Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I detta hänseende erinrar jag då, att, på sätt jag ofvan nämnt, Kongl. Majit redan, genom dess nådiga framställning till 1856 års Ständer, i allt hvad som uti mitt förslag utgör hufvudsak, gifvit det äskade vittnesbördet om ifrågavarande företags vigt och behöflighet samt om befogenheten af anspråket på Statens mellankomst till detsammas understödjande; och att det endast är i fråga om den sedermera vidtagna förändringen i planen, som ett dylikt vittnesbörd saknas, hvilket ej heller skulle blifvit händelsen, derest sednast anställda lokalundersökningar, de der utförts af chefen i södra Väg- och Vattenbyggnadsdistriktet A. Remmer, hunnit fullbordas så tidigt innan riksdagens början, att underdånig framställning i ämnet till Kongl. Majt kunnat medhinnas.
Men af den beskrifning på ifrågaställa kommunikationsled, som af bemälde chef upprättats och den jag här vill endast i korthet vidröra, torde det befinnas, att icke någon omständighet i nu förevarande förslag är af beskaffenhet att göra ärendets pröfning beroende deraf, plt detsamma icke ånyo underkastats andra auktoriteters utlåtande — en omgång, Motioner hos Ridder skaf) et och Adeln 1865.
,167 genom hvilken icke blott frågans afgörande skulle fördröjas till en oberäknelig tidpunkt, utan måhända till följd deraf hela det vigtiga företagets framgång, i hvad det beror på enskildas medverkan och förmågan af sådan, äfventyras samt hittills gjorda ansträngningar och uppoffringar vara förspillda.
Enligt det äldre förslaget skulle, såsom jag antydt, genom kanaler åstadkommas en sammanhängande, för mindre ångbåtar och andra farkoster segelbar, nära tio mil lång vattenkommunikation, ända från Asasjön i Norrvidinge härad till Almundsryd, beläget på något mer än 3| mils afstånd från Carlshamn, derför kostnaden beräknades till '1,050,000 R:dr, och emellan de bägge sistnämnda punkterna skulle en jernväg anläggas med en beräknad kostnad af 1,301,500 Rdr.
Emedlertid har genom nu sednast anställda undersökningar blifvit ådagalagdt, att om, i stället för föreslagna kanaler och slussar emellan de söder om sjön Asnen belägna smärre vattendragen, jernvägen utsträcktes icke fullt tre åttondedels mil längre norr om den förut föreslagna godsstationen vid Almundsryd, eller till Ålshults beqvämare lastageplats vid Brosjön, hvars vattenyta ligger allenast en och en half tum under Äsnens, så skulle derigenom vinnas icke allenast den högst vigtiga fördelen, att tvänne slussar undvekes, med deras underhållskostnad och den tidsutdrägt de för trafiken orsaka, utan äfven en besparing i anläggningskostnad af omkring 30,000 R:dr.
Statens eller enskilda, som äro föreslagna eller påtänkta, i hvilket fall, af numera allmänt erkända skäl, man nödgas medgifva lämpligheten, att icke säga nödvändigheten deraf, att denna bibana erhåller samma spårvidd som de redan anlagda, har det ursprungligen beräknade kostnadsbeloppet för ifrågavarande jernväg, hvars spårvidd förut var föreslagen till allenast fyra fot, befunnits otillräckligt, utan kommer anläggningen af denna jernväg, enligt bilagda handlingar, att kosta 2,650,000 R:dr.
Deremot lemnäs nu å sido planen att genom de dyrbara kanaler och sltlssar, som skulle erfordras emellan Åsa-, Helga- och Bergunda sjöarna samt emellan den sednare och Salen, möjliggöra en segelled emellan dessa med flera mindre vattendrag; utan inskränker sig förslaget till att från Brosjön, medelst en så kallad bestämmande sluss, bereda segelled till Asnen och medelst kanal- och slussbyggnader samt med begagnande i öfrigt af redan befintliga vattendrag, till enahanda ändamål förbinda Asnen med Salen, vid hvars norra ända denna kommunikationsled anknyter sig lill Statens jernvägar, utgörande längden af denna vattenväg omkring 4j mil; och härigenom minskas den för kanalarbeten å förstnämnda kommunikationslinie beräknade kostnaden från 1,050,000 till allenast 214,000 R:dr.
