Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att, på sätt en del motionärer yrkat, låta ifrågavarande afgifter ingå till Statsverket, för att sedan fördelas på samtliga städer och socknar i länen, synes Utskottet mindre billigt med afseende å de betydliga utgifter, som åligga städerna, bland annat i och för fattigvården, hvars tyngd betydligt ökas genom det omåttliga förtärande af bränvin, som i städerna vida mindre än på landsbygden kan förekomma?.
Deremot har yrkandet, att ifrågavarande medel måtte ställas till landstingens förfogande, synts Utskottet företrädesvis förtjent af uppmärksamhet; ty om landstinget skall kunna verksamt bidraga till jordbrukets och näringarnas utveckling, till befordrande af kommunikationsväsendet, helsovården, undervisningen och mera dylikt, så måste ock nämnda inrättning förses med härtill erforderliga medel.
Att för sådant ändamål uttaxera betydligare afgifter kunde från början verka till mindre belåtenhet med denna nya inrättning.
Utskottet har derföre ansett ändamålsenligt att af ifrågavarande afgifter, så väl de som inflyta från städerna som landet, till landstinget anslå någon mindre del, den kommunerna utan allt för kännbar olägenhet kunde undvara.
I följd häraf hemställer Utskottet, som anser Hushållnings-sällskaperna böra fortfarande uppbära den andel af ifrågavarande afgifter, hvilken de hitintills åtnjutit, att af de afgifter, som inflyta för minuthandel med och utskänkning af bränvin, vare sig i stad eller å landet, utom den femtedel, som för närvarande tillfaller Hushållnings-sällskaperna, ytterligare en femtedel må insättas i landtränteriet för landstingets räkning; dock att i Stockholm hädanefter, som hitintills, hela afgiften må tillfalla staden. 12 Sammans.
Bevilln.-, Lag- samt Allm. Bcsv.- o. Ekon.-Utsk.
Betänkande M 4. § 25.
Utskottet har ansett, att på samma grund som bränvinsminutering och utskänkning blifvit förbjuden å landet vid auktioner, marknader och andra tillfällen, då större folksamlingar ega rum, dylik försäljning äfven bör förbjudas å så kallade torgdagar på landet eller sådana dagar, då på af Konungens Befallningshafvande bestämda ställen uppköp och försäljning af hvarjehanda produkter eger rum.
Vidare tillstyrker Utskottet alt, i stället för det i denna § förekommande obestämda uttryck »invid det ställe, der auktion, marknad o. s. v. hålles», en viss omkrets från nämnda ställen må bestämmas, hvarinom minuthandel eller utskänkning af bränvin skall vara förbjuden, i hvilket afseende Utskottet föreslår J mil från merberörda ställen; hvilket till Rikets Ständers godkännande hemställes. § 26.
Herr von Koch har yrkat, att efter 1 mom. i denna § måtte införas ett nytt moment af denna lydelse: »I stad må under marknad eller å sådan så kallad torgdag, då allmogen vanligen mera allmänt infinner sig med sina varor å salutorgen, minuthandel med bränvin icke idkas sednare å dag än till klockan 6 eftermiddagen och utskänkning af bränvin icke tillåtas annorlunda än vid måltider åt spisande gäster.»
Då väsendtliga svårigheter möta vid bestämmandet af hvilka dagar i stad skola anses såsom torgdagar samt vederbörande embetsmyndigheter, enligt stadgandet i -1 morn., ega att, der omständigheterna sådant påkalla, inskränka den tid, under hvilken bränvinsförsäljning under vanliga förhållanden är tillåten, tillstyrker Utskottet, att ofvannämnda förslag icke må till någon åtgärd föranleda.
