Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Län icke lärer blifvit så tillämpat; men då Utskottet föreslagit, att målen skulle, då de blifvit utställde till Cornniunication, efter sex \ lagUtskottttt B et Mandén, ItSj månader afskrifva», derest inom samma tid förklaring icke inkom, eller Sökanden företedde Communications bevis, så kunde sådant innebära, att afskrifning ej finge ega rum, då målet yore utstäldt till påminnelser eller annan Prasleminair åtgärd, och icke fullföljdes; hvarföre Herr Ehrenborg trott alt ett annat uttryck bör viljas, såsom t. ex. innan sex månader från den dag då Communications Resolution eller annan åtgärd, hvarigenom förordnas om någondera Partens eller annan Mans hörande i målet blifvit af Konungens Befallningshafvande meddelad, hvad åter angår att Böterne skulle upphäfvas för utehlifvet förklarande i Skuldfordrings mål, och att ej annat äfventyr derå skulle följa, än målets pröfning på för handen varande skäl; så enär följden anses blifva, att alla Gäldenärer, som vidkändes sin skuld, aldrig afgåfve förklaring, för att undvika besväret och kostnaden till stämpladt papper, samt möjligen vinna någon tidsutdrägt och Konungens Befallningshafvande altså blefve nödsakad, att vid målets början så fullständigt anteckna saken, att den på grund af denna anteckning kunde afgöras, hälst om ock nya Handlingar vid slutpåståendet företes, ingen säkerhet gifves derföre, att de äro desamma som vid första ansökningen företeddes; så har Herr Ehrenborg ansett att antingen det gamla vitet hör qvarstå tills allmänna Lagförändriugen inträffar, eller ock Parten hör åläggas att Jl66 LagUtsksttetS Betltnhindett. inlemna ansökningen in duplo, då det ena exemplaret kan qvarstanna såsom grund för profningen i fall förklaringen ej inkommer i rigtig tid, i hvilket sistnämde fall det vöre lämpligt att antaga LagCommitte'ens förslag till 2 Gap, 3 och 4 §• §•
Desse anmärkningar, i följd hvaraf Betänkandet blifvit af Högloft, Ridderskapet och Adeln återremitteradt, hafva hos Lagutskottet kommit i öfvervägande; men då Utskottet, i afseende på sökande Parters skyldighet, att fullfölja sine hos Kongl, Majrts Befallningshafvande anhängige gjorde Lagsökningsmål, ansett något mera vidsträckt stadgan !e icke erfordras än det Utskottet föreslagit; äfvensom Utskottet trott, att om än upphörandet af vitesföreläggande vid förklaringars infordrande i sådane mål skulle föranleda, att förklaringsskyk diglieten mera allmänt underlåtes, då Gälclenärerne finna krafven ostridiga, sökanderne likväl destomindre höra vidkännas det ökade besvär, sorn med ansökningarnes ingifvande in
Duplo klefve förenadt, sorn anteckningen i LandsCancelliets
Diario vid ansökningens ingifvande hör, i afseende på summan som utsöks, och handlingen hvarå krafvet grundas, innefatta den upplysning för bedömandet, huruvida sökandens slutpåstående, i det fall förklaring uteblifver och de cornmunicerade handlingarne således icke återställas, afviker från hvad i första ansökningen blifvit yrkadt, LngUtskottets Betänkande*'. 1167 samt förklaranden, i händelse han, efter erhållen del af Utslaget, förmenar sig hafva för när skedt, har utvägen öppen, att visa sina skäl i HofRätten och i sådant afseende begagna de med honom Commujiicerade Lagsökningshandlingarne; alltså och då i öfrigt Utskottets Betänkande enligt ankommne PyotocollsUtdrag blifvit af de öfrige trenne Respective RiksStånden bifallet, har Utskottet ansett sig böra dervid oförändradt förblifva; hvilket dock till Högloft.
Ridderskapets och Adelns ytterligare pröfning vördsamligen öfverlemnas.
