Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Phariseen stod och bad så vid sig sjelf: Jag tackar dig Gud, att jag är icke såsom andra menniskor, röfvare, orättfärdige, horkarlar, eller ock såsom denne Publicanen.
Jag fastar två resor i veckone, och gifver tiond af allt det jag äger.
Och Publicanen stod långt ifrån, och ville icke lyfta sin ögon upp till himmelen; utan slog sig för sitt bröst, och sade: Gud, miskunda dig öfver mig syndare.
Jag säger eder: Denne gick dädan hem igen rättfärdigad, mer än den andre; ty den sig upphöjer, han varder förnedrad; och den sig förnedrar, han varder upphöjd.
Så båro de ock barn till honom, att han skulle taga på dem; då hans Lärjungar det sågo, näpste de dem.
Men Jesus kallade dem till sig, och sade: Låter barnen komma till mig, och förmener dem icke; ty sådana hörer Guds rike till.
Sannerliga säger jag eder: Hvilken som icke tager Guds rike som ett barn, han skall icke komma derin.
Och frågade honom en öfverste, sägandes: Gode Mästar, hvad skall jag göra, att jag må få evinnerligit lif?
Sade Jesus till honom: Hvi kallar du mig godan?
Ingen är god, utan allena Gud.
Budorden vetst du: Du skall icke bedrifva hor; du skall icke dräpa; du skall icke stjäla; du skall icke säga falskt vittnesbörd; du skall ära din fader och dina moder.
Då sade han: Allt detta hafver jag hållit af min ungdom.
Då Jesus det hörde, sade han till honom: Än fattas dig ett; sälj bort allt det du hafver, och skift emellan de fattiga, och du skall få en skatt i himmelen; och kom, och följ mig.
Då han det hörde, vardt han storliga bedröfvad; ty han var ganska rik.
Då Jesus såg honom vara mägta bedröfvad, sade han: O!
med huru stor plats komma de i Guds rike, som penningar hafva;
Ty snarare kan en camel gå igenom ett nålsöga, än en riker komma in i Guds rike.
Då sade de som det hörde: Ho kan då varda salig?
Men han sade: Det omöjeligit är för menniskom, det är möjeligit för Gud.
Då sade Petrus: Si, vi hafve all ting öfvergifvit, och följt dig.
Sade han till dem: Sannerliga säger jag eder; ingen är den som hafver öfvergifvit hus, eller föräldrar, eller bröder, eller hustru, eller barn, för Guds rikes skull;
Den icke skall igenfå mycket mer i denna tiden, och i tillkommande verld evinnerligit lif.
Då tog Jesus till sig de tolf, och sade till dem: Si, vi gåm upp till Jerusalem, och all ting skola fullbordad varda, som skrifven äro af Propheterna om menniskones Son.
Ty han skall öfverantvardas Hedningom, och begabbas, och försmädas, och bespottas.
Och sedan de hafva hudflängt honom, skola de döda honom; och tredje dagen skall han uppstå igen.
Men de förstodo der intet af, och talet var dem så fördoldt, att de icke förstodo hvad som sades.
Så hände sig, att när han kom in mot Jericho, satt en blinder vid vägen, och tiggde.
Och när han hörde folket framgå, frågade han hvad det var?
Då sade de till honom, att Jesus af Nazareth gick der fram.
Då ropade han, och sade: Jesu, Davids Son, varkunna dig öfver mig.
Men de, som föregingo, näpste honom, att han skulle tiga; men han ropade dessmer: Davids Son, varkunna dig öfver mig.
Då stadnade Jesus, och böd leda honom till sig.
Då han kom fram, frågade han honom,
Sägandes: Hvad vill du, att jag skall göra dig?
Då sade han: Herre, att jag måtte få min syn.
Och Jesus sade till honom: Haf din syn; din tro hafver frälst dig.
Och straxt fick han sin syn igen, och följde honom, prisandes Gud.
Och allt folket, som detta sågo, lofvade Gud.
