som uppläsas från Predik st olar ne, skola anses gällande.