Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
” Herr Rappe, Carl, yttrade: ”Utskottets nu upplästa och godkända Betänkande, i anledning af väckt motion om Utrotarne3 kraftigare bidrag till Stamrotarne, vid indeldta Infanteriet, i och för dessa sednares tunga och besvär, åbragt genom soldattorpens belägenhet på deras egor, och den merändels större jordrymd, som blifvit sådane torp tillslagen, utöfver hvad kneckte»contracterne föreskrifva, gillar jag i allt, utom hvad i sista momentet förekommer, der en framställning synes vara gjord, af innehåll, att, då soldater afgå från Rotar, hvilkas torp äro större eller bättre, än som uti kneckte-contracterna stadgas, hufvudroten skulle ega rätt, att fråntaga torpet, hvad det förut för mycket innehaft.
Härvid förekommer, att utrotarne, från ålder, genom eget arbete, gemensamt med hufvudrotarne, uppodlat sådane torp till en större godhet: att utrotarne, genom natura leverering af hö och halm, årligen bidragit att göra dessa odlingar frugtbara, allt i förtröstan derpå, att genom sådane soldatetorpens till vägabragte godhet, vid ny legning af soldater, erhålla dem för lindrig lega och lindriga årliga lönevillkor.
— Jag tror ej, att della utrotarnes väl fotade hopp hör tillintetgöras, helst dä de i öfrigt er - E3Q Best), och Ekon.
Jägga sådane planpenningar, hvarmed hufvudroten funnit sig belåten.
Denna soldatetorpens uppdrifua godhet har dessutom mycket bidragit till soldaternes och RotehålJarnes trefnad och till sta» tens sanna väl, då kanske 80 å go,000 tunnor större spannmåls productiqn derigenom i riket uppkommit.
Nu uppföda soldateyne i arbetsamhet och flit de flesta Recruter för de regementer, hvaruti de tjena; det är ej sällsamt, att sa en äldre soldat hafva 2, 3a 4 söner vid gin sida i ledet; Och den, som yrkar, att soldattorpen borde bringas till deras ursprungliga ringhet af ett halfspannlands utsäde, den synes obetänkt villja förflytta dessa flera tooorde idoge, nyttige soldatefamiller till tiggare» eller missdådareklassen, säkerligen till skada för rotehållarne, och till ännu större skada för det Allmänna.
Att dessa mina särskilda tankar i detta ämne må få åtfölja Högloft.
Utskottets Betänkande till RiksStånden, derom anhåller |«g vördsamt.’* Ut Supra.
V' Ex Brotocollo. A. Fryxell.
231 N:o 56.
Ankom den 19 April 1823.
Betänkande, angående länipeligaste tiden till allmänna vägarnes grusning.
Ridderskapet och Adeln ingifvet Memorial, sorn till Allmänna Besvärs» och Ekonomiutskottet blifvit retnitteradt, har Friherre /.
F. Rehbinder sökt ådagalägga, att den, enligt Riksens Ständers, vid sistförflutne Riksdag, yttrade önskan, af Kongl. Maj:t
Nådigst stadgade tiden för allmänna väglagningen, nemligen om våren eller sommaren före den 1 Juli, icke vore lämpelig, i anseende dertill, att Landsvägarne vid nämnde tid i allmänhet äro torra, hvarigenom inträffar, att den anbragte vägfyllnaden, så vidt den ej består af jordfritt grus, bortblåser i damm, samt att äfven de jordegare, hvilkas åkrar och ängar äro utmed vägarne belägne och vid den nu föreskrifne väglagningstiden bära säd och gräs, få å de samma, i och för väglagningen, vidkännas ofredj hvadan Friherre Rehbinder föreslagit, att berörde
Stadgande måtte upphäfvas och de faaat gällande föreskrifterne, angå, £32 B.esv. och Ekon.
Betänkanden. liga grusningens verkställande höstetiden, åter upplifvas.
