Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts Befallningshafvande, hvilka, med vitsordande af uppgifterna om den lifliga rörelse och varuomsättning, som vid Hvetlanda eger rum, tillstyrkt den ifrågavarande markens upplåtande under egande- och ständig besittningsrätt, dervid likväl Kongl. Maj:ts Befallningshafvande föreslagit såsom vilkor, att marken indelades i byggnadstomter af någorlunda lika rymd, hvilka, med tillämpning af de för åboers antagande å kronohemman i allmänhet gällande stadganden, skulle upplåtas under ständig besittningsrätt, emot erläggande af tomtören; hvarefter Kongl. Kammar-Kollegium, som ansett ofvanberörda, af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande föreslagna tomtreglering icke böra ega rum, tillstyrkt att sökanderne mätte förunnas eganderätt till de af dem innehafvande nu ifrågavarande jordlotter emot erläggande af vanlig skatte— köpeskilling eller tio års räntor, sedan, på sökandernes bekostnad, räntebeloppet för jordlotterna blifvit efter skattläggningsmetbod och i öfrigt gällande författningar uträknadt och faststäldt; och har Kongl. Maj:t, som lika med Kammar-Kollegium ansett för det afsedda ändamålet lämpligast att de jordlotter, hvarom fråga vore, blefve under eganderätt till sökanderne upplåtna, men tillika funnit angeläget, att icke, genom upplåtande för alltid från förenämnda häradshöfdingeboställe af den betydliga egorymden, boställshafvaren komme i mistning af den inkomst, som för honom genom markens upplåtande för tjenstetiden kunnat skäligen påräknas, samt med föranledande jemväl af hvad sökanderne sjelfve erbjudit, nu i nåder föreslagit Rikets Ständer att medgifva upplåtande under full eganderätt dels till de enskilde sökanderne, hvar för sig, af de tomter, som af hvardera nu innehafvas, dels till Östra härads samtlige innevånare af den till bostad åt Provincial-läkaren särskildt afsedda omförmälda jordrymd, — emot det att till boställshafvaren för hvardera jordlotten årligen erlägges sådan i laga ordning bestämd afgäld i spanmål, som motsvarar ej mindre hvad af hela hemmanets räntor och öfriga allmänna utskylder, vid jemförelse af egornas storlek och beskaffenhet, å den afsöndrade lägenheten belöper, än äfven hvad som med ledning af den jordskyld, boställshafvaren af de redan upplåtna lägenheterna uppbär, kan skä - Siats-Utskottets Utlåtande N:o 1'2d. 31 ligen anses motsvara den årliga afkomst, boställshafvaren för öfrigt kunnat af ifrågavarande lotter, derest de ej från bostället afsöndrats, bereda sig.
I sammanhang med förevarande, från samtliga Riks-Stånden hitremitterade nådiga Proposition, har Stats-Utskottet förehaft en hos Rondc-Ståndet af Riksdagsfullmägtigen Dan.
Danielsson från Jönköpings län väckt motion (N:o 543), hvaruti, under erinran om olägenheterna deraf, att de jordlotter vid Hvetlanda tingsställe, hvarå flera byggnader under sednare tider blifvit uppförda, ej voro under eganderätt till nämnda byggnaders egare upplåtna, samt om behofvet af plats för uppförande af bostad åt den vid tingsstället stationerade Provincial-Iäkaren, föreslagit, det Rikets Ständer måtte besluta och hos Kongl. Majit anhålla att afsöndring från häradshöfdingebostället 1 mantal Hvetlanda Thomas- och Kullagården inom Ostra härad af Jönköpings län, enligt en motionen bifogad af Kommissions-landtmätaren W. Widdén upprättad karta och protokoll af den 19 November 1862, måtte beviljas.
Hvad sålunda blifvit föreslagit och framstäldt har Stats-Utskottet, efter erhållen del af de till denna fråga hörande handlingar och kartor, tagit i öfvervägande; och finnér sig böra tillstyrka, det Rikets Ständer måtte bifalla hvad Kongl. Maj:t i ofvanberörda hänseende behagat föreslå.
