Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dertill skulle utan tvifvel i väsendtlig mån bidraga om verkställighet kornme att beredas åt Rikets Ständers uti underdånig skrifvelse den 5 Juli 1851 väckta förslag om inrättande af särskilda, för hela län, eller flera nuvarande Domsago-områden, afsedda, Domstolar för behandling af brottmål rörande personer, som i cellfängelse förvaras, men Styrelsen anser sig ej böra inlåta sig i frågan om lämpligheten i öfrigt af en så genomgripande reglering, helst Styrelsen tror att, oberoende af nämnde förslag, de områden, för hvilka ransakningarne i brottmål för närvarande å cellfängelserna ega rum, kunna betydligen utsträckas genom vidare tillämpning af Eders Kongl. Maj:ts nådiga Förordning den 20 November 1845, så att ransakningslokaler och häkten blifva gemensamma för särskilda härader jemväl af olika Domsagor, med iakttagande, att Nämnd efter hvad behofvet fordrar till större eller mindre del tages från närbeläget härad utom Domsagan.
För underlättande af sådane åtgärder torde dock i allmänhet vara erforderligt, så väl att Domaren undfår ersättning för ökad resekostnad efter den grund, som för godtgörelse af sådan kostnad åt Åklagare och Nämnd blifvit i Kungörelsen den 17 September 1851 stadgad, som ock att målsegare, med undantag af de ofta förekommande fäll, då hans talan kunde, enligt uppdrag af åklagaren töras, jemväl erhölle sådan godtgörelse i enlighet med hvad genom Eders Kongl. Majits nådiga Kungörelser den 20 November 1845 och den 23 Mars 1858 blifvit stadgadt i fråga om ersättning åt vittnen för inställelse i brottmål.
Ökade utgifter synas väl häraf kunna blifva en följd, men, under den förutsättning att noggrannt instruktionsförhör i. orten, der brott tirnat, af kronobetjeningen hålles, och att fullständigt protokoll deröfver föres och till Domaren öfverlemnas, så att blott de personer, hvilkas hörande är oundgängligen nödigt, blifva i målet inkallade, samt, vid betraktande deraf att ransakningarnes hållande å cellfängelserna blitver ledande till icke obetydlig besparing i fångtransport-kostnad äfvensom till ransakningarnes förkortande genom på - 14 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition >3 35. skyndande af den tilltalades frivilliga bekänndlse, vågar Styrelsen antaga, att den ifrågasatta godtgörelsen till Domare och målsegande, samt den tilläfventyrs ökade utgiften för ersättning till åklagare, nämnd och vittnen, icke skulle medföra någon betydlig förlust för Statsverket i jemförelse med de stora fördelar, som derigenom sannolikt skola vinnas.
Då emellertid flere orter, till exempel nordligaste delen af Kalmar län, skola, äfven efter det. samtliga nu tillämnade cellfängelser blifvit färdigbyggda, komma att befinnas på så långt afstånd från dylika fängelser, att ransakningars hållande å fängelserna för dessa orter icke torde komma att anbefallas, lärer, samtidigt med reglering af områden för nuvarande cellfängelser, hvilka områden, i den mån jernvägskommunikationer blifva att påräkna, synas kunna betydligen utsträckas, fråga böra uppstå om och hvilka nya distriktshäkten må, med afseende å det syftemål, ifrågavarande underdåniga framställning afser, vara af behofvet oundgängligen påkallade.
Genom förfoganden i den syftning, Styrelsen här ofvan underdånigst antydt och sedan, till följd af Eders Kongl. Maj:ts nådiga Förordningar den 4 Maj 1855 och den 20 December 1857, i allmänhet både fängelsestraff och fästningsstraff, de sednare då de icke öfverstiga två år, numera verkställas inom cellfängelserna, anser Styrelsen en ytterligare högst väsendtlig fördel inom Fångvårdsförvaltningen vara beredd, som tvifvelsutan skall mägtigt bidraga till fångantalets minskning.» Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern yttrade: »Fördelarne deraf, att ransakningsfånge, å cellängelse intagen, i allmänhet icke för ransaknings undergående transporteras utom fängelset, äro från fångvårdens synpunkt obestridliga, och på deras erkännande hvilar redan Förordningen den 20 November 1845.
I öfverensstämmelse dermed hafva tid efter annan, sedan för hvart särskildt fall framställning blifvit hos Eders Kongl.
