Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tycker liksom det är de rikas skull, att jag inte kan spela piano eller läsa franska eller se fin ut, -- utan bara sitta i en vrå och blygas.
Siri. Ni skall skratta?
Det kunde komma en rik gammal fru -- rysligt rik, -- och hon kunde tycka om mig och taga mig med sig långt, långt bort.
Tror ni att det skall komma nägon sädan gammal fru?
Nej, jag tror det inte; jag säger bara att det kunde komma en. -- -- -- -- Det viste jag!
Det är så tokigt, -- och ni skrattar!
-- Och om det nu inte kommer någon sådan gammal fru?
De gingo der och svassade, och deras kjolar frasade så förnämt.
-- Det var vackert att se på dem, i alla fall.
-- Och så hade de solfjädrar, och så viftade de så här, och så kråmade de sig och vände på släpen, och så kom det herrar och bugade så här, och så skulle ni sett, hur nedlåtande damerna sågo ut, -- de höllo sig så raka och kastade en blick åt sidan, så der.
-- Men jag skulle vilja trampa på dem som äro rika.
Det var något så styggt i det ni sade.
Säg mig hur ni menar.
När ni sade det, var det alldeles som om jag kunde ha menat något af det.
Och ändå kändes det så underligt, -- det var som när mamma ibland visade mig, att jag gjort någonting orätt.
Jag vill bli en god och hederlig och bra menniska. -- -- -- Det är visst dumt att tala om: -- sådant skall man inte säga, bara göra det.
Siri. Hvad?
Jo--o.
Det förlorar man på.
Men den var nyare än nu -- förstås.
Jag kom att se mig i spegeln, och jag såg precis ut som en hälffjädrad kråkunge.
Jag är så säker, så säker på att det var åt mig!
Ha de lof att göra narr åt mig, derför att jag inte är så fin som de! (Forts.) -------------------------------------------- Status i lösarturneringen.
(Till och med uppgift n:o 136.) ------
Chs.
Weiss, 56 poinls. -- P. F., Århus, 54. -- L.
Henriksen, 54. -- C.
Kolind, 54. -- Chr. L., 54. -- P. A.
Larsen, 54. -- H. J.
Mathisen, 54. -- H.
Chr. M., 54. -- M. H.
Krause, 51. -- Arntz, 50. -- M.
Hansen, 50. -- A. W. Lundgren, 50. -- C.
Lindholdt, 48. -- Erik Nielsen, 46, -- N.
Madsen, 44. -- L.
Müller, 42. -- F.
Madsen, 41. -- PetersenSchmidt, 41. -- A.
Christensen, 41. --C.
Krohg, 38. -- Ulrik Olsen, 36. -- O. F. A. & O. M. A., 35. -- C. A. Jensen, 35. -- V. C. Christensen, 33. -- Anton Nielsen, 33. -- Camilla Sörensen, 33. -- A.
Neve, 30. -- H. W., 30. -- N.
Ringsing, 28. -- Joh. P. Andersen, 27. -- A.
Tranberg, 24. -- Evald Jopp, 21. -- A.
Risager, 21. -- P. A.
Frederiksen, 20. -- J. E. Jörgensen, 18. -- Hugo Conrau, 15. -- C. Halström, 10. -- Chr. J., 9. -- H. J.
Hansen, 6. -- J.
Riis, 6. -- V.
Wahl, 6, -- Norrvall, 3. -- Joh. Reiff, 3. -- H.
Wiencke, 3. -- E.
Riis, 3.
Jag kom bara ätt tänka på något.
Det var heller inte min mening att klaga; jag har det ju så bra.
Jag tänkte bara på att det måste finnas så oändligt mycket i verlden, både ondt och godt, och så många slags
Ja. -- Blef ni glad för det!
Ne--ej, inte glad, för det var ju fasligt ledsamt.
-------------------------------------------- Härmed följer en bilaga.
N:o 36. natten.
Äfven fyrverkeripjeser hade parisarne tagit med sig på sin långa resa!
Natten var ljum och sval, icke en vind rörde sig; men genom den stilla luften ljöd en aflägsen, dof åska ned till oss från den väldiga Rjukanfos, och myriader af stjernor kastade ett blekt, mystiskt skimmer öfver den mörka sjön och dess branta stränder.
