Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
O m vi anta, att du har rätt i det, så tror du j u på oerhördt mycket, fastän d u nyss så energiskt för- klarade, att du inte ville tro, ja, att det rent af var fånigt att tro på sådant, s o m d u aldrig i evighet kunde få n å g o n k ä n n e d o m o m.
» » Nåja, j a g får väl sträcka gevär då s o m vanligt o c h m e d g e, att min lärde g u b b e har rätt — jag vet inte alls, att A m e r i k a existerar o c h att j o r d e n dan- sar kring solen, utan j a g bara tror det.
Men, ser du, kära A x e l, när jag protesterat m o t det där talet o m tro o c h tro, har jag inte menat tro på eller k ä n n e d o m o m konkreta föremål, s o m jag händelse- vis ej varit i tillfälle att uppfatta m e d mina sinnen, utan tro på abstraktioner o c h tro på sådana kon- kreta tankeföremål, o m du tillåter uttrycket, s o m Gud, änglar o c h andar; det är o m dessa jag sade, att m a n aldrig i evighet kan få n å g o n verklig kun- skap o m dem. » &gt;Nej, vännen min, äfven o m v i begränsa frågan så, s o m d u n u gjort, har d u ändå inte rätt.
D u tror inte bara på oändligt många konkreta föremål, s o m d u inte haft tillfälle att uppfatta m e d dina sinnen, utan också på många, otaligt m å n g a egen- skaper hos o c h förhållanden mellan konkreta före- mål, alltså på abstraktioner.
Låt oss ta ett exem- p e l: d u tror j u, att jag älskar d i g?
&gt;Tror?
Nej, det vet jag så visst s o m att — att jorden går rundt, rundt, rundt omkring solen så här, » o c h hon förde sin lilla nästipp några hvarf rundt o m k r i n g hans, i detsamma spetsande m u n n e n till en kyss.
Han besvarade varmt hennes smek- ning, m e n när han återtog sin bevisföring, var han lika allvarsam s o m förut.
» Nej, Elin, du vet det icke, du bara tror det, och din tro grundar sig bara på min auktoritet.
Jag har tusen gånger o c h åter tusen gånger sagt dig, att jag älskar dig, o c h du har tyckt, att mina hand- lingar stått i harmoni m e d mina ord, o c h därför tror du på min kärlek, o c h den är f ö r dig någon- ting så visst o c h verkligt o c h sant, att d u själf tyc- ker det vara för litet att säga, att d u tror på den, utan du menar dig veta, att jag älskar dig.
M e n tänk nu, Elin, o m det bara vore spel o c h förställ- ning af mig, o m jag — » » M e n A x e l då, o, huru kan du säga någonting så förfärligt!
N e j, nej, nej, det är inte så — du får inte säga så — det är orätt att ens tänka så!
M e n tänk, o m det vore sant — tänk o m • — o, jag minns farbror Erik.
— Tant Elna trodde på h o n o m i hela sitt lif, m e n när h o n dog, fick man veta, att han hela tiden hade haft en annan familj också. » Och den orm, s o m finnes i hvarje, jordiskt para- dis allt sedan lustgårdens i E d e n dagar, stack henne m e d sin gadd o c h göt tviflets gift i såret, o c h den smärta h o n kände var så pinsam, att tårarna bör- jade sippra fram u n d e r h e n n e s nedslagna, långfran- sade ö g o n l o c k o c h snart hejdlöst störtade utför kin- dernas mjuka rundning.
Och mellan de våldsamma snyftningarna, s o m k o m m o hela hennes gestalt att skälfva, k o m det fram i afbrutna meningar: » Säg, A x e l, det är j u sant — riktigt, riktigt sant — att d u älskar m i g — o c h inte n å g o n annan — att du inte har — har någon sådan där annan — s o m farbror Erik h a d e?
— Min gosse får inte säga så där mera — till — till sitt lilla hustrubarn — inte n u — det kan vara farligt — o c h då kan stum- pan d ö — o c h g u b b e n blir ensam. » Då o m en stund tårarnas flöde hade stannat o c h hon m e d ett lyckligt leende af frid o c h ro låg m e d hufvudet lutadt m o t hans bröst, b ö j d e han sig ned mot h e n n e o c h såg in i h e n n e s älskade, klara, strå- lande ö g o n o c h sade: » Lilla outsägligt älskade hustrubarnet mitt, tror du nu, att jag älskar d i g?