Uti en inom Borgare-Ståndet, väckt motion (JVe 279) har Herr Bohmansson föreslagit följande tillägg till ifrågavarande förordning, nemligen: 1:0 »Förekomma vid utskänkningsställe oordningar af den art, att innehafvaren af ulskänkningsrältigheten icke kan anses hafva bibehållit de egenskaper af ordentlighet och tjenlighet, som han, enligt 6 § vid antagandet till utskänkare pröfvades besitta, må fråga om utskänkningsrättigbetens indragning väckas och behandlas sålunda, att å landet kommunalnämnden upptager anmälan derom, undersöker förhållandet och meddelar yttrande med af- eller tillstyrkande och skälen derför, hvarefter nämnden insänder dess protokoll och utlåtande lill ordföranden i kommunalstämman, som å stämma inhemtar kommunens utlåtande och som derefter fattar beslut i frågan; samt alt i stad Magistraten, efter verkställd undersökning och Stadsfullmägtiges eller, der sådane ej finnas, Stadens Äldstes hörande, i ärendet meddelar beslut; och gånge dessa beslut i verkställighet utan hinder af besvär»; Sammans.
Bevilln.-, Lag- samt Allm. Bcsv.- o. Ekon.-Utsk. Betänkande J)i 4. 13 2:o »Innehafvare af utminuterings- och utskänkningsrätt, som uppå åtal af förste domstol blifvit fälld till ansvar, medförande förlust af minuterings- och utskänknings-rättigheten, vare, oaktadt han drager frågan under högre
Rätts pröfning, underkastad äfventyr att genast från utöfningen af näringen skiljas, då Kongl. Maj:ts Befallningshafvande för landet eller Magistrat i stad pröfvar skäligt derom förordna».
Då motionärens sednare yrkande är stridande mot den i allmänhet gällande grundsats, att
Underrätts i ekonomi- och brottmål meddelade beslut, hvaröfver klagan blifvit förd, ej må gå i fullbordan, innan besvären blifvit slutligen pröfvade, anser sig
Utskottet ej kunna förorda bifall till samma yrkande.
Beträffande åter förra delen af motionen, finner Utskottet det vara med grunderna för stadgandet i 6 § fullt öfverensstämmande, att den innehafvare af utskänkningsrättighet, som under rättighetens utöfning ådagalägger, att han icke fortfarande eger de egenskaper, hvilka för rättighetens förvärfvande erfordrats, bör kunna förklaras densamma förlustig; dock anser Utskottet rättvisa och billighet fordra att han i dylikt fall af redan erlagd utskänkningsafgift återbekommer så stor del, som motsvarar den tid, hvarunder rättigheten ej utöfvats; i öfverensstämmelse hvarmed ett stadgande blifvit vid denna § infördt, hvilket till godkännande hemställes. § 27.
Då en motsägelse mellan stadgandet i denna § och gällande medicinalförfattningar förefinnes derutinnan, att, enligt de sednare, Apothekare är skyldig att äfven utan recept tillhandahålla allmänheten en del medikamenter, i hvilka bränvin ingår såsom beståndsdel, hvaremot, enligt denna §, bränvin, med eller utan droguer eller andra tillsatser, ej får på apothek i minut säljas, utskänkas eller annorledes till förtäring på stället utdelas, har Utskottet ansett denna motsägelse böra häfvas genom ett förklarande, ' t-/ O att på apothek må ej bränvin annorlunda än i medicinalförfattningarne föreskrifves. med eller utan droguer eller andra tillsatser, säljas eller till förtäring på stället utdelas. § 28.
Vid denna § är yrkadt: af Herr von Koch, att efter I mom. må införas ett nytt mom. af denna lydelse: »A sön- och helgedag må utskänkning af bränvin i stad endast ske åt spisande gäster under måltider emellan klockan 8 och !0 förmiddagen samt klockan 12 och 4 samt 8 och 10 eftermiddagen»; uti motioner, väckta i Preste-Ståndet af Doktor Säve (motionen JVs 77), att samma förbud emot utskänkning af bränvin och andra rusgifvande drycker å söneller helgedag, som nu gäller för landet, äfven må gälla för städerna med samma undantag för särskilda omständigheter, som för närvarande är föreskrifvet; af Doktor Forssell, att 3 mom. måtte få följande lydelse: 14 Sammans. Bcvilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk. Betänkande M 4.
»På landet vare å sön- eller helgedag all utskänkning förbjuden, derest Konungens Befallningshafvande ej på grund af särskilda omständigheter undantag meddelat;» af Kyrkoherden Ternström (motion JV2 88), att utskänkningsställe i stad alltid skall vara stänedt å sön- eller helgedag; ö O O ’ samt uti en i Borgare-Ståndet af herr Björck väckt motion 236), att 2 mom. måtte erhålla följande tillägg: »I stad kan utskänkning af bränvin under sön- och helgedagar än vidare inskränkas eller helt och hållet förbjudas, derest gemensamt beslut derom fattas af magistraten och stadens kommunalstyrelse samt af Kongl. Majlis
Befallningshafvande godkännes.»