Ank. till Exp.-Utsk. elen 23 Juni 1863, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Majis nådiga Proposition, i fråga om nedsättning i räntan för åtskilliga skogslotter å kronoparken Bella Tall på Öland. (I. A.) Enligt hvad inhemtas af högstberörda nådiga Proposition, införd under N:o 104 i lista Samlingen af Bibanget till Riks-Ståndens Protokoll, hade Rikets Ständer, med fästad uppmärksamhet å angelägenheten af en förbättrad vård om allmänna skogarne i landet, dels vid 1810 års riksdag beslutat att de Kronans parker och skogar, hvilka icke voro för allmänt behof erforderliga, skulle till enskilde afyttras, dels ock vid Slats-Utskottels Utlåtande N:o f2-l. 1817—1818 årens riksdag bestämt såsom vilkor härvid, bland annat, att försäljningen skulle ske under skattemannarätt, på öppen auktion och till den mestbjudande, att årliga räntan skulle utgöra minst Sex skillingar Banko för hvarje tunnland skog eller mark, och någon annan skattläggning derå till räntans bestämmande icke ega rum; att skatteköpeskillingen borde erläggas med sex gånger den ränta, hvarå högsta anbudet gjordes vid auktionen för hvarje tunnland skog eller jord, och ej mindre den årliga räntan än skatteköpeskillingen beräknas i spanmål efter ett medeltal af länets markegångspris under de tio näst före köpet förflutna åren; samt att Landshöfdingen egde föreslå samt Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-kollegium pröfva och bestämma huru många tunnland i hvarje utrop vid auktionen skulle försäljas.
På grund af Rikets Ständers sistnämnda beslut, hvilket i underdånig skrifvelse den 13 Juni 1818 blef Kongl. Maj:t meddeladt, förordnades genom Kongl. Brefvet den 8 Maj 1821 att kronoparken Relin Tall i Högsrums socken och Ölands norra Mot af Calmar län, med en areal af 598 tunnland 26 kappland, skulle, fördelad i 13 lotter, under de stadgade vilkoren försäljas.
Vid auktionen, som kort derefter egde rum, uppgingo anbuden, ehuru för olika lotter betydligt skiljaktiga, likväl till särdeles höga belopp, emedan inroparne endast fästade afseende å skogstillgången, men icke vid jordens beskaffenhet, och således icke betänkte möjligheten för jordegaren att, äfven efter skogens borthuggande, utgöra den erbjudna räntan.
De menliga följderna häraf uteblefvo icke heller länge, ty på åtskilliga lotter var skogen snart så afverkad, att endast sjelfva marken, bestående af ofruktbar sandmo, återstod; och som egarne af dessa lotter sedermera icke förmådde utgöra hvarken jordräntan eller sina personela kronoutskylder, måste, till gäldande deraf, lägenheterna, i saknad af annan tillgång, tagas i mät.
Då försäljningen alltså ansågs omöjlig och det knappast kunde antagas, att någon skulle vilja ens såsom skänk mottaga lägenheterna, såvida dermed följde skyldighet att erlägga den förut bestämda räntan, samt härtill kom att, i anledning af väckt fråga om förmedling af räntan för lotten N:o 4, Kammar-kollegium, genom utslag den 9 Juni 1842, förklarat, det förmedling icke kunde ega rum å räntor, tillkomna i så beskaffad ordning och på det sätt, som skett med den berörda skogslott påförda räntan, hemställde Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i underdånig skrifvelse den 10 Juni 1844, att räntebeloppet finge för framtiden nedsättas till det genom Kongl. Brefvet den 8 Maj 1821 bestämda minimum af spanmål, motsvarande Sex skillingar för tunnlandet, samt de ifrågavarande lägenheterna med sådan ränta genom offentlig auktion ånyo till försäljning utbjudas.
