Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag dricker honom till med tack för hans goda vård om min boskap, och hon, min dotter, som i qväll firar både namnsdag och födelsedag, skall bjuda Adam först och se- dan alla er andra kannan för att dricka Adams och Evas skål! » Det var tredje julaftonen, som den nu trettonäriga flickan skulle utföra denna cere- moni.
De två förra gångerna hade hon ej kunnat undertrycka en rysning, när hennes namn nämdes i samband med den trumpne, skallige gubbens, och det var äfven nu med darrande händer hon emottog ölkannan.
Men nu visste hon, att någonstädes i en koja borta i kyrkbyn satt en qvinna med två gossar, Adam Marks barn, hvilka hon al- drig vågade kalla för sina, på det ej faderns vanfrejd skulle återfalla på dem.
Blott husmodern dristade sig att i enrum med gubben nämna hans familj, men det skedde blott när hon nödgades uppmana honom att, hellre än att snatta åt barnen, öppet mottaga lifsmedel åt dem och deras mor.
Men äfven i sådana ögonblick förne- kade Mark tillvaron af sina söner och deras mor, det var rent af en fix idé af gubben.
Denna höst hade bonden utan vidare ta- git Marks äldste pojke i tjenst; han skulle hjelpa fadern med kreaturens vård.
Nu satt gossen midt emot denne på frambänken, men Mark gaf honom ej ett ord eller en blick; ingen hade någonsin sett gubben förråda, att han kände den nye stallpojken, och denne låtsade sig ej känna Mark annorlunda än som gårdens ryktare.
Flickans blick föll på denne fattige pojke, som nu med häpna blickar såg den stora glänsande silfverkannan på väg till fadern, och en hastig tanke föll henne i sinnet.
» Skål, Anders!
Drick mig tiil på min födelsedag! » sade hon, skrattande åt pojkens gapande förvåning, när hon räckte honom kannan och han i dess glänsande lock såg sitt eget trubbiga ansigte.
Husmodern hostade lätt, flickan blef ha- stigt allvarsam, tog kannan från den lille och gick bort till gubben.
» Lycka till en god jul, ett godt år, lycka och välsignelse och allt, hvad som kärt är! » sade hon på öfligt vis och utan att se på den för henne så motbjudande gubben.
Han hade aldrig plägat att svara ett ord på hennes lyckönskan; nu spratt hon häftigt till, när han på sin högsvenska dialekt med darrande röst sade: » Gud signe och skydde henne i alla hennes lifsdagar! » Då såg hon upp i den gamle brottslingens ansigte, der de oroliga ögonen, fulla af tårar, mötte hennes.
Sedermera var hon aldrig rädd för Adam Mark.
* Ännu fyra julaftnar firade hon och gub- ben deras namnsdag tillsamman, och under denna tid kom ännu en af gubbens tillväxan- de söner att sitta på frambänken vid julbor- det.
Men när julringningen följande år klang öfver nejden, stod allt husfolket samladt kring Adam Marks öppna likkista, der han hvilade i sin bländhvita drägt, öfversållad med buxbomsqvistar.
Husfadern läste en bön; en fattig qvinna med tre gossar trädde fram och kysste den döde, locket påskrufvades, båren lyftes på starka skuldror; husbonden gaf ett tecken, och under dånet af » Påls kanoner » bars den forne lifstidsfången ut ur gården och mot kyrkan, der klockorna ännu ringde in det glada budskapet om frälsning för alla men- niskor.
Iduns medarbetarestab.
En liten interiör.
duns hundrade nummer var färdigt och i utsändt.
Det hade så att säga inledt redaktionens jularbete.
Ty nu måste ome- delbart derefter förberedelserna till det stora julnumret begynna.
Den första och vigtigaste frågan blef: hvad skall man sätta på julnumrets första sida?
Hvar finna ett qvinnoporträtt, lämp- ligt att införas just i julnumret?
Skulle man kanske anskaffa någon särskild på julhög- tiden syftande illustration?
Nej, det vore att gå in på de illustrerade tidningarnes område.
