Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af berörda Statsråds-protokoll inhemtas att, vid underdånig föredragning af denna fråga, Departements-chefen, efter en kort framställning af frivilliga skarpskytteföreningarnes uppkomst och ändamål, uttalat den åsigt att, på samma gång de båda Statsmagterna med glädje måste erfara denna nationens upplifvade fosterlandskärlek och detta uttryck af gammalt svenskmannamod, vore det äfven deras pligt att tillse, det så ädla krafter icke fruktlöst förspilldes.
Skarpskytteföreningarna uppkallade af fosterländskt nit och andra länders föredöme, borde ingalunda ryckas från den grund, hvarifrån de uppspirat, nemligen frivillighelens, men de Bih. till R.
4 Samt.
I Afd. 24 Haft. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande JW 67. borde bispringas i sina bemödanden och de mest trängande behofven för dem undanrödjas; hvarefter
Departements-chefen i sådant hänseende vidare anfört, hurusom för verkliggörandet af tanken på en nationalbeväpmng fordrades, att hvarje vapenför man vore försedd med ett till krigsbruk tjenligt gevär; och det hade visat sig, att de fosterlandsvänner, som anmält sig villiga att bidraga till det stora ändamålet, äfven så uppfattat saken.
För den mindre bemedlade vore det dock en ganska dryg utgift att anskaffa ett sådant gevär och om han äfven deruti understöddes af bättre bemedlade, komme dock under en tid hos många föreningar att saknas behöfliga målskjutningsgevär.
Anskaffade, borde sådana gevär med all möjlig omvårdnad skötas och bevaras samt icke begagnas vid andra öfningar än målskjutning.
Särskildt för exercis afsedda gevär borde följaktligen tillhandahållas alla föreningar, som det hos Kongl. Maj:t begärde, så långt förråden, efter beräkning af arméens eget behof, det medgåfve, och, för att i någon mån afhjelpa bristen på målskjutningsgevär, borde till hvarje förening, som deraf vore i behof, — och hvilket hufvudsakligen inträffade i landsbygden — ett sådant gevär utlånas för hvar tionde man, som i föreningen vore inskrifven, med skyldighet för vissa, af föreningen utsedda och uppgifna, personer att ansvara för gevärets återlemnande i godt skick.
Detta antal gevär kunde synas otillräckligt, men då man med skäl egde påräkna, att de, som hade medel dertill, sjelfve skulle förskaffa sig gevär, borde behofvet för de öfriga i och för målskjutningsöfningarne kunna anses afhjelpt med det föreslagna antalet.
I de större städerna, der många voro i tillfälle att bispringa med medel, ehuru tid och om ständigheter mindre medgåfvo dem deltagande i öfningarne, syntes Statens mellankomst för anskaffande af målskjutningsgevär i mindre grad erfordras.
Skarp ammunition borde, på sätt Kongl. Majit redan derom förordnat, foreningarne tillhandahållas för ett pris, motsvarande det Kronan derför finge vidkännas, med jemväl förut stadgadt vilkor att, för bestämmande af tillverkningens myckenhet, reqvisitioner derå borde inom viss tid för hvarje år ingifvas.
Att beräkna den styrka, hvartill de frivilliga skarpskyttekorpserna kunde komma att uppgå, vore, med ledning af hittills vunnen erfarenhet, icke görligt; men om man för de fyra närmaste åren antoge den uppgå till 20,000 man, ansåge
Departements-chefen, att det rätta vore någorlunda träffadt.
Med antagande deraf skulle behofvet af exercisgevär blifva 20,000, och då i förråden funnes ett motsvarande antal för ändamålet passande gevär, skulle deruti intet hinder möta.
Till målskjut ningsgevär skulle efter ofvanupptagna beräkning erfordras 2,000 st., hvilka kunde utlemnas af redan i förråden befintliga gevär, om medel till ersättning deraf blefve anvisade.
Stats-Utslcottets Utlåtande JYi 67.