Genom Kongl. Brefvet den 50 Oktober 1845 bifölls denna framställning, hvarefter försäljning på de sålunda förändrade vilkoren också försiggick af lägenheterna N:s 3, 4 och 5 samt ££:delar af N:o 10 och Adelar af N:o 11.
Sedermera hade Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Calmar län anmält, att jemväl - Stats-Ulskuilets Utlåtande N:o )24. val för lotten N:o 12 årliga räntan äfvensom loltegarens personela kronoutskylder, för Hera af de sednare åren voro oguldne och i räkenskaperna balanserade med ett sammanräknadt belopp af 919 R:dr 45 öre.
Till gäldande häraf funnes ingen annan tillgång än lägenheten, hvilken också blifvit tagen i mät och vid utlysta auktioner, till försäljning förgäfves utbjuden.
Och då äfven på denna lägenhet all den skog, hvarmed den vid försäljningen från Kronan varit försedd, blifvit afverkad och jorden, som bestode af mager betesmark af llygsandsnatur, således vore till od ing oduglig, — af hvilken orsak det ock varit omöjligt för iouehafvaren att utgöra deu åsätta räntan, hade Kongl. Maj:ls Befallningshafvande hemställt, att enahanda nedsättning i räntan, som genom nyssnämnda Kongl. Bref den 30 Oktober 1845 medgifvits för ofvanomförmälda lägenheter, jemväl måtte få ske för nu ifrågavarande, hvarigenom hindret för försäljningen möjligen kunde undanrödjas.
Dessutom hade uti en den 7 Augusti nästlidet år till Kongl. Maj:t ingilven skrift egarne till de öfriga skogslotterna N:is 2, 6, 7, 8, 9 och 13 samt till j7?:delar af N:o 10 och TVdel af N:o 11, med åberopande af ett bifogadt, af förste Landtmätaren i länet samt Kronobetjeuingen i orten, med biträde af Nämndemän upprättadt uudersökniugs-instrument jemte kartebeskrifning öfver dessa lotter, i underdånighet anhållit, alt Kongl. Maj:t täcktes antingen i nåder bevilja nedsättning i räntorna för dessa lägenheter till de af förrättningsmännen föreslagna belopp, eller för lotterna N:is 2, 7, 8 och 9 samt de omnämnda delarne af N:is 10 och 11 till f:dels kappe och för N:is 6 och 13 till $ kappe säd per tunnlandet, eller ock, derest nedsättningen icke kunde af Kongl. Maj:t bifallas, allåta nådig framställning derom till Rikets Ständer, på sätt som skett vid 1853 års riksdag, i fråga om förmedling af räntorna för lägenheter å f. d. kronoparken Strandskogen å Oland.
Uti ett med anledning häraf afgifvet, infordradt utlåtande hade Skogsstyrelsen, som fann lotten N:o 12, såsom till arealen endast 27 tunnland 26 kappland, alltför obetydlig att för Kronans räkning bibehållas till skogsplantering, ifrågasatt, om icke samtlige delegarne i f. d. kronoparken Rella Tall borde höras, huruvida de voro villige att mot billig ersättning afstå till Kronan sina andelar i parken, då, i händelse Kronan komme i besittning af hela parkens areal, skogsplantering derå kunde verkställas till framtida fördel såväl för Staten, som för den ort, der parken vore belägen; men med undantag endast af egarne tdl N:is 4 och 5, hvilka för 4,000 R:dr hvardera velat afstå sina lotter, hade emellertid de öfriga lägenhets-innehafvarne anfört, alt, ehuru dessa lotter icke hade något synnerligt värde, flera likväl vore med mycken kostnad och besvär vårdade, så att de i en framtid kunde lemna rik tillgång pä skog, under det att andra voro odlade och bebyggda, samt lotterna N:is 2, 7, 8 och 9 dessutom delade mellan icke mindre än 34 egare och försedda med tillsam mans 50 åbyggnader, hvars innevånare, till antalet omkring 200, svårligen skulle inom Högsrums socken, i anseende tili det inskränkta utrymmet, finna andra bygg nadsplaner och dessutom saknade medel till byggnadernas bortflyttande; och hade på Itih. till R St.