I uppfriskande slummer hvilade naturen ut efter den heta dagen; det blef allt kyligare ute på verandan, och efter att en sista gång hafva klingat med hvar andra gingo vi till hvila för att samla krafter till den följande dagens ansträngningar.
Hur behagligt var det ej, då man nästa morgon efter vanan vaknade vid femtiden, att lugnt kunna lägga sig på andra sidan för att få sig en styrkande morgonslummer, i stället för att som vanligt nödgas göra toilett i flygande rappet och så ila å stad med »tungan ut ur halsen«, nästan som i »Jorden rundt på 80 dagar«!
Det har sina behagligheter att resa fort, springa förbi det mindre intressanta och så att säga fladdra från blomma till blomma, från den ena sällsynta naturskönheten till den andra; men man bör städse anordna det så, att man undviker verkliga fysiska överansträngningar; ty trött och utsliten är man ur stånd att njuta ens den mest fängslande och förtjusande utsigt.
Derför hade vi arrangerat vår resa så, att vi kunde offra en hel dag på dess egentliga mål och »festnummer«, turen till den verldsberömda Rjukanfos och Vestfjorddal.
Medan de flesta andra resande redan i daggryningen hade lemnat Strand för att vara till baka vid ångbåtens afgång till Tinnoset kl. 4 e. m., infann sig vårt ressällskap friskt och uthviladt vid frukostbordet kl. 81/2.
Ansigtena voro slätrakade, förnöjda och utan minsta spår af den vresighet, som gerna åtföljer afbruten och otillräcklig sömn och hvila; kort sagdt, vi sju »gamle gossar« kände oss så fria och lyckliga som skolpojkar, hvilka hafva »månadslof«.
I vällustigt mak knackade man med téskeden hål på de nykläckta, löskokta äggen, medan skinkan och lamkotletterna gingo laget rundt och ögat halft blaseradt gled ut öfver den stilla sjön och dess romantiska omgifningar.
(Forts.) --------------
Birger. sämsta kläder, om så behöfdes, eller öfver att bli ringaktad af andra, eller öfver att lefva ett lif i enformigt arbete, bara för min skull, -- bara för att vi två skulle få vara till samman.
Tänk er: -- att inte ha någonting annat i verlden än min kärlek, och så detta arbete, som ni afskyr så djupt!
Tror ni att det fins en enda qvinna, som skulle känna sig lycklig med det?
Jag afskyr icke arbetet; jag afskyr bara den tomma enformigheten.
Ja, men tänk på den qvinna, som skulle binda sig vid mig!
Hon skulle icke endast vara dömd till arbetets enformighet, hon skulle se sig undanskuffad i en vrå, som ni var det på er farbrors födelsedag.
Ni får inte gå annat än med ett vilkor.
S i r i (tvärt).
S i r i (sakta).
Allt jemt undvikande!
Säg nu: -- tror ni det fins någon som hon tycker bättre om än mig?
-- Nej eller ja!
Siri. Nej.
S i r i (ser på honom).
S i r i (räcker honom handen).
B i r g e r (qvarhållande hennes
Kan ni taga mig i hand på det andra också? -- det om Ida.
S i r i (rycker handen till sig).
Se så, jag vill inte plåga er längre.
-- Nej, inte der!
Jag var inte mer än tjugu år, när jag träffade Ida, och jag hade inte varit bekant med många flickor.
Jag viste hvarken om hon var elak eller god, jag viste bara att hon var den vackraste flicka jag sett.
Vi blefvo bekanta först efter förlofningen, och ju närmare vi lärde känna hvar andra, dess mindre blef det qvar af hvad jag trott vara tillgifvenhet.
Men jag behöfver någon att hålla af mig, antingen jag är fattig eller rik, antingen jag kan ge presenter eller ej.
Och när jag såg upp, tyckte jag väggarne vackla.
Hvilken obeskriflig trygghet var det icke då, när mamma kom fram till min säng -- tyst och stillsamt, som hon alltid brukade -- stoppade täcket fast omkring mig och kysste mitt hår!
Och som jag skrattade!
Då var all rädsla försvunnen. -- -- -- Så väl jag mins det ännu, fast det är så länge, länge sedan!
Det var så härligt att känna, hur det fans en, som höll af en så öfver allt annat i verlden.