3 I sammanhang med högstberörda nådiga framställning går Utskottet nu att redogöra för de inom Riks-Stånden väckta, till Utskottet öfverlemnade motioner i detta ämne; dessa äro: hos Ridder skåpet och Adeln: af Friherre Stjernstedt, J. W., som (motion N:o 15) — jemte erinran om viglen deraf, att skarpskytterörelsen, såsom ej endast ett bevis på folkets känsla af en utbildad och organiserad nationalbeväpnings behöflighet, utan äfven en början till en sådan utveckling af vårt försvarsverk, blefve af Statsmagterna omhuldad och uppmuntrad — föreslagit: alt Staten mätte lemna skarpskytteföreningarne nödigt antal exercisgevär; all, såsom en inledning från Statens sida till en allmän nationalbeväpning, årligen ett antal af högst 3,000 st. slätborrade gevär med knallhattslås måtte, för att tillhandahållas skarpskytteförenings ledamöter, som önskade att sådana gevär sig tillköpa för ett pris af fem R:dr R.mt pr st., utlemnas till förvar i indelta regementenas förrådshus eller kompaniernas trossbodar, dervid början borde göras i norra och östra delarne af riket; alt, för målskjutning, refflade gevär af 1860 års modell måtte tillhandahållas de skarpskytteföreningar, som ville deraf sig begagna, efter beräkning af ett gevär för hvarje tionde man; alt för nästa år och under nästa statsregleringsperiod ett förslagsanslag af 30,000 R:dr årligen måtte anslås till aflönande af Instruktörer för skarpskylteföreningarne, efter beräkning af 3 R:dr för hvarje man; samt ali 10,000 R:dr måtte beviljas att årligen utgå till premier för de skarpskyttar, som vid målskjutningar visade sig ega mesta träffsäkerhet.
Inom Borgare-Ståndet, af Herr F. Rooth, hvilken (uti motionen N:o 1) under anförande hurusom, för utvecklingen och beståndet af den vackra idé, som läge till grund för skarpskytteväsendet, det vore nödvändigt att densamma blefve af Statsmagterna understödd, hemställt, att, på det jemväl personer, hvilka saknade medel att sjelfve anskaffa sig gevär, måtte blifva satte i tillfälle att erbjuda fosterlandet sin tjenst, Rikets Ständer måtte anslå 100,000 R:dr R:mt, att i mån af behof hållas skarpskyttekorpserna, så väl i städerna som å landet, tillhanda i och för inköp af gevär.
Af Herr .4.
Blanche, som, (i en under N:o 4 intagen motion) efter en omfattande utveckling af skarpskytterörelsens betydelse för rikets försvar (i afseende hvarå Utskottet, för undvikande af vidlyftighet, nödgas hänvisa till motionen), hufvudsak - 4 Stats-U(skottets Utlåtande N:o 67. ligen anfört, att en af de omständigheter, som hittills i väsendtlig mån försvårat och fördröjt skarpskytteföreningarnes militäriska utbildning, varit brist på exercisgevär, hvadan motionären hemställt: f:o alt åt hvarje skarpskytteförening, som anmält sig vilja ingå på Kongl. Förordningen den 8
Mars 1861 samt i öfverensstämmelse dermed inlemnat förslag till öfverbefälhafvare, måtte öfverlåtas det antal till krigsbruk odugliga, i Kronans förråder befintliga exercisgevär, som blefve hegardt, mot det att föreningen åtoge sig kostnaderna för inpackning, afsändning och transport, samt att öfverbefälhafvaren i sin årsrapport, enligt förrättad inventering, redovisade för gevärens befintlighet och tillstånd.
