Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
106 åberopade motion, som afser att bereda Banken tillfälle, atl genom egen upplåning börja en ny utlåning emot pant af Fastigheter, tror Utskottet sig först böra redovisa för dess underlåtande, att icke hafva behandlat frågan i förbindelse nied 30 Banco- Uts7<:s Bctänhande, Nio 92.
Bankens Lånerörelse i allmänhet.
Utskottet ansåg nemligen denna fråga3 besvarande så omedelbart beroende af det beslut, Rikets
Ständer ginge att fatta i frågan om myntväsendet, att det ej tilltrott sig att dessförinnan i ämnet afgifva ett Utlåtande af den bestämdhet och fullständighet, som stora medborgerliga interessen å ena sidan samt Bankens säkerhet och bestånd å den andra fordra.
Men då nu mera, genom Rikets Ständers fattade beslut, ett fast värde blifvit beredt åt Bankens och Bikets Mynt samt derigenom en ny grundval af säkerhet och ordning lagd för den förras verksamhet, har Utskottet ej längre tvekat att upptaga frågan i sin hela vidd.
Denna fråga är både en af de vigtigaste, som vid närvarande Riksmöte förekommit, och en af dem, som erbjuda de mest motsatta synpunkter för omdömet, A en sida har man anfört: att äfven de sä kraste Låntagare, helst i mera från Stockholm allägsna Orter, egt svårighet att erhålla behöfliga Lån; att de Publika Cassör, som icke inskränka sin utlåning till Hufvudstaden och dess närmaste orter, varit öfverhopade af Lånesökande, ehuru, utom erläggandet af den högsta lagliga ränta, sådana Låns erhållande fordrat formaliteter, bortfrätande en icke ringa del af sjelfva Låne.Capitalet; att Disconterne, ursprung - Banco-Utsh:s Betänkande, N:o 92. 21 ligen ämnade att bispringa näringarnes omsättningshebof för dagliga produetionen, trotts sina för jordbrukare besvärande betalningsvilkor, för dem blifvit en begärlig källa af lånetillgångar; att ofta, inom eljest näringsrika orter, icke utan svårighet till och med mindre summor kunnat upplånas; och af intet af dessa påståenden kan sanningen bestridas.
A en annan sida har man anfört: att just roten till Fastighetsegarnes förlägenhet vore deras jemrit stigande skuldsättning; att ju mer nya Lånetillgångar blifvit öppnade, ju mer har behofvet af ytterligare lån låtit sig känna; att redan en högst betydlig del af Rikets jord vore pantförskrifven, oberäknadt de icke intecknade skulder, som gravera dess egare; att bland denna vigtiga dass af Svenska Medborgare välståndet vore störst, der skuldsättningarne vore minst; att således snarare utvägar vore af behofvet påkallade att minska än att öka denna skuldsättning; att säkraste medlet till den öfverklagade förlägenhetens afhjelpande är återställandet af den enskilda Crediten, hvilket bör blifva en följd af återställd ordning i myntväsendet; och äfven af dessa sattser kan icke rigtigheten bestridas.
För att förena och förklara skenbart så motsatta anföranden , ömsesidigt framträdande med sanningens hela anspråk, måste man 22 Banco-TJtsk:s Betänkande, N:o 92, undersöka orsaken till närvarande förhållanden, Näringarnes skuldsättning genom upptagande af lån utaf dem, som icke sjelfva kunna eller vilja omedelbart i näringsväg använda sina Capital, är både ett tecken till Samhällets framskridna tillstånd af laglig ordning, — der våldet herrskar, lägger man företrädesvis sina besparingar i dolda, ehuru ofrugtbara skatter, — och tillika ett högst vigtigt medel till näringarnes ytterligare framsteg genom tillgången till Capital, som eljest förblifvit ofrugtbara.