Härförutan har Heclerv.
BondeStåndet till Utskottet öfverlemnat ett Memorial af RiksdagsFullmägtigen, frän Bohus Län, An* ders Veter Pehrsson, som deruti yttrar:
Att, ehuru det visserligen vore lättare verk* ställbart, att om Sommaren grusa vägarna än om höstetiden, hade likväl erfarenheten visat, alt den allmänna nyttan icke vore derigenom vunnen, enär det grus, som om Sommartiden på iandsvägarne blifvit påfördt, om 8 å 14 dagar blifvit förvandladt till damm och sluteligen försvunnit med luften, hvarigenom vägarne blifvit ojemna och gropiga samt förmodas om några år blifva obrukbara; hvadan Riksdagsmannen yrkat, att all grusning hädanefter må förrättas om hösten, sedan skördetiden tilländalupit, hvarigenom vägarne skulle bibehållas jemna och för alltid blifva mera compacte; samt att allmänna Lagen borde härvid tjena till grund, men ej Landshöfdingen Kungörelse, eller en nyckfull Kronobetjents påbud, att vägarne skulle grusas ifrån den ena dikeskanten till den andra, utan afseende om sådant vore nödvändigt eller icke.
RiksdagsFullmägtigen Nils Månsson, från Malmöhus Län, Nils Hakansson från Christianstads Län, Johnn Vongberg, jemte flere af Ståndets Ledamöter, hafva der - Besu. och Ekon, Vtik.
£33 emot ansett vägarnas iståndsättande lämpligast kunna ske Sommartiden, som nu är påbudet; Och Bengt Nilsson från Örebro Län samt Nils Insulin hafva trott bäst vara, att grus eller vägfyllning framkördes om vintern, för att sedermera vid tjenliga tillfällen efter behof användas.
Vid förnyad föredragning af sistnämnde Memorial, har RiksdagsFullmägtigen C. F. Berg, från Bohus
Län, uti ingifvet anförande anmärkt, att han för sin del ej kunnat inse, hvad fördel väghållare i allmänhet vunnit dervid, att väghållningen blifvit inskränkt till Juni månad; Och, då inånga händelser, såsom skogseldar, byggnadsarbeten, sjukdomar, förlust af dragare xn. m. kunna hindra väghållaren, att före Juli månad verkställa detta arbete, bcrde han ej stängas ifrån den beqvämlighet, att på den tid och i den ordning, honom bäst synes, fullgöra denna tunga skyldighet.
Sedan Riksdagsmannen härefter upprepat de flere olägenheter, för vägarnas vidmagthållande, som uti ofvan upptagne Memorialer blifvit anförde emot grusning om sommartiden, förklarar han sig val ej vilja tillstyrka upphäfvande af nu gällande Författning, om tiden för väglagning och syning, men tillstyrker likväl deruti den förändring:
Att de väghållare, sorn icke iståndsatt sina vägar f öre Juli Månad och, vid den dd skeende vägsynen, förhållandet 834 Besv. och Ekon i Etik, Betänkande»• anmäla, må, icke förmenas att före den 2/^.
October väglagningen verkställa, hvarjemte Kronofogde eller Länsman borde vara skyldig, att å berörde tid utan arfvode afsyna vägen.
Uti detta Memorial har RiksdagsFulImägtigen Anden Danielsson förklarat sig så mycket heldre instämma, som den na gällande Författning öfverlemnar åt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, att efter locala omständigheter särskildt häröfver förordna.
Utskottet har öfvervägat, hvad sålunda blifvit anfördt, och dervid af egen kännedom hemtat stöd och vitsord, af de, i ofvan upptagne Memorialer, emot nu varande tiden till väglagningen gjorde anmärkningar.