Och han drog in, och gick igenom Jericho.
Och si, der var en man, benämnd Zacheus; han var en öfverste för de Publicaner, och var rik;
Och sökte efter att han skulle få se Jesum, ho han var; men han kom icke dess vid, för folkets skull; ty han var liten till växt.
Så lopp han framföre, och steg upp uti ett mulbärträ, på det han skulle få se honom; ty han skulle gå der fram.
Och när Jesus kom till den platsen, såg han upp, och fick se honom, och sade till honom: Zachee, stig snarliga ned; ty i dag måste jag gästa i ditt hus.
Han steg snarliga ned, och undfick honom gladeliga.
Och när de det sågo, knorrade de alle, att han ingången var till att gästa när en syndare.
Men Zacheus steg fram, och sade till Herran: Si, Herre, hälftena af mina ägodelar gifver jag de fattiga; och om jag hafver någon bedragit, det gifver jag fyradubbelt igen.
Då sade Jesus till honom: I dag är desso huse salighet vederfaren; efter han är ock Abrahams son.
Ty menniskones Son är kommen till att uppsöka och frälsa det som förtappadt var.
När de nu detta hörde, sade han ändå en liknelse, efter han var hardt när vid Jerusalem, och de mente att Guds rike skulle straxt uppenbaradt varda.
Så sade han då: En ädla man for långt bort i främmande land, till att intaga sig ett rike, och komma igen.
Då kallade han till sig tio sina tjenare, och fick dem tio pund, och sade till dem: Handler härmed, tilldess jag igen kommer.
Men hans borgare hatade honom, och sände bådskap efter honom, sägande: Vi vilje icke, att denne skall råda öfver oss.
Och det begaf sig, att han kom igen, och hade fått riket.
Då böd han kalla de tjenare till sig, som han hade fått penningarna, att han måtte veta, huru hvar och en af dem handlat hade.
Så kom den förste, och sade: Herre, ditt pund hafver förvärfvat tio pund.
Och han sade till honom: Ack!
du gode tjenare, uti en liten ting hafver du varit trogen; du skall hafva magt öfver tio städer.
Och den andre kom, och sade: Herre, ditt pund hafver vunnit fem pund.
Och han sade till honom: Var ock du satter öfver fem städer.
Och den tredje kom, och sade: Herre, se här ditt pund, som jag hade bevarat uti en svetteduk.
Jag var rädder för dig; ty du äst en sträng man; du tager det upp, som du icke hafver nederlagt, och uppskär det du icke hafver sått.
Sade han till honom: Af din egen mun dömer jag dig, du onde tjenare; visste du att jag är en sträng man, upptager det jag intet nederlade, och uppskär det jag intet sådde;
Hvi fick du då icke mina penningar in i vexlobänken; att, när jag komme, måtte jag ju kraft dem igen med ocker?
Och han sade till dem som der stodo: Tager det pundet ifrå honom och får honom, som hafver tio pund.
Då sade de till honom: Herre, han hafver tio pund.
Ty jag säger eder, att den som hafver, honom skall varda gifvet; och den som icke hafver, honom skall ock varda ifråtaget det han hafver.
Dock de mina ovänner, som icke ville att jag skulle råda öfver dem, leder hit, och dräper dem här för mig.
Och då han detta sagt hade, gick han dädan, och reste upp åt Jerusalem.
Och det begaf sig att, när han kom till Bethphage och Bethanien, vid det berget, som kallas Oljoberget, sände han två sina Lärjungar,
Sägandes: Går in i byn, som för eder ligger; när I kommen derin, skolen I finna en åsnafåla bunden, der ännu ingen menniska på suttit hafver; löser honom, och hafver honom hit.
Och om någor frågar eder, hvi I lösen honom; så säger till honom: Ty Herren behöfver honom.
Så gingo de åstad, som sände voro, och funno, som han hade sagt dem.
Och när de löste fålan, sade hans herrar till dem: Hvi lösen I fålan?
