Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Revisorernes förevarande framställning måtte få förfalla; men då, vid granskningen af Banco-Verkels förvaltning sedan sisla Riksdag, det synts Utskottet, som skulle en del af de lill utbyte af förslitne småsedlar från Banken ullemnade förskottsmedel icke blifvit, i föreskrifven ordning, till det med dem åsyftade ändamål använde, hår Utskottet troll sig böra laga i belraglande, om och hvilka åtgärder lämpligast skulle kunna vidtagas lill förekommande af missbruk med berörde medels användande, och Utskottet hemtar dertill ytterligare anledning af en från Hedervärda Bonde-Ståndet lill Utskottet remitterad motion af Riksdagsfullmägligen Jonas Kylander från Wermlands Län, deruti han anfört, dels att, lill följd af den utaf Banco-Fullmäglige, under den 20 Oclober i836, utfärdade Ordnings-stadga, i afseende på förslilne småsedlars utbyte, en vexlingsförrältare i landsorten vore förbunden att uti Stockholm hafva ett serskildt ombud, som inlemnade förslitne sedlar samt lill förvexlaren remitterade nya småsedlar; och dels att, utom det ansvar, hvaruti förvexlaren stöde till ett sådant af honom utsedt Ombud, lian ej eller kunde erhålla det, ulan mot ersättning af den för vexlingen anslagne procent, och hvarigenom, enligt motionärens förmenande, den nyttiga effect, Rikets Ständer med beslutet angående förslilne småsedlars invexling åsyftat, skall blifva alldeles förfelad, samt fördenskull föreslagit, alt de småsedlar, som till förvexling inom
Länen afsändas, böra antingen från Banken, eller, om någon oformlighet dervid förckomme, från Kongl. Ränlkammaren dirccle till den antagne vexlaren afsändas, med rättighet för denne alt till 4 Banco-UlskoUets Betänkande, IV-o 2J. samma Verk, hvarifrån medlen ankommö, de invexlade förslitne småsedlarne insända.
Utskottet delar fullkomligen motionärens åsigt, det åliggandet för vexlingsförrättare att hafva Ombud härstädes, i och för vexlings-medlens uttagande och öfversändande till vexlingsförrättaren, samt insättning i Banken af de ankommande förslitne sedlarne, torde afhålla mången att åtaga sig ett bestyr, som väl måste medföra besvär och tidspillan, men så mycket mindre kan vara förenadt med någon deremot svarande inkomst, sorn den provision, hvilken af Banken bestås vexlingsförrättare, tilt en stor del, om ej till hela beloppet, erfordras till godtgörelse åt bemälde
Ombud för det icke ringa besvär, denne förorsakas.
Att emedlertid ifrågavarande vexlingsrörelse numera temligen mycket begagnas, synes styrka det af Utskottet bär ofvan uppgifne förhållande, att missbruk vid berörde medels användande eger rum, helst med säkerhet torde kunna antagas, att åtminstone en och annan af nu varande vexlingsförrättare, vid ultagajidet hos Banken af vexlingsförskott, mindre afse nya småsedlars spridande i den ort, der de äro boende, än mera, att kuuna få begagna de uttagna medlen till andra, för deras bestämmelse fremmande, ändamål.
Dessa missbruk tror Utskottet skulle kunna till bufvudsaklig del förekommas derigenom, att vexlingsremissernes fram- och återsändande skedde directe till och ifrån Banken; och enär, genom en sådan förändring, vexlingsförrättarens behof af serskildt
Ombud härstädes kunde upphöra samt till följd deraf vexlingsförrättaren äfven befrias från de kostnader, som dermed för närvarande äro förknippade, har Utskottet all anledning förmoda, att flere personer i landsorten skola finnas hugade att, för den provision, Banken i slikt fall beslår, åtaga sig bestyret med förslitna småsedlars invexling.