Maj:t i underdånighet gjord, beslut fattats om gemensamma tingsstäder för särskilda härader å närbelägna läns- eller Krono-cellfängelsers för ransakningar med häktade personer inredda domstolslokaler.
Intygen om gagneligheten af dessa förfoganden, der de hittills vidtagits, hafva ock varit allmänna och sammanstämmande.
Men i samma mån som ransakningsfängelset är aflägset från den ort, der brottet är begånget, framkallar tillämpningen häraf olägenheter, som icke få förbises.
Domarens aflägsnande från Domsagan och Länsmännens från deras tjensteområden blifva nemligen af menligare inflytande ju längre deras frånvararo räcker.
Hos målsegare uppstår motvilja att anlita lagen, om en lång resa till ransakningsstället ej kan undvikas, och äfven vittnen söka undandraga sig inställelse.
Med afstånden vexa ock i hög grad konstnaderna för Domares, Nämndemäns, Åklagares, målsegares och vittnens resor; och den kostnad, som besparas genom minskad fångtransport kan härmed icke komma i någon jemförelse, enär lör hvarje fånge torde i medeltal kunna beräknas fyra å fem vittnen och en målsegare, samt mången gång Domaren och hela Nämnden finge resa för ransakningen med en enda fånge.
Härtill kommer, att det af Fångvårds-styrelsen afsedda ändamål i alla fall icke lärer kunna fullständigt vinnas.
E11 ransakningsfånges afstängande från beröring Kongl. MajUs Nåd.
Proposition M 35.
15 med dem, som. vilja besöka honom i fängelset, torde nemligen i allmänhet icke kunna försvaras, enär fråga icke är att verkställa något slags straff; och fångtransporterna kunna i intet fall undvikas med alla dem, som begått brott inom två län eller olika cellfängelsedistrikter.
A andra sidan synas de öfverklagade olägenheterne af ransakningsfångars transporterande kunna till betydlig del minskas genom vidtagande af åtgärder, som förhindra en sådan sammanföring af fångar, som nu under transporten alltför ofta eger rum; och denna fråga torde, i sammanhang med det förslag till ny instruktion för Fånggevaldiger, hvarmed Fångvårds-styreisen är sysselsatt, komma att snart blifva föremål för Eders Kongl. Maj:ts särskilda pröfning.
Något allmänt och hela Riket omfattande stadgande i den rigtning
Fångvårds-styreisens underdåniga skrifvelse afser, synes mig således icke lämpligen böra utfärdas, utan tillämpningen af ofvan erkända grundsats, på sätt hittills egt rum, böra ske efter pröfning af hvad för hvarje särskild ort finnes tjenligt.
Då emellertid en något större utsträckning än hittills möjligen skulle kunna åt de i Förordningen den 20 November 1845 afsedda anordningar, utan synnerliga olägenheter beredas, derest dels i öfverensstämmelse med hvad redan är i Förordningen den 17 September 1851 stadgadt om ersättning till Nämndemän i de fall, då flere härader hafva gemensam tingsstad i brottmål, vederbörande Domare, som der holle ransakning med häktad person, kunde erhålla ersättning af allmänna medel till det belopp, som för resor i Kronans angelägenheter enligt författningarne
Domare tillkommer, för den väglängd, hvarmed afståndet från hans hemvist till den gemensamma tingsstaden må öfverstiga det till tingslagets eller häradets vanliga tingsställe, dels ersättning till målsegare, som personligen sig inställer vid ransakning angående gröfre, för allmänna säkerheten vådliga brott, finge, derest den tilltalade icke frikännes, utgå i enlighet med hvad om ersättning åt vittnen är föreskrifvet; samt då all billighet synes tala derför, att icke Domare och målsegare mera än nämnd, åklagare och vittnen betungas derför, att ransakningarne förläggas från deras rätta tingsstad, i anledning hvaraf ock åtskillige
Domare redan hos Kongl. Maj:t anhållit om beviljande af ifrågavarande ersättning, hemställer jag underdånigst, att nådig Proposition måtte till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåtas angående
Domares och målsegares berättigande till ofvanantydda ersättning. » — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — Uppå Stats-Rådets öfrige Ledamöters tillstyrkan täcktes Hans Maj:t Konungen i nåder bifalla hvad Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern sålunda hemställt Ex protocollo Oscar David Egge.
Ifi Kongl. Maj:ts Nåd.