Erfarenheten har nemligen redan visat flere menliga verkningar deraf, såsom att vid berörde tid vägarne i allmänhet äro torra och goda, hvadan de bristfälligheter derå, som härröra, antingen från sjelfva jjordmonen eller anbragte fyllningsämnens mindre tjenlighet, då icke kunna med full tillförlitlighet utrönas; Att grusningens verkställande vid nämnde tid antingen förorsakar, derest den sker med sand eller andra ämnen än stengrus, en för vägfarande besvärlig damning, derunder fyllningen till stor del försvinner, eller ock, derest gröfre och bättre fyllmngsämoen aro att tillgå, gör vägarne tunga att befara; samt att följden af den senast föreskrifne väglag - Eesv. oeh Ekon.
235 iilngstiden, således miste blifva, antingen alt, så vida grusningen verkställes med det besked, sorn för vägens framtida bestånd, fasthet och jemnhet erfordras, sistnämnde olägenhet af ett tungt väglag inträffar just vid den tid, då det eljest kunde såsom bäst och lättast påräknas, eller ock, att vägfyllningen, bedömd endast efter dbt inskränkta behof deraf, sorn vid sjelfva vägJagningstiden är synbart, verkställes så sparsamt, att vägen derigenom årligen försämras.
Med den säkra kännedom, Utskottet jnhemtat, att sistnämnde förhållande verkligen redan inträffat i åtskilliga orter, der Öfverenskommelser, om väglagningens verkställande vid andra tider än den i allmänhet stadgade, icke blifvit beredde, anser Utskottet, ehuru icke utan tvekan och obehag frånträdande en i detta hushällsärende så nyligen fattad grundsats, siglikväl.enär talande skäl förekomma för en förändring, och återgången till äldre författningars föreskrifter härom lika litet kan i allmänt eller enskildt afseende nu vara menlig, som fullföljden deraf varit, derest den utan afbrott fått ega rum, böra tillstyrka Riksens Höglofl.
Ständer, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, om upphäfvande af Kongl. Brefvet den 3o:de Juli 1818, såsom, i anseende till sin mindre lämplighet, af erfarenheten vitsordadt, samt om sådant återvpplifvande §f Kongl. Resolutionen på Rid - 256 Best), och Ekon.
Ut'sk.
Betänk unden. derskapets och Adelns Besvär den 8:de Juni 1759. §. 6. och Kongl. Brefvet den 13 September 1790, att alla hålor och utskärningar i vägarne, som under vintertiden tillkommit, böra om våren, under eller nast efter källossningen, igenfyllas, men deremot den egenteliga och på vägarnes framtida bestånd och fasthet beräknade grusningen verkställas om hösten, före October månads utgång.
Genom detta förordnande skulla de hufvudsabliga fördelarne vinnas, att vägarne blefve synte och bättrade vid de tider, då brister derå lättast kunde upptäckas, att de icke genom ymnig påfyllning försämrades just under och näst före den tid, då, efter årstid och väderlek, bästa väglaget eljest inträffar; att, genom fugtigheten ä vägarne, om var- och hösttiderne, den anbragte fyllningen, äfven då den innefattade gröfre ämnen, blandades och sammanpackades med vägens förra beståndsdelar, till deras befästande och jemnande, då man deremot, vid väglagningen sommartiden, nödgas sorgfälligt bortrensa äfven de minsta stenar, och jemväl de öfriga fyllningsämnena icke förr än näst påföljande höst, till så stor del, som de då äro qvar, med den gamla vägmassan sammanblandas; samt att den nu föreslagna väglagningen, hvars lämplighet en längre tids erfarenhet och Sveriges i allmänhet goda vägar dessutom synas hafva bekräftat, såmedelst skulle bi - Besv. och Ekon.
Betämkanden•
237 behålla och befordra fördelen deraf både för närvarande och för framtiden.
