Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Frun våndades i tysthet, men flickan var snäll och pålitlig.
Hon skulle väl så små- ningom bli inlärd, och, som sagdt, det var allt skäl att med det snaraste vänja man- nen af med det lukulliska lefnadssätt och det utelif, som hos honom hotade att öfver- gå till en mycket sorglig vana.
Lilla frun väntade ett mycket godt resultat af sin » uppfostringsmetod ».
Hon väntade tåligt litet och outtröttligt, väntade på förbättrings- symptomen vecka efter vecka, månad efter månad.
Med förtviflan tyckte hon sig se, huru mannen med allt raskare fart började glida utför det sluttande planet, och på den skjutsen hvarken kunde eller ville hon vara med.
Hennes lott var så- ledes att, utan att kunna förhindra det, tyst åskåda hans resa utför.
Lifvet tedde sig dystert för fru Ella, och så gick hon, som sagdt, på kafferep.
Rätt många fruar voro samlade där, och man talade om » mat ».
Mat, som hvar och en af dessa fruar » afskyddes!
Lifvet hade sannerligen större kraf på en människa, än att man skulle låta sig neddragas af så- dane materiela hänsyn.
O, detta var allt så sant och så präktigt yttradt!
Orden brände och lyste som med eldskrift i fru Elias sinne.
Just detta, att man hade högre mål att sträfva till än att » konkur- rera med kockar och kokerskor », » att man förnedrade sig genom att göra magen till den Moloch, åt hvilken man offrade alla stora verkliga intressen i lifvet, då man nöjde sig med att som mannens hushåller- ska gå upp i idel mattankar ».
Damerna blefvo allt mer och mer upphetsade.
De öfverröstade hvarandra.
En ny gäst anmäldes, en fru af medel- ålder, hvilket man såg af hennes ståtliga och vördiga yttre mer än af de nästan ungdomligt friska anletsdragen.
Hon satte sig genast in i samtalet, vän eller bekant som hon var med de flesta i sällskapet.
» Nej, vet ni hvad, » sade hon, » ni äro på farliga afvägar.
Högre m å l!
Jo jag tackar j a g!
Ett högre mål än att vinna eller behålla sin man, son eller vän åt hem, barn och samhälle kan man väl ej gärna tänka sig.
Prosaiskt!
Simpel upp- fattning?
Ah, jag vet inte det!
Om jag ser och vet, att min man är svag för god, väl lagad mat — det äro alla män för öfrigt — hvarför skulle jag inte då med alla mig till buds stående medel söka att förskaffa honom sådan.
Ä r icke detta, för att ta tillfället i akt och vitsa litet, ett i dubbel bemärkelse godt » mål » att lefva för?
Ser ni, innan mannen gifter sig, under den ljufva förälskelsetiden styres han af den lilla bevin- gade gud Amor.
Med piltens bindel för ögonen tycker han,, att vidbränd ölost är nektar och stufvadt hvad som helst am- brosia.
Men sedan en man kommit öfver smekmånaden och slagit sig till ro i sitt eget hem, tappar Amor af någon outgrund- lig anledning vingarne.
I bästa fall kvar- dröjer han inom hemmet som en liten ving- lös god genius.
Det kan också hända, att om han kvarstannar, så förvandlas han till en liten den allra värsta sortens köksgris 1 Men jag kan berätta, att af lille köksgrisen kan åter uppstå en god hemmets genius, om hustrun bara är klok och inte skyr något medel för att nå det målet.
Min mor sade, när jag gifte m i g: » G e akt på din mans favoriträtter, gif honom dem på lämpliga mellantider, försök att » komponera » något i matväg, egendomligt för ditt bord. » Jag lydde rådet, forskade i gamla kokboks- luntor, tog reda på recept till såser och in- läggningar, hittade t. ex. bland annat på ett alldeles egendomligt sätt att lägga in surstek.
Min man kan icke få sådan sur- stek annat än hemma hos sig, inte heller sådan, som han säger, aromatisk sill - - det tror han så säkert!