Också saknas denna skuldsättning i intet land med något anspråk på indirstriel utbildning, men för densamma linnes en gräns, som icke ostraffadt öfverträdes, nemligen i bevarandet af den låntagande näringsidkarens sjelfständighet, för hvilken vilkoret är en, efter afdrag af hans skuld, återstående egen behållning, tillräcklig att möta missgynnande tillfälligheter.
Öfverträdes denna gräns, behöfves endast en tillfällig motgång, t. ex uppsägningen af ett Lån eller ett fall i priset å den gäldbundnes producter, för att sprida en vanmagt öfver hans rörelse, hvarifrån han svårligen kan hjelpa sig.
Bland alla näringar är jordbruket den, der denna gräns tidigast inträffar, ty den långsamhet, hvarmed en ökad jordens afkastning återgifver de Capital, som blif - Banco-T]tsk:s Betänkande, N:o g2. 23 vit nedlagda på dess odling, tillåta sällan det begagnande af en öfvergående gynnande conjunctur, för att realisera en djerf speculation, som inom de andra näringarne, serdeles handeln, stundom frambringar hastiga rikedomar.
Om således en naturenlig näringarnes skuldsättning är ett tecken af redan gjorda och ett medel till nya framsteg, är deremot en skuldsättning, öfverstigande gränsen för deras sjelfständighet, en af de svåraste kräftor för deras bestånd, och intränger en sådan kräfta mera allmänt i någon betydligare gren af ett helt Lands näringar, utgör den en af de kännbaraste nationalolyckor, och är en af de svåraste att bota.
Lyckligtvis har i allmänhet hos menniskan blifvit nedlagdt ett anlag till förkofran, och om det än ligger i tingens ordning, att i alla tider mången näringsidkare genom lättsinnighet, oförstånd och stundom olyckor går under, går dock, under vanliga förhållanden, mängden fram.
Endast då samhällets egen ställning är en afvikelse från den vanliga, då den inom sjelfva de lugnare näringarne (såsom jordbruket) framkallar dessa vågsamma speculationer, der det förledande efterdömet af få enskildas vinst blifver så dyrköpt, först då inträder våda för det allmänna, ty då lockas äfven den försigtige inom speculationens hvirfvel. a4 Banco-Utsk:s 'Belanliaa.de, N:o 92.
En sådan näringarnes crisis inträffade hos oss åren omkring 1809.
Krigstillstån» det, den afbrutna förbindelsen med fasta landet, med flera sammanstämmande orsaker, bland hvilka främst torde kanna räknas den högst uppdrifna discontrörelsen, uppdref prisen å de fleste jordbrukets producter vida öfver vanliga förhållanden.
Då härtill kom den samtidigt inträffande hastiga försämringen af landets gångbara mynt, som inom få år förlorade hälften af sitt värde och derutöfver, måste följden blifva, att priset å fasta Egendomar, uttryckt i samma mynt, lika hastigt steg i ett alldeles ovanligt förhållande, hvarigenom en ny art af handelsspéculation framkallades, för ett
Lands allmänna välstånd visserligen en af de vådligaste, nemligen speculationm på fastighetsköp.
I stället för att i vanliga tider förvärfvandet af fast egendom merendels föranledes af det så naturliga begäret, att nedlägga besparade behållningar i besittningen af en egen, örn än aldrig så liten, del af fädernejorden, och sålunda liksom fästa sig och efterkommande vid densamma med nya band af interesse, minnen och tillgifvenhet, så köpte man nu ofta, knappast egande första afbetalningssumman, i hopp att, innan de återstående liqviderne behöfde fullgöras, kunna sälja med en Banco-Utskts Betänkande.
N:o 92. a5 en vinst, i förhållande till den verkligen använda summan, jemförlig med den, en köpman påräknar af en lyckad, serdeles vågsam speculation.
Ett sådant förhållande kunde icke länge räcka.
Upphörandet af de orsaker, som höjt varupiisen, sänkte dem åter} i stället för den oafbrutna myntförsämringen inträdde en, ehuru kort, reaction af myntförbättring (åren 1812-1814); fastighetsspeculationerne upphörde, men de hade gifvit en stor del af Rikets jord nya egare, saknande den sjelfständighet, utom hvilken hvarje näring tynar.
