Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förvandlar man nu det uppgifna beloppet blandsäd och hafre lill råg, för att något upphjelpa förhållandet emellan detta sädesslag och kornet, med den låga beräkningen att It tunna blandsäd och att 2 tunnor bafre svara emot 1 tunna råg, så uppkommer derigenom ett qvantum råg af 13,324,]; tunnor, elier tillsammans med förutnämnde 15,864 tunnor, 29,188] tunnor råg.
Antager man vidare, att 4 tunnor potatis lemna föda motsvarande 1 tunna säd, hälften råg och hälften korn, efter hvilken beräkning den i tabellen upptagne potalisafkastningen, 13,294 tunnor, motsvarar 3,423] tunnor säd, och fördelar dessa på sädesslagen råg och korn, sä erhåller man ändock tillsammans icke, med ledning af tabeiiuppgifterne, högre spanneniålsproduktion i råg och korn, än 30,900] tunnor af det förra och 107,969] tunnor af det sednare sädesslaget och således, såsom resultatet under goda år, 93,699] tunnor råg samt 16,531] tunnor korn mindre än det belopp, sorn under medelmåttiga år ansetts behöflig! till fyllande af Länets innevånares sädesbehof.
Det resultat, sorn tabellen upptager, grundar sig på de af kronofogdarne insända sammandrag af ifrån länsmännen infordrade uppgifter.
Att dessa, i fråga om utsäde, afkastning och kreaturs antal, mäste stödjas på gissningar, säger sig sjelft; ty om 20 äfven nämnde tjenslemäns af trägna göromål upptagna tid skulle medgifva eflerfrågningar hos hvarje jordbrukare inom distriktet, skulle sanna resuilatév ändok icke erhållas, enär, utom det att man i allmänhet icke är böjd att göra officiel reda för sin ekonomiska ställning, den tro är hos allmogen rotfästad, att en af kronans embetsman anställd undersökning i dylikt hänseende ej kan afse annat ändamål än ökad beskattning.
Betänker man detta föi hållande och tillika det faktum, som jag vid uppgiften angående folknummern haft
Nåden anföra , eller att antalet deraf, enligt mantalslängderne jemförde med presterskapets uppgifter till tabellverket, varierar icke mindre än omkring 4 procent, ehuru begge dessa officiella handlingar, om nödig noggrannhet ägde rum, både borde och kunde göras sammanstämmande, sä må man ej undra, om en tabell, så tillkommen sorn den ifrågavarande, mäst uti ofvannämnde hänseenden vara otillförlitlig, — en egenskap, sorn väl i mer eller mindre mån tillhör statistiska tabeller i allmänhet, oaktadt man i sednare tider, åtminstone att döma af den myckenhet som infordras, synes påräkna att dera!' erhålla trovärdiga resultater, Egenteliga missväxter, i delta ords vanliga betydelse, äro här mera sällsynta, utan äro resullaterne under de såkallade svaga åren, då spännemål behof ver köpas från andra orter, vanligen följder af nattfroster.
En enda sådan är tillräcklig all omintetgöra jordbrukarens skönaste förhoppningar.
Början af Augusti månad är den lid, som man i delta afseende mest fruktar, och erfarenheten har till och med utmärkt vissa nätter olika inom olilia trakter af Länet, såsom de fruktansvärdaste.
Genomgår den växande grödan denna skärseld, tror man sig vanligen försäkrad om ett gynnsamt resultat.
Man anser väl, med rätta, närbelägenheten till åkrarne af stillastående vatten, såsom kärr och myror, samt af tätare skogar öka faran för frostens åverkan, äfvensom att den minskas genom grannskapet af större va lindvåg; men svårt förklarliga undantag från dessa theorier lära ej sällan inträffa.
Såsom allmän regel gäller dock, att socknarne efter hafskuslen och i de större ådalarue mera sällan och lindrigare hemsökas, än fjällsocknarne „ och endast undantagsvis drabbar skadan allmännare.
