Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Här är således intet afseende fästadt å särskilda klass-kategorier, ehuru de, som omförmälas i 1848 års förslag, ej kunna genom det nu ifrågavarande sägas vara uteslutna från tillträde till Första Kammaren, då, i följd af den sedan dess inträffade förhöjning i löner och taxeringsvärden, samt förändrade taxeringsgrunder, de inkomster, som nu åtfölja de i det förra förslaget omnämnda befattningar, åtminstone med högst få undantag ligga inom den nu föreslagna inkomst-census, samt förhöjningen i fastigbetscensus mot den, som i det förra förslaget var utsatt, fullt motsvaras af den inträdda förhöjningen i taxeringsvärden.
För öfrigt är, enligt hvad redan blifvit anmärkt, den såsom valbarhets-vilkor nu föreslagna inkomst icke satt till så högt belopp, att någon samhällsklass derigenom kan anses utestängd från tillträde till Första Kammaren, ehuru tillräckligt för att hos denna Kammares ledamöter förutsätta ekonomiskt obe roende, jemte en vidsträcktare verksamhetskrets
Under denna förutsättning af ekonomiskt oberoende hos Första Kammarens ledamöter hafva dessa i det Kongl, förslaget blifvit frånkända rätt till arfvode för denna befattning.
Detta borde visserligen gälla för representanterne i allmänhet, då en värdig utöfning af representantkallet svårligen kan tänkas utan det intresse för allmänna angelägenheter, som icke beror af någon arfvodes-beräkning, men då, genom denna regels utsträckning äfven till Andra Kammaren, mången med allmännare förtroende omfattad och deraf väl förtjent skulle af ekonomiska skäl nödgas afsäga sig detsamma, hafva denna Kammares ledamöter blifvit berättigade till arfvode, hvilket dock blifvit bestämdt lill visst belopp för hela riksdagen samt föreslaget att utgå icke, såsom hittills, från de valberättigade utan af statsmedlen, hvilket öfverensstämmer med den i förslaget antagna grundsats, att de utsedde riksdagsmännen icke representera särskilda samhällsklasser utan nationen i allmänhet.
Då, i sammanhang med stadgandet, att riksdagsmän i Första Kammarenej skulle ega uppbära arfvode för denna befattning, de blifvit berättigade alt afsäga sig densamma efter eget godtfinnande, har härigenom förekommits, att den för nio år valda Kammaren blefve alltför stationär, under det tillika, då hvarje ledamots nioåriga tjenstetid beräknas från den dag han blifvit vald, hvadan, utom i de sannolikt högst sällsynta fall, då Konungen förordnar om nya val, denna Kammare aldrig skulle komma att omväljas i massa, utan endast att kompletteras efter enskilda ledamöters afgång på olika tider, en ständig kontinuitet der bör kunna påräknas. 12 Konstitutions-Utslcotlets Memorial M 7.
I afseende å valsättet samt valrätts- och valbarhets-vilkoren för Andra Kammaren skiljer sig det nu aflåtna förslaget mindre från de föregående, på principen af samfälda val byggda, hvilka här ofvan blifvit till sina hufvudgrunder anförda, och de grundsatser, sorn dervid gjort sig gällande, äro i det anförande af H. Exc.
Herr Justitie-Statsministern till Statsråds-protokollet den 5 sisth Januari, hvilket åtföljt det Kongl, förslaget, så fullständigt angifna, att Utskottet anser sig endast behöfva åberopa hvad detta anförande härom innehåller.
Håda Kamrarne hafva i det nu aflåtna förslaget blifvit hvarandra fullt sidoordnade, i öfverensstämmelse hvarmed ock blifvit stadgadt, att ärendena borde, så vidt ske kunde, föredragas samtidigt i båda, i stället att, enligt de förra förslagen, vissa frågor skulle föredragas först i den ena Kammaren och vissa i den andra, hvarigenom den ena Kammaren tillerkändes en slags pröfningsrätt öfver den andras beslut, hvilket kunnat inverka störande på det goda förståndet dem mellan.
Derest båda Kamrarnes beslut ej sammanstämma, skall, enligt det nya förslaget, frågan förfalla, så framt den ej rörer statsreglering eller bevillning eller Bankens och Riksgäldskontorets förvaltning, då den afgöres medelst omröstning i båda Kamrarne och den mening, sorn erhåller de flesta sammanräknade rösterne, blifver Riksdagens beslut.
