Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Verkstäder saknas i lieie professioner, såsom gördelmakare, svarfvare, tenngjutare, bleck- och plåtslagare, guldsmeder, sockerbagare, sadelmakare samt tunnbindare med flere; och personer, som sökt all i staden drifva dessa handtverk, hafva, i brist af utkomst, måst derifrån afstå. 23 Stadens inkomster äro: anslagne hemmansräntor, hemmans- och hjelpskatt, källarfrihetsmedel, vågpenningar och gernings-ören, till belopp icke uppgifne.
Läkare och barnmorskor finnas med aflöning af staden samt kringliggande bergslag.
Tillförene har staden också gemensamt med bergslagsförsamlingen haft publik skola, hvilken efter sednare reglering nu mera endast är stads-skola med en lärare, örebro Slott i Lands-Kansliet den 27 Juni 1844. E. J. BERGENSCHÖLD. J. F. Stenqvist. G.
Hökerberg.
Hl 0 BB C® Efie 0® Sk <E ^ *£ S BEFALLNIiNGSH AFVAN DES UTI Wermlands Län TILL KONGL.
BlåJIT i underdånighet afgifne FEMÅRSBERÄTTELSE för Åren 1888, 1839, 1840, 1841 och 1842.
TRACKT HOS P. A. NORSTEDT & SÖNER, Kongl. Boktryckare.
Underdånigste Berättelse. ihåligt
Nådig föreskrift åligger det mig att afgifva Berättelse om tillståndet i Wermlands
Län under de sist förflutna fem åren från och med 1836 till och med 1842, hvilket åliggande jag nu går att underdåuigst fullgöra.
Såsom inledning till den underdåniga Berättelsen vågar jag anföra de händelser under berörde tidrymd, som på innevånarnes ekonomiska ställning eller på näringarne haft något allmännare inflytande.
Under de första af de år, som Berättelsen omfattar, rådde nöd flerestädes inom Provinsen och i synnerhet uti dess norra del, i följd af de 2:ne nästföregående årens felslagna skördar, och denna nöd försvårades derigenom, att bruksägare och timmerhandlare, i anseende till bristande afsättning af provinsens exportalda produkter, jern och trädvaror, funno sig föranlåtne att under 1838 års vinter antingen minska eller alldeles vägra de förlag i spannemål och penningar, som allmogen och arbetare eljest vanligen erhållit på kolning och skogs-effekter samt tjenstbarheter.
Fattigförsörjningen anlitades, så vidt den förmådde verka, men inom flere af de norra församlingarne, der många, om icke de fleste hemmansägarne med små fastighets-lolter, sjelfve behöfde understöd för sig och sina,hushåll och Femin- Berättelse fr, Wermlands Län, 1 2 således för tillfället' icke förmådde till fattigvården bidraga, kunde den icke uppfylla sitt ändamål.
Af tiggande skaror från dessa församlingar öfversvämmades provinsens södra del samt angränsande
Län och välgörenheten togs i strängt anspråk.
Behofvet var visserligen icke oförutsedt, men öfverträffade i verkligheten allt hvad man förmodal.
Ehuru de tvenne föregående årens skördar varit svaga, hade fullkomlig missväxt dock icke inträffat och att de vanliga förlagerne på tjenstbarheter till bruken och på timmerutdrifning skulle vägras, kunde icke på förhand beräknas.
Läns-Styrelsen hade likväl redan i Oktober 1837 hos Eders Kongl. Majit i underdånighet anmält, att spannemålsbrist inom provinsen under det kommande året var att befara och anhållit om ett anslag af allmänna medel, att utlånas för anskaffande af spannemål till Länet, enär, efter all sannolikhet, tillräckliga kapitaler dertill här saknades, och Eders Kongl.