Stockholm den i5 September 1823, fs;o 182, Ankom den 19 Sept. 1823.
Utlåtande i anledning af Anmärkningar vid Utskottets Betänkande Nio i<zr, angående yrkad befrielse från Bysättning får Löftesman, som ingått ProprieBorgen, så långe sjelfva G åldenären är inom Riket tillgängelig.
Ifrågavarande Betänkande, som blifvit återremiiteradt af Högloft Ridderskapet och il6g LegUtslottets Betänkande!}.
'Adeln samt HögV.
Presteståndet, och de anmärkningar, hvilka dertill föranled t, hafva Blifvit framstälde hos förstnämnde RiksStånd af Herr Friherre P. E, Skjöldebrand, som andragit, att då intet Land på jorden utom Sverige eger en så Barbarisk Lag, sorn att den, hvilken af godhjertenhet, lättrogenhet eller full anledning till förtroende, på en löpande Skuldsedel lemnar sin proprieborgen åt en Yän eller Slägting, kan» enär denna antingen af slarf eller igenom oförutsedde händelser sättes ur tillfälle att betala sin Skuld, icke blott förlora hela sin fasta och lösa Egendom, innan Gäldenärens tillgångar tillgripas, utan äfven kan behandlas hårdare än verklige brottslingar, hvilka efter i å 3 års fästning sättas på fri fot, då en Borgersman , medan den rätte Gäldenären ännu åtnjuter sin personliga frihet, kan på obestämd tid inneslutas i häckte, och då det skall vara allmänt kändt, att utom den af Herr Friherren åberopade händelse i Nyköping, mångfaldiga dylika i Landet inträffat; så synes Utskottet haft orätt uti att afstyrka den föreslagne
Lag förändringen, äfvensom Herr Friherren ansett det skäl icke vara antagligt, hvarå Utskottet grundat detta afstyrkande, emedan det icke skall vara rätt att säga, att
Lagen ej bör ändras derföre att bemärkelsen af Proprieborgen hittills varit sådan, heldst det just är det felaktiga af denna bemärkelse, sorn hör ändras; och då en Borgenär bibehåi - LngUtskoitets Betänka tiden, 1169 les vid rättigheten att företrädesvis hålla sig till Borgesmännens fasta och lösa egendom, samt att i häckte inmana Cautionisten, hör denna rättighet likväl icke kunna utöfvas förr, än rätte
Gäldenären icke är tillgänglig inom Riket och således icke kan, med sin egen personliga frihets förlust, umgälla den förlust han ådragit sine Borgenärer, Med detta yttrande har Herr Tham j Wolrath, sig förenat samt anmärkt, att Lagen aldrig få verka retroactivt; att detta skäl äfven skall blifvit af Utskottet jiämndt, och att, ela man skrifver propriehorgen, man förskrifver ej blott sin Egendom utan äfven sin person; men att det är en annan fråga, om denna Lags upplnifvande kan verka för de skuldsedlar, som varit skrifne innan denna
Lag utfärdas, hvilket icke lärer gå an, emedan den då vöre retroactiv, och att sådant ej hör hindra att besluta en Lagförändring på det sätt, att för alla sedlar, som äro ståhle till viss man eller Ordres, och äro utgifne efter den nya Lagens promulgerande, man ej får hålla sig till Cautionistens person så länge Låntagaren finnes i Riket; och Herr af Malmborg har med instämmande uti förberörde yttranden tillagt, att han under 42 års
Domarebefattning haft ganska många tillfällen erfara huruledes nu varande stadgande om Löftesmäns ansvarighet boredt en mängd redliga medborgares ofärd och förstöring., då de, under välvillig enfalld och okunnighet om rätta betydelsen H7° ZrtgIJtskottets Ettånkandtn, af det ansvar de sig åtagit, borgat för sam* yetslöje Gäldenärer; hvarjemte Herr af Malmborg förmält sig hafva sett exempel derpå, att en vanartig och samvetslös
Son blottställt sin no år gamla Moder för det hårda ödet att dö i Bysättningshäckte, om icke Herr af Malmborg af Christeligt medlidande af egne medel lant henne på längre tid den summa, hvarföre hon af välvilja oförsigtigt borgat, men icke kunde så hastigt som fordrades betala eller möjligen i häcktet förvärfva.
