Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De af Kommitén föreslagna förändringar eller tillägg bestå hufvudsakligen deruti: ali beväringsåldern icke ovilkorligen slutar med fyllda 25 år, utan i särskilda fall kan fortfara ända till 40 år; alt en del af den sjöförsvaret tilldelade beväring skall vara skyldig att ända till 35 års ålder i krigstid tjenslgura å örlogsflottan; ali ingen utskrifningsskyldig skall kasseras endast för sin kortare vext eller möjligen öfvergående kroppslig svaghet, och till följd häraf allt ställande på tillvext eller förbättring hädanefter försvinna; all Kongl. Majit skall ega från beväringsskyldigheten fritaga sådane i allmän tjenst anställde personer, hvilkas skiljande från deras vanliga sysselsättningar skulle lända staten lill verklig skada; atl de, som äro från beväringsskyldighetens fullgörande undantagne, likväl skola vara pligtige att uti densamma inträda, om de före den vanliga beväringsålderns utgång lemna den iefnadsslällning, som utgjort anledning till undantagandet; atl den, som under fredstid önskar vinna befrielse från personligt fullgörande af beväringspligten, skall för sådant ändamål till Staten erlägga en bestämd afgift, samt att den hittills vanliga legningen således skall ega rum endast under krigstid, eller då förstnämnda sätt för frigörelse icke får begagnas, vare sig derför att det, 80 enligt Kongl. Maj:ts påbud, alldeles upphört eller att det antal, sora tillåtits deraf begagna sig, redan blifvit uppfylldt'; att af de medel, som genom förstnämnda sätt för frigörelse erhållas, skall bildas en särskild fond till beväringsinrättningens förbättrande och utveckling; alt beväringsmanskapet skall fördelas uti en afdelning, som, i egenskap af omedelbar förstärkning, tillhör Arméen och Flottan samt fördenskull under freden bör, så vidt omständigheterna medgifva, fullständigt öfvas; och en annnan afdelning, som utgör den så kallade reserven och således under freden är befriad från vapenöfningar, likväl med skyldighet att, vid uppbåd till krigstjenstgöring, inställa sig under fanan eller vid depoterna: att ändamålsenligare åtgärder beträffande kontrollen öfver och redovisningen af beväringsmanskapet vidtagas; samt påföljderna för uteblifvande från mönstringar och öfningsmöten skärpas; alt, genom inrättandet af en Elit-corps bland beväringsmanskapet, ur dess egna leder bildas ämnen till nödigt underbefäl för arméen; och att, till afhjelpande af örlogsflottans behof på befäl och underbefäl i krig, handelsflottans sjökaptener, styrmän och machinister inom beväringsåldern skola i nämnda egenskap användas; att vid legokarlens antagande noggrannare afseende fästas å deras förut ådagalagda uppförande;
alt åt Konungens Befallningshafvande inrymmes en större frihet vid bestämmande af tiden för bevärings-mönstringarnes förrättande; att Kongl.
Majt skall ega en vidsträcktare rätt med afseende å beväringsmanskapets uppbådande och användande till verklig krigstjenstgöring; att, i likhet med hvad för värfvade trupper redan förut är stadgadt, uppbådadt och inmönstradt beväringsmanskap ej får användas till kompletterande vid krigets utbrott af vakanta nummer uti indelta armén eller båtsmanshåll^; alt det ej skall bero på rust- eller rotehallarnes godtfinnande att från indeldt nummer skilja beväringskarl, som under krig blifvit i numret insatt; samt all hälften af de böter och vitén, som finnas uti beväringsförfattningarne stadgade, skall användas till bildande af en invalidkassa, till understöd för blesserade beväringskarlar samt de i krig aflidnes enkor och barn.
