Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den fullständiga lösningen kan ju stade honom i skolafgift omkring 750 kronor.
ingen vara säker på mer än författaren själf.
Och den fjärde telningen, som var sex år och Men intressant är det att genom Solaess själs- gick och lärde sig stafva och lägga ihop, ko- strider spåra allt hvad som djupast rört sig i diktarens egen själ, ty man kan icke undgå stade bara 1 0 0 om året.
Till dessa näpna småsummor är ytterligare att identifiera de två, Solness och Ibsen, med hvarje år att lägga en bokräkning af för bok- hvarandra.
Min uppfattning af dramat är denna: handlaren mycket glädjande dimensioner, ty för Med Solness menas mästaren, bäraren af de hvar ny lärobok, som utgifves af en skollä- rare, skall den bok, som förut blifvit ansedd nya idéerna, den som leder det andliga lifvet lämplig och förträfflig, slopas, och hvarje ny in i nya strömfåror.
upplaga, som de afundsvärda läroboksförfat- I början, af sin verksamhet bygger han kyr- tarne f å till stånd, måste de snälla barnen kor rundt om i landet, hvarmed symboliseras skaffa sig, ty de gamla upplagorna — så för- Ibsens högstämda ungdomsdikter, och den tiden träffliga de än varit — duga ej, d å D y a är hans fridfullaste.
Då är han ännu lycklig finnas.
i sitt äktenskap med Aline, som är represen- De privata skolorna ha naturligtvis rätt att tanten för hans egen generation, samtiden, hålla sina priser, buru högt de behaga.
Men hvarmed en människa alltid är förenad med finns det då ingen konkurrens?
En skola med de innerligaste band.
Han börjar likväl snart billigare afgifter skulle antagligen draga till att förakta och vantrifvas i det gamla hus, som sig så många elever, att dess finanser ej be- hon ärft af sioa föräldrar, och som hon håller höfde lida till följd a f de modererade prisen.
kärt för alla dess gamla minnens skull (alla tra- Den som tvingade ner skolafgifterna, gjorde ditioner, färdiggjorda meningar, illusioner och en verklig välgärning motvdem a f det tjugonde drömmar, som hon vuxit upp i), och han ön- seklets damers lycklige fäder, som ej ha stats- skar, att det skall brinna upp, så att han kunde få bygga nya, vackrare och ändamålsenligare råds- eller bankdirektörslöner.
Jag återkommer till min fråga, om det är hus på tomten.
Dessa önskningar bli så brin- rättvist, att en så stor skilnad råder mel- nande och ihärdiga, att de till sist icke lämna lan priset för g o s s e n B och för flickans skol- honom ro vare sig dag eller natt.
Han tänker gång.
Och jag tror, att det vore af intresse, ut hur det skall göras, hvar elden skall börja, om Iduns läsarinnor toge frågan under dis- och hur det skulle ställas, för att Aline skulle bli så litet skakad som möjligt.
Men han gör kussion.
ingenting själf.
Då, en natt, kommer emeller- Särskildt tror jag, att faktiska uppgifter om tid den efterlängtade händelsen oförberedt, på statens ställning till flickskolorna och om ter- ett helt annat sätt än han tänkt.
Aline blir miosafgifternas storlek i olika skolor och olika utburen och uppryckt ur sin djupaste ro.
Och klasser skulle bli välkomna för m å D g a föräl- slagen af skräck öfver, att allt det kära, som drar och intresserade.
hon varit fäst vid, blir lagdt i aska, förlorar hon Det är i hopp om att f å frågan bragt på förmågan att amma upp sina små nyfödda barn, tal och belyst, jag tagit mig friheten ned- frukterna af hennes äktenskap med Solness.
skrifva detta i stället för att brumma privat, Då hon rycktes bort från sin rot, allt det som vi, skapelsens herrar, eljes för sed hafva.
gamla, som hon lefvat sig in i, sinade hennes lifskrafter ut, och hon hade ingen näring att En bekymrad fader.
ge de stackars barn, som födts i det gamla uppbrunna huset.
