Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att här upplaga alla de stadganden, som medgifva en sådan pröfningsrält, är öfverflödigt; men såsom exempel ruå anföras: efter 2 Kap. 12 § Giflermåls-Baiken skall den, som viger till äktenskap, utan att vara prest, straffas med arbete å Konungens slott eller fäste i trj eller flera år, som brottet är till; efter 4 Kap. 4 § Missgernings-Balken skall den, som försummar upptäcka förrädisk stämpling plikta éflter som hans brott prof vas vara och den, som för sådan stämpling nämner viss man, ulan att kunna honom öfvertyga, straffas som saken och omständigheterna äro; efter 5 Kap. samma Balk skall den, som utsprider lögner och falska rykten, de der röra Rikets säkerhet, mista lifvet eller straffas med landsflykts spö eller j ängelsej eftersom brottet är till; och efter 8 Kap. 2 § samma Balk, skall den, som förfalskar Rättens domböcker eller Kronans räkenskaper, straffas med arbete å Komangens slott eller fästning, på vissa år eller hth sin lifstiäj som serninseti är till.
På liera andra ställen i Missgernings-Balken finnas O D _ O O likartade stadganden; och att sednare tiders lagstiftare godkänt grundsatsen, svnes dels af Kong!.
Förordningen angående Negerhandel och delaktighet deri af den 7 Januari 1830, hvilken för serskild a grader af delaktighet i nämnda brott Stadgar serskild a straff af fästnings- eller tukthusarbete, från 5 till 20, från 2 till 8 och från 1 till 4 år, samt dels af Kong).
Förordningen den 30 Maj 1835, som utsätter straffet å den, hvilken talar eller skrifver lasteliga om Konungen, Drottningen eller Thronföljaren, till lifvets förlust eller fängelse å lastning från 2 till 10 år, allt efter broLlet och omständigheterna dervid.
Den väsendtligt skilnaden emellan den nu gällande och deri föreslagna lagstiftningen är emedlertid dels den, att då, enligt den förra, domaren endast vid eu del förbrytelser eker pröfva brottslighetens art och derefter lämpa straffet, söker den sednare alt låta honom i alla de fall, der omständigheterna sådant bjuda, rätta påföljden efter förbrytelsen, samt gör sålunda en dylik pröfningsrutt till all - 32 Lag-Ulskoltcts 3c'änkandc, A':o 93. män regel, i slallet för undanlag, dels ock den, att då domaren i nu gällande lag ej har annat rättesnöre för sin pröfning, än det, som kan innefattas i de ömsevis begagnade uttrycken: -”som saken och omständigheterna uro till; som saken och personen är till; efter som brottet är till; efter omständigheterna och sä vidare”; så angifver Lagförslaget med mera fullständighet och bestämdhet de grunder, som böra följas.
Man har dock invändt emot den utsträckta tillämpning af grundsatsen, som eger rum i berörde förslag, att deraf skulle härflyta en ojemnhet i lagskipningen och dermed minskad aktning för lagen och dess tolkare.
Men man synes härvid hafva förgätit den oändliga vexlingen af de menskliga förhållandena, som har till följd, att sällan, om ej aldrig, två handlingar, fastän till arten lika, i alla dess inre och yttre beståndsdelar äro fullt lika, och alt således den likstämmighet i lagskipningen, man tyckes åsyfta, ej kan ega rum, der handlingarna böra bedömas sådana de i sjelfva verket äro, och icke sådana de i allmänhet blifvit i lagen rubricerade.
Det är endast genom bedömande af dessa serskilda omständigheter och på hvarje handling inflytande förhållanden, som dess större eller mindre brottslighet kan afinätas -—• endast derigenom, som den allmänt erkända regel kan göra sig gällande: att straffet bör motsvara brottet, eller att ingen bör straffas hårdare än han förtjenär.
Så bjuder äfven förnuft — sä rättvisa — så den hos menniskan inneboende känslan.