De fördelar åter, som med Kominiténs förslag åsyftas, innefattas förnämligast deruti: att bevärings-inrättningen, utan rubbning af häfdvunna grunder och hittills bestående förhållanden, kan, i öfverensstämmelse med nutidens fordringar utvecklas så , att den bereder mera ordning, sammanhang och styrka uti hela vårt försvarsväsende; att, med fästadt afseende å jordbrukets och näringarnes behof af arbetskrafter, all 81 ali dea lindring i bördan af beväringspligten åstadkommes, som med syftemålöte uppnående låter förena sig; ^ att, genom det föreslagna ordnandet af beväringsmanskapets vapenöfningar; vin^ nes icke allenast för bevärings-inrättningens vidare utbildning, Utöfver hvad sorn beräknats åtgå till de med elit-corpsens inrättande förenade nya kostnader, en ytterligare besparing 155,000 Riksdaler Riksmynt, utan äfven omkring 200,000 arbetsdagar för jordbruket och näringarna; att således den misshushållning med både folk och materiel undvikes, sorn skulle uppkomma derigenom, att hela beväringsstyrkan i fredstid vapenöfvades, utan någon egentlig beräkning af hvad i behofvets stund erfordras för aktiva hären eller depoterna, och för försvarskrafternas underhåll uti ett långvarigare krig; att beväringsmanskapet, utan inskränkning i den fria flyttningsrätten, är emellan dess mönstringar och möten underkastad en för dess fullständjjga redovisning erforderlig kontroll; och att krigsstyrelsen således när som helst bör kunna erhålla noggrann kännedom, ej allenast om manskapets verkliga styrka, utan ock om dess vistelseort; att en utväg beredes till afbjelpande af den för arméen i hög grad kännbara bristen på underbefäl, så väl för beväringsmanskapets öfvande i fredstid, som för dess ledande i striden och till fyllande af då uppkommande luckor; att jemväl flottan under krig eger tillgång på icke allenast ökadt befäl och underbefäl, utan och en sjövan bemanning; att de allmänt öfverklagade olägenheterna af legningsrätten förekommas och under freden i möjligaste mån alldeles borttagas; alt i krig skadade beväringsskyldig jemte de aflidnas enkor och barn kunna erhålla något understöd, utöfvar det ringa, som under nuvarande förhållanden skulle kunna tillfalla dem; samt att nu angifna fördelar vinnas genom användande af de medel, som er hållas ur bevärings-inrättningen sjelf, och utan att öka statsverkets utgifter för sådant ändamål.
Kommitén, som nu till Eders Kongl. Majits nådiga bepröfvande öfveidemnar detta sitt, underdåniga betänkande, med tillhörande författnings-förslag och öfriga bilagor, skall måhända synas, vid dess uppgörande, hafva''utgått, mera från ekonomiska, än från rent militära åsigter, och sålunda uraktlåtit att föreslå förändringar, hvilka, djupare ingripande i hela beväringsinrättningens organism , kunnat bereda försvarsverket, ensamt för sig betraktadt, större krafter och tillgångar; men, utom det att ett dylikt omskapande icke legat inom Kommiténs befogenhet, har Kommitén, på sätt redan i början af detta betänkande blifvit yttradt, ansett sig endast böra framlägga sådana förslag, som, — utan att rubba grundvalarne för vår bevärings-inrättning, utan att öka bördan af en hittills med förtroende och tillgifvenhet omfattad värnepligt, utan att lägga några hårdare band på folkets personliga frihet, på näringsflitens fordringar 11 82 och omsorger, samt utan att verka störande på nationens öfvertygelse om utskrifningssättets rättvisa och deraf beroende håg för beväringspligtens fullgörande, — åt beväringsinrättningen öppna en väg och gifva en form, hvilken på en gång stärker försvarsverket i sin helhet, genom att åstadkomma en innerligare samverkan emellan dess hittills skiljda delar, och bereder beväringssystemets vidare fullkomnande i den riktning, behof och tidsförhållanden framdeles kunna kräfva.’
Att uti en tid, då en långvarig fred utplånat bittra men lärorika minnen, då nuringsomsorgerna vunnit en allt större utveckling och då slutligen betydliga uppoffringar nyligen skett för vapenöfningarnes utsträckande, framlägga ett förslag, hvarigenom alla de brister, som ur militärisk synpunkt kunna anses vidlåda vårt beväringssystem, skulle fullständigt och på en gång kunna afhjelpas, lärer dessutom icke vara möjligt utan att räkna på tillgångar, genom så väl kontanta anslag som personligt tjenstetvång, för hvilkas erhållande ingen sannolikhet finnes, och som tvifvelsutan vore allt för stora att med hopp om framgång kunna ifrågasättas.
De reservationer, som af en del bland Kommiténs ledamöter blifvit afgifna, bifogas underdånigst.
Med djupaste undersåtlig vördnad, trohet och nit framhärda Stormäktigste Allernådigste Konung!
Eders Kongl Majits tropligtigste, underdånigéte tjenare och undersåter K.
