Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu, ehuru Utskottets ifrågavarande förslag endast åsyftar frambärande till Kongl. Majit af en underdånig önskan, om förändring af ett stadgande, hvilket i administrativ väg tillkommit, och blott uppger grunderna för den Författning, som, i händelse Kongl.
Majit täektes bifalla Rikets Ständers begäran, skulle komma att utfärdas, hvadan någon serdeles vigt icke synes ligga på de ofvananmärkte ordalagen, får Utskottet likväl, enär det tilläfventyrs må vara rigtigare att säga ”öfverträdelser af Författningarne angående den åt Allmogen etc.,” än att bibehålla ordalagen ”öfverträdelser af den åt Allmogen etc.;” samt då det genom misskrifning handt, att ordet inom i stället för under kommit att inflyta framför orden: ”hvars domvärjo Under-Rätten i allmänhet lyder,” härmedelst till samtlige RiksStåndens ompröfvande vördsamt hemställa.
Lag-Utskottets Betänkande N:o 97.
11 att nyssnämnde tvänne jemkningar af redactionen måga, vid uppsättandet af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse i ämnet., varda iakttagne.
Till något vidare svar anser Utskottet den erhållna återremisseu icke föranleda.
Stockholm den 10 Julii 1834- N:o 97.
Ankom till Exp.-Utsk. den i5 Julii. 1Betänkande, ofver väckt motion, om skyldighet för svarande part, som erlägger vad emot Under-Domstols beslut, att, inom fjorton dagar derefter, sin vederpart härom underrätta Riksdagsfullmägtigen Samuel Andersson ifrån Östergöthland har, uti memorial, som Hedervärda Bonde-Ståndet till Lag-Utskottet hänvisat, gjort den framställning, att, då det ofta hände, att svarande parter, ehuru de voro tillstädes vid Härads-Rätten, när Dom eller Utslag afkunnades, och, oaktadt de hade för afsigt att deremot fullfölja talan, likväl begagnade sig af det i Lagen medgifne åtta dagars rådrum att erlägga vad, hvilket omsider skedde vid Domhafvandens hemvist, utan Kärandens vetskap, och till följd hvaraf denne senare antingen nödgades göra understundom långa resor till Häradshöfdingen, för att underrätta sig om förhållandet, eller ock äfventyrade att försitta sin talan vid Lagmans-Rätten, och att för uteblifvande derstädes pliktfällas, Motionairen af denna anledning trodde det böra stadgas, att den svarande part, som vid Under-Domstolarne förr eller senare erlägger vad, vore skyldig att inom fjorton dagar derefter gifva sin vederpart eller käranden sådant tillkänna.
Det skulle, efter Utskottets tanka, ingalunda vara rättsenligt, att serskildt för den part, som hos Under-Domstol varit svarande, stadga det af Motionairen föreslagna åliggande, att om erlagdt vad sin vederpart underrätta, och Utskottet finnér desto mindre skäl att understödja förslaget härom, som det i allmänhet måste medföra större svårighet och kostnad för den ena parten, att, inom en viss kort tid, gifva andra parten bevislig underrättelse om vadet, än för denne senare, att, inom den rymligare tiden, som vanligen fölflyter, innan han behöfver inställa sig hos Lagmans - 12 Lag-Uslottets Betänkande N:o g8.
Rätten, sjelf eller genom ombud skaffa sig hos Domhafvanden upplysning, om vädjadt är.
Utskottet hemställer således, att ifrågavarande motion icke måtte bifallas.
Stockholm den 10 Julii 1834- N:o 98.
Ankom till Exp.-Utsk. d. i5 Jnlij. betänkande, ofver Riksdagsfullmägtigen ifrån Stochholms Län Nils Insulins motion, om inrättande af Förliknings-Domstolar.
Lag-Utskottet har ifrån Hedervärda Bonde-Ståndet emottagit remiss å Nils Insulins till bemälde Stånd iugifne anförande, af innehåll: att, då, i förslaget till ny Civil-Lag, Förliknings-Domstolar blifvit förbigångna; men inrättande deraf skulle leda till minskning af de tvister, som nu gå till redan befintliga
Domstolar och i Öfver-Rätter fullföljas, Motionairen trott sig böra föreslå Förliknings-Domstolars införande.