Jag har mitt eget sätt att tillreda hans morgonbiffar med kapris och lustiga pikanta saker.
Jag lär inte ut det!
Ingenstädes, vare sig i ett annat hem eller på en restaurant, skall man kunna öfverlista mig!
Och alltid får han lefva i okunnighet, om hvad som vankas till mid- dagen.
Det kan kända att han får bruna bönor, skinka och hafversoppa.
Men det kan också hända, att han får färsk kaviar på smörgåsbordet och andra utsökta små finesser, som han ej väntat sig.
Dyrt, sägen I?
Riktigt g o d vara är dryg.
Man kan få prima vara af kött, fågel, ja, delikatesser för hvad en enda måltid på en restaurant kostar.
Hvad som nog i längden ställer sig något dyrt, är att jämt ha prydligt och rent duk- tyg.
Servis och silf ver däremot är det lätt att bibehålla blankt, om man t. ex. en gång i veckan ger det en särskild upputsning.
En vacker prydnadsväxt eller en blomma på bordet sprider trefnad och verkar fest- stämning.
Matos och dålig, kvaf luft i ett matrum äro nu en styggelse för hvar och en.
Efter maten en eldbrasa i mannens rum eller i salongen, om man har en sådan; en god kopp kaffe till den cigarr, han en gång för alla har svårt att undvara!
Ja, ser ni, allt sådant gör underverk, och stundom kan man tro, att den där lilla, sina vingar beröfvade geniusen återfått dessa vin- gar; att lille gud Amor åter gjort sitt inträ- de i ett hem, där han enligt traditionen ej skulle finnas.
Den lille vingade guden för andra flyktiga, lätt försvunna och lätt för- drifna genier med sig, musikens, konstens genier!
Själen sitter enligt min tro icke i magen.
Men nervknippen, som beröra huf- vud och hjärta, hämta därifrån kraft och spänstighet.
En älskande, omtänksam hus- moder blir lika lätt i sin mans ögon om- gifven af den skära gloria, hon ägde för honom under flicktiden.
Hennes tal, hen- nes sång, musik och andra intressen blifva honom ej likgiltiga.
Ja, han inbillar sig snart nog, att hans hustru är honom oum- bärlig.
Han är — kungen, ja det kan han ju gärna få vara!
Kungen i sin lilla, men för samhället så betydande stat, hemmet.
Och hon är statsministern, som har att genom oaflåtligt nit och omtanke kvarhålla sig på sin viktiga post, som så många vilja be- röfva henne.
Guldkrogar, varietéer, restau- ranter, farliga medtäfiare att bekämpa, och, tro mig, öfver dem segrar man icke med förebråelser och föreställningar.
Icke ge- nast!
Icke förrän man lagt en god grund med rama prosan. » Ja, så hade hon talat, den glada, vän- liga damen, som sist infunnit sig i säll- skapet.
Fru Ella öfvertänkte hennes ord, när hon nu i rask fart anträdde vägen till hemmet.
Inkommen, möttes hon af en vidrig lukt af bränd stek.
Den tunga, kväljande röken svepte in öfver matsalen, där middagsbor- det stod dukadt med den i hopläggningen illa medfarna duken.
Hon uppfattade i en blick det dunkla bordsilfret, den slarfvigt ordnade brödkorgen.
» O, min älskade gubbe, strängt upptagen af sitt arbete som han är hela förmidda- gen, nog behöfver han ha det trefligt, när
han kommer till sitt hem, » sade hon helt högt för sig själf.
» Jag börjar ändtligen förstå min uppgift!
Om den är prosaisk, så hvad mer!
Nej poesi är det att vårda hemmets genius, så att » amorsvin- garne » växa ut på den.
Om jag själf skulle åtaga mig köket?
Nej I Min upp- fostran är så försummad därvidlag.
Det blef ve bara pannkaka!
Jag lofvar, att nog skola mina döttrar, om jag får några, lära sig att sköta ett hushåll.
Nu tar jag till- baka gamla Lina.
Här skall bli stil på mat och måltider. » Hon öppnade fönstret och vädrade i rum- met, lade på ny duk.