Och aldrig skall hon få några barn mer.
För samtiden kan Solness verk icke bära någon frukt.
De stå icke längre på samma grund och förstå hvarann icke.
Hon ser endast tillbaka på det gamla förstörda, och han endast framåt på det nya han skall bygga upp.
Hur han än kommer upp sig och hur Skådespel i tre akter af Henrik Ibsen.
han än bygger, får han aldrig något hem mer.
Hans hustru, hans samtid trifs där icke, och Ett försök till tolkning af Anna Wahlenberg.
då är hemmet ödelagdt.
Och hur många barn- S &amp; l.
e t finns en mängd personer, som icke kammare han än inreder, hur många försök yLJ ' tycka om att lösa gåtor, och s o m anse, han än anställer för att göra sina idéer frukt- a t t en författare, som icke skrifver sä, att tolk bringande för sin egen generation, så lockar med vanligt sundt förstånd genast och utan han inga barn och skördar inga frukter.
misstag begriper ho ' nom, inte heller förtjänar Detta är hans stora sorg midt under hans att bli läst och diskuterad.
Om de h a rätt eller orätt i allmänhet, kan lycka som framgångsrik byggmästare, och han ju vara omtvistligt, men säkert är, att hvarje plågas af samvetskval öfver att kanske medel- fordran p å en realistisk form till ett sådant bart varit en orsak till den ödesdigra branden, innehåll som det i Byggmästar Solness är som medförde hans barns död, Alines afstan- obillig, ty detta drama står icke p å verklig- nade utveckling och hans egen hemlöshet.
Han hetens mark, utan spelar i en högtstående män- tror, att en och annan människa fått förmågan niskas egna tankevärld och handlar om hennes att ropa på » hjälparne och tjänarne », det vill uppgörelse med sig själf.
Det ser ut, som om säga att, utan att tydligt förklara sig, likväl Ibsen i sitt senaste arbete velat skrifva hela påverka andra i den riktningen, att de göra sin diktnings historia och förklara sitt förhål- det verk man vill ha gjordt, utan att de själfva lande till den tid, som lyssnat och skall lyssna eller andra ana, att det är annat än deras egen till honom.
Och hur en dramaturg skulle gärning.
Den förmågan tror han att han fått, och han får ingen rast eller ro för sitt oro- kunna behandla ett sådant ämne annat ä n sym liga samvete.
boliskt är svårt att förstå.
Byggmästar Solness.
Emellertid leder a l l symbolik ut till m å D g a vägar, många krokvägar och många återvänds- gränder.
Den ene tydaren följer en väg, den andre en a n o a n.
Och kan man endast hålla Det har också annat att bära än detta.
Få sin väg till rykte och makt har han krossat den gamla generationens lifsåskådning, hvilken.
u i o m af det gamla huset, också representeras
IDUN 1893 af gamle Brovik, bokhållaren på Solness kon- tor, som är så lämplig för att beräkna sakers och tings bärvidd.
Men inte nog med det, han vill också vara förmyndare för den yngre generationen, som vuxit upp och nu vill pröfva sina krafter.
Han vill icke erkänna, att någon annan kan bygga än han, att några andra idéer än de, som utvecklats under hans ledning, kunna vara riktiga, och han vägrar att gifva mogenhetsförklaringen åt den unge Brovik, så att han kan vinna förtroende och bli satt i tillfälle att bygga på egen hand.
Det går Solness till hjärtat att neka Knut Brovik, den gamla generationen, att innan den går i graf- ven få se, hvad den ungdom duger till, som han fostrat, och som ban nästan börjat tvifla på under den långa tid, som den blifvit hållen i ledband af Solness.
Men Solness kan icke släppa Ragnar Brovik.
Han är feg.
Han tror, att om Ragnar börjar bygga själfständigt, skall han krossa honom, liksom han, Solness, krossat hans far.