De gevär, som till åtskilliga förenmgar såsom lån på viss tid redan blifvit öfverleinnade, borde äfven åt dem mot enahanda redovisning öfverlåtas, Då den långvariga och praktiska erfarenhet af trupps inöfvande, som ensamt kunde bilda en duglig instruktör, svårligen vore alt af skarpskyltebefälet, åtmin stone i allmänhet, förvänta, i följd hvaraf såväl för inöfvandel af sjelfva befälet (befälskolan) som af alla nykomna (rekrytskolan) dugliga instruktörer från arméen erfordrades, har motionären föreslagit: 2:0 att åt hvarje skarpskytteförening, som sig på ofvanstående sätt dokumenterat, måtte, på derom af öfverbefälhafvaren gjord ansökning, såsom bidrag till aflöning för instruktörer af arméens befäl lemnäs ett understöd af 3 R:dr årligen för person, räknadt efter medlemmarnes antal vid inlemmandet af öfverbefälhafvarens rapport i slutet af föregående år, mot det att öfverbefälhafvaren vid sin nästföljande årsrapport redogjorde för berörde medels rigtiga användande och detsamma genom medlagde qvittenser styrkte.
Förening, som under årets lopp sig bildat och anmält, borde äfven mot enahanda redovisning åtnjuta samma understöd, räknadt efter antalet medlemmar, då föreningen sig anmälde.
Efter beräkning att antalet medlemmar i skarpskytteföreningarne från nuvarande antalet af inemot 6,000 under de närmaste åren komme att betydligt till vexa, erfordrades för ändamålet ett förslagsanslag af 30,000 R:dr att under år 1863 samt under nästa statsregleringsperiod årligen utgå.
Ett nödvändigt vilkor för att skarpskytteföreningarne skulle kunna uppfylla sitt ändamål, vore att de egde tillräckligt antal vapen.
Föreningarne hade äfven såsom vilkor för inträde fordrat att medlemtnarne skulle anskaffa egna gevär.
Men som gevär, och isynnerhet goda och tidsenliga, voro dyra, så kunde lill en början blott de mera bemedlade ingå i de frivilliga skarpskytteföreningarne och om dessa genom nedsättning i gevärspriset och långa betalningsterminer efterhand beredde tillfälle till inträde för mindre bemedlade, så vore dock knappast troligt, att detta någonsin kunde ske i stor skala.
På grund häraf har motionären föreslagit: 3:o ali, såsom en inledning från Statens sida till en allmän nationalbeväpning, från början af år 1863, bland folket årligen måtte spridas 4,000 slätborrade gevär med knallhattslås enligt följande grunder: Stats-Utskottets Utlåtande N:o 67. 5 a) spridningen borde börja i de län, som vid ett anfall österifrån voro mest hotade, nemligen de
Norrländska oell sedermera fortgå mot söder utåt östra kusten samt vesterut i de län, som hörde till Svealand. b) spridningen skulle försiggå, för såvidt möjligt vore, häradsvis, samt efter den grund att 3 gevär beräknades komma på hvar hundrade innevånare inom häradet. c) gevären kunde till en början förvaras inom närmaste regementes förrådshus eller kompanitrossbod, hvarest en viss dag i månaden under sommaren en person borde finnas tillstädes, som utlemnade gevär åt dem, hvilka önskade köpa sådana. d) ett dylikt gevär finge till ett pris af 5 R:dr R:mt lösas af en hvar, som genom ötverbefälhafvarens intyg styrkte sig vara medlem af sådan skarpskytteförening inom häradet, som på Kongl. Förordningen den 8 Mars '1861 ingått.