Då, efter den nuvarande folkmängden, Första Kammarens ledamöter skulle blifva 119 och den andras 180, komme visserligen denna sednare att i dylika frågor erhålla betydande öfvervigt, hvilket dock, hvad beskattnings- och penningefrågor i allmänhet beträffar, har sin förklaring deri, att denna Kammare representerar flertalet af de skattdragande.
En väsendtlig vinst af förändringen blefve upphörandet af de förstärkta Utskotten, hvilka, på sätt i Herr Justitie-Statsministerns anförande ock är yttradt, allmänt anses såsom ett af vårt riksdags-maskineris största lyten.
I afseende å ärendenas behandling i öfrigt innehåller förslaget åtskilliga förenklingar, äfvensom Utskottens antal blifvit inskränkt, så att här, i likhet med hvad redan i 1841 och 1848 årens förslager varit afsedt, Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet blifvit, i anseende till de allt för mångartade föremålen för dess handläggning, ersatt medelst tillfälliga Utskott.
En vigtig och, enligt Konstitutions-Utskoltets öfvertygelse, högst önskvärd förändring innefattar det Kongl, förslaget genom stadgandet, att Riksdagen skall sammanträda hvarje år, men Andra Kammarens ledamöter dock väljas för en tid af tre Ar, under det tillika de hufvudsakligaste betänkligheter, som under innevarande riksdag blifvit uttalade mot antagandet af ett likartadt förslag, undanröjts derigenom, att Riksdagens sammanvaro icke blifvit ovilkorligen inskränkt till fyra månader, samt att Konungen blifvit förbehållen rätt att upplösa Kamrarne och anbefalla nya val.
Förslagets detaljer i öfrigt äro antingen i Herr Justitie-Statsministerns anförande så fullständigt motiverade, att Utskottet icke funnit något alt dervid tillägga, eller ock ej af den vigt att här behöfva särskildt anmärkas.
De föreslagna ändringarne i Regeringsformen, hvilka åtföljt det Kongl, forsla - Konstitutions-Utskoltets Memorial M 7. 13 get till ny Riksdags-ordning, äro föranledda dels af detta förslag, dels ock af de grundlags-ändringar, som under innevarande riksdag blifvit af Kongl Majt sanktionerade.
De vigtigaste nya stadganden, som här influtit, äro att kommunalförfaltningarne skola stiftas af Konung och Riksdag gemensamt; att kyrkomöte blifvit tillagdt veto i frågor om stiftande, upphäfvande, ändring eller förklaring af kyrkolag, samt att för ändring af Presterskapets privilegier fordras, jemte Konungs och Riksdags beslut, bifall af kyrkomöte.
I afseende å grunderna för dessa stadganden torde Utskottet få hänvisa till Herr Justitie-Statsministerns anförande.
För att lätta jemförelsen mellan de nu gällande och de föreslagna stadgandena, har Utskottet låtit utarbeta en, detta Memorial bifogad, tabell, utvisande hvarest de nuvarande grundlags-paragraferne igenfinnas i de Kongl. Förslagen.
1 det föregående har Utskottet företrädesvis efter faktiska förhållanden och ur praktisk synpunkt bedömt det Kongl, förslagets hufvudgrunder, då tbeorier i allmänhet leda till mera omtvistade slutföljder.
Utskottet tror sig hafva visat, att detta förslag är tidsenligt, då det hyllar grundsatsen af en nationalrepresentation utan annan inskränkning, än som vant nödvändig att gifva samhället en någorlunda säker borgen, det målsmännen för dess vigtigaste intressen sjelfva innehafva en oberoende samhällsställning; att det är betryggande, då det vid sidan af den representationens afdelning, som företrädesvis skulle representera dess rörliga element, ställt med lika rättigheter en annan, vald för längre tid och med mera begränsade valbarhetsvilkor, hvarigenom den, utan att representera vissa stånd eller klasser, likväl skulle förutsätta ett större intresse för det bestående och en mera omfattande erfarenhet, vunnen genom längre vana vid handläggning af allmänna ärenden eller en vidsträcktare verksamhetskrets i öfrigt, samt tillika byggd på grundsatsen af ett allmännare förtroende och utgående från kommunal-instilutionen, hvilken sålunda blefve den lagliga utgångspunkten för den Första Kammaren, likasom den vid förslagets praktiska tillämpning sannolikt blefve det äfven för den Andra; att det, genom båda Kamrarnes likställighet och föreskrifter att ärendena skola, så vidt ske kan, handläggas samtidigt inom båda, i väsendtlig mån undanröjt anledningarne till söndring dem emellan; att det, genom införande af årliga riksdagar jemte val för nio år till Första Kammaren och för tre är till den Andra, skulle väsendtligen befordra den i så hög grad önskvärda närmare samverkan mellan båda statsmagterna, utan att, genom alltför täta ombyten af representanter, göra representationens sammansättning för mycket rörlig, samt slutligen att det innefattar ett iämpligare sätt för afgörande af de frågor, hvari representationens särskilda afdelningar stadnat i skiljaktiga beslut 14 Konstitutions-Utskottets Memorial A! 7. än det nuvarande medelst förstärkta Utskott, äfvensom en väl behöflig förenkling af riksdags-ärendenas handläggning i allmänhet.