Jag har förgäfves efterfrågat anteckningar under en längre följd af är, rörande förhållandet härut innan, men munteiiga berättelser sammanstämma deruti, alt, under en tidrymd af omkring 25 år före 1812, ett för hela Rikets jordbruk olyckligt är, ingen allmännare frostskada hemsökt Länet: att sådant åter i mer eiler mindre mån varit förhållandet åren 181(5, 21 1820, 1821, 1826 och 1828: att år 1831 skörden allmänt varit ringa till qvantiteten, fastän af god qvalitet: att, under de påföljande åren till och med 1839, säden i mer eller mindre mån, särdeles 1834 och 1837, partielt blifvit af frost skadad.
1840 var ett försvarligt sädesår och de 3 sista åren hafva, såsom ofvan är nämndt, lemnat utmärkt ymniga grödor.
Ått under den goda dagen bereda sig att möta den onda, är en klokhetsregel, som, då den icke alltid kan iakttagas i den enskildes hushållning, har deslomera anspråk på uppmärksamhet af de myndigheter, hvilkas åliggande det är att söka åstadkomma hjelp vid inträffande allmännare nöd.
1 denna syftning hafva inom
Länet besparingsanslalter af 2:ne slag uppstått.
Vid ett år 1757 hållet Landsting med deputerade från socknarne i Länet, beslöts först, alt ett sockenmagazin skulle inom hvarje socken inrättas, men dels efteriefdes denna öfverenskommelse icke öfverallt, dels upphörde inrättningen småningom inom flera socknar, der den kommit till ständ, så att endast få socknar dermed voro försedde, då Eders Kongl. Maj:t, såsom vilkor för ett efter 1816 års misslyckade skörd meddeladt understöd af Statsmedel, stadgade, att sockenmagaziner skulle inom Länet allmänt inrättas, oell ett reglemente, bestämmande sättet för deras tillkomst och vilkoren för deras förvaltning, blef af Eders Kongl. Maj:t fastställdt den 22 September 1819.
Verkställigheten lärer dock hafva mött åtskilliga svårigheter, särdeles inom vissa socknar, och hade den påföljd att Eders Kongl. Maj:t, på grund af Dess Befall ningshafvandes tillstyrkande, genom Nådigt bref af den 7 Maj 1831, medgaf undantag från den allmänna föreskriften om sockenmagaziner, samt tillät inrättande af så kallade Sparlärar efter det Nådiga Reglemente, som under samma dag utfärdades.
Sålunda finnas för närvarande besparingsanstalter af förra slaget i 21 socknar, med en behållning vid 1842 års slut af 3,798 tunnor 16 kappar spannemål, hufvudsakligast korn, och i penningar 3,526 R:dr 6 sk. 10 rst.
Banko, samt sparl ärar i 28 socknar, innehållande vid nämnde tid, enligt Socken-Direktionernes uppgifter, 6,189 tunnor 21 kappar spannemål, deraf öfver |:delar korn.
Jag säger med flit: enligt Direktionernes uppgifter; ty, ehuruväl dessa aflemnas på fullt god tro, har jag dock mera än ett skäl att betvifla, det hela den uppgifna qvantiteten skall finnas till i verkligheten, om en generalinventeriug af sparlårarne verkställdes — eller rättare — vore verkställbar.
Man behöfver dessutom blott litet skärskåda sjelfva ideen för in - !22 rättningen, för alt filina eli dylikt förhållande sannolikt.
Efter Reglementet skulle nemligen ett visst qvantum säd, i mån af hemmanets storlek, alsättas och inläggas uti en för ändamålet i jordägarens hemvist inrättad och med läs försedd lår, hvartill nyckeln bör förvaras i sacrislian och endast derifrån utlemnas då säden hellöf ver omskyfflas, eller, när den hunnit den ålder att den icke mera är tjenlig till frösäd, ombytas.
