Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Munthe. 151 Anmärkning smemorialet Lit. G., angående utbyte af första Ma~ jorsbostället vid Westmanlands Regemente Öster Bennebeck emot egendomen West Terna.
Hr Justitieombudsmannen har, lill fullgörande af KonstitulionsUlskotlets föreskrift, emot de Konungens Rådgifvare, sorn tillstyrkt ifrågavarande egendomsbyte, anmärkt, att, så vida det aldrig lärer kunna ifrågasättas, att ju icke Majorsboslället Bennebeck varit Kronan tillhörigt, ett sådant, ulan Rikets Ständers samtycke, beslutadt af händande af Kronans fasta egendom strider emot uttryckliga stadgandet i 77 §.
Regeringsformen, jemfördt med privilegierna för Ridderskapet och Adeln den 16 Oktober 1723 §. 28; dertill kommer, hvad Militieslällen serskildt angår, att utbyte deraf, emot Kongl. Stadgan och Förordningen den 9 December 1682 4 §. 10 morn., upplifvad genom Kongl. Förordningen den 4 Februari 1771 icke kan ega rum; såsom följd hvaraf Herr Justitieombudsmannen antagit, aLt de StalsRådsLedamöter, som den 1 Februari 1840 deltagit i denna Rådgifvande åtgärd, handlat emot både Grundlag och andra gällande stadgar.
Igenom åtalet i det mål, hvarom anmärkningsmemorialet Lit.
G. handlar, bar Konstitutionsutskottet fulländat sitt verk.
Icke tillfredsstäldt med sina bemödanden, att uti StalsRådsprotokollerna för den tidrymd, inom hvilken dess granskningsrätt synes lagenligen vara begränsad, hafva uppsökt hvarje anledning, om också aldrig så ogrundad eller ringa, till anmärkningar emot StatsRådets Ledamöter, har Utskottet, påtagligen serskildt dertill uppmanadt, sträckt sin anmärkningsifver äfven tillen rådgifvande åtgärd tillhörande en tid, dit Utskottet ej bade bort vända sina blickar.
Betraktar man delta förfarande ur en konstitutionel synpunkt, så linner man, att Ansvarighetslagens 11 §. och 105 §. i Regeringsformen, alltsedan deras tillkomst, varit så förstådde och tillämpade, att
KonstitutionsUtskottets granskningsrätt är inskränkt till de StatsRådsprotokoller, som blifvit förda till den dag, då Riksdag börjats, och alt således Utskottet icke varit befogadt att, i afsigt alt detsamma granska och vid ett eller flera der upptagna mål göra anmärkning, till sig fordra ett StatsRådsprotokoll förd t under pågående Riksdag; helst Utskottet derigenom ostridigt går i förväg för ett efterföljande KonstitutionsUtskotts granskniugsrätt.
KonstitutionsUtskolls åtgärd att till åtal öfverlemna ett efter Riksdagens början afgifvet rådslag, utan att fullständigt granska StatsRådsprotokollerna intill samma tid, då rådslaget egt rum, strider emot den i yår brottmåls - 152 lagstiftning gällande grundsats, att en för flera förbrytelser anklagad person skall på en gång dömas, enär, om StatsRådels
Ledamöter funnos i förevarande fråga skyldiga lill öfverträdelse af Grundlagen , och derför till ansvar fälldes, det kunde inträffa, att nytt åtal, omedelbart efter domens verkställande, skedde för annan eller enahanda under tiden från Riksdagens början till den 1 Februari begången förseelse, hvarför serskild påföljd ådömdes, och de anklagade sålunda, tvertemot lagens mening, kornrne alt lida dubbel bestraffning.
Tillser man åter den politiska sidan af saken, så visar sig klarligen, alt lagstiftarnes afsigt ej kunnat vara, att bereda utöfning af granskningsrätt eller anställande af åtal angående åtgärder, som vidtagits under påstående Riksdag; ty dels är det naturligt, att stridiga opinioner om dagens händelser icke kunna bedömas med det lugn, som för en opartisk pröfning erfordras, dels finnas uti protokoller öfver ministeriella, och till och med för kommandomål, handlingar och beslut, hvilkas offentliga spridande i otid af en klok Statskonst förbjudes, hvarföre man ock i andra konstitutionella länder ofta hört förklaringar från Regeringens sida, att omsorgen för Statens tjenst icke medgåfve äskade upplysningars meddelande.