SKÖLDEBRAND. Axel Rappe. E G. Lilliehöök.
Kleman.
B. de Maré. C. G. Indebetou..
Wrangel. C. O. Brorström.
Magnus Månsson.
Adolf Wallenberg.
RÄTTELSE: Pag. 64 rad. 26.
Står:
Skulle sjukdom &:c.
Bör vara: 5:0.
Skulle sjukdom &:c. Bilaga M 1.
Då Kommiterade, i det underdåniga betänkande, som nu lramlägges inför Eders Kongl. Majit, ansett betryggandet af Fäderneslandets ära och sjelfständighet kräfva, att beväringspligten för vissa läll måtte utsträckas utöfver de 5 år, 1812 års beväringslag bestämmer, nemligen dels för sjökaptener, styrmän och machinister, dels för sjöfolket i allmänhet, med tjenstgöringsskyldighet endast under krigstid, för att då förse Eders Kongl.
Maj:ts Flotta med ett något när tillräckligt antal verkliga sjömän, och då ett annat lika maktpåliggande fall synes kunna inträda, som äfven kräfver en dylik utsträckning för landtförsvaret, nemligen för befolkningen i en provins, då densamma af fiendtliga härskaror anfalles och sköflas, trodde jag mig böra för Kommiterade framställa ett förslag, som afsåg äfven detta fall; men enär Kommiténs Ordförande, på de skäl underdånigst bilagda protokollsutdrag visar, ansett sig böra vägra att låta förslaget komma till Kommiterades öfverläggning, vågar jag på detta sätt, under lorm af reservation, underställa det Eders Kongl. Maj:ts nådiga bepröfva nde.
Enligt min åsigt förefinnes en lucka uti det förslag till förbättrande och ordnande af deri institution, som har för ändamål att, med stöd af och i förening med vår förträffligt organiserade stående armée såsom stam, bereda medel till att betrygga fosterlandets värn, om deruti saknas en bestämmelse, som jag här ofvan antydt.
Jag anser nemligen af hög vigt att legalisera det slags försvar, som i alla fall uti behofvets och farans stund torde komma att sjelfvilligt framträda, enär det så mycket mer är och måste blifva ett uttryck af den allmänna meningen, som det ligger hvarje individ närmast om bjertat, jag menar försvaret af den egna härden.
Lika obestridlig som den sanningen framstår, att ett folks resning i massa är högsta uttrycket af dess vilja och instinkt att försvara sig, lika obetingadt måste ock medgifvas att en sådan ögonblickets oregelbundna kraftyttring, utan stöd af den ordning, som bör genomgå hvarje organisation i Staten, icke allenast lätteligen kan lemnäs till pris åt sin egen ohejdade fart, utan ock vid mötet med ordnade krafter i grund tillintetgöras, äfven om massan är lifvad af den största enthusiasm.
Bilagor. 1 2 Af denna anledning, och med stöd ej mindre af främmande länders exempel, än ock af de lärdomar vår egen historia, i synnerhet för tiden kort efter Carl XII:s död, gifver om faran af att lemna våra vidsträckta kuststräckor blottade på allt försvar för äfven den minsta ströfcorps, under det den egentliga hären verkar antingen uti en viss del af vårt eget land eller också aflägsnare, 0111 kriget är (lyttadt på främmande botten, vågar jag, med åberopande af den i 6:te punkten af Statsrådets och Departernents-chefens P. M. Kornmiterade medgifna rätt att hemställa hvad de utöfver de frågor, som i föregående punkter vidröras, kunna finna af nöden, underdånigst föreslå, att hufvudgrunderna för upprättandet af en landtstorm måtte i beväringslagen intagas.
Att ett sådant förslag tages i moget öfvervägande torde vara så mycket nödvändigare, som när, under krig, landets befolkning frivilligt erbjuder sig att deltaga i striden, fienden alltid hotar att ödelägga landet och bringar ofta sitt hot i verkställighet, 0111 ej den fria befolkningen genast fredligen återvänder till sina hem; hvaremot förhållandet blir helt olika, när ej frivillighet utan åtlydnad af lag förmår befolkningen att dela stridens läror.
Af hvad jag redan anfört torde klarligen framstå, att min mening med detta förslag icke är att nu framställa det sätt; hvarpå denna landtstorm bör organiseras eller i öfrigt någonting om dess öfningar, beväring och utredning.
Allt detta anser jag kunna och böra uppskjutas, til! dess Eders Kongl.