För den förmögnare hemmansägaren, som vanligen alltid ställer så till, att han har nödigt utsäde aftaget, och, då någon gång ett års skörd blifvit helt och hållet till andra behof använd, icke saknar utvägar att emot betalning eller till iåns erhålla det utsäde han hellöfver, mäste en inläggning eller, såsom det heter efter ortens talesätt, inslåning i sparlåren förekomma ändamålslös och derjemte möjligen medförande förlust, då han, i anseende till nyckelns förvarande vid kyrkan, icke kan lemna siiden den ständiga tillsyn, som erfordras för att hindra dess förskämning.
Den mindre bemedlade åter, hvilken är utsatt för samma äfventyr, hvad sädens nödiga vårdande angår, vill icke gerna erkänna någon skillnad i dispositions-rätten öfver de i hans spannemålsbod befintlige iårar, i hvilka han har sin säd förvarad, och anser sig derföre, efter hvad erfarenheten ofta visat, icke handla orätt, om han, då säden i de tillgänglige lårarne frampå vintern eller våren tager slut, bereder sig tillfälle att använda af den jemväl egna säden i hista låren till brödföda.
Af dessa förhållanden, grundade på den felaktiga ideen i sjelfva inrättningen, härleder sig, såsom en naturlig följd, öfverseende hos de ordningsmän, som böra vaka öfver reglementets efterlefnad, och afvikelscr lörefinnas derföre inom socknar, der presterskapet använder ali nit och omsorg för deras förekommande.
I sockenmagazinel åter upphör säden, sedan hemmanstributen en gång blifvit dit inlemnad, att utgöra den enskildes egendom.
Tillhörande kommunen gemensamt, blifver den ock föremål för en förvaltning, som är i tillfälle lemna den ingalunda problematiska sädestillgången sådan tillsyn att förskämning undvikes, och genom utlåning emot ränta åt delägarne håde omsättes och ökas grundfonden, hvaraf, då den uppnått sitt bestämda maximum, öfverskottet, då det icke in natura öfverlemnas till fattigvårdsstyrelsen, försäljes och sålunda bereder ett kapital i penningar, hvilket åter i sin ordning förräntas till erhållandet al' bidrag tili utgifterne för fattigvården.
Det anmärkes väl, att då de vanliga låntagarne i magazinet utgöras af de mindre bemedlade och att då räntan beräknas till 4 kappar 23 på tunnan utlåningen innefattar ett oskäligt ockrande, hvars ändamål vore att från de förmögnare i kommunen hvälfva en del af fattigvårdens tunga på de mindre väl lottade; men vill man blott betänka, att, då en hem-: mansägare saknar utsäde och måste anskaffa det från annat håll, det är godt för honom att veta hvarifrån i grannskapet han kan erhålla sitt behof, och att sädesprisen om våren nästan alltid öfverstiga höstprisen efter skörden med mera än 12,' procent, hvilket motsvarar nyssnämnde ränta eller skillnaden emellan hvad som in natura lånas och det som in natura betalas, oberäknad! de af kontanta priset oberoende uppoffringar, han måste göra föi' att få spannemåien på kredit, så bör man lätt finna, att anmärkningen icke förtjenar särdeles afseende.
För min del har jag derföre ansett fördelarne af magazins-inrätlningen vara lika gifna, som oiägenhelerne af sparlårarne såsom besparingsanstalt, och söker derföre inom de socknar, der desse sednare finnas, bereda öfvertygelse om magazinsinrättningens företräden, hvilket ock redan inom några socknar föranledt till beslut om ändring, ehuruväl i nuvarande lyckliga tidpunkt, då de fleste enskildes spannemålshodar äro rikligt försedde, det faller sig svårt nog förmå allmogen inse beli of vet af allmänna besparingsanstaiter.