En liten elegant dvärgpalm tronade på bordet, där nyborstadt silfver blänkte.
Eldbrasan belyste det hela.
Maten fick nu vara som den var i dag — sista gången den så vårdslösades.
Mannen kom in med trött, likgiltig hållning och ett illa doldt missnöje i blicken.
Oset af den brända steken var ej så lätt utmotadt.
Han lyste upp.
Var det af skenet utaf brasan, anblicken af det väl anordnade bordet, åsy- nen af hans lilla hustru, som så vänlig och älsklig kom emot honom med bön om till- gift för hvad som varit — och med goda allvarliga löften för framtiden.
Svårt att säga, men lycklig såg han ut, och lycklig och tacksam kände hon sig och ändå gällde det j u » bara prosa ».
Bäst belysande klädpenningfrågan anser jag vara, att hvar och en uppger sina enskilda in- komster och utgifter under t. ex. 10 år, och gör jag härmed början sedan jag förutskickat, att jag bor på landet nära större stad och i en, särdeles under sommaren, lifligt besökt trakt.
Af min man har jag 200 kr.
om året till toa- lettpenningar, men genom små inkomster af träd- gård och hönsgård stiger summan något olika för hvarje år, hvilket S3 nes af nedanstående: r 1886 Kläder 138 Diverse.
- 300 43g 1887 Kläder ... 2Ö5 Diverse 200 405 1888 Kläder 142 Diverse 66 208 1889 Kläder 178 Diverse 122 300 1890 Kläder 177 Diverse 133 310 1891 Kläder 15Ö Diverse 120 270 1892 Kläder 128 Diverse 121 249 1893 Kläder 221 Diverse 150 371 1894 Kläder 169 Diverse 262 431 1895 Kläder ~88 Diverse 201 289 I kläder äro naturligtvis inberäknade skodon, som i medeltal gå till 20 kr.
Bättre klädningar låter jag skicklig sömmer- ska i staden förfärdiga, för tarfligare har jag en syflicka i hemmet några dagar.
Bland diverse är upptaget omkring 35 kr.
år- ligen insatta i sparbank, 40 kr.
till resor, 12 kr.
till tidningsprenumerationer, ett par teater- och konsertbiljetter, postporto, presenter, julklap- par o. s. v. H — n.
På Iduns vänliga uppmaning att hvar i sin stad yttra sig i ofvanskrifna fråga, vågar jag be- gagna tillfället att frambära mina tankar.
Bli de till någon ledning, vore det mig kärt.
Bland sex syskon uppfostrades jag i ett ytterst ordentligt hem, där jag tidigt lärde, att hvar sak hade sin plats, det vill med andra ord säga: jag lärde mig ett utprägladt ordningssinne, som allt framgent följt och följer mig och hvarförutan jag icke .skulle kommit fram på lifvets bana med de få resurser, som stodo mig tillbuds.
En del år har jag visserligen mest vistats å landet, men jag gillar icke mängdens åsikt, det man där kläder sig billigare än i staden, enär man på landet får vara försedd med flere ytter- plagg i och för de längre färderna till vänner och bekanta och kläder dessutom fara illa i den ofta trånga vagnsplatsen.
Beträffande toaletterna på bjudningar eller mot- tagningar äro de på landsbygden fullt jämför- liga med dem i staden — åtminstone å en del orter och i de umgängeskretsar jag rört mig.
Likaledes kan jag icke inse — som en och an- nan vill påstå — det en ung flicka — om hon är ordentlig — behöfver bruka mera för sin toa- lett, än den äldre eller medelåldriga kvinnan, nej snarare motsatsen!
Den enkla klädning, kappa och hatt, som pryder en ung flicka, måste oftast ersättas af en mera dyrbar, för att göra samma effekt hos den mognare kvinnan.
Som ung flicka köpte jag mig en stufbit till klädning — hvitt med smal svart rand — kosta- de 6 kr.
