Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna berättelse kan naturligtvis ej raknas till den sociala romanen eller novellen; man skulle kunna kalla den för en idyll, om ej den sorgliga utgången lade cn annan stamning deröfver.
Idyll ar den dock i ordets bokstafliga mening, d. v. s. en liten bild, konstnärligt uttagen och afrundad, framstäld med lefvande och frisk askadligbet.
Huru präktig och på sina stallen verkligt glänsande ar ej naturbeskrifningen, huru klara och lefvande träda ej emot oss gestalterna af de bada makarne, torparen Clemens och hans unga hustru Chwedora, i d e n s tunga strafsamma arbete, som knappt tillater deni att trätias mder hela dagens lopp.
Den scen, som skildrar deras möte om morgonen ute på fältet, p % hvar sin sida om en hack, öfver hvilken barnet för nigra ögonblick far helsa på fadern, innan han följer modern till hennes arbete, ar af rörande skönhet.
Och slutligen Thadeus sjelf, de båda makarnes tvaarige son, hans lilla person och hans bedrifter under dagens lopp, den sista i hans lif, äro tecknade med rörande kärlek och oöfver- trafflig finhet.
Hela berättelsen med dess något sorgsna, melan- koliska ton, med dess enkla, naturliga och träffande språk, ar i vårt tycke utmärkt.
Det talas ofta om episk stil; vi skulle vilja tillr&amp;la
hvar.
och en, som vill.
veta hvad dermed menas, att uppmärksamt läsa Fru Orzeszkos Thadeus och gifva akt på det satt, hvarmed hon skildrar, berättar och med de enklaste medel för läsarens fantasi framställer sina bilder så åskådligt, att vi tycka oss .se dem framför OSS.
Bland fru Orzeszkos arbeten brukar Mezr Ezofowkz särskildt nämnas.
Hon sysselsätter sig der med en fråga, som för det polska samhället är af stor betydelse, nämligen den om de polske judarnes ställning.
Hennes kärlek och intresse för de undertryckta klasserna hafva ledt henne.
att egna sin uppmärksamhet äfven åt denna folk- race, som i Polen alltid varit förtryckt och hatad och på senare tider ater utsatt för förföljelser.
Meir Ezofowicz skall vara grundad på djupa och allvarliga studier af den polsk-judiska nationaliteten och medlen till förbättrande af ' dess eländiga stallning samt inne- hilla intressanta skildringar af dess karaktär och lif.
Härmed f5 vi afsluta vår oftillsfändiga teckning af en författa- rinna, som vore väl förtjent att blifva närmare bekant för den svenska allmänheten) och vi hoppas, att tillfälle måtte yppa sig för erhallande i öfversättning af några hennes andra arbeten.
Elise Orzeszko ar blott några och fyrtio år gammal; hon bör således, menskligt att döma, ännu hafva en lång bana framför sig, och med kännedom om hennes förflutna lif kan man hoppas, att den skall blifva gagne- rik och fruktbärande.
Lotten von Kraemer o c h h e n n e s diktning.
Sånger och bilder.
Stockholm 1886. cyuttröttligt arbetar alltjemt den viilbekanta L. v. K. med sin penna, uppfångande i diktens reflexionsspegel allt som kommer henne för: personer och föremål, gamla hjertehistorier och nya samhalls- rtirelser, mikrober och x-solbrudar)).
Hennes vänner följa med god- modigt smilöje skiftningarna i hennes afventyrliga lynne.
Främlingen frågar sig hvad det är som bryter harmonien, och skingrar det inre sammanhanget i de brokiga styckena, och ofta kommer dem att gifva motsatt verkan till den diktarinnan afsett.
Han finner icke svaret, men tanker ofrivilligt p&amp; den danske novellistens, bevingade ord »: uden ~nid@unkt.
Den åter, som med det vänskapliga intresset för- enar intresset för den menskliga utvecklingen på dess olika stadier, bevarar med glädje de få enstaka drag af sann helgjuten poesi, som samlingen innehiller, men lägger bort boken med en vemodig tanke på huru annorlunda en s % rikt begåfvad natur som L. v. K. kunnat gestalta sig, om den erhållit en ändamålsenlig) harmonisk utveckling.
