Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts Befallningshafvande i Stora Kopparbergs och Norrbottens län, hvilka hafva närmaste tillsynen å storskiftes- och afvittringsverket derstädes • sig uppdragen, icke gjort framställning om något behof att i dessa län förordna särskild styresman, som ej finge utöfva annan tjenst, och icke heller i öfrigt sådana förhållanden förekommit, som för närvarande påkalla en sådan åtgärd, finner Kongl. Majit någon annan förhöjning i arfvodet till storskiftes- och afvittrings-styresmännen i nämnda län nu icke böra tagas i beräkning vid bestämmandet af det till storskiftes- och afvittringsverken för år 1867 erforderliga anslag, än att styresmannens i Norrbottens län arfvode upptages till samma belopp, som för närvarande utgår till styresmännen i Wester-Norrlands och Westerbottens län, eller 1,500 R:dr, hvaremot, hvad angår sistnämnda län, der arbetena af en stor landtmätarepersonal verkställas å en mängd, vidt från hvarandra skilj - da ställen, Kongl. Majit, på grund af Kongl. Majits
Befallningshafvandes derstädes gjorda, jemväl af Landtmäteri-styrelsen biträdda, framställning om det af dervarande förhållanden föranledda beliofvet af tillsättande utaf en särskild afvittrings-styresman, anser en sådan böra förordnas vid nuvarande förste landtmätarens i länet snart förestående afgång från såväl förste landtmätare- som sty resmannabefattningarne, och i följd deraf för afvittrings-styresmannen i Westerbottens län beräknas en förhöjd aflöning, hvilken skäligen bör upptagas till det af Landt m äter i - styr el s e n föreslagna belopp 3,500 Ridr.
Beträdande föredragandena för afvittringsärendena finner Kongl. Majit, Som anser någon annan förbättring i afseende å deras lönevilkor för närvarande icke erfordras, än att åt föredragandena i Norrbottens och Westerbottens län, der de mycket utsträckta afvittringsarbetena föranleda besörjandet genom föredragandena nf till mängd och omfång betydliga expeditioner, ett belopp af 200 Ridr åt dem hvardera anvisas för aflönande af skrifvarebiträden, endast denna förökade utgift behöfva tagas i beräkning vid utgifts-statens bestämmande.
Prot. 1865 & 1866. 1 Sami. 1 Afd. 2 Band. 5 Haft. 4 26 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition JQ 60.
Majit, Som delar den af såväl landtmätarne sjelfva, som Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Landtmäteri-styrelsen uttalade åsigt om behofvet af förhöjd aflöning för storskiftes- och afvittrings-landtmätarne, anser dock, med afseende å beloppet af den aflörmg, som bestås tjenstemännen i jemförlig grad med deras samt tillfället för landtmätare att vid jemförelsevis unga år vinna anställning vid storskiftes- och afvittringsverken, lönebeloppen nu endast böra bestämmas i två lönegrader med nuvarande aflöningen 1,500 Ridr i den första och 2,000 Ridr i andra graden, med rätt för landtmätare att, efter väl vitsordad tjenstgöring under tio år, uppflyttas i andra lönegraden; hvaremot samtlige storskiftesoch afvittrings-landtmätarne skulle lemnäs tillfälle att genom ökadt arbete bereda sig en förhöjd årlig inkomst af högst 400 Ridr, en anordning, som af redan vunnen erfarenhet visat sig egnad att framkalla en betydlig förhöjd och, såvidt kändt är, derför ingalunda försämrad arbetsprodukt.
Den af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Westerbottens län begärda och af Landtmäteri-styrelsen förordade tillökning i afvittrings-landtmätares antal inom nämnda län anser Kongl. Maj:t så mycket mindre för närvarande böra ifrågakomma, innan sig visat, huruvida ej afvittringsarbetena kunna i erforderlig grad påskyndas med nuvarande personalen, sedan densamma genom utsigten till större inkomst eggats till ökadt arbete, — som afvittringsarbetena inom Wester-Norrlands län snart äro afslutade, och genom de i samma län nu anställda afvittringslandtmätarnes förflyttning eller genom besparande af deras arfvoden ökad tillgång på arbetskrafter för de öfriga länen bör kunna beredas.
