Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att, i likhet med hvad för Härads- och KämnersRåtter blifvit stadgadt, Parter mätte befrias från skyldigheten, att vid Rådstufva-, Lagmans- och HofRätter utlösa Protocoll öfver afstådde mål, och Svarande ej varda ålagd , att lösa Protocoll, Utslag och Dom, derest de icke derom göra anhållan} att, då Motionären skall hafva erfarit, det en LagmansRätt låtit uti särskildt Protocoll införa Parters Libeller och gensvar, hvilka derefter blifvit utskrifne och Rättsökande tillställde emot lösen, hvilket förmentes vara stridande emot den 23o LngVt skottets Bet Ankan den.
FiättegåogsOrdcing, som för LagmansRätterne är vorden stadgad , någon Författning kunde utfärdas, hvarigenom bemälde
Rät« ter samt andra Ämbetsverk erinras om obehörigheten häraf, samt handlingars utskrifvande, då det ej uttryckligen begäres; och slutligen att den Fart, som, för fattigdom , befrias från Revisionsskilling* nedsättande, borde und^å att erlägga lösen för bevis öfver fullgjorde prestanda för Protocoller och handlingar samt för Kongl, Majits Nådiga
Dom; i anledning af hvilken motion Herr Ullberg föreslagit, att, om ny ExpeditionsTaxa skulle komma att utfärdas, deruti äfven matte bestämmas lösen för alla ifrån Kongl Majtts CancelliExpeditioner Utgående handlingar samt i synnerhet för Fullmakter å Ämbeten och Tjenster, så väl af Kongl. Majit utfärdade, som ock för dem, sorn af allmänna Verk och Ämbetsmän meddelat; äfvensom Herr Bagge till dess förberörde Memorial gjort inundtliga tillägg, atr rättigheten för Svarande och Förklarande Parter, att icke utlösa Utslag och Domar jemväl mätte sträcka sig till de beslut, sorn af Kongl- Majit och Dess Befallningshafvande meddelas, samt att lösen ej borde erläggas hvarken för återlemnade handlingar, når ett mål af öfverRått återförvisas, eller för de handlingar, som directe insändas till Kongl. Majit i Revmonsmål, Härförutan har Högl.
Ridderskapetoch Adeln till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet remitterat ett af Herr Friherre Nils von Lagutskottett Bttinkanien. 231 Höpken ingifvet Memorial, deruti yttras, att ehuru Domare och Ämbetsverk , tid efter annan, blifvit beviljade tillökning uti dem tillkommande Expeditions lösen, samt den senast genom ExpeditionsTaxan af deu 15 Maji 1 ö21, i synnerhet till förmån för Häradshöfdingarne i detta afseende fastställde förhöjning, hvilken i flera fall och särdeles ehvad Bouppteckningar angår, skall vara ganska kännbar, efter Motionärens förmenande icke varit af behofvet påkallad, skola likväl flera missbruk föröfvas för att än vidare öka dessa sportler, såsom, att oaktadt en köpare, som börjat lagfara med en inköpt fastighet, åter säljer densamma, efter det han erhållit ett eller annat uppbud, måste han likväl fullfölja lagfarten och utlösa Fastebref, att, med undantag af Härads- och LagmansRätterne, alla andre Domstolar icke till Parterne återställa dit ingifne original-handlingar annorlunda, ån emot lösen för afskrifter, som i det stället af Domstolarne förvaras, utan annat ändamål, ån att öka Betjeningen besvär och sportler samt fylla archiverne med onödige handlingar; och till förekommande häraf, samt för att bereda minskning uti den beskattning, som sålunda genom mångfaldiga onödiga sportel-8fgifter skall betunga Rikets innevånare, har Herr Friherre von Höpken föreslagit, att Riksens Ständer borde hos Kongl. Majit i underdånighet enhålla, det 1821 års Expeditions Taxa vidt te närmare oj ver ses och modereras, och bestämdt jör kia - agZ Lagutskottets Betinkanåtn. ranch meddelas, att enär egendom blifver tinder lagfarts-tiden d nyo försåld, någon fortfarande Lagfart och Fastebrefs utfärdande af Säljaren icke må äskås, samt att alla Farter må berättigade anses, att i de högre Jnstantierne återfå sina dit ingifne Originalhandlingar , utan att behöfva dem emot afskrift er ut lös a, och andt ligen att någon formule kan varda fåststäld för den gränslösa och i alla afseenden kostsamma godtyckliga utdragningen af bokstaf ver, meningar och titulaturer m. m.