L. v. K. ar ett uttryck af brytningsskedet i den svenska ilviiino- bildningen, och det förklarar på sanima gång det ursäktar niycket i hennes uppträdande både som diktare och personlighet.
Men en rikt utrustad qvinna, afven om hennes intellektuela uppfostran förfelats, hennes nhjertas dallrande qvades aldrig latit sig omsattas i verkligheten, och hennes diktalster aldrig skola n % odödligheten, kan dock finna omriden der hon möter det gensvar, som hennes » lyras.
fåfängt eftertraktar, områden der hon kan inskrifva sitt namn för samtid och efterverld att i tacksamma hjertan bevaras, ja der hon kan di&amp;tn, blott icke tomma bilder och fantasier utan lefvande mentziskoödc~t, der hon kan &amp; cklaggöra och bereda utväg för nndra att v i m a de7t zctueckhzilg som hon s / eIf aldr&amp; .adde.
Lotten v. Rrzerner har en g8ng visat, att det omr %det icke är henne främmande.
Der skulle hon också allt framgent skara sina rikaste lagrar samt vinna den inre jemnvigt, soni verksamheten för andra skänker.
Afven med pennan ar Lotten r. Krzemer lyckligast d&amp; hon glömmer sig sjelf.
Det ar icke den szrbjcktiva lyriken, den hon blott allt för ofta missbrukar, utan den objektiza, som nigon sällsynt g %ng gör henne till verklig skald.
Härom vittna de intagande stycken - - - riktiga perlor af skar känsla och fin form - som vi har nedan bifoga.
l Sof.
of ljuft, du min älskade lilla Som fogel i bo!
Som vinden bland blommorna stilla, Sof sött, sof i ro!
Ack, barndomens lyckliga dagar Som guldmoln de fly!
Snart, snart kanske ängsligt du klagar Vid mörknande sky: moder, niig slut till ditt hjerta!
Min fröjd blef ej lang.
NU vagga, o vagga min smärta Till ro med din sång!
3 0 Som förr i de vårliga tider Till värmande bröst Din älskling nu slut, ty det lider, Det lider mot höst!
Sedan detta skrefs, har L. v. R. af Robinson erhallit vznligt erkiinnande och godt rid.
- 4ftonbladet n: o 20 för i 3r.
Uin fogel, din ensliga lilla, Ej mera förmår; De toner han lärde att drilla; Ack, ingen förstår.
0, moder, o, låt mig få ila Till skyddande bo, Som förr vid ditt hjerta få hvila, Få hvila i ro !&gt; Den vilseförda.
on koni med hjertat så gladt, så lätt.
Ti-ll hufvudstaden hon tagit biljett.
Ur hucklet tv % röda kinder lyste, En blick så klar och en mun som myste.
BI Stockholm~, s % skrifver ' Cha ' ldte ', hennes van, BP % dans får du komma, på bröllop se ' n,.
Så bjert ser hon allt i den kulna dimma, Soni s %ge hon kyrkor i julljus glimma!
Nu saktar sig t %get, det sänder ett skri.
Hon blickar omkring sig så stolt, så fri.
, Kom blott&gt;, bad ju vännen, &gt;du ej skall radas, P % herrskapsvis f %r du bo och klädas,.
Hvad menskovin~mel!
Hvad sorl och larm1 Men ingen räcker henne sin arm.
Hon tanker p % hemmet, den stillsamma ängden, Der fram hon nu förs med den böljande mängden, S % tillitsfullt med en vanlig nick En vandrare spörjer hon till - han gick.
Der kommer en annan: Hvar skulle hon hamna?
Hvar får hon sin kara väninna val famna?
En, tredje nalkas.
~ H v a r t vill hon hän, Så ensam, sa ängslig, så vacker, så van?
Skall har hon dröja, så frusen och stilla?
Nej, torka sin tår och följ mig, min lilla!
:) Hvad skulle hon tro?
Förstulet hon gret.
Hon visar adressen.
- ~ G o d t!
Vägen jag vet.&gt; D&amp; fattar hon mod vid den smekande rösten Och följer, tacksam för skänkta trösten.