Hos Högv, PresteStåndet liar Herr BL skopen Doctor Almqvist förklarat sig icke kunna gilla detta argument Utskottet i fö* revarande mål anfort, utan tillstyrkt bi* fall till Motionairens förslag, deruti flere Ledamöter jemväl instämdt, och har i detta afseende blifvit yttradt, af Herr Pro« fessor Bexell, att han lifligt fattar, att alla Lagstiftningens Garantier för det inbördes förtroendet Medborgare emellan böra kraftfullt göras gällande; att man såsom Bor* gosman bör vid saknade tillgångar hos Skul* denären ärligt aflemna äfven den yttersta skärfvel! af sin Egendom, men att dermed bör vara nog, emedan Borgen ingeoks för Skulden, pcb den personliga friheten ej bör äfventyras så länge ännu tvångslagen af Bysättning kan ega tillämpning på Skuh denären, samt det, uti Borgensskrifter $å allmänt brukliga och visserligen ganska betydningsfuila uttrycket:
Borgen såsom för egen Skuld, skulle i motsatt förhållandejjer* Lagutskottets Betänkanden, nyt Mila en alltför vidsträckt tillämpning, om
Borgesmaiinen kunde förlora personlig frihet och bysättas, under det Skuldenären, ännu helt obekymrad?
om den bepröfvade vännens olycklige öde, går fri; af Herr Professor Agardt, att ingen Medborgare kan efter Samhällsfördraget bortlofva sin frihet forpenningar, och om han det oagtadt ingår en dylik förbindelse, kan Staten icke godkänna den; att de nya Stadgarne om Bysättning för löpande Sedlar, äro stridande mot Naturrättens bestämdaste läror, och äfven okände af den vida visare 1734 års Lagbok; att Bysättning för Gäldenär kan på något sätt förklaras såsom Straff för tredska, men att denna förklaring icke kan ega rum för Borgesmannen; att en Lag ej kail vara rättvis, som hvarje hederlig menniska blyges att tillämpa, och sorn således endast användes till skydd för Procentare; att då Utskottet tillämpat BysättjiingsLagen äfven på Borgesman, liar den blifvit utsträckt vida öfver hvad allmän känsla af meimiskans medfödda rättigheter medgifver i eLt flitt Samhälle, hvilken tillämpning äfven skulle hafva till följd att fordringsegaren kunde få insätta begge Cautionisterne, och desse åter den egentlige Gäldenären, hvarigenom 3 menniskor skulle kunna förlora det enda sorn ger lifvet värde , i bl ist af några lumpna Riksdaler; af Herr Prosten Linderot, att örn det å ena sidan måste erkännas, att hvarje medborgare bör i Lagen ega fullkomligt skydd för 1172 Lagutskottet!
Betånkanden. alla bedrägeriets illgrep, och Gäldenären med tillbörlig stränghet tillhållas, att redligen uppfylla sine förbindelser, så böra ock å den andra sidan de försigtighetsmått, Lagen täger till bevarande af Borgenärs rätt, ej gå så långt, att för mycket spelrum lemnäs åt hämnden af chicanen att krossa ofta oskyldiga offer; att den nu gällande Lag, hvars bibehållande Utskottet tillstyrkt, har gifvit och skall gifva öppet tillfälle till mången ärlig Cäutionisls olycka och förnedring, emedan den beröfvar för en obetydlig Skuld Medborgaren i största hast sin frihet, nedsätter för lifstiden dess medborgliga existimation, aflägsna!- genom en falsk hederslag dess förra förbindelser, och det på ett sätt, som ofta vägrar honom sjelfförsvar, elier åtminstone rådrum att med bästa vilja och kanske förmåga göra rätt för sig; vanligen skall det Vara sjelfva ExecntionsBetjenten, sorn gör sig till fordringsegare, och Lagen synes jost i den blygsel och motvilja, som hindrar Skuldsedelns lätta innehafvare att framträda, ega ett kraftigt bevis på sin immoralitet.