Då det likväl icke torde vara lämpligt att såsom tjenstepligt ålägga en eller annan af Bankens tjenstemän tle göromål, som äro förenade med vexlingsmedlens remitterande, emottagande och insättning; skulle Banken, i anledning af ofvanberörde förändring, utöfver den provision, hvilken tillkommer vederbörande vexlingsförrättare i Länen, i och för förslitna småsedlars invexling, tillskyndas en ytterligare utgift eller arfvode åt den person, som Lomme att anförtros omförmälde göromål; men då medgifvas måste, att Banken, så länge derifrån utgifvas sedlar å smärre valeurer, ovilkorligen bör befordra sådane sedlars utbyte, enär de blifva förslitne och följaktligen mindre användbara i allmänna rörelsen, samt omförmälde ytterligare kostnad blefve obetydlig, i jemförelse med den lättnad i allmänna rörelsen, som af ett dylikt utbyte åsladkommes, har Utskottet skolat Banco-Utskoltetf Betänkande, N.o 27. 5 lil Istyrka följande förändring uti de, rörande förslitna småsedlars utbyte i landsorten, gällande föreskrifter, att vexlingsremisserne hädanefter directe från Banken afsändas och till densamme ingå samt att den af Verkets tjenstemän, som af Banco-Styrelsen utses alt besörja de dermed förenade göromål, derföre erhåller ett lämpligt arfvode, hvilket Banco-Fullmägtige, under fästadi afseende å göromålens mängd, ega att årligen bestämma.
Från Hedervärda Bonde-Ståndet har Utskottet likaledes fått emottaga en af Riksdagsfullmägtigen Lars Pettersson från Blekinge Län väckt motion, deruti afses utsträckning af de föreskrifter, som angå förnötte småsedlars in vexling i landsorten; men som för den händelse Rikets Ständer skulle bifalla hvad Utskottet här ofvan föreslagit och hemställt, utbytet af sådana sedlar i betydlig mon underlättas, samt den lill ytterligare befrämjande af ett dylikt utbyte, genom Kongl. Maj:ts Nådiga Bref lill Dess och Rikets Slats-Contor den 22 Maj 181 c>, vidtagna anstalt, fortfarande lärer komma att bibehållas; anser Utskottet några vidsträcktare åtgärder i delta hänseende icke vara erforderliga; samt får fördenskull tillstyrka, att Lars Petterssons ifrågavarande motion icke må till någon åtgärd föranleda.
Stockholm den 11 Maj 1840. 6 Banco-Utskoltets Betänkande, N.-o 28.
Ani. till Exp. Utsk. den 21 Maj, kl. 2 c. m.
Betänkandej rörande dels uppsägning och dels äfven omskrifning j efter ursprungliga myntvärdet, af de så kallade LåneBanco-Capitalen.
Jemte anmälan, alt, efter hos Banco-Fullmägtige franistäldt förslag, det mätte, lill förekommande af sedelstockens minskning och då det icke vore med god hushållning förenligt, alt Banken på samma gång den egde tillgångar utöfver hvad, som kunde i låneväg användas och derför inställt all upplåning mot 3 procents ränta, fortfarande skulle begagna andras penningar mot 4ä och 4 procent ränta, alla Bankens utelöpande äldre skuldförbindelser, eller de så kallade Låne-Banco-Capitalen, för så vidt de hurö högre ränta än 3 procent lill betalning efter sex månader uppsägas, samt de för lån i silfver, vid realisationen af Riksgäldssedlarne utgifne, på viss lid stälde, obligationer i den mon, de förföllo, icke vidare få förnyas, och följaktligen någon ränteberäkning å dem, efter lörfallodagen, icke ega rum, Banco-Fullmägtige den i3 April 1837 beslutat, alt obligationer med 4 procent för lån i silfver, efter förfalloliden af desamma, icke vidare fingo förnyas, utan då skulle inlösas, men ansett, att frågan, huruvida och under hvad vilkor uppsägning till liqvid af Bankens äldre så kallade LåneBanco-Capilal, emot \ och 3 procents ränta, borde ega rum, skulle öfverlemnas lill Rikets näst sammanträdande Ständers afgörande, dock under Banco-Fullmägtige förbehållen rättighet alt derförinnan, i händelse omsländighelerne sådant föranledde, frågan lill ny pröfning företaga; — hafva Rikets Ständers näslnärande år församlade Revisorer, hvilka tagit ifrågavarande ärende i öfvervägande, förklarat, (se Rev.