Ledamöterne deruti borde, efter hans mening, utgöras af Kyrko-Råd och Nämnd.
Förslag i detta ämne hafva blifvit väckte vid de fleste föregående Riksdagar sedan införandet af vårt nuvarande samhällsskick, nemligen vid Riksdagarne 1809 och 1810, 1817 och 1818, 1823 samt 1828, 1829 och i83o, men hvarje gång blifvit afstyrkte af Lag-Utskottet, hvars yttranden derom vunnit Rikets Ständers bifall.
Det var en tid, då den ifrågavarande serskilda Domstols-organisalionen, som under namn af Förliknings- eller Freds-Doraare i andra Länder förekommer, ofta anfördes såsom högeligen förtjent att äfven här efterföljas, och då mången, hvilken i samma exempel trodde sig se tillräckligt bevis för denna inrättnings allmännare tillämplighet, ifrade för verkställigheten af omförmälde idee.
Men allmänna rösten erkände dock icke behofvet eller nyttan deraf, och man synes omsider hafva mer och mer stadgat den öfvertygelse, att våra Under-Rätter, jemte utöfvande af deras
Domarebefattning i öfrigt, tillika med minsta olägenhet och kostnad för parterne, samt med den största säkerhet emot faran af öfverilning och misstag, uppfylla Freds-Domarens medlarekall.
Lag-Utskottets Betänkande N:o g8. 13 ”Den som,” (så yttrar sig Lag-Comiteen uti motiven till 3i Gap.
Rätlegångs-Balken af förslaget till Civil-Lag) ”med säkerhet att ej träda någondera partens rätt för nära, skall kunna föreslå förlikning i en något vidlyftig och invecklad sak, måste icke allenast ega de insigter, som fordras för alt rigtigt bedöma sjelfva rättsfrågan, utan ock gifva sig tillräcklig tid att noga undersöka alla de factiska omständigheterna i saken.
Comitcen tviflar, att i delta land nödigt antal Förliknings-Comiléer skulle kunna organiseras af män, som egde så beskaffade insigter, och hade tillfälle uppoffra den tid, ett noggrannt iakttagande af de trägna göromålen kräfde.
Andra Länder hafva tilläfventyrs företräde häruti.
Likväl har Coraiteen, då den hört omtalas den stora mängd af mål, som utomlands årligen blifvit förlikte, icke kännt sig fullkomligen öfvertygad, att rättvisan 1 samma moa varit främjad.
Det låter sig lätt göra alt förmå en foglig part till förlikning; men om hans fördel dervid alltför mycket åsidosättes, sker denna förlikning på rättvisans bekostnad, och en trätlysten vederpart uppmuntras till nya försök att åtkomma hvad honom ej tillhörer.
Innan man med rättegångsverket införlifvar serskilda förlikningsanstalter, måste man vara säker, att de ej motverka lagskipningens högsta ändamål, det nemligen, att göra lag och rätt gällande medborgare emellan.
Svenska Lagens enkla bud, alt
Domaren skall råda parterne till förlikning, (20 Cap. 2 §.
Rättegångs-Balken) har hittills varit kraftigt nog att framkalla ett allmänt bemödande vid Rikets Domstolar, att bemedla förlikningar, och kommer troligen, äfven hädanefter, att göra tillfyllest för alla de mål, der förlikning, utan förnärmande af någondera sidans rätt, och utan obehörigt inflytande på parternes fria vilja, står att vinna.”
Omdömet angående serskilda Förliknings-Domstolars obehöflighet här i landet, anser Utskottet också vinna mycken styrka af de upplysningar, som genom Herr Juslitiae-Stats-Ministerns lill Kongl.