Det var den lugnaste lycka att få trycka sig in mot hennes axel och lita så fast på henne, tycka att hon hade makt till allting och veta att hon alltid skulle vara den samma, att ingenting kunde hända, som skulle förmå henne att ändra sinne.
Om icke jag kommit, skulle ni bestämdt ha stannat här.
Och här ha vi nu blifvit hemmastadda. igen). hjelper henne).
Siri. (Forts.) ------ Bagatell i en akt af
S i r i (går ut och kommer strax N i l l a (med tébrickan.
Alla de andra äro resta ifrån oss, och vi två lemnade ensamma hemma, -- stälda i skamvrån -- af brist på baldrägt.
Men herrar öfver hela huset! -- ha endast att befalla.
Jo, Gud välsigne henne! (Går.)
Gud ske lof att jag ser er glad igen!
Jag var rädd att jag gjort er ledsen.
Det var roligt ni kom.
B i r g e r (sakta).
Så--å?
-- Men hvad tror ni att Ida skall säga?
Tala inte om det! S i r i (hastigt).
Jo. -- Men ni borde i alla fall inte tala om det.
Nej, tala rent ut!
Jag har alltid drömt mig, att det skulle finnas en qvinna, som kunde hålla så innerligt af mig, att allting annat blefve henne idel bisaker i jemförelse med detta enda: att vi egde hvar andra.
Jag ville att hon icke skulle vara ledsen öfver att gå i de
Ni kom ju och förstörde hela mitt, kalas, trodde jag.
Se så, nu gå vi till bords!
Nå, glöm inte er sjelf. (Forts.) -------------------------------------------- Härmed följer en bilaga.
N:o 37 önskan att få lefva uppfylde henne nu på nytt -- uppfylde henne långa år igenom, för att hon än en gång måtte återse sin Charles.
Hon började inrätta sig i sitt lilla hus, pryda det med skatterna från bröllopsresan och åt hvart och ett af de små minnena anvisa den plats, som varit bestämd för det och der Charles hade sagt henne, att det bäst passade.
Härvid utgöt hon väl många tårar, men det var tårar af vemod, hvilka lättade hennes betryckta hjerta.
Jag lärde känna henne först när hon hunnit medelåldern: åren hade visserligen icke farit spårlöst fram öfver henne, men dock såg hon ej ut som en enka; hon tycktes vara en älskande flicka, som väntade sin aflägsne brudgums återkomst.
Sedan hon erhållit professorns bref, var hennes make icke död för henne, ty hon skulle ju en gång återse honom!
(Slutet.) ------ Siri. Bagatell i en akt af
Ni kan inte tänka er så läckra cakes det är Tack:
-- Det var det jag ville säga, att till den dolda kyla jag så länge trott mig märka hos Ida, har på den sista tiden kommit små drag af verkligovänlighet.
-- Ja, nu vet ni hur sakerna stå.
Jo, ni känner henne, och -- jag skulle vara frestad att säga -- ni känner också mig.
Ni vill narra någonting ur mig och se'n sätta mig i sticket!
Ställa er i sticket!
Hur kan ni då tro? -- Hvarför skall ni annars pina mig med detta?
Nej, nu skall ni höra! -- Jag kom hit med det fasta beslutet, att innan jag reser härifrån ha återleinnat den här.
(Visar förlofningsringen.)
Så skall ni kanske ångra er se'n.
Talar i den.)
Men är du tokig, Karl! * * * Ja ja, du skall väl inte rifva ned huset för det!
(Till Birger, som söker afbryta henne.)
Nej, vänta; jag skäll ge pojken en dufning först.
(I telefonen.)
Hur bar du Siri. Birger.
N:o 37. dig åt för en stund sedan!
Pinglade midt för näsan på farbror! * * * Inte varit vid telefonen!
Hvad är det för prat? -- -- -- Och -- -- -- (Ser på Birger.)
Nej, detta är Karls röst, och förut -- -- -- -- Birger.
Låt mig få förklara, hur -- -- -- Siri.
God natt, Karl.
Jag har inte tid mer.
Nej, det var -- det var -- Nej, det skulle jag aldrig trott er om!
Sade ni inte att ni var Karl?
ILLUSTRERAD FAMILJ-JOURNAL. S i r i (förvånad).
(Blir Siri varse och håller på att skratta, men låtsar om intet.)
B i r g e r (ger henne lös).