, som endast föröda papper och ika parternes kostnader.
Dessa dels till Lagutskottet och dels till Ekonomiutskottet remitterade, men, efter Utskottens omdöme, till deras gemensamma behandling hörande motioner, hafva Utskotten i ett sammanhang öfvervä. gat och dervid funnit, huruledes af Motionärerna blifvit föreslagit, att underdånig anhållan hos KoDgl. Majit borde af Riksens Ständer göras, dels om afskaffande af all Expeditions-lösen, dels att nedsättning i allmänhet måtte göras uti den senast eller år 1821 af Kongl. Majit utfärdade ExpeditionsTaxa, och dels att ändring af visse deruti »nmärkte stadgsnden borde ega rum och ytterligare föreskrifter i ämnet meddelas.
Hvad första frågan eller afskaffande af all Expeditions-lösen angår; så enär denna lösen för Domare, Ämbetsverk och Betjeningen derstädes af ålder utgjort en del, och, i flere fall, betydligaste delen af deras inkomster} hvilk# icke kunna dem från - IogUtskottets Betänkanden, 233 tagas utan motsvarande ersättning, till anslående hvaraf, i och för kostnader, sora vållas af enskildes rättegångar, Staten hvarken torde vidkännas ovillkorlig pligt eller för närvarande ega tillgångar, de der icke ens genom en viss stämpel-afgift å alla Expeditioner kunde till bestämdt belopp med säkerhet påräknas och beredas; alltså och då harvid jemväl tages i betragtande, att den lösen, som vid
Domstolar eger rum, i de flesta fall bör drabba tappande Part, hvilken ålägges godtgöra sin vederparts rättegångskostnad, samt att den, hvars fattigdom är kand eller behörigen styrkt, njuter befrielse från lösens erläggande, anse Utskotten sig icke böra tillstyrka någon åtgärd i anledning af Herr Professoren Bexelia i denna del yttrade önskan.
Beträffande dernäst den så väl af bemäldte Herr Professor, som af Herr Friherre von Höpken våckte fråga om nedsättning i allmänhet af nu gällande ExpeditionsTaxa; så hafva Utskotten trott sig finna, att dessa motioner endast afse den af Kongl. Maj:t, genom senast eiler den 15 Maji 1821, utfärdade ExpeditionsTaxa, egentligen till förmån för BäradsHöfdingarce fastställde förhöjning i lösen.
Härvid har det ej kunnat undfalla Utskottens uppmärksamhet, att, ehuru lösen vid PlåradsRätterne tid efter annan blifvit ökad, lärer den, i anseende till förändrsdt myntvärde, nu ej vara högre än år 1800, då den likväl af Konung och Stander ansågs otillräcklig; att, innan 234 T.agUtskottets BaHnknndett, 1821 års ExpeditionsTaxa utkom, Faatebref och påskrift å Bouppteckningar, efter landssed, i de fleste orter betaides discretionsvis, då beloppet oftast, efter Domarens anspråk och i mån af Partens välvilja , bestämdes; hvaremot nu, sedan en billig lösen är stadgad, en medelväg emellan hvad förut godtycket ofta väl högt fordrat och författningarna nog lågt medgifvit, någon förhöjning utöfver den faststålde löten ej lärec sättas i fråga; att, äfven efter det lösen blifvit ökad, föga inkomst för HåradsHöfdirgarne är att påräkna af deri egentliga D omboken; och vid sådant förhållande anse Utskotten sig ej eller ega anledning, att tillstyrka någon underdånig hemställan af Riksens Ständer till Kongl. Maj;t om nedsättning i allmänhet af HåradsBätternes Expeditions-lösen.