Rådplägning hölls, och beslutet blef, att Iduns julnummer skulle å första sidan med- dela en grupp af tidningens qvinliga och manliga medarbetare, både de fast anstälde och dem, som mer eller mindre regelbun- det lemnat eller på det nya året komme att lemna bidrag till Idun.
Detta vore något nytt, åtminstone här hos oss, och skulle bestämdt med välvilja upptagas af tidningens talrika läsarinnor.
Vi vågade åtminstone sluta härtill af den omständigheten, att då redaktionen under sistförflutna sommar lät utgå ett upprop till Iduns läsarinnor om att sjelfva uppgifva kandidater till tidningens qvinliga porträttgalleri, bland då nämnda namn uppgåfvos så godt som alla i Idun oftare förekommande författarinnenamn och signaturer.
Flere förslagsställarinnor voro dock ej nöjda härmed; de ville ock se de manlige medarbetarne porträtterade.
Ja, en ärad brefskrifvarinna var nog blyg- sam att nöja sig med att uppgifva ett enda namn och detta på en manlig individ.
Hon ville nämligen promt se bilden af Iduns redaktör och utgifvare, » vare sig nu han är gift eller ogift », skref hon, och hon trodde nog också, » att de flesta af Iduns läsarinnor skulle vara intresserade häraf ».
Af porträttet eller af att få reda på det andra?
Antagande, att hon menade por- trättet, kan utgifvaren ej annat än blyg- samt slå ned ögonen och i all tysthet ön- ska, att samtliga läsarinnors intresse för ho- nom måtte vara lika stort som den ärade brefskrifvarinnans, liksom den senare å sin sida torde ursäkta, att jag i öfrigt bibe- håller mitt incognito.
Man bör ju så litet som möjligt tala om sig sjelf, det är en känd sak.
Och mycket finnes här ej heller att säga.
Men om ett par saker kunna vi väl i alla fall här ena oss, mina ärade lä- sarinnor och jag; den ena är, alt det väl bör betraktas som en vinst för den sven- ska fruntimmersverlden att bafva fått en egen tidning, inom hvars spalter åtminstone flertalet af dess individer kan mötas, och der hvarje qvinna, moder som dotter, maka som fästmö, väl kan finna något guldkorn, värdt att taga vara på.
Och är det så, då måste jag sjelf anse det vara det bästa, jag någonsin åstadkommit.
Det sämsta, jag deremol kunde göra mig saker till, vore, om jag ej sökte att på allt sätt åt Idun bevara det förtroende, som hittills från hen- nes läsarinnors sida i så rikt mått kommit henne till del.
Och detta var den andra saken, om hvilken jag tror vi kunna ena oss.
För öfrigt gäller bär som alltid, att » fält- herren ensam vinner icke slaget — de djupa leder vinna det åt honom ».
Jag hänvisar till de intresserade, skicklige och trofaste medarbetare af båda könen, som jag haft den oskattbara lyckan kunna för- värfva åt Idun, och jag vågar tro mig hafva gått de flesta läsarinnors önskningar till mötes, då jag i detta nummer intagit bil- derna af samtlige dessa medarbetare.
Det finnes nog flere än de porträtterade, som antingen rätt flitigt skrifvit i Idun under årets lopp eller ock under det nya året komma att medarbeta, och som också bort få komma med.
Men hinder hafva uppstått härför af ett eller annat slag.
De flesta bland de mera kända medarbetarne äro emellertid med.
Säkert träder i denna grupp mera än ett bekant ansigte eder till mötes.
Om vi först gå till de qvinliga porträtten, så finna vi der åt- minstone ett par » gamla bekanta », och sä- kerligen för oss alla ett par Mra gamla bekanta.
Jag menar naturligtvis fruarna Maihilda Langlet och Eva Wigström (Ave) Iduns båda flitigaste och mest intresserade medarbetare ända från tidningens begyn- nelse och således ett par af dess förnäm- sta stödjepelare.
Mycket behöfver ej här sägas om dem.
Deras porträtt hafva förut meddelats i Iduns ordinarie bildergalleri och de kännas tillräckligt af sina verk.
Men jag skulle önska, att ni alla kände dem personligen: ni skulle då omöjligen kunna undgå att hålla hjertligt af dem.
Men — det gören I nog ändå!