Rrut. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 A/d. 2 liand. 18 baft. 5 34 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 124. dessa skäl bemälde lägenhets-innehafvare gemensamt förklarat, att de på inga vilkor kunde sina innehafvande lotter afträda.
Sedan jemväl Länsstyrelsen och Kongl. Kammar-kollegium sig i ämnet utlåtit, samt af handlingarne i öfrigt inhemtats, att lotten N:o 1, hvarför någon nedsättning i räntan blifvit sökt, tillhörde hemmanet Kella, att sökändernas nyssberörda uppgift, angående fördelningen af vissa lotter mellan flera egare, vore med verkliga förhållandet öfverensstämmande; att jj:delar af lotten N:o 2 vore odlade till åker och de öfriga |:delarne bestode af jemn skogsmark, bevext med gran; att af lotten N:o 10 de nu ifrågavarande ^:delarne likasom T’0:del af N:o 11 samt af N:o 13 88,50 qvadratref, eller omkring 14 tunnland, likaledes vore uppodlade till åker, ehuru å dessa, likasom öfriga lägenheter, hvilka, med undantag af N:o 2, helt och hållet saknade skog, jordmånen, såsom bestående af fin mager sand, icke vore tjenlig till annat än skogssådd; äfvensom att de räntor, lägenheterna hade sig ålagda, vid skatteförsäljniugen bcstämts till följande belopp, nemligen: för N:o 2 till 7 tunnor 26 kappar, för om krin g 42 tunnland, )) » 6 » 3 » 5 » . » » 86 » , )) » 7 » 4 » 3f » , » » 31 » > » » 8 » 6 » 14 » » » » 45 » . » » 9 » 9 » 21 » * » » 63 » » » » 10 » 10 » 30J »
. och då för ff:delar nedsättning skett lill 20 kappar, utgör räntebeloppet för återstående ^rdelar 1 tunna 20 kappar för en areal af omkring 7 tunnland.
» » 11 » 9 tunnor 31J kappar, eller, efter nedsättningen för adelar till 22| kappar för återstående j^del nära 1 tunna för en areal af omkring 7 tunnland 31 kappland. » » 12 » 5 tunnland 25 kappar, för 27 tunnland 26 kappland, » » 13 » 1 » 29 » , » omkring 39 tunnland.
Så cck enär förhållandet med nu ifrågavarande jordlotter, i hänseende till såväl lotternas beskaffenhet, som räntornas tillkomst och behofvet af nedsättning i desamma, befunnes vara enahanda, som med de lägenheter å förra kronoparken Strandskogen, för hvilka, uppå Kongl. Maj.ts den 16 November 1853 derom aflåtna framställning, Rikets Ständer, för deras del, medgifvit förmedling af räntan, hade Kongl, Maj:t, som, beträffande särskildt lotten N:o 12, ansett att för densamma, såsom numera skoglös, skogsränta å 6 sk.
Banko tunnlandet icke, såsom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ifrågasatt, vore lämplig, utan att med denna lott borde förhållas på samma sätt, som med de öfriga, funnit sig föranlåten att, i öfverensstämmelse med hvad Kammar-kollegium tillstyrkt samt Läns-styrelsen i anledning af lägenhetsinuehafvarnes underdåniga ansökning jemväl hemställt, föreslå Rikets Ständer, att skattläggning efter ortens method må, på Statsverkets bekostnad, få ega rum å samtliga nu ifrågavarande lägenheter, samt att, sedan skattläggningarne blifvit, enligt i allmänhet gällande författningar, pröfvade och vunnit stadfästelse, den derigenom be - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 125.
35 stämda nya räntan må, i stället för den nuvarande, utgöras af hvar och en lägenhet, hvars innehafvare inom tre månader efter erhållen del af beslutet om den nya räntans belopp, derom hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande gör anmälan.