Maj:t finner ögonblicket vara inne att i detta hänseende vidtaga några åtgärder.
Min afsigt är endast att Statsmakterna på förhand skola hafva beslutat den lagliga tillvaron af ett sådant försvar; och inskränker sig således det förslag, jag nu har att i underdånighet afgifva, till följande bestämmelser:
Att alla medborgare, med undantag blott af dem, som äro i krigstjenst eller bland beväringen inskrifne elier äro nödvändige för den ecclesiaslika och civila förvaltningens oafbrutna gång, skola, i öfrigt utan afseende på samhällsställning, såvida de ej äro till krigstjenst oduglige, vara skyldige att från 25 till fyllda 40 år tillhöra landtstormen. 2:o Att landtstormsman, den der bär egna kläder och icke är berättigad till någon aflöning eller beklädnadsersättning, icke skall hafva skyldighet att tjenstgöra vid andra tillfällen än under pågående krig och ej, utan eget medgifvande, kunna kommenderas utom den provins, inom hvilken han vid dess sammandragande är bosatt *). 3:o
Att den närmare organisationen af landtstormen öfverlemnas åt Regeringen att på ändamålscnligaste sätt och vid dertill lämpligaste tid verkställa.
Till befäl och underbefäl för landtstormen torde kunna användas dels pensionerade men disponible officerare, dels personer, tillhörande landtstormen, valde af dem sjelfva och dels eliter som uttjent sina elitkontrakt.
I händelse ivoinmiterades förslag att bilda en elit corps ur beväringsmanskapet vinner framgång, då skulle den dubbla fördelen vara att påräkna af ett något så när tillräckligt antal Underbefäl, såväl för den egentliga beväringen, som ock för den nu föreslagna landtstormen, och derigenom en af de kännbaraste svång - *) Gränsen för Landtstormens tjenstgöring torde dock i vissa fall tåla någon utsträckning, med afseende på serskilta orters lägen ocli Vigt, såsom i fråga om försvar af Götheborg, Carlskrona, Stockholm m. m. 3 heter för upprättande af denna sistnämnda nöjaktigt löst.
Sorn det emedlertid är af största vigt, för dea händelse en provins anfalles, att äfven mera ordnade krafter i möjligaste män må vara att tillgå, torde, vid sådant tillfälle, den inom provinsen tilläfventyrs befintliga depot af befäl och manskap böra med landtstormen förenas.
För att slutligen bemöta den anmärkning eller häfva den fruktan att upprättandet af en landtstorm skulle i någon mån upphäfva eller förringa den rätt 1812 års Beväringslag tillerkänner hvarje beväringsyngling, att genom legning af annan man befria sig från beväringspligten, eller, som Kommiterade föreslagit, att genom erläggande af en viss penningesumma till en så kallad beväringskassa nå samma mål, torde endast behöfva framhållas de olika fordringarne af en beväringspligtig och en landtstormsman.
Den förres tjensteålder inskränker sig nemligen till tiden mellan 20 och 25 år, den sednare åter börjar först vid fyllda 25 och fortfar till 40 år; den förre är skyldig att jemte och i förening med den stående arméen uppträda mot Rikets fiender såväl öfverallt inom som äfven utom fäderneslandets gränser, den sednare åter kan aldrig, utan eget begifvande, föras utom gränsen af den provins lian tillhör, och uppträder endast för att nära nog direct försvara eget hem.
Jag är ock fullt öfvertygad, att ganska få af dem, som söka befrielse från beväringspligten, äro till den grad likgiltige lör sitt fosterland och ovärdige att tillhöra ett ädelt och fritt folk, att de skulle kunna overksamt åse huru egna hus och gårdar sköflades, under det fränder och grannar, för att sådant förekomma, ofirade lif och blod.
Axel Happe.
1 förestående reservation instämmer Carl Gust.
Indebetou.