KonslilutionsUtskotlets handlingssätt i denna fråga, om också ett bestämdt förbud deremot i Grundlagen icke uttalas, är dock, såsom vi förut anmärkt, stridande emot samma lags mening och hittills vunna tillämpning, äfvensom det är oförenligt med god ordning och med den sans och grannlagenhet, man af Utskottet eger rätt att fordra vid utöfningenaf en hög, ehuru ansvarsfri, makt.
Jemte det förklaranderne alltså här nedlägga sin högtidliga protest emot Utskottets förfarande, få de på samma gång vördsamt anmäla, att de icke vilja undandraga sig svaromål i hufvudsaken, enär, då samma åtal möjligen kunde vid en kommande Riksdag varda förnyadt, de hellre önska att nu gemensamt få anföra sitt försvar, som skall blifva lika lätt, som målets tillkomst synes förkastlig.
Till bemötande af hvad Herr Justitieombudsmannen i delta mål anfört, anse förklaranderne uppmärksamhet först böra fästas på den förmenta öfverträdelsen af Regeringsformens 77 §. eller förebärandet, att de i rådslaget delaktige StatsRådsLedamöler skulle hafva tillstyrkt of händandet från kronan af någon sådan dess egendom, som i sagde §. omnämnes.
Uti detta mål är fråga om utbyte af ett militieboställe emot ett skattehemman, och efter språkbruket är byta icke detsamma som afhända- Byle af jord emot jord är att, i stället för den jord, man eger, tillför värfva sig annan jord, som man anser för sig förmånligare.
Riktiga ordbegreppet härvid bevises dessutom af allmänna lagens stadgande i 3 kap. 1 §.
Jordabalken, 153 alt om arfvejord skiftas emot annan jord å landet, sådant skifte ej må af bördeman klandras; äfvensom den vidsträckta rätt till utbyte af ägor, sorn i sednare skiftesförfattningar medgifves, vid tillämpningen hvaraf ofta händer, att ej mindre kronohemman än boställen förlora innehafvande ägor emot vederlag i annan jord, tillräckligen styrker, att den utsträckning, som Konstitutionsutskottet och Herr Justitieombudsmannen velat gifva åt föreskriften i Regeringsformens 77 §., grundar sig på en oriktig tydning af orden afhända och bortbyta.
Men ville man ock antaga, att den handling, som kallas byta, vore enahanda med den, som kallas afhända, så är de-t likväl, såsom här ofvan vid 13 punkten i anmärkningsmemorialet Lit.
E. är ådagalagdt, obestridligt, att med de lägenheter, som i Regeringsformens 77 §. omnämnas, ej kunna förstås sådane, sorn, till vissa föremål under vissa hufvudtitlar afsedde, ej vidare tillhöra Kronans omedelbara disposition, eller hvaraf räntor, arrenden eller andre inkomster icke mera omedelbarligen till Statsverket ingå.
— Allraminst kan denna paragraf lämpas på militieboställen, med hvilkas förvaltning Rikets Ständer icke hafva ringaste befattning och hvarom de icke hafva att något förordna, på sätt dem likväl är i samma paragraf förbehållet i afseende å de lägenheter, hvarom den handlar.
Ansvarighetslagen skiljer bestämdt emellan Kronans lägenheter i allmänhet och de till militieverket hörande boställen. —•
Den omtalar nemligen i 5 §. serskildt 77 §• i Regeringsformen rörande dispositionen af Kronans domäner, under hvilken benämning boställen icke kunna uppfattas, och serskildt 80 §. om indelningsverket, till hvilket militieboställen höra.