Det bör ock anmärkas, alt de, som ifra för ovilkorligen bestämda straff, söka grunden Ii 11 straff endast i behofvet deraf till förebyggande af brott och afskräckande derifrån; hvadan för dem egentliga måttstocken för det qvanlilativa i straffet endast igenfinnes i dess tjenlighet för ändamålet.
Det är visserligen härvid att förutse, det till namnet lika brott någon gång kunna komma att olika straffas; men då rättvisan så kräfver, befarar icke Utskottet, att denna olikhet skall minska aktningen för lagen eller de bland dess tolkare, som göra rättvisans befordrande till målet för sina bemödanden.
Om det dock stode i mensklig förmåga, att förutse alla de omständigheter, som karakterisera brottslighetens större eller mindre storlek, vore det visserligen val, om lagstiftaren för alla brottets olika modifikationer utsatte - La g-Utskottets Betänkande, N:o 93.
33 sälle beslämda straff"; men då ingen lagstiftare hittills förmått lösa detta problem, och sådant troligen ej eller hädanefter lärer komma att ske, synes annan utväg ej eller finnas, än den, att tillämpa den i förevarande Lagförslag uttalade grundsats: att straff ' skola, inom de i lagen derföre utsatta gränsor, mätas efter geniingens mer eller mindre svåra beskaffenhet och den större eller mindre brottsligheten i viljan, gerningsmannen ådagalagt; så ock öfriga omständigheter, som försvårande eller mildrande äro.
Faran af grundsatsens tillämpning kan ej blifva betydlig, då domarens pröfningsrätt inskränkes inom vissa bestämda gränsor; men fördelen deraf måste blifva desto större, i samma mån, som den bidrager till rättvisa.
Oaktadt de fleste medgifva nödvändigheten af någon pröfningsrätt för domaren, har dock blifvit invändt, att densammas gränsor ej böra utsträckas utöfver en straffarL eller straffgrad; men då en mängd brott finnas, hvilka i sina yttringar kunna vara af så olika beskaffenhet, att rättvisans fordran ej kan uppfyllas vid en sådan begränsning, anser Utskottet en dylik ej eller böra såsom allmän grundsats fastställas.
Den bestämmelse, som i ofvanberörde 6 § meddelas för de händelser, då förbrytelser blifvit under flera straffgrader hänförda, lemnar så uttrycklig anvisning för pröfningen, att domaren ej kan blottställas för uppenbara misstag.
Huruvida deremot någon inskränkning i den vidsträckta pröfningsrätt vid straffmätningen, som
Lagförslaget i sina bestämmelser rörande de serskilda brotten åt domaren öfverlemnat, lämpligen må ega rum, antingen mera allmänt eller för vissa fall, är åter en fråga, som icke kan afgöras förr, än i sammanhang med granskningen af dessa bestämmelser.
För det närvarande har Utskottet blott alt yttra sig öfver sjelfva grundsatsen; och på sätt af det ofvananförda synes, gillar Utskottet densamma.
Men härvid anser sig likväl Utskottet höra erinra, alt Utskottet delar den af ålskillige Ledamöter inom
Lagberedningen uttalade åsigt angående de i 1 § af ifrågavarande Kapitel uppräknade slraffmälningsgrunder.
Utskottet instämmer nemligen med samma Ledamöter deri, att ett sådant uppräknande af mildrande och försvårande omständigheter, lika litet som en mängd andra, mera till doktrinen än lagboken hörande, föreskrifter, kan gifva någon tillförlitlig ledning för lagskiparens omdöme vid före - Bih. till fl. St, Prof. 1845. 7 Sami. l Afd. 29 Haft. 5 34 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 93, tömmande speciela fall, men att deremot dylika reglor ofelbart skulle blifva en outtömlig källa för dem, som i dem ville söka skenbara grunder till höjning eller sänkning af straff.