Maj:t i underdånighet afgifna Berättelser för de senare åren, om de vid Domstolarne förehafde rättegångsärenden, och genom Justitiee-Ombudsmannens för samma tid afgifna Embets-Berättelser, inhemtas, att nemligen, af de till Under-Rätterne instämde mål, nära en tredjedel blifvit förlikte, och att, af återstoden, endast en fjortondedel blifvit fullföljde till högre Instantie.
I följd häraf får Utskottet vördsamt hemställa: att Insulins ifrågavarande motion, som för öfrigt är i alltför allmänna ordalag framställd, icke md till någon vidare åtgärd föranleda. i4 Lag-Utskottets Betänkande N'.o gg. ]£n Ledamots serskilda yttrande bifogas.
Stockholm den 10 Julii 1834- Reservation af Herr Cederborg: ”Min öfvertygelse om nyttan af Förliknings-Domstolar har icke kunnat förändras af allt hvad deremot blifvit anfördt; och som jag vid en föregående
Riksdag väckt motion härom och deruti sökt utveckla skälen derföre, äfvensom de fördelar, som dessa inrättningar medföra, der deäro införde, så kan jag icke för min del lemna den förevarande motionen utan afseende, utan anser densamma förtjena bifall.’’ N:o 99.
Betänkande, öfver Herr Lars Hjertås motion, angående offentlighet vid Under-Domstolar och Policekamrar.
Höglofl, Ridderskapet och Adeln har till Utskottet hänvisat ett af Herr Lars Hjerta afgifvet anförande, deri förmäles: att Rikets Ständer redan vid 1828 års Riksdag beslöto och till Kongl. Majlis
Nådiga sanction i underdånighet framlade ett lagförslag om offentlighet vid Under-Domstolar och Policekamrar, hvilket Kongl. Majit likväl icke täcktes bifalla; och att samma fråga åter väcktes vid sistlidne Riksdag, då Rikets Ständer, uppå tillstyrkan af Lag-Utskottet, och efter alla fyra Ståndens enhälliga beslut, för andra gången framburo denna angelägenhet till Thronen, men ånyo erhöllo ett vägrande svar, sålunda nemligen, att Kongl. Majit förklarade
Sig ej kunna ”då för närvarande” antaga förslaget.
Formen för detta afslag gåfve emedlertid anledning hoppas, att, om Rikets Ständer ännu en gång förnyade sin anhållan i detta ämne, skulle Regeringen låta sina tillfälliga betänkligheter vika för, nationens fortfarande och enhälliga öfvertygelse.
Ämnets vigt vore redan tillräckligt ådagalagd genom tvänne Riksmötens discussioner.
Det funnes icke någon säkrare garantie emot väld och godtycke i Domarens åtgärder, än offentligheten; och folket vördade sin Öf - Lag-Utsi o t tets Betänkande N:o gg. i5 verhet i den mon det hade att vänta rättvisa af dess organer.
På grund häraf har Motionären föreslagit ett så lydande stadgande:
Vid alla Underrätter och Policekamrar skall rätegång offentligen hållas och vare förthy, så långt utrymmet tillåter, ej någon förment att inne vara emedan Rätten sitter.
Öfverläggning må Rätten, om den nödigt finnér, inom lyckta dörrar hålla, äfvensom ransakning uti med, som röra brott emot sedligheten och äro af sådan beskaffenhet, att de enligt Tryckfrihets-Lagen icke äro tillåtna att kungöras.
Ahörarne böra då afträda på tillsägelse af Ordföranden, som äfven i öfrigt eger meddela nödige föreskrifter till bibehållande af skick och ordning.
Detta redactions-förslag och det af förra Riksdagens Lag-Utskott framställda skiljde sig, dels genom uteslutande af några föreskrifter i afseende på åhörarnes skyldighet att åtlyda Ordförandens befallningar att ansvara efter lag för oljud, och att icke åstadkomma trängsel för dem, som Ratten tillhöra , m. ^ fl. sladganden, hvilka sjelfmant syntes följa af sakens natur, och således icke erfordrade något serskildt lagbud, dels ock deruti, att offentligheten vid Police-Kamrar, enligt det förra förslaget, endast skulle sträcka sig till sådane mål, i hvilka desamma ”ega Domsrätt,” hvaraf följden blefve den, att allmänheten finge tillträde endast vid mål af jemförelsevis obetydligare art, såsom om försummad lyckltändning, gaturenhållning, klämtning, ra. m. dylikt, men att deremot all offentlighet vore utestängd ifrån ransakningar om gröfre afvikelser, hvari allmänna säkerheten är mera i fråga, i hvilka godtycket är farligast och ansvarets stränghet både påkallar och väcker en större uppmärksamhet.