Då emellertid dessa besparingsanstaiter kunna sägas uteslutande vara egnade för alt afhjelpa befarad brist på utsäde — ett ändamål som dessutom icke vinnes, då flere svaga skördar inträffa efter hvarannan, och den säd, som erhålles och skall användas till fyllande af det om våren tömda förrådet, icke är till utsäde tjenlig —- måste, efter inträffade frostår, den säd, som fattas i det för uppehälle erforderliga qvantum, på annat sätt anskaffas.
Anses differensen vara betydligare, så, ehuruväl egentlig nöd endast kan sägas hemsöka den fattigare klassen, såsom saknande penningar eller kredit att förskaffa sig deras behof af den för alla dyrköpta spanneniålen, bör dock ett sådant förhållande icke utan skäl rubriceras som en allmännare landsolycka, och Läns-Styrelsen har derföre vanligen ansett sig pligtig, att hos Eders Kongl.
Maj:t begära understöd af allmänna medel till behofvets afhjelpande, — en begäran som ock alltid, i mån af befintlige tillgångar, villfarits.
Då till den af mig förrättade undersökning om anledningarne lill och beloppet af den i härvarande Landt-Ränteri yppade balanee, äfven hört utredning rörande de af Eders Kongl. Maj:t från och med år 1832 till un - 24 derstöd efter svaga skördar inom Länet beviljade samt tid efter annan bitkomna Statsmedel, och jag derigenom kommit i tillfälle all taga en närmare kännedom om förhållandet med dessa nnderstödsmedel, äfven i afseende å så väl behofvet deraf, sorn sättet för deras användande, anser jag mig böra i underdånighet bär intaga en framställning i detta ämne, jemväl innefattande tiden för sednast afgifne femårs-berättelse, då i densamma derom ej något förekommer.
En fullständig och riktig kännedom i denna, så för det allmänna som för detta Län, vigliga fråga torde icke böra saknas i en berättelse, ernad att bereda Eders Kongl.
Majit den kunskap om Länet och dess innevånares ståndpunkt i sedligt och industriell hänseende, sorn måste tagas till ledning vid bedömandet af hvad som i ett eller annat afseende må böra lill
Länets bästa och förkofran tiligöras; och det torde således i Nåder tillgifvas mig, derest jag skulle anses härigenom hafva öfverskrida den gräns, som formuläret för Landshöfdingarnes femårsberäHeiser anvisar.
Efter 1831 års svaga skörd, lemnades det första af de allmänna understöd, om förhållandet hvarmed jag ägt tillfälle taga kännedom.
Enligt Eders Kongl. Majlis
Nådiga bref den 5:te November 1831, beviljades B:co R:dr 15,000 att fördelas emellan Länets behöfvande socknar, emot församlingarnes hvar för sig gemensamma ansvarighet, med rättighet att efter egen ompröfning använda beloppet till de mest behöfvandes understöd, samt återbetahnngsskyldighet inom 2:ne år, hälften hvartdera året.
Brefvet den 25 Febr. 1832 beviljades ytterligare 15,000 under enahanda vilkor, deri dock, på grund af underdånig hemställan, den ändring, genom Kongl.
Således tillsammans efter 1831 års svaga skörd 40,000 Till 25 Till inköp af sädeskorn efter 1833 års mindre goda skörd, beviljades genom Kongl. Brefvet den 12 April 1834 4,000 ali åt deni af Länets innevånare, som bevisligen saknade tillgång till sådan spannemål, utdelas såsom lån till hälften emot antaglig borgen och till hälften emot endast personlig återbelainingsskylJighet, sorn för alla borde vara fullgjord inom 1835 års slut.
Eller i underdånighet gjord anmälan om inträffade frostskador å 183(5 års gröda, beviljades genom Kongl. Brefvet den 18 Octo ber 1836' 15,000 att såsom ränlelritt lån till 1837 års slut, emot godkänd säkerhet, lemnäs åt någon person, som emot den betalning i penningar eller varor, som Eders Kongl. Majrts
Befallningshafvande ägde bestämma, åtoge sig tillhandahålla allmogen inom de delar af Länet, som mest lidit af frost, 500 tunnor till utsäde tjenligt korn af ortens säd samt (500 tunnor råg och 1000 tunnor korn till brödföda.