Så hafva vi vår värderade medarbeterska fru Elna Tenow.
Äfven hon har varit med från tidningens första dagar, ehuru hon på sista tiden tyvärr af sjuklighet varit hindrad med- arbeta så flitigt som hon önskat.
Hennes inlägg äro ofta egnade att väcka och tända, och om de stundom framkalla gensagor från andra håll inom läsekretsen, så skadar ju ej detta.
Derigenom blir saken i fråga så mycket bättre belyst.
Fru Tenow är emellertid en qvinna med skarpt hufvud och godt hjerta samt vinner med sin per- sonlighet alla, som komma i beröring med henne.
Bland de nyförvärfvade medarbeterskorna må i första rummet nämnas fru Helena Nyblom, hvilken i detta nummer lemnat ett såväl till form som innehåll ypperligt
Christenson är fast medarbeterska inom en af hufvudstadens dagliga tidningar, inom hvars spalter hon uppträder omvexlande med referat, kåserier, skisser m. m.
Båda dessa författarinnor stå ännu i sin ungdoms fulla kraft, så atl man kan hoppas mycket fra.
Himlen falder den förste Sne, Det er den store, samlede Magt, af dem.
Saa långt Ens speidende Blik Hvortil hvert et Snefnug har Hjälpen Öfvergå vi nu till de manliga porträtten, kan se, bragt.
ber jag att först få presentera min trägne och trogne medarbetare på redaktionsbyrån Som lysende Blink det funkler, Hvert enkelt sig blödt lod falde, Johan Nordling.
Ytterst intresserad af ar- O g dog det Luften fordunkler.
Men komme forenede Alle, betet i » damernas egen tidning », är han nog af Iduns alla läsarinnor känd, särskildt Og falder som et sölvspundet Flor, Da voxe de til en mägtio- Flod, genom sina små qvinnoporträtt och sina Der hylder i Hvidt den sorte Jord.
Som Intet, Intet kan staa imod.
För öfrigt har han såsom fast medarbetare å byrån en hel del arbete att uträtta, och han gör det alltid med nog- Hver Stjerne der flyver ind i mit Slör, Det er det mangfoldige, samlede Smaa, granhet och pligttrohet, med nit och skick- lighet.
Blot for mit Aandedrät hurtigt dör, Der viser at Intet skal forgaa.
Så ha vi den värderade skriftställaren Og bort som en Taare smeker, Af Isrädsel kan vi skräkkes, Birger Schöldström, känd som framstående biograf och på literaturens område ett lef- Men massevis ned det välter.
Naar först denne Tanke väkkes: vande lexikon.
Då han upplåter sitt min- Blot Sne saalangt som Ens Oine ser, » Hver Tanke, hver Gjerning, hvert nes rika skattkammare, kan man alltid O g Driverne voxe mer og mer.
Ord du har sagt .. vara säker på att få mottaga intressanta meddelanden.
Jag hoppas, Iduns läsarin- Kan voxe og blive till en Magt. » nar många gånger under det kommande året skola få erfara detta.
Endnu en saadan fygende Nat, Och Georg Nordensvan är ju känd och Og Sneen har hele Landet fat En Magt der kan bry de og rive ned, välkänd för Iduns läsekrets.
Fin novellist och framstående kritiker, intager han den Og blytungt derover tynger.
Et Hepn til at däkke hvad gror i Fred, ansvarsfulla platsen som konst- och litera- De mägtige hvide Dynger En Hindring for dem der vil hjemad, turkritiker i Aftonbladet.
Han har utgifvit Vil standse Farten paa Vei og Sti, En Standsning for dem der vil fremad, flere arbeten, som vunnit välförtjent erkän- nande, och redigerar till hvarje jul den väl- Og byde: » Ingen kommer förbi! » En varmende Hjälp i Kuldens Nöd, kända kalendern » Nornan ».
Hvem känner ej Fallström, Daniel Tall- En ödeläggende Dom til Död.
ström, skalden?
Han har de längsta musta- scherna i Stockholm, tror han sjelf, och — Hvor Säden gjemmes i Jordens Skjöd.
» Gud, hvad han skrifver vacker poesi! » For eeno-an » - til Sommer att blive Slet ingen af os formaar höget Stort, säga de unga damerna.