Hon koin från stranden vid granars skog - 0, hvart, liten arla, hvart var det du drog?
Hur nianga ljus bland de speglande vatten Der darra som gråt i den mörka natten!
Literatu r. Fr. Schdele, Arzrtidslöper.
ellrr i; ra ?ntidssa1zningaii?
Kritik af Max Sordaus Nutidslögner och Paradoxer.
C ' psala 1885.
Pris: 1,25.
Carl Carlsson, E n nzot tio, granskning af literara vensterns program.
Stock- holm 1885.
Pris: 1,5o.
Ek, Ontstörtning eller UfveckZing.- ' Blick p&amp; senaste Srens sociologiska skrifter i svensk öfversattning samt deras genljud i nordiska skönliteraturen.
Stockholni, L. Hökerberg.
Pris: I .75.
V. n massa populära skrifter rörande den sociala fragan, dels f. .örversattning, dels ocks0 af inhemska förf.
har under senare Ar öfversvamniat var bokmarknad, inträngt i vara hem och in- sinuglats i vira skolor.
En stor del af dessa skrifter gifver sig sken af att predika splitter nya läror, egnade att upplösa pligtbanden, undergrafva rättsmedvetandet, afsatta samvetet och i deras stdle göra godtycket, lustarna och sjelfviskheten till lag.
Framstalda i en till- talande, stundom blandande form, vinna dessa läror blott alltför talrika anhängare bland den oerfarna ungdomen, och uppenbara redan sitt sorgliga inflytande saval inom literaturen som inom lifvet.
Man erinre sig har blott Stella Cleve och hennes försvarare; och man besinne det kända faktum, att föräldrar och larare, hvilka mist ingripa för att hejda tilltagande oseder och synder bland skolungdomen i statens läroverk, hos de flesta af de felande patrafiat Strindbergs och Nordaus med fleres skrifter.
Jemte de afgjordt dåliga böckerna hafva vi en mängd farliga, hvilka, ehuru skrifna i god afsigt, ljitt kunna missförstås och leda omdömet på villospår.
Under sådana förhållanden blir den vanliga kritiken inom tidningspressen otillräcklig.
Hvad man behöfver ar en kunnig vägledare genom literaturens irr- gangar och en opartisk varderniitare af dess alster.
Ett par sidana
enstaka försök gjordes för ett år sedan, då docenten v. Schéele p i högst förtjenstfullt satt behandlade Nordaus Nutidslögner, och Carl Carlsson ' granskade Geijerstams revy 1885, deri med särskild kraft upp- visande den ohyggliga och delvis opåkallade missriktningen af Annie Besaiits lifsåskldning.
Bristande krafter och utrymnie hafva hindrat Dagny att förlidet år redogöra för dessa.betydaiide inlägg mot miss- riktningariie af den moderna literaturen.
Med afseende på sign.
Carl Carlsson skulle hon också haft många protester att göra; så bl.
a. mot förfins uppfattning af hrr B. Meijers och G .. af Geijer- stams bidrag till revyen samt mot den visserligen qvicka, nien.
i det hela icke träffande och derför misslyckade satiren öfver fr. Keys uppsats.
har emellertid gifvit en riktig belysni ' ng åt vissa framstaende delar af revyen, afveiisom stält i deras ratta dager d e enstaka uttryck af en krass lifsåskådning, hvilka gå såsoni en olycksbådande röd tråd genom revyens olika stycken, afven de, hvilkas förfxe säkerligen icke hylla en sådan åskådning.
Man erinre sig t. ex. påståendet, att det vore gagnlöst att för sig itypstalla ett lifsideal, eller det om tillåtligheten att njuta lifvet, vore det an på aiidras bekostnad.
Det ser ut som hörde dylika uttryck till &gt;det unga Sveriges, jargon, hvilken omedvetet meddelar sig äfven %t dem, som vilja något inycket högre och bättre an de antydda uttrycken kunde låta förmoda.