» » Ja, gossen min, jag tror det, jag tror det, o c h du har rätt: jag tror på m y c k e t annat också.
Kan- ske en dag — o, det ringer, o c h mina ö g o n äro så förgråtna!
Stanna här d u o c h tag e m o t — jag sprin- ger in i sängkammaren o c h bäddar ögonen. » Det var auditör Allings svärmor, s o m k o m, den oaktadt sina femtio år ännu ståtliga kammarrådin- nan H e g e.
När unga frun o m en stund efter att ha restaurerat sitt yttre var på väg tillbaka till sin mans arbetsrum, hörde hon, just s o m h o n passerade g e n o m förmaket, sin m o r tala i den där tonen, s o m Elin så väl kände till från barnaåren, den där tonen, s o m så tydligt s a d e: » Det tjänar ingenting till, att ni slingrar er, för ni vet ju, att j a g vet o c h förstår allt, att j a g genomskådar alla edra finter o c h slinger- bultar. » H v a d k u n d e väl n u vara på färde?
A t t — 8 — lyssna kunde ju icke k o m m a i fråga, m e n att stanna några ö g o n b l i c k framför trymåen o c h ordna sitt hår, s o m A x e l efter sin vana så illa hade rufsat till, det måtte väl inte vara något orätt.
O m h o n där- vid skulle råka att höra ett eller annat, kunde h o n ju ej hjälpa det.
Nu m u m l a d e A x e l något, som Elin icke kunde uppfatta, m e n så m y c k e t tydligare hörde h o n moderns o r d: » Det förefaller mig högst besynnerligt, käre A x e l, att du kan neka till det, då du hör, att jag själf såg det m e d mina egna ögon. » » M e n det- händer ibland, att man kan låta be- draga sig af sina egna ö g o n.
När var det, sa ' mamma? » » V i d ett-tiden i går.
Bina och jag hade varit u p p e o c h druckit en k o p p choklad h o s ' Tysta Marie ', och när vi k o m m o n e d o c h gingo utför Regerings- gatan, k o m du ut ur en butik strax framför oss o c h gick in m e d h e n n e h o s Lejas.
Och jag var under hela vägen er så nära, att jag kan, o m du vill, redogöra till punkt o c h pricka för hela hennes toalett.
H o n hade en klädning af ljusgrått siden med en hvit spets i s n e d d e n så här på sidan, o c h på armen bar h o n en krage — en sådan där ele- gant spetskrage, du vet, o c h hatten — m e n hvad tjänar det till, att jag sitter o c h beskrifver henne för dig, då du såg alltihopa lika bra s o m jag och ännu bättre.
H v e m var d e t?
» » Det v e t jag inte, snälla mamma, för den herre, s o m d a m e n i fråga hade m e d sig, var inte jag.
V i d ett-tiden i går satt jag s o m vanligt på mitt ämbetsrum. » » Så-å!
Det var inte d u!
Jag skulle således inte känna igen m i n egen svärson på tio stegs afstånd.
Jag vet inte, hvad d u kan ha för skäl att förneka din identitet, i synnerhet som ditt nekande inte tjänar till något, för o m du också inte drar i be- tänkande att göra mig till lögnare, torde det bli svårt för dig att behålla din position, då du får höra, att din egen moster Bina Rindell såg dig o c h kände igen dig lika bra s o m jag. » » Men jag bedyrar på m i n heder, att det inte var jag.
Alla mina kamrater i ämbetsverket ska ' kunna i n t y g a.
» » Ja visst, ja visst — det vet man nog, att herrar kamrater — G o d afton, E l i n!
H v a d n u!
Har d u gråtit?
Och bäddat ögonen, så att du stänkt ner klädningen?
Inte behöfver du dölja dina tårar för mig, kära barn; j a g vet nog, att en hustru kan ha mer än ett godt skäl för dem. » » Men kära lilla m a m m a, man kan gråta i glädje också.