Då sade de: Ty Herren behöfver honom.
Och de ledde honom till Jesum; lade sin kläder på fålan, och satte Jesum deruppå.
Och der han framfor, bredde de sin kläder på vägen.
Och då han när kom, och drog ned för Oljoberget, begynte hele hopen af hans Lärjungar med fröjd och höga röst lofva Gud, öfver alla de krafter som de sett hade,
Sägandes: Välsignad vare han, som kommer, en Konung i Herrans Namn; frid vare i himmelen, och ära i höjden.
Och någre ibland folket, som voro af de Phariseer, sade till honom: Mästar, näps dina Lärjungar.
Men han svarade, och sade till dem: Jag säger eder: Om de tigde, skulle stenarna ropa.
Och då han kom fram, och fick se staden, gret han öfver honom.
Och han sade: Om du ock visste, hvad din frid tillhörer, så vorde du det visserliga i denna dinom dag betänkandes; men nu är det fördoldt för din ögon.
Ty den tid skall komma öfver dig, att dine ovänner skola dig belägga, och skansa kringom dig, och tränga dig på alla sidor.
Och de skola nederslå dig till jorden, och din barn som i dig äro; och de skola icke låta igen i dig sten på sten; derföre, att du icke känna kunde den tiden, der du uti sökt var.
Så gick han in i templet, och begynte utdrifva dem, som derinne sålde och köpte,
Sägandes till dem: Det är skrifvet: Mitt hus är ett bönehus; men I hafven det gjort till en röfvarekulo.
Och han lärde hvar dag i templet.
Men de öfverste Presterna, och de ypperste ibland folket, sökte efter att de kunde förgöra honom;
Och de kunde icke finna, hvad de skulle göra; ty allt folket höll sig intill honom, och hörde honom.
Och det begaf sig på en af de dagar, att han lärde folket i templet, och predikade Evangelium; då församlade sig de öfverste Presterna, och de Skriftlärde, med de Äldsta;
Och sade till honom: Säg oss, af hvad magt gör du detta?
Eller ho är den som hafver gifvit dig denna magten?
Svarade Jesus, och sade till dem: Jag vill ock spörja eder ett ord; svarer I mig:
Var Johannis döpelse af himmelen, eller af menniskor?
Då begynte de tänka vid sig, sägande: Sägom vi, af himmelen; då säger han: Hvi trodden I icke honom då?
Men sägom vi, af menniskor då stenar oss allt folket; ty de hålla det ju så före, att Johannes var en Prophet.
Ty svarade de, att de icke visste, hvadan den var.
Då sade Jesus till dem: Icke heller säger jag eder, med hvad magt jag detta gör.
Och han begynte säga till folket denna liknelsen: En man planterade en vingård, och fick honom ut vingårdsmannom, och for bort i främmande land i lång tid.
När tid var, sände han en tjenare till vingårdsmännerna, att de skulle låta honom få af vingårdsens frukt; men vingårdsmännerna hudflängde honom, och sänden ifrå sig med tomma händer.
Sedan sände han ock en annan tjenare; den hudflängde de ock, och försmädde honom, och sänden ifrå sig med tomma händer.
Åter sände han den tredje; den gjorde de ock såran, och drefvo honom ut.
Då sade vingårdsherren: Hvad skall jag göra?
Jag vill sända min älskeliga son; kan hända att, då de se honom, hafva de försyn för honom.
Då vingårdsmännerna fingo se honom, tänkte de vid sig sjelfva, sägande: Denne är arfvingen; kommer, vi vilje slå honom ihjäl, att arfvedelen må blifva vår.
Och så drefvo de honom utu vingården, och dråpo honom.
Hvad skall nu vingårdsherren göra dem samma?
Han skall komma, och förgöra dessa vingårdsmännerna, och utfå vingården androm.
När de detta hörde, sade de: Bort det.
Då såg han på dem, och sade: Hvad är då det som skrifvet står: Den stenen, som byggningsmännerna bortkastade, han är vorden en hörnsten?