Ett förslag, som, enligt Utskottets tanke, erbjuder så mångå och så vigtiga fördelar kan det ej tveka att anse för antagligt.
Dess antagande förutsätter emellertid uppoffringar i viss mån från samtliga de nuvarande Riks-Ståndens och i synnerhet från de båda förstas sida, hvilka uppoffringar dock skulle, i öfvertvgelsen att derigenom hafva befordrat det allmännas väl, ega både sin anledning och sin belöning.
Lemnade utan våldsam påtryckning af inre eller yttre skakningar, skulle de innebära en högsint hyllning, egnad af Stånden åt nationen, och med detsamma den säkraste borgen, att utöfningen af en representationsrätt, återlenmad åt Svenska folket, skall åt de dertill medverkande gifvas tillbaka såsom en frivillig gärd af medborgerligt förtroende, den enda sanna grunden för representantkallets utöfvande.
Af nu anförda skäl får Konstitutions-Utskottet vördsamt tillstyrka Kongl. Maj:ts nådiga förslag till ny Riksdagsordning och dermed sammanhängande ändringar i Regeringsformen.
Stockholm den 26 Februari '1863.
Reservationer: Af Friherre Leijonhufvud, C: »Afven jag har med min röst bidragit till det beslut inom Konstitutions-Utskottet, i följd hvaraf ifrågavarande Kongl, förslag kommer, enligt 81 § Regeringsformen, att, såsom af Utskottet tillstyrkt, hvila för att af nästkom mande Riksdag åter till grundlagsenlig behandling företagas
De skäl, som dertill bestämt mig och som väl hufvudsakligen äro desamma, hvilka inverkat på pluraliteten inom Utskottet, finnas i dess betänkande framställda och det är således ej af nöden att här åter upprepa dem, men då åtskilliga till en de! ganska väsendtliga betänkligheter i afseende å detta förslag hos mig uppstått, så väl vid den granskning jag deraf kunnat enskildt verkställa, som under de öfverläggningar, hvilka inom Utskottet egt rum, har jag ansett mig böra framlägga desamma, dertill den lämpligaste utvägen synts vara att låta dem under form af reservation åtfölja betänkandet.
Att en mera eller mindre genomgripande förändring i afseende å vår Representation är af bebofvet påkallad, har redan länge varit allmänt erkändt och skälen dertill, enligt den uppfattning, som hos Kongl. Majäs
Regering gjort sig gällande, finnas fram ställda i det förslaget åtföljande Statsråds-protokoll, hvarest äfven uttalas den satsen, Konstitutions-Utskottets Memorial M 7. 15 att de formela felen i den nu bestående ordningen ej skulle utgöra dess största brist, som åter vore att söka deri, att den vore endast en ofullständig organ för den representerade delen af nationen, utestängde hela samhällsklasser och syntes vilja, äfven utan någon förändring i formen, taga den utveckling, som skulle rubba den jemvigt, mer eller mindre väl afvägd, som bittintills funnits.
Och vid granskning deraf, skulle det vara föga ända målsenligt att ingå i någon allmännare afhandling angående Statens natur och Representationens ändamål med mera dylikt, derom allt man kan hysa den mest olika uppfattning och hvaraf någon säker ledning för bestämmande af de olika detaljerna i en skriftlig författning svårligen torde kunna hemtas.