Transsumt af protokollet öfver J ustihe-D eparlemenls-Ärenden, hållet mför Hans Majit Konungen uti Stals-Rådet ä Stockholms Slott Tis dagen den 2'!
Oktober '1862.
I närvaro af: Hans Excellens Justitie-Statsministern, Herr Friherre De Geer.
Hans Excellens, Statsministern för Utrikes Ärendena, Herr Grefve Manderström.
Justitieråden: Carleson.
Sedan Justitieråden Carleson och Naumann afträdt, uppläste Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern till justering: och Proposition till Rikets
Ständer angående ersättningar till domare och målsegare i de fall, då flere härader hafva gemensam tingsstad i brottmål.
Uppå Stats-Rådets hemställan täcktes Hans Majit
Konungen i nåder godkänna dessa förslag till nådig Skrifvelse och Proposition, sådana de finnas detta Protokoll bilagde.
Proposition M 36. 17 N:o 36.
Ank. till Eip.-Utsk. d. 17 Nov. 1862, kl. 1 e. m. Kongl.
MajUs Nådiga Proposition till Rikets Ständer om antagande af en författning angående förnyande af Svensk myndighets beslut, som förlorat sin exsekutiva kraft i främmande stal; Gifven Stockholms Slott den 2\
Sedan de, efter ömsesidiga meddelanden emellan Sveriges och Danmarks regeringar, utarbetade förslag till internationella lagar, enligt hvilka doniar och utslag, meddelade inom det ena riket, skulle kunna inom det andra verkställas, blifvit såsom gällande lagar antagna, i Sverige genom nådig Förordning den 15 Juni och i Danmark enligt Kungörelse den 13 Juni 1861, erfordras, på sätt Kongl. Maj:t i Dess vid sistförflutna riksmöte till Rikets Ständer aflåtna Proposition i detta ämne omförmält, att i en särskild författning stadgas på hvad sätt en Svensk myndighets beslut, som, enligt de i Danmark gällande lagar, der förlorat sin exsekutiva kraft, må kunna inför svensk myndighet förnyas.
Och då med hänsyn dertill att omständigheterna framdeles kunna föranleda stiftandet af internationella lagar jemväl i förhållande till andra stater än Danmark, hvilka, i fråga om fortvaron af domars exsekutiva kraft, ega dermed likartade institutioner, det synts Kongl. Maj:t gagneligt om den författning, hvaraf behofvet nu närmast är forhanden, affattades i så allmänna ordalag, att författningen kunde äfven å dylika möjligen uppkommande förhållanden ega tillämplighet, har Kongl. Majit låtit ett efter denna syftning lämpadt lagförslag uppgöras; och vill Kongl. Majit alltså, med öfverlemnande af de i Stats-Rådet och Högsta Domstolen i ämnet förda protokoll, härmed, enligt 87 § Regerings-formen, föreslå Rikets Ständer antagande af följande Förslag till Förordning angående förnyande af svensk myndighets beslut, som förlorat sin exsekutiva kraft i främmande stat: Bih. till It.
Prot. 1862 & 1863. 1 Sami. 1 Afd. 15 Hä/t. 3 18 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition M 3C>.
»Vill någon å svensk embetsmyndighets dom eller utslag söka verkställighet genom utmätning i gods, som finnes i främmande stat, hvars lag medgifver sådan verkställighet; och har från det domen eller utslaget meddelades den tid förflutit, efter hvars förlopp beslutet, enligt den främmande statens lag; ej må verkställas, med mindre detsamma varder genom nytt beslut åter försatt i exsekutiv kraft; då må sådant nytt beslut sökas hos Öfverståthållare-embetet eller annan Konungens Befallningshafvande; och varde gäldenären, så vida han, efter erhållet tillfälle att öfver ansökningen sig yttra, icke deremot framställer sådana jäf, att handräckning till domens eller utslagets verkställande ej skulle enligt svensk lag kunna beviljas, å nyo ålagdt att utgifva hvad genom förra beslutet blifvit honom ådömdt.» Kongl.
Utdrag af Protokollet öfver Justitie-Departements-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-rådel å Stockholms Slott Tisdagen den 18 Mars J862.
I närvaro af: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström.
Ehnemark, Lagerstråle, Björnstjerna, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup.
Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern anförde i underdånighet: »Uti den af Kongl. Majit till Rikets sednast församlade Ständer under den 21 September 1860 aflåtna nådiga Proposition om antagande af en författning angående verk - Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition JM 36.