Majit täcktes i Nåder för detta ändamål ställa till Läns-styreIsens disposition eu summa af 50,000 Ridr Banko, hvaraf 40,000 Ridr utlemnades för spannemåls-uppköp till sju handlande i Carlstad och 10,000 Ridr till 2:ne i Christinehamn, emot förbindelser och säkerhet för återbetalning vid Mars månads slut 1839 med 4 procents ränta.
Denna åtgärd hade till följd att lill
Länet införskaffades af de låntagande handlanderne i Carlstad 19,701 tunnor och af dem i Christinehamn 7,070 tunnor diverse spannemål, till ett sammanräknadt värde af cirka 240,000 Ridr Banko, hvilken spannemål jemte de äldre upplag af säd, som hos desse handlande funnos, tillhandahöllos Länets innevånare under 1838, emot billiga priser, i jemnförelse till dem, som i nästgränsande
Län då voro gångbare, och försåldes för det mesta på kredit.
Dessutom behagade Eders Kongl. Majit på Läns-styrelsens underdåniga hemställan, i Nåder bevilja ett räntefritt förskott 20,000 Ridr att af spannemåls-kreditivmedlen utgå till direkta låne-understöd åt de församlingar i Länet som iklädde sig gemensam ansvarighet för återbetalningen vid 1839 års uppbördsstämma för Krono-utskylderna och åtogo sig att använda medlen till beredande af arbetsförtjenst åt sådane församlingarnes innevånare, hvilka saknade andra utvägar till bergning; och denna förskottssumma ullåntes underså beskaffade villkor till 35 församlingar i mindre belopp, af högst 2,000 och och minst 200 Ridr, efter församlingarnes behof eller begäran och den för hand varande penninge-tillgången.
Dylika menighetslån hade under 1837 likväl endast till ett sammanräknadt belopp af 7,166
Ridr blifvit lill 9 församlingar utlemnade samt med fördel begagnade, och exempel gafs, att i en församling, der personer funnos, sorn- egnade omsorg och moda åt der - 3 med förenade bestyr, kunde hela dess dåvarande fattig-personal, med klokt användande af 300 Rldrs lån, förses med arbete uuder året och såmedelst i väsendtlig mån till sin försörjning bidraga.
Att sådant skulle lyckas någorstädes 1838 kunde man väl icke hoppas, enär de fattiges antal i alla församlingar var vida större och lifsmedlen dyrare detta år än det föregående; och måhända hafva icke heller föreskrifterna blifvit af alla de låntagande menigheterne så noga följda, i afseende å lånens användande men otvifvelaktigt är dock att det egentliga ändamålet, understöd åt de behöfvande mot arbete eller medelst arbetsförtjenst, derigenom blifvit befiämjadt och denna undsätlnings-method i en allmännare tillämpning satt, jemte det alt
Faltigförsörjnings-styrelserna erhöllo medel till en verksamhet, som eljest icke hade kunnat åstadkommas.
Så snart underrättelse om den här i Wermland herrskande nöd spridt sig öfver Riket, skyndade menniskovänner i många orter a
It frikostigt gifva medel till nödens lindrande.
Med den Konungsliga huldhet, som låtit så många vanlottade hemta hjelp och tröst från Konungaborgen, läcktes Eders Kongl. Majit och den Kongl. Familjen Nådigst genom rika gåfvor bidraga till den insamling, som för berörde ändamål af Wermländska Sällskapet i Stockholm gjordes; och Wermlands innevånare bevara i tacksamt minne det välsignelsebärande medlidande, och den ädla välgörenhet, hvarföre den hungrande och i armod försänkta delen af provinsens befolkning var föremål.
Gåfvorna, som tillsammans uppgingo till 15,834 Ridr 9 sk. 6 rist.
Banko och 100 tunnor hafre, ankommo dels till Stiftets Biskop och dels till Landshöfdingen i Länet för att utdelas, och desse Embetsman tillkallade åtskillige andre om förhållanderna i Länet kunnige män samt bildade med dem en Kommitté, som tog befattning med gåfvomedlens fördelning församlingarne emellan och afsändande till vederbörande Pastorer, åt hvilka utdelningen till de behöfvande eller medlens användande för deras räkning uppdrogos.