I detta förhållande torde orsaken böra sökas till den känsla af obehag, som, ehuru omedvetande af sin orsak, gaf sig luft vid 1815 års Riksdag, ett Riksmöte för öfrigt öppnadt under så rika anledningar till glädje och tacksamhet.
Genom nya Sedelemissioner hämmade Rikets Ständer myntförbättringen, och Banken öppnades för fastighets- och odlingslån.
Ehuru dessa voro stora nog att förlama Bankens förmåga att åter sätta sig i tillstånd att göra rätt för sig, voro de ingalunda tillräckliga att afhjelpa fastighetsegarnes förlägenhet.
De kunde endast komma få till godo, och sjelfva de serdeles fördelaktiga vilkoren gjorde, att de ofta upptogos af Låntagare, som minst behöfde dem.
Bih. till R.-St.
Prot 1828 och 1829, 6 Sami. 3 Band. %:dra Haft. 4 afl Banco-Ut skit Betänkande, N:o gtt.
Under den sedermera förflutna tiden har visserligen ställningen i allmänhet förbättrats.
Bland den vigtiga dass af fastighetsegare, som sjslf bearbetar sin jord, (Rikets Allmoge) har troligen mången, i ordets ursprungliga bemärkelse, arbetat sig ur den förlägenhet, hvari han kunnat sig befinna, men för mångå andra, synnerligen mindre besuttne Herremän, hafva förhållandena icke varit nog gynnande, för att göra hvarken flit, omtanka eller sparsamhet dertill tillräckliga
De merendels låga prisen på jordbiukets producter hafva sällan medgifvit stora öfverskott, och naturen af creditförhållanden har serdeles försvårat möjligheten för den gäldbundne att afbörda sig sin gäld.
Ett vacklande Myntvärde, beroende till hela 20 å 30 procent af tillfälliga vindkast på Börsen eller af en Riksdagsvoterings utgång, har medfört den dubbla olägenhet, att nedsätta värdet af landets mynt under förhållandet af dess ökade belopp, vanliga verkan af det misstroende, som åtföljer ett rubbadt myntväsende, (1) och att samma misstroende (1) Under ären 1804 —1807 utgjorde den verkligen utelöpande Sedelstocken, inberäknadt Discontpapperen, 13 å 15 Millioner Rdr Silfvervärde eller å n8 sk., 35 å 40 Millioner
Rdr nu varande myntvärde.
Outblifliga verkan af de stora Sedelemissionerne, utan fond för deras inlösen, har således varit, att nedsätta verkliga värdet af hela Sedelstocken efter tillökningen under hvad den var före densamma.
B ane o-Vt sk:s Betänkande, N:o 99.. 2 7 hammat den befintliga penningestockens circulation, så att, under en tid, då rörelsen egt behof af ökade omsättningsmedel, har denmåstbära tyngden bådeaf en till sitt verkliga värde minskad penningestock och af en kännbar minskning i lifligheten af dennes omlopp.
Granskar man vidare naturen af de låneutvägar, som varit tillgängliga för den gäldbundne jordbrukaren, så visar sig än klarare det svära af h ns läge.
Näst de få Banco-Lånen, hafva Lån ur publika Cassör varit de fördelaktigaste, emedan, under en ordentlig Mäntebetalning, de vanligen kunnat anses såsom stående.
Dock, utom den höga Räntan, hafva de för Låntagaren egt den olägenheten, att han ej efter hand kunnat afbetala sin skuld genom sparade öfverskott, emedan Cassorne sällan medgifvit inbetalning annorlunda, än af hela Capitalet på en gång.
Lån hos enskilda hafva, i en creditlös tid, genom uppsägningsrätten, satt gäldenären i ett beroende af borgenären, föga gynnande för näringarnes återgång till sjelfständighet.