Då likväl, särdeles i Norra och Södra delarne af Riket, torde finnas tracler, der vägarne i October månsd stundom' äro, dels redan frusna och snöbetäckta, dels så djupa och uppblöttnade, att. gräsning derå icke lämpligen eller utan allt för mycken svå* righet kan verkställas, kunde, efter Utskottets tanka, samma rättighet till modificationer och undantag från den allmänt gällande väglagningstiden, som den nu gällande
Författningen lemnar,äfvenlemnasöppeni afseende pä den tid, som i anledning af Utskottets förslag kan för framtiden varda stadgad, och i förening dermed do öfverenskommelse!*, som i sådant afseende redan kunna vara träffade, förblifva orubbade; Äfvensom Utskottet ändtligen anser, att ingåendet af sådane öfverenskommelser icke bör, på sätt Friherre Rehbinder förmenar hafva skett, af en annan väglottsegares bestridande förbin, dras, utan, i likhet med öfverläggningar och beslut i andra dylika ekonomiska ämnen, på pluraliteten ankomma; hvilket dock allt, jemte flera ledamöters särskildta utlåtande, Riksens Höglofl.
Ständers närmare ompröfvande vördsammast underställes.
Stockholm d. 14 April 1823. £38 Besv. och Ekon.
Betänkande/i, Transsumt af Protocollei, hållet i llikseni Högloft.
Ständers Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotb den 14 April 1825. S. D. — — — — — — — Herr Huldberg anfördei ”1 vårt Iand, der så stora olikheter i klimat och jordmån förekomma, acser jag en allmän Författning om vägarnes lagande, på bestämda tider, vara alldeles olämplig.
Jag tror, att hvarje Landshöfding borde, efter inhemtad kännedom dm den för länet lämpligaste tid härtill* densamma bestämma, med rättighet för allmänheten, att Öfver hans beslut anföra besvär å vederbörlig ort, i fall Landshöfdingen anbefallt någon alldeles olämplig eller med ortens nytta stridig tid.
När Upphöra de Norra proviricerna?
Nät vidtaga de Södra?
Östergöthland och ännu. mer Småland har mycken likhet med de Södra, Gestrikland och Upland thed de Norra.
Uå dessa grundet tror jag, att ingen Riks-väglagnings-staögä bör upprättas, utan Konungens Befallningshafvande lemnäs denna rättighet, med Särskildt afseende på behofvet och nyttan af det län han styr, och hvilken rättighet ingen anledning gifves att tro honom missbruka, enär man nödvändigt måste vara öfvertygad om, att länets bästa är hvarje hederlig och upplyst Landshöfding högt om hjertat.” Mesu. och Ekon, Utsk, Betänkanden.
239 Herr Rappe, Carl, förenade sig härmed till alla delar.
Herr Norström yttrade: ”Då väglag, iiingsskyldigheten i och för sig sjelf är ett verkeligen tungt onus, och det göres, efter hvad jag tror, tyngre genom utsättande af precis tid, när den ovillkorligen bör verkställas, sedan tillfälle dertill kan för den ena och andra vara olika, och torde hända minst läglig för andra göromål å den tid, som kunda blifva utsatt, så kan jag icke undgå yttra mia tanke vara den, att någon viss tid till grusning och dikning icke bör utsättas, utan blott stadgas, på hvilka tider syn bör hållas till efterseende, huruvida denna skyldighet är behörigen fullgjord; och, om ändtiigen funnes nödigt föreskrifva väglagningstiden, inser jag icke, hvarföre någon ändring skulle föreslås uti hvad förut är stadgadt, helst, i enlighet dermed, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ega, hvar i sitt län, efter vederbörandes hörande, härom förordna, på sätt för hvarje locals olika förhållande kan finnas nödigt och nyttigt.” RiksdagsFullmägtigen från Malmöhus Ian, Nils Månsson, anförde:
Utskottet med mindra fästadt afseende på Riksens Höglofl.
Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit, sistlidne Riksdag, och det deruti åberopade talande skäl för den då föreslagna förändringen, af den dertill gällande tiden för väglagning, nu äter före» 240 Eesvi och Ekon.