Vid granskning af de särskildte fall, der ändring eller tillägg uti ExpeditionsTaxan blifvit i fråga satt, hafva Utskotten trott, det någon nedsättning i HåradsRätternes lösen för Gravationsbevis, och bevis angående innehafvande Förmynderskap desto mindre vore lämpelig, sorn meddelandet af dessa magtpåliggande intyg, för hvilkas noggrannhet HäradsHöfdingen stannar- i vidsträckt ansvar, erfordrar ett uppmärksamt genomaeende af flere års ofta vidlyftiga Protocoller.
I afseende åter på den händelse, att egendom säljes innan laga stånd derå för säljaren tillkommit, hafva Utskotten funnit, att då denne har sig ålagdt att styrka siri LagUtshottets Betdnkandert. £3? åtkomst till den fastighet han föryttrar, bör för sådant ändamål Lagfarten för honom fortgå och han å egendomen taga s:ne Uppbud, hvilket ock
Utskotten ansett öfverensstämma med råtta meningen af 5 Cap. I §.
JordaBalken; men enär någon vidare åtgärd i detta hänseende icke lärer erfordras, hafva Utskotten derjemte ansett det vara öfverflödigt och endast ledande till onödig kostnad, att för Såljaren utfärda Fastebref; äfvenledes b<>ra, efter Utskottens omdöme, i likhet med hvad för HäradsRätterne blifvit stadgadt, Parter vid alla Domstolar och Executorer undgå skyldighet, att lösa ProtocollsUtdrag öfver mål, som förfalla, så att någon Domstolens eller Executorns åtgärd dermed ej erfordras, hvaremot och då ett stadgande , som befriade Svarande och Förklarande Parter från åliggandet att lösa Dom och Utslag i andra fall än der sådan föreskrift redan är vorden meddelad, »kulle åstadkomma för mycken rubbning uti Domstolars och ÄmbelsVerks på Lag och Författningar grundade löne* inkomster, Utskotten, under åberopande af hvad de, angående tappande Parts skyldighet att ersätta vederpartens rättegångskostnad , här ofvanföre yttrat, ansett sig icke kunna med annat förord beledsaga Herr Bagges härom gjorda framställning, än tillstyrkande, att då flere Parter föra gemensam talan, allenast ett exemplar af dom eller Utslag bör för dem utskrifvas.
Vidare hafva Utskotten, i anledning af 236 Lagutskottets Betdnhanden.
Herr Bagges förslag, afct Parter, som för fattigdom äro befriade från Revisions-skillings nedsättande, äfven må njuta förskoning från ali lösen af Handlingar och Dom, ansett något vidare stadgande i detta åm»e, ån Expeditions-Taxan innehåller, angående dylik befrielse för den, hvars fattigdom är styrkt eller annars kunnig, icke böra meddelas; deremot torde, pä sätt Herr Ullberg föreslagit, beräkningsgrunden för lösen af alia Ämbeten och Tjenster böra bestämmas, och, jemte lösen för alla från Kongl Maj:ts StatsExpeditioner utgående handlingar i ExpeditionsTaxan införas.