En tredje ofta begagnad utväg har varit Hisconterne, ehuru den dryga halfåriga afbetalningen, förenad med de ständiga, synnerligen för de små Lånen kännbara kostnaderne, gjort denna låneutväg, för en skuld, som man saknat förmåga alt verkligen afbörda sig, högst tryckande.
Föreställer Banca-TJtsk:s Betänkande, N:o g?. man sig, huru ofta, under sådana förhållanden, det måst inträffa, att inbetalningen af ett uppsagdt
Lån eller en Discont-omsättning, vid en tid på året, missgynnande för afsättningen af jordbrukets producter, tvungit gäldenären att förvandla dessa för hvad pris som helst i penningar, så inser man, huru tryckande denna Creditens ställning varit för ett skuldsatt jordbruk, (vida mer än alla skattebördor) och att mången driftig landtman ej kunnat undgå att derföre falla ett offer.
Visserligen skall, efter upphörandet af osäkerhet i myntvärdet, förtroende i enskilda penninge-afhandlingar återkomma, och circulationen återvinna sin fordna liflighet. men detta kan endast efter hand inträffa.
Förtroendet (Crediten) är ett ömtåligt ting, en gång rubbadt, fordrar det att först känna den återvunna säkerheten, för att fullständigt återställas.
Det är denna öfvergångsperiod, som serdeles påkallar uppmärksamheten, ty om man än ville medgifva rigtigheten af den kärlekslösa satts, att det är Staten likgiltigt, hvem som eger dess jord eller drifver dess näringar, närvarande innehafvare eller de efterträdare, för hvilka de förra t lödgas vika, kunde dock aldrig deraf den slutföljd dragas, att det likaledes bör vara Staten likgiltigt, huru förhållanden ordna sig under denna Baneo-Utskts Betänkande, N:d <yi. öfvergångsperiod, emedan ingen betydligare rubbning i eganderättförhållanden kan inträfFa, utan att högst menligt inverka äfven på det allmänna välståndet.
Utskottet anser således: ”att nja Läneulvägar böra beredas för Rikets fastighetsegare , icke för att befrämja en ökad skuldsättning, utan för att, genom omsättning af gammal skuld på lindrigare ränte- och betalningsvilkor, underlätta för dem medlen att efter hand af börda sig den skuld, sorn nu trycker dem och hämmar sjelfständigheten af deras ställning.” Sedan Utskottet sålunda godkännt föremålet för denna del af Herr Hjertås motion, öfvergår det till pröfning af dess speciela förslag.
Motionairen har nemligen tillstyrkt
Upplåning på års uppsägning å 4 procent och minst 500
Rdr samt jemna iooo:de-tal deröfver; Utlåning på fa stigheter a) på bestämd tid af minst 1 och högst 5 år samt b) på 6 månaders uppsägning; allt g y inom halfva taxeringsvärdet, beräknadt 3 efter nu gällande grunder och emot 6 ( procents ränta. 3* Banci>-TJtsk:s Betänkande, N:® 92.
Serskildt har Motionairen föreslagit åtgärder, för att rätta upplåningen, sorn han ansett böra inskränkas till 2 Millioner
Rdr efter utlåningsbeloppet.
Emot detta förslag möta följande inkast: 1:0 att räntan är lika hög som den högsta lagliga, hvarigenom ingen lindring i räntevilkoren uppkommer för Låntagare, som med sådant lån omsätter gammal skuld; 2:0 att den korta Lånetiden och den på en gång inträffande återbetalningen af hela Capitalet icke medgifva Låntagaren att så småningom af sparade öfverskott på sina inkomster afbörda sig sin skuld; och 3:0 att, då Bankens upplåning är ställd på Inrikes tillgångar, som kunna erbjudas den för längre
Lid, en sådan upplåning svårligen kan verkställas, utan att i samma förhållande minska de öfriga Lånetillgångar, som varit för näringarne tillgängliga, hvarigenom, på det hela räknadt, genom denna upp- och utlåning ingen ny tillgång beredes.