Härtill kommer, att Rikets Ständers skrifvelser vid 1823 och 1834 årens Riksdagar, som innehålla, att militieboställen ej må till skatte försäljas, icke nämna något onij än mindre emot utbyten af sådana eller andra boställen: och en mängd exempel kunde anföras derå, att, sedan 1809 års Statsskick, utbyten af alla slags boställen blifvit, utan Rikets Ständers samtycke j af Kongl. Maj:t beslutade och till verkställighet i laga ordning anbefallda, utan att sådant hittills, förklaranderne veterligen, föranledt anmärkning, än mindre laga åtal, emot Konungens Rådgifvare, ehuru en del af dessa exempel ligga inom det nuvarande KonslitutionsUtskotlets granskningstid.
Kan och får det antagas, att hvad som i 30 års tid ansetts grundlagsenligt må in casu _, af någon verklig eller tillgjord missbelåtenhet med Konungens Rådgifvarepersonal, förvandlas till ett brott emot Grundlagen?
— Såsom förut är visadt, tänka förklaranderne det icke.
Men Konstitutionsutskottet, denna väktare öfver Grundlagens helgd, synes hafva före - 154 ställt sig så Jont; ty innan anmärkningen i förevarande mål beslöts, bade Utskottet, otvifvelaktigt lust StalsRådsprotokollet öfver Krigsäi'enden för den 14 Maj 1839, deruti förekommer ett i nåder beslutadt utbyte af ett boställe vid Lotsstaten emot en lägenhet lydande under Follnäs, med fideibommissegenskap behäftade och nuvarande Ordföranden i Konstitutionsutskottet tillhöriga, egendom. — Naturligtvis bar Utskottet, vid läsningen af detta protokoll, funnit nämnde åtgärd, sorn dock är alldeles likartad med den nu anmärkta, laglig, ty i annat fall hade
Utskottet ej kunnat underlåta att deremot göra anmärkning; men de skäl och anledningar, sorn hos Utskottet varit gällande, för alt i ena fallet framställa såsom stridande emot Grundlagen och andra Stadgar hvad som i ett annat, lika beskaffadt, fall med tystnad förbigåtts, förblifva dock alltid oförklarliga för alla andra, iin Ledamöterne af närvarande Konstitutionsutskott, för hvilket dessa skäl tjent lill ledning och driffjeder. f)å Regeringsformens 80 §. icke blifvit lagd till grund för åtalet i denna sak, anse förklaranderne sig ej til Islän digt alt borttaga HögloOiga RiksRätlens lid med anförande af hvad de, om sådant skett, hade haft att deremot invända.
Vidkommande sakens ekonomiska sida, så är dervid ingen anmärkning framställd, och hade icke heller kunnat, grundlagsenlig!, inför Höglofliga RiksRätten framställas.
— Förklaranderne böra alltså icke vid denna del af saken uppehålla sig, ehuru de äro öfvertygade, att en noggrann skärskådning af handlingarne skall ådagalägga, att vid bytet intet blifvit underlätet eller förbisedt, som kunnat lända lill bevarande af Kronans rätt och fördel.
Det återstår nu endast att, då, enligt Herr JuslitieOmbudsmannens yrkande, förklaranderne skola i della mål handlat icke blott emot Grundlag , utan ock emot andra gällande stadgar, yttra några ord om halten af sednare delen i detta påstående.
— De stadgar, Hr Justitieombudsmannen härvid åberopat, äro Ridderskapets och Adelns privilegier den 16 Oktober 1723 28 §., och Kongl. Stadgan den 9 December 1682: 4 §. 10 inom., upplifvad genom Kongl.
Förordningen den 4 Februari 1771.
Förklaranderne bunna ej annat föreställa sig, än att då Konstitutionsutskottet lemnat Herr Justitieombudsmannen föreskrift att till stöd för åtalet åberopa dessa författningar, Utskottet anat den alltför lösa grund, sorn åtalet egde uti Regeringsformens 77 §.
Den första af de åberopade författningarne tillåter utbyten al Kronohemman till Frälseman, men under vilkor af medgifvande Irån Rikets Ständers sida; den sista, upplifvande en förut död eller åt - minstone glömd gammal föreskrift, förbjuder åter vid vite, hvad militieboställen angår, allt sökande om utbyten deraf.