Stats-Utskottet, som från samtliga Riks-Stånden emottagit remiss å förevarande nådiga framställning, har tagit densamma i behörigt öfvervägande, samt får, med fästadt afseende å de i den Kongl Propositionen ådagalagda förhållanden och på de af Kongl. Maj:t anförda skäl, tillstyrka, att den nådiga framställningen måtte af Rikets Ständer bifallas.
Stockholm den 18 Juni 1863. mo 125.
Ank. till Exp. -Utsk. den 23 Joni 1863, k i. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående närmare bestämmelser i afseende å sättet för erhållande af skatterätt å krononybyggen.
Med förmälan, hurusom afvittringarne inom södra Ångermanlands domsaga af Wester-Norrlands län numera i betydlig utsträckning fortgått äfven uti de socknar, som äro belägna längst upp efter Ångerman-elfven, har Riksdagsfullmägtigen Henrik Hansson från nämnda län, uti en hos Bonde-Ståndet väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion (N:o 190), fästat uppmärksamheten å de flera olägenheter och kostnader, som förorsakas de merendels fattige nybyggarne derstädes genom det för närvarande öfliga sättet för utrönande, huruvida åboen så fullgjort sina skyldigheter, att nyhemmanet finge från krono öfverföras till skatte.
Till den syn, som i sådant hänseende skall hållas, förordnades af Konungens Befallningshafvande, efter derom af åboen gjord ansökning, Kronofogden i orten, hvilken likväl understundom först ett år efter det ansökningen blifvit till Lans-styrelsen ingifven, egde tillfälle alt hålla synen.
Denna onödiga tidsutdrägt undvekes deremot om länsmannen i distriktet, såsom någon gång hände, alltid finge uppdrag att förrätta synen, hvarförutan kostnaden för densamma, hvartill åboen nu ofta fick skuldsätta sig, i högst betydlig mån minskades, synnerligast då Kronofogden vore bosatt 20 tdl 30 mil från förrättningsstället.
I 30 Slats-Ulshottels UcläUinde N:o 125. betraktande häraf, hade motionären föreslagit, att Kongl.
Kungörelsen den 15 December 1848, angående ändring i ditintills gällande stadggnden i afseende på ordningen och sättet för vinnande af skaltemannarätt till hemman och lägenheter af krononatur, måtte erhålla det uttryckliga tillägg, att syner å sådana hemman och lägenheter, då de skola till skatte omföras, måtte af länsmännen, hvar inom sitt distrikt, förrättas med behörigt biträde, eller, om denne skulle af jäf eller eljest vara förhindrad att synen företaga, i dennes ställe af närmast boende kronobetjent.
Derjemte hade motionären, som haft tillfälle närvara vid behandlingen af denna motion, ansett sig, till vinnande af större enkelhet uti förfarandet och undvikande af ökade kostnader för åboen, böra åt framställningen gifva den närmare bestämmelse, att åboen skulle ega att omedelbart vända sig till länsmannen i distriktet med begäran om syns hållande, samt derefter med bifogande af instrumentet deröfver, hos Konungens Befallningshafvande göra ansökning om erhållande af skattemannarätt.
Hvad sålunda förekommit, har Stats-Utskottet i öfvervägande tagit och får med anledning deraf meddela att, sedan genom afvittring blifvit bestämdt, huru stort område och skattetal hvarje nybygge tillkomma, äfvensom hvilka skyldigheter med hänsyn till byggnad och odling åboen åligga för att dertill förvärfva skattemannarätt, är genom Kongl.
Brefvet till Kammar-kollegium den 17 Februari 1847 stadgadt, att de nybyggen inom de Norrländska länen, hvilka äro berättigade att utan skattelösen från krono till skatte omföras, må af denna förmån komma i åtnjutande så snart byggnads- och odlingsskyldigheterna blifvit fullgjorde, liil utrönande hvaraf syn skulle af vederbörande kronobetjent förrättas, hvarefter Konungens Befallningshafvande egde att, derest, vid granskning af syneförrättningen, åboen befunnes hafva fullgjort sina åligganden, låta omföra hemmanet från krono till skatte uti Jordeboken.