I likhet med Landtmäteri-styrelsen finner Kongl. Maj:t något behof af förhöjning i den landtmätarne tillförsäkrade resekostnadsersättning icke vara ådagalagdt; men deremot behöfvas antagligen de af Landtmäteri-styrelsen föreslagna förhöjda belopp för bestridande af handtlangningskostnader och ersättningar till gode män, helst hvad särskildt beträffar Norrbottens län, sedan Kongl. Maj Runder den 10 sistlidne November tillåtit, att i Pajala socken, på sätt förut medgifvits för Öfver-Torneå socken med dess kapellförsamlingar, laga skiften må på Statens bekostnad i sammanhang med afvittringen verkställas, mot vilkor, bland annat, att socknemännen enligt åtagande bekosta %:del af den för afvittringen och skiftet erforderliga handtlangning, hvarigenom ändock 3/4:delar af handtlangningen kommer att drabba Kronan.
Ehuru, enligt den af Kongl. Majit nu gjorda framställningen i afseende å ordnandet af utgifterna till storskiftes- och afvittringsverket för år 1867, desamma under nämnda år skulle komma att ej obetydligt öfverstiga dem, som för ändamålet utgå för hvarje år under innevarande statsregleringsperiod, anser dock Kongl. Majit, med hänsyn dertill, att dels icke alltid hela antalet landtmätare är i tjenstgöring, utan vakanser med deraf härflytande besparingar uppstå, och dels antagligen vid 1866 års slut några besparingar å anslaget till ifrågavarande än - Kongl. Majds Nåd.
Proposition J\3 60. 27 damål skola förefinnas, — att med ett anslag af 160,000 II: dr utgifterna under år 1867 i och för storskiftes- och afvittringsverket skola kunna bestridas; och föreslår derföre Kongl. Maj:t, att Rikets Ständer, till fortsättande af storskiftes- och afvittrings förrättningarna i rikets norra län, måtte för år 1867, utöfver det å riksstaten uppförda anslag till skiften och afvittringar, 63,000 R:dr, anvisa å extra stat ett belopp af 97,000 R:dr.
I likhet med hvad uti Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof blifvit hegardt för öfrige landtmätare i länen, vill Kongl. Maj:t af Rikets Ständer äska, att, äfven om pensionsväsendet i sin helhet icke hinner ordnas vid innevarande riksdag, förhöjda pensioner likväl må beviljas jemväl styresmännen och landtmätarne vid storskiftes- och afvittringsverket; i hvilket afseende Kongl. Maj:t föreslår, att pensionen för styresmännen må utgå till det i nämnda Proposition för förste landtmätarne föreslagna belopp 2,500 R:dr, under vilkor att, om styresman tillika är förste landtmätare, särskild pension i sådan egenskap icke må honom tillkomma; att, enär de vid storskiftes- och afvittringsverket anställda landtmätarne äro af Staten antagna tjenstemän, hvilka för sitt arbete helt och hållet af Staten aflönas, och följaktligen någon giltig grund för beräknande af deras pensioner efter annan måttstock, än för tjenstemän i allmänhet, icke förefinnes, storskiftes- och afvittringslandtmätarnes pensioner måtte bestämmas efter aflöningen i den lönegrad, till hvilken de vid afskedstagandet höra; samt att såväl styresmännen, som storskiftes- och afvittringglandtmätarne måtte komma i åtnjutande af pension vid sextio lefnads- och tretio tjensteår.
De till ärendet hörande handlingar komma att hållas vederbörande Utskott tillhanda; Och Kongl.
Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. CARL. G. Lagerstråle. 28 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition J& 60.
Utdrag af Protokollet öfver Civil-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stais-Rådet å Stockholms Slott den 29 December 1865.
Chefen för Civil-departementet, Statsrådet Lagerstråle, uppläste till justering följande, i öfverensstämmelse med Kongl.
Maj:ts på Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande förut fattade beslut, uppsatta förslag till nådiga Propositioner till Rikets Ständer, nemligen: l:o angående anslag till fortsättande af storskiftes- och afvittringsförrättningarne i rikets norra län under år 1867; Kongl. Maj:t behagade, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla ofvanberörda förslag samt förordna, att, i enlighet dermed, .nådiga Propositioner af den lydelse, bilagorna Litt.
A. vid detta protokoll utvisa, skulle till Rikets Ständer aflåtas.
Ex protocollo W. J. Modigh. Stockholm, K. A. Lindström, 1866.
Proposition N:o dl. 1 N:o €1.
Ank till Exp.-Utsk. den 11 Jan. 1866, kl. 12 midd.