Till förekommande af lösens obehöriga stegrande genom dragen stil, torde, såsom tillägg till hvad härom förut är vordet stadgadt, ett visst antal stafvelser å hvarje råd kunna bestämmas; i hvilket afseende Utskotten föreslå att uti Expeditioner, som emot lösen utlemnas, böra minst
Sju stafvelser beräknas för hvarje råd, men enär, beträffande Herr Friherre von Höpkens i öfrigt gjorde anmärkningar, dels att till Domstolarne ingifne Originalhandlingar icke annorlunda ån emot lösen för afskrifter kunna återfås, dels ock att öfverflödig Titulatur i Expeditioner skall användas, säkerhet och ordning fordra, att vid Domstolar, der, enligt antaget arbetssätt, ingifne skrifter och handlingar ej i Protocollerne afskrifvas, de i Original eller bestyrkte afskrifter i Archiverne förvaras, samt något närmare bestämmande eller inskränkning i LagUtskottets Betånkamlen.
2,37 afsaende på Titulaturs användande, än Kongl. Kungörelsen den 2.5 November 1819 innehåller, ej lärer kunna föreskrifvas, hafva Utskotten ansett dessa anmärkningar icke påkalla någon Riksens Siånders vidare uppmärksamhet.
I anledning af Herr Bagges hemställan, att KämnersR ätt erne matte tilläggas lika lösen med HäradsRätterne och förhöjning beviljas uti Magistraternes och SjöTullsRätternes losen, samt uti lösen för Fastebref vid RådstufvuRätterne, hafva Utskotten, vid betraktande deraf, att den genom 1821 års ExpeditionsTaxa beviljade tillökning i lösen hulvudsakligast afsett Förbättring uti Häradshöfdingarnes inkomster, trott sig böra tillstyrka, att Riksens Ständer uti underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, i sammanhang med de önskningar, hvartill förenämnde memorialer i öfrigt kunna föranleda, anhålla om öfverseende af berörde Expeditions Taxa, dervid Kongl.
Majit i Nåder torde tillse om och i livad mån, det emellan HäradsRätterne och öfrige Domstolar samt Ämbetsverk förut varande förhållande i afseende på Expeditions lösen bör, genom jemnkning i grunderne för samma lösens utgörande, varda återstäidt.
Slutligen och hvad angår Herr Bagges anmärkning emot det Expedilions-sått, som af en LagmansRätt skall vara nytijadt; så enär berörde förfarande, så vida Parter, utan föranledande af egen begäran, blifvit trugade att lösa afskrift af skriftvexlingen, ia* 238 Lagutskottet!
Betänkande». nefattar ett missbruk, hvaruti rättelse genom klagan å vederbörlig ort kunnat vinnas, tro Utskotten denna anmärkning icke vara af den beskaffenhet, att Riksens Ständer i anledning deraf böra någon åtgärd vidtaga.
Detta, tillika med en Ledamots skiljaktiga, uti bifogade Pi ofocollsUtdrag uptagne mening, varder till Riksens Högloff Ständers pröfning vördsamligen öfverlemnadt.
Stock tiolin den 10 Maji 1823.
Lag samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotts Plenum den 14 Maji 1823. S. D. Emot det utlåtande, Sorn innefattas uti Utskottens Betänkande, i anledning af våckte motioner om afskaffande af all expeditionslösen samt om nedsättning, dels i allmänhet, dels i serskilde delar af nu gåilande Taxa å Expeditionslösen, inlemnade Herr Arvidsson ett så lydande skrifteligt anförande: ”Enar egande rått, förvärfvad genom sådane fång, som Lagen gillar, utgör det väsentligaste vilkoret för Laglatts erhållande, hälst denna Actus i annor händelse ej får meddelas, anser jag deraf böra följa, att dä den egande rätt, i grund hvaraf Lagfart för någon person blifvit börjad men ej hunnit fullbordas, ujjphörer, äfven Lagfar - LngUtskottets Betånknndett.
239 ten skall i sin fortgång afstadna.