För vinnande af det ändamål jag nu omförmält, har staden Carlshamn anslagit ett belopp af 500,000 R:dr, och hvad som derutöfver erfordras, i händelse statsbidrag efter enahanda grunder som tillförene erhålles, eger man numera "visshet att kunna anskaffa genom aktieteckning. 168 Motioner hos Bidderskapet och Adeln 1865.
I öfrigt åberopande dels Kongl. Maj:ts förenäranda nådiga Proposition, Stats-Utskottets deröfver afgifna utlåtande samt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse i ämnet den 5 Januari 1858, dels ock det särskilda betänkande, jemte dervid fogade kostnadsförslag, som förrbemälde Chef i södra Väg- och Vattenbyggnadsdistriktet den 12 sistlidne Oktober afgifvit, och hvilket skall tillhandahållas Stats-Utskottet, hemställer jag vördsamligen, att Rikets
Ständer behagade till utförande af ifrågavarande vattenkommunikation emellan Alshult och sjön Salens norra ända, anslå ett bidrag af 107,000 R:dr och till anläggning af omförmälda jernväg emellan Alshult och Carlshamn bevilja ett lån af 1,766,000 R:dr, på vilkor, som för dylika understöd varit öfliga.
A. Koskull - N:o 85.
Af Herr Treffenberg, Curry, om utfärdande af ny Skiftes-stadga.
En af de allmänna författningar, som utöfvat och ännu i mänga år kommer att utöfva stort inflytande på landets odling och befolkningens å landet välbefinnande är Kongl. Stadgan om Skiftesverket i riket af den 4 Maj 1827.
Men denna stadgas föreskrifter finnas numera icke, såsom ursprungligen var förhållandet, i en enda författning, utan de måste nu uppsökas i ganska många, nära 20 särskilda Kongl. Kungörelser och Bref, och genom dessa har mera än en tredjedel af paragrafernas i den ursprungliga stadgan lydelse blifvit förändrad.
Detta är svårt för vederbörande tjenstemän, men ännu mer för vederbörande jordegare, helst sjelfva Skiftes-stadgan och somliga af de äldre tillaggsförfattningarna icke mera kunna få köpas och någon säker kodifikation af alla de ifrågavarande författningarna icke finnes i tryck att tillgå.
Härtill kommer, att de gällande skiftesstadgarne äro på icke få ställen otydliga, hvilket förklarar, att deras tillämpning icke är tillfredsställande, utan stundom olika alla instanser igenom; ja meningarne skola vara till och medi Högsta Domstolen, åtminstone i en principfråga, den om processen rörande egoutbytens överklagande, så bestämdt olika, att Domstolens två afdelningar lära döma tvärtemot hvarandra.
Och Motioner hos Eidderskapet och Adeln 1865.
N:o 85. 169
Och samma stadgar äro äfven ofullständiga, ty de innehålla knappt något om bräntorfsmossar, hvilka år 1827 å de flesta ställen ansågos såsom, snart sagdt, impedimenter, men nu, med rätta, anses såsom härligheter af högt värde; och det som de innehålla om provisionel planläggnings upprättande och om vilkoren för vanhäfds- och odlingsersättningar, är allmänt erkändt såsom allt för otillräckligt.
Slutligen innefattar följande förhållande en ganska betänklig sak.
Enligt 22 § i Kongl.
Landtmäteri-instruktionen den 4 Maj 1827, hade Kongl. Maj:ts Befallningshafvande rättighet och skyldighet att vidtaga alla dé åtgärder, som i ett eller annat afseende till landimäteriförrättningars fortgång och behöriga verkställighet leda kunna och med gifna föreskrifter öfverensstämma »samt att vid vilen tillhålla landtmätarne att sina skyldigheter med flit och noggrannhet uppfylla samt tillförordnade förrättningar, så fort ske kan, företaga och fullborda;» men denna, som en hvar vet, väl behöfliga magt, har blifvit Kongl. Majits Befallningshafvande i väsendtlig mån beröfvad genom 13 § 1 mom. i den förnyade nådiga Landmäteri-instruktionen den 6 Augusti 1864; ty enligt detta författningsrum, har väl Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ofvannämnda allmänna »rättighet och skyldighet», men icke den speciela rättigheten att genom vitén tillhålla landtmätare att med flit och noggrannhet företaga och fullborda laga skiften, utan blott alla andra slags landtmäteri-förrättningar, hvaremot det, beträffande laga skiftena, som dock äro de vigtigaste af alla slags landtmäteri-förrättningar, endast säges, att Kongl. Majits
Befallningshafvande bör förfara i öfverensstämmelse med Skiftes-stadgans föreskrifter.»