Maj is Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående pension å allmänna indragningsslaten vid afskedstagande! för Styresmannen vid afvillringsverket i Westerbottens län, Förste Landtmätaren derstädes m. m., Anders Tunell; Gifven Stockholms Slolt den 29 December 1865.
Med öfverlemnande af en utaf Styresmannen för afvid ringen i Westerbottens län.
Förste Landtmätaren derstädes, Riddaren af Kongl. Wasa-orden, Anders Tunell, lili Kongl. Majit ställd underdånig ansökning, deruti Tunell anhållit, att Kongl, Majit, såvida ej medel för ändamålet ändå funnes alt tillgå, mätte bos Rikets Ständer göra nådig framställning derom, att sökanden, efter erhållet entledigande från berörda styresmannnbelätlning, finge såsom pension under sin återstående lifstid uppbära ett emot arfvodet för samma befattning svarande belopp al 1,500 Riksdaler, bar Kongl.
Befallningshafvande i nämnda län, enär afvittrings-styresmannabefattningen inom länet hos sin innehafvare toge i anspråk större arbetskraft än numera kunde bos sökanden lill följd af hans ålder och långvariga landtmätare-verksamhet förväntas, samt för alvill!ingens ändamålsenliga och oafbrulna fortgående vore nödvändigt, all yngre krafter egnades åt de tilltagande styresmannagöromålen, i underdånighet hemställt, ali sökanden, hvilken hade talrik familj och vore i mindre gynnsam ekonomisk ställning, mätte beredas en årlig pension, åtminstone motsvarande trefjerdedelar af d :t arfvode, sökanden för närvarande såsom styresman uppbär.
Fröt. 1865 & 1866. 1 Sami. 1 Afd. 2 Band. 6 Haft. 1 2 Kongl. Maj-.ts Nåd.
Proposition N:o (U. Efter det
Landtmäteri-slyrelsen afgifvit infordradt underdånigt yttrande i ämnet och hemställt, att Tunell måtte beredas en pension vid afskedstagande! från förste landtmätare- och styresmanna-befattningarne till belopp af 3,000 Riksdaler, har, med anledning af nådig remiss, Kongl. Maj:ts och Rikets Slals-kontor i underdånigt utlåtande anfört, att. ehuru sökanden, hvilken vore född den 23 Augusti 1797 och således öfver 68 år gammal, samt varit anställd vid Landtmäteristaten sedan den 20 Mars 1818 och följaktligen tillbragt i Statens tjenst mer än 47 ar, hvarunder han den 9 Juli 1852 från förste iandlmätnre-besläilningen i Wermlands län blifvit transporterad lill sin nu innehafvande befattning såsom Förste Landtmätare i Westerbottens län och samma dag lörordnats att tillsvidare vara Styresman lör afviltringsverkot i sistnämnda län, genom läkarebetyg styrkt, att linn under de sednare åren tidtals lidit af chronisk rheurnatism samt att, i anledning såväl deraf, sorn af hans uppnådda höga ålder, han, såsom orden lyda, numera kunde anses sakna erforderlig vigor att bestrida styresmanna-befattningen vid länets afvittring, lunne likväl Stats-kontoret, enar i afseende å styresmännens vid afvittririgsverket pensionsrätl någon särskild föreskrift ej vore meddelad och styresmannabefattningen vore al tillfällig egenskap samt åtföljdes icke af lön, utan af arfvode, de angående civile embels- och tjenstemän i allmänhet, äfvensom storskiftes- och afviltrings-landtmälares pensionsrätl meddelade bestämmelser här ej vara tillämpliga, i iöljd bvaral Stats-kontoret icke kunde tillstyrka, att Tunells slyresmanna-arfvode al Kongl. Majit tillädes honom såsom pension, men då billigheten syntes fordra, alt Tunell, som, efter hvad upplyst vore, i mer än 47 år varit i Landtmäteriets tjenst och derunder i heg grad ådagalagt arbetsamhet och nit, samt dessutom med en talrik familj befunne sig i en mindre god ekonomisk ställning, ej nödsakades att med lemnande af styresmanna-befattningen, frånträda hela den dermed förenade inkomst, tillstyrkte Stats-kontoret, med erinran derom att Tunell vid afskedstagande! från förste landtmätnre-bestäilningen vore, jemlikt Kongl. Brefvet den 16 Mars 1858, berättigad tiil en lönen motsvarande pension af 1,800 Riksdaler, pä det sätt bifall till den gjorda framställningen, att proposition målte lill Rikets Ständer allåtas derom, att Tunell, efter erhållet afsked, måtte å allmänna indragningsslalen uppföras lill åtnjutande af pension med en mot förste landlmätare-Iönen och ungefär hälften af sivresmannn-arfvodet svarande summa af 2,500 Riksdaler.