Ur detta skål anser jag den som sållt eller afhåndt sigen fastighet; antingen innan han derå förskaffat sig första uppbudet eller ock sedermera under Lagfartens fortgång, icke rättvisligen kunna åläggas hvarken att, i förra händelsen söka Lagfart, eller, i sednare fallet, låta en sådan för sig fortsättas till dess slut; i synnerhet som det förekommer mig lika olämpligt att en fastighet skall uppbjudas och fastebref derå utfärdas för en person, hvilken ej är egare dertill, sorn det synes mig obilligt att en sådan person skall betungas med de otta nog betydliga kostnader, dessa formaliteter medföra; och detta olämpliga, detta obilliga, som jag föreställt mig, blir ännu märkbarare och påtagligare när en och samma fastighet på lika tid uppbjudes för flere köpare och särskildte
Fastebref för dem utfardas, ehuru blott en enda är egare, hviket ganska ofta måste inträffa , emedan det lika ofca hander att en fastighet går i åtskilige köp på så korrt tid , att de fleste af köparne icke ens medhinna att under sin ego förskaffa sig första uppbudet.
I öfrigt insthutner jag i Höglofl.
Utskottens menninge’ Ut Supra, Ex Prolocollo. Joh. Jac. Kleman 240 Lagutskottet: Betänkandets, N:o 62» Ankom den 4.
Junii 1825.
Betänkande, i anledning afRiksdagsFulhnågtige Pehr Pehrssons, Jöns Pehr ssons, och Herr ConwierceRädet B. H.
Santessons motioner, i afseende på ny Lagstiftning, angående Stängselskyldigheten.
Till Lag- samt Allmänna Besvärs-och EkonomiUtskotten bar Hedervärda Bonde Ståndet remitterat 2:ne särskilde Memorialer, hvari Riksdagsmännen Pehr Pehrsson från Blekinge Lån och jöns Pehrsson från Malmöhus Lån anhållit; den forre: att sorn nu gällande StängselFörfattnirigar skola vara olämplige, men Kongl. LagCommittéens Förslag på goda skäl grundadt, Utskotten måtte, med hänsigt till LagCommittéens Förslag jemte Landets behof, utarbeta en ny Lag till bestämmande, huru med Stängseln, Byar och Grannar emellan, hädanefter skall förfaras; och den sednare eller Jöns Pehrsson: att 5:te Cap.
ByggningaBalken jemte alla öfriga om hägnads skyldigheten gifne Stadganden måtte upphäfvas, och i stället, till efterlefnad antagas Kongl. LagCommittéens besagde Förslag, likväl med uteslutande af deruti uppställde tvisters La^Utskottets E(trinkanden.
£41 föreskrifter i afseende på ståmningstid och tvisters profning, såsom sammanhängande nied LagCommitteens öfriga förslag i RåttegångsBalkert; varande det första Memorialet understödt af RiksdagsFullmägtigen Anders Sandstén; hvilket åter, så välsom det sednare, blifvit af en annan BondeStåndets Ledamot, Nils Månsson bestridt, under förklarande, det han ansåge någon bättre grund för ifrågavarande skyldighets fördelning, ån den i Författningarne faststahle, ej kunna uppfinnas, helst om den föreslagne förändringen antages, en mindre hemmansdel då skulle komma att ansvara till lika betydlig hägnad, som större eller flere angränsande hemman tillsammans.
Hårförutau är, efter Remiss från Vallöf].