Transsumt af Protokollet, håltet hos den, för utarbetande af förslag till lämpligaste sättet för bcväringsskyldighetens fullgörande, nedsatta Kommité den 4 April 1859. S. 1). __________________
Härefter togs under behandling den af Herr Öfversten Friherre Rappe den 30 nästlidne Mars väckta och påföljande dag bordlagda motion att uti Kommiténs betänkande och förslag lill
Beväringslag måtte intagas jemväl grunderna för upprättandet af en landtstorm; dervid, sedan Herr Friherre Rappe närmare utvecklat det af honom väckta förslaget jemte motiverne derför, Herr Ordföranden, sorn på anförda skäl förklarade sig icke kunna biträda förslaget, tillkännagaf det lian jemväl ansåg sig förhindrad att framställa proposition till bifall derå, enär, om detsamma antoges tillhöra de ämnen, hvilkas utredande och ordnande blifvit åt Kommitén uppdraget, det komrne att medföra sådana rubbningar i redan fattade beslut, att de, enligt den af Kommitén antagna arbetsordning, numera endast genom enhällig öfverenskommelse kunde åvägabringas, och, om det åter ansågs icke stå i samband dermed, Kommitén saknade befogenhet att deröfver yttra sig förr, än sådant genom officiel skrifvelse från Ilegeringen begärdes. — — — — — — — — — — — — Stockholm sorn ofvan In lidcm Adolf Wallenberg.
Inom den af Kongl. Maj:t nådigst nedsatta Kommité, angående allmänna beväringsskyldighetens ordnande, med dertill hörande frågor, hvari jag haft nåden att som ledamot deltaga, har jag icke kunnat biträda pluralitetens meningar i ofvanstående Kongl. Maj:t i underdånighet underställda förslag.
Tillåtelsen för beväringsskyldigc att få frigöra sig från siri beväringspligt mot en afgift af 60 R:dr Hunt, till bildande af en Beväringsfond, kan jag icke gilla.
Skyldigheten att försvara Fäderneslandet åligger, efter min förmening, alla lika.
Ingen bör kunna genom penningar undandraga sig att densamma fullgöra, om och när hans biträde behöfves.
Genom en sådan tillåtelse skulle den nationalanda förlamas, sorn snarare bör hos landets uppvexande söner lifvas, för att öka hågen att skjnda lill en älskad fosterjords skydd mot våldsbragder och inkräklningsförsök.
Såsom en förbättring uti bevärings-inrättningen har jag dock icke tvekat uttala mig för en och annan förändring, ehuru bekännande mig ej ega någon militärisk insigt.
Det torde kunna antagas vara allmänt erkändt att landets beväring med den nu öfliga tid för vapenöfningcn icke kan motsvara sitt ändamål, så att en förändring, afseende en något fullständigare krigarebildning, synes vara af behofvet påkallad.
Om t. ex. hälften af första åldersklassen 10,000 årligen uttogcs, först ibland frivillige, och om antalet icke dermed fylles, sedan efter öfverenskommelse eller lottning, för att vapenöfvas, torde resten eller andra hälften kunna erlägga till beväringsfonden en afgift för de eljest förspillda marche- och öfningsdagar, dock lika öfver hela riket; hvarförutan den oöfvade delen af beväringsmanskapet under beväringsåren skulle i sin skyldighet qvarstå i reserven, för att, i händelse af behof, först då öfvas och användas till försvaret.
Ibland det beväringsmanskap, som vid mönstring till exercis finnes anmäldt och uttagits samt genom håg och fallenhet visat sig ega anlag för krigareyrket, skulle kunna som eliter ett tillräckligt antal utses till användbart underbefäl och gifvas en vidsträcktare och större öfning.
Härtill skulle den bildade Beväringsfonden bidraga, öfverlemnad till något förvaltande embetsverk och ställd till Kongl. Maj:ts nådiga disposition, men likväl underkastad samma granskningsrätt som öfrige statsmedel.
Denna fond skulle icke lå användas till annat ändamål än för beväringsynglingarnes öfning samt till eliternas aflöning under exercis och tjenstgöring, så i fred som under krig o. s. v. Inom Komitén har jag ansett såväl min egen känsla som pligt fordra att framhålla den af allmogen allmänneligen hysta förhoppningen, hvilken äfven blifvit uttalad i Bondeståndets vid sistlidne Riksdag yttrade önskan och fattade beslut, nemligen att beväringsynglingarne borde tillåtas på ett års möte afsluta sina vapenöfningar, i stället för under tvenne hvarandra påföljande år.
Derigenom besparades fördubblade marchedagar och spillda arbetskrafter, som sålunda dragas Irån modernäringarne.
Afven minskades svårigheterna för ynglingarne att få tjenst under do år de äro underkastade vapenöfning.