Och hans feghet drifver honom till än värre lumpenheter.
Till Prisbelönadt ensamt Chicago!
svar å Iduns prisfråga » H u r u skall ett fruntimmer.
. » o. s. v. af Gustaf Gullberg (Forts. o.
Från Newyork till Chicago.
Ni har nu att välja mellan en hel del linier.
Mer jag är säker på, att Ni väl- jer Niagara-vägen för att få se detta natur- under.
Att ha varit i Amerika och ej sett Niagara — hvad vore det?
På hemfärden kan Ni ju ta en annan väg, New-York Central-Hudson River and Mich.
Central RR.
heter linien, som går öfver New- York, Niagarafalls, Detroit till Chicago.
Af- ståndet denna väg är 978 mil (eng.).
Med vanligt tåg tar färden 34 timmar, med ex- press-train 24 timmar.
Afgångsstationen i Newyork är Grand Central Depot.
Biljett kan Ni köpa antingen i något af de närbe- lägna större hotellens kontor, på järnvägs- bolagets kontor eller vid själfva stationen.
På vissa, men ej alla, tåg kan man köpa biljett af konduktören, men bäst är att i god tid köpa biljett vid stationen och lika- ledes i god tid intaga sin plats i vaggonen.
Järnvägarne i Amerika ha tre klasser, af hvilka den tredje blott är afsedd för emigran- ter och icke finnes mer än å vissa tåg.
Pris- skillnaden mellan första och andra klass är i regeln cirka femton procent.
Förstaklassbiljetterna äro delade i » limited » och » unlimited ».
D e senare berättiga den resande att stiga af när och hvar som helst och sedan fortsätta efter behag med ett an- nat tåg på samma biljett.
Dessa betinga un- gefär trettio procent högre pris än de be- gränsade biljetterna.
Biljettpriset första klass mellan Newyork och Chicago är (allt efter olika linier och tåg) vexlande: för limited, biljett mellan 17 — 2 0 — 2 2 dollars, för unlimited mellan 26,50 — 27,80 — 30 dollars och för expresstrain 28 — 32 dollars.
Andra-klasspriserna äro som sagdt i regeln femton procent lägre, men å denna klass kan man ej få köpa unlimited biljett.
En tur- och returbiljett andra klass Nia- garavägen kostar för närvarade 3 8 dollars eller 144 kronor 40 öre.
På hvarje biljett får medföras bagage till en vikt af mellan 1 0 1 — 2 0 0 » pounds » — olika på olika järnvägar.
Märk: Kom i god tid till tågen!
Det är icke brukligt i Amerika att ringa med klocka några minuter före tågets afgång.
Lokomo- tivet utsänder — på minuten!
— en kort hvissling, och så bär det af.
Stationernas namn uppropas, men det är mycket svårt att förstå ropen, hvarför man vid biljettköpet bör förse sig med en tidtabell.
Om det tåg Ni far med ej medför en så kallad » dining car », så är det af vikt att passa på måltidsstationerna.
En måltid å dessa kostar mellan 50 cent och 1 dollar.
Kalla rätter, kaffe och te serveras vanligen från en särskild buffet.
Öl och vin serveras ej — men man kan ha sådant med sig själf.
Har Ni tagit en unlimited biljett, så stanna en dag i Niagara!
* I Chicago.
Så är Ni då framme i Chicago!
Sök om möjligt välja tiden för afresan, så att Ni an länder till Chicago med något af morgontå- gen, ty Ni kan då hinna skaffa Er ett boarding-house under dagens lopp och behöf- ver ej taga in på hotell.
I alla händelser behöfver Ni ej bo på de jämförelsevis dyra hotellen mer än ett dygn.
Bostadsfrågan är nämligen nu den viktigaste.
Om Ni ej har någon speciel vän i Chicago, hos hvilken Ni kan taga in, är Ni hänvisad till boarding- housen, motsvarande pensionaten i Paris, pri- vatinackorderingarna hos oss.