Efter hvad Utskottet inhemtat, hafva Rikets Ständer vid i8a3 års Riksdag, i anledning af då väckt fråga om offentlighet i rättegångssättet, uti a flå ten underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, ibland annat, andragit, det Rikets Ständer, med antagande af den grundsats, att hvarje medborgare bör ega öppet tillfälle att sjelf inhemta kännedom om lagskipningens gång, samt, med afseende derå, att aktningen för Lagarne och förtroendet för
Domaremagten skola sålunda ökas och befästas, funnit en sådan offentlighet vid Under-Domstolarne desto hellre böra ega rum, som rättegången flerstädes, efter urgammal sed, hittills hållits för öppna dörrar, äfvensom Rikets Ständer icke ansågo något hinder möta för medgifvande af offentlighet vid Police-Kammaren i Städerne, när sådane mål förekomma , uti hvilka Police-Kammaren eger domsrätt; — och äro af Rikets sednast församlade Ständer, uti deras underdåniga skrifvelse i ämnet, enahanda grunder äfven anförde. tö Lag-Ut.slottets Betänkande IV:o gg.
Enär Utskoltet till alla delar instämmer uti hvad föregående Ständer sålunda yttrat, och följaktligen jemväl biträder Motionairens ifrågavarande förslag, så vidt detsamma är med nyss anförde grunder enligt, men deremot icke finner sig böra, på sätt Motionairen yrkat, utsträcka offentligheten vid Police-Kammare äfven till andra mål, än sådane, hvari densamma utöfvar domsrätt, helst det endast är i sistnämnde mål, som rättegång vid Police-Kammare kan sägas ega rum, och det, efter Utskottets mening, ingalunda skulle vara välbetänkt, att i andra fall, der Police-magtens ändamål är, icke att skipa
Lag, utan att efterspana och inhemta upplysningar, på hvilka åtal inför Domstol sedermera skall grundas, genom påbjuden offentlighet vid hvarje steg, sätta förbrytaren och dess medhjelpare i tillfälle att motarbeta och hindra broftets uppdagande; får Utskottet, som äfven i det afseende skiljer sig ifrån Motionairen, att Utskottet anser de i Rikets senast församlade Ständers Lagförslag intagne föreskrifter, åsyftande ordningens midmagthållande inför
Domstolen, afhjelpa en brist på nog bestämda stadganden härutinnan, samt således vara nyltige och behöflige, härmedelst, uti hufvudsadlig öfverensstämmelse med nyssberörde förslag, vördsamligen tillstyrka: det Rikets Högl.
Ständer för egen del besluta och till Kongl.
Maj:ts vidare ompröfvande i underdånighet hemställa utfärdandet af en Författning, hvari stadgas som följer:
Vid alla Under-Rätter, sd ock vid Police-Kamrar , när sddane mål der förehafvas , i hvilka Police-Kammare domsrätt utöfvar, skall rättegång offentligen hållas; och vare jör thy, så länge det ske kan , utan trängsel för dem , som till Rätten höra, eller med sakerna hafva att skaffa, ej någon förment att innevara medan Rätten sitter , der ej Rätten nödigt finnér , att öfverläggning till beslut inom lyckta dörrar hållaj eller mål förékomma , som äro stötande för anständigheten och sedligheten j i hvilka händelser åhörare skolaj på Ordförandens tillsägelse, afträda.
Hvar , sorn rättegång åhöra villj skall sig tyst och anständigt skicka.
Gör någon annorlunda, varde först varnad, rättar han sig ej deraf, då må han från rummet afvisas; plikte ock för oljud och vanvördnad emot Rätten efter Lag.