Kontrollen för beväringsmanskapet blefvc derigenom också mindre kostsam, så för staten som för den enskildte, och likväl förskaffades säkerligen landets försvar lika ölvade soldater, såvida undervisningen under freden behörigen meddelades på en gång.
Med afseende på en för beväringsynglingarne nödvändig fri flyttning oell obehindradt val af vistelseort synes väl någon kontroll deröfver i vissa delar oundviklig, men den af pluraliteten inom Kommilén föreslagne synes mig betänklig.
Att Krono-länsmännen inom sina distrikter skulle tillkomma tillsynen öfver denna flyttning, medelst upprättande och förande af en så kallad dagbok, samt utleinnande af beväringsbesked eller bevis vid flyttning eller fjenstombvten från en socken till annat pastorat, härad eller län; att dessa och å dertill kostnadsfritt tryckta blanketter utfärdade bevis, efter skedd påteckning, skulle af beväringsynglingen lösas med 50 öre Runt — detta är i min tanka en ny. för landets beväring alldeles främmande föreskrift, hvilken, i stället att blifva en lättad kontroll, måste leda till en svår, tung och invecklad brefvexling, tidsspillande för beväringsynglingarne, husbönder och målsmän, flerfaldigt öfverstigande stipulerade penningebeloppet, synnerligast lör dem, som äro boende utom den socken, der Länsmannen i orten har sin bostad.
Flertalet af ynglingarne hafva ofta 2, 5 till och med 5 ä 6 mils väg.
Det skulle föranleda till allmänt missnöje öfver en allt hitintills okänd pålaga.
Då man säkert känner att alla 5 åldersklasserne af beväringen uppgå till approberad styrka af minst 84,000 man, deraf sannolikt måste antagas att ungefär hälften eller åtminstone tredjedelen 28,000 man söka förbättra sin utkomst genom ombyte af vistelseort eller tjenster, så, utom den större osynliga förlusten i förlorade dagsverken, komme, hvad det vill synas, att årligen utgå af ynglingarnes sparda arbetsförtjenst den ej obetydliga summan 14,000 R:dr Runt, eller nära hvad mönstringsverket i hela Riket årligen kostar.
Denna utgift, hvilken fått namn af lösen, men sorn synes icke kunna tillämpas enligt expeditions-taxan, utan snarare ega bevillningsnatur, drabbar hufvudsakligen den fattige ynglingen, som icke är i tillfälle på annat sätt, än som arbetare eller tjenare, att söka sin bergning.
Det vore dessutom att i stället för belöning påbörda beväringsynglingen, som måste räknas bland landets försvarare, en olämplig hittills okänd uppodl ing.
Om kontrollen öfver beväringsmanskapet, på sätt hitintills skett, föres af Pastors-embetena, hvilka ändå måste tillkomma att utgifva för hvarje beväringsyngling ålders-, kristendoms- och frejdebetyg och med detsamma i få penndrag vid flyttningsförändringar införa de nödige anteckningar, som Kornmitén föreslagit, synes detta vara tillräckligt; ty när Herrar
Pastorer kostnadsfritt få ofvanberörda tryckta blanketter sig tillhandahållna, så kan man med trygghet veta kon - 6 trollen af deni öfvertagen och sorgfälligt utförd.
Den blefve dessutom vida mindre mödosam och invecklad, om beväringsmanskapets vapenöfningar under fredstid fä utgöras på elt erida år, äfvensom för slaten billigare.
Den af Herr Statsrådet och Chefen för Kongl.
Landtförsvarsdepartementet till Kommiténs bepröfvande allåtne promemoria ifrågaställer gagneligbeten af införande utaf exercis sochncvis, och huru med vården af dertill begagnade gevär bör förfaras; hvilken framställning jag ansett mig böra biträda, såsom för ej mindre den mera öfvade soldaten, än det unga beväringsmanskapet af största nytta, under vilkor likväl att den sker districtvis, och att föräldrar och husbönder eller målsmän dertill lemna sitt bifall.
Den skulle då i väsendtlig mån tillika utgöra en väsendtlig förberedelseskola för den lund/storm (om hvars ordnande en värd ledamot inom Kommitén väckt ett betraktansvärdt förslag), hvilken alltid vore färdig att afvärja i ögonblicket den hotande farm, samt att skynda till försvar för Konung, fosterland och medborgare.
I betraktande af de fördelar, som vårt lands natur erbjuder för kustförsvaret, borde en väl ordnad och anförd landtstorm kunna blifva af mita.