Ja, han är en O O Men feier Enhver for sin egen Port, äkta skaldenatur och skrifver bra, när han Bröd, så vill, men han har ett fel: han vill så Kan Veiene höides rene.
sällan.
Han har emellertid lofvat, att Iduns Der ialde de gnistrende Stjerner, läsarinnor under det kommande året ej Hvad Ingen löfter allene Og alle de skjulte Kjerner, skola få skäl att beklaga sig härutinnan.
Millioner forenede Krafter kan: Iduns Panoptikon skötes med godmodig Der frös under Höstens Storm og Foröde eller frelse et Land.
gladlynthet af vår ärade kåsör L.
A. Ahl- Slud, gren (Sccevola,), som nog skall draga för- Faa Värme og- Hegm af det hvide sorg om, att våra läsarinnor då och då få sig ett godt skratt, hvilket ju är lifvets Skrud.
Et Öieblik er saa hurtigt tabt, bästa krydda.
Men Livet er af Öieblik skabt; En som nog en och annan gång vill hjelpa till i detta syfte är John Johnson, Hvor hurtigt de end forsvinde, Den voxer, den voxer den hvide Här, känd humoristisk skriftställare, hvars namn Af Snelag tynges de stärkeste Trär, Du skal dog igjen dem iinde.
numera regelbundet återfinnes i alla jul- Den Säd under Vintersneen vi saar, kalendrar och jultidningar.
De kraftigste Grene knäkkes, Från hemmets verld har Adolf Hellan- Skal spire engang i en nyfödt Vaar.
Og alle Grändseskjel däkkes.
dér meddelat flere fina studier i Idun och De fjerlette Fnug, der svävende faldt, kommer nog fortfarande att göra det.
Han Helena Nyblom.
tillhör i likhet med de båda föregående den Har lydlöst og sikkert erobret alt. periodiska tidningspressens män.
Alla de nu uppräknade hafva redan nu mer eller mindre ofta uppträdt inom Iduns poem.
Af dansk börd, är hon sedan många för med säkerhet helsas välkommet af hela spalter.
Bland Iduns medarbetare af det starka könet har jag emellertid också gläd- år tillbaka gift med den kände skalden läsekretsen.
jen att från och med detta nummer kunna Fru Vilma Lindhé och fröken Amalia prof. C.
R. Nyblom i Upsala.
Och ehuru hon inrangera ytterligare ett par namn.
Det ena mest skrifver på sitt modersmål, kurma vi Fahlstedt äro ej heller obekanta för våra Båda hafva utgifvit bäres af en framstående författare från väl ändå nu räkna henne till de våra.
Hon ärade läsarinnor.
torde ock få anses som en af våra mest lyckade novellsamlingar och för öfrigt lem- vårt systerland Finland: doktor Iiafael begåfvade författarinnor på såväl prosans nat åtskilliga bidrag till Idun.
Fröken Fahl- Hertzberg.
Han har i sitt hemland skrifvit stedt är skolföreståndarinna i Stockholm.
mycket både för och om qvinnan och som poesins område.
namnes der » qvinnans skald ».
Och liksom Fru Lindhé bor i Göteborg.
Fru Anna Kjerrman, mest känd under han hit- der vunnit beundrarinnor i mängd, sitt flicknamn Anna Wahlenberg, är väl, Fröken Elisabeth Kuylenslierna har ehuru ännu ung, en af våra mest lästa för- tills uteslutande uppträdt inom tidningarnas så skall han nog ock göra det här, då han fattarinnor.
Hvarje arbete, som flutit ur spalter samt der under åtskilliga skyddande blir känd.
Särskildt bör det vara af in- hennes penna, har af såväl publik som kri- förklädnader — mest, åtminstone i Idun, tresse för Iduns talrika läsarinnor i Finland tik mottagits med välvilja och loford.
Hen- under signaturen E — th — skrifvit en hel att i denna tidning äfven få se bidrag från nes uppträdande i Iduns spalter skall der- hop noveller och skisser.
Fröken Anna sina egna författare.
Sne.