De så beskaffade medel, som först om våren inflöto, utdelades genast bland de mest nödställde i provinsens norra del för att rädda dem från hungersnöd, och af de sedermera efter hand inflytande medlen användes åtskilligt på samma sätt, men det öfriga, enligt gifvarnes uttryckliga önskan, dels för alt afhjelpa bristen på utsädes-spannmål under våren hos obemedlade hemmansbrukare derstädes och dels för att förskaffa arbetsförtjenst åt de nödlidande i norra socknarne, der största fattigdomen varit rådande, samt såmedelst bereda de behöfvande ett eljest ofta saknadt tillfälle 4 alt med arbete i hemorten vinna sitt uppehälle; och man fullföljde alltså, hvad redan några år tillförene blifvit genom sammanskott inom provinsen påbörjadt i öfra delen af Fryksdals härad, att uppmuntra och befrämja hemslöjder hos den arbetande klassen.
Genom detta allt hejdades väl icke i ögonblicket de redan mot slutet af 1838 års vinter påbörjade samt under våren och en del af sommaren fortsatte utvandringar af hettlande hopar från Länets norra del, men verkningarna af dessa undsättnings-åtgärder och barmhertighets-verk hafva otvifvelaktig! varit stora och välgörande.
Då, under den omnämnda olyckliga tiden, städerna och de större egendomarne på landet dagligen besöktes af omkringvandrande fattige, som tiggde sitt uppehälle, sökte man flerestädes att bereda desse vanlottade arbete, mindre för att vinna en ersättning för de lifsmedel och kläder man gaf, än derföre att ett sysslolöst tiggeri ej skulle blifva en vana hos mängden.
Så t. ex. erbjöd man i Carlstad åt fattiga qvinnor och barn samt mindre arbetsföre ett för dem lämpligt arbete, och sammanband dermed en utspisnings-anstalt, från hvilken lill dessa fattiga utdelades efter hand 18,869 portioner mat med bröd.
Men värdet af det arbete som deremot förrättades uppgick endast till 131 R:dr 16 sk., och mångå omkringvandrande fortsatte heldre sin väg, än antogo det erbjudna underhållet med arbete, hvarigenom visade sig att lättja och obetänksamhet äfven bidrogo att öka eländet.
Man kunde således med skäl befara att tiggeriet icke så snart skulle upphöra, men Provinsen förskonades från missväxt 1838 samt de följande fyra åren, och utvandringarne från de norra socknarne ålergingo snart till det vanliga samt minskades sedermera efter 1840 års goda skörd än ytterligare, så att under sednare åren sällan varit å vägarne eller i städerne synliga dessa fattiga qvinnor och barn, som eljest så ofta från nämnde orter besökte södra delarne af Länet.
För landtmannen, som genom 1836 och 1837 årens svaga skördar lidit mycket, hafva åter de näst derefter följande fem åren varit lyckliga, då han under den tiden fått hämta ett år god och fyra år medelmåttig afkastning af sin jord, hvarigenom många förluster blifvit ersatte och mångens vacklande välstånd återställdt.
Deremot har under dessa år i handeln med provinsens vigtigaste export-vara jernet, en stockning inträffat, som medfört förlägenhet för Jernverks-ägare, och hotar med än större bekym - 5 mer.
Redan 1838 hade stångjern, som få år förut varit uppe i pris till 20 R:dr Banko per Sk& och derutöfver, fallit till 15 R:dr.
I början af 1839 hade det väl ånyo något stigit och utsigterna för handteringen blifvit bättre, men sedermera har priset å denna produkt fortfarande nedgått, samt afsättningen försämrats.