Är det så alldeles säkert, att ni hatar mig, om jag inte är fattig?
Då -- då har ni gycklat med mig!
Nej, det var att ljuga, och det var att -- -- -- Åh, det var -- -- -- det var ju ett bedrägeri!
H ä r a d s h ö f d i n g e n (klädd i pels).
Ja så, du är kommen.
Ja, det var ju en faslig händelse, jag fick höra det först i qväll.
Och du står ju i borgen!
Ja, vet du, när jag fick höra det, blef jag så, -- ja, så jag hvarken kunde äta eller dricka.
Och så det med Ida! -- Åh, Herre Gud, menniskorna äro ju rent galna nu för tiden! -- Hur mycket står du inne för?
Fattiga sex tusen kronor, och dem äro vi två om.
Nu, morbror, -- nu är du väl inte ond på mig längre?
S i r i (håller på att falla, griper tag i dorren, som går upp.
Hon sparkar hastigt undan en pall och tillsluter dörren).
Jag -- jag skulle be farbror så mycket -- -- Jag skulle be om förlåtelse -- det har blifvit så litet skrifvet i dag.
S i r i (kastar sig i en stol).
I dag, när jag skulle gå in på tingshuset för att fråga om
Ida var qvar här, så säger Karl: då är det naturligtvis Siri som är vid telefonen.
Ja, men hur kunde ni hitta på att --?
Det hela föreföll mig så komiskt; jag skulle telefonera till er, och jag viste rakt ingenting annat än att ni hette Siri och att jag skulle helsa från Karl.
Se'n öfverfölls jag af en tjufpojksaktig lust att få veta hvad ni två kunna ha att telefonera er emellan hvarje eftermiddag.
Siri. Inte är det hvarje eftermiddag heller!
Nå, Gud ske lof, Gud ske lof!
Men väl var det att du kom, i alla fall.
Jag är så riktigt glad att du kom.
Ida! -- Ja, vet du, jag hade verkligen tänkt att skrifva till dig i qväll.
Jag hade ingen ro på den välsignade -- den förbannade balen -- skulle jag säga.
(Ropar åter.)
Hör du inte, Ida! -- Du kom som om du vore kallad, min gosse.
Det var så riktigt bra, att du kom. -- -- -- Men det var då besynnerliga menniskor!
Vill notarien vara god och säga åt
Ida att komma hit! -- En präktig jurist, men en satans menniska i alla fall.
Den kärleken!
FRU SANDSTRÖM, änka med inackorderingar.
VENDLA SUNDBERG, 20 år, student.
GUNBORG EDLÉN, 30 år, lärarinna.
MINA JOHNSON, 26 år, kontorist.
RUDOLF WILSON, jägmästare.
Notarien ASP.
Alla boende hos fru Sandström.
Handlingen tilldrager sig:
Första akten i Stockholm i fru Sandströms våning; Andra akten på landet, på jägmästarens boställe. __________
FÖRSTA AKTEN. till vänster och dörr till andra rum till höger.
I fonden fönster.
Till vänster en chaise-longue.
Till höger, där dorren är närmare Ljus våreftermiddag.
(Ett stort hvardagsrum med ingångdörr från tamburen
förgrunden, soffa med bord och grupp af stolar mot bakgrunden.
När ridån går upp år fru Sandström sysselsatt att ordna VENDLA (kommer in från höger).
Är Gunborg hemkommen?
FRU SANDSTRÖM (samtidigt).
Blir det bra så här?
Du sitter där.
några stolar i en rad med ryggarna mot fönstret.)
(Drar fram en stol midt på golfvet.)
VENDLA. står naturligtvis -- står och går.
Hvar är Gunborg?
FRU SANDSTRÖM. salen är det ju en kateder. strax.
Men inte kan du gå.
Där uppe i samlingsGunborg kommer Sitter!
Tror tant, jag har ro till det.
Hon har gått ut ett ärende.
4 VENDLA (samtidigt).
Fy, så otäckt!
Hvad var det för ärende?
FRU SANDSTRÖM.
Hon skulle köpa vin.
VENDLA. här får föreställa kateder -- ett bord har man ju Gunborg köpa vin för?
Vin?
(Flyttar ett litet bord fram midt på golfvet.)
Det Ja, det är ju sant.
Jag måste stå i katedern.
alltid framför sig.