Den , sorn uti Rätten förer ordetj ege, till ordningens bibehållande, nödige föreskrifter gifva, utan att med de öfrige, som Lag-Utskottets Betänkande JY:o 100. *7 sorn i Rätten sitta, öfverlägga.
Hvad han i thy fall bjuder, varde genast åtlydt, och svare han sedan för åtgärd sin, sorn för annan Embets-utöfning, om deröfver klagas.
Stockholm den io Julii 1834- If;o ioo.
Ankom .till Exp.-Utsk. d. i5 Julii. betänkande, ofver Herr Carl Svedenborgs motion, det ingen må vara berättigad, att vid Härads-Bätt något ärende anmäla, sedan de af Domaren vid Tingets början bestämde
Hätte gångsdagar äroförflutne.
Ridderskapetoch Adeln har, uti afgifvet memorial, som blifvit till Lag-Utskottets behandling öfverlemnadt, Herr Carl Svedenborg anfört: att, ehuru Domaren hade sig vid ansvar ålagdt, att ej, efter aflyst Ting, ifrån Tingsstad afresa, innan han till parter och rättsökande aflemnat Protocoll och Handlingar uti alla de mål, som vid Tinget varit anhängige, det likväl ej funnes stadgadt, å hvilken dag af Tinget så beskaffade ärenden, som icke kunde hänföras till egenskapen af rättegångar, såsom Lagfarts-, Intecknings- och Förmynderskaps-ärenden, Testaments-bevakningar, med mera dylikt, borde senast till Domarens åtgärd öfverlemnas; hvarigenom ofta och nästan vid hvarje Ting inträffade, att mångfaldiga så beskaffade ärenden, som de nyss omförmälda, icke hos Domaren anmäldes å de offentlige rättegångsdagarna, utan hopsamlades och på en gång öfverlemnades till handläggning å den dag då Tinget aflyses.
Ett dylikt förfarande, ehuru i Lag ej bestämdt förbjudet, syntes likväl icke vara med god ordning förenligt, eller stå väl tillsammans med det ofvanåberopade åliggandet för Domaren, helst det uti sådane Domsagor, sorn utgöras af flere Härader, merendels inträffade, att Domaren, straxt efter det han aflyst det ena Tinget, måste påbörja ett annat, och på annan ort, hvarigenom han, utan eget förvållande sattes ur stånd att fullgöra hvad honom i ofvanberörde afseende blifvit ålagdt.
På grund häraf tr.odde Motionairen sig böra föreslå, att, i öfverensstämmelse med hvad vid Lagmans-Tingen Bihang till R.
Prot. 1834- ±7'.de Häftet. i8 Lag-Utskottets Betänkande N:o 100. numera är gällande, den rättegångsordning vid Härads-Rätterne mätte stadgas, att ingen ansåges berättigad att något ärende, af hvad beskaffenhet som helst, till Domstolens åtgärd anmäla eller öfverlemna, sedan de råttegångs dagar förflutit, som af Domaren vid Tingets början bestämdes.
Lag-Utskottet, som till granskning förehaft denna motion, har icke funnit skäl att densamma biträda.
Grunden till stadgandet i a5 Cap. I §.
Rättegångs-Balken, sådan denna § lyder i Kongl. Förordningen den 12'Mars i83o, att ”Lagman utsätter, då första uppropet slutas, genom anslag å Rättens dörr, viss dag derefter, inom klockan 7 eftermiddagen, såsom den sista tid, hvarå kärande parter måga deras käromål fullfölja, och svarande parter, till svaromåls afgifvande, sig anmäla, och att den, som ej då sig infunnit, häfver sin talan vid Lagmans-Rätten förlorat,” inträffar icke i afseende på sådane till Härads-Rätts befattning hörande ärenden, hvilka motionen egentligen afser, nemligen lagfarter, inteckningar, förmyndare-förordnanden, bevakningar af testamenten och äktenskapsförord, med mera dylikt.