Dessa föreskrifter innehålla dock intet annat hit hänförligt, än att om en landtmätare icke företager ett honom uppdraget laga skifte inom fyra månader, så »må Kongl. Maj;ts Befallningshafvande, om en eller flere delegare sådant begära, utse annan landtmätare, att det begärda skiftet, så fort som möjligt ske kan, verkställa.» Således derest landtmätaren allenast börjar skiftet inom fyra månader efter förordnandets datum, kan ban fördröja fortsättningen och afslutandet, hvilket thyvärr allt för ofta händer, utan att Kongl Majits Befallningshafvande eger magt att, genom vite eller annan verksam påföljd, förhjelpa de jordegare till en skyndsammare handläggning af skiftet, som klaga öfver och till och med bevisa, att landtmätaren oskäligen försummar fullgörandet af sin skyldighet i sådant afseende.
Detta var visserligen icke meningen med Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 2 December 1863, hvaruti de anhöllo, icke allenast om förändring af fyra uppgifna §§ i Skiftesstadgan, hvilken fråga ännu beror på nådig pröfning, utan äfven, att Kongl. Majit måtte taga i nådigt öfvervägande, om icke ändamålsenligare och mera verkande åtgärder, än de dittils stadgade, kunde påbjudas för befordrande af tillsynen, huru de till landtmäteri-staten hörande tjenstemän uppfylla dem i tjensten åliggande skyldigheter.
Till sådana åtgärder kan äfven räknas en förbättrad lagstiftning, och jag hemställer för den skull, samt i öfrigt med stöd af, hvad i det föregående blifvit anfördt, om de nu gällande skiftesförfattningarnes mängd och beskaffenhet, Bih. till li.
Prot. 1865 & 1866. 11 Sami. 1 Afd. 22 170 Motioner hos Eidderskapet och Adeln 1865.
N:o 86. att Rikets Stander ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdandet af en förnyad Skiftesstadga, i hvilken alla nu gallande lampliga och tidsenliga föreskrifter om skiftesverket skulle sammanföras och nuvarande föreskrifter af annan beskaffenhet ersättas med sådana, som må anses vara nyttiga och nödvändiga.
Om remiss till behörigt
Stockholm den 4 4 November 4 865.
Curry Treffenberg. N:o 86.
Af Herr Treffenberg, Curry, om ändring i A § af Förordningen angående slämpelpappers-afgiften.
Som Kongl. Majit, utan känd anledning och på sätt och vis i strid med den mening, som vid sistlidne riksdag hos Rikets Ständer gjorde sig gällande, ändrat en bestämmelse rörande stämpelpappers-afgiften, hvarigenom olägenheter såväl för den enskilde som för Statens embetsman uppstått, hemställer jag att Rikets Ständer måtte söka utverka ändring i berörda hänseende.
I anledning af väckt motion vid sistlidne riksdag, att domarne måtte alldeles befrias från besväret med uppbörden af nämnda afgift — hvilket förslag ej vann bifall — tog sig Sevillnings-Utskottet anledning föreslå, att det måtte tillåtas en rättssökande att kontant till ränteriet inbetala stämpelafgiften, när denna öfversteg 500
R:dr, hvilket ansågs stundom kunna »blifva af någon fördel för den enskilde», ett motiv, som dock ej vidare utvecklades, och hvars giltighet naturligtvis är beroende af detta »stundom», och huru sällan eller ofta det finner tillämpning.
Utskottets hemställan blef emellertid godkänd af Rikets Ständer i hvilkas aflåtna underdåniga skrifvelse med förslag till ny förordning om ifrågavarande afgift det stadgande, hvarpå jag syftar, nemligen i 8 §, innehåller, att der stämpelafgift för en handling skall på en gång utgöras med mer än 500 R:dr, afgiften må kunna erläggas genom leverering i landtränteriet etc.
Detta »må kunna» har Kongl. Majit i den utfärdade författningen ändrat till »s/ta//».
Det är alldeles klart, att härigenom inträffar motsatsen af hvad som med Rikets Ständers förslag åsyftades.
Motionen om domares befrielse ifrån ifrågavarande uppbörd, som i stället skulle omhändertagas af de vanliga uppbördsmännen, förkastades hufvud - Motioner hos RiddersJcapet och Adeln 1865.
171 sakligen just på det skälet, att det skulle medföra ett ökadt besvär för den enskilde att resa till kronofogden, hvilken dock bor inom fögderiet.