Ännu för lid et år hade detta missgynnande förhållande, ehuru det medfört penningebrist i orten, likväl icke inverkat på allmogens eller den arbetande klassens bergning, emedan Jernverken såsom vanligt drifvits samt förtjensterna dervid af kolning, körslor och arbete fortfarit, och att undersöka hvilka följder en så beskaffad ofördelaktig konjunktur kan i foitgåendet hafva, det tillhör en sednare tid och utgör icke föremål för denna underdåniga berättelse.
' Länets allmänna beskaffenhet.
Då de förra Femårs-berättelserna och i synnerhet den, som år 1822 i underdånighet atgafs, innehålla utförlig beskrifning öfver Länets läge och naturliga daning, vågar jag förbigå dessa oföränderliga förhållanden och endast upprepa att jordmånen, bestående dels af sand eller sandmylla och dels af lera, är mindre bördig och att åkerbruket icke utgör ensamt Länets hufvudnäring, utan att såsom sådan älven mäste anses jernhandteringen eller bergsrörelsen, i följd af tillgången på jernmalm samt de for denna handtering inom provinsen befintlige många och betydliga verk.
Kärr- och moss-utdikningar samt skogsröjningar ske årligen inom de flesta socknar, ehuru till lå tunnelands vidd på hvarje ställe, och verka i sin mån till förbättring af Länets naturliga beskaffenhet; men äfven större odlingsföretag, som mera märkbart till sådan förbättring bidraga, hafva under den tid, som denna underdåniga berättelse angår, blifvit verkställde.
Så har genom uttappning af sjön Björklången i Nyeds härad och socken, omkring 700 tunneland bättre och sämre jord, blifvit odlingsbar; hvarjemte vid egendomarne Nynäs och Kihlsby i Wisnums härad och Kils socken äro utdikade och odlade, vid den förra egendomen 45 tunneland och vid den sednare 68 tunneland fruktbar jord, på det sätt att jordvallar till 30 fots bredd i botten och 71 fots höjd, blifvit anlagde för alt från sjön Weners öfversvämning freda marken, och pumpverk uppförde, genom hvilka regn 6 ock flodvatten derifrån bortskaffas.
Utom den jord, som sålunda till odling vunnits, hafva 30 tunneland åkerjord vid Kilsby, hvilka före vall-anläggningen ledo af vatten så ofta sjön var hög, äfven blifvit genom denna anläggning från dylik olägenhet fria.
Genom lika beskaffad t fördämningsarbete, som det vid Nynäs och Kilsby, äro vid egendomen Rosenborg i Näs härad 36 tunneland jord af djup svartmylla på lerbotten redan odlade, och detta odlings-företag lärer komma att för en vida större jordrymd fortsättas.
Enligt de årligen upprättade Mantals-längderna har folkmängden i Länet, städernas innevånare inberäknade, utgjort: 182,421.
År 1838 Skattskrifne män . . . 49,146.
Dito qvinnor . . . 51,207.
Befriade män . . . . 40,573.
Dito qvinnor . . . 41,495.
År 1839 Skattskrifne män . . . 49,821.
Dito qvinnor . . . 52,093.
Befriade män . . . . 40,639.
Dito qvinnor . . . 41,917.
År 1840 Skattskrifne män . . . 50,913.
Dito qvinnor . . 53,427.
Befriade män . . . . 39,719.
Dito qvinnor . . 40,062.
År 1841 Skattskrifne män . . . 51,801.
Dito qvinnor . . 53,831.
Befriade män . . . . 40,538.
Dito qvinnor. . . . 41,593.
År 1842 Skattskrifne män . . . 48,827.
Dito qvinnor . . . 50,797.
Befriade män . . . . 44,886.
Dito qvinnor . . . 46,317. 187,763. v 7 Medium häraf:
Skattskrifne män . . . 50,101.
Dito qvinnor . . . 52,270.
Befriade mön .... 41,268.
Dito qvinnor . . . 42,280. 185 919.