Då nu äfven noga bör märkas, att mångå af dem, sorn sålunda handteras, ej' äro oredlige män eller lagbrytare, utan godtrogne vänner, ömsinte slägtingar, som ingått förbindelser i en lyckligare tid för en vän, sem sedan upphört att vara Sol vend, samt det jemnväl händer att mannen aldrig förr varit kräfd än Sedeln ur en Pro c en tar es hand vandrar i Lagutskottets Betdnkanäen. ti75 ExecutionsBetjentens, att efter en slags Ståndrätt föra rakt till Gäldstugan, och att friheten och med den en famiiles heder förloras
För någre lumpne Riksdaler, hvartill kommer det knappa underhållsanslaget af 4 sk. 8 rst. om dagen; så skall sådant allt förutsätta en himmelsvid disproportion emellan Brott och Straff; hvaremot åtskillige PresteStåndets Ledamöter på anförde skäl ansett Utskottets Betänkande höra bifallas.
Hvad sålunda blifvit emot Betänkandet anmärkt, har Lagutskottet öfvervägat; och inser nogsamt de till utseende obilliga följder, som stadgandet om Borgesmans Bysättning för ProprieBorgen, redan i flere fall medfört och ännu kan medföra; men Utskottet tror att en nödig omsorg om upprätthållande af den enskilda Crediten fordrar bibehållande af detta Stadgande, ty det är alldeles onekligt, att en ProprieBorgen i många fall medforer en Credit, som en Borgen utan proprie-ansvar skulle sakna, ehuru utgifven af samma man.
Under nu varande penningeförhåjlande synes åtminstone fråga mindst böra uppstå om inskränkande af denna Credit, genom förbjudande af det medel, hvarigenom densamma ernås.
Det finnes dessutom sätt att teckna Borgen, utan att ikläda sig Ersättningsansvar, och på hvars och ens fria vilja beror det, att begagna det ena eller det andra af dessa sätt.
Tillgripes det, som jnedforer det strängare ansvaret, för» 1174 LagUtskottiu Betånkandtn, utsätter detta, att penningar på en annor* lunda tecknad Borgen icke erhållits; oell om vid hvarje sådan händelse icke funnes en Lag, som tillät tecknande af ProprieänsVar, så vöre ju all elen credit och deraf följande pehningerörelse om intet, sorn tillvarelsen af samma Lag nu medförer.
På dessa grunder, och då jemn välbor* komma i betra k tande, att Långifvare of* ta utlemna penningar mera i förtroende till Borgesmannen än till Gäldenären, i förlitande på dell Säkerhet de nu hafva att emot den förre kunna använda enahanda tvångsmedel, sora emot den sednare, Samt det i Utskottets tanka vore både olämpligt och emot rättsbegrepp stridande, att så länge Lagen tillåter en Gäldenär, att för skuld Satta sin person i ansvar, förbjuda någon att åtaga sig denna personliga ansvarighet för annans skuld; finnér Utskottet icke skäl att förändra dess förra af Väliofh Borgare och IlederV.
BondeStånden, enligt ankomne ProtöcollsUtdrag, bifallne Utlåtande, hvilket alltså åberopas och till föriiyad pröfning vördsammeligen öfverleinnas; Och får i afseende på det inkast, som i denna fråga möjligen kail göras, att om än personligt ansvar för annans Sktlld bör ega rum, detsamma åtminstone ej bör vidtagas förr än Gäldenären jemn Vål är bysatt, Utskottet vördsamt erinra, att denna föreskrift vöre en inskränkning i det ovillkorliga ansvaret, och följakteiigen ett tillintet - Lagutskottet; Betdakandett.