A x e l o c h jag hade just — vi sutto o c h diskuterade ett så intressant ämne, när du k o m, och Axel talade så vackert, a t t.
» Elins både t o n o c h m i n skvallrade tydligt o m, att h o n n u icke höll sig vid sanningen, o c h när hon tystnade, kastade h o n en så hjälplös o c h olyck- lig blick på sin man, att denne brast ut i skratt.
» Å h, besvära dig inte m e d att sätta i h o p någon historia för mig.
Jag märker nog, att det är er m e n i n g att tränga mig åt sidan, o c h jag skall visst inte genera er.
Behåll ni edra hemligheter för er själf va, kära ni. » Då kammarrådinnan en stund senare aflägsnat sig, något blidkad g e n o m underrättelsen, att » bar- n e n » veckan därpå skulle ha en större fest, o c h genom Elins enträgna begäran, att m a m m a m e d sin större erfarenhet måtte hjälpa h e n n e ett par dagar i förväg m e d anordningarna till festen, sade E l i n: » A x e l d u!
jag stod i förmaket o c h h ö r d e h v a d m a m m a sade o m damen m e d gråa sidenklädningen.
Var det d u?
» » Nej, vännen, det var det inte. » » Men både m a m m a o c h moster B i n a.
» » Jag ger både m a m m a o c h moster B i n a.
» » Axel! » » Ja, du måtte väl medge, att j a g kan ha skäl att bli arg.
Jag skulle inte bry mig det allra ringa- ste o m alltihop, o m inte jag ' v o r e rädd för, att hen- nes ord möjligen gjort intryck p å dig — lämnat kvar i ditt sinne ett litet ogräsfrö, s o m längre fram i e n olycksstund kan spira upp. » » Se mig in i ögonen, A x e l.
» » Nej, E l i n!
Så sant m i g.
» » D u behöfver inte bedyra det — jag tror det ändå. » » H u r var det du sa '? » • » Tror det, sa ' jag.
Ä r du n ö j d nu, din tyrann? » Ja, han var nöjd.
(Forts.) STOCKHOLMS NATIONS TVÅHUN- DRAFEMTIOÅRSJUBILEUM.
V A L B O R G S M Ä S S O A F T O N E N i m o r g o n blir e n märkesdag i Stockholms i Upsala studerande nationsförenings historia.
D e n firar då näm- ligen 250-årsdagen af sin tillvaro m e d en större fest, vid hvilken en hel del b å d e före detta o c h nuva- rande landsmän k o m m a att infinna sig för att upp- lifva minnet från flydda dagar.
För en hel del af Iduns läsarinnor torde Stock- h o l m s nation icke vara obekant från de årligen återkommande vårfesterna o c h balerna, hvilka d e först b e s ö k t i egenskap af dansande o c h sedan s o m STOCKHOLMS NATIONSHUS I UPSALA.
de dansandes m a m m o r eller » förkläden ».
— På g o d a grunder anses nationens lokal vara en af de be- kvämaste o c h hemtrefligaste af detta slag i Upsala.
Här hafva stridens vågor gått h ö g a på landskaps- mötena, då skilda partiers banerförare drabbat sam- man m e d en hetta, hvartill man väl knappast ägt m o t s t y c k e i huset på R i d d a r h o l m e n, här har man, - sedan stormen o m s i d e r lagt sig, knackat i bålen o c h äskat ljud o c h hållit tal för allt, hvarför m a n öfver hufvud taget kan hålla tal.
Här hafva Strauss o c h Waldteufels m e l o d i e r i gnistrande kaskader brusat fram när » utmed väggarna satt tant v i d tant i gult o c h gredelint o c h annat grannt, o c h tyllomsluten, brokigt skiftande satt nicknoblessen, makligt viftande med fläktorna kring sina unga drag i fliekförnämt o c h nådigt själf behag. » — A n g å e n d e framstående medlemmar, hvilka i flyd- da tider tillhört nationen, må anföras följande ur L.
H e a p Å b e r g s » Anteckningar öfver Stockholms nations förening »: » I n o m fosterlandets uråldriga huf- vudstad, m o d e r o r t e n för vår nations medlemmar, har N i c o d e m u s Tessin rest sig e n varaktig minnes- vård i Sveriges främsta kungaborg, flere andra spår af hans verksamhet att förtiga.