Prisen å dessa boarding-houses vexla allt efter belägenhet och kvalité, från 4 ända upp till 20 dollars i veckan.
För ett pris af 6 — 8 dollars i veckan kan man i vanliga fall få ett utmärkt, väl möbleradt rum och dag- ligen tre ä fyra rikliga måltider.
Om vi för utställningstiden höja priset till 10 å 12 dollars, så är detta tillräckligt.
Låtom oss därför säga 12 dollars — cirka 45 kronor i veckan för rum och mat — det är ju icke så dyrt!
De bästa boarding houses och så kallade » privat dwelling-houses » äro belägna vid Wabash- och Indiana-avenyerna i södra delen af staden.
Mycket besökta och goda boarding houses finnas också på nordsidan mellan Indiana- street och Chicago avenue och mellan North Clark street och » sjön ».
På västsidan framhåller man i allmänhet dem, som äro belägna å Adams street, Monroe street och Washington street.
De dagliga tidningarna, specielt söndags- upplagan af » Tribune » och » Herald », med- dela ett stort antal adresser å boarding- houses.
Skaffa Er ett sådant tidningsnum- mer, välj ut några adresser, som Ni tycker skulle passa Eder, och tag för en gångs skull en » cab » eller » hansom » per timme, och ge Er ut på spaning.
Har Ni litet vana, är det snart gjordt.
Amerikanarne göra upp sina affärer suabbt och bestämdt.
Måste Ni i alla fall bo på hotell ett eller två dygn, spelar det ju ej så stor roll, hvil- ket Ni väljer.
Hotellen äro delade i två slag: efter » American plan » och efter » Euro- pean plan ».
Somliga förena båda systemen.
Välj ett af den första sorten, därvid priset * Anordningar lära vara gjorda, för att passage- rare äfven med limitet biljett skola under den tid, som utställningen pågår, få stanna vid Niagara ända till 1 0 dagar, utan att behöfva köpa ny biljett för resten af vägen.
37 beräknas pr dygn för rum och full kost.
T y om Ni väljer ett hotell efter european plan — d. v. s.
Ni betalar blott för rum och intager edra måltider hvar Ni vill, kan Ni lätt råka ut för att få betala för dyrt för dessa senare.
Pris pr dag å ett American plan hotell af » second class » varierar mellan 2 — 6 dollars.
Som jag i början af denna artikel nämnde, spridas redan nu vilda rykten om priserna i Chicago.
Så meddelas i utländska tidningar, att spekulanter redau förpaktat de flesta ho- tellen i Chicago och själfva betala G dollars om dagen pr rum från källaren till taket.
Hvad skall då ej den resande få betala?
Men det är ej så farligt.
Dessa notiser utsläppas i spekulantsyfte.
Så meddelade t. ex. danska tidningen Politiken nyligen, att i Mineapolis bildats ett » Security Hotell Com- pany » med en dansk man till president.
Detta bolag skall uppföra ett jättelikt hotell af trä, 15 minuters väg från utställningen, där man skall kunna få ett litet rum med två sängar för 2 dollars om dagen — om man blott i tid, ja, helst redan nu, skrifver och beställer ett sådant.
Men Politiken, som meddelar adressen, går ej i borgen för före- taget.
Jag gör det ännu mindre och med- delar därför icke heller adressen.
En liten detalj, som kan vara bra för Er att känna, rör sättet att få edert bagage transporteradt till den bostad, där Ni tager in.
Redan innan det tåg, hvarmed Ni far, har hunnit Chicago, inställer sig i er kupé en agent för » Parmelee ' s Oranibus- and Bagage- Line ».
Om Ni lämnar honom er bagage- polett, så ger han Er i utbyte ett kvitto.
Han ombesörjer sedan ert bagages försändande till den adress Ni uppger.
Pris för en kolly 50 cents och 25 cents pr styck för de öfriga, om de äro flere.