Betänkande»» slagit upphäfvande aF Kongl. Brefvet den 50 Juni 1818 samt tillstyrkt Riksens Hög» lofl.
Stander, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om upplifvande af Kong!.
Brefvet den 15 September 1790 och såmedelst ef åberopande egen kännedom, om skadligheten af väglagningen om våren eller sommaren, trott éig finna den rätta tiden för väglagning vara i October månad, ehuru likväl under medgifvande deraf, att den ej vore lämplig för Södra och Norra dalarne af riket; så kan jag, som ej delat pluralitetens tanka (hvilken pluralitet hade varit ganska liten, om röstning skett per Capita), ej underlåta bifoga mina särskilda tankar i detta ämne, som alldeles öfverens» stämma med Riksens Höglofl.
Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj:t vid sistlidne Riksdag, hvilken lyder som följer: — Af erfarenhet och på flere förekomna skäl anse Riksens Höglofl.
Ständer den uti Kongl. Brefvet, den 15 September 179&, angående allmänna vägars underhållande, utsatte tid för den allmänna sand-och grusningen, eller ifrån början af October till den 24 i samma månad, för de flesta orter icke vara den rättaste och beqvämligaste..
Denna öfvertygelse hemta Riksens Ständer bland annat af de omständigheter: att, enär på många tracter 'för väglottsegarne icke gifves tillgång af det tillväglagningen tjenlig» slags gröfre grus och sand utan finare Btsv, och Ekon, (Jtsk, Betankanden.
241 fyllningsämnen mäste användas, de sistnämnde påkörde höstetiden, då vägen vanligen är af regn uppblötad, göra den mera djup oell svår till begagnande; att vägen, som denna tid icke eger fasthet, nersjunker på särskilda ställen mer och mindre för de tyngre lass, som derå framföras, hvarigenom, uppkomma ojämnheter och gropar, dem vägelottsegarne måste bättra och fylla på följande våren, tillika med de under tiden inträffade utskärningar; att således dubbelt arbete måste nedläggas vid väglagniDgen så väl host- som vårtiden, hvilket ännu mera försvårar väghållningsbesväret; att detta besvär äfven biifver betungande, genom dett
Vid hösten oftast regnaktiga väderlek och de korta dagarne, hvarmedelst flere dagsverken åtgå för arbetet; att, om den allmänna väglagningen verkställes våren, undvikes den eljest blifvande nödvändigheten och det dubbla arbetet, att då åter förbättra den sedan hösten å väglotterne tillkomne skada, samtatt vid vårtiden vägen är mera tjenlig till emottagande af i synnerhet de finare fyllningsämnen, och dagarnelängre,så att betydligare arbete hvarje dag kan åstadkommas m. m.
Hvaraf bör med skäl kunna slutas, att den bästa tiden för väglagning, i de flesta orter af Riket, är om våren, emedan den eljest ej af Riksens Ständer kunnat blifvit antagen för den mest passande, och, hvad beträffat1 Bihang till RiksSt.
Prot, jö23i Q'.de Sand.
JNir 16» 242 Besv. och Ekon. XJtsh. Betänkanden.
Skåne, så lärer ej kunna nekas, att våreä är den bästa tiden, ty om sommaren sam* inantorkar vägen och håller sig derefter så fort hela vintern, att få utskärningar ega rum, då deremot, om grusningen sker om hösten, då vägarne nppblöttnat, blifva de ännu mer djupa, om ej omöjliga att färdas om vintertiden.
Utskottet har medgifvit, att, med afseende på de skiljaktiga förhållanden, som äro i olika orter, ingen författning kan blifva passande för alla, den sednast utkomne författningen nämner lika; och hvarföre skall då den förkastas, då derigenom ej vunnes annat än den oreda för alla dem, för hvilka den nu gällande författningen är gagnelig, att de skulle blifva nödsakade att söka den förmån hos Konungens Befallningshafvande, att få laga vägarne om våren och sommaren?