H a n s n a m n lyser oss till mötes från det första femtiotalets dunkla natt.
Under det följande halfseklet förvärfvade Johan Tobias Geijsler, på sin tid en af nationens aktade m e d l e m m a r o c h en tid dess kurator, Samuel Triwald o c h Jakob H e n r i k M ö r k en plats i den svenska skönlitteraturens häfder.
M e n — Gif plats, gif plats, se nordens vingud nalkas o c h sången svärmar kring hans v i g d a m u n d!
Karl Mikael Bellman inskrefs d e n 3 n o v e m b e r 1758 i Stockholms nation.
H a n s v ä n o c h medbro- der, Karl Israel Hallman, har äfven tillhört natio- nen, o c h i nyare tider har A u g u s t Blanche för- värfvat sig ett af hedersrummen inom den svenska novell-litteraturens häfder.
T; I L L V Å R Ä R A D E L Ä S E K R E T S rikta vi en vörd- sam uppmaning att ihågkomma I d u n m e d in- sändande af fotografier o c h teckningar, s o m kunna vara af intresse för vår illustrationsafdelning.
Alla hafda kostnader ersätta vi naturligtvis tacksam- mast. '
STORA S A L E N I STOCKHOLMS N A T I O N S HUS.
- Det är d o c k icke blott i n o m det skönas värld vi påträffa namn, som återfinnas i Stockholms nafions album, äfven åt vetenskapen, kyrkan o c h statslifvet har nationen skänkt målsmän af första ordningen.
När » Den svenska äran bröt sig nya banor i tankens obesökta land », fick man bevittna, huru Den nuvarande tioårige fursten b o r hos sin fader, antingen i.
hans hotel vid rue Oambacérés i Paris eller på slottet A u v a g e s i departementet R b ö n e.
De Y v e t o f s k a regenternas gamla slott raserades till grunden af revolutionsmännen 1793.
Melanderhjelm beräknar himlafärden För månens skifva, för planetens ring.
Den man, s o m vid detta sekels, början kallades af vårt b l ö d a n d e o c h styckade fosterland till hjälp i n ö d e n s stund o c h förde det in på en ny, sundare lefnadsbana, ägnad åt fredens o c h folkförbrödringens lugna värf, fick i Magnus Brahe en uppriktig vän och varmhjärtad hjälpare, under det att Anders Lindeberg äger betydelse såsom en af förelöparne till ett friare samhällsskick i vårt land.
Mången stjärna har slocknat i sin tandning.
E n tidig d ö d kallade Kristian Claéson bort från en knappast på- börjad lifsgärning.
Sent skall d o c k den u n g d o m, i s o m betraktade hans framgångar s o m sina egna », förgäta hans minne.
&gt; — Detta blott för att påpeka några få exempel.
Flere andra kunde anföras, m e n de nämnda må vara tillfylles.
Här gäller det o c k i hela sin vidd, att: Härförar ' n ensam vinner icke slaget, De djupa leder vinna det m e d h o n o m.
Som bilder till 250-årsjubileet meddela vi exteriör o c h en interiör från nationshuset.
DEN LILLA LILLE KONUNGEN I en DET KONUNGARIKET.
N p R E U S S E N S FÖRSTA KVINNLIGA PROFESSOR.
- * - Fröken Johanna Mestorf, den framstående tyska arkeologen i Kiel, s o m vi n y l i g e n porträtterade, fick på sin 70-års-dag af preussiska regeringen såsom ett erkännande af sin förtjänstfulla veten- skapliga verksamhet mottaga professorstiteln.
D e t är första gången i Preussen, s o m denna titel till- delats en kvinna.
NATT JÄMTE ANDRA DIKTER A F ANNIE Q U I D I N G ha i dagarne utgifvits på H u g o Gebers förlag.
D e n unga författarinnan, s o m g e n o m sin, just i detta n u m m e r af Idun afslutade, prisbelönade roman » Hvidehus&gt; fäst alla litteraturvänners in- tresse vid sig, dokumenterar sig här s o m en högt begåfvad diktarinna äfven i bunden form.