Med afseende å hvad i ärendet förekommit och Stats-kontoret i underdånighet anfört, vill Kongl. Majit härmed föreslå Rikets Ständer alt, äfven om Kongl. Majits till Rikets Ständer dels förut, dels under denna dag aflålna särskilda nå diga framställningar i (råga om pensioner åt Förste Landtmätare och AlVittringsstyresmän icke skulle vinna Rikets Ständers bifall, Tunell i allt lali må, sedan han frän sina båda befattningar såsom Förste Landtmätare och Styresman för afviltringsverket i Westerbottens län blifvit entledigad, uppföras å allmänna indragningsslatcn lili åtnjutande tinder sin återstående lifstid af en mot förste landt - Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 61. 3 mätare-lönen och hälften af slyresmanna-arfvodet i det närmaste svarande pension af Tvåtusen Femhundra Riksdaler årligen, alf utgå från och med månaden näst efter den, uti hvilken afsked varder honom beviijadt.
I)e till ärendet hörande handlingar skola vederbörligt Utskott tillhandahållas; och Kongl. Maj:t förbi i Iver Rikets Ständer med all Kongl.
C A11L. G.
Utdrag af Ur okolle t ofver Civil- Ärenden, hållet inför Hans Majit Honungen i Stats Rådet ä Stockholms Slott den 29 December 1865.
Närvarande: flans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, flans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld och Carlson.
Chefen för Civil-departementet, Statsrådet Lagerstråle, uppläste till justering följande, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts pä Stats- Rådets enhälliga tillstyrkande förut lättade beslut, uppsatta förslag till nådiga Propositioner till liikets Ständer, nemligen: 2:o Angående pension å allmänna indragningsstaten vid alskedstagandet för 4 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 62.
Styresmanwon lid afvittringsverkel i Westerbottens län, Förste Landtmätaren derstädes m. m., Anders Tunell; — — — — — — — — Kongl. Maj:t behagade, uppå Stats-Rådels underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla ofvanberörda förslag samt förordna, att, i enlighet dermed, nådiga Propositioner af den lydelse, bilagorna Litt. — -— — B. — — — vid detta protokoll utvisa, skulle till Rikets Ständer aflåtas.
Ex protocollo fp. J.
Modigh jV.o 62.
Ank. till Exp.-Utsk. den 11 Jan. 1866, kl. 1‘2 midd lisngl.
Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående ändringar i gällande förordning om vilkoren flir bränvinstillverkning; Gifven Stockholms Slott den 29 December 1865.
Sadan bränvinstiilverkningsafgiflen, i sammanhang med införandet af den nuvarande lagstiftningen i ämnet, genom Kongl.
Förordningen den 18 Januari 1855, angående vilkoren för tillverkning al bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker, blifvit bestämd tili 50 öre per kanna af sex graders eller 49 procents styrka vid + 15® Celsius och genom Kongl.
Förordningen den 27 November 1857 förhöjts lill 60 öre per kanna af 50 procents styrka vid nämnda temperatur, löreslog Kongl.
Majit i nådig Proposition till Rikets Ständers den 27 Oktober 1859 alt, till inskränkning i bränvinskonsumtionen och förminskning af Kongl. May.ls Nåd.
Proposition Nio 62.
4» 5 de brott och olyckor, som hafva sin upprinnelse i bränvinets missbruk, hvilket, åtminstone i städerna, ansågs varn i tilltagande, tiilverkningsafgiften måtte förhöjas till 75 öre per kanna af sistberörda normalstyrka.
Detta förslag, hvaröfver, sedan tvä Kiks—Ständ bifallit meri två Riks-Ständ förkastat detsamma, omröstning skedde i förstärkt Bevillnings-Ulskott, vann icke Rikets Ständers bifall.
Vid sistlidna riksmöte väcktes al enskilde motionärer förslag om tillverknings-afgiftens förhöjning enligt Kongl. Mnjrts förenämnda nådiga Proposition, men framställningen alslogs äfven då, efter omröstning i förstärkt Bevillnings-Utskolt, med 60 röster mot 59.