När härtill kommer, att LagCommittéen, i 25 Cap.
Byggningabalken, åberopar Kongl. Brefvet den 30 Juni 1818 såsom gällande lag; skall följaktligen denna del af Nya Lagen, såsom härigenom upphäfven, föranleda till ny omarbetning och tryckning, ehuru något bättre resultat icke derigenom vunnes.” Härmed förenade sig Hederv.
BondeStåndets samtliga Ledamöter.
Enligt Protocoilet. A.
Betänknndcn, *45 N:r 57.
Ankom den 2i April 1825.
Betänkande, i anledning af vächta frågor, om lämpligaste tiden för Tjenstehjons flyttning. *TiII Utskottets handläggning hafva följande Memorialer i detta ämne blifvit öfver* lemnade:
Riddershapet och Adeln. i:o Étt Memorial af Friherre J. F. Rehbinder, deruti, emot nU varande flyttningstid anmärkes:
Tjenstehjonets flyttning under den sednare årstiden, då dagarne åro korta Och väglaget oftast elakt, medför för Landt* mannen en olägenhet, som Stadsboen knappt vet utaf:
Att, enär, vid slutet af October månad, kreaturen på de fleste ställen aro Upptagne af betet, för att inom hus fodras, man ej kan vänta någon omtanka af de Tjenstehjon, hvilka redan vid inbärgningen af fodret, som de sjelfva ej tänka att uppfodra.
Varit likgilltigä vid dess mer ellet mindre bättre behandlande, utan Vote det att befara, att desse, som nu få utfodringen om hand för 14 dagar, ofta Tre veckor, behandla delta för landtmannen tå vigtiga ämna *44 Resi), och Ekon.
Utsk. med en vårdslöshet, sorn måste ega det skadligaste inflytande på utfodringen föf hela året; samt svårigheten för en matmo* der, att vid en tid, då de mesta göromål inträffa, få emottaga ett nykommet tjenste* hjon, hvars duglighet af en ofta origtig Orlofssedel svårligen kan utrönas; På hvilka grunder Friherren föreslår, att flyttnings* tiden må förändras till slutet af Juni månad, da landtmannea icke har några förefallande g tomål, som ej äro af den beskaffenhet, att ju alla händer äro dervid vana, och dä i synnerhet de personer, som komma att för vintern besörja utfodringen och befordra, så vidt det i deras magt står, attingen ting blifver försummadt; hvarförutan denna flyttningstid äfven borde, »nligt Friherrens tanka, blifva förmånlig för stadsboen, som då fick flyttningstiden för det sednare halfva äret, i början af December.
I anledning af detta Memorial hafva flere af Ridderskapets och Adelns ledamöter sig yttrat, hvarvid några instämt uti Friherre Rehbinders förslag, eller ock hemställt, att den förra flyttningstiden vid Michaeli måtte åter antagas, då deremot andre, på anförde skäl, ansett den nu gällande flytt* ningstiden böra bibehållas. £:o Memorial af Herr I.
Elgenstjerna, som anförer, att flyttningstiderns återförande till Michaeli vore för alla Landtman omkring Stockholm högst olycklig, enär, oberäknade Besv, och JEkort.
