Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
23 det åter skulle på ett eller annat sätt utbryta, soldaten kallades i falt, hvarefter hans familj skulle blifva en ytterligare tunga för rothållet, något som likväl aldrig sedan händt.
Olika roterings-bördor mellan de effektiva och vakaus-rotarne kunna icke heller skäligen supponeras, nemligen för så vidt man icke vill, hvad jeg icke vågar påstå, derjemte antaga, att all rotering inom samma provins hvilar på en oriktig grund och att roterings-koinmissionen sålunda handlat godtyckligt, eller ulan riktig urskiljning.
Vakans-afgiften måste derföre obestridligen anses hafva blifvit lämpad till ett sådant värde, som motsvarade den effektiva rotens alla utgifter och hör derföre sällas i samma kathegori; en sanning, för hvilken det säkraste beviset vinnes då man erfar att Kronan efler postverket, jemlikt Kongl.
Maj:ts Nådiga förordnande af den 21 Oktober 1817, till posthemman i Skåne meddelar en ersättning, som för hvarje rote motsvarar en vakans-afgift af 6 tunnor säd, hälften råg och hälften korn, emot hvilken ersättning beinälde hemman fortfarande måste bestrida den effektiva roterings-skyldighelen.
Slutligen erfordrar den satsen, att de vakanta rolarne icke böra ingå i beklädnads-lindringen derföre att endast
Nio år återstå af vakans-tiden, ingen vederläggning, den står alltför nära till buds och behöfver icke, alt med ljus och lyckta eftersökas.
Det torde icke heller lemnäs alldeles oanmärkt, att
Skånska provinsen haft uråldrig frihet från roterings-skyldigbet, en frihet, som varit åt denna provins garanterad då den införlifvades med Sveriges Krona, och alt den först 1811 påtvingades extra rotering, som kort efter krigens slut, i en tid då opinionen var medgörlig, bara man visste att passa på, med innebyggarnes medgifvande öfvergick till ordinarie rotering.
Provinsen åtog sig då en utgift till statsverket, som den kunde undgått, om den bibehållit sin påtvingade extra rotering.
"Värdet af denna uppoffring kan man sluta till, då de vakanta rotarna årligen utgifvit 2,310 tunnor säd, som för 41 snart förflutna år utgjort den obetydliga qvantiteten af 94,710 tunnor; tager man de effektive 1,600 rotarne efler samma beräkning, så stiger utgiften till ett belopp, som sätter mig i förvåning öfver provinsens beredvillighet att Jåta rotera sig.
Men hvad som är gjordt kan icke ändras, härom är icke heller fråga; jag har blott med denna återblick på det förflutna velat ådagalägga, att min begäran om samma lindring fqr de vakanta rotenumren, som vederfares öfriga rotar i riket, icke kan såsom oskälig tillbakavisas.» 24 Slals-Ulskollels Utlåtande Jt£ 51.
Ank. till Exp.-Ulsk. d. 13 Febr. 1837, kl. 11 f. m.
Utlåtande, i anledning af vackt motion, angående nedsättning uti de åtskilliga hemman på Wisingsö åliggande utskylder.
(I. A) Uti en från Bonde-ståndet lill Stats-Utskottet remitterad motion har Riksdagsfullmäktige!) Petter Jönsson från Jönköpings län erinrat om de kända förhållanden, att de på Wisingsö belägna hemman så väl i allmänhet som i jemförelse med öfrige hemman inom nämnde län, voro af svag beskaffenhet och att deras egoområde dessutom städse minskades genom de betydliga inskärningar, som sjön Wettern årligen gjorde å öns stränder.
I följd häraf hade ock fråga om förmedling å hemmanen på Wisingsö liera gånger blifvit väckt och i sådant afseende vid såväl 1847 och 1848 som 1850 och 1851 års Riksdagar framställningar skett hos Rikets Ständer derom, att hemmanen Tunnersta Skattegården, Torp Norregården och Ed Storegården mätte, till någon lindring i deras krono-ulskylder, antingen få utgöra hernmantalsräntan på sätt som före år 1800 egt rum, eller ock undfå samma rättighet, som skattehemmanen Tunnersta Norregården, Wrixlösa Runskegården och Stigby Svenskgården genom Kongl. Maj:ts Resolution den 18 Juni 1842 erhållit, nemligen att, i stället för hemmantalsräntans erläggande i penningar, utgöra densamma likasom öfriga hemman på Wisingsö med 104 dagsverken om året för hvarje helt mantal eller, i händelse dessa dagsverken af Kronan icke utfordrades in natura, få lösa dem med en fjerdedel af länets markegång å dränge-dagsverken.