Under sådana omständigheter och då de skäl, som framkallade ofvanberörda nådiga Proposition, fortfarande ega giltighet; då erfarenheten under de 11 år, den nya lagstiftningen tillämpats, ingalunda gifvit bekräftelse åt de förespeglingar om smuggling och lönnbränning i stor skala sorn framställdes emot förslaget om förhöjd beskattning; då brämmslillvei knings-algiften i brödrariket, hvilken 1848, vid införandet af enahanda lagstiftningsprinciper i ämnet, med dem, hvarpå den Svenska blifvit väsendtligen grundad, bestämdes till endast 4 sk. per pott eller 36.94 öre per Svensk kanna af meranämnda uormnlslyrka och som sedermera vid Storlhingen 1851,1857, 1860 och 1863 successivt blifvit förhöjd tilli 6, 8, 10 och lOf sk. per pott, i närvarande stund uppgår till 97,9 öre per Svensk kanna af nyssnämnda normalstyrka; samt då bränvinets fördyrande genom ökad beskattning icke längre torde böra uppskjutas, — lår Kongl.
Majit, som uti Dess nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och helio! den 27 sistlidne Oktober, vid bräm instillverkningsafgiltens beräkning förutsatt en till 75 öre förhöjd afgift per kanna, härmed förnya sitt förslag:
Att Rikets Ständer måtte med 15 öre pä kannan förhöja den för närvarande utgående algiften för bränv instill vcrknirig och således bestämma densamma til! 75 öre kannan, bränvinct dervid beräknadt till 50 procents styrka vid 15 gra ders värme efter Celsii thermometer.
I sammanhang härmed anser sig Kongl. Majit böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet ä nödvändigheten att lossa pä en del af de band, hvilka ännu fjettra bräminstillverkningcn, betraktad såsom fabriksnäring.
Om än dessa band vid öfvergården till den nya lagstiftningen, som så väsendtligen skiljde sig från den gamla, voro nödiga såsom en eftergift ål den allmänna meningen, äro de det inga lunda numera.
Tvärtom verka de ä näringen särdeles förlamande och framkalla årliga förluster ej mind:c lör den enskilde, * än i slalsekonomiskt hänseende.
Al dessa band är bränningstidens inskränkning?till vissa månader af året ett af de mest betungande, [{edan i del betänkande, hvarmed särskilda Utskottet vid 1853 —1854 årens riksdag till Riks-Ständen inkom, yttrades i detta ämne, att berörda inskränkning i och för sig sjelf och under vanliga förhållanden hvarken vore ett tillförlitligt medel för åstadkommande al förminskning i tillverkningen eller det 6 Kongl, Maj:ts Nåd.
Proposition N:o ti2. i ekonotniskt och industrielt hänseende fördelaktigaste, emedan en handtering, som lår drifva* endast tidtals, icke kan framkalla eller bibehålla arbetares största möjliga konstfärdighet; emedan arbetets företagande hindras under den tidpunkt, då det, eller olika orters olika natur och handelsförhållanden, kari vara beqvämligast och fördelaktigast; emedan det kapital, som ligger uti den oftast ganska dyra redskapen, måste under en stor del af året vara dödt och utan afkastning; och emedan varans tillverkning mäste ske på en gång och hastigt, utan möjlighet att förutse huru pris och efterfrågan kunna komma att visa sig, då hon skal! allålas, — en omständighet, som kan, innan nasta tillverkning inträffar, framkalla antingen brist och oskäliga pris, eller ock underpris med deraf följande ölverdrifna spekulationer och vingleri.
Utskottet ansåg emellertid, oaktadt vigten af dessa skäl, en tidsinskränkuing nödvändig i anseende lill de laror, som oinskränkt eller till och med lång bränningstid kunde medlöru under de i Sverige genom vanor och föregående författningar framkallade förhållanden. { sin ofvan åberopade nådiga Proposition uttalade Kongl. Maj-.t den åsigt, att farhågan för nämnda vådor icke vidare borde uppehålla tillämpningen af den för näringarne i allmänhet antagna grundsats af största möjliga frihet i deras utöfning, och medlen afl förekomma en öfverdrifven briinvinsfiilverkning icke sökas uti dess inskränkning genom sådana hinder, som för håde enskilde och Staten medföra förlust och olägenheter, hvarföre ork Kongl. Majit föreslog, att bränvinstiiiverkningen i större bränneri mätte tillåtas under hela den tid al äret, då tillverkning kan med största fördel bedrifva*.