Då på dessa skäl
Utskottet anser det gjorda förslaget icke innebära de vilkor, under hvilka Utskottet trott nya Låneutvägars öppnande för Rikets Fastighetsegare vara gagneligt, tillstyrker det Rikets Ständer att låta ifrågavarande förslag järfalla.
Sedermera har Utskottet till pröfning företagit ett annat inom detsamma väckt Banco-Uttku Betänkande, N:o gs.
Si och till sina detailer utarbetadt förslag, tillstyrkande: att låta Banken upptaga ett utrikes Lån af 2 Millioner Rdr Hamburger Banco , för att åter utlåna ett motsvarande belopp i Svenska Banco-Sedlar , emot pant af fastigheter, under förbehåll, att upplåningsvilkoren trygga Banken emot ali förlust, och utlåiningsvilkoren stål las så, att Låntagaren kan, genom årligt erläggande af 6 procent, (1eller nu lagliga Ränta') i sammanräknad Ränte- och Capital inbetalning, efter ett visst antal af år afbörda sig hela deri ingångna skulden.
Då Utskottet till det hufvudsakligaste godkännt detta förslag, så får det nu vördsamt underställa Rikets Ständers upplysta pröfning den granskning af skälen för och emot, som bestämt detta Utskottets godkännande.
Fördel arne af det gjorda förslaget kunna sammanfattas under följande 5 punkter: 1:0 Tillfälle för Fastighetsegare att emot lindrigare ränte- och beta/ningsvilkor omsätta en betydlig del af gamla skulder.
Det föreslagna utrikes
Lånet komme, utan att minska någon af de Lånetillgångar, som redan äro för Svenska fastighetsegare att tillgå, att för dem öppna en ny tillgång, kanske öfverstigande en tolftedel af alla i Svenska jorden befintliga Inteckningar (2) och på vilkor, som tilläto Lån - (2) Tv5 Millioner Rdr Hamburger
Banco motsvara mer Ja Baueo-TJtsktt Uttänkande, N:o 92. tagarfn att, fri från uppsägning, genom erläggandet af endast hvad han nu vanligen betalar i ränta, efter hand afbörda sig hela sin skuld. 2:0
Allmänna räntans nedsättande ha~ stigare, än detta eljest är att 'vänta.
Räntefoten är hos oss i allmänhet högre än i de flesta andra Länder under samma förhållanden af laglig ordning.
Orsaken är dels Capitalbrist, dels oordning i Myntväsendet.
Med denna oordnings undanrödjande skall visserligen småningom den del af Räntan försvinna, som utgör ett slags prasmium för möjlig förlust på myntförsämring, men för att påskynda denna verkan, äfvensom för att minska Capit&lbristen och derigenom nedsätta räntan, är tillökningen af Rikets Capital, genom införande af Utlänska, ett kraftfullt medel J erinrar man sig, huru gynnande en låg ränta är för alla näringsföretag, och huru litet lagbud förmå verka på dennas nedsättning, så inser man vigten af ett sådant resultat. 3:0
Discontfondemas större tillräcklighet och Discontrörelsens återgång till sitt ursprungliga föremål. 2n 5 Millioner Rdr Svenskt Råneo, och vid 18H års slut utgjorde, enligt »fficiela uppgifter, beloppet af alla gillande i Svensk jord inteckuada fordringar ej fullt 57 Milliouer Rdr Banco, Då Botn co-Uts fets Betänkan de, N:o g?. 35
Då fastighetsegare, som nödgats begagna
Disconterna såsom källa för en art stående
Lån, från annat håll få tillgång till vida fördelaktigare
Lån, måste tilloppet af dem minskas, således tillgången för andra Lånsökande blifva tillräckligare, och, kanske redan vid nästa Riksdag, Ständerna blifva i tillfälle att återgifva
Disconterna åt deras rirsprungliga föremål, att förlägga näringarne en del af deras dagliga production. l\\o Ökad Penriijigestock utan n<'gen våda fur Myntvärdet.