Nu deremot tvingas i uppgifna fall den enskilde att verkställa stämpelliqviden i länsresidenset, dit han merändels har ädnu längre väg än till fogden.
För domaren åter har stadgandet orsakat, att han går miste om den väsendtligaste anparten af den ringa förmån, som uti karte-provisionen kom honom tillgodo såsom vedergällning för det odiösa besväret med ett för hans egentliga befattning alldeles främmande göromål, men deremot får hafva qvar sjelfva besväret.
För öres- och öfriga kartor af mindre valör, som han fortfarande får sälja, erhåller han provision, men för hela karteringen har han såsom förut fortfarande redovisningen och ansvaret.
För de större kartebeloppen som gåfvo honom någon provision, värd att nämna, har han nu ingenting annat än skyldigheten att redovisa dem medelst landtränteriets qvittenser, i stället för de fordna verifikationskartorna.
I hvad mån detta orsakar minskning af hans inkomster, kan inbemtas af följande exempel.
I ett härad af en domsaga, som jag känner till, uppgingo lagfarterna för ett af de sednare åren till ett antal af 79.
För dessa, med undantag af en enda, steg kartebeloppet till allenast 614 R:dr och domarens provision på försäljningen af samma kartor således till 30 R:dr 70 öre.
Det nämnda undantaget deremot gick i stämpelvärde ensamt lill 6,000 R:dr.
Nu får domaren, der proportionen så förhåller sig, allt framgent hafva hela besväret med redovisningen för stämpelpappers-afgiften och ansvaret för dess rigtiga beräknande, mot den lumpna ersättningen af 30 R:dr 70 öre istället för 330 R:dr 70 öre, som skulle utgjort hans vedergällning i detta hänseende, derest ej omförmälda ändring i författningen egt rum.
Någon kunde kanske förmoda, att jag valt det ofördelaktigaste exempel jag kunnat finna; och jag vill derför nämna, att jag, utan att välja, framtagit och undersökt de första så kallade småprotokoller jag fick tag uti, men för ett af de bästa häraderna i domsagan; samt att det sednaste sommartinget i ett annat härad af samma domsaga gaf domaren en karte-provision af 2 R:dr %al öre.
Att sålunda kringskära våra domares inkomster torde hvarken vara billigt eller eljest välbetänkt, då icke något annat vigtigare ändamål "dermed ernås.
Att detta sednare ej inträffar i förevarande fall, torde vara klart; hvadan jag på nu anförda skäl, och då domarnes befrielse från hela den ifrågavarande uppbörden, att döma af frågans utgång vid flera föregående tillfällen, ej torde vara att hoppas, vördsamt hemställer, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om förändring af 8 § i meranämnda författning till den lydelse Rikets Ständers förslag i ämnet vid sistlidne riksdag innehöll.
Curry Treffenberg. 172 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
Af Herr Treffenberg, Curry, om åtskilliga Landtmäteri-statens tjensiemäns pensionering.
Under den fleråriga och nära beröring, som jag i mera än ett län, dels såsom t. f. domhafvande och dels såsom landssekreterare, haft med samma läns landtmätare, har jag funnit, hvad ock från alla län i riket förnimmes, att desse tjenstemäns ställning allmänneligen är i högsta grad betryckt och utsigterna för deras bergning redan mycket mörk samt verkligen hotfull på gamla dagar, då de måste dragas med icke allenast sjuklighet, såsom.en naturlig följd af deras svåra tjenstgöring, utan äfven fattigdomens, helst vid sådant förhållande, tungt tryckande börda.
Derföre, och jemväl särskildt ombedd af landtmätare i Westmanlands län, har jag, som af Kongl.
Maj:ts nådiga Proposition den 27 sistlidne Oktober, angående Statsverkets tillstånd och behof, inhemtat, att Landtmäteri-stvrelsen hos Kongl. Majit i underdånighet gjort framställning om förbättrade pensionsviikor för landtmätarne, men icke funnit denna framställning refererad i något af Statsråds-protokollen vid högstberörda nådiga Proposition, förskaffat mig afskrift af samma framställning, hvilken bilägges denna motion, på det att densamma må komma till Rikets Ständers kännedom, hvarjemte jag får för egen del vördsamt yttra följande:
Landtmäteri-styrelsens ifrågavarande framställning visar, att Styrelsen noga kännt sitt ansvarsfulla åliggande gent emot sina talrika och på allt sätt illa lottade underlydande.