Som tyget var knappt, räckte det icke till garnering eller dylikt, som på den tiden bru- kades; för att höja klädningen fick jag ett ljus- blått sidenskärp, hvita spetsar och blå band om hals och ärmar.
Fix och färdig, öfversteg kläd- ningen icke mycket 12 kr., då jag tillägger: den syddes hemma!
Iklädd nämnda klädning å en större middag, där ögat mötte idel siden spetsar och sammet — enär äldre voro det öfver vägande antalet gäster — gjorde jagickeutan en viss försagdhet öfver min anspråks- lösa toalett mitt inträde bland de församlade, men den utsökta artighet, som af den älskliga värdin- nan kom mig till del, bragte mig snart ur min förlägenhet, och trots min enkla klädning, hade jag förtjusande roligt.
För min del låter jag aldrig färga något plagg, vare sig klädning eller kappa, dels därför att jag alltid köper bästa tyg och sådant som håller färg, dels för att jag har den märkvärdiga turen att aldrig få fläckar å kläder — undantagandes för- klädena.
Nog låter jag vända en och annan klädning, som ser luggsliten ut, hvilket jag just i dagarne gjort med en som nu skall tjänstgöra för 7:de vintern och ser ut som ny igen.
När jag sålun- da begagnat mina kläder, tills jag nästan trött- nat på dem — utan att kunna nöta ut dem — bereder jag mig det nöjet att sända dem till den eller dem, som ha mindre än jag och kunna gö- ra sig nytta därmed.
Under mina husliga sysslor eller gröfre arbe- ten begagnar jag stora förkläden, som skydda hela klädningen, och dessa få då mottaga fläck- arne.
Att vid kaffe- eller frukostbordet visa mig i en gammal söndrig klädning kan icke falla mig in; då har jag morgonklädning och det blir icke alls dyrare, jag kan då — om jag så behagar — gå i den till kl. är 11; skulle något oväntadt besök under tiden komma, kan jag ogeneradt visa mig.
Min garderob är alltid i sådant skick, att jag när som helst kan packa in i och för en längre resa, likaledes kläda mig till en större bjudning.
Kängor och skor få stå 2 ä 3 mdr, så att de bli väl torra, innan de begagnas, hvarigenom de bli starkare än eljes är fallet.
Icke vill jag just påstå, att man för min skull behöfver lägga om gatstenarne, men nog företager jag mina prome- nader, om också icke hvar dag.
Band, handskar och öfriga småsaker läggas ef- ter begagnandet slätt och fint å sin plats; spetsar tvättas af mig själf och äro efter 10 års flitigt begagnande dock rätt vackra.
Stora hål känner jag icke till, de lagas som små.
Sy-, knapp- och hårnålar räcka i flere år sedan jag försett mig med ett bref af hvar sort.
Mina enklare hattar fiffar jag själf upp, och jag tror de äro rätt nätta.
Linne och allt öfrigt i klädväg låter jag där- emot sy, dels har jag ingen symaskin, dels ingen förmåga, och slutligen tillåter icke min verksam- het att offra tid därpå.
Sedan 6 år vistas jag åter i stad, deltager nå- gon gång i sällskapslifvet och följer med min tid både i toalett- och andra dagens frågor.
Ordning, sparsamhet och flit tror jag mig — utan skrj t — kunna säga höra till mina hufvud- dygder; dessutom har jag för princip att aldrig köpa på kredit.
Skulle jag för tillfället icke ha nog penningar, 7 väntar jag med det önskade och hjälper mig, tills kassan ökats, och det vore önskligt, att alla gjorde sammaledes.
I regel har mitt konto under årens lopp varie- rat mellan 175 och 200 kr.
För att nu någorlunda visa, huru dessa för- delats, följer här en tablå öfver de trenne sena- ste åren.
Toaletten, gåfvor, böcker och musikalier, post 79: 29 15: 00 11: 40 8: 50 sysaker och diverse, nöjen, läkare, bad och medic.