Jag har derföre ej velat företaga någon pröfning af riktigheten eller oriktigheten af Regeringens åsigt, att den nuvarande Representationen skull vara alldeles föråldrad, och att man ej skulle utan största våda kunna längre uppskjuta med dess fullkomliga ombildande, utan endast inskränkt mig till att framställa de särskilda anmärkningar mot det ifrågavarande förslaget, som erbjudit sig, och detta så mycket heldre, som jag alltid vidhållit den åsigten, att någon mera omfattande förändring aldrig på laglig väg kan vinnas på annat sätt, än att Regeringen dertill tager första steget och att alla försök af enskilda personer eller af Utskottet, att åstadkomma något antagligt förslag i sådan rigtning, måste blifva utan påföljd; hvarför jag ej eller skulle velat, om sådant ock varit möjligt, inom Utskottet åstadkomma någon omarbetning af det ifrågavarande förslaget eller utarbetande af något nytt.
Hvad som vid det mest flygtiga betraktande af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition genast faller i ögonen, är att Kongl. Majit ansett
Sig böra i afseende på sjelfva grunden för den nya Riksförsamlingens bildande helt och hållet frångå den nu gällande ståndsförfattningen, dertill anledningarne finnas i motiverna uppgifna, med redogörelse derjemte om orsaken, hvarföre alla slags klassval anses lika olämplige och således ej eller blifvit föreslagna.
Frågan om företrädet mellan klassval och allmänna val har länge varit föremål för tvister, så väl här i landet som annorstädes, och då det ej lärer vara möjligt att derom säga något nytt, vill jag här endast uttrycka min åsigt, att hvarken det ena eller andra slaget eger något ovilkorligt företräde, och om klassval här i landet aldrig varit brukliga, skulle jag ej eller förordat dem, men under närvarande förhållanden synas mig sådane vara den enda grund, hvarpå man, utan att redan från början gifva anledning till en lika förderflig, som möjligen på laglig väg ej afgörbar strid mellan det mera återhållande och det mera rörliga elementet inom Folkförsamligen, skulle kunna här i landet ordna den de! af Representationen, deri det mera återhållande eller konservativa elementet bör kunna med tillbörlig fasthet och styrka göra sig gällande; ty att samma element ej blifvit tillbörligt tillgodosedt och hvilket, efter min åsigt, är en följd af "Sjelfva de principer, å hvilka förslaget är grundadt, gifver utan tvifvel anledning till en af de allvarsammare anmärkningarne deremot. 16 Ronstitutions-Utskottets Memorial M 7.
Den Första Kammaren, hvilken denna befattning »att utgöra den återhållande delen af Representationen», skulle tillkomma, finnes liksom den Andra grundad uteslutande på allmänna val och de bestämmelser, hvarifrån dess ifrån den Andra skiljaktiga karakter skola härleda sig, bestå dels i dess tillsättning af Landstingen och deri att ledamöterne ej skola tillgodonjuta arfvode, dels i åtskilliga andra bestämmelser af allt för ringa vigt att något särdeles afseende derå skulle kunna fästas.
Hvad angår Kammarens tillsättning af Landstingen, erbjuder sig sjelfmant den anmärkningen, att det synes alltför tidigt att vilja grunda den kanske vigtigaste delen af hela Nalional-representationen å en inrättning, som ännu ej finnes och hvars verkningar ingen kan beräkna.
Landstingen sålunda redan då de först komme i utöfning af sin nya funktion, att utse ledamöterne i den Första Kammaren, förvärfvat sig inflytande och betydenhet i afseende å länens kommunala angelägenheter och haft flere eller färre sådana mera eller mindre vigliga angelägenheter under behandling, — så vore härom mindre att säga.
Nu synes man ej sakna skäl att befara, att
Landstingen redan från början komma att betraktas hufvudsakligen såsom valkollegier eller att åtminstone en sådan åsigt snart skulle göra sig gällande; dertill ock i sin mån måste bidraga att Landstingen i afseende å sin befattning såsom
Kommunal-myndigheter äro underkastade kontroller från Regeringens och underordnade myndigheters sida, hvilka lätt nog kunna förlama deras verksamhet och minska allmänhetens intresse för dessa institutioner, i annan egenskap än den, der någon sådan kontroll enligt lag ej får ega rum, nemligen i afseende å valen till Riksdagen.