Hvilken som faller uppå den stenen, han varder krossad; men den han uppå faller, honom slår han all sönder i stycken.
Och öfverste Presterna, med de Skriftlärda, sökte efter att de kunde få taga fatt på honom i samma stunden; men de räddes för folket; ty de förstodo, att han hade sagt denna liknelsen emot dem.
Och de aktade på honom, och sände ut väktare, som låtos vara rättfärdige; på det de skulle taga honom vid orden, och öfverantvarda honom herrskapet, och i landsherrans våld.
Och de frågade honom, sägande: Mästar, vi vete att du säger och lärer det rätt är, och ser icke till personen, utan lärer Guds väg rätt.
Är det rätt, att vi gifve Kejsaren skatt, eller ej?
Då han förmärkte deras illfundighet, sade han till dem: Hvi fresten I mig?
Låter mig få se penningen; hvars beläte och öfverskrift hafver han?
Svarade de, och sade: Kejsarens.
Sade han till dem: Så gifver nu Kejsarenom det Kejsarenom tillhörer, och Gudi det Gudi tillhörer.
Och de kunde icke straffa hans tal, för folket; utan förundrade sig på hans svar, och tigde.
Då gingo någre fram till honom af de Sadduceer, hvilke der neka uppståndelsen, och frågade honom,
Sägande: Mästar, Moses hafver skrifvit oss, att om någors mans broder blifver död, den hustru hafver, och dör barnlös, att hans broder skall taga hans hustru, och uppväcka sinom broder säd.
Så voro nu sju bröder; och den förste tog sig hustru, och blef död barnlös.
Och den andre tog henne, och blef ock desslikes död barnlös.
Den tredje tog henne; sammalunda ock alle sju, och läto inga barn efter sig, och blefvo döde.
Sist, efter dem alla, blef ock qvinnan död.
Uti uppståndelsen, hvilkensderas hustru skall hon vara, efter det sju hade haft henne till hustru?
Då svarade Jesus, och sade till dem: Denna verldenes barn taga sig hustrur och gifvas mannom.
Men de som varda värdige till den verldena, och till uppståndelsen ifrå de döda, de hvarken taga hustrur, eller gifvas manne;
Och ej heller kunna de mera dö; ty de varda like med Änglarna, och äro Guds barn, medan de äro uppståndelsens barn.
Men att de döde uppstå, bevisade Moses vid buskan, då han kallade Herran Abrahams Gud, och Isaacs Gud, och Jacobs Gud.
Gud är icke de dödas, utan de lefvandes Gud; ty honom lefva alle.
Då svarade någre af de Skriftlärda, sägande: Mästar, du sade rätt.
Och de djerfdes icke yttermera något fråga honom.
Men han sade till dem: Huru säga de Christum vara Davids Son?
Och sjelfver David säger i Psalmboken: Herren sade till min Herra: Sätt dig på mina högra hand;
Tilldess jag nederlägger dina ovänner dig till en fotapall.
Så kallar nu David honom Herra; huru är han då hans Son?
Då sade han till sina Lärjungar, uti allt folkens åhöro:
Tager eder vara för de Skriftlärda, som vilja gå uti sid kläder, och vilja gerna varda helsade på torgen, och sitta främst i Synagogorna, och sitta främst i gästabåden.
De uppfräta enkors hus, förebärande långa böner; de skola få dess större fördömelse.
Och han såg till, aktandes på huru de rike lade sina gåfvor uti offerkistona.
Så fick han ock se ena fattiga enko, som lade der två skärfvar in.
Och han sade: Sannerliga säger jag eder: Denna fattiga enkan lade mer in, än alle de andre;
Ty de hafva alle inlagt, till Guds offer, af det dem till öfverlopps är; men hon hafver, af sin fattigdom, inlagt allt det hon ägde.
Och då somlige sade om templet, att det var prydt med härliga stenar och klenodier, sade han:
De dagar varda kommande, att utaf allt, det I sen, skall icke låtas sten uppå sten, den icke skall afbruten varda.