Till följd häraf har ock
Styrelsen med stor utförlighet och med öfvertygelsens hela värma sökt häfda sina vanlottade underlydandes rätt, att på gamla dagar blifva hugnade med pensioner af sådan beskaffenhet att de motsvara sitt ändamål och äro jemförliga med andra tjenstemäns, hvilka lämpligen kunna anses för landtmätarnes vederlikar.
Denna framställning har ock lyckats på det sätt vinna Kongl. Maj:ts nådiga behjertande, att Kongl. Majit »af Rikets Ständer äskat, att, äfven om pensionsväsendet i sin helhet icke vid innevarande riksdag hinner ordnas, förhöjda pensioner åt landtmätarne likväl må beviljas, nemligen för förste landtmätare, lika med kronofogdar, eller 2,500 R:dr R:mt, samt för andre landtmätare och kommissions-landtmätare 1,200 R:dr.
Det förra innebär visserligen att Landtmäteri-styrelsen lyckats öfvertyga Kongl. Maj.t derom, att verklig nöd är för handen, derest dröjsmål eger rum med förbättring Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
173 af landtmätarnes pensionerande, men jag vågar befara, att denna nöd icke förekotnraes på det af Kongl. Maj:t i nåder föreslagna sättet, dels derföre, att storskiftesoch afvittrings-landtmätarne blifvit helt och hållet förbigångne, utan att något skäl härför uppgifvits och fastän desse landtmätare äro de, som hafva den mödosammaste tjenstgörmgen samt omedelbart och uteslutande stå i Statens tjenst ända derhän, att de äfventyra förlust af sina befattningar, derest de sysselsätta sig med landtmäteri-göromål för enskilde, — och dels derföre, att andre landtmätarnes pensioner blifvit föreslagna till, såsom det synes mig, allt för ringa belopp.
Hvad härvid först beträffar storskiftes- och afvittrings-landtmätarne, så anser jag mig icke behöfva mer än dels åberopa Landtmäteri-styrelsens yttrande i ämnet, dels hänskjuta desse till granskning och samvelsgrannt behjertande af, i främsta rummet, de Stats-Utskottets Herrar ledamöter, som äro nksdagsfullmägtige från de nona länen, och dels hemställa, att storskiftes- och afvittrings-landtmätarne må komma i åtnjutande af åtminstone samma pensionsvilkor, som alla andra Statens tjenstemän, det vill säga, att, då de äro lagligen berättigade till pension, erhålla en sådan å rikets allmänna indragningsstat till lika belopp med innehafvande årslön, derest ej denna, som den visserligen icke på långt när gör, öfverstiger 3.000
R:dr; varande det min öfvertygelse, att om så icke sker, de ifrågavarande landtmätarne blifva rent af orättvist behandlade.
Hvad härefter vidkommer andre landtmätarne. så är det kändt, dels, att de hafva 900 R:dr i årlig lön och dels att de. enligt Kongl.
Brefvet den 30 December 1864, hafva lika embetsvärdigbet med häradsskrifvare.
Om man än icke vill säga, att, emedan förste landtmätarne, hvilka, enligt nyssnämnda nådiga Bref, hafva lika värdighet med kronofogdar, nu af Kongl.
Maj t i nåder förordats till erhållande af lika stor pension, som de sednare, jemväl andre landtmätarne borde förordats till pension af lika belopp med häradsskrifvarnes, eller 2,000 R:dr, så bör man dock icke förglömma, att, likasom förste landtmätarnes pensioner, i anseende till deras ringa löner å endast 1,800 R:dr, men betydliga extra inkomster af tjensten, föreslagits till 2,500 R;dr, så borde af samma orsak äfven andre landtmätarnes pensioner föreslagits till högre belopp, än som skett, och hvilket icke öfverstiger lönen med mera än 300 R:dr.
Emedan hvarje andre landtmätare, som qvarstår i sin tjenst, efter uppnådd pensionsålder och icke af svår sjuklighet hindras, bör kunna å landtmäteri-förrältningar för enskilde årligen förtjena mera än 300 R:dr, så är det klart, att han då icke afgår från tjensten.
Också visar den nyligen utkomna matrikeln öfver Landtmäteri-staten att, fastän andre landtmätare nu äro berättigade till 900
R:dr pension vid 65 års ålder och sjuklighet, — derom de lätt kunna få erforderligt betyg, — samt ovilkorligen vid 70 års ålder, likväl i tjensten qvarstå andre landtmätaren i Gotlands län ehuru 75 år gammal, i Blekinge län öfver 65, i Malmöhus län 68, i Wermlands län 67, i Örebro län 66 och i Wester-Norrlands län 71 år gammal.