Häraf synes att uti nu gällande stadganden i ämnet något hinder icke möter för länsmännens förordnande att hålla berörda syner, såsom ock understundom inträffar; men då genom ett uttryckligt stadgande, att dylika syner skola af länsmännen förrättas, nybyggaren tillskyndas fördel i så måtto att dels kostnaden för synen betydligt minskas, och dels ytterligare utgifter besparas för honom derigenom, att han icke vidare behöfver inställa sig i den ofta aflägsna residensstaden för erhållande af förordnande för syueförrättarcn, utan ansökningen om erhållande af skattemannarätt får till Konungens Befallningshafvande ingifvas först efter det synen hållits, föranlåtes Utskottet hemställa, det Rikets Ständer behagade besluta att uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, att Kongl.
Kammar-kollegium, — som den 8 sistlidne
Maj erhållit nådigt förständigande att uppgöra förslag tdl fullständig författning angående anläggning och skattläggning af kronön)byggen, nybyggares rättigheter och skyldigheter samt kontroller till betryggande af författningens efterlefnad, — jemväl målto erhålla föreskrift att dervid taga i betraktande, huruvida och i hvad mån de af motionären föreslagna tillägg till nu gällande bestämmelser i ämnet kunna anses lämpliga.
Slats-UtskotMs Utlåtande N:o J2(i, 37 M:o i26.
Ank. till Exp.-UuL den 23 Juni 1863, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af vacht motion, angående frånträdande af Kronans rätt till återlösen af de s. k.
Trippiska hemmanen i Halland. (1. A.)
Uti en hos Bonde-Ståndet väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion (N:o 362) hafva Riksdagsfullmägtige Anders Gudmundsson, August Carlberg och Carl Ifvarsson från Hallands Ian förmält, hurusom Drottning Christina, genom särskilda afhandlingar den 26 April och 9 Maj 1653, afhändt sig och Sveriges krona i nämnda län belägne 357T^ hemman, hvilka tillegnades Holländska handlanden Adrian Tripp, hans hustru, barn och arfvingar till everldelig ego samt allodialt och okonditioneradt frälse, emot af Tripp försträckte 89,733 R:dr 26 öre 15jj penningar silfvermpt, dock med förbehåll, att Kronan egde att, när så lägligt och behagligt vore, hemmanen mot nämnda belopp återlösa, äfvensom att skattegnnden skulle vid sin rätt då och framdeles varda oförkränkt bibehållen.
Efter det Reduktions-kommissionen under åren 1687 och 1688, af dessa hemman till Kronan åter indragit 159 mantal, hade de Trippiska godsen, som fortfarande voro återlösen underkastade, utgjort 198T52 hemman, af hvilka 39^1 mantal arffällit till Svensk man samt sedermera förblifvit i Svenske mäns ego och, efter att hafva gått flera händer emellan, med enahanda sätt, som vanliga frälsehemman ega, nu tillhöra dels åboerne sjelfve dels andre frälsegodsegare i Halland; hvaremot de återstående 159,', mantalen ännu disponerades af Tripps utrikes vistande arfvingar.
I anledning af en vid 1809 års riksdag väckt fråga om inlösen af de Trippiska godsen och efter Rikets Ständers uti underdånig skrifvelse derom framställda begäran, allat Kongl Maj:t till Rikets år 1823 församlade Ständer nådig Proposition i ämnet, deruti Kongl. Majit föreslog att, jemte det Kronan afsade sig sin lösningsrätt till de hemman, som innehades af Svenske män, Rikets Ständer ville besluta, huruvida talan borde väckas om inlösen för Kronans räkning af de öfriga Trippiska hemmanen; och sedan Rikets Ständer, som i afseende å de förra hemmanen voro af 3S Stals-Utskottets Utlåtande JS:o 126. samma tanke som Kongl. Maj:t, beträffande de sednare inhemtat att löseskillingen derför, beräknad efter samma grund som 1653 års köpesumma, uppginge till omkring 79,500 Ridr i silfver och att räntorna derå efter den till 1819 års taxering lemnade uppgift utgjorde 3,494 R:dr 13 skill. 2 rist.