Då frågade de honom, och sade: Mästar, när skall detta ske?
Och hvad tecken är, när detta ske skall?
Sade han: Ser till, att I icke varden förförde; ty månge skola komma under mitt Namn, och säga: Jag äret; och tiden instundar.
Följer dem icke efter.
Men när I hören örlig och uppror, varer icke förfärade; ty sådant måste först ske, men det är icke straxt änden.
Och han sade till dem: Folk skall resa sig upp emot folk, och rike emot rike.
Och stor jordbäfning skall varda mångastäds, och hunger, och pestilentier; och förskräckelse, och stor tecken skola ske utaf himmelen.
Men för allt detta skola de taga fatt på eder, och förfölja eder och öfverantvarda eder in på sin Råd, och i häktelse; dragande eder för Konungar och Förstar, för mitt Namns skull.
Och det skall eder vederfaras till ett vittnesbörd.
Så håller det fast uti edor hjerta, att I ingen omsorg hafven, huru I skolen försvara eder;
Ty jag skall gifva eder mun och visdom, der alle de, som sätta sig emot eder, icke skola kunna emotsäga, ej heller emotstå.
I skolen ock öfverantvardas af föräldrar, och af bröder, fränder och vänner; och de skola döda somliga af eder.
Och I skolen varda hatade af allom, för mitt Namns skull;
Och ett hår af edart hufvud skall icke förgås.
I skolen behålla edra själar genom edart tålamod.
När I nu sen, att Jerusalem varder belagdt med en här, då skolen I veta, att dess förödelse är för handen.
De då äro i Judeen, de fly upp åt bergen; och de der midt inne äro, de gånge ut; och de som ute i landet äro, de gånge icke derin;
Ty att då äro hämndadagarne, att fullbordas skall allt det som skrifvet är.
Men ve dem som hafvande äro, och dem som dia gifva i de dagar; ty stor plåga varder på jordene, och vrede öfver detta folk.
Och de skola falla för svärdsegg, och fångne bortförde varda till allahanda folk; och Jerusalem skall förtrampadt varda af Hedningom, tilldess Hedningarnes tid fullkomnad varder.
Och skola ske tecken i solen, och i månan, och i stjernorna; och på jordene varder folkena ångest, och de skola förtvifla.
Och hafvet och vågen skola mycket bullra;
Och menniskorna borttorkas, för räddhågas skull, deraf att de förbida det som hela verldena öfvergå skall; ty himmelens krafter skola bäfva.
Och då skola de få se menniskones Son komma i skyn, med magt och stora härlighet.
Men då detta begynner ske, ser upp, och lyfter edor hufvud upp; ty då nalkas edor förlossning.
Och han sade dem en liknelse: Ser på fikonaträt och all trä.
När de nu knoppas, kunnen I då se och veta af eder sjelf, att sommaren är när.
Alltså ock I, när I sen detta ske, skolen I veta, att Guds rike är när.
Sannerliga säger jag eder: Detta slägtet skall icke förgås, förr än det allt skedt är.
Men vakter eder, att edor hjerta icke förtungad varda med svalg och dryckenskap, och med detta lefvernes omsorg, så att den dagen kommer eder för hastigt uppå.
Ty han varder kommandes, såsom en snara, öfver alla som bo på jordene.
Så vaker nu alltid, och beder, att I mågen undfly allt detta som komma skall, och stå för menniskones Son.
Och han lärde om dagen i templet; men om natten gick han ut, och vistades på Oljoberget.
Och allt folket var bittida uppe till honom i templet, till att höra honom.
Då tillstundade Sötbrödshögtiden, den Påska kallas.
Och de öfverste Presterna och Skriftlärde sökte efter, huru de kunde dräpa honom; men de fruktade för folket.
Och gick Satanas in uti Judas, som kallades Ischarioth, och var en af de tolf.
Han gick bort, och talade med de öfversta Presterna och föreståndarena, huruledes han skulle fly honom dem i händer.