Hvad i all världen skulle FRU SANDSTRÖM. mycket om -- och om du kände dig nervös -- VENDLA. vän! -- Men vet Gunborg, att jag lofvat jägmästaren vara med?
FRU SANDSTRÖM. åt det.
Och hon blir visst inte glad VENDLA.
Men hvad gör det henne?
FRU SANDSTRÖM. med.
Och så är det ju lite jalousie på jägmästaren, förstås -- Jo, du vet ju, att hon aldrig vill ha herrarna Hvad hon alltid tänker på mig?
Jo, det är en Hon sa, att det var ett vin, som du tycker så
5 VENDLA. annan vän än henne.
Ja, Gunborg har aldrig tålt, att jag hade någon FRU SANDSTRÖM. an -- men hon är väl rädd -- Om det bara vore en vän, ginge det väl ändå VENDLA.
Här ha vi henne.
GUNBORG (utifrån, i hatt och kappa, med en vinbutelj, invecklad i papper, i handen). nervös?
Jaså, ni håller på att ordna scenen.
Är barnet (Går till Vendla och kysser henne.)
VENDLA.
inte företaga det minsta.
Åh nej, bara du är här -- utan dig kan jag
Tycker du inte, att jag
står här -- och ni sitter där?
GUNBORG. ögonen!
Nej, lilla barn!
Då får du ju dagern midt i
höger, Vendlas stol och hord till vänster.)
(Ordnar om alltsammans, sä att åhörareplatserna bli till ASP (kommer utifrån).
Hvad står här på?
6 VENDLA (till fru Sandström).
FRU SANDSTRÖM (lågt till Vendla). ju inte säga, att det är herrarna, som inte får -- GUNBORG (samtidigt). lite rolighet för oss här i eftermiddag.
Och vi tänkte -- vid den här tiden brukar ju aldrig herrarna vara hemma.
Skall ni inte gå på Berns?
Där är ju ett nytt musiksällskap.
ASP.
Mina lät mig förstå på kontoret i eftermiddag -- GUNBORG. utan herrarna.
Mina är sig då alltid lik.
Hon kan aldrig vara ASP. skapat oss man och kvinna.
Det har hon bra rätt i.
Har inte vår Herre Tack så mycket för vänligheten.
Men fröken Ursäkta, notarien Asp, men vi fruntimmer ha Men när du lofvat jägmästaren -- då kan jag
GUNBORG. man -- bara till omväxling.
Tänk, om vi en gång skulle säga kvinna och
(Mina kommer utifrån.)
ASP. Damerna vill köra ut oss ur vårt gemensamma Bravo, fröken Mina.
7 hvardagsrum.
Tänk, om vi en annan gång skulle försöka detsamma.
MINA (munter, kokett utmanande).
Det vore då en helt annan sak.
ASP. var likställighet, ni ville.
Jaså, det vore en annan sak.
Jag trodde, det GUNBORG. en annan afton, om ni vill vara för er själfva.
Ska vi inte, Vendla?
Och vi ska gärna gå bort
VENDLA (som talar afsides med Mina).
Hvarför skulle du skvallra?
Hvarför har du skvallrat för jägmästarn, du?
Låt inte Gunborg -- MINA (högt). bara att vi skulle ha något skoj -- jag har inte ens sagt, att du skulle tala -- ASP. jag fick reda på det.
Ska fröken Vendla tala?
Gud ske lof Nu går jag inte, om man
Jag har för resten inte sagt, hvad det är --
också försöker kasta ut mig.
8 GUNBORG (till fru Sandström, som synes öfvertala henne att ge vika).
Men det är helt andra herrar, fru Sandström.
De kommer ju enkom upp i föreningen för att diskutera -- under det de här herrarna -- har de VENDLA.
Men vet du, jägmästarn är verkligen intresserad.
GUNBORG. heter !
Af att prata dumheter, ja.
VENDLA (häftig). bara inte tänkt sig in i saken riktigt.
Och just därför ville jag gärna, att han skulle få tillfälle höra -- GUNBORG. på den där löjliga skylten för alla kompromisser: kan få de döfva att höra och de blinda att se?
VENDLA. tror jag inte alls att jägmästarn -- GUNBORG. man ska strida för!
Stockblind på bägge ögonen, barn lilla! -- Hvad
För att stärka de vankelJa, hvad ska man annars strida för?