Banko, hvaremot högsta beloppet, som Kronan för kronohemmanens skattelösen kunde i ersättningsväg påräkna, vore 25,000 R:dr sistnämnda mynt, beslöts att hos Kongl.
Majit begära, att Trippiska arfvingarne blefve hörde, huruvida de kunde finnas benägne att emot nedsatt löseskilling afstå deras rätt till godsen.
Då emellertid, enligt hvad inhemta* af Kongl. Majits Skrifvelse till Rikets Ständer den 19 November 1828, Trippiska arfvingarne uti löseskilling för hemmanen fordrat icke mindre än 86,625 Ridr i Silfver, å hvilket belopp de årliga räntorna af hemmanen icke fullt motsvarande 2 procent, ansågo Rikets Ständer vid 1828 års riksdag frågan om hemmanens återlösen från nämnde arfvingar böra, i anseende till de dermed förknippade betydliga uppoffringar, tills vidare hvila.
Sedermera hade uti en vid 1853—1854 årens riksdag väckt motion, föreslagits, att
Kronan mätte afsäga sig sin lösningsrätt till de Trippiska hemmanen, eller ock att de af dessa hemman, som fortfarande befunnos i Trippiska arfvingarnes hand, och hvilka hemmans antal uppgafs då utgöra allenast 27^{ mantal, blefve för Kronan återlöste, men enär vid uppkomne tvister, olika tydningar angående beskaffenheten af öfverlåtelsen till Adrian Tripp vid domstolarne egt rum i så måtto, alt densamma än förklarats endast innefatta förpantning med frälsemannarätt, än betraktats såsom försäljning under full eganderätt, samt pröfningen häraf, hvilken dittills endast uti enstaka fall egt rum och icke omfattat
Trippiska arfvingarnes rätt i förhållande till Kronan, tillhörde domaremagtens åtgörande, hade Rikets Ständer, i likhet med Statsutskottet ansett denna fråga icke vara af beskaffenhet att böra utgöra föremål för Rikets Ständers pröfning.
Efter denna redogörelse för frågans historiska del, som Stats-Utskottet ansett sig böra här meddela med någon större utförlighet, än motionärerne deråt egnat, och hvarom vidare inhemlas uti Kongl.
Majits ofvanomförmälda Proposition och Skrifvelse samt Stats-Utskottets
Utlåtanden vid förenämnde riksdagar, hafva motionärerne anfört, att flere åboer å de Trippiska hemmanen hos Kongl. Majit gjort ansökning i enahanda syfte, som motionären vid 1853—1854 årens riksdag, hvilken ansökning likväl blifvit af Kongl.
Kammar-kollegium afstyrkt hufvudsakligen af det skiil, att Kronans rätt till återlösen vore nu mera än förr tvistig, sedan förbehållet derom icke blifvit inom den i Kongl. Förordningen den 6 Februari 1849 stadgade tid i vederbörlig ordning intecknadt; hvartill komme att Trippiska arfvingarne begagnat sig af den genom Kongl. Brefvet den 25 April 1833 medgifna rätt att godset till Svenske män försälja.
Då, enligt motionärernes åsigt, Kronan genom nämnda underlåtenhet måste anses hafva förlorat sin rätt till hemmanens återlösande, som i allt fall mot de
Trippiska arfvingarne icke torde kunna åvägabringas utan uppoffringar, som vida öfverstiga de fördelar, som Kronan kunde deraf förvänta; då vidare, hvad anginge de hemman, Stats-Utskottcts Utlåtande N:o i2ö.