— Men också begge dessa författningar äro döda.
— Den förra föll nemligen genom Regeringsformens 77 §. sorn, enligt sin ordalydelse, anda och mening allt hittills varit så förstådd och tillämpad, att utbyten af boställen blifvit af Kongl. Maj:t, utan Rikets Ständers hörande, inedgifna, då vederlag erkållits lika mot lika och ett för Kronan nyttigt ändamål vunnits.
— Den sednare åter, af likartad beskaffenhet med åtskilliga föreskrifter uti det numera i glömska fallna Sollicitationsplakatet, har rimligen aldrig kunnat så tydas, att den förbjöd underdånig hemställan hos Kongl. Maj:t af behörig embetsmyndighet onr ett för Kronan, indelningsverket och tjensten förmånligt utbyte af ett illa beläget boställe.
— Om likväl denna tydning kunde antagas, är i alla fall sjelfva författningen upphäfven genom 80 §. i Regeringsformen, sorn i afseende på indelningsverket föreskrifver Rikets Ständers medverkan endast L de frågor, som angå rubbning i dess hufvudgrunder, men ingalunda omnämner något förbud hvarken för underlydande autoritet att afgifva förslag om utbyte af ett militieboställe, eller för Konungen att sådant, utan Rikets Ständers deltagande, bifalla, så vidt rubbning i indelningsverkets hufvudgrunder icke derigenom uppkommit.
Innan vi slute denna vår förklaring, nödgas vi ännu anmärka, att dä 61, 62, 64 och 87 §§. af Regeringsformen icke linnas upptagne i Ansvarighetslagen ibland dem, för öfverträdelser hvaraf juridiskt åtal eger rum, så hade de af oss, hvilka Herr JustftieOmbudsmannens memorialer röra i sådana punkter, der till stöd för anklagelsen förenämnde Grundlagsparagrafer åberopas, haft skäl att undandraga oss allt svaromål angående hvad som i dessa punkter emot oss berfras.
— Yi hafva dock ej velat lemna obegagnadt det oss beredda tillfället, att inför det allmänna omdömet rättfärdiga äfven de i berörde punkter åtalade rådslag; men förbehålla oss att, i fall vi under sakens fortgång finne oss dertill befogade, ega vår rätt oss förvarad att närmare utveckla skälen för vår öfvertygelse, det en annan tillämpning af Regeringsformen och Ansvarighetslagen, än den vi antydt, 156 skulle innebära öfverträdelse af de gränsor, Lagstiftningen bestämt emellan KonslitutionsUtskottets och Rikets Ständers beslutande rätt i frågor, som vöra Konungens Rådgifvare.
M. ROSENBLAD. G. A. STIERNELD.
CARL AXEL LOWENHJELM. genom Alb- Ihre enl. fullmakt. G. F. ÅKERHJELM. JOIL LAGERBIELKE. GABR. POPPIUS. D. v. SCHULZENHEIM. CARL G.
HARD.
ALB. IHRE. CARL GYLLENHAAL. C. D.
SKOGMAN. AUG. von HARTMANSDORFF. C. G.
GRIP. S. A. MUNTHE.
GUST. FREDR.
BOHM.
GEORG ULFSPARRE. C. W. RIBEN.
Till Hoga Riks Rätten.
Efter hvad Höga RiksRätten förordnat, åligger det mig att afge min förklaring öfver Rikets Ständers JustitieOmbudsmans, enligt Konstitutionsutskottets vid innevarande Riksdag gifne föreskrift, vid min Embetsförvaltning, såsom Statssekreterare, gjorde anmärkning, att jag i underdånighet tillstyrkt, det HofSekreteraren Bergs underdåniga ansökning att i Hufvudstaden få anlägga en Theater till uppförande af allmänna skådespel icke måtte af Kongl.
Majit bifallas, hvilken tillstyrkande åtgärd, genom den derigenom för Kongl.
Theatern yrkade uteslutande rätt, att ensam i Hufvudstaden för allmänheten uppföra skådespel, anföres vara stridande mot sisla mom. af 60 §.