36: 72 12: 25 19: 50
Toaletten, gåfvor, böcker och musik, post 84: 73 33: 55 15: 15 7: 00 svsaker o. s. v., nöjen, bad, " 28: 38 7
Toaletten, gåfvor, 147: 52 22: 20 sysaker och div. nöjen 26: 02 3: 15 böcker, post, 19: 60 6: 50 bad 2: 65_
En af mina väninnor brukade ofta säga till mig: » Ja det går väl an för dig att klä ' dig fin, som bara behöfver gå till far att få pengar, du skulle, som jag, ha 125 att extravagera på, så finge du nog se hur det ginge. » Som jag aldrig bokfört mina utgifter, kunde jag ju inte svara henne, men beslöt att göra det för att se, hur det gick ihop, och resultatet följer här nedan.
Detta är nu visserligen blott till kläder, och det är ju en hel del annat som behöfs, men så brukar ju en flicka i familj (guvernant, hushålls- biträde eller barnsköterska) alltid få bra presen- ter dessutom, och mina presenter i klädväg stå också på kontot.
Men hvad ett fruntimmer be- höfver och i all synnerhet en med små inkom- ster är smak och praktisk färdighet, ty saknar man dessa egenskaper, så kan garderoben bli alt- för både dyr och otreflig.
Man bör kunna, hvil- ket jag ock kan, sy allt åt sig utom möjligen sina bästa klädningar och kappor, ty allt annat smått är lätt att sy, men skall man lämna bort det, så blir det en rätt dryg post.
Efter det nu är fråga om klädpengar, så ville jag så gärna bedja alla föräldrar, som hafva sina vuxna döttrar i hemmet, där de arbeta och hafva sitt intresse, att gifva dem, allt efter råd och lägenhet, en viss summa i månaden, som får an- vändas efter deras eget förstånd och godtfin- nande.
Det finnes ingenting mer nedtryckande än att, då man arbetar, hvar det nu vara må, icke erhålla det nödvändigaste, utan behöfva bedja jämt därom.
Den massa flickor, som jämt stå färdiga att taga de dåligt aflönade platser, som utbjudas, äro i de flesta fall från hem, som kunnat gifva dem ett mindre surt bröd än det som väntar dem på allfarvägen, om det icke hade varit detta: att få sin egen Kila kassa att för- valta, som lockat de unga ut.
Och hvem lider?
Jo, alla parter, ty borta är bra, men hemma är bäst.
Nog är det väl bra mycket trefligare i ett hem, där döttrarna hjälpa sin mor, än där legda händer måste anlitas i allt — — Nu börjar mitt snack att bli väl långrandigt, förmodar jag ni tycker, ärade beundrarinna af vår vän Idun, men så skall ni också veta att denna fråga har marterat mig ett hälft tjog år.
Hitintills har kärleken till hemmet segrat öfver kärleken till min egen.
börs, men hur länge det går, står skrifvet i stjärnorna.
Men om lyc- kan skulle stå mig bi, så att jag med tiden blir gift och jag får det nöjet att tigga af min herre och man, ja då blir det väl åter värre!
Men nu kanske jag får lof ta fram mina an- teckningar.
189S: Ett svart klädningstyg -- Foder m. m — — Sylön Ett klädningstyg af bomull Foder och dylikt Sylön — Tyg till en blus Foder m. m Moaré till underkjol Foder och band Flanell till lifstycke Foder och knappar Två par strumpor - - 18.
50 4.
80 —.
60 2.
Ett Ett Ett En En par handskar par skinnskor par smertingskor sommarhatt sommarkofta - - - 2.
15 ningar, vill jag lämna säkra uppgifter, hvad den allra enklaste går till: 7 meter tyg å 1.
50 utgör — 10 » domestik ä 25 Fjädrar och div. småsaker Sylön - - 10.
— 1896: En gummikappa En vinterkappa En vinterhatt _ Ett mörkt klädningstyg Poder och tillbehör Sylön Ett hvitt klädningstyg Foder m. m Sylön Två par handskar Bottning af skor Halfsulning ~ Ett par balskor Ett par galoscher En tout cas 30 aln lärft å 25 öre Flanell till en underkjol 13.
— „ 7.