Berät. pag. 26—28) alt tvekan hos dem uppstått, huruvida rättigheten att omförmälde LåneBanco-skulder uppsäga verkligen kunde anses vara af Rikets Ständer åt Banco-Fullmägtige öfverlålen, ifrån hvilken åsigt ålskillige af Revisorerne varit skiljaklige, enär de ansett, att, då Banken egde en i tillvext varande behållen förmögenhet af flere millioner, hvilka till en stor del lågo ofruktbara, liden syntes för densamma vara inne att betala dess ränledragande skuld, som kunde och borde ju förr desto heldre betalas, hvarigenom Ban - Banco-Utskottets Betänkande, N.o 28. 7 ken skulle årligen inbespara öfver 26,000 R:dr i räntor, hvilka onödigtvis utgå.
I öfverensstämmelse med ofvanberörde beslut, hafva Banco-Fullmägtige, uti till Utskottet afgifvet memorial, anfört, ej mindre att i afseende på merbesagde Låne-Banco -skulder, utgörande, enligt upprättade extract vid nästlidet års slut, å 4 procent, med ränta på ränta 3o: 3: 6. å 41 d:o 88,635: 6: 8. å 4 d;o a31,463: 32: 5. a 3 d.o 1 8o,4q5: 3q: ii, Sgr 600,624: 34: 6* å 3 procent, emot inlemnadt silfver 29,§35: 26:
— Sgr 63o,56o: 12: 6. och realisalions-obligationer 235: — — hvarå lån blifvit utgifne och utgjorde nämnde tid på äldre Låne-Banco-obligationer 126,247: 44: 4- och på Silfver-sedlar 5,o56: 10: 8.
Sgr i3i,3o4: 16: — förekomme det serskilda förhållande, att större delen deraf, i följd af testamentariska förordnanden, tillhöra sådane fromma stiftelser, som dels undfått dem med uttryckligt vilkor, att Capitalen aldrig få lyftas, dels ock erhållit serskildt tillstånd, att medlen alltid skulle vara mot ränta i Banken innestående, såsom framlidne Directeuren Sahlgren, hvilken, enligt Banco-Fullmägtiges Protocoll för den 11 September 1772, erhållit Rikets då församlade Ständers medgifvande att i Låne-Banken, emot 4 procent ränta, insätta ett capital af 3oo,ooo daler kopparmynt, till understöd för en af honom tillernad Barnhus-Inrättning; än äfven att Fullmägtige, för att kunna sammanjemka de olika åsigter, som, i afseende på uppsägningen af ifrågavarande skulder, blifvit yttrade, samt jemväl förena obligations-innehafvarnes billiga anspråk, utan att derigenom åsidosätta Bankens sannskyldiga rätt, ansett de fromma stiftelser, som erhållit vederbörligt tillstånd alt få sina medel i Banken emot ränta innestående, fortfarande deraf måtte blifva i åtnjutande, samt att alla andra innehafvare af slika obligationer, hvilka icke kunna styrka sig ega en dylik rättighet, deremot måtte lemnäs öppet att antingen genast emottaga contant liqvid, eller ock låta sina innehafvande obligationer omskrifvas, de, som vore ulstälde emot 3 procents ränta, på 6 månaders uppsägning, och de, som löpa med högre intresse, på 8 Banco-Utskottets Betänkande, N.o 28. elt års uppsägning; och hafva Banco-Fullmäglige, för beredande af verkställighet åt denna framställning, tillstyrkt: 1:0 alt Banco-Styrelsen må berättigas att, inom någon utsatt, passande tid, uppsäga Bankens- alla ifrågavarande skulder, eller så kallade LåneBanco-Capilal, med uppmaning till de vederbörande, som anse sig vara berättigade alt få medlen qvarstående och förräntade i Banken, alt, innan uppsägningstidens utgång, sådant hos Banco-Styrelsen uppgifva och med behörigt bevis styrka; 2:0 att, sedan uppsägningstiden tilländalupit, de fromma stiftelser, som då vederbörligen styrka sin rättighet att få obligationernes belopp uti Banken emot ränta innestående, må, efter Banco-Fullmägtiges ompröfning, fortfarande deraf förblifva i åtnjutande, emot det att vederbörande Styrelser afsäga sig den rättighet till medlens framlida uppsägning, hvartill innehafvande obligationer möjligtvis kunna föranleda; 3:o att alla andre innehafvare af dylika obligationer, som förklara sig icke genast vilja emottaga contant betalning,
, må få obligationerne omskrifva, de med 3 procents ränta, på 6 månaders, och de med högre intresse på ett års uppsägning; samt 4:o att för alla öfriga, som inom den utsatta tiden icke gifva sig till känna, obligationerne anses såsom uppsagde och capitalen balanceras för vederbörandes räkning med upplupen ränta endast till uppsägningstidens slut.