Till afhjelpande af nöden inom Sollefteå, Ramsele, Resele och Junsele pastorater, som lidit af frostskada å 1837 års skörd, beviljades genom Kongl. Brefvet den 18 October 1837, till anskaffande af 500 tunnor spannemål för nämnde Socknars behof, på e nahanda sätt, sorn nyss är nämndt 4,000 alt återbetalas vid 1839 års slut.
Sedermera beviljades till understöd inom hela Länet, enligt Kongl. Brefvet den 11 Maj 1838 ytterligare • . . . . 4,000 att efter Eders Kongl. Majlis Befallningshafvandes bepröfvande fördelas emellan Socknarne samt genom fattigvårdsstyrelserne och emot deras ansvarighet användas såsom räntefria förskott till anskaffande af spannemål att till de mest behöfvande i mindre partier utdelas.
Således tillsammans efter 1837 års svaga skörd 8,000 Den 15 Januari 1839 anmälte väl Eders Kongl. Maj:ls Befallningshafvande resultatet af 1838 års skörd hafva visat sig sådan, att anledning vöre till den hemställan att de 19,000 R:dr, soia tili understöd efter 1836 års missväxt blifvit beviljade (räl - Femdrs-berättelse fr. fVest er Norrlands Län. 4 26 tel/igen blott 15,000 R:dr efter 1836 års oell de öfrige efter 1837 års missväxter) finge ytterligare under ett års tid, eller till 1840 års slut, på förut stadgade vilkor bibehållas, till anskaffande af spannernål, för att tillhandahållas de mest behöfvande af allmogen, antingen emot kontant betalning' eller emot godkänd borgen.
Detta bifölls ock, emot vilkor af 5 procents ränta från 1839 års slut; men, så vidt jag kunnat erfara, föranledde detta icke till några förnyade kontrakter med de personer, som först fått såsom lån emottaga medlen, med undantag endast af hvad angår en af kontrahenterne, sorn i skrifvelse den 30 September 1839 anmälte, att af 200 tunnor korn, som han, under fållande pris, hållit allmogen i Medelpad tillhanda, allenast 50 å 60 tunnor åtgått; och då jag härtill lägger, alt en i Norra Ångermanland boende person, som i anledning af till honom gjord framställning om spannemåls tillhandahållande emot undfående lån af Statsmedel, i skrifvelse den 7 Augusti 1839 afsäger sig anbudet, under anmälan, att tillgång på spannernål inom orten ingalunda saknades, anser jag mig af dessa sammanlagda förhållanden kunna sluta att något behof af allmänt understöd efter 1838 års slut icke förefunnits, utan att den gjorda hemställan, äfvensom en den 30 påföljde April gjord underdånig hemställan om upphäfvande af vilkoret angående räntas erläggande från 1839 års slut, hvilket dock icke af Eders Kongl. Majit i Nåder bifölls, härrört af andra orsaker, hvilkas utredande icke tillhör ändamålet med denna framställning.
I anledning af Eders Kongl.
Majits Befallningshafvandes i skrifvelse den 14 April 1840 gjorde underdåniga anmälan om behof af understöd efter flera års misslyckade skördar, biföll Eders Kongl. Majit i Nådigt Bref den 16 i samma månad ett räntefrilt förskott af 4,000. alt utlemnas antingen emot Socknarnes gemensamma ansvarighet, eller emot godkänd borgen, och på 3:ne år återbetalas.
Af dessa 4000 Ridr blefvo, uppå underdåniga hemställningar, genom Eders Kongl. Majlis särskilda Nådiga Bref den 20 Juli 1840 och den 27 April 1841, 600 Ridr särskildt anslagne alt användas till understöd åt K rono-Nybyggare och befordrande af tjärubränning oell pottaske-lillverkning.