Men detta stadgande, som för rikare länder än Sverige möjligen skulle, om det kunde i längden bibehålla sig, i betydlig mån verka till uppfyllande af det ändamål man velat dermed uppnå, synes för vårt land innefatta många betänkligheter, ty det kan på goda grunder betviflas, att här i landet skulle finnas ett tillräckligt antal personer, som på en gång ega de egenskaper man skulle önska hos Ledamöterne i Första Kammaren och dertill äro så qvaiificerade, att de både kunna och vilja åtaga sig, att minst 4 månader årligen i 9 år uppehålla sig i hufvudstaden för att utan ersättning egna sig åt Statens angelägenheter, och stadgandet härom kan lätt leda till ett alldeles motsatt resultat mot det man önskat, att nemligen Första Kammaren kommer att, med undantag af några högre embetsmän, hufvudsakligen bestå af personer dels bosatte i hufvudstaden, kanske de minst lämplige der Konsti tulions-Ut skottets Memorial M 7. 17 der finnas, och dels sådane, för hvilka inträde i Kammaren kan synas ett lämpligt sätt att, genom medel, som lagen ej känner, göra sig mer än betalde för sin lönlösa möda, och alla desse af Lands-tingen utsedde, ej derför att de egt Tingens förtroende, utan derför att några andra ej erbjuda sig.
Af de nioåriga valen, med den oinskränkta rätt till afsägelse, sem derjemte finnes lemnad, kan en ännu större rörlighet i den Första Kammaren än i den Andra lika lätt föranledas, som motsatsen.
Och stadgandet af en högre förmögenhet för ledamöterne i den Första Knmmaren, så vidt föreskrifterne kunna gifva säkerhet för sådan förmögenhet, hvilken väl i alla fal) antagits såsom ett nödvändigt villkor för att utan aflöning kunna mottaga riksdagsmanna-befattningen, synes i och för sig hafva lika ringa utsigt till varaktighet, som alla andra försök, hvilka hittills blifvit gjorda, att bestämma personers politiska rättigheter endast efter verklig eller antagen förmögenhet.
På dessa grunder och då man saknar all ledning för bedömande af den anda, som kan komma att lifva Lands-tingen såväl i politiskt som i andra afseenden, har det förefallit mig vida säkrare att bygga den öfre Kammarens sammansättning på historisk grund, eller, om man ansett densamma ej vidare dertill användbar, att åtminstone afvakta den tidpunkt, som ej bör vara särdeles aflägsen, då de nya institutioner, hvilka man vill sätta i stället, hunnit visa sina verkningar och vinna någon fasthet.
Med afseende å den befattning inom Riksförsamlingen man velat, tillägga densamma, är dess sammansättning vida lättare än den Förstas, och de hufvudsakligaste anmärkningarne deremot ligga i de olika förmögenhetsvilkor, man stadgat för jordegare och för andra medborgare, och hvilken olikhet, till stöd hvarför de nuvarande förhållandena åberopats, ej synes hafva någon giltig grund, men i alla fall svårligen kan gifva denna Kammare någon mindre rörlig karakter, än den eljest skulle haft.
Tvärtom skulle man kunna tro, att om alla förmögenhetsvilkor uteslutits och endast stadgats att en hvar, som betalade bevillning, vore till denna Kammare valberättigad, så skulle de nu utestängda klasser, hvilka deri genom undfått politiska rättigheter, kunnat, åtminstone såvidt landet angår, bilda en helsosam motvigt mot dem, som nu komma att derstädes få ett alltför stort inflytande.
I afseende å förhållandet mellan båda Kamrarne är det, efter min uppfattning, att beklaga, att den i första § stadgade jemlikhet dem emellan ej är vorden i allo genomförd, utan i stället, på sätt af 65:te och andra §§ inhemtas, blifvit i vissa frågor frånträdd på ett sätt, hvarigenom Första Kammarens inflytande i väsendtlig mån förminskas.
Regeringen har, såvidt af motiverna inhemtas, härvid hufvudsakligen fäst sig vid Statsregleringen i hvad den afser anslag för Statens allmänna behof, som kunna af Kongl. Bih. till It.
Prot. 1862 & 1863. 3 Sami. 6 Uäft. 3 18 Konstitutions-Utskottets Memorial JY& 7.
Maj:l eller enskilda Riksdagsmän begäras, samt den derefter lämpade bevillningen; och från denna sida sedt är det ostridigt, att frånträdandet af den eljest uttalade grundsatsen »att alla frågor, derom båda Kamrarne ej blifva ense, skola förfalla», utgör en fördel för Första Kammaren, som förmodas blifva mera villig att behjerta Statens behof och som möjligen vid den gemensamma omröstningen kan någon gång göra sin åsigt gällande.