De nämnda kritiska arbetena, af hvilka hr docenten v. Schéeles a r mera vetenskapligt, hr Carl Carlssons deremot helt populärt hållet, hafva således uppvisat halten af den moderna tidsandan, sådan den- samma i nämnda tvanne publikationer gifvit sig tillkänna.
Herr I;: A.
E k ger oss i sin nyligen utkomna bok, ~Omstörtnbcg eller Utveckli ?tp, något annat och inera.
Denna bok, som utkoni p2 förhösten, ar i vår tanke en af de värdefullaste och nyttigaste, som den svenska literaturen på mycket länge haft att bjuda.
Förtii uppreder och särskiljer de olika åskådningssätt, som göra sig gällande hos författare, hvilka ofta dömas öfver en bank, han grupperar och jeniför dem sanit uppvisar det inflytande de haft till ondt eller godt p&amp; opinionen och literaturen samt på den sociala frågans utveckling och särskilclt p % aktenskapsfrågans behandling inom den skandinaviska norden.
Hans utredning af begreppet osedlig literatur ar, om något, ett ord i siiioni tid, ensaiiit val inotsvarande bokens laga peiining- värde.
Redogörelsen för grui~dtadiariie i Nordaus, Ingersolls, Henry Georges och Herbert Speiicei-s olika sociala system, ar i all sin korthet mästerlig.
Förfins egen lifsåskådning imdertryckes icke, utan står ren och klar för läsaren och ger denne samma känsla af trygghet soni friimlingeii erfar, då han vid en saker vigvisares hand fardas genom okända trakter.
Sjelfständiga och erfarna läsare torde val ej i allt sluta sig till förfins åsigter - sarskildt ined afseende på de Spencerska teorierna.
Men att läsa en god bok, med mot- stånd * i vissa punkter, stegrar intresset och ökar ej siillan behallningen.
I vår tanke ar, som sagdt, hr Eks bok en af de värdefullaste som.
den svenska literaturen p&amp; mycket länge haft att bjuda.
Vi anbefalla den p % det varmaste till alla, soni vilja göra sig förtrogna med, och bilda sig ett klart omdöme om de sociala frågor, som uppröra vår tid.
Alldeles sarskildt uppmana vi till behjertande af det htonde.
kapitlet, som framhaller svenskarnes öfverdåd och den dermed föl- jande frestelsen att lefva på andras tillghgar och genom bedrägligt förfarande halla uppe ett oförtjent anseende.
påpekar huru vdra skriftställare skona detta national-lyte, hvaremot i Norge en Bjnrnson, en Lie m. fl.
behörigen straffat detta skadedyr: ?.
Föräldrar och uppfostrare hafva mycket att lära af den skarpsynte och ren- sinnade författaren.
Charlotte Koren.
Fra fer og nu.
- Hans Skjabne.
Kristiania 1886.
A. Cammerineyer.
Denna hos oss okända förf.
intager i den norska iiovelliteraturen en aktad plats mellan partierna likasom fru Aubert.
Hennes diktning.
ar ren och anspråkslös samt kan med trygghet såväl läsas i familjen som sättas i händerna på ungdonien.
För vår del stalla vi främst den val berättade historien oskal det lykkes hende3 Hufvudpersonen,.
den unga flickan, är friskt och naturligt skildrad.
Sjelfva hennes öfverdrifna offervillighet för brodern ar hos karaktärer af denna art naturlig.
Den fåfanga modern och hennes umgängeskrets ar behandlad med en lätt men godmodig satir.
Den lättsinnige brodern och den redbare, trofaste kusinen val karaktäriserade, Händelserna äro ratt spännande och först på de sista bladen lugnas läsaren med den lyckliga men omoderna öfvertygelsen att: inar slutet är godt, är allting godt~.
Charlotte Korens arbete anbefalles till svenska läsare såsom en underhållande och ofarlig lektyr.
K. Winterhjelm.
Naturalisterne.
Kristianla 1886.
A. Cammermeycr.
Boken ar ett skämt med trenne af de Rousseau ' ska idderna hårdt angripna naturalister, hvilka, flyende fran kulturlifvet, x&amp; embetets vägnar2 studera bönderna, deras tänkesätt och förhfillanden, för att hos deni finna det sökta idealet af menskiig tillvaro.