Då det vidare vore billigt, att de personer, hvilka genom att ingå i skarpskytteföreningar, åtogo sig betydligt större värnepligt än den i lag föreskrifna, bereddes någon motsvarande lättnad, d • sådant utan skada kunde ske, är slutligen i motionen föreslaget, A:o att medlemmar af skarpskytteförening skulle under vissa vilkor vara befriade från deltagande i såväl första som andra årets beväringsmöten. Af Herr C. F. Ridderstad, hvilken (i motion N:o 52) hufvudsakligen anfört, hurusom, enär instruktionen vid en större förening icke vore i samma förhållande, som egde rum emellan medlemmarnas antal, besvärligare än vid en mindre, enligt Herr Blanches förslag instruktörs-aflöningar vid de större föreningarne skulle kunna tillskapas till öfverdrifna belopp; hvarförutom det vore olämpligt att aflöningar, utgående af statsmedel, blefve lill beloppet bestämda af enskilde personer; med hänseende hvartill motionären föreslagit, att skarpskytteföreningarne inom riket måtte, efter de särskilda föreningarnes numerär, uppå gjorda ansökningar, erhålla af staten instruktörer, i vanlig militärisk ordning kommenderade ur de närmast belägna regementena samt af Kronan aflönade enligt fastställda dagtraktaments- och aflöningsreglementen.
Inom Bonde-Ståndet har Riksdagsfullmägligen Anders August Andersson från Ostergötlands län, med hvilken åtskilliga af Ståndets ledamöter instämt (i motion N:o 70) dels af anförde skäl hemställt, alt medlem af skarpskytteförening skulle under vissa vilkor njuta befrielse från deltagande i såväl första som andra årets beväringsmöten, dels ock föreslagit att Rikets Ständer, för möjliggörande af ett försvarssystem, grundadt på 6 Stats-Utskottets Utlåtande M 67. frivillig nationalbeväpning, måtte för sin del ej mindre tillåta, att hvar och en, som uti skarpskyttekorps inträdde, blefve berättigad att, så länge hail i korpsen qvarstode, mot redovisnings-skyldighet begagna Kronans gevär, än äfven anslå 150,000 R:dr årligen för inköp af erforderligt antal nya och reparation å gamla gevär, äfvensom nödiga medel för årlig utdelning af tjugu skott skarp ammunition åt hvarje skarpskytt, som i exercis och målskjutning deltoge.
Med remissen af Herr Blanches motion hafva följt yttranden, bland andra af Herr Ekerot, som, enär det vore en af gammal erfarenhet bestyrkt sanning att offentlig utmärkelse, vare sig i de intellektuela eller praktiska yrkena, högst fördelaktigt inverkade på desammas utveckling och successivt bidroge att framkalla en större skicklighet, önskat det tillägg till Herr Blanches motion, alt Rikets Ständer måtte anslå 10,000 R:dr årligen under instundande statsregleringsperiod att, efter föreskrifven fördelning, utlemnas lill inköp af lämpliga priser vid de årliga målskjutningsfesterna, hvarvid goda målskjutningsgevär i första rummet borde utdelas; hvarjemte det skulle åligga vederbörande öfverbefälhafvare att årligen öfver medlens användande afgifva rapport; hemställande Herr Ekerot tillika att rikets elementarläroverk måtte erhålla samma rättighet att från Kronans förråd utbekomma gevär, som för skarpskytteföreningarne blifvit föreslagen.
Då. enligt hvad Utskottet inhemtat, ej mindre Kongl. Maj:ts särskildt afgifna nådiga Proposition angående det tillägg i 15 § af Kongl, Kungörelsen angående den allmänna Beväringen, den 43 November 1860, att beväringsskyldig, som vore aktiv medlem af skarpskytteförening, skulle under vissa vilkor befrias
Irån deltagande i första årets vapenöfningar med allmänna beväringen, än äfven en af Riksdagsfullmägtigen Ola Jönsson inom Bonde-Ståndet väckt motion, som afsåg skarpskytts befrielse från såväl första som andra årens beväringsmöten, blifvit af samtliga Riks-Stånden till Lag-Utskottet remitterad, lärer icke Stats-Utskottet tillkomma, att öfver de af Herr Blanche och Riksdagsfullmägtigen Anders August Andersson i enahanda syftning gjorda framställningar meddela yttrande.