För att närmare utreda denna fråga, hafva Revisorerne meddelat följande upplysningar: alt rättigheter för så väl publika Verk och Inrättningar, som enskilde personer, att i Låne-Banken insätta sina medel på intresse eller emot ränta, allt ifrån Banco-Verkets början fortfarit; att alla äldre författningar om dylika insättningar, först påkallade af Banco-Styrelsen för beredande af fond till Bankens egna utlåningar, endast afsett att skydda Banco-Verket för hastiga uppsägningar af desse capital, men alt småningom, och sedan Banken hunnit förvärfva lillräcklige egne tillgångar, det förvandlats till en skyldighet för Banken att till samma intresse, som Banken sjelf åtnjutit, och följaktligen utan någon båtnad för Verket, emottaga sådane capital, som varit bestämde att förräntas ad pios usus, såsom för Hospital, Lazarett etc., utan alt de derom gifne föreskrifterne synas åsyfta annat, än alt medlen oförändradt skulle qvarstå i Banken; att räntan, som till en början varit utfäst lill 6 procent, då Banken sjelf åtnjöt 8 procent, sedermera blifvit, genom Ständernas Deputerades beslut af den 5 Juni 1701, fastställd lill /jl procent, med beräkning af ränta på ränta Banco-Utskottels
Betänkandej IV.-o 28. 9 ränta efter Bancomelliod och ytterligare, genom Kongl. Kungörelserne af den 26 April och a3 September 1756, nedsatt dels lill /ji procent och dels till 4 procent med enkel ränteberäkning; samt att, genom Kongl.
Kungörelsen af den 11 April 1792. är vordet förordnadt, det räntan på de capital till 4| samt 4 procents intresse, som under enskilde personers namn vore i Banken qvarstående, borde, vid hvarje capitals nästa förfallodag, förminskas till 3 procent årligen.
Under sådane förhållanden och då derjemte lages i betraktande, dels å ena sidan, alt ifrågavarande Låne-Banco-Capital blifvit, i förtroende till den säkerhet, Banken erbjuder, för välgörande ändamål derstädes insatta, till en del med förbud för vederbörande målsmän alt dem någonsin utlaga, och hvarigenom dessa fromma stiftelser icke allenast, måst vidkännas förluster, i anseende lill de, efter hvad ofvan är förmäldt, tid efter annan beslutade nedsältningar uti den primitivt föreskrifna räntan, utan äfven gått i mistning af större delen utaf fordringarnes verkliga värde; samt å den andra sidan åter, alt, då dessa medel uti Banken blifvit i utlåningsväg använde och ännu vidare i sådan eller creditiv-väg kunna göras fruktbara, allt emot en högre ränta, än den Banken sjelf betalar, Banken i längre tider tillskyndats en stor fördel och hädanefter ej eller i allmänhet kan förlora något, tili följd deraf, atl meranämnde medel i Banken mot ränta innestå, finnér Utskottet sig föranlåtet hemställa, alt någon uppsägning af ofvanupptagne Låne Banco-Capital och silfver-sedlar icke må, för närvarande, ega rum.