Då det ej är möjligt att i förevarande hänseende vinna fullständighet i föreskrifterna, torde ändamålet bäst ernås genom angifvandet af den allmänna grundsatsen: att vid straffmätning skall gerningens mer eller mindre svåra beskaffenhet och den större eller mindre brottslighet i viljan, gerningsmannen ådagalagt, så ock öfriga omständigheter, som försvårande eller mildrande äro, tagas i öfvervägande, — samt följaktligen hvad 1 § derutöfver innehåller böra utgå.
Efter det Utskottet sålunda redogjort för den granskning Utskottet verkställt ej mindre af föreslagna Strafflagens 2 och 6 Kap,, hvilka egentligen innefatta de hufvudgrunder, hvarpå Lagen blifvit byggd, än äfven den i sammanhang med 2 Kap. upprättade serskilda Lagen om verkställighet af fängelsestraff, anser sig Utskottet böra tillkännagifva, att ehuru Utskottets åsigler vid denna granskning i några få mindre väsendtiiga delar skiljt sig från dem, som i Lagförslagen finnas uttryckta, är det likväl ingalunda Utskottets afsigt alt göra dessa skiljaktigheter till föremål för Rikets Ständers pröfning, likasom ej eller att till Riks-Slåndens antagande framlägga alla de mera till lagens detaljer, än till dess grunder, hörande frågor, deri Utskottet för sin del Lagförslagen godkänt.
Sådant bör ej komma i fråga, förr än förslagen, efter fulländad granskning deraf, till både grunder, detaljbestämmelser ock redaktion, kunna framställas i sin helhet, hvilket nu icke kan ske.
Deremot och då det är af högsta vigt för sakens framgång och möjligheten att en gång komma till målet, att Rikets Ständer, äfven om en så beskaffad fullständig granskning af förslagen i deras helhet icke vid denna Riksdag medhinnes, ändock uttala sitt omdöme öfver de grundvalar, hvarpå förslagen blifvit byggda, på det visshet må kunna ernås, huruvida dessa förslag, ulan att behöfva helt och hållet omarbetas, anses tjeniiga att läggas till grund för den nya brottmålslag, som allmänna rösten så högt påkallar, har Utskottet trott sig böra till Rikets Ständers pröfning serskildt framställa hufvudgrunderna för den föreslagna lagen; och som Utskottet, på sätt af det föregående inhemtas, för sin del godkänt dessa hufvudgrunder, så vidt de innefattas i de af Utskottet hittills granskade delar af ifrågavarande Lagförslag, får Utskottet hemställa, Lag-Utskottets Betänkande, N:o 93- 35 att Rikets Ständer, med erkännande utaf behofvet af en ny brottmålslag, må antaga de hufvudgrunder derför, som innefattas i 2 och 6 Kapitlen af förslaget till ny Strafflag samt den i sammanhang med förstnämnda Kapitel serskildt upprättade
Lagen om verkställighet al fängelsestraff, nemligen; a) att allmänna straff arterna böra vara följande 1.
Dödsstraff, 2. ' 3. 4. 5.
) Fängelse i sju grader, 6.
I 8. ' 9.