19 ställighet i Sverige af domar och utslag, meddelade af domstol i konungariket
Danmark, var, för den händelse att de lagförslag, som till ett ömsesidigt ordnande af detta ämne blifvit utarbetade inom de båda rikena, komme att af dessas nationalrepresentationer antagas, såsom en af sakeus beskaffenhet påkallad nödvändighet uttaladt, att sedermera i särskild författning blefve stadgadt att och på hvad sätt Svensk myndighets beslut, som, enligt de i Danmark gällande lagar, der förlorat sin exsekutiva kraft, måtte kunna inför svensk myndighet förnyas.
Då nemligen i enlighet med det från dansk sida framställda yrkande, hvilket på de i den nådiga Propositionen närmare utvecklade grunder ansågs böra medgifvas, uti det för
Danmark upprättade förslag till lag om verkställighet derstädes af beslut, meddelade af svensk myndighet, det ovilkorliga stadgande intagits, att dessa beslut voro, i afseende å ”foraeldelse”, underkastade samma reglor, som domar, afsagda i Danmark; så blefve deraf en följd, att den exsekutiva kraften för svensk myndighets beslut komme att i Danmark upphöra ett år och sex veckor från beslutets meddelande, med mindre detsamma i laga ordning förnyades.»
Sedan numera de omförmälda förslagen blifvit inom de respektive länderna godkända och såsom gällande lagar antagna, i Sverige genom nådig Förordning den 15 Juni och i Danmark enligt Kungörelse den 13 Juni nästlidet år, har det för sådant fall förutsatta behofvet af vidare lagstiftning i detta ämne således inträdt; och då med hänsyn dertill att omständigheterna framdeles kunna påkalla stiftandet af internationella lagar jemväl i förhållande till andra stater än Danmark, hvilka i fråga om fortvaron af domars exsekutiva kraft ega dermed likartade institutioner, det förefallit gagneligt om den författning, hvaraf behofvet nu närmast är för handen, affattades i så allmänna ordalag, att författningen kunde äfven å dylika möjligen uppkommande förhållanden ega tillämplighet, har ett efter denna syftning lämpadt lagförslag blifvit inom Justitie-departementet uppgjordt, som är af följande lydelse: »Förslag till Förordning angående förnyande af Svensk myndighets beslut, som förlorat sin exsekutiva kraft i främmande stat:
Då någon å Svensk
Embetsmyudighets dom eller utslag vill söka verkställighet genom utmätning i gods, som finnes i främmande stat, hvars lag medgifver sådan verkställighet, men den tid, från det domen eller utslaget meddelades, förflutit, efter hvars förlopp beslutet, enligt den främmande statens lag, ej må verkställas, med mindre detsamma varder genom nytt beslut åter försatt i exsekutiv kraft; ina sådant nytt beslut sökas hos Ofverståthållare-embetet eller annan Konungens Befallningshafvande; och vare godsets egare, så vida han, efter erhållet tillfälle att öfver ansökningen sig yttra, icke deremot framställer sådana jäf, att handräckning till domens eller utslagets verkställande ej skulle enligt svensk lag kunna beviljas, å nvo ålagdt att utgifva hvad genom förra beslutet blifvit honom ådömdt.» 20 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition M 36.
Och hemställde Hans Excellens, att Högste
Domstolens utlåtande häröfver måtte för d«t i 87 § Regerings-Formen omförmälda ändamål, varda infordradt.
På tillstyrkan af Stats-Rådets öfriga Ledamöter täcktes Kongl. Maj:t härtill lemna nådigt bifall.
Utdrag a/ Protokollet öfver Justitie-Ärenden, hållet uti Kongl. Majlis Högste Domstol Onsdagen deli 16 Juli 1862 Närvarande: Jnstitie-råden Alexanderson, Quiding, Hoffstedt, Södergren, Cramér, , Friherre Leuhusen, Almqvist.