Då emedlertid denna fr åga vid näslblifvande Riksmöte åter kan förekomma samt densammas pröfning, enligt Utskottets åsigt, skulle underlättas, i händelse det då vore upplyst, under hvilka serskilda förbehåll och vilkor dessa Låne-Banco-Capital äro uti Banken innestående, hvarom för närvarande icke någon underrättelse kan af Bankens räkenskaper och handlingar erhållas, har Utskottet, till ernående af detta ändamål, så vidt sådant, utan vidtagande af de åtgärder, Banco-Fullmägtige föreslagit, låter sig verkställa, funnit sig böra anmoda Banco-Fullmägtige att låta, vid räntebelalningarne, tillse, ej mindre b vilka af dessa fordringar verkligen tillhöra fromma stiftelser och sålunda icke blifvit på enskilde personer öfver - Bih. till R.
Brot. 184.0. 6 Sand. 1 d/d. 10 Haft. 2 10 Baiico-Utskoltets Betänkande, N.-o 28. låtne, än äfven de vilkor, i afseende på uppsägningen, hvarunder de samma innehafvas.
Utskottet öfvergår härefter lill besvarande af nedannämnde till Utskottet remitterade, i samband härmed stående motioner, nemligen dels af Herr Rosenblad, Bernhard, som föreslagit, alt de fromma stiftelser, hvilka innehafva Låne-Banco-Capital, insatta eller donerade under uttryckligt förbehåll å gifvarnes sida, att de aldrig finge ur Banken utlagas, berättigas alt få dessa capital från och med för år 184 r omskrifne lill deras ursprungliga värde i nuvarande Banco-mynt, på så sätt, att de, sorn varit ställde i Ducater, förvandlas till R:dr Banco efter 5
R:dr 3a sk. för hvarje Ducat, de i R:dr Specie lill R:dr Banco efter 2?
R:dr för hvarje R:dr Specie, de i Daler Caroliner och Daler Kurant först till Specie elter 25 sk. för en Daler Carolin och efter 3 Daler pr R:dr med 3 procents rabatt för 1 Daler Kurant, samt sedan lill Banco efter förenämnde grund samt de i Daler Silfver eller Kopparmynt, om de tillkommit före 1745, efter 3 Daler Silfvermynt eller t) Daler Kopparmynt, om de tillkommit från och med 1745 till och med 1756 efter 31 Daler Silfvermynt eller 10 Daler Kopparmynt och de, som sedermera tillkommit efter 6 Daler Silfvermynt eller 18 Daler Kopparmynt för 1 R:dr Specie eller 2?
R:dr Banco; att de fromma stiftelser, som vilja begagna en sådan förmon, böra sig derom anmäla inom 1841 års slut; alt det må bero af de beslut, Rikets Ständer serskildt kunna fatta, att i de nya förbindelserna förbehålla Banken viss uppsägningstid eller att göra dem å ömse sidor ouppsägbara, samt alt
BancoStyrelsen uppdrages alt detta beslut i allmänna tidningarne kungöra; och dels af Professoren Geijer, hvilkens motion innefattar alldeles enahanda förslag med ofvanupptagna, af Herr Rosenblad afgifna.
Då uti 1 § af Lagen för mynlbestämningen under den 1 Mars i83o, såsom orubblig grund, så väl för in vexling af Bankens sedlar, som för inlösen af dess öfriga förbindelser, är vordet fastsläldt, att 128 sk. eller 2?
R:dr Specie i sådane sedlar eller förbindelser skola gälla lika med en R:dr i silfver, finner, med afseende jemväl å § 3 af nu gällande Instruction för Banco-Utskoltet, som innehåller, alt Banco-Utskottet bör i det nogasle följa Banco-Inrältningens hufvudgrunder, bestämda bland annat genom nyssnämnde Lag, Utskottet sig icke kunna tillstyrka ifrågavarande, före myntbestämningen icke väckte, först nu ifrågasatte undantag ifrån berörde, för Banco-Ulskottels Betänkande, N;0 28. il inlösen af Bankens förbindelser stadgade, orubbliga grunder, och får derföre hos Rikets Ständer afstyrka bifall till ifrågavarande tvänne motioner.