Och de gladdes, och voro öfverens med honom, att de skulle gifva honom penningar.
Och han lofvade dem det, och sökte efter läglighet, att han måtte öfverantvarda honom dem utan buller.
Så kom då Sötbrödsdagen, på hvilkom man måste offra Påskalambet.
Då sände han Petrum, och Johannem, sägandes: Går, och bereder oss Påskalambet, att vi det äte.
Då sade de till honom: Hvar vill du, att vi skole bereda det?
Sade han till dem: Si, när I kommen in i staden, varder eder mötandes en man, som bär ena vattukruko; följer honom i huset, der han ingår;
Och säger husbondanom: Mästaren låter säga dig: Hvar är herberget, der jag må äta Påskalambet med mina Lärjungar?
Och han skall visa eder en storan sal bereddan; reder der till.
De gingo åstad, och funno som han dem sagt hade; och redde till Påskalambet.
Och då tid var, satte han sig ned, och de tolf Apostlar med honom.
Och han sade till dem: Jag hafver, med mycken åstundan, begärat äta detta Påskalambet med eder, förr än jag lider.
Ty jag säger eder, att jag härefter icke skall äta deraf, tilldess det fullkomnadt varder i Guds rike.
Och han tog kalken, tackade, och sade: Tager honom, och skifter eder emellan;
Ty jag säger eder, att jag icke skall dricka det af vinträ kommet är, tilldess Guds rike kommer.
Och han tog brödet; tackade, och bröt, och gaf dem, sägandes: Detta är min lekamen, som för eder gifven varder; det görer till min åminnelse;
Sammalunda ock kalken, efter Nattvarden, sägandes: Detta är kalken, det nya Testamentet i mitt blod, som för eder utgjutet varder.
Dock si, mins förrädares hand är med mig på bordet.
Och menniskones Son varder gångandes, efter som det beslutet är; dock ve den mennisko, af hvilko han varder förrådder.
Och de begynte fråga emellan sig, hvilken den var af dem som det göra skulle.
Så vardt ock en träta emellan dem, hvilkendera skulle synas vara ypperst.
Då sade han till dem: Verldslige Konungar regera; och de, som magtena hafva, kallas nådige herrar;
Men I icke så; utan den som störst är ibland eder, han skall vara som den yngste, och den der ypperst är, han vare såsom en tjenare.
Ty hvilkendera är större, den som sitter, eller den som tjenar?
Är icke han som sitter?
Men jag är midt ibland eder, såsom den som tjenar.
Men I ären de samme, som med mig blifvit hafven uti mina frestelser.
Och jag vill beställa eder riket, såsom min Fader hafver det beställt mig;
Att I skolen äta och dricka öfver mitt bord, i mitt rike; och skolen sitta på stolar, och döma tolf Israels slägter.
Och Herren sade: Simon, Simon, si, Satanas hafver begärat eder, att han skulle sålla eder såsom hvete;
Men, jag hafver bedit för dig, att din tro skall icke omintet varda; och när du nu omvänder äst, så styrk dina bröder.
Då sade han till honom: Herre, jag är redebogen gå med dig, både i häktelse och i döden.
Då sade han: Jag säger dig, Petre, i dag skall icke hanen gala, förr än du tre resor nekar att känna mig.
Och han sade till dem: När jag sände eder utan säck, utan skräppo, och utan skor, hafver eder något fattats?
Då sade de: Intet.
Då sade han till dem: Men nu, ho som säck hafver, han tage honom, sammalunda ock skräppo; och den der icke hafver, han sälje sin kjortel, och köpe svärd.
Ty jag säger eder, att det ännu måste fullbordas på mig, som skrifvet är: Han är räknad ibland ogerningsmän; ty hvad som skrifvet är om mig, det hafver en ända.
Då sade de: Herre, si, här äro tu svärd.
Då sade han till dem: Det är nog.