Note ur Protokollet öfver Justitie-Departements-Arenden, hållet å Stockholms Slott den 18 sistlidne Mars, enligt hvilket Kongl. Majit behagat i nåder infordra Högste
Domstolens utlåtande öfver ett inom Justitie-Departementet uppgjordt »Förslag till Förordning angående förnyande af svensk myndighets beslut, som förlorat sin exsekutiva kraft i främmande stat,» af följande lydelse: »Då någon å Svensk
Embetsmyndighets
Dom eller Utslag vill söka verkställighet genom utmätning i gods, som finnes i främmande stat, hvars lag medgifver sådan verkställighet, men den tid från det domen eller utslaget meddelades förflutit, efter hvars förlopp beslutet, enligt den främmande statens lag ej må verkställas, med mindre detsamma varder genom nytt beslut åter försatt i exsekutiv kraft; må sådant nytt beslut sökas hos Ofverståthållare-embetet eller annan Konungens Befallningshafvande; och vare godsets egare, så vida han, efter erhållet tillfälle att öfver ansökningen sig yttra, icke deremot framställer sådane jäf, att handräckning till domens eller utslagets verkställande ej skulle enligt svensk lag kunna beviljas, ånyo ålagdt att utgifva hvad genom förra beslutet blifvit honom ådömdt.» Kongl.
Proposition JM 36. 21 Högste
Domstolens fleste ledamöter lemnade detta förslag utan annan anmärkning än att de hemställde att redaktionen måtte jemkas till följande lydelse: »Vill någon å Svensk Embetsmyndighets Dom eller Utslag söka verkställighet genom utmätning i gods, som finnes i främmande stat, hvars lag medgifver sådan verkställighet; och har från det domen eller utslaget meddelades förflutit tid, efter hvars förlopp beslutet, enligt den främmande statens lag, ej må verkställas, med mindre detsamma varder genom nytt beslut åter försatt i exsekutiv kraft, då ege, uppå ansökning derom, Ofverståthållare-embetet eller annan Konungens Befallningshafvande sådant beslut meddela, derest gäldenären, efter erhållet tillfälle att öfver ansökningen sig yttra, icke deremot framställer sådana jäf, att handräckning till domens eller utslagets verkställande ej skulle enligt svensk lag kunna beviljas.» Justitierådet Almqvist yttrade: »Af ordalagen i § 6 af konventionen emellan Sverige och Danmark den 25 April 1861 angående ömsesidig verkställighet af domar och utslag, hvilken gifvit anledning till förevarande förslag, synes icke följa att det förklarande, hvarigenom dom eller utslag återförsättes i exsekutiv kraft, bör eller behöfver innefatta annat, än att domen eller utslaget fortfarande eger sådan giltighet, d. v. s. att stadgad preskription för den domfästa fordringens utsökande icke blifvit försuten; och dertill anser jag också det ifrågasatta förklarandet böra inskränkas.
Det nu föreslagna stadgandet att gäldenären skall ånyo åläggas utgifva hvad genom förra beslutet blifvit honom ådömdt, torde nemligen kunna gifva anledning dertill att, emot hvad som lärer öfverensstämma med gällande ordning för rättegång och utsökning i Sverige, den en gång domfästa fordringen finge göras till föremål för ny tvist instanserna igenom.
Vid exsekutivt uttagande af en sådan fordran torde endast två invändningar böra upptagas, den ena derom att domen eller utslaget icke vidare har exsekutiv kraft, hvilken invändning den föreslagna förordningen afser; och den andra att fordringen vore betald, hvilken fråga måste just vid utmätningen kunna pröfvas, enär betalningen till äfventyrs kan vara erlagd efter det icke allenast domen, utan äfven förklarandet om dess fortfarande exsekutiva kraft meddelades.» Ex Protocollo C. il. Broberg. 22 Kongl.
Proposition JVJ 36.
Transsumt af Protokollet öfver Justitie-Departements-Ärenden, hållet inför Flans Majit Konungen uti Stals-Rådel å Stochholms Slott Tis dagen den 21 Oktober 1862.
I närvaro af: Hans Excellens Justitie-Statsministern, Herr Friherre De Geer, Hans Excellens, Statsministern för Utrikes Ärendena, Herr Grefve Manderström, .Statsråden:
Herr Friherre Gripenstedt, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld, Justitieråden: Carleson, Naumann.