Året näst före sista qvinqvennium eller 1837 uppgick folkmängden bär i Länet till 178,170 män och qvinnor och den har således efter det året till och med 1842 ökat sig med 12,657 personer.
I verkligheten är dock folkmängden, sannolikt större än som mantalslängderne visa, emedan icke få hushåll och enskildte personer mest af arbetsklassen, vid de årliga mantals- och skattskrifningarne blifva uteslutne eller förbigångne, i följd af flyttningar från en församling till annan, samt dels deras egen försummelse att till skattskrifning sig anmäla, och dels församlingarnes bemödande, att, i anseende till fattigförsörjnings-skyldigheten, blifva dem qvitt.
Mortalitetstabellerne tonde derföre säkrare än skattskrifnings-längderne visa folkmängdens storlek.
Hvad som förnämligast befrämjat folkökningen, har utan tvifvel varit näringarnes och i synnerhet jordbrukets framskridande och förkofran, då medel till den ökade folkmassans bergning derigenom uppkommit.
Visserligen öfverklagas icke utan skäl den obetänksamhet, hvarmed tjenstehjon flerestädes i provinsen söka ett vanskeligt oberoende genom att gifta sig och sätta hushåll i så kallade backstugor, utan annat kapital för sitt uppehälle än den råa, olärda arbetskraften, och många af dessa hushåll få i fattigdom pligta för det ringa förutseendet; men om äfven sådana bosättningar, beräknade på ofta osäkra förtjenster, bidragit understundom till folkökningen, är det dock uppenbart att den oafbrutna tillväxt, som folkmängden under en lång följd af år vunnit, icke kunnat äga rum utan hufvudnäringarnes framgång, helst under samma tid det fordom så allmänna barkbrödet småningom försvunnit fråij allmogens hushåll och blifvit ersatt af bättre födoämne.
I bildning och sedlighet hos folket förete sig många skiljagtigheter icke blott härader och socknar emellan utan ock inom inskränktare kretsar; och i afseende härå återstår mycket att önska.
I allmänhet är likväl folket fogligt samt laglydigt och öfverallt träffas män med det sunda förstånd, den gudsfruktan och redlighet som städse utmärkt Svenska allmogen.
Gm ung - domens uppfostran och bildning synes man, äfven hos den minst bemedlade allt mer och mer vårda sig.
Wermlands allmoge är arbetsam och i lefnadssättet tarflig, egenskaper, hvilka för densamma äro oumbärliga, då den afen mindre bördig jordskalf hämta sin näring.
Slöjdfärdighet finnes ock hos arbetarne flerestädes.
Den menliga verkan, som 1836 och 1837 årens svaga skördar hade på allmogens välstånd, har» väl under de sednare åren blifvit efterhand utplånad, och en tilltagande välmåga kan bland densamma bemärkas; men förtigas bör dock ieke att många af allmogen äro skuldsatte genom de förskott eller förlag, som de af vana upptaga och ej sällan obetänksamt anlita för kolning och körslor till bruken, samt att andre åter ofta till bränvin använda och sålunda hastigt förspilla en stor del af den förtjenst, som de genom träget och långvarigt arbete hämtat.
Det omåttliga bruket af bränvin har visserligen mycket aftagit i flere delar af provinsen och den bonde beträdes numera ej gerna dermed, som gör anspråk på någon aktning eller anseende i sin ort; men begifvenbeten på denna dryck är likväl ännu nog stor, i synnerhet i de orter der folket är fattigast och minst upplyst, för att utgöra ett betydligt hinder emot välmågans skyndsammare spridande och sedlighetens framsteg; och det är nedslående att förnimma huru beställsamt vinningslystnaden begagnar alla medel att, i den del af Länet der bränvinsbränningen icke är allmän, påtruga bonden och arbetaren i dess hemvist bränvinet och aflocka honom derigenom den penning, som han tungt förvärfvat och så väl till bättre ändamål behöfde.
Den i norra delen af Länet utefter Norrska gränsen bosatte Finnallmoge skiljer sig åter mycket från provinsens öfriga allmoge.