D e n a n d r e n y e m e d a r b e t a r e n b e r att sär- skildt få t a g a v å r a ä r a d e h u s m ö d r a r s u p p - märksamhet i anspråk.
D: r O. H. Dum- k o m m e r att l e m n a e n h e l h o p intres- s a n t a m e d d e l a n d e n till d e n k u l i n a r i s k a af- d e l n i n g e n .i I d u n, s k r i f v a s m å g a s t r o n o m i - ska kåserier, uppsätta matsedlar, såväl enklare som finare, skänka eder goda matrecept m.
K ä n n a r e p å detta o m - råde o c h medarbetare i Hagdahls k o k b o k vid dess utgifvande, torde h a n här vara särskildt kompetent.
undra mig, o m man ansåge m i g s m u l a n a i v, s o m f r å g a r o m e n så sak.
v a r a en sjelfklar rath D e t s a m m a g ä l l e r l a g s t i f t n i n g e n p å alla områden.
F ö r u t o m den rent » m e d b o r g e r - l i g a » o c h » m e n s k l i g a » r ä t t i g h e t e n att l a g - stifta, sjelf eller g e n o m f o l k v a l d t o m b u d, a n s e r e n h v a r m a n, från d e n f a t t i g a s t e n ä - r i n g s i d k a r e till d e n h ö g s t s t ä l d e e m b e t s - m a n, s i g h a f v a så att s ä g a en e k o n o m i s k r ä t t d e r t i l l, rätt att v a k a ö f v e r, att ej fruk- terna af deras arbete o n ö d i g t o c h orättvist Till sist h a r j a g att p r e s e n t e r a v å r fram- till s t ö r r e e l l e r m i n d r e d e l a f h ä n d a s d e m, stående xylograf h a n s o m t. e x.
g e n o m a n s l a g f ö r ett eller a n n a t ä n d a - skär de c h a r m a n t a porträtten, s o m p r y d a m å l, g e n o m tullar, g e n o m i n l å t a n d e i k r i g I d u n s b i l d e r g a l l e r i, o c h s o m n u o c k s å sku- o. '
D e s s u t o m h å l l e r e n h v a r p å sin rit d e m i n i a t y r p o r t r ä t t, h v i l k a p r y d a detta o c h a n d r a s m o r a l i s k a rätt att lagstifta o m n u m m e r s första sida.
är a n s e d d uppfostringsväsen, kyrkliga förhållanden s o m vår förnämste träsnidare, åtminstone o. m.
A l l t detta a n s e s så s j e l f k l a r t o c h på porträttets o m r å d e.
förnuftsenligt, att d e n s k u l l e b l i u t s k r a t t a d, s o m v i l l e b e s t r i d a d e n n a, en h v a r s o m m e d -.
• • b o r g a r e o c h m e n n i s k a t i l l k o m m a n d e, rätt.
O c h d o c k bestrider man den oförbehållsamt, J a n u, m i n a ä r a d e l ä s a r i n n o r, är p r e s e n - o m d e n, s o m y r k a r att få åtnjuta d e s s a r ä t - tationen gjord.
J a g h o p p a s, att I s k o l e n t i g h e t e r, är q v i n n a.
D e t är, s o m s k u l l e m a n finna e d e r b e l å t n a m e d e d r a n y a b e k a n t - i detta afseende hvarken vilja räkna henne skaper.
O c h b ä t t r e k a n j a g ej afsluta m e d s o m m e d b o r g a r e eller m e n n i s k a!
m i n lilla r e v y ä n m e d ' ett hjertligt t a c k till J a g t r o r, att o r s a k e n till m o t s t å n d e t m o t alla m i n a h ö g t a k t a d e m e d a r b e t a r e a f b å d a q v i n n a n s p o l i t i s k a r ö s t r ä t t är att s ö k a i en k ö n e n, i n g e n n ä m d o c h i n g e n g l ö m d, äf- ofrivillig sammanblandning af b e g r e p p.