Af Herr Biskopen Doctor Tegnér: ”Ehuru det icke kan nekas, alt Utskottet afslagit de ifrågavarande motionerna, i full öfverenstämmelse med mynlbeslämningslagen, måste jag likväl reservera mig mot delta afslag.
Det är här icke fråga om rättsgrunder, hvilka ej heller blifvit af motionärerne åberopade, utan just om ett billigt undantag derifrån, till fördel för fromma stiftelser och bland dessa endast sådane, som haft sina capital insatta i Banken, under det uttryckliga vilkor, att aldrig få uppsägas.
Härigenom har det blifvit omöjligt för dessa stiftelsers föreståndare att sätta sig i säkerhet mot myntförsämringen.
De dödas, testatorernes, rätt plär man dock anse för helig och ej onödigtvis gäcka deras förtroende.
Att billighet och enskild mans rätt måste vika för det allmänna bästa, erkännes gerna, celi vi böra ej derföre klandra det hårda i i83o års Myntbestämningslag, Realisationen hvilar ytterst på en Concurs, der Ständerna voro på en gång parter och domare, men i enskildas Concurser erkänner likväl Concurslagen vissa fordringsegare, t. ex.
Kronan och tjenstefolk, i afseende på deras löner, såsom prioriterade.
E11 sådan prioritet tyckes väl också billigheten fordra för de fattige.
Att den ej kunde erkännas vid realisationen, må lia sin förklaringsgrund i nödvändigheten.
Men sedan realisationen är stadgad och tyckes hvila på tillförlitliga grunder, tyckes ett undantag för ett sådant ändamål och hvarigenom Bankens säkerhet ingalunda äfventyrades, kunnat ega rum.
Det är upplyst, att Banken, just i dessa dagar, på inlösen af de gamla koppardalers-sedlarne vunnit omkring -70,000 R:dr Banco.
Delta var en vid realisationen alldeles opåräknad vinst, och med ungefär hälften deraf hade de fromma stiftelsernas billiga anspråk kunnat tillfredsställas.
Det är upprörande att se ett Verk, som på sin rörelse, hvartill faltigfonderna äfven i sin nion bidragit, årligen vinner flere 12 Banco-Utskotlets Betänkande, N.o 28- hundra tusen R:dr, åt de fattige vägra en ersättning, som under nuvarande förhållanden ingalunda vore känbar.
Jag är så fördomsfull, det ingen rätt välsignelse kan vara med en sådan vinst.
Det gifves icke blott juridiska pligter, ulan äfven ethiska och christliga, och en smula samvete kunde ej skada, till och med i ett penningverk.
Den farhåga, som blifvit uttalad inom Utskottet, att, i fall detta beviljades, flere dylika anspråk kunde väckas hos enskilde personer, som äfven förlorat på realisationen och sålunda Bankens bestånd äfventyras, kan jag icke dela.
Förhållandet vore der helt annorlunda.
De fattige göra i allmänhet inga anspråk, de bedja endast hos den rika Banken.
Med dem hedja äfven de döda, och vredgas kanhända i sin graf öfver ett sviket slägtes hårdhjertade obillighet.
Frågan är mindre om en skuld, som skulle gäldas, än om ett barmhertighetsverk, som skulle utöfvas.” Af Herr Prosten Lyth: ”Sedan Banco-Utskotlet afslyrkt bifall till de motioner, som yrkat, att Banken borde lill fromma stiftelser utgöra räntor i samma eller motsvarande myntsort, så vida primitiva insättningen skett i silfver eller deremot svarande sedelmynt, nödgas jag reservera mig mot den grundsats, Utskottet sålunda uttalat.