Ni kan också själf åka med i omnibusen till hotellet för 50 cent och får då taga med Er två kappsäckar och en handnattsäck gratis.
Bäst är därför att, redan innan Ni hunnit Chicago, ha bestämt Er för det hotell, hvari Ni vill taga in första dagen.
Den första bästa guide öfver Chicago, som Ni köper i Newyork, kan ge Er adresser i mängd.
Men, som sagdt, kommer Ni till Chicago på mor- gonen, så kan Ni, om Ni vill, hyra in ert ba- gage i stationens bagagedepot och genast ge Er ut på spaning efter ett boarding-house.
Ni slipper då alldeles från hotellfrågan.
Utställningen, Här är ju ej fråga om att gifva Er några råd om, huru Ni skall anväuda tiden i Cbi- cago, eller huru Ni skall studera utställnin- gen.
Det blefve en vidlyftig historia.
Utan det är j u blott fråga om några praktiskt- ekonomiska vinkar.
Och som Ni redan fått bostads- och mat- frågan ordnad, är det värsta undanstökadt.
Entrépriset till utställningen är satt till en half dollar, men sannolikt komma seriebil- jetter att säljas.
Om dessas pris är ännu intet bestämdt.
Men om Ni får en sådan bil- ligare, skall Ni naturligtvis köpa en.
Fortskaffningsmedel.
Att åka i droska (cab, hansom) är i Chi- cago en lyx.
Och Ni behöfver det ej heller mer än möjligtvis första dagen.
En cab eller hansom (enspändt åkdon) kostar vid kurskörning 25 cents pr engelsk mil.
Vid tidkörning 75 cents i timmen inom staden och 20 cents för hvarje kvart däröfver.
IDUN 38 parker och utom stadslinien 1 dollar i tim- men och 25 cents pr kvart.
Om Ni åker i cab, så gör upp med ku- sken i förväg!
Men, som sagdt, Ni behöfver ej anlita dem, ty hela Chicago är öfversålladt af spårvägs- linier, häst- och elektriska, omnibusar m. m., som föra Er hvart Ni vill för några cents.
Akta edra pengar!
Jag har redan sagt, att Ni bör uteslutande röra Er med amerikanskt mynt, helst guld och silfver, ej gärna sedlar.
Småmynt af nickel och koppar.
Se här ett amerikanskt råd om sättet att bära pengar: » Den resande varnas särskildt för att föra sina pengar i nattsäck eller kof- ferten; de flesta förluster af reskassan inträffa på detta sätt.
Erfarna resande tillråda bä- randet af kassan i ett bälte kring kroppen närmast chemisen.
Börsen bör bäras i en ficka å insidan af i detta fall klädningslifvet.
Ytterfickor äro ficktjufvarne särskildt öfvade i att undersöka.
Var alltid försedd med småmynt för att ej bli skinnad af åkare, bärare med flere, som alltid låtsas vara utan vexel. » Återresan till Newyork.
Om Ni rest till Chicago Niagaravägen, så välj någon af de många andra vägarne hem.
Såvida Ni ej köpt tur- och returbiljett, hvil- ket just ej är att rekommendera, i synnerhet då prisskillnaden är så liten_ I Newyork kan Ni på samma sätt som skedde i Chicago skaffa Er ett billigt boardinghouse (adresser i alla Newyorktidningar), och Ni kan säkert få det ännu billigare än i Chicago.
Då här gäller blott ett ekonomiskt öfver- slag af utgifterna och några praktiska vin- kar, har jag ej här upptagit anvisningar på sevärdheter, teatrar, konserter o. d.
Dylika nöjen äro dyra i Chicago som i Newyork.
Jag skall nu ändtligen komma till ett öf- verslag af kostnaden enligt Iduns plan.
Det skulle då ställa sig ungefär så här: Tur- och returbiljett från Gö- teborg till Newyork, l:a kl.