Böter; b) att fängelsestraffen böra vara: första grad, pä lifstid, andra grad, från åtta till och med tio år, tredje grad, från sex till och med åtta är, fjerde grad, från fyra till och med sex år. femte grad, från två till och med fyra är, sjette grad, från sex månader till och med två dr, sjunde grad, från och med trettio till och med etthundraåittatio dagar; c) att fängelsestraffen skola undergås i allmänna straffanstalter, inrättade dels till ensamhetsf ängelse, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med det sä kallade Philadelphiasyslemet, dels till gemensamhets f ängel se, i hufvudsaklig likhet med det så kallade Auburn-systemet; 36 Lag-Utskottets Betänkande, K:o 93, d) att till en början och i den män tillfälle dertill sifves, ensamhets fängelse skall begagnas för dem, so/n dömas till fängelse i sjunde eller sjette grad; e) att då de i lagen bestämda fängelsestraff verkställas i ensamhetsfängelse, en viss del af straff liden skall afkortas; fj att böter skola i allmänhet i lagen bestämmas till ett •visst minsta och högsta belopp, doek med förbehåll att för särskilda fall, der så pröfvas nödigt, härifrån göra undantag; g) att böter, vid saknad tillgång till deras gäldande, skola förvandlas till fängelse, som dock bör vara af lindrigare art, än det fängelse, hvilket såsom urbota straff ädömes; h) alt utom förstnämnda allmänna straff arter, vissa brott jemväl må beläggas med den serskilda påföljd, att den dömde ej må i allmänt värf brukas; i) att här förutan serskilda straff för embetsman böra iHira: 1. afsättning, 2. mistning af embete; k) att domaren skall ega att, inom vissa i lagen utsatta gränsor, mäta straffet efter brottets beskaffenhet samt dervid förekommande mildrande eller försvårande omständigheter; l) att denna åt domaren lemnade latitud vid straff mätningen icke blott må gälla inom en viss straff art eller grad deraf, utan bör äfve/i, i de fall, der sådant pröfvas nödigt, i lagen utsträckas till mer än en straff art eller grad.
Härjemte får Utskottet anmäla, att då förslaget till ny Strafflag blifvit så sent under Riksdagens lopp till Rikets Ständer öfverlemnadt, att föga 37 Lag-VUkotUti Betänkande, N:u 93. föga hopp varit, all en fullständig granskning deraf vid delta Riksmöte skulle kunna medhinnas, saml Utskotlet, i följd häråt och med anledning af den indelning, hvarefter förslaget blifvit uppsläldt, anselt lämpligast att till en början inskränka sin granskning till den afdelning, som innefattar de allmänna bestämmelserna och utgöres al de 8 forsta Kapitlen, är Utskottet, oansedt den serskilda framställning, Utskottet nu gjort, fortfarande sysselsatt att genomgå de öfriga hithörande Kapitlen, nemligen: 1 Kap. ”Om dem, som Svensk straffrätt underkastade äro"; 3 Kap. ’Um lorsök till brott”; 4 Kap. ”Om vållande”; 5 Kap. ”Om delaktighet i brott ; 7 Kap. ”Om de grunder, som utesluta eller upphäfva straffbarhet; ocli 8 Kap. ”Om skadestånd”; och förbehåller sig Utskottet vördsamt att, sedan delta arbete blifvit fulländad!, äfven få för detsamma inför Rikets Ständer redogöra samt i sammanhang dermed ej mindre meddela uet total-omdöme om grunderna för förslaget, hvartill Utskottet kan finna sig hefogadt, än äfven föreslå de åtgärder för besvarande af den Kongl. 1 ropositionen, som Ulskotlet anser lämplige för den händelse, att Riksdagen skulle alslulas, innan den nya Lagen hunnit alt i sin helhet granskas.
Bih.tUl R, St, Prof. 1845, 7 Sami, i Afi. 29 Häft, STOCKHOLM, elmén & granbergs tryckeri, 1845.
1 Hor till Lag-Utskottets Betänkande N.-o g3.
Reservationer: af Herr Grefve Mörner: ”Alt vid behandlingen nlaf frågor af den vigt för samhället, som de, hvilka uti förestående Betänkande framställas, och hvilka tillika äro af en så genomgripande art, fullkomlig öfverensstämmelse i åsigter skulle inom Utskottet uppstå, har troligen ej af någon väntats.
Äfven jag räknar mig till dem, hvilka icke i allo, eller så obetingadt, som nu skett, kunnat tillstyrka antagandet af de grunder för den nya Strafflagen, hvilka uti Betänkandet finnas uppställda.
För en fullständig utveckling af mina skäl härtill, skulle erfordras en framställning af vida mera vidlyftighet, än den för reservationernes afgifvande bestämda korta tid medgifvit.