Den långa inledande dikten » Natt » har erhållit utmär- kelsen af ett h e d e r s o m n ä m n a n d e af Svenska Aka- demien o c h gisslar — i n o m ramen af ett nattligt samspråk på pariserboulevarden mellan en m o d e r n tidningsreporter o c h ingen mindre än Mefisto själf — på ett skarpt satiriskt sätt fin de sieclets ihåliga otro o c h lyten.
A n n i e Quiding synes aldrig dikta endast för diktningens e g e n skull; det ligger städse något allvarligt manande under, som hon vill ha sagdt.
Som ett enda litet prof tillåta vi oss till sist anföra följande korta, men sköna lilla d i k t: GUDSUPPENBARELSEN.
Gud, hur töcken hölja dig För vår spända tankes aning Och för foskarblickens spaning, Pä den sällsamt dunkla stig, Där vårt vilsna släkte går, D o c k i glad s o m sorglig timma Då o c h då vi varmt förnimma Trycket af din hand kring vår.
Ä R F R U A N N A N O R R I E — vår nordiska Y v e t t e Guilbert — sistlidne höst gaf sin in- tressanta konsert af garamalfranska sånger härstädes, sjöng hon bl.
a. Bérangers muntra o c h intagande chanson: » Il était un roi d ' Yvetot,peu connu dans l ' histoire&gt;.
Den klingade så naiv o c h sagolik, den där be- ' rättelsen o m den lille kungen, s o m inte tog den Från C. och E. Gernandts förlagsaktiebolag ha vi ringaste notis o m sin att anteckna följande nya arbeten: suveräna ställning, utan lefde ett sorglöst lif m e d S V E N S K A ÖDEN O C H Ä F V E N T Y R, berättelser sin kära Jeanneton.
Och från alla tidehvarf af August Strindberg.
(Komplett man fick vidare det in- i 2 delar.)
Dessa glansfulla, äktsvenska skildringar tryck, att Y v e t o t godt — något af det yppersta o c h mest helgjutna den k u n d e varit Soria Moria genialiske diktaren skapat — b o r d e ej saknas i slott, s o m ligger östan något ' svenskt bibliotek.
När de n u föreligga i e n för solen o c h västan för ny, ytterst stilfull och d o c k billig upplaga, bedja vi månen.
på det varmaste få anbefalla d e m.
Men det nämnda LEO D A H N A, E T T M Ä N N I S K O Ä M N E.
A f för- konungariket är alls in- gen myt — tvärtom 1 fattaren till Georg Dahna.
Dess existens är lika J U N K E R J O H A N N E S U N G D O M.
Af Sven Åker- verklig s o m furstendö- berg.
met Monacos, o c h äfven F J Ä L L B Y F O L K, bilder från öfre Norrland af den nuvarande » regen- Maria Rieck-Muller.
Tre nya böcker af tre unga ten&gt; svarar, s o m synes svenska författare, alla utmärkta af spänstiga an- af porträttet, fullkomligt KONUNGEN A F YVETOT.
satser o c h gifvande rika löften.
Intressanta bekant- mot Bérangers dikt.
skaper att stifta alltså för alla vänner af vår u n g a Den lille pysens namn är Claude Martin Gigues nationella diktning.
d ' A l b o n, m e n han föredrager att kalla sig &gt; Claude Hl, konung af Y v e t o t ».
Hans fader, markis d ' A l b o n, b o r d e såsom den egentlige pretendenten n u varit Yvetots härskare, m e n han afstod från sina anspråk Från Albert Bonniers förlag föreligga: till förmån för sonen.
P E R P E T U U M I M M O B I L E, några betraktelser öfver Svenska o c h Fria konsternas akademier o c h U p p h o f v e t till detta egendomliga k o n u n g a d ö m e deras raison d ' étre vid seklets slut af Klas Fåhrwus.
skall, enligt historien, hafva varit en viss Ansfred, E n amper, m e n delvis n o g berättigad kritik af med binamnet &gt;Vildhjärnan&gt;, som år 1066 åtföljde våra » lysande samfund », s o m b ö r kunna påräkna W i l h e l m Eröfraren till England.