Denna hemställan blef af Rikets Ständer vid förberörda tvänne Riksdagar för deras del bifallen; hvaremot Kongl. Maj:l, uti Nådigt Bref den 23 November 1855, förklarat, att, som ifrågavarande hemmans-räntor voro, genom Kongl. Brefvet den 1 November 1803, anslagne lill Landträntmästaren i Jönköpings län såsom lön, den begärda förändringen i utgörandet af dessa hemmans-räntor icke kunde till Landträntmästarens förfång medgifvas.
Då emellertid Rikets sednast församlade
Ständertill förbättrande af landstats-tjenstemännens löner anvisat ett årligt reservationsanslag af 77,000 R:dr Banko med dervid fastadt vilkor, att de indelta lönerna skulle utbytas mot kontanta aflöningar, i den mån sådant författningsenligt kunde ske, samt Kongl.
Maj:t i följd deraf beslutat, att den nya aflönings-staten skulle tillämpas från och med 1855 års början, och alt de landstats-tjenstemän, som redan innehade sina befattningar, skulle, för att komma i åtnjutande af aflöningen efter nya regleringen, afsäga sig de lill dem på lön indelta hemmansräntor och tionde-anslag, hvilka borde från samma tid till Kronan indragas och således för dess räkning uppbäras, ansåg motionären, att, sedan landstats-tjenstemännen i Jönköpings län ingått Pä Stals-Utskoltets Utlåtande JV? 31. 23 på omförmälda vilkor, det hinder för bifall till Rikets Ständers framställning, hvilket i Kongl. Maj:ts ofvanoinförmälda Bref af den 23 November 1855 åberopats, numera blifvit undanröjdt; hvadan motionären, efter erhållet uppdrag af egarne och innebafvarne af hemmanen Tunnersta Skattegården, Torp Norregården och Ed Storegården, ånyo hemställt, att dessa hemman måtte medgifvas att få betala bemmansräntan antingen på sätt den före år 1800 erlagts, eller ock undfå rättighet att, i likhet med öfrige hemman på Wisingsö, deltaga i dagsverks-skyldigheten till Kronan och, såvidt dessa dagsverken icke utfordrades in natura, erlägga lösen derför med en fjerdedel af länets markegångspris å dränge-dagsverken.
I afseende härå får Utskottet upplysa, att, på sätt motionären omförmält, Rikets åren 1847 och 1848 församlade Ständer, för sin del, medgifvit, att, så framt, efter föregången undersökning, det skulle visa sig att hemmanen Tunnersta Skattegården, Torp Norregården och Ed Storegården egde på den sökta förändringen
Uti utgörandet af bemmantals-räntan giltiga anspråk, dessa hemman matte tillerkännas enahanda förmån, som genom Kongl. Resolutionen den 18 Juni 1842 blifvit beviljad hemmanen Tunnersta Norregården, ett mantal, Wrixlösa Runskegården, ett halft mantal, och Stigby Svenskgården, ett halft mantal, att, med befrielse från hemmantals-räntans utgörande, i likhet med öfriga hemman på Wisingsö deltaga i dagsverks-skyldigheten till Kronan och, såvida dessa dagsverken icke in natura utfordrades, erlägga lösen derför med en fjerdedel af länets markegångspris å drängedagsverken; att derefter Kongl. Majit, vid ärendets föredragning den 27 November 1849, med anledning af det upplysta förhållande, att ifrågavarande hemmans-ränlor voro inberäknade uti Landträntmästarens i Jönköpings län å stat uppförda löneförmåner, funnit den ifrågaställa förändringen af dessa hemmans-räntor icke kunna för det dåvarande bifallas; och att Rikets Ständer vid 1850 och 1831 års Riksdag ej, såsom motionären anfört, bifallit eli då ånyo framställdt förslag i enahanda syfte, utan ansett frågan derom, såsom redan af Kongl. Majit pröfvad och afgjord, icke till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda; hvarefter Kongl.
Majit, uppå vederbörandes förnyade underdåniga ansökning om räntans förvandling i dagsverken för Tunnersta Skattegården, Torp Norregården och Ed Storegården, uti Nådigt Bref den 23 November 1835, förklarat, att, då det förhållande, hvarpå Kongl. Majits beslut den 27 November 1849 grundats, fortfarande egde rum, afseende å den förnyade framställningen icke kunde fästas.