Jag får derföre inskränka mig till att endast utmärka de hufvud-punkter, hvaruti jag skiljer mig från Utskottets pluralitet.
Lika med Lagberedningen antager Utskottet, att straffen höra hafva två hufvudsakliga egenskaper, nemligen l:o att afskräcka från brott och 2:o att afse brottslingens förbättring.
De uti vår nu gällande
Lag antagne strafiarter, hvilka icke anses äga dessa egenskaper, förkastas derföre, och de föreslagna nya straffen inskränkas till döds-straff, frihetsstraff och böter.
Huruvida af dessa sistnämnda det första och det tredje slaget innebära serdeles mycket af den förbättrande egenskapen, lemnas åt andras opartiska bedömande, — för mig är det nog att tillkännagifva, det jag ännu fortfar att anse straffet vara den brottslige till näpst och andra till varning, och att det synes mig att man ej i afseende på straffens art kan fordra mera, än att de skola vara så inrättade, att de, jemte det de upphöra att bära stämpeln af råhet och grymhet, icke lända till alt ytterligare förderfva brottslingen eller för honom försvåra möjligheten till förbättring, men dock innefatta tillbörlig grad af allvar och strängbet.
Utgående från denna åsigt har jag ej kunnat finna alla nu gällande straffsätt så förkastliga, som Utskottets majoritet ansett dem vara.
Sålunda bär jag trott
Landsförvisning lämpligen hafva kunnat bibehållas såsom straffpåföljd för åtminstone åtskillige politiska förbrytelser, samt att Vattenoch Bröd-straffet bordt qvarstå dels såsom serskildt straffsätt för sådane, mera af öfverilning, än inrotad ondska, begångna brott af icke allt för svår beskaffenhet, hvilka måste näpsas, men der någon uppfostran till ett bättre lefverne dock icke kan för lag-öfverträdaren anses egentligen af beliofvet påkallad, och dels såsom förvandlings-straff vid bristande tillgång Bila till R, St.
Prot, 184S, 7 Sand. 1 Ajd. 3o Häjt, 1 2 Hur till Lag-Utskottets Betänkande, N:o g3. till böler i sådane fall, der det uti Lag-förslaget beskrifne fängelse, hvarmed böter skola aftjenas, synes mig uppenbarligen allt för lindrigt.
Emot användande af Landsförvisning har man anmärkt, att detta straff skulle vara föga verksamt och ej afse brottslingens förbättring; alt det skulle drabba olika individer olika strängt; att det vore orättvist emot den främmande Stat, som finge emottaga missdådaren, och att det skulle vara opolitiskt, såsom föranledande ett utbyte af brottslingar, Staterne emellan.
Af alla dessa skäl synes mig intet enda vara antagligt, då det är fråga om att emot politiska jörbrjtare tillämpa landsförvisning.
Då den, som velat kullstörta den i Staten bestående ordning eller emot densamma forell ti ft fiendtliga stärnpiingar, aflägsnas från samhället, är ändamålet med straffet vunnet; och det kan således anses för Statens väl tillräckligt verksamt; beskaffenheten af brottet behöfver deremot ej nödvändigt antyda på en förderfvad eller emot begreppet af rätt förhärdad natur hos den brottslige; straffets verkan blir ej eller här mera olika, än vid tillämpningen på olika individer af hvarje annat straff, hvilket naturligtvis alltid vinner i intensitet i samma mån, som individen är derföre mera känslig; och någon orättvisa begås slutligen ej eller emot någon annan Stat, då det beror af denna att bestämma, huruvida den vill eller icke vill emottaga landsflyktingen, hvilken ehuru han är brottslig enligt sitt eget lands lagar, kanske dock ej åsyftat annat, än hvad som är i fullkomlig öfverensstämmelse med det lands Statsförfattning, dit han sig begilver, och der han således icke bör anses blifva i någon mån vådlig för samhälls-ordningen.