I dessa mål finnes antingen icke någon vederpart, eller påkallar hans rätt åtminstone icke den ifrågavarande Lagförändringen; och frågorne äro sällan af den beskaffenhet, att Domaren för dem behöfver enahanda beredelsetid, som för vademålen i allmänhet erfordras.
Vid Stads-Domstol kunna ofvanberörde bevaknings- och ansöknings-ärenden upptagas så länge Rättens Ledamöter äro tillsammans; och det synes vara desto mera skäl att, i enlighet härmed, Allmänheten må ega öppet att hos Härads-Rätt anmäla sig i dylika angelägenheter, så länge Tinget påstår, som Härads-Rättens alla sammanträden vid ett och samma Ting äro, efter Lag, att betrakta såsom ett enda rättegångs-tillfälle, och behofvet af omförinälde tillåtelse jemväl visar sig störst å landet, i anseende till de emellan Tingen förefallande långa uppskof.
Sker ifrågavarande anmälan så kort före Tingets slut, och inträffar i öfrigt sådana omständigheter, att Domhafvanden ej kan medhinna expeditionen före afresan ifrån Tingsstället, då den af embetsgöromål eller andr* giltige orsaker påkallas, lärer stadgandet i Cap. 5 §.
Rättegångs-Balken, hvilken §. till sin nuvarande lydelse finnes intagen i Kongl. Förordningen den 10 September 1823, att ”Häradshöfding skall gifva domen skriftliga ut, innan han ifrån Tingsstad reser, om det så tidigt äskas, att det ske kan”, ofelbart böra skydda ifrån ansvar för ett med expeditionen möjligen inträffadt dröjsmål. Lag-Utskottets Utlåtande N :o 101. *9 Utskottet hemställer alltså, att ofvanberörde motion icke mätte varda bifallen* Stockholm den 10 Julii i834- N:o 101.
Antom till Exp.-Utsk. den i5 Jnlii.
Utlåtande, i anledning af återremisser af åtskillige ifrån Utskottet afgifne Betänkanden.
Till Lag-Utskottet hafva, i anledning af gjorda anmärkningar, Utskotnedannämnde Betänkanden blifvit återremitterade, nemligen: Ifrån Högloft.
Ridderskapet och Adeln: N:o 14 > öfver Herr Prosten Lorentz Gustaf Mittags förslag, att, när frånskiljde makar vilja å nyo träda i äktenskap med hvarandra, laga lysning måtte Föregå; N:o 35, öfver Herr Grefve O. A.
Cronhj$lms samt Herr W. F.
Dalmans motioner, om rättighet att å Fidei-commiss-egendom upplaga lån, motsvarande |:del af egendomsvärdet; N:o 36, i anledning af Herr Friherre Ludvig Boijes motion, om utfärdande af en Lag, rörande utländsk mans rätt att i Sverige sig nedsätta samt härstädes förvärfva naturalisation.
Ifrån Högvördige Preste-Ståndet: N:o 20, öfver Riksdagsfullmägtigen Joli.
Anderssons ifrån Calmar Län motion, om åläggande för Domstol, som finner part hafva misstagit sig om forum, att honom till rätter, bestämdt uppgifven Domstol hänvisa; N:o 24, öfver väckta motioner, dels om upphörande af frälse-ränteegares rätt till lösen af skattefrälsehemman, sora säljes utombord, dels ock angående rättighet för jordegaren att lösa räntan, när densamma utom börd säljes; N:o 3i, olver Riksdagsfullmägtigen ifrån Westerbottens Län Anders Nordmarks motion, om inskränkning af den nuvarande tillåtelsen för ynglingar ibland allmogen att vid 18 års ålder ingå äktenskap; N:o 33, öfver Riksdagsfullmägtigen ifrån Östergöthlands Län Botvid Jonssons förslag till vissa föreskrifter, i afseende på tiden, inom hvilken ransakning öfver häktad person borde företagas m. m.; o Lag- ZJtsJcottets Utlåtande N:o 101.
N:o 38, öfver Herr Prosten A. G.