Till stöd för dessa motioner har blifvit anfördt, att, i synnerhet i städerna, söndagarne ofta på ett för sabbatsfriden störande sätt egnades åt dryckenskap; att något skäl ej förefunnes, hvarföre samma inskränkning i rättigheten alt å sön- och helgedag sälja starka drycker, som gälde för landet, ej äfven borde gälia i städerna; att öfvertygelsen, det förbudet mot starka dryckers försäljning å sön- och helgedagar skulle innebära ett afgörande steg till hämmande af bränvmets missbruk, blifvit allt mera allmän samt att, äfven om ett dylikt förbud som det ifrågavarande skulle i sina följder till en början kännas besvärande för den ordentlige mannen, han likväl helt säkert vid närmare öfvervägande af de fördelar, en sådan försakelse å hans sida skulle medföra för hans svagare bröder, skulle utan missnöje underkasta sig den uppoffring, förbudet komme alt medföra; och har Herr Björck särskildt omförmält, att till magistraten i Göteborg blifvit ingifven en ansökan om inskränkning i utskänk ningsrätten å sön- och helgedagar, undertecknad af omkring 8,800 personer, till största delen tillhörande arbetsklassen, hvilken ansökan äfven blifvit af motionären till Utskottet öfverlemnad.
Enär det af Doktor Forssell gjorda yrkande blifvit framstäldt i sammanhang med hans förslag om upphäfvande af den för en del gästgifverier nu medgifna ut skänkningsrätt, hvilket förslag Utskottet afstyrkt, torde något särskildt yttrande i anledning af hans ofvanberörda yrkande ej erfordras.
Beträffande åter motionärernes yrkanden om inskänkning eller upphäfvande af rättigheten att i stad å sön- och helgedagar utskänka starka drycker, finnér Utskottet väl, på de af motionärerne anförda skäl, någon ytterligare inskränkning i denna rättighet vara al behofvet påkallad, men då ett förbud mot all utskänkning å sön- och helgedagar på flera ställen säkert skulle föranleda talrika öfverträdelser, anser Utskottet det böra öfverlemnas åt städernas kommunalstyrelser att bedöma, i hvad mån en sådan inskränkning i nämnda rättighet må vara behöflig, samt åt Konungens Befallningshafvande att, efter af kommunalstyrelse härom fattadt beslut och sedan magistraten blifvit i ämnet hörd, utfärda påbud om dylik inskränkning; hemställande alltså Utskottet, att 2 mom. af denna § må erhålla det tillägg i nu nämnda syftning, som bilagda författningsförslag utvisar.
Sammans. Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk.
Betänkande JVS 4. 15 ,§ 30.
Kontraktsprosten Palmlund har yrkat, att del i denna § meddelade stadgande, alt, då minuthandel med eller utskänkning af bränvin sker, dörren till försäljningsrummet ej får vara läst, äfven må gälla ställen, der partihandel om bränvin uppgöres.
Berörda stadgande åsyftar lättnad vid kontroll af åtskilliga föreskrifter i för fattningen, såsom att minuthandel ej får ske till mindre belopp än | kanna, att bränvin icke får till salu hållas, som är försatt med något för helsan skadligt ämne o. s. v. Då nu partihandel med bränvin ofta uppgöres på andra ställen än der sjelfva varan finnes och således samma grund, hvarpå det nu gällande stadgandet hvilan, icke är tillämplig på det af motionären omförmälda fall, hemställer Utskottet, att motionen må lemnäs utan afseende. § 32.
Uti en i Bonde-Ståndet väckt motion (Jfä 496) har Liss Lars Olsson från Kopparbergs län yrkat, att förbudet alt i öppen salubod för handel med andra varor än bränvin, utan betalning, utdela bränvin måtte utsträckas till hela den gård, der handel idkas, äfvensom att idkare af fabriks- och handtverksrörelse, som gratis utdelar bränvin, må vara underkastad samma ansvar, som handlande.