Utskottet har ej kunnat förneka anspråkets rättmätighet, men trott, alt dess erkännande kunde leda lill oberäkneliga, för Bankens bestånd äfvenlyrliga följder, enär nemligen hvar och en innehafvare af en Låne-Banco-Altest kunde anses lika berättigad med den milda stiftelse, för hvilken motionärerne talat.
Detta är likväl, enligt min öfvertygelse, ogrundad t, och Rikets Ständer skulle visst icke begå hvarken orättvisa eller inconsequence, om åt dessa stiftelser tillerkändes bättre rätt, än åt enskilde fordringsegare.
Sådan förmonsrätt har allmänna lagen och förfaltningarne i åtskilliga analoga fall medgifvit.
Fromma stiftelsers alumner blifva alltid de rätte räntetagare, hvilka gifvaren åsyftat; icke så enskildte innehafvare af en Banco-altest.
Enskildte räntetagare kunna anses såsom de der sjelfve, eller genom målsmän, deltagit i Rikets Ständers beslut om förändrade myntförhållanden; de kunna af så . 7 . 0 dane förändrade förhållanden möjligen dragit en vinst, som uppvägt ifrågavarande ränteförlust: allt detta gäller icke om fromma stiftelsers pensionärer.
Då jag tror, att rättvisan blir den säkraste grundval för Bankens framtida bestånd, har jag icke ens kunnat fatta, hvarför Herrar motionärer förordat endast räntetagare af de capital, hvilka insätlaren förklarat ouppsägbara, Icke blir Bankens förbindelse till de öfrige derigenom min - Banco-Utshottets Betänkande, N.o 28.
13 dre helig, att de visat till dess löften och åtaganden ett oinskränktare, ehuru ofta sviket, förtroende.
Sådane räntetagare af fromma stiftelser, hvilkas attester uttryckligen innehålla, att räntan skall utgå i samma myntsort, som insättningen skett, lyckas väl framför alla berättigade till restitution af anspråk, dem de aldrig förverkat.
Den omständighet, att många sådane Banco-attester blifvit tid efter annan omskrifna, då i stället för silfver, eller kopparmynt blifvit begagnadt det tvetydiga ordet Specie, borde aldi aminst åberopas; ty sådane operationer, från ränletagarnes sida ofrivilliga, lända icke Banco-Styrelsen till heder.
Eger fäderneslandet den tillfredsställelsen att finna Riks-Bankens bestånd väl betryggadt, så borde dess representanter anse dess medel bäst använda, enär de utgingo för att honorera gamla skulder till fromma inrättningar eller förbindelser till stora och riks vigliga ändamål.
Prot. 1840■ 6 Sami. 1 A/d. 10 Hä/tet.
STOCKHOLM, THYCKT HOS L. J. HJERTA, 1840.
Rättelser i Banco-Utskottets
Bet änkan deri > N:s 28 & 2 g. lili Banco Utskottets Betänkande N:o 28, pag. 12, efter raden tillkommer: ”Uti denna reservation hafva instämt: Herr Doctor Hagberga Herrar Prostarne Leedzén, Tunelius, Berlin och Thuden”.
Uti Banco-Utskottets Betänkande N:o 29: pag. 1 raden i5 står: Yid Riksdagen början, läs: ”Tid Riksdagens början* val af Revisor och en Suppleant — ”val af en Revisor och en Suppleant” förut skrifne vilkor, — ”föreskrifne vilkor”, 5 * § af BjcoReglementet —*'*i5i §.afBicoReglementeU hafva — ”hvaraf” mätte — ”mast” fages, — “foges” Sedeltillverkningens — ’’Sedeltillverkningen” - 4 — 3 & 4 — ~ 17 — 2.4 — — 21 — 4 — 5 — 25 — 8 — — 27 — 24 — — 3i — 3a — STOCK IIO L M, Kongl. Ordens-Boktryckeriet, 1840. Banco-Utslutlcts Betänkande, JV:o 2g, I N:o 29.
Ank. till Exp. Disk. den 21 Maj, kl. 2 e. m. ^ Berättelse om B anco-Fullmäktiges åtgärder och förvaltning på det hela, efter nästförjlulne Riksdag.