H75 görande af all den credit en ProprieBor-t gen nu medfören Stockholm d. i 5 Sept* l823i N:o iS3, Ankom d. Sept. 182IR 'Riksens Högloft.
Läg- sami Allmänna Besvärs- och EkonomiVt skotts Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens afgifne Betänkande, ofver väckte frågor om öfverseende och förbätringaf Rikets Ekonomiska och PolitieFörfattningar, samt om Länds höfding arnes rätt, att utfärda vit esf årbild ni.
T/L Högloft.
Ridderskapet oell Adelil samt Vällofl.
BorgareStåndet hafva till Utskottens förnyade handläggning äterlemnat ofvannämnde Betänkande, hvaremot följande yttranden och anmärkningar blifvit gjordej hos förstnämnde RiksStånd: att Utskotteil ej bordt undandraga sig behandlingen af deu vigtiga frågan, om PolitieFörfattnin - Lag Utskotttts Bitå;.kiindal! ga nies utfärda 11 de, under förevändning, att den.tillhörde Conslitutions, Utskottet, Att PolitieFörfattningar ieke ktinde höra till grund-lagen vore uppenbart; att de icke kunde höra till den oecönomiska Lagstiftningens område syntes tydeligea af 34 §i Riksdagsordningen, hvarest en Förklaring förekommer på hvad, Solli bör förstås nied . ceconomiska mål, nemligen de som röra Uppfostrings- oall Undérvisnings-verken* Allmänna Fattigvården, Lalidthushållnin» gen, Bergverken, m. m, hvaraf man således borde ilmina, att den oeconomiska Lagstiftningen icke egentligen kunde sysselsätta sig med annat, än dell enskilda arbetsflitens reglementarisk» ledande till den allmänna välmågans förkofran, Den enskildes förmögenhet och det allmännas välstånd vore denna Lagskiftnings yttersta föremål j h vadan Police-Lagen, h vilken deremot har till föremål, att förekomma och upptäcka brott samt oordningar och allmänna .olyckor, och hvars princip är * att inskränka den personliga friheten, sfi att den kan bestå med allmän säkerhet, 0» möjligen förmenas kunna vara af oecohomisk natur, och följakteligen icke stiftas af Kongl. Majit ensam, Det återstod således icke något annat satt, hvarpå den kunde stiftas an såsom allmän Civil- och Griminal-Lag, nemligen af Konung och Ständer samfäldt, hvilket vore så mycket tydligare, sorn Police-Lagen i sjelfva verket ieke voro annat än ett slags CriminialLaj deraf, LiigUtshötttis Bttähknndcrti tif?
Dei’åf, att benämningen Police-Lag icke finnes i RegeringsFormen * hemtas den slut-» satts * att detta slags Lagar mäste * intill dess annorlunda bestämdt förordnas, stiftas på samma sätt, som de lagar* med hvilka de hafva närmaste förvandtskap, nemligen allmänna CriminalLagar; men sorn Kongl.
Maj:t borde, emellan Riksdagarne, kunna få efter nödtorft utfärda PoliceFörfattningar* så förmenas dessa lämpligast kunna behandlas såsom Lagförklaringar, och följakteligen Piiksens Ständers pröfning vid nästa Riksdag underställas* Utskottens utlåtande i frågan öm 1787 års KungaBref ogillas äfven på den grund, att enär vår nu varande RegeringsFoim icke erkänner annat stadgande för allmän CriminalLag, än det sorn blifvit af tre Stånd besluladt och af Konungen Sanctioneradt} och detta KönuligaBref förmodas alldrig blifvit af Riksens Ständer gilladt och som lag antaget, Riksens Ständer endast borde hos Kongl.
Maj:t tillkännagifva* att det saknar egenskap af Lag, och följakteligen icke mera må af någon Domstol åberopasj heidst ifrågavarande KonungaBrefs tillkomst skal vara olaglig äfven efter 1772 års* RegeringsForm, som i 40 § stadgar, att ingen Lag må af Konungen stiftas, utan Riksens Ständers samtycke.