Elf ströms motion, att de i Kongl. Kungörelsen den 27 Aug. 1823 meddelade föreskrifter, angående vederbörandes åliggande att tili Presterskapet aflemna förteckningar uppå personer, dömde eller ställde under framtiden för gröfre brott, äfven måtte till mindre brottmål utsträckas.
Ifrån Välofl. Borgare-Ståndet: N:o 17, öfver Riksdagsfullmägtigen ifrån Öland Samuel Jonssons motion, om förlängande af tiden, inom hvilken part, som vill söka ändring i Hof-Rätts Dom eller Utslag, bör sådant hos Hof-Rätten tillkännagifva; N:o 23, öfver Riksdagsfullmägtige Peter Perssons ifrån Calmar Län samt Johannes Johanssons ifrån Bohus Län motioner, om upphörande af Domares rätt till andel i sakören; N:o 25, öfver Riksdagsfullmägtigen Erik Erssons ifrån Westmanland motion, om prasscriptionstid för domfästa fordringar; N:o 69, öfver Herr O. Wijks motion, om ändring af sista momentet 5 §. samt i momentet 7 §. 17 Cap. Handels-Balken; och ifrån Hedervärda Bonde-Ståndet: N:o 60, öfver Riksdagsfullmägtigen Per Perssons ifrån Örebro Län motion, om förklaring af 74 §• i Concurs-Lagen; Men som dessa Betänkänden blifvit af Tre Stånd bifallne, nemligen: N:o 14» af Preste-Ståndet och Bonde-Ståndet den i5 April samt af Borgare-Ståndet den 21 i samma månad; N:o 35, af Preste-Ståndet den 2 Maji samt af Borgare- och BondeStånden den a5 April; N:o 36, likaledes af Preste-Ståndet den 2 Maji samt af Borgare- och Bonde-Stånden den 25 April; N:o 20, af Ridderskapet och Adeln samt af Bonde-Ståndet den i5 April och af Borgare-Ståndet den 21 i samma månad; ' . ]\:o 24, af Ridderskapet och Adeln den i5 April samt af Borgareoch Bonde-Stånden den 21 i samma månad; N:o 3r , af Ridderskapet och Adeln den 25 April samt af Borgare-och Bonde-Stånden den 24 i samma månad; N:o 33, af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet den 25 April och af Bonde-Ståndet den 28 i samma månad; N:o 38, af Ridderskapet och Adeln den 10, af Borgare-Ståndet den 2 och af Bonde-Ståndet den 6 Maji; Lag-Utskottets Betänkande N:o 10S. 21 N:o 17, af Ridderskapet och Adeln, Preste-Ståndet och Bonde-Ståndet den i5 April; N:o 23, likaledes af Ridderskapet och Adeln, Preste-Ståndet och Bonde-Ståndet den i5 April; N:o 25, af Ridderskapet och Adeln den 25 April samt af Preste- och Bonde-Stånden den 21 i samma månad; N:o 69, af Ridderskapet och Adeln samt Preste- och Bonde-Stånden den 5 Junii; och N:o 60, af Ridderskapet och Adeln den 21 Maji samt af Preste- och Borgare-Stånden den 2 Junii;
så enär, enligt 87 §.
Regeringsformen samt 3 punkten af 49 §• i R^sdagsOrdningen, tre
Stånds mening i dylika frågor utgör Rikets Ständers beslut, samt återförvisning ifrån ett Riks-Stånd i dessa mål ej betager samma beslut deras kraft och verkanNill expedition, anser Utskottet, vid detta förhållande, något utlåtande öfver de gjorda anmärkningarne icke erfordras; hvilket Utskottet härmedelst får hos de respective Riks-Stånd, som återremisserne meddelat, vördsamt anmäla.
Slockholm den 10 Julii 1834- N:o 102.
Antom till Exp.-Utsk. den i5 Julli.
Betänkande, ofver väckt motion, om förlängd tid för invånarne i Lappmarken, Norrbotten och Westerbotten , att fullfölja rättegångs-ärenden ifrån Hof-Rätt till Kongl. Majit.
Under åberopande deraf, att, genom 19 §. i Kongl.