Tapper krigare talrika intresserade läsare ej minst bland våra litte- och lustig sällskapsbro- rära o c h artistiska ämnessvenner.
der, vann denne Ans- fred konungens synner- M I T T L I F o c h andra berättelser af Anton P. liga ynnest o c h uppma- Tschechoff.
En bland det samtida Rysslands mest nades af h o n o m att ut- genialiske berättare.
Till o c h m e d vår C.
bedja sig en förläning har satt h o n o m i främsta ledet, o c h då göres väl eller något därmed jäm- ej mera vittne hehof.
förligt såsom lön för sitt välförhållande.
Ansfred förklarade därvid, att hans anspråk v o r o så stora, att de näppeligen kunde till- fredsställas: han begär- de hvarken mer eller mindre än att, i likhet med W i l h e l m Eröfraren, YVETOTS VAPEN.
blifva regent öfver ett rike.
K o n u n g W i l h e l m utsåg då åt A n s f r e d landom- rådet Y v e t o t i Normandie, hvarefter den tappre riddaren under öfliga ceremonier kröntes till » k o n u n g af Y v e t o t ».
Det lilla » riket », inbäddadt i Nord-Frankrikes yppiga fruktträdgårdar, ligger v i d stora landsvägen till Havre, fem mil från R o u e n.
9 — G E R H A R T H A U P T M A N N S gripande skådespel » Väfvarne », nu g e n o m Svenska teaterns framförande på allas läppar, föreligger nu o c k i bokform i Ed- vard Alkmans förträffliga öfversättning.
H V A D D A G A R N E H E T A i Sverige, Norge, Dan- mark o c h Finland, i n o m den protestantiska, den romersk-katolska o c h den rysk-grekisk-katolska kyr- kan, jämte förslag till en lämpligare Svensk namn- längd — allt detta bjudes en nu i ett litet häfte af Fr. Lindholm för den ringa penningen af 25 öre.
Då n u den segslitna » namnsdagsfrågan » synes på väg att ändtligen få en lösning g e n o m den vid på- gående riksdag af bägge kamrarne biträdda m o t i o - nen o m en mera tidsenlig namnlängd i vår almanacka, bör det lilla häftet särskildt kunna intressera.
T7REDRIKA BREMER-FÖRBUNDETS YRKES- O C H S T U D I I S T I P E N D I E R F Ö R Å R 1899 ha utdelats sålunda: från donationsfonden för kvinnor, som studera m e d i c i n: 500 kr.
till m e d.
kand. fröken Ada Nilsson, 400 kr.
kand. fröken Signe af Klintberg; från allmänna stipendiifonden: 300 kr.
kand. fröken Maj Lagerheim, 300 kr.
till eleven vid högre mejeriskolan å Alnarp fröken Alida Negel, 360 kr.
(Stockholms stads stipendium) till eleven vid folkskollärarinneseminariet i Stock- h o l m fröken E m m a Magdalena Bredberg, 360 kro- nor (Malmöhus stipendium) till fröken Gerda Val- lengren för sjukvårdskurs vid Sofiahemmet, 360 kr.
(Östergötlands stipendium) till fröken Maria Hertz- man för utbildning till lärarinna i slöjd, 240 kr.
(Västerbottens stipendium) till fröken A n n a Mång- berg för sjukvårdskurs vid Sabbatsberg, 240 kr.
(Västerbottens stipendium) till fröken Vendela R ö h s e för utbildning till lärarinna i huslig ekonomi, 270 kr.
(Södermanlands stipendium) till fröken Elisabeth Lundvall för kurs i mönsterritning, 180 kr.
(Värm- lands stipendium) till fröken Signe W e n n e r g r e n för sjukvårdskurs vid Sabbatsberg, 180 kr.
(Örebro sti- pendium) till småskolelärarinnan Augusta A n d e r s s o n för utbildning till lärarinna i huslig ekonomi.
r T T V A M E R SOM SPARBÖSSOR.
Föreningen för väl- görenhetens ordnande har på senaste tiden, på förslag af centralbyråns föreståndarinna, professor- skan A g d a Montelius, efter engelsk idé b e g y n t an- ordna en s. k. vandrande sparkassa.
Den består däri, att en del af föreningens damer på en bestämd dag i veckan gå omkring till de fattiga o c h förmå dem att af sin förtjänst spara i h o p åtminstone 10 öre i veckan.