Då Rikets Ständer redan vid 1847 och 1848 års Riksdag, för sin del, under vissa vilkor medgifvit den förändring i hemmantals-räntans utgörande af ofvanberörde hemman å Wisingsö, hvarom motionären nu ånyo gjort framställning, finner Utskottet, i öfverensstämmelse med hvad vid 1850 och 1851 års
Riksdag blifvit i samma ämne yttradt, denna fråga ej vidare kunna utgöra föremål för Rikets Ständers pröfning; ankommande det i öfrigt på vederbörande hemmansegare, att, om, Bilt. lill R.
Prol. 1836 & 1837.
1 A[d. 9 Häfl, 4 26 Slats-Utshollets Utlåtande JU 52. på sätt motionären uppgifvit, det uti högstberörda Nådiga Bref åberopade hinder för omförmälda förändring numera skulle hafva upphört, genom förnyad underdånig anmälan hos Kongl. Maj:t erhålla den tillämpning af Rikets Ständers vid förstnämnde Riksmöte meddelta beslut, hvartill Kongl. Maj:t kan finna omständigheterna föranleda; och hemställer Utskottet således, att Riksdags-fullmäktigen Petter Jönssons ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
J\° 32.
Ank. till Exp.-Utslt. d. 13 Febr. 1857, kl. 11 f. m.
Utlåtande, angående utbetalning af det för ombyggande af Långebro vid Christianstad under sednaste riksdag beviljade statsbidrag.
(R:gds. Afd.)
Med bifall till Kongl. Majlis derom gjorda framställning anvisade Rikets sednast församlade Ständer för ombyggandet, enligt vederbörande distrikt-chefs uppgjorda plan och kostnads-förslag, af den öfver Helgeå invid Christianstad anlagda s. k.
Långebro ett statsbidrag af 100,000 R:dr banko att, under de i afseende på dylika statsbidrag stadgade allmänna vilkor och förbehåll, från Riksgälds-kontoret utgå med 66,666
R:dr 32 sk. såsom lån och med 33,333 R:dr 16 sk. såsom anslag utan ålerbetalnings-skyldigbet.
Genom de vid detta statsbidrags beviljande åberopade stadganden, som i fråga orri dess utbekommande följaktligen skulle tillämpas, var, bland annat, föreskrifvet, att arbetsföretag, för hvars utförande allmänna medel under sistförflutna riksdag beviljats, borde sednast under loppet af år 1856 påbörjas; hvarjemte tillika förklarades, att hvad sorn blifvit anvisadt för de vid sagde års utgång icke påbörjade arbetena, komme att till Rikets Ständers disposition reserveras.
Enligt hvad Kongl. Majit, genom Nådig Pioposilion af den 9 sistlidne
December (införd under JSt 44 i lista Sami. af Bihanget till Riks-ståndens Protokoller) för Rikets nu församlade Ständer lillkännagifvit, hade tvist uppstått rörande skyldigheten att bygga och underhålla ofvannämnde bro, och de byggnads-skyldige soéknarnes fullmäktige icke kunnat förena sig om statsbidragets emottagande med ovil - Stats Utskottets Utlåtande Jl? 52. 27 korlig skyldighet att, utan afseende å denna tvist, sednast under näsllidne års lopp påbörja brobyggnaden.
Elter det, i anledning af gjord underdånig hemställan om anstånd med samma byggnadsarbetes företagande, Kongl.
INI oj: t, medelst Nådigt Bref af den 14 December 1855, förklarat
Sig då icke finna skäl att till denna hemställan lemna bifall, utan anbefallt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Christianstads län inhemta och, jemte eget utlåtande, insända vederbörande brobyggnads-skyldiges bestämda förklaring huruvida de voro hugade eller icke att, emot det anvisade statsbidragets erhållande under derför stadgade vilkor, ombygga Långebro enligt den af Distrikt-chefen, Majoren C. G. Beijer upprättade plan; hafva, vid sammanträde med ombud för egare och innehafvare af hittills till denna bros byggande och underhållande skyldiga ansedda hemman inom Gärds, Willands, Albo samt Ostra och Westra Göinge härader af Christianstads, äfvensom Färs och Frosta härader af Malmöhuslän, ombuden för innebafvarne af 1,376 S8/24oidels mantal förklarat sig icke vilja utföra brobyggnaden på de bestämda vilkoren, hvaremot ombuden för 536 ‘?/i20:dels mantal derpå ingått; och hade Kongl. Majit under den 18 April sistlidet år förklarat innehafvarne af sednare mantalen berättigade att, i fall de sig derom förenade, emot tillgodonjutande af ej mindre stats bidraget än de brobyggnads-skyldiges tillskott, öfvertaga byggnads-arbetets utförande, under vilkor, bland annat, att detta företag sagde är påbörjades.