N ä r v e n s o m till I d u n s ä r a d e l ä s a r i n n o r; och o r d e t q v i n n a namnes, v ä c k e s h o s en hvar l i k s o m j a g h o p p a s, att d e s s a s e n a r e allt föreställningen o m en u n g e l l e r ä l d r e d a m, f o r t f a r a n d e s k o l a v ä x a i a n t a l, s å skall d e t m å n o m sitt u t s e e n d e, sina t o a l e t t e r, sina ock varda m i t t b e m ö d a n d e att ständigt nöjen, den g o d a tonen, kanske o c k s å o m skaffa n y a o c h g o d a m e d a r b e t a r e.
sitt h u s o c h sin familj e l l e r o m a n n a t, s o m E n i allo a n g e n ä m j u l är n o g så g o d t o c h a k t n i n g s v ä r d t, o c h h v i l - k e n för sitt u p p e h ä l l e o c h sin s a m h ä l l s s t ä l l - t i l l ö n s k a s e d e r alla slutligen a f e d e r n i n g är b e r o e n d e a f a n d r a.
D e t är q v i n - Frithiof Hellberg.
n a n från b a l s a l o n g e n, p r o m e n a d e n o c h h e m - m e t, s o m m a n t ä n k e r p å, e m e d a n d e t är m e d henne, man mest k o m m e r i beröring.
D e t är ej i s å d a n a förhållanden, d å d e få Q v i n n a n s politiska rösträtt.
vara de dominerande, lusten o c h förmågan till p o l i t i s k v e r k s a m h e t v ä c k e s o c h u t b i l d a s.
| | l | l e t är e g e n d o m l i g t, att g a m l a å s k å d - M e n så är d e t j u ej h e l l e r d e s s a q v i n n o r, s o m d e t är fråga att kalla till v a l u r n o r n a s^-^&gt; n i n g s s ä t t h a f v a så s t o r m a k t ö f v e r och riksdagsbänken.
Kallelsen gäller blott s i n n e n a, att d e f ö r m å t i l l s t ä n g a f ö r n u f t e t s p o r t a r m e d lås o c h b o m f ö r sanningar, den m y n d i g a, arbetande eller kapitalförval- t a n d e q v i n n a n, s o m g e n o m att motsvara h v i l k a samma förnuft for l ä n g e sedan er- känt vara solklara.
S å l u n d a faller d e t n o g v a l c e n s u s å d a g a l ä g g e r, att h o n g ö r sin i n - sats i s a m h ä l l s a r b e t e t, är en e f f e k t i v m e d - i n g e n i n att b e s t r i d a t. e x.
m e d b o r g a r n e s l e m a f s a m h ä l l s k r o p p e n, h a r n å g o t att b e - sjelfbeskattningsrätt.
M e n b l i r d e t fråga v a k a o c h a n s v a r a f ö r, h v i l k e t u t g ö r en d e l o m att låta q v i n n a n d e l t a g a i b e s t ä m m a n - af s a m h ä l l e t s v ä l s t å n d o c h e x i s t e n s — o c h d e t a f s k a t t e b ö r d a n, d å a n s e r m a n ett så- hvilket berättigar öfriga samhällsmedlem- d a n t y r k a n d e v a r a ett n y h e t s m a k e n, s o m m a r, m e d u n d a n t a g b l o t t a f h e n n e, att del- ej är f ö r t j e n t a f a l l v a r l i g t f o l k s u p p m ä r k - t a g a i v å r d e n af s a m h ä l l e t s a n g e l ä g e n h e t e r.
Gunnar Forssell, E m e l l e r t i d finnes d e t ett s t o r t antal q v i n - nor, hvilka i affärsverlden intaga samma ställning s o m hvarje annan kapitalist, fa- briks- eller näringsidkare, o c h h v i l k a d a g - l i g e n o c h s t u n d l i g e n f ö r v a l t a sitt k a p i t a l e l l e r sin r ö r e l s e o c h g ö r a d e t m e d n ö d i g i n s i g t, a l l d e n s t u n d m a n ej förnummit, att q v i n n o r skulle gjort k o n k u r s i jemförelsevis s t ö r r e a n t a l än m ä n, u t a n s n a r a r e t v ä r t o m.
A r d e t ej d e s s a q v i n l i g a affarsidkares s k y l - d i g h e t o c h r ä t t i g h e t, l i k a s o m d e t är d e m a n - l i g e s, att d e l t a g a i l a g s t i f t n i n g e n, o c h v a k a ö f v e r, att d e r a s s t ä l l n i n g ej f ö r s v å r a s o c h s k a d a s a f en o v i s s å d a n?