Att frivilliga skarpskytteväsendet, derest det fortfarande af nationen omfattas med det allvar och det varma nit, hvarmed denna fosterländska angelägenhet hittills i alla delar af landet blifvit upptagen, bör komma alt för rikets försvar och betryggande af dess sjelfständighet blifva af oberäknelig vigt och betydelse, anser Utskottet så allmänt erkändt, att något vidare ordande derom här ej torde vara erforderligt..
Såväl Kongl. Maj:ts ifrågavarande nådiga framställning, som ofvanberörda Stats-Utskottets Utlåtande M 67. 7 inom tre särskilda Riks-Stånd väckta motioner, jemte de inom tvänne
Stånd i ämnet afgifna talrika yttranden, ådagalägga jemväl att skarpskytteföreningarnes understödjande från Statens sida blifvit allmänt betraktad såsom särdeles vigtigt.
Endast i fråga om beskaffenheten af detta understöd och de föreslagna anslagens belopp hafva åsigterna varit delade.
Då i ett så glest befolkadt land, som Sverige, skarpskytteföreningars ordnande och utbildande måste vara förenadt med större svårigheter och kostnader, än under andra förhållanden kan vara fallet, anser Utskottet det ock vara synnerligen angeläget att Staten, utan mehn för sknrpskytterörelsens sjelfva lifsprincip, frivilligheten, nu i rörelsens början gifver det understöd, detta fosterländska sträfvande onekligen förtjenar, enär eljest det hos nationen vaknade intresset för saken möjligen kunde småningom förgå, i fall de materiela hindren blifva alltför svåra att öfvervinna.
Men då med frivilligheten oskiljaktigt sammanhänger förpligtelsen för hvarje medlem af skarpskytteförening att, så framt han dertill ej är alldeles oförmögen, medelst egna uppoffringar förskaffa sig vapen och bestrida de med öfningarne förknippade kostnader, torde Statens mellankomst endast böra afse att undanrödja de största svårigheterna och i någon mån underlätta de enskildes för det allmänna gagneliga bemödanden.
Härvid ifrågakommer i främsta rummet behofvet af vapen.
De af Herr Rooth och Riksdagsfullmägtigen And.
Andersson framställda förslag i afseende å sättet för skjutvapens tillhandahållande synas Utskottet mindre ändamålsenliga.
Den kraftiga eggelse till verksamt deltagande i skarpskytteföreningarne, som Utskottet velat finna just i medvetandet hos hvarje skarpskytt, att det vapen, med hvars bruk han skulle göra sig förtrogen, är icke en gåfva eller ett lån af Staten, utan hans egen tillhörighet, för hvars anskaffande han måst pålägga sig mer eller mindre kännbara uppoffringar, skulle, enligt Utskottets tanke, genom en dylik anordning helt och hållet försvinna och på samma gången betydlig statsutgift deraf föranledas.
Icke heller den af Friherre Stjernstedt och Herr Blanche i detta hänseende föreslagna åtgärd har Utskottet funnit fullt lämplig, ehuru Utskottet ingalunda vill bestrida att en utdelning af vapen i de norra provinserna skulle i sina följder blifva för dessa provinsers försvar af stor vigt.
Synnerligen välbetänkt anser Utskottet deremot den af Kongl. Maj:t nådigst föreslagna åtgärd, att tillhandahålla skarpskytteföreningarne till begagnande målskjutningsgevär till tillräckligt antal.
En del föreningsmedlemmars oförmåga att åtminstone för tillfället anskaffa dylika vapen utgjorde då icke vidare något hinder för dem att i öfningarne deltaga, hvarförutom deras håg att förskaffa sig ett eget vapen torde just genom deltagandet i öfningarne ej obetydligt lifvas.
Då det för öfrigt är af vigt att de för målskjutning och krigsbruk afsedda skarpskyttegevären ej genom begagnande vid exercis förfaras och, enligt hvad Departements-chefen tillkännagifvit, i Kronans förråd finnas för ändamålet tillräckligt antal till krigsbruk odugliga, men, med vidtagande af mindre förändringar, för exercis fullt brukbara gevär, 8 Ståts-Utskottets Utlåtande M 67. torde förslaget om sådana vapens utdelning bland skarpskytteföreningarne, då härigenom någon särskild kostnad för Statsverket icke förorsakas, böra af Rikets Ständer med bifall omfattas.