Då det icke kan vara lämpligt att förbjuda en näringsidkare, som är boende i samma gård, der han har sin salubod, att med spirituös dryck undfägna honom i hans hem besökande personer, hvilket skulle blifva följden af bifall till förra delen af motionärens förslag, samt, beträffande den sednare delen, förekommer, att denna §, hvars ordalydelse är följande: »I öppen salubod för handel med andra varor än bränvin, vare bränvinsutdelning, äfven utan betalning, förbjuden», jemväl är tillämplig på idkare af fabriks- och handtverksrörelse, hemställer Utskottet, att motionen ej må till någon åtgärd föranleda. §§ 35 och 37.
Uti en i Bonde-Ståndet väckt motion (*\i 147), uti hvilken Liss Lars Olsson från Kopparbergs län instämt, har Augnst Pellersson från Jönköpings län yrkat, att utskänkning af vin måtte underkastas samma vilkor och kontroll, som för närva rande äro föreskrifna angående utskänkning af spirituosa, dock skulle handlande ega att sälja minst 2 kannor vin.
Till stöd för detta yrkande har blifvit anfördt, att på landet skulle inrotat sig det missbruk, att å gästgifvaregårdar och andra ställen, der större folksamlingar egde rum, såldes, under benämningen vin, en likörblandning, som till största delen be stode af bränvin och andra för helsan skadliga ämnen. 16 Sammans. Bevilln.-, Lag- samt Allm.
Besv. o. Ekon.-Utsk. Betänkande M 4.
Då dels i 35 § är stadgadt, att bränvin, som är försatt med något för helsan skadligt ämne, icke får vid minuthandel eller utskänkning till salu hållas, för öfverträdelse af hvilket förbud i 47 § äro bestämda böter till och med 30 Riksdaler, dels i 37 § finnes fÖreskrifvet, att hvad i denna förordning är stadgadt om minuthandel med eller utskänkning af bränvin äfven skall gälla för andra brända eller distillerade, in- eller utländska, spirituösa drycker äfvensom för drycker, hvilka äro dermed tillagade, finner Utskottet, att författningen redan innehåller hvad motionären med sin framställning åsyftat vinna, och hemställer fördenskull, att motionen ej må lill någon åtgärd föranleda Rikets Ständers Herr Justitie-ombudsman har uti sin för år 1860 afgifna embetsberättelse fästat uppmärksamhet på behofvet af närmare bestämningar i lagstiftningen rörande frågan, huruvida sprit af större alkoholshalt än aderton grader må, utan vederbörligt tillstånd, kunna i minut försäljas eller icke; beträffande hvilken fråga domstolarne i två likartade fall meddelat motsatta beslut.
I ena fallet hade nemligen en handlande, som tilltalats för det han i sin salubod sålt sprit i minut och erkänt, att han till tekniska behof sålt 22-gradig sprit i mindre partier än en half kanna, blifvit vid Underrätten befriad från ansvar härför, men deremot både af Hofrätten och Högste
Domstolen ansedd skyldig tiil ansvar för oloflig utskänkning.
Teknologiska institutet, hvars yttrande blifvit infordradt, har i detta mål utlåtit sig: »alt utaf sprit af hvad gradtal som helst kan, genom densammas utspädning med vatten, beredas bränvin af vanlig styrka och att, i fall spriten är ren, äfven det bränvin, som deraf erhålles, är rent smakande; hvaremot, i den mån spriten är mer eller mindre finkel haltig, bränvinel äfven bekommer mer eller mindre stark smak af finkelolja.»
I ett annat mål hade en handlande genom Underrättens och Hofrättens sammanstämmande utslag blifvit dömd att böta för försäljning af 22-gradig sprit i mindre partier än en half kanna, utan dertill erhållet särskildt tillstånd, men blifvit af Högste
Domstolen från ansvar befriad på grund af Teknologiska institutets utlåtande, att sprit icke vid brännerierna i riket omedelbarligen ur mäsk utdrages med större alkoholshalt än aderton grader, utan mäste, för ernående af högre gradtal, undergå ytterligare beredning, hvarigenom sådan starkare sprit i den mån fördyras, att, derest den sedermera utspädes till bränvin, priset å detta blifver vida högre än det gångbara, samt enär handel med slik sprit, hvars tillgänglighet för tekniska behof är af vigt, icke ansågs vara underkastad de inskränkningar och bestämmelser, som för försäljning af bränvin och andra spirituosa drycker äro gällande.