Hittills varande Sedelemissioner, utan rätt till inlösen och titan fond, hafva endast föranledt en försämring i Sedelvärdet utöfver emissionens belopp, samt således motverkat sitt ändamål, att bringa mera penningar i rörelse.
Men då genom detta förslag, och på sätt de i nästföljande Betänkande, N:o 93, innefattade reglementariska föreskrifter närmare ådagalägga, ingen Sedel kom att utgifvas, för hvilken icke full Silfvervaluta blifvit anskaffad, med rältighet alt äfven före Bankens allmänna Silfverutvexling använda samma valuta till Sedlars inlösen, blefve här förhållandet helt annorlunda.
Beliöfde rörelsen mera penningar i omlopp, komnie det i Låneväg införda Silfret att qvarstanna i Banken och Bi/i. till li.-St.
Fröt. iiT!7.$ och 6 Sami. 3 Band. i:dra Haft. 5 34 Banca-ff de derföre utgifna Sedlarne att öka penningestocken; behöfde deremot icke rörelsen denna tillökning eller icke så mycket, utan en stigande
Cours visade tecken till begär att göra sig af med de nya Sed arne, så drog man in dem, till dess jemnvigten bletve återställd, utan att läri genom i ringaste måtto rubba sjelfva Låneoperationerna, i afseende på hvilka det vore likgiltigt, om Banken utlånte nya Sedlar, för hvilka Silfvervaluta låg i dess hvalf, eller gamla Sedlar, inlösta för detta Silfver. 5:0 Eli eljest saknad förmåga för Banken, att, under den tid, som föregår dess allmänna Silfve rutvexling, förekomma sä väl en större vackling i myntvärdet som coursförlust vid verkställ amiet af de änbef allda Silfverupphandlingarne.
Under den tid, som föregår Bankens allmänna Silfverutvexling, lemnar väl den medgifna rättigheten att tillvexla sig Sedlar ernotSilfver, efter myntbestämningsgrunden, säkerhet emot ett betydligare coursens fall eller mj ntförbättring , men emot coursens stigande eller myntförsämring finnes icke annat band, än allmänna öfvertygelsen om den fria Silfverutvexlingens snara början, helst, om äfven den af Stats-och Banco* Utskotten föreslagna, men af 2:ne liiksStånd afslagna interimistiska depositionsräkning skulle blifva antagen, ett vilkor Banco-Utsh:s Betänkande, N:o g?. 35 för a ess begagnande, och således nytta, är, att denna mellantid börjar med en 13g cours, som tillåter att med fördel på denna rakning insätta införskrifvet Silfver. l ikaledes om Banken under en hög cours måste uppköpa det Silfver, som, enligt Ständernes beslut, skall anskafFas, innan utvexlingens början, blefve både förlusten betydlig och fonden mindre tillräcklig.
Men då Banken genom det föreslagna
Lånet kom i disposition af en Utländsk tillgång, mer än dubbelt så ‘tor som hela det föreskrifna Silfverköpet, och mer än tillräcklig att motväga de handelns tillfälliga extra behof, som under tiden kunde verka på våra Börser, så blef den försatt i en ställning, som lemnade den full förmåga, att under öfvergångsperioden till fri Silfverutvexling förekomma all vackling i myntvärdet.
Höll Coursen sig låg, inlorde Banken Silfver för det upptagna Lånet och bestridde sina utlåningar med nya Sedlar; blefvo Bankens Sitfverköp genom enskilda för dyra, så levererade den sjelf af det upplånta Silfret det qvantum, som skulle uppköpas, och använde de dertill i Sedlar anvista tillgångar till sina Lån; höll coursen sig hög, utställde Banken Vexlar på sin lånetillgång, till dess coursen åter nedgick, och använde de för Vexlarne influtna Sedlar till de föreskrifna Lånen.