Borgare Ståndet tili Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet särskildt öfverlemnad en af RiksdagsFullmägtigen från Götheborg, Herr Commerce Rådet Santesson, väckt Motion, deri han, under tillkännagifvande, att bland de förbåttrade Lagar man i landet skall länge hafva efterlängtat, i följd af LagCommitéens arbete och förslag, vore en ny StängselFörfattning, sökt visa, å ena sidan, att nu gällande Stadganden skola både i allmänhet och enskildt hänseende va* ra orättvisa och skadliga deruti, att den åligger stänga för mera, som för tuera ligger, Samt att beskaffenheten eller gamla naturen af egor skall bestämma, hvilkendera grannen det tillkommer att stänga> men å anLagötskottets Betänkande?}, 16 lagutskottets Betnkandetl. dra sidan, att den erikla föreskriften, att ali stängsel grannar emellan, af hvad beskaffenhet eller areal marken må, eller till hvad hemmantal den hörer, skall utgöras till hälften hvardera, vore ej allenast i verkställigheten rättvist och redigt, utan skulle äfven förekomna tvister, leda till ömsesidiga mest förmånliga öfverenskommelse!' om Rågångs-sättningar, Enskiften och concentrerande af egorne för hvarje hemmansdel samt medföra en allmän och betydlig skogsbesparing; i grund hvaraf, och i öfrigt under åberopande af LagCommittéens framlagde motioner för dess förslag i ämnet, Herr Commerce - Rådet äskadt, att detsamma genast måtte blifva till gällande Lag anta. get; och har allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottet anmodat Lagutskottet, att i handläggning af denna motion deltaga.
Hvad sålunda förekommit, hafva Utskotten tagit i öfvervägande; och emedan den hufvudgrund för Hägnadsskyldigheten, som Kongl.
LagCommittéen uppställdt, den nemligen , att hvar som annan med egor möter, skall i stängseln dem emelian taga hälften, utan afseende på jordens beskaffenhet, större rymd eller hemmantal, finnes, efter Utskottens tanka, ej vara så lämplig, som vederbör, der mindre Hemmantal gränsar till ett större eller Byalag, hvarest enskifte icke pågått, samt de större hemman och byar, som hittills hunnit blifva enskiftade, äro, enligt hvad Utskot. ten hafva sig bekant, vida färre än de öf - LogUtskotiets Betånkanden. rige , hvarest samfällighet i egornes begag* nande eger runi; ty anse Utskotten den sökta Lagförändringen icke verkande till så allmänt rättsenlige och gagnande följder. att vid närvarande förhållanden» någon rubbning bör göras i nu gällande Stängselstadganden, de der genom mångårig tillvarelse hos de Ae te jordbrukare beredt den vana i efterlefnaden, och vunnit det förtroende i afseende på billigheten i deras grund, att de icke utan synnerliga betänkligheter kunna häfvas, helst derigenom den ena Medborgaren skulle tillskyndas en lika så kännbar kostnad, som den andre vederfores en opåräknad minskning i åligganden; hvarföre ock Utskotten tro sig sakna skälig anledning, att tillstyrka bifall till förevarande motioner.
Detta yttrande varder dock vördsatviÉ underståldt Riksens Höglofl.
Ständers pröfning | äfvensom de Ledamöters meningar» hvilka ej instämt med pluraliteten, i särskildt ProtocoIlsUtdrag, bifogas.
Utdrag af P toto collet, hållet uti Riksens Höglofl.
Lag- sani t Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotts Plenum den 14 Maji \ 82 3. S. D.
Vid förnyad föredragning af Utskottens sammansatta Berednings, på börset hvilanda, förslag till Betänkande i afseende på en ny Lagstiftning rörande Stång - 244 Lagutskottets Bctänkanden. selskyldigheten, inlemnades ett af Herr Danckwardt, i Beredningen, afgifvet yttrande, deruti Herr Grefve Wachtmeister instämt, af följ an de innehåll: ”Så länge landet i allmänhet varit för. deladt emellan mindre och större samfälligheter, har Lagens stadgande i 5 Cap. 2 ByggningaBalken , om Hägnadsskyldighec, mera öfverensslämt med billighet och rättvisa an nu för tiden, då samfälligheterne börjat att skiljas mellan de enskildte delegaree och Byarne att mer och mer förvandlas till sårskildte gårdar.
Likväl har det gällande stängselsättet, efter hemmantal, äfven i afseende på råskillnader emellan särskildte byar vid många tillfällen varit obilligt, såsom när jordrymden å andra sidan alldeles icke svarat mot hemmantalet, och deD ena byn med ganska obetydlig del af sina egor, gränsat till en annaa bys hufvudsakligasre egomassa.