*45 alla nyodlingar och sapkmarks hårgning, hvilka sällan inträffa före Michaeli, potates» skörden nödvändigt bör vara verkställd inora medlet af October månad, då merändels Starka frostnätter tillstöta, hvilket åter icke kan ske, om flyttningstiden återställes till Michaeli, då minst 8 dagars dagsverken gå förlorade; Förmenande Herr jElgenstjerna, att förmånen af Tjenstehjonens begagnande, under denna tid och till nämnde ändamål, skall fullkomligen öfverväga de skäl, som blifvit anförde för flyttningstiden* förändring, Hvad åter angick den omständighet, att
Presterskapet ej skall medhinna husförhören innan mantalsskrifningen, så anser Herr Elgenstjerna det icke vara nödvändigt, att dessa förhör slutas, innan mautalsskrifningar* ne börjas, emedan, om något fel vid desatn» ma skullebegås, detta ganska lätt kunde rättas, enär mantalsförteckningarne, enligt Författ* bingarne, ifrån Häradsskrifvarne återkomma till Socknarnes granskning och genomseende.; Af hvilka skäl hemställes, att den nu varan» de flyttningstiden må varda bibehållen. 5:0 Memorial af Herr Georg af Sillén,, sorn deruti anförer, att, ehuru den närvarande flyttningstiden vore bättre än den förra vid Michaeli, så funnes dock en ännu förmånligare, den, då tjenstehjonet icke har »ågot om händer af den gröda, som husbonden inbärgat for sina kreatur, dä Naturen liksom gifvit en lättnad i odlarens mö» Besvr och Elkon.
Utsh, Betänkanden. dor, under det mellanstånd, dä han anföra trott åt jorden växternas frö, oell då han skall upphemta sina skördar, och igenom hvars antagande samma hand, gonj bärgar, kan hafva oafbruten vård om det bärgade och dess utdelande, och ändteligen då vä* garne äyo torra och goda samt sjötransporten lättare än om hösten.
Dessa förmånen anaer Herr ctf Sillén kunne påräknas, om flyttningstiden utsattes t. ex. till den }:sta Juli, sä att tjenstehjonet borde hafva inställt aig i tjensten den Q:de i samma månad; mea härvid vöre äfven nödigt, att uppsägnings* tiden framflyttades till våren, så att sista uppsägningen utsattes till den i?
Maj; för* menande i öfrigt, att icke något undan* tag i detta fall för Stockholm borde ega rum, då någon nytta af tvänne flyttnings* tider ej skall tillskyndas, hvarken husbon* de eller tjenare, men denna olikhet dere* mot förvillar och medför oordningar för landtmannen, 4:0 Anförande af Friherre C, Hermelin, deruti, medfästadtafseendeånödvändigheten attlämpa ekonomiska stadganden efter deolika förhållanden, sorni afseende på olika provincer ega rum, hemställes, huruvida ej olika flyttningstider för tjenstehjon i rikets provincer må bestämmas, så att den för Norrland, eller deNorraprovincerna,förblifver vid dea fordom bestämda tiden eller den 1 Octa* Besv. och Ekon.
Betanknnäen.
247 ber, fir dien medlersta delen af riket, den 8 eller 10 October, samt för den södra delen, den vid sista Riksdag bestätnda 24 OCtober. 5:0 Memorial af Herr J. A. König, deruti, efter framställning af nödvändigheten, att vid förändringar och förbättringar noga undersöka deras nytta, innan de verkställas, att fästa högsta afseende på jordbruket, såsom fäderneslandets förnämsta styrka, samt å de anstalter, på hvilka dess bestånd hvilar, Memorialets författare fäster uppmärksamheten på nyttan deraf, att utsätta en termin för tjenstehjons flyttning, som å den ena sidan bäst passar för detta yrke och å den andra icke kan i något afseende vara ofördelaktig, Sedan vidare blifvit anmärkte de olägenheter, som emot den nu varande flyttningstiden förekomma, förnämligast härledde ifrån det afflyttande tjenstehjonets befarade vårdslöshet och misshushållning vid kreaturens utfodring, innan det nya ankommer, och svårigheten att härvid i allmänhet ega någon controll, anser Herr König vara ädagalagdt, att olämpligheten af den nya flyttningstiden är både större och allmännare, än den vid Michaeli, hälst sällan skall inträffa, att vid sistnämnde tid sä stark köld infaller, åtminstone i rikets landskaper söder om Gefle, att jordfrukterna förfrysa eller skadas, om de några dagar längre qvarlemnas i jordenj £48 Besy. och Ekon.
Betänkanäea.