50 10.
— - 3.
50 Summa kr.
— Nu mina rön Likt goda frön Jag strör på åkern ut, Och hoppas än.
Att någon vän Dem skörda må till slut.
Strix bubo.
En af hvitt tvättyg: 10 meter å 80 öre Foder 10 meter å 25 öre Fjädrar, småsaker och sylön 8.
50 förutom maten till sömmerskan.
Men märk väl, då måste den sys hemma, i motsatt fall blir det dyrare.
Billigare ylletyg finns nog att få, men då duger det ej att tvätta eller färga som M.
S. säger.
All heder åt dem, som vilja och kunna spara samt gifva råd, men då måste det finnas rim och reson däri.
Här är ju ej fråga om någon slags sport, där den ena söker hinna upp den andra i små utgifter, som ej äro verkliga, utan om personliga erfarenheter, hur man bäst och förståndigast kan använda sina klädpenningar.
Från det jag var 18 år, har jag måst anskaffa mina kläder själf.
Det är af en verkligt dyrköpt erfarenhet som jag yttrar mig i denna visst icke oviktiga fråga.
Ifrån att hafva haft ända till 700 kr.
att kläda mig på, har jag nu 200 kr.
: det är en stor skillnad, men det går utmärkt.
Hur jag under cirka 8 års tid användt dessa följer.
Ett år köper jag: Vinterkappa 40.
— Hattar — 15.
— Galoscher 3.
50 Kängor och skor 22.
— Handskar — 8.
— Snörlif 6.
— Paraply .... 9.
— En bättre, en enklare klädning 50.
— Underkjol — - 10.
- Så inte var det då för tidigt.
Nog för att fröken Thea kunde vänta litet, hon var j u bara 21 år, och låta kusinen Eva, som var hushållshjälp där, gå förut, eftersom hon redan var 35.
Men Holger F^rank gick ofta till postmästarns, och det mest de efter- middagar, då Thea var ledig, hon hade nämligen anställning på posten, så det syn- tes nog tydligt, att det var Thea och inte Eva, som hans visiter gällde.
Om aftnarne träffades de unga alltid på » friarbanan », det var den förnämsta gatan, och då var både Eva och Thea och den 17-åriga Lilly med.
Nu gick man bara och undrade, när det skulle bli af, det där märkvärdiga frieriet, och Lilly såg så menande och nyfiken på Thea, att hon inte kunde låta bli att stor- skratta, och bror Henrik, gymnasisten, de- klamerade långa kärleksfulla tirader ur Hei- ne, och syster Elsa, trettonåringen, som hade det bästa hufvudet i postmästarns familj, påstod, att det måtte snart bli en af pro- fessor Falbs kritiska dagar, och småflickorna, Elna och Villi, bara talade om den snälle farbror Holger och den rare farbror Holger, och alla betraktade Thea som någonting rik- tigt underbart.
Och Elsa, kvickhufvudet, skref i sin dagbok: » Den 15 juli, farbror Holger varit här, sett förtjust på syster Thea, när skall det stora, det ofattliga in- träffa? » Och nu var man midt i sommaren.
Det var varmt och kvaft och åska i luften.
» Den På Iduns uppmaning, att ingen må anse sitt är liksom laddad, » sa gamle Trybom, bref- strå till stacken för ringa, vågar jag härmed mig bärarn.
Postmästarn gick och såg funder- in på ofvanstående fråga, dock först sedan jag in- vändt något litet emot tidigare signaturer.
50 sam ut, fru Lundin var ibland tankspridd Den ärade insändarinnan — lg anser det vara Ett annat år: och räknade mer än vanligt det präktiga nyttigt, att den unga kvinnan tidigt erhölle litet Mörk promenadkjol 15.
— linneförrådet.
Syster Thea gick, som om penningar att röra sig med; till en del instämma Bättre klädning 40.
— hon hade en ljuf dröm, Lilly hade alltid nog många häruti, såvida en praktisk moder står 2 ljusa blustyger och foder 10.