Detta förslag bifölls af Rikets Ständer endast så lill vida, att bränningstiden utsträcktes från två månader till fem, deraf tre på våren och två på hösten, med lippen rätt för hvarje tillverkare att utöfva handteringen under tre hvilka som helst af dessa fem månader.
Om än de antydda olägenheterna genom denna utsträckning i någon mån afhjeiples, efteisiräfvar dock tillverkaren fortfarande den frihet, som hvarje annan näringsidkare åtnjuter.
Kongl. Maj:t, som, genom tillvaron af de sä kallade mindre bränneriorno, fann sig förhindrad alt i meranämnda Proposition föreslå borttagandet al alla band i afseende å tiden för bränvmstillverkningens ulöfvande, anser nu, sedan dessa briinnerier blifvit afskedade, hinder icke böra möta för beviljandet af full frihet härutinnan, utan annan inskränkning i hvarje tillverkares rätt att välja den tid för rörelsens bedrifvande, som synes honom lämpligast, än att, för lättnad och besparing vid kontrollen, året indelas i vissa terminer samt ett visst minimum utsälles för bränningstiden.
Visserligen kan häremot invändas, att bränvinstillverkning under den varmare årstiden icke låter sig med någon fördel utöfva och att således sommarmånaderna skulle utan olägenhet kunna såsom bränningstid undantagas; men ett sådant undantag är ett band, sorn onödigtvis lägges på tillverkaren, hvilken torde böra sjelf få afgöra hvad som för honom kan vara fördelaktigt eller icke.
Dessutom finnas i landet, åtskilliga pressjästfabriker, hvilka säkert icke skola underlåta att, om frihet beviljas, utöfva tillverkningen hela äret om.
Maj:t anser sig således böra föreslå: / Kongl. Majds Nåd.
Alt bninvinslillverkning, så framt oj högst vigtiga omständigheter föranleda dess inställande, må få utöfvas under alla tider al året, dock alt året indelas i 24 terminer, hvilka taga sin början den 1 och 15 i hvarje månad klockan toll på dagen och räcka till nästa termins ingång, med de bestämmelser i afsends fi sön- eller helgedags inträffande å nämnda dagar, som mom. 4 och 5 i § 2 af gällande Bränvinstillverknings-förordning innehålla, saint att af dessa terminer tillverkaren må få välja hvilka och huru mångå han sjelf åslundar, med den inskränkning likväl, att icke kortare tid i sender må till begagnande medgifvas, än två terminer eller en månad såsom hittills.
Ett annat band å brännerirörelsen är den i nu gällande förordning angående vilkoret) för bränvinslillverkning al den 18 December 1863 bestämda begränsning för tillverkningens stei lek.
Hitintills hafva visserligen endast ett ganska ringa antal tillverkare, vanligen 10 å 12 om året, drifvit rörelsen i sfi stor skala, som motsvarar det tillåtna maximum, 1,000 kannor om dagen; men skälet härtill är pätagligen att söka uteslutande uti nuvarande inskränkning i bränningstiden.
Som likväl frihet i afseende ä tillverkningens storlek slår i sä nära samband med frihet i afseende på tiden för näringens utölvande, alt den ena lättnaden tjenar til! föga utan i förening med den andra, anser sig Kongl. Maj:t äfven böra föreslå:
Alt det i § 4 af åberopade
Förordning förekommande stadgande rörande maximum af daglig tillverkning mätte borttagas.
Annu ett förhållande, som trycker brännerinfiringen, är det medelbara tvånget för tillverkaren att sälja sin vara inom landet.
Afven detta band synes med skäl böra uudanrödjas.
Då hög tillverkningsafgift blifvit pålagd bränvin i det huf vudsakliga syftet att i möjligaste mån inskränka förbrukningen deraf bland landets befolkning, bjuder billighet oell rättvisa, att den algift, som för tillverkningen blifvit erlagd, och som framkallar nyssnämnda tvång, återfås, när varan exporteras och således icke förtäres inom landet.
Frågan om en sådan restitution har vid flera riksdagar af enskilde motionärer blifvit väckt, men icke tillvunnit sig det afseende den lörljenar.
En sådan restitution skulle ostridigt medföra den väsendtlig?! fördel alt bränvin vid tillfällig öfverproduklion kunde exporteras, hvarigenom priset inom landet aldrig blefve så lågt, att del, till stort mehn för tillverkaren, un derstege Varans verkliga värde och derigenom jemväl skulle komma att framkalla omåttlig förtäring.