Samtliga forskare, af hvilka en tillhör det qviiiliga, tv % det manliga könet, börja dock snart, till följd af åtskilliga inträffade obehagligheter, att tvifla p % rigtigheten af dessa ideer, och blifva slutligen, genom kärleken till personer af deras egen bildningsgrad, helt och hållet omvända derifrån.
Boken %r lättläst och skrifven med en viss talang; dock tyckes det oss, som om den satir, hvilken ju utgör sjelfva .grundelementet i en dylik skildring, icke blifvit nog saltad, för att kunna.
verka med sin fulla kraft.
har visserligen upp- fattat det komiska i de personer och situationer han skildrar; nien hans framställning deraf sker i allmänhet endast med yttre, burleska drag, icke på detta psykologiska, i själsrörelsernas löjliga samman-
drabbningar inträngande sätt, genom hvilket satiren stämplas som fin och akta.
Et Aar blandt de Infedte.
A. Cammermeyer.
Denna skildring af en ung wskolebestyrers&gt;&gt; lif bland %de inf~dtes i en småstad, dit han blifvit kallad att förestå skolan, hans strider mot de i gamla idéer fastsittande stadsboarne, hvilka strider an slutas med seger an med nederlag, ar gjord med en aldrig svigtande friskhet och humor.
Karaktärerna framst % genom författarens be- rättelse - förf.
talar nämligen i sitt eget namn, - klara och lefvande.
En del, t. ex. den humoristiske och originelle grosshandlare Reiss, ar tecknad med en sällsynt skarp uppfattning af de för total- bilden sl %ende egendomligheterna hos en dylik karaktär, Stilen är lätt och flytande, och det g %r en anda af mod och sund lifsiskadning genom boken.
Pristaflan för utredning af fragan o m den qvinliga ungdomens husliga uppfostran.
8 fträfvan efter intellektuel utbildning har i v2r tid blifvit ett genomgående drag hos ungdomen af båda könen, och detta " L) är ju i och för sig godt.
Likväl kan denna sträfvan med- föra sina faror.
Så kommer den oss lätt att förbise vigten af den praktiska utbildning, som dock ar s8 oumbärlig i alla lifvets skiften för både nian och qvinnor.
Särskildt för den qvinliga ungdomen är utbildningen för det husliga lifvets uppgifter af största vigt.
Men dels i följd af förändrade förhallanden inom hemmen, dels i följd af den trägna skolgången, kan skicklighet i hudiga åligganden numera .icke inhämtas på samma sätt som förr.
Man inser, att underviskngen ocksa i dessa ämnen maste blifva mera systematisk och innefatta teoretiska insigter jemte de praktiska öfningarne.
E n ansedd vetenskapsman, professor H. v. Post vid Ultuna landtbruksinstitut, har redan för länge sedan l förklarat, att om inga åtgärder vidtagas för att husmödrarna må inom sitt om- råde följa med tidens kraf, så kommer hvad mannen inom den ' S e Tidskrift för Hemmet.
16 8rg.
5 haft.
yttre husliållningen vinner genom tillämpningen af nya veten- skapliga rön, att i den inre hushällningen förslösas af hustrun.
Å andra sidan kan det mångariga, oafbrutna skolstudiet lätteligen undergräfva både flickans helsa och hennes sinne för praktiska sysslor, ställande henne vid äldre år hjelplös inför hemlifvets kraf.
Vid flickskolemötet förliden vår uttalades märkliga ord i detta ämne af såväl herr Lovén och rektor Humble, som af den erfarna och för ungdomens rätta utveckling varmt intresserade föreståndarinnan för normalskolan, fröken H. Casselli.
Den sist- nämnda beklagade bland annat, att flickorna få allt for liten praktisk sysselsättning i henimen.
Hon påpekade faran af att efterkomma yrkandet på minskning af skolarbetet under flickans utvecklingsår, så länge hennes lediga tid i hemmen användes endast till stillasittande sysselsättning med virknålen eller roma- nen, samt uttalade sin åsigt att flickan, särskildt i utvecklings- åren, borde hafva Krojpsarbete genom att biträda i hemmens s. k. gångsysslor, såsoni städning, rengöring, baddning, o. s. v. Både ekonomiens, hygienens och pedagogikens målsman hafva således förenat sig i att varna mot den missriktning af qvinnouppfostran, som ett oafbrutet intellektuelt arbete kan med- föra.