Diverse utgifter ombord, dricks- pengar m. m. för dit- och återresan Tur och retur från Newyork till Chicago, enl. Iduns plan 2:a klass Bostad och vivre c:a 20 dygn i Amerika (Newyork o. Chi- cago) efter genomsnittspris af 12 dollars i veckan
(högt upptaget för en dam, som ju hvarken röker " eller » super ») 3 dollars — 60 dollars (Dollarn räknad till 3,80 kr.)
600 » » 50 » » 150 » » 140 » » 230 Summa kr.
1170 Jag påstår, att detta är ganska högt be- räknadt, och att jag väl skulle kunnat hålla denna summa nere vid t. ex. det runda talet 1000 — blott genom att minska de för en 1893 dam högt tilltagna expenserna från 3 till 2 eller dollars 1,50 pr dag.
Men jag är säker om, att Idun vill, att » Iduns egen Chicago- stipendiat » ej skall behöfva allt för ofta vända på hvarje cent, och därför har jag satt kal- kylen som jag gjort.
Om Idun med vanlig generositet skulle » runda upp » summan till exempelvis 1200 kronor, så kan Iduns blifvande lyckliga pris- vinnerska resa som en liten prinsessa.
En hemslöjd, som kan blifva industri.
allmänna åsikten i våra dagar är, att det i i - blir • mycket billigare att köpa saker, som be- &lt; W blir höfves för hemmets behof, än att själf till- ' SF höf verka dem.
Därför är det nu blott undan- tagsvis, som man får höra spinnrocken surra och väfstolens slag.
Förhållandet är härvidlag lika i torparens stuga och herremannens hem.
Förr gällde den grundsatsen, » att ju mera man i hemmet kunde tillverka för husets och familjemedlemmarnes behof, dess bättre », och därför florerade i vårt fä- dernesland inom en mängd områden en högt upp- drifven » hemslöjd », som icke obetydligt bidrog att öka såväl det allmännas som den enskildes välstånd.
Denna husslöjd höll nästan på ett dö ut, hvilket man till stor del får tillskrifva den mängd billig- hetsvaror, som fabrikerna nu kasta ut i marknaden.
Mycket göres för att åter väcka saken till lif, och är det verkligen glädjande att se, hurn det på många orter » blifvit modernt » att gå i » hemväfda kläder », och detta så väl för mannen som kvinnan.
Ännu är det jämförelsevis i blott få hem, som vackra så- dana kunna tillverkas, och är det svårt få dugliga väfverskor.
Många äro de kvinnor i den bildade klassen, som nu gå igenom väfskolor och lära sig konsten, men ännu återstår lång tid, innan tjäna- rinnorna och den arbetande klassens kvinnor åter fått lära sig en sak, som förr ansågs höra till en duglig kvinnas skyldighet att kunna.
På många orter inom landet har dock på senaste åren en hem- slöjdsindustri åter börjat uppblomstra, hva-till orsa- ken är att energiska personer föregått med exempel.
Ibland kan den lilla hemslöjden utveckla sig till rätt stora dimensioner, om blott företagsamhet fin- nes och tillverkningen är sådan, att den blir efter- sökt.
Såsom ett exempel därpå kunna vi omtala den tillverkning af helylle herrkostym-tyger, liknande s. k. cheviot, som fru Nanny Nauchhoff på Mösa i närheten af Enköping satt i gång.
Hösten 1891 väfde hon en dylik väf för sin fa- miljs räkning.
Några vänner i Stockholm fingo se tyget och önskade få köpa likadant.
H o n åtog sig att låta väfva det åstundade.
G e n o m vän och väns vänner inkommo baställningar, hvarför hon beslöt att låta väfva tyger i större skala.
Svårighet var att få garn af utmärkt beskaffenhet och dugliga väfverskor.
D e t i handeln vanligen förekommande engelska strumpgarnet håller icke den blåa färgen, som inom kort bleknar och blir grede- lin.
Därför intages direkt från England garn, som nu under garanti färgas i Stockholm, då tyvärr icke svenskt garn af motsvarande kvalité finnes att få köpa.