För vapenöfningarnes behöriga ledning erfordras vidare dugliga instruktörer, men dessas aflöning påkallar af föreningarne utgifter, hvilka, tillsammans med öfriga af öfningarne föranledda kostnader, kunna blifva ganska betungande.
Utskottet finner derföre de af Friherre Stjernstedt och Herr Blanche väckta förslag, att Staten skulle derutinnan lemna föreningarne biträde, vara förtjenta af synnerlig uppmärksamhet, ehuru Utskottet hvarken kan i allo dela de åsigter, som af bemälde motionärer i detta hänseende uttalats eller biträda det af Herr Ridderstad framställda förslag i afseende å sättet för dylika instruktörers anställande och aflöning, helst genom den af Herr Ridderstad föreslagna anordning, hvilken skulle utgöra ett betänkligt ingrepp i föreningarnes af frivilligheten härflytande sjelfständighet, lätteligen skulle kunna inträffa, att till instruktörer blefve kommenderade personer, hvilka, ehuru sitt kall fullt vuxne, likväl ej lyckades hos föreningarnes ledamöter tillvinna sig det förtroende och den uppmärksamhet, som för öfningarnes jemna och raska gång erfordras.
Enligt Utskottets tanke bör det derföre åt Kongl. Majit öfverlemnas att i fråga om grunderna för omförmälda understöds fördelning meddela bestämmelser.
Ett bland skarpskytleföreningarnes förnämsta syftemål är obestridligen det, som afser att bereda deras medlemmar den grad af skjulfärdighet att de kunna, i händelse af fiendtligt infall, vara fullt dugliga att i mindre afdelningar oroa fienden och mot ströfkorpser skydda de särskilda orterna.
Alt understödja dem, som sjelfva icke ega tillräckliga tillgångar att anskaffa nödig ammunition för skjutöfningarne, och uppmuntra dem, som deri förvärfvat någon framstående skicklighet, torde derföre vara bland de kraftigaste medlen för befordrande af skarpskytterorelsens utveckling.
Sådant kan ock lämpligen åstadkommas, bland annat, derigenom att ammunition, åtminstone till någon del, afgiftsfritt tillhandahålles skarpskyttekorpserna.
Ehuruväl ammunitionen för skarpskyltegevär, helst då den från Kronans förråder till Statens tillverkningspris utlemnas. ej är af synnerligen dyrbar beskaffenhet, torde det dock med säkerhet kunna antagas, att mången mindre bemedlad skall flitigare deltaga i skjutöfningarna, i fall han undgår alt för hvarje skott få vidkännas någon särskild utgift, huru ringa den ock må vara.
Deremot medför ett härutinnan lemnadt understöd för Statsverket jemförelsevis obetydliga kostnader och Utskottet har derföre ansett sig böra förorda vidtagande af sådan åtgärd från Statens sida.
Att slutligen utsättande af målskjutningspremicr, på sätt flere af ofvan omförmälde motionärer föreslagit, äfven kraftigt bör medverka till lifvande af intresset för målskjutningar, torde vara obestridligt och är dessutom af erfarenheten såväl vid våra förut inrättade mindre målskjutningsförbnnd, som i utlandet Stats-Utskottets Utlåtande M 67. 9 utlandet, tillfyllest ådagalagdt; hvarföre Utskottet jemväl funnit de i sådant hänseende framställda förslagen böra åtminstone i någon mån understödjas; helst om belöningarne företrädesvis komma att bestå af goda målskjutningsgevär.