Men vid sedermera hållet sammanträde med dessa och andra byggnadsskyldige hemmans-innehafvare, kunde likväl ej någon förening om brobyggnadens verkställande komma till stånd; dock fattades, efter flera särskilda sammanträden, af representanter för 391 Vi26:dels mantal det beslut, att, derest med dem så manga innehafvare af andra sådana hemman sig förenade, att sammanlagda hemman-talet uppginge till 536, skulle de, emot statsbidragets tillgodonjutande och under vilkor derjemte, alt uppbärandet af bropenningar blefve i Nåder bevil— jadt, öfvertaga meranämnde brobyggnads-arbete i enlighet med den uppgjorda planen.
Slutligen och efter det öfrige brobvggnads-skyldige lemnats tillfälle att i sådant afseende sig anteckna, hade, vid sammanträde inför Kongl. Majits Befallningshafvande, i medlet af näsllidne November, innebafvarne al nära 170 Vedels mantal gemensamt med dem, som innehade nyssberörde 391 '/j-joidels mantal, beslutat att öfvertaga utförandet af brons ombyggnad, emot åtnjutande af ej mindre det beviljade statsbidraget, än hvad öfrige byggnadsskyldige kunde förpligtas tillskjuta, så vida Kongl. Majit bifölle en genom då utsedde kommitterade gjord underdånig ansökning, dels om tillåtelse till bropenningars uppbärande med det belopp, hvilket, sedan sig visat, huru högt byggnadskostnaderna korrime att stiga, blefve af Kongl. Majit bestämdt, och dels om framställning till Rikets Ständer, för utverkande af deras medgifvande alt, fastän brobyggnadsarbelet icke före 1836 års slut hunnit påbörjas, statsbidraget ändock finge bibehållas.
Vid denna underdåniga ansöknings öfverlemnande hade Kongl. Majits Befallningshafvande yttrat, alt då, i anseende till den uppstådda vidlyftiga tvisten om skyldigheten alt bygga och underhålla Långe - 28 Stals-Ulskollels Ultålavde Jtä 52. bro, hvarken de byggnadsskvldiges slutliga antal eller beloppet af de tillskott, hvilkas utgörande komme att deni åligga, kunde för närvarande beräknas; — då, vid sådant förhållande, brobyggnadsarbetels verkställande medförde icke obetydligt äfventyr för dem, som detsamma öfvertagit; — då omförmälda tvist varit egentliga orsaken dertill, att dessa icke kunnat bringa brobyggnaden till utförande inom den, såsom vilkor för statsbidragets utbekommande, bestämda tidpunkt; — och då derjemte härvid borde tagas i betraktande ej allenast den stora fördelen för allmänheten af delta byggnadsarbetes snara verkställande, utan äfven den oreda, som säkerligen skulle uppkomma, derest den nuvarande gamla och förfallna bron rasade, innan frågan om byggnadsskyldigheten blifvit afgjord; — ansåge sig Kongl. Maj:ts Befallningshafvande böra tillstyrka Kongl.
Maj:ts Nådiga bifall till sökandernes i underdånighet gjorda framställningar.
Jemte det Kongl. Maj:t tillförsäkrat vederbörande att, på sätt jemväl Styrelsen för allmänna väg- och vattenbyggnader förordat, komma i åtnjutande af den sökta rättigheten till bropenningar, sedan förslag till taxa för den tillämnade nya brons begagnande inkommit och, efter vederbörandes hörande, blifvit af Kongl. Maj:t prof— vadt, har Kongl. Maj:t, genom nu förevarande, lill Stats-Utskotlet remitterade, Nådiga Proposition, föreslagit: att det under sistförllutna riksdag för nybyggandet af Långebro beviljade statsbidrag måtte, för dermed afsedt ändamål, få blifva i Riksgälds-kontorel inneslående samt på terminer, hvilka Kongl. Maj:t kunde finna godt fastställa, utbetalas, så vida kontrakts-bandlingarne angående detta byggnadsföretag inkomme och detsamma påbörjades före den 1 September innevarande år.