Men härvid förekommer icke allenast, att Statens tjenst lider deraf, att öfverårige * 174 Motioner hos Bidderskapet och Adeln 1865.
N:o 88. tjenstemän deruti qvarstå, utan äfven, hvad särskildt angår Landtmäteri-staten, som, i anseende till dess betryckta stallning i allmänhet och att många landtmätare hotas med arbetslöshet, behöfver verksamt hjelpas, om den ej skall ådragas ett oförskyldt, hårdt lidande och många familjer bringas till tiggarestafven, att en sådan hjelp kunde beredas, i fall, — hvad jag härmed vågar föreslå, andre landtmätarnes pensioner förhöjdes till 2,000 R:dr, uller lika med häradsskrifvares, emedan derigenom alla andre landtmätare otvifvelaktigt skulle förmås till afskedstagande så snart de inträdt i pensionsåldern och kunde efterträdas af lönlösa kommissions-landtmätare, som sålunda bereddes den lilla andre landtmälarelönen å 900 R:dr, och hvilket vore så mycket mera billigt, som Kongl. Majit ej i nåder velat, såsom Landtmäteri-styrelsen. på flera behjertansvärda skäl, hemställt, hos Rikets Ständer utverka löner å 400 R:dr årligen åt 48 de äldste kommissions-iandtmätarne i riket.
Om remiss af denna motion till Stats-Utskottet anhålles vördsamligen.
Stockholm den Ii November '1865.
Af Herr Granfeldt, Adolf Fredrik, om ändring i 4/ § af Förordningen, angående vilkoren för bränvins försäljning.
Om än de i Kongl.
December 4 863 för oloflig minutering och utskänkning af bränvin stadgade böter kunna, då de ådömas personer med tillgång att dem gälda, anses stå i ett behörigen afpassadt förhållnnde till förbrytelserna, så har dock erfarenheten visat, att i de allmännast förekommande fall då sådana böter, i anseende till de sakfälldes fattigdom, ej kunna utgå utan måste till motsvarande kroppsstraff förvandlas, detta straff, utgörande, enligt nya strafflagen, endast några få dagars fängelse vid vatten och bröd, oftast verkar så föga afskräckande på förbrytaren, att straffdomen, långt ifrån att afhålla från lagöfverträdelsens förnyande, mottages med öppet hån och förakt.
Också har detta förhållande mångenstädes medfört den högeligen öfverklagade följd, alt det förut minskade eller nästan helt och hållet utrotade lönkrögeriet nu, sedan nämnda strafflag blifvit gällande, åter börjat tilltaga och frodas, bidragande i Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1863.
175 högst betänklig grad till brott, nöd och elände af mångfaldigt slag.
Nödvändigheten af verksamma åtgärders vidtagande för hämmande af detta onda synes ligga i öppen dag; och vågar jag i sådant afseende vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte för sin del besluta, samt hos Kongl. Majit anhålla om utfärdande af en författning, hvarigenom 41 § af ofvanberörda Kongl.
Förordning sålunda ändras, att första momentetjderi erhåller följande lydelse: »Den, som genom minuthandel eller utskänkning föryttrar bränvin, utan att i stadgad ordning hafva dertill förvärfvat rättighet, eller som, på sätt i 3 § sägs, mellan flere köpare fördelar bränvin, straffes med fängelse i högst ett år, eller böter.»
Samt att sista momentet i samma § upphörer att vidare gälla.
Om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott anhåller jag vördsamt.
Stockholm den 14 November 1865. .4.
Granfeldt.
Af Herr Du Rietz, Fredrik Gustaf, om uppförande af en fyr på Faluddsre/vet vid Gotland.
Ehuru Gotlands kuster tyckes vara nog upplysta på Statens bekostnad, af sex stycken fyrar, från fem fyrstationer; finnes dock en punkt på denna ö, hvarest och i hvars grannskap de flesta olyckshändelser i grundstötningsväg inträffa, nemligen på det så kallade Faluddsrefvet, utanför Slockviks lots-station; — ty under loppet af åtta år hafva icke mindre än tretiofyra fartyg, till större delen af högre lästetal, strandat deromkring, hvaraf de flesta blifvit vrak.