Regeringsformen, som bjuder ”att ej må Konungen till vinning för sig och Kronan eller enskilde personer och korporationer några nionopolier fastställa."
I anledning häraf får jag, lill vederläggning af berörde anmärkning, och lill försvar i öfrigt för den ifrågavarande Embetsåtgärden anföra: l:o Att, om än de afslag å ansökningar å enskilde Theaterinrättningar i hufvudsladen, Kongl.
Majit meddelar, må betraktas som ett monopol ium för Kronan eller den Kongl.
Theatern, den ofvan anförda föreskriften i 60 §.
Regeringsformen icke lärer få anses här öfverträdd, då eli sådant - 157 dant monopoliiim dels icke af Kongl. Maj:l blifvit faststäldt, utan lian längre lid tillbaka egt rum, och endast af Kongl.
Maj:t ur kända skäl hittills respekterats, dels icke tillkommit för att medföra, ej heller medfört någon vinning för Kronan eller den Kongl. Theatern, hvilken sistnämnde det oaktadt, icke kunnat utan förluster, dem Staten måst godtgöra, uppehållas. 2:o livad Konstitutionsutskottet vid 1823 års Riksdag, i dess till Rikets Ständer afgifne så kallade DechargcBelänkande, ur en lika åsigt yttrat öfver en af Grefve C.
Horn, med åberopande af 60 §.
Regeringsformen, gjord enahanda anmärkning mot det af Kongl. Maj:t år 1822 meddeldte alslag å HofSekreteraren Åbergssons anhållan om tillstånd lill Theateranläggning i Stockholm.
Det lydde ordagrant sålunda: ”Då den citerade 6o <$\
Regeringsformen synes destomindre tillämplig , sorn Kongl.
The aterinrättningarna i Stockholm, långt för detta tillkomne , aldrig medfört för Kongl.
Majit och Kronan någon uteslutande vinning, utan tvertom betydliga kostnader, och då derjemte beviljandet af ett nytt TheaterTrivilegium, nu liksom alltid förut, beroende på Kongl. Majits nådiga välbehag, skulle troligen vid en ökad konkurrens hafva beredt den enskilde Entreprenörens undergång och de redan befintlige, mot Huf vudstadens folkmängd svarande Theatrarnes skada, kan den uppgifne anmärknings anledningen ej gillas.” 3:o Att Rikets Ständer vid 1829 års Riksdag afslagit en af Friherre Fredric Boije då gjord motion om framförande i önskningsväg af den underdåniga anhållan hos Kongl. Maj:t, att anläggandet af enskild Theater i Stockholm icke måtte möta något hinder; äfvensom en dylik motion vid 1835 års Riksdag, gjord af aflidne Grefve Otto Cronhjelm och Hr Rosenqvist af Åkershult, icke blifvit af Rikets Ständer bifallen.
Detta lärer få bevisa, att Rikets Ständer sjelfve ansett afslag å dylike ansökningar icke vara stridande mot Regeringsformen eller Rikets sannskyldiga nytta, och att Kongl. Maj:t egde rätt att ett sådant afslag meddela samt äfven rätteligen det meddelat vid de förhållanden med den Kongl. Theatern, som då egt rum, och hvilka sedan fortforo; och 4:o
Att i öfrigt någon anmärkning af KonslilutionsUlskolten vid 1829 och 1835 årens Riksdagar icke blifvit gjord vid de åren 182.8 och 1832 af Kongl. Majit meddeldte afslag å Kapten Lindebergs då gjorde ansökningar om tillstånd till Theateranläggning i Stockholm.
Huruvida jag, med afseende å del sålunda anförde och det allmänt kända förhållande, att den Kongl.
Theatern åstadkommit
Staten årliga ut 21 - 158 gifter, hvilka otvifvelaktigt genom tillåtelse till nya Theaterinrättningar i Hufvudstaden skolat ökas, haft ringaste anledning betrakta den anmärkte Embetsåtgärden såsom Grundlagsstridig, eller på sätt en af Konstitutionsutskottets Ledamöter, Grefve Spens, i sin reservation vid Utskottets DechargeBetänkande, yttrat ”ganska anmärkningsvärd efter ioy Regeringsformen det vill säga att Rikets sannskyldiga nytta icke härigenom blifvit iakttageneller ens i öfrigt såsom olämplig eller oskälig, utan fastmera såsom en fortsatt följd af den fortfarande enahanda ställningen nied den Kongl. Theatern, det öfverlemnar jag nu lill en hvar att bedöma. M. G. DANCKWARDT. f. d. Statssekreterare.