Ett inom Justitie-Departementet uppgjordt Förslag till Förordning angående förnyande af svensk myndighets beslut, som förlorat sin exsekutiva kraft i främmande stat; varande samma förslag af följande lydelse:
Sedan, vid anmälan häraf den 18 Mars innevarande år, Kongl. Maj:t i nåder infordrat Högste
Domstolens utlåtande öfver nämnde förslag, så hafva, vid granskning häraf den 16 sistlidne Juli, Högste
Domstolens dervid närvarande fleste ledamöter lemnat detta förslag utan annan anmärkning, än att de hemställt, att redaktionen måtte jemkas till följande lydelse: Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern yttrade: »Den hufvudsakligaste olikheten emellan lydelsen af det till Högste
Domstolens utlåtande öfverlenmade förslaget, och den af Högste
Domstolens fleste ledamöter föreslagna redaktion, består deruti, att i den sednare utelenmats, hvad det remitterade förslaget upptager derom, att det beslut, hvarigenom förnyelse gifves åt ett efter utländsk lag föråldradt beslut, skall innehålla ett nytt åläggande för gäldenärer att betala det förut ådömda.
Ett uttryckligt stadgande härom torde icke vara öfverflödigt för att förekomma, det icke Svenska embetsmyndigheter, med tanken fästad endast på Svensk lag, skola, lika med en af de Högste
Domstolens ledamöter, som yttrat sig öfver förslaget, anse tillräckligt, att förnyelsen endast innehåller ett förklarande, att det efter den utländska lagen föråldrade Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition J\s 30.
23 beslutet fortfarande här i riket eger giltighet.
På grund af ett sådant förklarande lärer likväl verkställighet ej kunna vinnas i Danmark, hvilket land med ifrågavarande förslag närmast afses.
I den afslutade konventionen om domars verkställighet stadgas nemligen: att domar och beslut, afsagda i Sverige, äro med hänsyn till exsekution i Danmark underkastade samma reglor om föråldring, som domar afsagda i Danmark, och på en
Dansk domstols beslut kan icke efter ett år och sex veckor erhållas verkställighet, med mindre den deruti stadgade betalningsskyldigheten, efter ny rättegång, å nyo varder fastställd.
På lika sätt förhåller det sig i Norrige, hvarföre ock de Svenska ledamöterne i den Kommitté, som hade sig uppdraget att utarbeta förslag till förordningar om verkställighet i det ena af de förenade rikena af domar, meddelade i det andra, jemte dermed gemenskap egande ämnen, fäste Kongl Maj:ts uppmärksamhet på behöfligheten att, i sammanhang med antagandet af dessa författningar, undanrödja det hinder emot domars förnyelse, som kunde förefinnas i förbudet att inför rätta å nyo draga sak, hvari laga kraft egande dom en gång fallit.
Jag hemställer alltså i underdånighet att redaktionen i det remitterade förslaget måtte i denna del bibehållas oförändrad; hvaremot densamma i öfrigt torde kunna jemkas till närmare likhet med Högste
Domstolens förslag.
På grund häraf tillstyrker jag underdånigst att Eders Kongl. Maj:t täcktes, i öfverensstämmelse med 87 § i Regerings-formen, till Rikets Ständers antagande framställa följande Förslag till Förordning angående förnyande af Svensk myndighets beslut, som förlorat sin exsekutiva kraft i främmande stat:
Vill någon å svensk embetsmyndighets dom eller utslag söka verkställighet genom utmätning i gods, som finnes i främmande stat, hvars lag medgifver sådan verkställighet; och har från det domen eller utslaget meddelades den tid förflutit, efter hvars förlopp beslutet, enligt den främmande statens lag, ej må verkställas, med mindre detsamma varder genom nytt beslut åter försatt i exsekutiv kraft; då må sådant nytt beslut sökas hos Ofverståthållare-embetet eller annan Konungens Befallningshafvande; och varde gäldenär, så vida han, efter erhållet tillfälle att öfver ansökningen sig yttra, icke deremot framställer sådane jäf, att handräckning till domens eller utslagets verkställande ej skulle enligt svensk lag kunna beviljas, ånyo ålagdt att utgifva hvad genom förra beslutet blifvit honom ådömdt.» Uppå Stats-rådets öfrige ledamöters hemställan, täcktes Hans Maj:t Konungen, med bifall till hvad Hans Excellens Herr JustitieStatsministern sålunda tillstyrkt, godkänna detta förslag till nådig Proposition, sådan den, nu justerad, finnes detta Protokoll bilagd.
Ex protocollo Oscar David Egge. 24 Kongl.
Proposition M 37.
Auk. till Eip.-Utsk. den 17 Nov. 1862, kl. 1 e. m. Kongl.
Majis Nådiga Proposition till Rikets Ständer om antagande af en ny Strafflag; Gifven Stockholms Slott den 23 September '1862.