Kvinnor af arbetsklassen inom orten fingo utföra väfnaderna i sina hem, för att man på så sätt skulle skaffa dessa förtjänst och sprida väfnadskonsten.
Svårt var att få dem, som väfde väl, och flere väf- var blefvo förstörda, men finnes nu ett fullt tillräck- ligt antal dugliga väfverskor.
Resultatet af förra året har visat, att tyg sändts till 9 9 olika håll, från nordligaste delen af Jämt- land till Skåne, till personer af alla möjliga sam- hällsklasser, i större och mindre partier.
Öfver 9 0 0 meter har afsändts, och har dessutom icke obetyd- ligt förbrukats för eget behof.
Dessutom hafva många inom orten börjat väfva liknande tyger i hemmen.
Ingen annonsering för att fa tyget spridt har före- kommit.
Endast på beställning har tyg tillverkats.
Som inga mellanhänder förekomma, kan priset ställas lågt, blott 3 kronor pr meter, så att ett tyg till en vanlig herrkostym endast kostar 19: 5 0, hvilket i betraktande af tygets styrka och varaktighet måtte anses billigt.
Med skäl kan tillverkningen anses som en verk- lig hemslöjd, som förtjänar all efterföljd.
H. J — n.
» M a t e n Ett ä r h a l f v a realistiskt f ö d a n ».
inpass af Ellen Bergström.
&gt;Der Mensch ist was er isst, » sade v. Rumohr, och, vi må nu hafva gjort oss reda därför eller ej, det förhåller sig verkligen så, att maten öfvar ett mycket stort inflytande på både vårt andliga och kroppsliga befin- nande.
Det är ej likgiltigt med hvad man eldar en vanlig ångmaskin, huru mycket mindre då den komplicerade maskinen: vår kropp.
Den som äter bra, kan arbeta bra, och så blifver det måhända till och med besparing i längden att elda med dyrare bränsle, synnerligast om men tager med i räkningen, att » apoteket är dyraste spiskvar- teret. » Skånske bonden, som påstås vara Sveriges styfvaste arbetare, vill ba » g o mad, möe mat och mad i rattan tid. » Vetenska- pen har noga utredt, huru stor procent kväf- vehaltiga ämnen, ägghvita, stärkelse m. m. kroppen behöfver, och i hvilka proportioner dessa beståndsdelar finnas hos olika födoäm- nen; detta böra vi taga noga reda på och inrätta dieten därefter.
Litet kemi bör höra till en husmoders bildning, helst som dess element äro lätt inhämtade och genom expe- riment kunna göras så nöjsamma.
Men icke nog härmed; vi måste äfven låta födan fram- träda så angenäm som möjligt, ty olika an- rättningar inverka olika på lynne och sinnes- stämning, ehuru det knappt är möjligt att utreda, på hvilka vägar detta går.
» Mycket, mycket bra det här, men icke blir man glad af det, » yttrade en känd stockholmshumorist om ölosten, och Haydn komponerade alltid, sedan han ätit våfflor.
Ä r det således vissa rätter, som förefalla motbjudande, må vi und- vika dem och i stället lägga oss vinn om att välja sådana, som smaka bra!
Visst är det godt, att barnen vänjas att ej rata nå- gon mat, men om nu t. ex. den i mångas tycke barbariska ölsupan förvandlar middagen till en pinostund för dem, hvarför då i all rimlighets namn envisas att gifva dem den en gång i veckan?
Låtom oss af måltiderna göra vederkvic- kelsestunder, efter hvilka hela familjen läng- tar ej blott af hunger och törst, utan eme- dan de äro de angenämaste stunderna på da- gen.
Till dem böra vi gifva osa tid, så att lugn och ro må få utmärka dem; till dem spara att berätta något nytt, vi hört eller upplefvat under dagen: ett glädtigt bordsam- tal lär underlätta matsmältningen.