F ö r denna 10 öring köper damen ett sparmärke å postsparbanken för skyddslingens räk- ning o c h därigenom uppammas så s m å n i n g o m spar- samhetskänslan hos de fattiga.
TfiN F Ö R E N I N G F Ö R F R Ä M J A N D E A F B A R N A - V Å R D bildades här o m dagen v i d ett hufvud- sakligen af damer talrikt besökt m ö t e å A t e n e u m för kvinnor i Stockholm.
Efter ett inledningsföre- drag af d:r Scharp, som betonade vikten att an- skaffa dugliga vårdarinnor af de små, enade sig nämligen de närvarande, på förslag af fröknarna A s p m a n o c h Adelborg, o m bildandet af en förening, som skulle taga saken o m hand, o c h tillsatte en interimstyrelse för utarbetande af stadgar o c h in- bjudning till konstituerande sammankomst.
Till m e d l e m m e r af denna styrelse utsagos fruarna A n n a Tham, född Bergendahl, o c h Therese Andersson, fröknarna A s p m a n o c h Ellen Whitlock samt d:r K.
Scharp.
Q VENSKA KVINNORNAS NATIONALFÖRBUND ^ innefattar för närvarande 12 föreningar: Fredrika- Bremer-förbundet, Föreningen för Välgörenhetens ordnande, Föreningen Handarbetets vänner, Kvinno- klubben, Stockholms kvinnliga gymnastikförening, Stockholms läsesalong, Sällskapet nya Idun, Sven- ska kvinnoföreningen för djurens skydd, Göteborgs flickskoleförening, Sveriges kvinnliga fredsförening, Centralkommittén för Stockholms arbetsstugor o c h Svenska kvinnoföreningen för fosterlandets försvar.
Nationalförbundet har vid sitt årsmöte valt till ord- förande (efter fru Ellen Ankarsvärd) fru A n n a Retzius, till vice ordförande fil.
doktor fröken Ellen Fries, till kassaförvaltare fröken Hulda Lundin samt till sekreterare (efter fröknarna Sigrid Ulrich o c h Bertha Hiibner) fröknarna Ellen W h i t l o c k o c h H a n n a Andersson.
r p i L L F Ö R M Å N för Adolf Fredriks församlings - * - skollofskolonier anordna några för saken intres- serade damer en försäljning torsdagen den 4 o c h fredagen den 5 maj från kl. 11 f. m. till 8 e. m.
i m:r 3 A Saltmätaregatan, 2 tr. M e d anledning häraf bedja de g e n o m I d u n till alla varmhjärtade läsare få rikta följande poetiska vädjan:
HOPP OCH 10 - LÄNGTAN.
HYLIN &amp; C 2 2 Snart är åter ljufva sommarn inne, Det på allt uti naturn vi finne.
Så det spirar!
Så det knoppas!
— Sjuklingen på hälsa hoppas.
F A B R I K S A K T I E B O L A G KONGL.
Hoppas gör ock fattigt barn det lilla, Som om vintern frös och for så illa, Hoppas få på ängen leka, Längtar få små blommor smeka.
UTSTÄLLNINGSTVÅLAR: X K U N G L.
T E A T E R N har miss Lilian Eldée un- - ™ der de senaste dagarna ett par gånger låtit höra sig s o m Micaela i Bizets opera » C a r m e n ».
L i k s o m tillförene i Julias parti, röja sig också här d e goda anlagen, såväl vokalt s o m dramatiskt, o c h hennes Micaela visar otvetydigt, att h o n efterhand skall blifva en g o d tolkarinna af veka, ö m m a o c h upp- offrande kvinnokaraktärer.
Arian i tredje akten sjöng miss Eldée m e d rätt m y c k e n värme och innerlighet, s o m ytterligare för- höjdes af hennes Gretchen-apparition.
Doktorn härom da ' n till mor ju sade, När ett samtal hon med honom hade: T Ni ert barn till landet sänder, Friskt det sedan återvänder. » Nu dess stackars mor bekymrad säger: » Kära barn, vi pengar icke äger Till nå ' n lång och kostsam resa.
: » Sorg man kan i ögat läsa.