För resten
Lilla barn, är du verkligen så naiv och tror Nu är det du, som pratar dumheter.
Han har Och hvilka dumkanske någonsin visat några allvarliga intressen?
att man ska vinna motståndarna.
Tror du, man
modiga, tala förstånd i dem, som vill förstå --
9 ASP. -- jag vill så gärna.
Jag vill förstå, fröken Gunborg, jag bedyrar MINA. bör till dem, som vill, men som naturen nekat hvarje möjlighet.
Vi äro olyckskamrater. er hvarje möjlighet -- Låt mig då skaka hand med er, fröken Mina.
Naturen bar också nekat Gunborg bar glömt nämna er kategori.
ASP. vara af med oss, karlar.
Det har fröken Gunborg själf sagt.
Åh, så han pratar.
RUDOLF (kommer hastigt utifrån).
Jag var så rädd att komma för sent.
GUNBORG. om alldeles för tidigt.
Börjat!
Ni kommer tvärt Ni brukar ju aldrig vara Ni bar väl inte börjat -- nå, det var då väl.
Till att bli en äkta emanciperad.
Ni kan aldrig
hemma vid den här tiden på eftermiddagen.
10 RUDOLF. ligtvis är fröken Vendla, som ska hålla föredraget ock inte ni -- GUNBORG. dagen.
Kära Mina, bara det inte skadar din matsmältning.
Det är inte jag, som sagt det till jägmästaren.
VENDLA (generad).
Nej, det är jag.
GUNBORG.
VENDLA. du var ute.
Men, ser du, jägmästaren öfvertygade
Jag har inte hunnit nämna om det för dig -- Jag må säga, Mina har varit flitig efter midMycket vänligt mottagande.
Men som det lyck-
mig verkligen, att som det i alla fall kommer herrar upp i föreningen, var det bättre att också på profföredraget -- GUNBORG. för hans vältalighet böjer jag mig strax.
Men jag ska förklara dig -- GUNBORG. förklaring -- du gör naturligtvis som du själf vill.
För all del -- inte är du skyldig mig någon Bevars -- när jägmästaren öfvertygat dig!
11 Men, när du nu har jägmästaren, som, kritiserar ditt föredrag, behöfver du visst inte mig.
Och jag har verkligen så många krior att rätta i afton, att det är bättre -- (Tar vinbuteljen och vill gå.)
VENDLA. föredrag af.
Var så god, mitt herrskap, och sitt ner här som vanligt.
Jag ska inte uppta er.
(Kastar häftigt om alla stolarna.)
GUNBORG (kommer tillbaka). fiasko i morgon?
Söta barn lilla.
Vill du då riskera att göra VENDLA (halfgråtande).
Hvad bryr du dig om det!
GUNBORG. behöfver vi stå här och roa herrarna.
Är det jag, som gör scener?
GUNBORG. Är det kanske jag?
(Mina och herrarna brista ut i skratt.)
GUNBORG (sätter ned vinbuteljen på bordet).
Nu tycker jag, du skulle börja.
Det är synd
Ska vi göra scener, så går vi in till oss.
Inte Gunborg!
Ja, om du går, blir det bara intet
låta herrarna uttömma hela sin munterhet på förhand.
12 VENDLA (stött till Rudolf). mycket!
Ni ska slippa, ni ska slippa!
RUDOLF. gällde det fröken Gunborg.
Nog blir det trefligt
Se så, nu är det för att straffa oss -- nyss Ja så, det är för att skratta, som -- tack så
alltid, när fruntimmerna ska få offentliga värf -- så är det slut med pliktkänsla och ambition och allt --
man behöfver bara såra deras känsla lite grand --
VENDLA (ser skarpt på honom).
ni sätta er eller vill ni gå er väg?
Jag tycker, det kan vara nog med käbbel nu.
ASP. Nu är det ju ni som käbbla!
VENDLA (ställer sig bakom det lilla bordet. plats.
De andra taga alla Tror ni.
(Börjar åter ställa upp stolarna i rad.)
ser sig omkring med upprörd min; börjar i häftig ton).
Ni tror kanske, att jag är rädd för era kvick-
Vendla gör en paus och
heter, ert hån.
Åh nej, man skulle inte mycket veta, hvad man ville, om man läte skrämma sig af -- ge mig lite vatten, Gunborg! ASP.