Då fråga således endast är om medgifvande för ett särskildt fall af någon jemkning i den meddelade allmänna tidsbestämmelsen för påbörjandet af arbetsföre tag, till hvilkas utförande statsbidrag under sednaste riksdag anvisades, och då emot denna tidsbestämmelses iakttagande vid ofvannämnda brobyggnadsarbete sådane, af behörigen vitsordade förhållanden förorsakade binder förekommit, som vid nu förevarande frågas afgörande synas icke böra lemnäs utan afseende, får Stats-Ulskottet, under åberopande af samma skäl, som föranledde Rikets sednast församlade Ständer att, för byggandet af en ny bro öfver Helgeå vid Christianstad, bevilja det dertill då anvisade statsbidrag af Elthundratusen R:dr banko, hemställa, att Rikets Ständer måtte bifalla, att detta statsbidrag, under oförändrad tillämpning af de vid detsarnmas beviljande i allt öfrigt stadgade vilkor och förbehåll, må, oaktadt arbetet icke före sistlidet års slut företagits, från Riksgälds-kontoret ulbekommas, så vida kontraktet, jemte dertill hö rande handlingar, angående ifrågavarande brobyggnad, vederbörligen a |- lemnas och arbetet påbörjas före den l:sta nästkommande September.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1857. Siats-Utskottets Utlåtande N:o 33.
1 M:0 tili Ank. lil!
Exp.-Ulsk. den 19 Febr. 1837, kl. 7 e. m.
Utlåtande, angående beräkningen aj Stats-verkets inkomster. (I. A.) Jemlikt stadgandet uti 53 § Regerings-Formen samt 30 § 1 mom.
Riksdags-Ordningen åligger det Stats-Utskoltet att utreda och för Rikets Ständer uppgifva Stats- och Riksgälds-verkens tillstånd och behof.
Till fullgörande af denna föreskrift, i hvad densamma afser Stats-verkets inkomster, har Utskottet, efter tagen kännedom af Kongl.
Maj.ts Nådiga Proposition om Stats-verkets tillstånd och behof, jemte Kongl.
Stats-konlorets i detta ämne till Kongl.
Majit afgifna underdåniga berättelse, äfvensom inom RiksStånden väckta och till
Utskottet remitterade motioner rörande vissa al de ordinarie inkomsterna, uppgjort det förslag lill Stats-verkets inkomsters beräknande i Riks-Slaten för år 1858 och följande år intill dess den vid nästa riksdag skeende statsreglering hillver gällande, som Utskottet härmedelst får till Rikets Ständer öfverlemna.
Härvid har Utskottet, på sätt tillförene vid inkomst-beräkningens uppgörande iakttagits, låtit utreda beloppen af hvad å de särskilda inkomst-titlarne lill Slats-verket influtit under några föregående år, lill och med år 1854, det sednaste året, för hvilket Rikshufvud-boken hunnit afslutas; men denna utredning, som i allmänhet är uppgjord för de fem .åren 1850—1854, omfattar likväl, såsom hosföljande tabell närmare utvisar, för vissa inkomst-titlar endast åren 1852—1854, och för post- och bränvins-bränningsmedlen äro dylika uppgifter icke å tabellen meddelade; med afseende hvarå Utskottet torde böra upplysa att, hvad angår ordinarie räntan, tionde-spaumålen samt arrendemedlen, dessa inkomster undergått väsendtliga förändringar till följd af det vid 1850-1851 års riksdag beslutade och med år 1852 verkställda utbytet af åtskilliga kassors och fonders samt andra inrättningars hemmans-ränlor, tionde och arrenden mot kontanta statsanslag, hvarföre de föregående årens inkomster af dessa medel synas icke böra ingå uti den jemförelse, hvarom nu är fråga; att fourage-a/giflen vid indelta kavalleriet äfvensom Irosspasseuotans-oJiji/ien af nyssnämnde anledning först med året 1852 upptagits såsom inkomst-titlar i Riks-staten; ^samt ali, då såväl postmedlen som bränvinsafyifien numera, enligt Rikets sednast församlade Ständers beslut, utgöras efter förändrade grunder, hvilka mäste i betydlig män inverka på dessa inkomsters belopp, Ut Bih. till 11.
Pral. 1856 & 1857. 4 Sami. 1 Afd. 10 Haft. 1 2 Stats-Utskoltels tillåtande N:o 33. skottet ansett de föregående årens uppbörd af dessa medel icke kunna tjena till ledning vid beräknandet af Stats-verkets inkomster deraf under nästkommande Statsreglerings-period.