För förkastande af Vatteti- och Bröd-straffet åberopar Utskottet de skäl, som finnas anförda i Lagberedningens Utlåtande för den 16 December 1842, och tillägger för egen del, att detta straff nu mera är i allmänna opinionen så sjunket, att detsamma, på hvad sätt det än måtte verkställas, icke annorlunda, än efter en längre tidsföljd, skulle kunna återvinna något anseende såsom afskräckningsmedel, hvarjemte Utskottet yttrar sig om brottens betydliga tillväxt till följd af en nu mera i vissa delar allt för mycket förmildrad lagstiftning.
Granskar man nu Lagberedningens omförmälda motiver, så finner man att Lagberedningen, på samma gång den förklarat att vatten- och bröd-straffet, när det i sin stränghet verkställes, är allt för allvarsamt och farligt, tillika såsom ett bland skälen för dess afskaffande anlör, att det skall visat sig föga verksamt till förekommande af återfall i brott, och att detta straff kan blifva i högsta måtto olika, Hör till Lag-Utskottets Betänkande, N:o $3. 3 allt efter som detsamma med stränghet eller flathet verkställes, deröfver någon ofelbar controll i allmänhet icke vore möjlig.
Uti dessa Lagberedningens motiver tyckes mig, så vidt jag kan fatta dem, en viss motsägelse innebo, och hvad angår svårigheten att controllera verkställigheten af vatten- och bröd-straffet, så skulle jag tro att, om blott hälften så mycken omsorg och uppmärksamhet blifvit härvid använd, som man i andra länder slösat på genomförandet af det så kallade Auburnska eller tystnads-systemet, skulle controllen blifvit fullt tillräcklig.
Att helt och hållet förkasta en gällande straffart hufvudsakligen för att tillfredsställa de ombytliga vindkasten af en förment allmän opinion, kan jag deremot ej godkänna, men af omätlig vigt vore deremot anmärkningen om brottens stora tillväxt under hittills gällande straffsystem, derest uppgiften härom kunde på ett nöjaktigt sätt i bevis ledas, och det sedermera vore gifvet alt det olyckliga förhållandet kunde uteslutande lillskrifvas en felaktig brott måls-lagstiftning, förenad med flathet vid verkställigheten af nu påbjudne straff.
Emedlertid lärer väl ingen kunna eller vilja neka, att många serskilda omständigheter, härrörande dels ifrån folkets lynne och sedvanor och dels ifrån den oeconomiska lagstiftningen förefinnas, som mäktigt inverka på sed lig he ts-til Iståndet i landet, hvaribland det torde vara nog att här endast nämna det ibland allmogen temligen allmänt vedertagna bruket att föräldrar under deras lifstid, emot vissa betingade underhållsförmåner, till sina barn upplåta sine ägande hemman, det öfverhandtagande begäret att lefva på credit, med deraf härflytande vinglerier, det på vissa orter sig mera och mera utbredande Stat-torpare-systemet, följder ne af lösdrifveri- och hemmansklyfnings-författningarne, Fattigvårdens hittills varande organisation samt den uti Kongl. TabcllGommissionens sednaste Berättelse anmärkte omständighet, att ifrån och med år 1816 till och med år 1840, med undantag endast af tiden emellan åren 1821 och 1825, de årligen ingångna giftermålen i Riket befunnits i ett betydligt aftagande, men folkmängden dock under tiden ökats och proportionen emellan de äkta och oäkta födde barnens antal visat en jemnförelsevis större tillväxt af det sednare slaget, men för att göra för mig klart förhållandet med brottens antal nu och förr, har jag i detta hänseende rådfrågat Justitire-Slats-Ministerns Embets-Berättelser, omfattande tiden ifrån och med år 1850 till och med år 1841.
Efter sistnämnde år är icke någon sådan Berättelse allrnängjord, men för omföunälde 12 år visar sig följande förhållande i afseende på de 4 Hör till Lag-Utskottets Betänkande, N\o g3.