Hr JuslitieOmbudsmannens memorial Lil. F., angår, uti 3:dje punkten, förhållandet med Kabinellskassans tecknade garanti för ett af Barthelemyfonden upptaget lån; hvarom Ilr Justitieombudsmannen funnit upplyst: att Kongl. Majit, genom ett den 7 November 1826 aflåtet nådigt bref, kontrasigneradt af undertecknad, Skogman, samt af dåvarande Sekreteraren vid KolonialDepartementet, ExpeditionsSekreteraren O. E. Bergius, beslutat, att ett lån till uppgifvet belopp skulle, för Bartbelemyfondens räkning och med borgen af Kahinettskassan, genom framlidne Hr StalsMinistern för utrikes ärenderne, H. E. Grefve af Wetterstedt, jemte Hr StatsRådet Grefve af Wirsen, negocieras; attj på grund häraf, Herr Grefve af Wetterstedt, efter att hafva, den 31 December 1826, å Bartbelemyfondens vägnar utfärdat serskilda obligationer, hvardera å 2,500 R:dr llamb.
B:ko med ränta och viss förfallodag, vidare samma dag å desse förskrifning!!’, med åberopande af Kongl. Majlis nådiga befallning, tecknat borgensförbindelse för Kabinettskas$an att ansvara för deras infriande till hufvudstol och ränta; att berörde obligationer derefter den 12 Juli 1836 blifvit af Hr Grefve af Wetterstedt försedde med en så lydande påskrift: ”Förestående förbindelse, ”sorn denna dag blifvit för mig uppvisad, varder härmed till full kraft och ”verkan förnyad;” att, sedan Kongl. Majit, enligt hvad ett den 17 Mars 1839, under dess vistande i Konungariket Norrige, af derstädes tjenstförrättande KabinettsSekreteraren hållet protokoll utvisar, af förekomne anledningar anbefallt förnyandet af ifrågavarande lane och borgensförbindelser; så har denna nådiga befallning blifvit den 10 påföljande April verkställd medelst serskilde påskrifter å obligatione, nemligen för Barlhelemyfondens eller låntagarens räkning, af mig, Ihre, såsom Chef för KolonialDeparte - 159 menlet, och af undertecknad, Stierneld, i egenskap af StatsMinister för utrikes ärenderne, å Kabinetlskassans vägnar; samt attj rörande Kongl. Muj:ts här ofvan förstberörde nådiga beslut af den 7 November 1826, något protokoll för Handels och Finansärenderne eller i Ministerielle mål förklarats icke hafva varit hållet.
På grund af dessa förhållanden har Hr Justitieombudsmannen yttrat, ”det kunna anses ådagalagdt, att Statsverket, enär Kabinetts eller Minister”kassan bildades af de medel, Rikets Ständer dertill anslogo och följaktligen tillhörde Riket, blifvit genom ifrågavarande löftesförbindelser med gäld ”belastadt; eftersom,” enligt Hr JuslilieOmbudsmannens åsigt, ”löftesför”bindelse, äfven då den icke blifvit ingången såsom för egen skuld, likväl ”förmenades alltid innefatta en skuldförbindelse;” under förutsättning hvaraf och lill följd af KonslilulionsUlskoltels föreskrift, Hr Justitieombudsmannen vidare anmärkt: , l:o Emot undertecknad, Skogman, att jag, genom min, under den tid jag var Statssekreterare, tecknade kontiasignation å Kongl. Maj:ts omförmälde nådiga skrifvelse den 7 November 1826, ej mindre gjort mig skyldig lill förbiseende af 76 §.
Regeringsformen, helst jag, medelst min underskrift å Kongl.