Ifrån år 1831 till och med år 1839 har alltså, såsom missväxt-understöd, inom eletta Län blifvit af Eders Kongl. Majit i Nåder anslaget ett belopp af 27 tillsammans 71,000 R:tlr Banko.
Denna summa är visserligen högst betydlig; men da, livad angar de genom Kongl. Brefvet den 18 October 1836 beviljade 15,000 Kalr Banko, jag af den brefvexling, sorn forts med låntagarne, inhämtat, alt spannemålen påföljande vår inom orten sälls, råg till 13t R:dr och Korn till 11 R:dr Rgds, hvilka priser, alldeles lika med de fcir år 1836 satta markegångspriser, hvad råg angar understiga, och hvad korn beträffar endast obetydligt öfverstiga de nu efter 3:ne rika skördar gångbara sädesprisen, och då vidare de pä understöd för hela Länet beräknade anslag, sorn åren 1835, 1838 och 1840 begärdes, endast uppgått till 4000 R:dr Banko för Jiva lidera året, och af en jemförelse emellan detta belopp oell Länets folkmängd af närmare 90,000 individer ådagalägges, alt beliofvet af understöd icke måtte hafva varit af allmännare beskaffenhet, hvilket dessutom ådagalägges deraf, att sedan anslaget 1838 blifvit af Eders Kongl. Maj:ls Befallningshafvande sålunda fördeladt, att 5 Socknar erhållit hvardera 133 R:dr 16 sk.
Banko samt de öfriga olika belopp ifrån 100 R:dr ända ned tili 33 R:dr 16 sk.
Banko, eiler så ringa, att en kommun i sistnämnde kategori dermed icke kunnat åstadkomma hvad sorn erfordrats för en enda fattig familjs underhållande i I års lid; att åtskilliga Socknar afsagt sig rättigheten att af det erbjudna understödet komma i åtnjutande, andra åter icke; fått detsamma sig tiiisändt, och att, utaf de år 1840 anslagne 4000 R:dr, allenast 3035 R:dr 26 sk. 9 runst., indus!ve den för Nybyggare särskildt bestämde del af anslaget, blifvit utlånade; så torde det kunna antagas, att endast de åren 1832 för hela Länet och 1838 för 4 Pastorater iemnade understöd, tillsammans 44,000 R:dr Banko, varit föranledde af ett existerande behof af den beskaffenhet, att det efter min åsigt bordt föranleda anlitande af Statens mellankomst.
Af bela det förstnämnda beloppet 71,000 Rrdr Banko hafva vid den undersökning sorn hållits till följd af sednaste Riksdagsbeslutet till utredande, huruvida hos allmogen då ännu utestående fordringar för missväxt-understöd borde alskrifvas eller uttagas, 11,833 R:dr 33 sk. 2 rst. blifvit anmälde lill afkortning, och 818 Rnlr 19 sk. 9 rst. uteslå ännu hos sådane gäldenärer, som ansetts ega förmåga att betala, och komma alltså att i före» skrifven ordning liqvideras.
Banko, deraf allmogen sjelfmant återbetalt största delen, af de låneunderstöd, den erhållit inom derföre bestämde tider, har dock till hela beloppet icke kommit Statsverket till godo, utan hafva omkring 12,000 Rrdr Banko blifvit 28 förskingrade, dels af förre Lands-Karaereraren och förre Landt-Räntmästaren, dels af numera aflidne Länsmän, som fått med uppbörden af desse medel taga befattning.