På grund häraf a r det, som Fredrika-Bremer-Förbundet genom några af sina medlemmar blifvit satt i tillfalle att inbjuda till den pristaflan, för hvilken har nedan narmare redogöres.
Pristaflan.
Ett fris om zoo h. utdelas gerrouz Fredrika-Bre~~zez * - FÖ~ * - bundets försorg for for dm den basta s k ~ g t röraitde belwfiet af ~4zderdis ?ti ?zg pviidzga u~zgdo~tsnz i g m d e r ~ z a f&amp;- henztizets v h?
jenzte dertill hörande sysslor sam t eit plmz för ordnande af e72 didse7tlzg sådan ztndemis~tiizg, af-.
sedd att z&amp;ildn anthzgen e7tdast ihlrsnzödmr och h s l i g a bitriide~z eller devemte också tjPn arilznor.
Prisdomarnes namn skola framdeles tillkännagifvas.
Taflingsskrifterna böra insändas till Fredrika-Bremer-För- bundets byrå under november månad 1887.
Om narmare an- visningar och upplysningar i ämnet önskas, bör begäran derom skriftligen insändas till byrån under tiden mars-juni.
Rätten till skriftens offentliggörande i tryck tillhör förbundet.
Intryck fran s c e n e n.
. %f Selma Lagerlöf.
En folkets fiende.
(Petra: Olga Björkegren.)
väl mött R R ' ~ gdng på lzyvets st * B Elt h m qvidig viiït med vnckrn, klara blickar, ZG Som, di?
ett glad?
goddag hon åt dzg nickar, Tycks göra Izflten renare kring dig.
Din tro hoa vacker stark och inner&amp;.
DZG vet, att fast sia båt hon framåt vickar PK far&amp; ström emellan sk&amp; och prickar, Skall hon dock lagnt och siikert riicda s&amp;.
Ty alskvärdt / tje@lös vill holt i d e vara, Hon tror, att herznes viirde det förstnrker, Att hon på veyldens st@ar hitta kan.
Men detta &amp; ger ju p&amp; yta78 bnra, Hon ar sd pvinlig, att man k m f l a s t miirker, Att o f a nog hon handar som en ma ?z.
(Pyramus och Tisbe: hr Janzon och hr Grip.)
1 &amp; tfva svariitar&amp; NUi graJ So~rt a % sa alskltgt i hvarandms armar, 71th ' Hirr @ @ t det hvarjc kct ' nsligt sinne harmar, Att ödet dewna grynma lott er gaf!
Har BåM är hjelten med sin Barska gZaf, Hkr qerft han ryter, och hur ömt hals larmar, Att Lejo~t icke nd&amp;gst sig förbarmar, fWen sänier er och OSS i smir: rtuns haf.
Och Tisbe, så jungfrzclikt ve&amp; och öm, WZGY kan da slikt behag i h&amp;9t ega?
1Kcn nzctirlS uselhet af detta döm.
Rörstå v i dska em, jag ber &amp; g sBga, val doge Uvem nzc för sddan Py~-a~lrzcs Och he7n för slik en Tisbe döden toge?
Gounods Romeo.
(Romeo: Arvid Odmnnn.)
En Krden natt fömtan mtirsta stjema, G@, tårar, Z&amp;, ez sorgkZ2dd rnin~resdrd, En sKickeZse, som d8dee7a Knll o&amp; ABrd, Mer Kan en tragiker ej * ö7zska: gema.
Tolf Iåvtga, aZskogsgZliida~tde dz~eftez; kärlek, al&amp;&amp; trött att &amp; &amp; - le&amp; nib, Det mb val varo nog för sångmns i h.
E9z Don Juan.
(Don Juan: Algot Lazige.
sctnea blickar Spaitiens ~nUne rzed.
p, i2 Smilla sofver, 7nen dess sköm zwka.