Förutom de af åtskilige representanter väckta förslag lill förändringar i vissa skatters och afgifters utgörande, hvilka Utskottet i sammanhang med inkomst-beräkningen förehaft och hvaröfver Utskottet nu kommer alt yttrande meddela, har Utskottet jemväl genom remiss från Riks-Stånden fått emottaga flera andra motioner af den beskaffenhet, alt deras bifallande af Rikets Ständer skulle medföra väsendlliga rubbningar i afseende å Statens ordinarie inkomster, såsom angående grundskatternas successiva kapitalisering, angående försäljning af kungsgårdar, boställen och andra kronoegendomar m. fl.; men då dessa förslag, om de hos Rikets Ständer vinna afseende, likväl sannolikt icke kunna vid innevarande riksmöte erhålla en så fullständig utredning, alt verkställighet deraf kan till någon väsendtlig del ifrågakomma under nu förestående Statsreglerings-period, har Utskottet ansett sig oförhindradt att, före behandlingen af omlörmälde motioner, inför Rikets Ständer framlägga ofvanberörda förslag till beräkning af Stats-inkomslerna för nästkommande trenne år, och får således, med hänvisande till förutnämnde tabell, som upptager hvad vid sista riksdagen påräknades, inkomstbeloppen under ofvanuppgifna år, de uti Kongl. Majlis Nådiga Proposition och Kongl.
Stats-kontorets underdåniga Skrifvelse förekommande summor, äfvensom de uti detta betänkande föreslagna belopp, nu öfvergå till framställningen af Utskottets i nämnde hänseende uppgjorda beräkningar.
Bland dessa har hitintills under särskild rubrik upptagits Stats-verkets inkomst af de s. k.
Restantierna; men då Kongl. Maj:t nu behagat föreslå, att desamma hädanefter skulle fördelas å de inkomst-titlar, å hvilka restantier af någon betydenhet uppstått, har Utskottet, enär en sådan förändring, om den af Rikets Ständer bifalles, följaktligen mäste iakttagas vid beräknandet af åtskilliga utaf de ordinarie inkomsterna, ansett sig böra främst taga denna fråga i öfvervägande.
I afseende härå har Kongl. Stafs-kontoret uti sin ofvanberörda underdåniga berättelse anfört, att restantierna, hvilka utgöra den del af Stats-verkets ordinarie och extra ordinarie inkomster, som vid special-räkningarries afslutningslid, eller den 31 Augusti året efter del, för hvilket redogörelsen eger rum, finnas hos de skattskyldiga utestående, först vid 1828—1830 års riksdag blifvit såsom en Stats-verkets inkomst upptagne och beräknade, men att de å dessa medel för hvarje år efter redogörelsens afslutande inllutne belopp hitintills icke upptagits såsom behållna till Riks-staten under de inkomsttitlar, till hvilka medlen ursprungligen hört, utan, i den mån de influtit, tillgodoförts den särskilda inkomst-titeln Restantier; att denna inkomst varit beräknad år 1851 till 180,000 R.dr, och år 1854 till 130,000 R:dr, hvilken vid det sednare tillfället nedsatta beräkning härrört deraf att åtskilliga under denna titel förut upptagna förskotter, fordringar och kontanta behållningar å tullmedlen vid sednaste riksdag blifvit från restantierna afskiljde och i stället upptagne bland tullmedlen; och hade restantierna under nedannämnde år, med iakttagande af berörde afdrag för tullmedlen, uppgått lill följande belopp: år 1850 . 56,450 R:dr » 1851 31,845 » » 1852 67,868 » » 1853 30,452 » » 1854 33,626 » Stats-Utskottets Utlåtande N:o 33. 3 och således i medeltal utgjort 44,048 R:dr B:ko eller 66,072 R:dr Runt; men då inkomsten de sednare åren i betydlig mån minskats, bade Kongl. Slats-konloret ansett endast 50,000 R:dr Runt böra vid nu förestående Stats-reglering påräknas.
Beträffande reslantiernas bokföring bar Kongl.
Slats-konloret sedermera uti särskildt allåten underdånig Skrifvelse anfört, hurusom under fortgången af det i Nåder anbefallda arbetet med upprättande af nya formulär för de allmänna räkenskaperna ytterligare bekräftelse erhållits å förut vunnen erfarenhet deraf, att restantiernas sammanförande, såsom hittills egt rum, på ett enda, för både Stats-verkets och öfriga medel gemensamt; konto i uppbördsmännens special-räkenskaper medförde åtskilliga olägenheter, de der borde oell lätteligen kunde genom ett annat bokförings-sält undvikas.