Banken vann 36 BancorZJlsk:s Betänkande, !N:o g2. således den dubbla fördelen, att kunna genast gifVa T\ikets inbyggare frugten af myntbestfimningen, ett säkert myntvärde, och att för sjelfva verkställigheten, eller den fria Silfverutvexlingen, undanrödja det (åtminstone i afseende på opinionerne) farligaste hindret, en hög cours.
De betänkligheter.
Utskottet funnit möta förslaget, äro hufvudsakligen följande: 1:0 Utländsk skulds,ättning, hvarigenom Riket, atom återbetalning af det lånta Capita/et, komme att till Utländningen erlägga den under tiden upplöpande ränta.
Denna betänklighet skulle vara af mycken vigt, om det upptagna
Lånet icke klefve användt på ett sätt, som gåfve full afkastning för Käntan, utan, såsom vanligen är förhållandet med Stats-Lån, användes till ordinarie eller extraordinarie Statsutgifter, hvarutaf, sedan penningarne blifvit utgifna, sällan återstår iner än skyldigheten att betala den gjorda skulden.
Utskottet får härvid fästa uppmärksamheten derpå, att detta Lån ingalunda är ett Stats-Lån, utan ett enskildt Bankens Lån, uptaget för att öka dess rörelse på samma sätt som de gamla Låne-Bancoskulderna lemnat tillgång för en del af Bankens närvarande utlåning.
Då det nu icke lärer kunna nekas, att Svenska näringarne, under vår öfverklagade capitaleller penningebrist, med fördel kunnat an - Banco-U tsh:s Betänkande, N:o 92. 37 vända nya Capitaltillgångar, helst när de erhållas på iner än vanligt goda vilkor, och då återgifvandet af sjelfständig ställning åt en betydlig del af Rikets fastighetsegare ej kan undgå att gifva dem en ökad kraft till nya odiingar eller andra flitens bemödanden, att öka enskildt och allmänt välstånd, så lärer ej eller kunna betvillas, att dessa Utländska Capital i Svenska Närings-Idkares händer skola öka Rikets afkastning vida mera, än beloppet af den årliga Ränte- och Capitalafbetalningen till de Utländska Borgenärerne, oberäknadt att, när det upptagna Lånet blifvit till fullo betaldt, återstår, såsom en ren nationalvinst, den nya näringskraft, det framkallat.
Utskottet återkaldar dessutom i Rikets Ständers minne, huru, under den Store Gustaf Adolfs och Hans Dotters Förmyndares upplysta Styrelse, det just var genom inlockandet af Utländska Capital, man midt under ett oafbrutet kostsamt krig bragte Rikets Näringar från ytterlig vanmagt till en höjd, de förut aldrig uppnått. 2:0 Bankens ytterligare inblandning i en vidsträckt Fastighets-Lånerörelse _, föga öfverensstämmande med dess naturtiga verksamhet, och hvars menliga inflytande pä dess credit erfarenheten visat.
Hela vigten af denna betänklighet försvinner, då man betraktar skillnaden emel - 38 Banco-Utsk:s Betänkande, N:o 92.
Ian Bankens sätt att skaffa sig tillgång till sina förra Fastighets-Lån och det som nu här föreslås.
Borr bestred
Banken denna utlåning, dels (såsom på 1740- och 1750- talen) genom nya Sedlar utan fond och utan rörelsens kraf, dels (såsom åren 1815* 1Ö20) med inkomster, som voro oumbär* liga h)jr dess eget förstärkande.
Med en skuld förfallen -vid anfordran (Bancosedlarne) och fordringar, som behof de en längre tid af år för att ingå, måste en sådan Lånerörelse försätta eller bibehålla Banken i ett tillstånd af bancjueroute.
Nu deremot komme
Banken att för de nya Lånen utgifva Sedlar, till hvars inlösen med Silfver full tillgång vore anskaffad , utan att behöfva vidröra Bankens öfriga fond, och för att få detta Silfver, hade man upptagit
Lån, som ej kunde frän Banken återfordras skyndsammare än dess på Fastigheter utgifna