J a g är n ä s t a n s ä k e r p å, att d e flesta s k o l a s v a r a, att så- d a n t är o n ö d i g t.
M e n ställer j a g u p p frå- g a n litet a n n o r l u n d a o c h f r å g a r: är d e t af- f ä r s i d k a r e s s k y l d i g h e t o c h r ä t t i g h e t att d e l - t a g a i l a g s t i f t n i n g e n o c h v a k a ö f v e r, att d e r a s s t ä l l n i n g ej försvåras och skadas af e n o v i s s å d a n?
— j a, d å skall m a n s v a r a: naturligtvis!
O c h d e t s k u l l e alls ej för- J a g är så l i f l i g t.
ö f v e r t y g a d o m s e g h e t e n h o s g a m l a å s k å d n i n g s s ä t t, att j a g alls ej h o p - p a s, att e n s p l u r a l i t e t e n a f d e i alla a n d r a a f s e e n d e n u t o m k ö n e t till p o l i t i s k r ö s t r ä t t k o m p e t e n t a q v i n n o r n a s k o l a fatta m o t s ä g e l - sen o c h d e t för s u n d a f ö r n u f t e t k r ä n k a n d e d e r i, att h v a d s o m för en p e r s o n p r o k l a - meras s o m en h e l i g menniskorätt, i samma ö g o n b l i c k förvägras d e n n e s g r a n n e, l i k a s o m detta v o r e det naturligaste i verlden.
Jag v e t j u, att o m ett b e n a m p u t e r a s, så k ä n - n e r d e n e n b e n t e ä n n u i åratal s m ä r t a i d e tår, h a n ej m e r har.
P å s a m m a sätt h a f v a d e å s k å d n i n g s s ä t t, s o m u n d e r l å n g a år e n k o m i n p l a n t a t s g e n o m d e n d r e s s y r, v i kalla u p p - f o s t r a n, g j o r t s i g så k o n s t a n t a i v å r hjerna s o m t a g g a r n a p å c y l i n d e r n i en s p e l d o s a.
H u r d e t än v e f v a s o c h v e f v a s, b l i r d e t all- t i d s a m m a m e l o d i, h u r falsk d e n än m å vara.
D e t k a n n u e n g å n g f ö r alla ej hjelpas.
Men det är den växande generationen, s o m o c k s å i detta afseende skall föra verl- den framåt, d e hjernor, h v i l k a ännu u t v e c k - las, h v i l k a h a f v a r u m för n y a i d é e r.
Det är p å d e r a s vilja o c h f ö r m å g a j a g t r o r.
M a n h a r h ö r t s ä g a s, att q v i n n a n s k u l l e förlora en hel m ä n g d g o d a o c h vackra e g e n - skaper — ödmjukhet, blygsamhet, qvinlig v ä r d i g h e t, h u s l i g h e t o.
— o m h o n d e l - t o g e i det politiska lifvet.
Jag tror det ej, m e n j a g m e d g e r, att j a g d e r o m ej h a r n å g o n erfarenhet.
A t t deltagande i det k o m m u n a l a l i f v e t ej h a r ett s å d a n t i n f l y - tande, v e t j a g d e r e m o t m e d visshet.
Hos o s s i F i n l a n d är d e t n ä m l i g e n l a g, att q v i n - n o r n a ej b l o t t få d e l t a g a i d e t k a n s k e n å g o t m e r p o e t i s k a o c h q v i n l i g a v ä r f v e t att v ä l j a p r e s t e r till f ö r s a m l i n g e n, utan ä f v e n i d e t f ö r v i s s t h e l t p r o s a i s k a b e s t y r e t att v ä l j a borgmästare och rådmän.
I d e s s a s val h a f v a q v i n n o r, b l a n d a n n a t ur m i n n ä r m a s t e b e k a n t s k a p s k r e t s, i åratal d e l t a g i t, u t a n att j a g k u n n a t s p å r a n å g o n försämring af d e r a s y t t r e eller i n r e m e n n i s k a.