Och han gick ut, som hans seder var, till Oljoberget; och hans Lärjungar följde honom till det rummet.
Och då han kom dit, sade han till dem: Beder, att I icke kommen uti frestelse.
Och han gick ifrå dem vid pass ett stenkast, och föll ned på sin knä, och bad,
Sägandes: Fader, är så din vilje, tag denna drycken ifrå mig; dock likväl, ske icke min vilje, utan din.
Och syntes honom en Ängel af himmelen, och styrkte honom.
Och han vardt betagen af en mägta stor ångest, och bad länge; och hans svett var såsom blodsdroppar, löpande ned på jorden.
Och då han uppstod af bönene, och kom till sina Lärjungar, fann han dem sofvande af bedröfvelse;
Och sade till dem: Hvi sofven I?
Står upp, och beder, att I icke kommen uti frestelse.
Vid han ännu talade, si, en hop med folk, och en utaf de tolf, som het Judas, gick för dem, och trädde fram till Jesum, till att kyssa honom.
Men Jesus sade till honom: Juda, förråder du menniskones Son med kyssande?
Då sågo de som när voro, hvad på färde var, och sade till honom: Herre, skole vi taga till svärds?
Och en af dem slog öfversta Prestens tjenare, och högg af hans högra öra.
Då svarade Jesus, och sade: Låter kommat härtill; och så tog han på hans öra, och helade honom.
Och Jesus sade till de öfversta Presterna, och föreståndarena i templet, och till de äldsta, som till honom komne voro: Såsom till en röfvare ären I utgångne, med svärd och med stafrar;
Ändock jag hafver dagliga varit med eder i templet, och I kommen edra händer intet vid mig; men detta är edar stund, och mörksens magt.
Så grepo de honom, och ledden, och haden in i öfversta Prestens hus.
Men Petrus följde långt efter.
Då gjorde de en eld midt i palatset, och såto dervid; och Petrus satte sig ibland dem.
Då en tjensteqvinna fick se honom sittandes vid ljuset, såg hon på honom, och sade: Denne var ock med honom.
Då nekade han honom, och sade: Qvinna, jag känner honom intet.
Och litet efter såg honom en annar, och sade: Du äst ock af dem.
Men Petrus sade: Menniska, jag är det icke.
Och litet derefter, vid en timma, kom en annar, och sannade det samma, sägandes: Sannerliga var han ock med honom; ty han är ock en Galileisk man.
Och Petrus sade: Menniska, jag vet icke hvad du säger.
Och i det samma, vid han ännu talade, gol hanen.
Och Herren vände sig om, och såg på Petrum; och då begynte Petrus tänka på Herrans ord, huru han honom sagt hade: Förr än hanen hafver galit, skall du tre resor neka mig.
Och Petrus gick ut, och gret bitterliga.
Och de män, som höllo Jesum, begabbade honom, och slogo honom;
Bundo för hans ögon, slogo hans ansigte, och frågade honom, sägande: Spå, ho är den som dig slog?
Och mycken annor förhädelse sade de till honom.
Och som det dagades, församlade sig de äldste i folket, och de öfverste Presterna, och de Skriftlärde, och hade honom in för sitt Råd,
Sägande: Äst du Christus, säg det oss?
Och han sade till dem: Om jag eder det säger, så tron I det intet;
Frågar jag ock, så svaren I intet; ej heller släppen I mig.
Härefter skall menniskones Son sitta på Guds krafts högra hand.
Då sade de alle: Så äst du ju Guds Son?
Sade han: I sägen att jag så är.
Då sade de: Hvarefter begärom vi ännu vittnesbörd?
Vi hafve sjelfve hört det af hans mun.
Då stod upp hele hopen af dem, och ledde honom bort till Pilatum;
Och begynte till att klaga på honom, sägande: Denna hafve vi beslagit dermed, att han förvänder folket, och förbjuder gifva Kejsarenom skatt, och säger sig vara Christus en Konung.
Och Pilatus frågade honom, sägandes: Äst du Judarnas Konung?