Det må jag säga var en orginel början. ett sådant där -- öfversitteri -- sådant där retsamt
13 GUNBORG (far ifrigt upp).
Och lite vin i kanske?
ASP. och vatten, förrän han kommit ett stycke på väg. och begär ett nytt.)
Nej, hör ni, själfva Bismarck tar inte sin konjak (Gunborg ger Vendla vatten; hon tömmer strax hela glaset VENDLA (i lugnare, formel ton). kalla mitt föredrag.
Jag tvekar mellan ett par
Jag har inte ännu riktigt bestämt hur jag ska
rubriker, men ingen af dem uttrycker hela inneÅ ena sidan ville jag tala om kvinnans värdighet och själfständighet i äktenskapet.
hållet -- alla de synpunkter, jag ville söka belysa.
ämne, som lämpar sig för sparlakansläxor.
Hvad vet ni, flickor, om äktenskapet!
GUNBORG ström). (halfhögt till fru Sand-
Låt gamla fruar predika om det -- det är ett
vara beredd på.
Sådana djupsinniga anmärkningar får man nu VENDLA.
Men å andra sidan ville jag också beröra det varliga människor om hjärtat.
stora sedlighetsspörsmålet, som nu ligger alla alltänkt på att möjligen kalla föredraget -- Och därför har jag
(Tvekar och ser på Gunborg.)
14 GUNBORG. lilla kretsen -- hur ska det då gå i morgon?
VENDLA. kalla det (med stadig röst och viktig min)
Om mannens polygamiska och kvinnans monogamiska instinkter.
(Asp brister ut i ett gapskratt.
Rudolf springer upp.)
GUNBORG (reser sig äfven). säger i alla fall jag -- Ja, kan du hålla ut med detta, Vendla, så RUDOLF. det är för upprörande!
Att tänka, att det är en 20 års flicka -- nej, VENDLA (utom sig). på det sättet -- jag må säga, att af notarien hade jag inte väntat mig bättre -- men jag hade ändå finkänslighet och någon rättskänsla!
RUDOLF. inte är anständigt -- rent af inte anständigt för en ung flicka att stå och tala om sådant!
Fy för sjutton tusan -- att bara vilja ägna en tanke åt sådana saker!
Men inser ni då inte i herrans namn, att det Om det ska kallas för manlig ridderlighet att Nej, inte är jag generad.
Jag hade tänkt att Mod, barn lilla!
Är du generad för den här
trott, att det fanns somliga män, som hade någon
(Vendia skjuter undan bordet och går mot höger.)
15 ASP. få reda på, hvad det är ni tänker göra för att bekämpa mannens polygamiska instinkter. vill ju bekämpa dem -- eller -- GUNBORG. Svara honom inte.
MINA. vill säga Gunborg och Vendla och en helande mängd andra vill -- att ingen flicka ska gifta sig med -- en oren man.
ASP. mig, fröken Vendla!
Jag tar kall afrifning hvar morgon.
Hör, Asp, inga oförskämdheter, om jag får be.
ASP. skämdheter då?
Är det bara du, som har rätt att säga oförEller tror du kanske, att det är En -- oren man!
(Brister ut i gapskratt.)
Tag då Den saken ska jag svara på.
Vi vill -- det Nej, gå inte, fröken Vendla.
Jag ville så gärna
För ni
sötsaker, som du trakterar med!
Om det skulle komma ut, att fru Sandströms inackorderingar
Jag ber er, mina herrar, intet gräl i min salong!
16 ASP. männen ska vara rena.
Alltså, fröken Mina, ni vill, att MINA. oss, ska vi först fråga -- Som vi själfva, ja.
Och om en man friar till ASP. det kan ni ju alltid lära honom sedan.
Om han tar afrifningar om morgnarna.
Men MINA (skrattande). hela sitt lif.
Annars får han korgen.
ASP. Aj, det var värre.
RUDOLF. sådant talar ni, flickor, om, när ni är tillsammans!
Ja -- sådana flickor, som ä' utvecklade, förstås.
RUDOLF. bevare mitt förstånd, så att jag inte går och friar till en af dem och utsätter mig för en sådan fråga.
Sannerligen för Gud tror jag inte, jag så rått -- Gu' bevars då för de utvecklade.
Och gu'
Men så hör då upp.