Brott, hvarföre personer blifvil vid Härads-, Bergs-Tings-, Kärnners- och Rådstufva Rätter sakfällde. 1830 1831 1832 1833 1834 1835 1836 1837 1838 1839 1840 -▼—i CO Domstolarne på Landet. l:sta Classens brott.
Hädelse emot Gud, Mordbrand, Mord och Dråp, Rån och Röfveri, Barnamord, Brott af lindrigare art emot 16 Cap. M.-B., Förgiftning, Brott emot 10 Cap. M.-B., Brott emot 56—59 Cap. M.-B....... 127 114 101 103 126 102 89 80 83 88 104 2:dra Classens brott.
Gäckeri med Gudstjensten m. m., Mened, Förbrytelser emot föräldrar och svärföräldrar, Edsöresbrott, Tjenstefolks förbrytelser emot hus- bönder, Missämja emellan makar, Försök till sjelfmord, Förfalsknings- brott, vållande till annors död, Kyrkotjufnad, Stöld l:a, 2:a och 3:e gången eller oftare, Snatteri m. m..................
1563 1998 1832 1505 1491 1582 1604 1S50 2256 1986 2041 3:dje Classens brott.
Förbrytelser emot SeglationsOrdn., Tullförfattn. och Bränvinsbrännings- Förordn., Skogsåverkan, Fylleri, Slagsmål, Lägersmål och andre med böter belagde förseelser...... 13123 13340 13304 12943 14289 14205 13469 12852 13582 12089 13055 Summa 14813 15452 15237 13551 15906 15889 15162 14782 15921 14163 15200 12725 Domstolarne i Städerne. - lista Classens brott....... 10 25 21 22 13 24 11 11 9 18 14 — Q-.dra Classens brott....... 778 1234 1141 889 880 1027 1243 1338 1791 1548 1514 — 3-.dje Classens brott....... 4041 4108 5044 5378 5465 5310 5602 5783 5721 5727 6161 — Summa sakfällde vid Stads-Dom- stolarne ........
4S29 5367 6206 6289 6358 6361 6856 7132 7521 7293 7689 6804 Summa Summarum 19642 20819 21443 O i CO 1 c* T*. 22264 .22250 .22018 21914 23442 21456 22889 19529 5 Hör till Lag-Utskottets Betänkande, N\o g3. klarande för år 1841 classificationen ändrad samt sådane lag-öfverträdelser, som blifvit vid Poliskamrarne upptagne och afdömde, uti JustitiEeStats-Ministerns Berättelse för nämnde år sammanförde med de vid
Domstolarne åtalade brott, så att jag för detta år ej kunnat framställa de detaillerade uppgifter, som för de föregående kunnat lemnas.
Till förrberörde brott komma 1830 1831 1832 1833 1834 1835 1836 1837 1838 1839 1840 1841 Fylleri-förseelser, åta- lade hos Öfver-Ståth.- Embetet för Polisären- der samt Konungens Befallningshafvande i Länen ......... 081 1196 1368 2177 2012 1689 1533 1772 2171 1669 2503 1610
Och hafva under des- sa år verkställde döds- straff utgjort..... 20 21 17 17 16 16 21 15 19 16 17 6 Härutaf visar sig, att på landet är tillökningen i brott under den omnämnde tiden alldeles icke bestämdt gifven; att i Städerne hafva väl de gröfsta brotten minskats, men antalet brott i det hela ökats; samt att fylleri-förseelserna , som åtalats hos vederbörande Konungens Befallningshafvande, äfven något tilltagit i mängd.
Huru stor del af den uti Städerne förekomne tillökning i brott belöper sig på de större deribland, har jag ej nu haft tillfälle fullständigt utreda, men den, som vill göra sig mödanatt gå till sjelfva urkunderne, kan lätt öfvertyga sig om att brottslighets-tillväxlen icke egentligen är att söka uti de smärre Städerne med obetydlig rörelse.