Hvarförutan hafva erinringar blifvit gjorde emot den af Utskotten tillstyrkte förändring uti 2 § af Kongl. KammarRät LdgUtskottets Lettin handen, 75 ii?S LogVtskottets Betänkandeti. tens instruction, att Kammarrätten » ifra? ga om anmärkningar.) som angå något Rikets Cöllegium, eller annat Publikt verk, mecl lika värdighet» eller också den högre Ämbetsman, som är endast Kongl. Maj:t redo skyldig» borde till Högste
Domstolens pröfning insända handlingarne jemte eget utlåtande i målet.
Då en allmän Domstol, såsom KammarRätten, funnes för afgörande afredövisningsmål, anses en Col leg ii Ledamot, eller ett helt Cöllegium så myc-» ket mindre böra undandragas dess Domsrätt» sorn Under-betjeningen, ofta inveck?
lad i anmärkningsmålet, der skall dörnas, hvadan hemställes, att sednare delen af nämnde §, eller allt hvad sorn rörer ifrågavarande undantag för Collegier och visse högre
Ämbetsmän mätte utgå, hel dst någon Ämbetsman förmenas icke finnas» hvilken endast är Kongl» Maj:t redo skyldig för allmänna medel; om icke Höfvets Ätnbetsmän, som af Stats-Contoiret emottaga det Kongl.
Husets anslagssummor, men hvarom något särskildt stadgande icke behöfves» såsom icke tillhörande Rikets Ämbetsverk; hos Vällofl.
BorgareStåndet har blifvit erinradt: att då med Criminal Lagstiftning måste förstås ali sådan, liva» ruti förekommer urbota ansvar, eller höga penningeböter _, med förvandling till kroppsstraff, så borde så hög ansvarighet hädanefter icke utan Ständernes hörande utfördas: att Utskottens förslag, det Högsta Domstolen skulle taga befattning med LngUtskottets Betänkanden. ri/9 anmärkningsmål eihot Rikets Collegier och högre Ämbetsmän vore mindre lämpligt'} enär icke, i sådane mål > mer ali uti andra liagon skilnad hör egä rinn emellan högre och lägre persöner; äfvensom Utskottens tillstyrkande j, att Kongl. MajitS Befall* iiingshafvandes vitesförbud höra understå!* las Kongh Majit, ehuru de merendels an* gå små lödala omständigheter, inom hvar* je
Län, och ehtirii den missnöjde alltid har sin rätt till klagan hös HofRätteii öp* pen, hvilken också ofta skall blifvit be* gagnad och haft vitenS iipphäfvande till följd, hvadan hädanefter sorn hittills bor* de vara Kongl. Maj:ts Befallningshafvande öppet, att deni utsätta, utan behof af Ko* iiungenS Stadfästelse, hvarigenom hufvud* ändamålet; cti skyndsam verkställighet} Skulle förfelas.
Hvad sålunda blifvit yttradt och aii* markt hafva Utskotten till pröfning före* haft; oell hvad forst angår den gjorde ali* märkningen} att Utskotten ej bordt tindan* draga sig behandlingen af frågan, om Po* iiCeFÖrfatfcningars utfärdande, så få Utskot* ten dervid anföra} att sorn den härom vack* ta motion antingen innefattar en anmärk* ning deröfver, att Kongl. Maj:ts rätt till utfärdande af PolicéFÖrfattningar blifvit för långt utsträckt, eller åsyftar en förklaring eller ett tillägg i RegeringsForinen, soln närmare bestämmer Kongl. Majlis rätt i detta hänseende, saint hvad med PoliceFörfatlningar egentligen bör förstås, hvil* II So LogVt skottets BetHnkanden, leii sednare tolkning Herr Cederchjold sjelf synes vilja gifva den, då lian genom yttrandet: ”att då benämningen PoliceLag icke finnes i RegeringsFormen, hemtas den slutsatts, att dessa slags Lagar måste, intill annorlunda bestämdt förordnas, stiftas på samma sätt som de Lagar med hvilka de hafva närmaste förvandtskap,” påtagligen medgifver behofvet af ett bestämdt
Förordnande eller förklaring öfver denna otydlighet i GrundLagen; men då i båda dessa fall frågan, i behörig ordning väckt och fullföljd, ovillkorligen måste tillböra ConstitutionsUtskottets handläggning, hvilket de §. §. af RegeringsFormen, sorn i Betänkandet blifvit åberopade, jemnförde med 3g §.