I följd af deras ovilja för allt som afviker från förfädrens bruk, mindre arbetshåg och bekymmerlöshet när de för dagen blott äga det uslaste uppehälle, stå Finnarne i bildning och förmögenhets-förhållanden på vida lägre ståndpunkt än det öfriga bondfolket, hvartill också bidragit aflägsenhelen af deras bostäder och oländigheten af den jord de bruka.
Sedan, inom Dahlby sockens fiunbyggd, 2:ne kyrkor, under benämning af norra och södra Finnskoga Kapeller blifvit år 1833 uppförde, ständig Predikant och Skollärare der anställde, samt kommunikation med denna byggd medelst väganläggningar öppnad, svnes likväl omtankan hos innevånarne derstädes hafva börjat vakna, och genom det att religions undervisningen, som många der i ödemarkerne in neslutne, neslutrie, fordom nästan alldeles saknade, numera bland dem ordentligen handhafves samt de fått bättre tillfälle till gemenskap med sina grannar, skola tvifvelsutan fördomarne bos dessa
Finnar emot nya bruk och bättre seder efterhand besegras, och deras tillstånd både i moraliskt och ekonomiskt hänseende förbättras.
På arbetare saknas ingenstädes tillgång, både vid jordbruket och öfriga näringar; och tjenstehjons samt dagsverkslöner hafva bibehållit sig oförändrade i mångå år, utom för arbetare, kunnige i timring, snickring °och dylika slöjder, hvilka arbetares dagspenning under de senare åren något sti"it, förmodligen emedan de i andra provinser finna tillfällen till förtjenst.
De talrika arbetare, som begagnas vid berg- och jern-verken,samt timmerhandteringen, äro till stor del den egentliga allmogen underlägsne i bildning och sedlighet, och man klagar i synnerhet öfver bristande moralitet hos grufbrytarne, hvilken klagan synes icke vara grundlös, enär flere grofva brott blifvit af personer inom denna klass under de senare åren föröfvade.
Bättvisan fordrar dock att denna tillvitelse icke göres allmän eller åt arbetare vid alla grufvorne, emedan Långbans, Nordmarks och Tabergs betydliga arbetspersonal icke gjort sig saker till några gröfre förseelser och till ocl)3 med sällan beträdes med de eljest så vanliga dryckenskaps- och otrohets-lasterne.
Det är deremot från arbetarne vid Persbergs grufvor, som de grofva broltslingarne utgått, och det lider icke något tvifvel att ju fylleriet varit orsaken dertill.
Då hvarje uppmuntran eller belöning utgår i brännvin, och alla tillfällen stå arbetaren öppna att åtkomma denna "förföriska dryck,' men ingen faderlig behandling söker förekomma missbruken, kan man icke förundra sig deröfver att smaken för brännvinet täger öfverhand bos mången af desse obildade arbetare, som sakna eller åtminstone icke veta af nå°on bättre njutning.
Visserligen har man sökt att gifva arbetarne från spädare åren en bättre riktning i det att en vexelundervisnings-skola varit i mer än 20 år öppen för grufbrytarnes barn; men ehuru nyttig denna anstalt varit och är, bar det onda derigenom dock icke kunnat förekommas eller öfvervinnas.
I Wermland har från äldre tider varit antaget ett omFemuri-BeriiHelse fv% Wermlands Län* 2 10 loppsbruk, oell vanliga ordningen dervid är: rent träde, höstråg, tre ärs gräsvall, besådd med klöfver och timothei samt minst två, men ofta fyra liafresäden.
Delta brukningssätt, som följes både vid lierregårdarne och hos hondén, dock, hvad den sednare beträffar, med några undantag, såsom i Elfdahls och öfre delen af Fryksdals härad, der allmogen brukar ensäde, synes vara efter jordmånen Jämpadt och således, när det med urskillning begagnas, tjenligt.