På grund af hvad Utskottet sålunda anfört tillstyrker Utskottet, 1:0 att Rikets Ständer mätte bevilja ett extra anslag af 75,000 R:dr, att under nästa statsregleringsperiod med en tredjedel eller 25,000 R:dr årligen utgå, till anskaffande af 2,000 refflade infanterigevär, för ersättande af ett lika antal sådana gevär, som skulle, enligt af Kongl. Majit angifne grunder, från Kronans förråd till de enligt Kongl. Kungörelsen den 8 Mars 1861 bildade skarpskytteföreningarne utlemnas; samt att Rikets Ständer för sin del medgifva, att äldre exercisgevär må för längre tid nämnde föreningar tillhandahållas, äfvensom föremngarne berättigas att å dessa gevär göra de förbättringar, hvartill anledning må förefinnas.
2:o att Rikets Ständer måtte till Kongl Maj:ts disposition för nästa statsregleringsperiod anvisa såsom extra anslag en årlig summa af 40,000 R:dr, att enligt de grunder Kongl. Maj't behagar bestämma, användas 30,000 R:dr till aflöning ål de instruktörer, skarpskytteföreningarne kunna åt sig utse, 5,000 R:dr för beredande af tillgång till målskjutningspremier samt 5,000 R.dr för utdelning af kostnadsfri ammunition; börande hvad af dessa medel för ett år besparas på ett följande år användas.
Härigenom anser sig Utskottet hafva besvarat samtlige de i ofvanberörde motioner gjorde framställningar, med undantag af Hr Ekerots förslag om vapens tillhandahållande åt rikets elementarläroverk, hvaröfver Utskottet kommer att framdeles, vid afgifvande af utlåtande angående reglering af utgifterna under Rikssta tens 8:de Hufvudtitel, yttra sig i sammanhang med besvarande af andra likartade framställningar.
Brot. 1862 &. 1863. 4 Sami. 1 A/d. 24 Haft. 2 10 Stats-Utskottets Utlåtande Ml 68.
Ank. till Eip.-Utsk. den 7 Mars 1863, kl, 2 e. m.
Maj:ts nådiga Proposition, angående ersältningsanslag för upphörd dagsverks skyldighet till åtskilliga militieboställen. (U. A.) Uti en, den 3 nasti.
Februari till Rikets Ständer aflåten nådig Proposition, införd under 68 i Usta Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll, bar Kongl. Majit gifvit tillkänna hurusom —sedan, genom ett af Kongl. Majit den 11 Okt.
1861 i nåder gilladt kontrakt, den årliga afgiften för upphörande af dagsverksskyldigheten till Årups Ryttmästareboställe för TV mantal eller J hofveri af JM 4 Värmö i Billeberga socken, Rönnebergs härad och Malmöhus län, blifvit fastställd till 20 kappar fast mål, hälften råg och hälften korn, att, efter dåvarande indelningshafvaren af samma boställe, Ryttmästaren J. G. Cösters frånträdande af bostället, utgå, och jemlikt Kongl. Brefvet den 8 Sept. 1854, till Statsverket inbetalas, emot uppförande på stat af ett mot denna afgäld svarande anslag, att indelningshafvaren uti oindeld spanmål tillkomma — Kongl. Kammar-kollegium, uti underdånig skrifvelse den 8 Aug. sistlidet år, jemte anmälan att bemälde Ryttmästare den 14 Mars berörda år afträdt nämnda boställe, anfört, att, för verkställigheten af omförmälde kontrakt, det hinder inträffat, att, till följd af Kongl.
Kungörelsen den 11 Maj 1855, angående sättet för utgörande af räntor och tionde, någon oindeld spanmål att till boställsinnehafvaren anslå icke funnes att tillgå, hvarföre Kollegium ansåge att kontant ersättning i stället borde till honom anordnas att i Landtränteriet lyftas med ett belopp, som, efter det i markegångstaxan under Litt C. utförda, af Kollegium fastställda 10 års medelpris, motsvarade i råg 20 kappar fast mål, eller i nytt mål 3 kubikfot 9 kannor 37 kubiktum.