Riksdagsordningen tydeligen ådagalägga, så finna Utskotten icke anled t O o O . ning att frångå en tanka, som stödjer sig på så säkra grunder.
Beträffande dernäst livad erinradt blifvit, att Utskotten bordt tillstyrka Riksens Högloft.'
Ständer, att nu endast hos Kongl; Majit tillkännagifva, att Kongl. Brefvet den >y:de
December 1787, saknar egenskap af Lag, och följaktligen icke mera må af någon Domstol åberopas, så hafva Utskotten, oagtadt de förmenat samma Kongl.
Bref redan vara åtminstone till sin princip hafvet, likväl ansett lämpligast, att tillstyrka en Underdånig hemställan, om upphäfvande af nämnde stadgande, lieldst detsamma i en till allmän efterrättelse utfärdad
Lagsamling finnes infördt, utan att dess form - LagUtskottets Ettankandcn'.
11<5 r liga afskaflande blifvit yrkadt eller verkstol dl, och då denna underdåniga anhållan, enligt livad Utskotten våga förmoda, sannolikt leder till samma resultat, som Motionairen åsyftat, ehuru på en annan väg än den Herr Cederschjöld sedermera föreslagit, så torde denna anmärkning icke påkalla någon Utskottens förändrade åtgärd i denna del.
I afseende på den gjorde anmärkningen. att Utskotten bordt tillstyrka uteslutandet af sednare Momentet uti 2 §. af Kongl. KammarRättens Instruction, i livad den angår behandlingen af de anmärkningar, som göras emot Collegier och högre Ämbetsmän, tro Utskotten sig endast behöfva åberopa, såsom stöd för sin härom yttrade mening, att då en sådan princip i allmänhet är antagen för nu gällande Rättegångsordning, att högre Ämbetsverk och Ämbetsmän icke kunna dömas af lägre eller med dem jemförlige Auctoriteter, så hafva Utskotten, utan ett partielt frånträdande af denna grundsats, trott sig kunna bereda det åsyftade ändamålet derigenom att, sedan en fullständig undersökning blifvit i sådane mål hållen af vederbörande
Räkenskapsverkoch denna jemte dess utlåtande öfverlemnad till Högsta Domstolen, anmärkningen derefter kommm, att i sitt sålunda utredda skick uno .ställas pröfningen af Domaremagtens sista Instance, der ett upplyst och oväldigt bedömande skäligen bör kunna förväntas; och Utskot - JJ83 LagVes kattetsBetånknndeti. ten hafva således icke tvekat att föreslå denna utväg, heldst, om äfven iffågava* rande princip fordrade den yrkade rättelgen, synes det dock icke nu vara rätta till-, fället att den föreslå, då densamma lämpligast bär pröfvas i sammanhang med frågan, om Styrelseverkens förändrande organisation, om de judiciella målens skiljande från de administrativa, och de Stadganden som i anledning deraf kunna finnas böra ega rum.
I anledning af hvad sorn blifvit anfördt emot Utskottens tillstyrkande, om Kongl.
Majrts Befallningshafvandes åläggande , att till Kongl. Majrts stadfästelse insända vitesförbud, att nemligen dessa, såsom merendels innefattande små loenia omständigheter, icke erfordrade denna åtgärd, sorn i öfrigt skulle fördröja deras verkställighet, få Utskotten åberopa, att dåde derigenom åsyftat så vigtiga ändamål, sorn återförandet af den Oecononriska Lagstiftningsmagten inom dess behöriga gränsor, en derigenom ökad trygghet för de
Landsorter