1 mystisk Kappa och 7eed plymer slnka Doil Juast tråder ayventyrens led.
QvaZZ efei- qvälll, s2 ar def m hatts sed I se&amp; re ' n, ha7z väwfer j h t tillbaka, Att, skölta &amp; rars; r, (yUfva faitzzntag smaka, Och stör 7ned serezader tzaftem f&amp;.
Han dansar sb-&amp;f Mosarts meizzreff Och föZjer 7nd till guvernörens fest.
Se ' n spökets jertzhand han f Ömii,ret t~yckte.
Pi3 scenen dör han, h a j j a s t mer an ritt, Men i mitt minne Zefver han som bust, Sto.
trotsig, skön och far&amp; som sitt rykte.
Statistikens siffror och d e t verkliga lifvet.
: g f t e r att i Dagnys augusti-septeniberhäfte haha läst den afhand- liiig, som bar öfverskriften; Om.
ousakema till att brottI&amp; / ietsfre- pensen ä r fem h sex gånger större bland den ?~zn ?zli&amp; an blatird .den guinlea befo / kninge ?i, kom jag ovilkorligen att tänka på en för- ening, i hvilken jag för omkring r 5 år sedan afhörde ett ordskifte a m just saiiinia sak.
Enar qvinnorna i allmänhet äro obenägna att offentligen yttra sig till och nied i anmeii, som röra dem ganska nära, var det ej underligt, att mäniieiis fasta hållning fick synligt uttryck i ett tidnings- referat följande dag, der det hette, att föreningen (hvars nianliga inedlerniiiar voro betydligt öfvervagande) fattat det beslzh, att den - manliga befolkningen vore långt brottsligare än den qvinliga.
Ehuru smickrande för mitt kön detta märkliga ~beslutw än d vara, vågar jag dock ej antaga detsamma, ej heller statistikens siffror .soni rätta värdemätare på det moraliska tillståndet, utan tror att maii, .för att döma ratt, bör moderera deni genom att i rakiiiiigen medtaga förh~llanclena i det meiiskliga lifvet, sådant vi se det röra sig om- ' kring oss.
Vid ett af våra större straffiiiigelser der min maii under tio års tid varit aiistäld som tjensteman, hade jag ofta tillfalle att marka huru, företrädesvis i fråga om förfalskningar och försnillningar, en ejler flera qvinnor spelat en vigtig rol, dock alltid bakom kulisserna.
Jag vill har meddela några af dessa mina erfarenheter.
Har ha vi en fånge dömd för tillgrepp af kommunala medel, samt för förfalskning af dithörande räkenskaper.
-- Har han familj?
- Ja, en mor och en faslmö, hvilka båda han tyckes afguda.
Fästmön har löst sin förbindeise med honom; den beklagansvärda inoderii sörjer förtvifladt öfver den förhoppningsfulle sonens brott.
Jag lärde kanna de två sa beklagansvärda qvinnorna, och annii uppröres min rättskänsla vid minnet af dessa två ostraffade brottslingar.
Eller hvem kan man val kalla brottslig, om ej en nior; som vet att hennes son blott uppbar 800 kronors årlig lön och dock rent af krafver, att han, för att tillfredsställa hennes hejdlösa.fafanga och njut- riingslusta, använder tre &amp; fyra tusen kronor om året?
Eller kan den. '
fastmö förtjena naiiinet af hederlig qvinna, som genoni koketteri och begär efter nöjen och lyx både hjelyer till att drifva en svag, fåfang yngling in på brottets väg och samtidigt dermed i hemlighet knyter en osedlig förbindelse nied en annan?
Om de kände till hans forsiiillniiigar?
Sådana varelser akta sig noga för att uttala den ringaste inisstanke, som kunde låta dem komma att deia ansvaret för brottet.
Men fördelarne förstå de val att begagna.
L %tom oss gå vidare!
Der sitter en tjenstenian dömd till 13 års straffarbete för försking- ring af allmänna medel och förstörda räkenskapsböcker, p8 det nuinera sorgligt vanliga sättet Han ar en medelålders man; hans ovanligt vackra hustru ar betydligt yngre.