Dessa förluster eller fördelar hafva dock delats å ömse sidor af flere grannar och ett lika öde har derigenom drabbat delegare inom samma hemman eller by.
Men helt annorlunda förhåller det sig med hägnaden inom en bys samfällighet.
I detta afseende stadgar 6 §. uti 1802 års Stäng, selförordning, att grannarne stånga sig emellan uti skilnadslinierne efter inegornas delningsgrund.
Det beror således helt och hållet på skifternas utläggning och på beskaffenheten af deras former äfvensom på delningsgrueden för lotterne å ömse sidor, huru stängseldelningen i allmänhet utfaller LngUtskottits Betånhmaen. 24S för byelaget, och i detta afseende får jag vitsorda och åberopa de exempel och uträkningar, hvilka innefattas uti Bilagorna till Herr Santessons Memorial.
Det är val ostridigt, att förstnämnde händelsen eller skifternes former äfven har inflytande på stängselbeloppet, om man antar den grund för hägnad, att dela den till hälften emellan tillstötande grannar, men den medför alltid mindre olikheter och hvarje hemmansegare har derigenom en aldrig till grunden obillig skyldighet, att freda sia jord emot grannens förfång, i lika förhållande som • lenne behöfver freda sin -för grannens; då deremot, efter nu gällande Stängselförordning, en liten hemmanslott, omgifven helt och hållet af större egovälden, har snart sagdt ingen stängselskyldighet.
Der en hel by på en gång undergått Enskifte hafva, till följe af Enskiftesförordningens medgifvande, understundom öfverenskommelser blifvit träffade, hvilka undanröjt da största obilligheterna; men det ligger oftast i Landtmätarnes och Gode mäns händer, att medverka till dessa beslut, hvilka mängden af delegare icke förmår att bedöma, och hvarom sedan rättegångar fullföljas.
Så uppstå tid efter annan siängseldelningar stridande emot lagen, just derföre att Lagen såsom obillig icke vill af Delegare eller Ämbetsmän tillämpas.
I byar åtar der Enskiftes-utbrytningar tid efter annan ega rum, visa sig ännu större svårigheter gencm nu gällande delnings - Lag XJtskottetsBetHnkanden, sätt.
För de lotter, hvilka blifvit utbrutne uppgöres stäogseldelning; men denna masta åter förändras i alla de linier, hvilka stöta till Stortkiftesjorder, så snart nya Enskifiesdelningar uppstå och andre egovålden utlåggas till Eoskiftfslotterne, och de händelser kunna inträffa, der enskifiade hemman tvänne gänger nödgas betala Landtmätare för Stängseldelningar, och de vid Storskifte förblifvandes kostnader för samma ändamål förnyas hvarje gång ny utbrytning eger rum inora byelsget.
Alla des*a oredor, hvilka i den mån tilltaga, som Skiftesverket fortgår och landets odling tillväxer, kunna icke afhjelpas på annat sätt, än genom hägnadsskyldighetens bestämmande till hälften, först emellan angiänsande byars och derefter emellan tillstötande egovålden inom samma by; då är delningssäitet i de fleste fall det billigaste och alltid det enklaste,— Det påkallar ingen
Ä mbetsmannaå tgärd, utan kan af granname sjelfva uppgöras: det förekommer de snart sagdt oundvikliga rättegångar, hvilka måste uppstå genom tillämpning af nu gällande stadgandeo, och verkar icke litet på sjelfva skiftesfragbrne, enär det ofta visat sig, att skiftesläggning, vid inträffade delningar, blifvit föremål för rättegång, hufvudsakligen för de följder densamma haft på stängseiskyldigheten, hvilkens uträkning, efter nu gillande grunder, varit svår att för delegaroe på fös hand, vid granskningen af skifterna, uppgöra; men deremot genom del« ning till hälften genast faller i ögonen.
LagUtskottets Betdnkandtn.