Maj:ts berörde beslut, mäste, oaktadt beslutet icke blifvit i SlatsRådet fattadt, anses hafva detsamma i egenskap af Statssekreterare kontrasignera!, enär ett motsatt förhållande icke blifvit uttryckligen utsatt eller ens anlydt, än ock, vid det förhållande, att icke något protokoll i målet blifvit fördt, brutit emot 38 §. i nyss åberopade Grundlag, som förklarar föredraganden ansvarig derför, att de af honom kontrasignerade, från Konungen utfärdade befallningar, instämma med deröfver förda protokoll.
Till bemötande af Hr JustilieOmbudsmannens i denna punkt emot mig anställda åtal, anhåller jag vördsamt att få upplysa och anföra följande:
Ön S:t Barthelemy kom under Svenskt välde genom traktaten med Franklike af den 1 Juli 1784.
Uti Kongl, brefvet af den 26 September ijg3 säges denna Koloni hafva lill 1792 års slut förorsakat
Riket en kontant utgift af 274,240 R:dr Specie.
Under det allmänna krig, som uppstod efter Franska revolutionen, grogo flera handelsföretag sig till S:t Barthelemy, såsom en neutral plats: och tullinkomsterna derstädes voro då icke allenast tillräckliga för utgifterna på stället, utan lemnade ock tillfälliga öfverskott, som ända tillår 1812 ingingo lill Statsverket: 160 Viel 1812 års Riksdag beslöto Rikets Ständer, på sätt 6 §. i Riksdagsbeslutet innehåller, ”ali ön S:t Barthelemy 3 äfvensom andra ultramarinsk» ”besittningar, hvilka framdeles kunna förvärfvas under Sveriges krona, skola ”undantagas ifrån Sveriges Statsförfattning, administration och drätsel ”för alt förvaltas efter de serskilda grunder, som antingen vid förvärfvan”det blifvit eller blifva lagde, eller sedermera i behörig ordning tillkommit ”eller tillkomma: skolande, enligt Kongl. Maj:ts nådiga löfte och då ett ”serskildt
Departement kommer att organiseras för ön S:t Barthelemys förvaltning, hvilket ieke hädanefter kan komma att belasta Svenska Statsverket, vid hvarje Riksdag till Rikets Ständers kunskap komma hvad i ”denna del af Styrelsen sig tilldragit, och hvad fördel för moderlandet ”deraf kunnat vinnas.
Och enär något öf verskott af de till
Departementet influtna medel skulle sig yppa, skall deraf hållas till handa hvad som ”till fyllande af bristerne, der sådana skulle uppkomma, erfordras.”
Så länge det allmänna kriget varade, och sedan år 1812 fiendtlighet ter utbrustit emellan England och Förenta Staterna i Norra Amerika, gaf ön S:t Barthelemy betydliga öfverskott, hvilka af Kongl. Maj:t disponerades för flera utgifter och föremål inom Sverige.
Uti 7 §. af 1815 års
Riksdagsbeslut omtalas ett belopp af 318,288 R:dr 3 sk. 9 rst., som Kongl. Maj:l under åren 1812 ^ i8i3 och 181 f af inkomsterne från S:t Barthelemy användt till Sveriges omedelbara nytta och till lättnad för Svenska Statsverket och lisa i nationens bördor: i följd hvaraf Rikets Ständer serskildt framburo inför Kongl. Maj:t gärden af deras uppriktiga och vördnadsf ulla tacksamhet.
Sedan år 1815 allmän fred blifvit återställd, upphörde orsakerne till den lifliga handeln på S:t Barthelemy.
Inkomsterne af ön minskades i samma förhållande: snart gåfvo de ej mera öfverskott och blefvo slutligen otillräcklige för aflöningar och andra utgifter hörande till Koloniens förvaltning.
De på inkomsterne af S:t Barthelemy anvisade utgifter kunde ej alla lika skyndsamt förminskas eller indragas, och härigenom uppstod en årligen tillväxande brist, som sannolikt hade kunnat undvikas, om ofvanberörde 318,288 R:dr 3 sk. 9 rst. blifvit för Koloniens utgifter afsatte och förräntade.