Vid jemförelsen emellan det belopp, som blifvit utskrifvet och hvad som vid ofvannämnde undersökning pröfvats böra betalas, bar väldet förra en betydlig öfvervigt, men att alla de, som fått sina skulder afskrifne, saknat förmåga att dem betala, torde man dock ej böra antaga, utan härleda deras befrielse, dels från en naturlig välvilja bos en församlings innevånare, då fråga väckts om eli vitsord, hvarigenom dess i mindre goda omständigheter varande medlemmar kunnat befrias från betalande af en tili Staten åsamkad skuld, dels frun den liberalitet, som blifvit uttryckt vid bestämmande af sättet för desse skulders executiva indrifvande, derigenom så många undantag gjorts i afseende på egendom som ej finge utmätas, att, derest en gäldenär vilie undandraga sig betalningsskyldigheten, han väl sällan och endast i högst få fall kunnat dertill tvingas.
Men om äfven dylika afskrifningar kunna anses billiga ur den synpunkt, att den lindring, som kommer en mindre del af samhällets mindre väl lottade medlemmar lill godo, i högst ringa mån inverkar på det hela, hvars tillskott till Statskassan naturligtvis måste ökas i samma förhållande, som dess ägande påräknade tillgångar minskas eller försvinna, torde de dock, om enahanda påföljd för underlåten betalning af en skuld till Stats-Verket oftare inträffar, i så måtto medföra ett menligt inflytande, att den enskilde småningom lär sig anse Statens mellankomst vid hans oftast i följd af dålig eller obetänksam hushållning orsakade bekymmer lika gifven som dess öfverseende i fråga om sältet för åtagne förbindelsers fullgörande, — en öfvertygelse, lika skadlig i ckonomiskt som moraliskt hänseende.
De år 1838 till Sollefteå, Ramsele, Resele och Junsele Pastoratsboers understödjande anslagne 4000 R:dr 13:ko disponerades enligt Nådig föreskrift, eller sålunda, att en inom Sollefteå Pastorat boende person, emot medlens erhållande såsom väntefritt lån, åtog sig hålla ali mogen inom de 4 Pastora terne spannemål tillhanda.
Då likväl något stadgande angående priset, som skulle af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande bestämmas, icke i kontraktet influtit annorlunda, än att föreskrift derom skulle efter sig företeende omständigheter meddelas, och upplysning af här befintliga handlingar ej kunnat erhållas hvarken i nämnda hänseende, eller huruledes korlralienten emot allmogen fullgjort sina åtagne förbindelser, kan något på facta grundadt omdöme ej stadgas om nämnde anslags ändamålsenlighet och verkningar. 29 Hvad åter angår det år 1832 beviljade betydligare anslag af tillsammans 40,000 R:dr Banko, lemna tillgängliga handlingar full upplysning i nämnde afseende.
Af de 2000 R:dr, som af dessa medel skulle få till de fattige och behöfvande ulan borgen eller annan säkerhet utlånas, utdeltes på sådant sätt 1,928 R:dr 40 sk. 4 rst., hvaraf omkring i sedan blifvit återbetald och omkring | afskrifvits enligt derföre stadgade grunder.
Då de personer, som af denna utdelning kommit i åtnjutande, saknat både penningar att köpa och kredit att borga behöflig spannemål, har utdelningen, sorn för de flesta varit alt betrakta såsom en allmosa, icke förfelat den verkan sådane gåfvor vanligen medföra, och kan alltså, på detta sätt betraktad, anses hafva varit ändamålsenlig.
Anses del åter, att staten hvarken bör såsom sådan åtaga sig fattigförsörjningen inom de serskilde kommunerne, eller utöfva något detaljförmynderskap i afseende å den enskildes hushållning, ilian, då sådan nöd inom någon ort inträffar, att dervarande vanliga fattigförsörjningsanstaller icke förmå fullgöra sina åligganden, böra inskränka sin hjelp lill det ytterst nödvändiga, så torde en så beskaffad hjelp icke böra lemnäs 1111 ifrågavarande klass af ortens innebyggare såsom lån, hvars återbetalning vanligen hvarken af Slaten eller den enskilde låntagaren påräknas, utan heldre i födoämnen utdelas såsom vedergällning för arbete, äfven 0111 delta, i följd af årstid eller annan orsak, blefve i det närmaste inproduktifl.