Af hafra, som i omloppet utgör hufvudsädet och af råg kan Wermlands sandblandade jord frambringa vackra skördar, hvarjemte besudda gräsvallar härstädes äro oumbärliga, då naturliga ängar nästan icke finnas och gräsvexten dessutom på ogödd jord är svag.
Understundom hibehålles gräsvallen i fyra till fem år och begagnas de sista åren till bete, äfvensom när gödsellillgången är ringa jorden ej sällan, i synnerhet hos bonden, utsuges genom det att Hafreskördar tagas fyra till fern år å rad, men man har bemödat sig att mer och mer öka denna tillgång med kärrjord eller så kallad råcka samt kompostjord, och det antagna omloppsbruket äger den fördel med sig, att öfvergången derifrån lill ett fullkomligare vexelbruk är lätt verkställbar.
IIvete och korn odlas föga, emedan passande jord dertill icke finnes mångenstädes, men af äller och vicker har deremot odlingen tilltagit.
Lin utsår hvarje jordbrukare, ehuru knappt till husbehof.
Potatis-odlingen har deremot betydligt stigit, dock ännu icke så vida att den ingår i omloppsbruket, utan begagnas vanligen serskild jord för denna växt.
Under de ifrågavarande åren har sädesproduktionen ej ringa ökat sig, hvilket visat sig deraf, alt under denna tid, då, såsom här förut i underdånighet är omförmäldt, Wermland haft fyra år medelmåttig och ett år något bättre skörd, Spannemåls-tillförseln från andra provinser mer och mer minskat sig, och under 1842 export af säd från Länet skett, hvilken export otvifvelakligt öfverstigit det årets tillförsel, och detta oaktadt den spannemåls-konsumerande folkmängden årligen med 2 till 3,000 menniskor vunnit tillväxt.
Detta förhållande lemnar rum för den förhoppning, att W ermlands jord snart må kunna vid medelmåttig årsväxt producera Länets innevånares hela spannemålsbehof.
En stigande omtanka har äfven i sednare åren varit egnad åkerbruket, och yngre possessionater hafva vinnlagt sig om kunskaper i agronomien, hvarigenom förbättringar i näringen tolde spridas och den i det hela gagnas. 11 Till den stigande sädesproduktionen bidraga jemväl nyodlingar, som årligen flerestädes göras, på sätt jag här ofvan i underdånighet anfört.
Från och med 1838 till och med 1841 har Agronomen Johnsson, i följd af det kontrakt sorn Länets Hushållnings-Sällskap med honom ingått, vistats här i Länet en till två månader hvarje år och tillhandagått jordbrukare, som sådant åstundat, med råd och bilräde, i afseende å odlingar samt'andre till åkerbruket hörande arbeten och företag; äfvensom under nämnde år instruktions- och täflingsplöjningar på ålskillige ställen inom provinsen blifvit anställde, och i de orter der sådane plöjningar ägt rum haren fördelaktig verkan deraf redan varit märkbar.
Vid någre af desse täflingsplöjningar skedde jemväl exposition af utmärktare kreatur, nya mindre kända åkerbruksredskap och ovanliga växtalster.
Af nyare åkerbruksredskap har den så kallade Agnhammarsplogen blifvit ansedd serdeles ändamålsenlig och derföre i senare åren mycket begagnad.
Denna plog, sorn förfärdigas vid egendomen Agnhammar i Grums Socken, liknar den gamla Wermlands-plogen men har krokig ås och dragstullning, såsom de engelska plogarne.
Sorn ängar endast vid få egendomar i Länet finnas, så är fodertillgången vanligen otillräcklig att vinterföda det antal kreatur, som man, i anseende till sommar-betet i de vidsträckta skogarne, vill hafva.
Hornboskapens utfodring under vintern är derföre knapp, bestående för det mästa af hafrehalm och afkastningen ringa.
Denna boskap är jemväl småväxt och illa byggd.