Men det finnes frågor af motsatt beskaffenhet, der den Andra Kammaren kan, efter den uppfattning man gjort om den olika anda, som skall beherrska dessa församlingar, antagas vara mera villig alt bevilja anslag än den Första, och der vida större belopp kunna erfordras, än som för anslag till löner åt Embetsman och dylikt kunna ifrågasättas.
Det är nemligen allmänt kändt, hurusom vid våra Riksdagar, och till en del äfven vid nuvarande, motioner blifvit väckta angående grundskatternes upphäfvande med eller utan lösen, indelningsverkets borttagande, jordens befriande från skjutsning och väghållnings-skyldighet och mycket annat dylikt.
Och då man frågat huru kostnaderna härför skola bestridas, har svaret alltid varit, att sådant, så vidt det är behöflig!, skall ske genom allmänna bevillningens ökande.
Att sådana förslager — de må nu vara nyttiga eller skadliga, hvarom nu ej är behöfligt att ingå i utredning — äfven framdeles skola förekomma, är så mycket säkrare, som ett ibland de skäl, hvarför man yrkat en genomgripande förändring af vår nuvarande representation, just blifvit funnet i de svårigheter den lagt i vägen för genomdrifvande af dessa förslager, och lika säkert är, att frågorna härom komma att af Andra Kammaren omfattas med vida större ifver än af den Första.
Det är sannt att flera af dessa frågor äro af beskaffenhet, att för deras lösning erfordras enligt förslaget såväl båda Kamrarnes sammanstämmande beslut, som ock Kongl.
Maj:ts bifall, men många af dem kunna utan svårighet framställas i sådan form, att Regeringen ej har dermed att skaffa, och att 65:te § i Förslaget blifver den, enligt hvilken de böra af Riksdagen behandlas; och i dessa fall framträder den Första Kammarens mindre inflytande på det tydligaste sätt, ty hvad den Andra Kammaren med majoritet af 151 röster härom vill besluta, blifver Riksdagens beslut, utan allt afseende å hvad Första Kammaren vid saken åtgör, och Riksdagens beslut länder till efterrättelse utan Konungens bifall.
Man finner äfven häraf, att hvad i de förslaget åtföljande motiver yttras derom, att den Första Kammaren skulle kunna göra sin åsigt gällande när majoriteten der vore mera kompakt än i den Andra, ej vitsordas af sjelfva stadgandena, ty i anslags- och bevillningsfrågor kunna Första Kammarens 119 Ledamöter, om de ock alla äro ense, och mera kompakt kan majoriteten ej vara, ingenting uträtta mot endast en del af den Andra Kammaren.
Detsamma, som nu blifvit yttradt angående anslagsfrågorna, gäller äfven i afseende så väl å bevillningen, med dertill hörande skyddstullar med mera, som ock å Ranken och Riksgälds-kontoret, och måste jag för min del vara af motsatt åsigt mot Regeringen i afseende å desse sistnämnda frågors vigt, då t. ex. det sätt hvarpå Banken styres måste vara en af de för hela landet vigtigaste; och de olägenheter, som af en öfverdrifven och ojemn beskattning kunna uppkomma, lida ingen jemförelse med de olyckor, Konstitutions-Utskottets Memorial M 7. 19 som för hela Riket kunna och måste uppstå, i händelse Styrelsen af ett verk, så be skaffadt som vår Bank, med dess rätt att utgifva sedlar, som i Riket skola enligt grund lagen gälla såsom mynt, med mera, skulle uteslutande tillhöra en enda klass i samhället, och detta den, som är till en sådan myndighets utöfvande den minst lämpliga.
Bättre hade utan tvifvel varit att i allo bibehålla den såsom grundsats uttalade jemlikheten mellan Hamrarne, hvilket med den frihet, hvarmed man behandlat de bestående förhållandena, utan svårighet kunnat ske på flera sätt, t. ex. derigenom att man låtit den Första Kammaren innehålla, åtminstone i det närmaste, lika många ledamöter som den Andra.
Uti 87 § Regeringsformen, 2 mora., finnes infördt ett nytt stadgande, att Kongl. Maj:ts och Riksdagens rätt att stifta, förändra eller upphäfva Kyrkolag hädanefter skulle vara så till vida inskränkt, att dertill fordrades samtycke af allmänt kyrkomöte.