— vid sidan och hjälper den unga flickan att på bästa Kort sommarkappa 25.
— fasligt brådtom och slog sönder mer än van- vis använda dessa s. k. nålpenningar.
I motsatt Hattar 12.
— ligt, då hon gick kusin Eva tillhanda i hus- fall är det en olycka; själf erhöll jag flere kro- Handskar 8.
— hållet.
Småflickorna kretsade mellan post- nor i veckan, och hvad blefvo dessa använda Snörlif 6.
— kontoret och häradshöfdingens residens, all- till?
Jo, jag skaffade mig en massa onödiga be- Linne och underkläder 30 — tid beväpnade med röda rosor och karamell- hof, köpte snask och dylikt, och det har hela Skor 10.
- lifvet igenom varit min olycka.
Inte lärde jag strutar, och någon gång nedlät sig äfven Summa kr.
— mig att försaka något öfverflödigt, nej visst inte!
den förståndiga Elsa att taga del i prome- Att lägga undan några penningar, för att sedan Ett annat år köper jag i stället för linne något naderna.
Och alla stadens flickor sågo så kunna utbilda något särskildt anlag, blef ej hel- mera i klädningsväg.
ler af.
Däremot känner jag många, som aldrig underligt menande på den vackre vice hä- Hur jag använder mina kläder?
erhållit så mycket som en krona till att använda För min del har jag funnit det vara bättre att radshöfdingen, som var så ståtlig, sjöng en efter behag, och jag har många gånger förvånat använda mina omoderna kjolar till s. k. hemma- mig öfver, hur de kunna hålla så hårdt om slan- blusar, men först sedan de blifvit väl borstade utmärkt tenor och kunde roa ett helt säll- tarne, då jag och många med mig, som från och ångpressade hos färgaren, då det blifver som skap.
Inte kunde man begripa hvad egent- barndomen varit vanda att handtera penningar, nytt.
På samma sätt använder jag omoderna ligen han såg hos den där långa fröken ha så svårt att hålla dem fast.
Det är ej här tvättklädningar, härtill någon mörk kjol.
Min Thea, påstodo borgmästarns halfgamla dött- fråga om dåliga karaktärer eller annan svaghet.
s. k. gatkjol använder jag aldrig inne, utan byter Nej, felet ligger i hemmets uppfostran med nål- om så fort jag kommer hem; på detta vis håller rar, som väntat i 13 år på att få kasta en blick in i det förlofvade landet.
den sig fraich länge.
Kängor använder jag aldrig Signaturen A — s uppsats i frågan är både inne, utan föregående års skor; på detta vis Men herrarne tyckte, att fröken Thea praktisk och tillförlitlig, men jag kan ej förstå, hålla kängorna i flere år.
Snörlifsutgiften blir Lundin var nära på stadens vackraste tös, hur det kan vara förtjänst att färga sina kläd- ganska dryg, om man så fort det börjar blifva ningar.
Vill lämna en liten uppgift hvarför.
Först bristfälligt, kastar det åt sidan.
För att få det sådana ögon kunde då förvrida hufvudet på kommer färglön 2.
60, så foder och litet tillbe- helt igen, bortsprättar jag de gamla banden, bort- hvem som helst.
— hör 3 kr., något af det gamla såsom fjädrar och tager söndriga fjädrar; det hela går ungefär till Det var en tyst, stilla söndagseftermid- litet småsaker kan ju alltid begagnas.
Så 2 da- 1 kr.
och snörlifvet är som nytt igen.
Det är dag.
Fru Stafva Lundin satt i sängkam- besvärligt, men det är mödan värdt.
Mycket mer gars arbetslön, om det göres hemma, annars blir det ju dyrare.
Är det en bra sömmerska, tager skulle jag vilja säga, men vågar ej, har nog re- marn och läste » Andelig nådaspis » med half- tillslutna ögon, under det herr postmästarn hon 1.
50 eller 2 kr.
om dagen och så maten.
dan inkräktat för mycket på Iduns spalter.
Men när tyget blifvit färgadt, har det krympt tog sin siesta på soffan.