Dessa exempel ådagalägga tillräckligt behofvet af närmare bestämningar i lagstiftningen rörande detta ämne; och som ulredl är, att af sprit af hvad gradtal som helst kan genom utspädning med vatten beredas bränvin af vanlig styrka, har Utskottet, till förekommande af ofvan omförmälda stridighet i åsigter, ansett nödigt att i denna Sammans.
Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk. Betänkande JW 4. 17 i denna § särskild föreskrift meddelas derom, att hvad i denna förordning stadgas om minuthandel med eller utskänkning af bränvin äfven skall gälla sprit; hvilket torde godkännas. §§ 41, 49, 52 och 54.
Utskottet har ansett de i dessa §§ förekommande straffbestämmelser, fängelse med arbete och enkelt fängelse, böra utbytas mot någotdera af de tvänne arter af frihetsstraff, som förekomma i alla öfriga under den sednare tiden utkomna kriminalförfaltningar, nemligen straffarbete oeh fängelse.
Med afseende derå, att den i 41 § af nu gällande förordning stadgade straffbestämmelse af fängelse med arbete icke får ådömas förr än någon fjerde gången eller oftare med den i nämnda § omförmälda förbrytelse beträdes, har Utskottet föreslagit, att denna straffbestämmelse derstädes må ändras till straffarbete; hvaremot samma straffbestämmelse i 49 § äfvensom uttrycket »enkelt fängelse» i 54 § blifvit utbytta mot »fängelse.»
Då vid innevarande riksdag fråga är om antagande af en ny strafflag, i hvilken andra grunder äro föreslagna för böters förvandling till vatten och bröd än de i nu gällande lag förekommande, har Utskottet ansett olämpligt att bibehålla den i 52 § 1 mom. förekommande hänvisning till 5 Kap. Stroff-Balken, utan föreslagit, att de i sistnämnda lagrum omförmälda böter skola förvandlas enligt »i lag stadgade grunder»; och har Utskottet ej ansett rådligt att, på sätt uti en inom Bonde-Ståndet af Olof Persson från Gefleborgs län väckt motion blifvit yrkadt, stadga fängelse såsom förvandlingsstraff för de böter, som enligt nu gällande förordning förvandlas till fängelse vid vatten och bröd.
Enär den särskilda stadga, som finnes af Kongl. Majit utfärdad angående fångars sysselsättning, äfven är tillämplig på dem, som dömas för förbrytelser mot ifrågavarande författning, har Utskottet ansett den i 52 § förekommande bestämmelse, att fången under fängelsetiden bör lill arbete hållas, kunna ur författningen utgå.
Som böter, hvilka enligt denna författning ådömas, torde böra utgå efter enahanda grunder, som rörande böter äro i allmänna lagen föreskrifna, har Utskottet ansett den i 2 mom. af 54 § förekommande särskilda bestämmelse angående böters gäldande böra borttagas; hvilket allt till Rikets Ständers bifall hemställes. §§ 42 och 46.
Den i dessa §§ förekommande bestämmelse, att handlande, som andra gången beträdes med öfverträdelse mot författningen, skall vara sin handelsrättighet förlustig Bih. till R.
Prot. 1862 & 1863. 5 Sami. 2 Afd■ 3 Höft. 3 18 Sammans. Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Vtsk.
Betänkande M 4. har Utskottet trott kunna utan fara mildras derhän, att nämnda påföljd ej må drabba förbrytaren förr än vid tredje gången förnyad förbrytelse; hvilket torde godkännas. § 47- Utskottet hemställer, att det i denna § bestämda bÖtesansvar måtte jernnäs till böter från och med 10 till och med 50 Riksdaler. § 57- Enär allmänna åklagare i alla de mål, der rättigheten att kära ej är särskildt förbehållen målseganden, äro pligtige att åtala förbrytelser mot lag och författningar, hemställer Utskottet, att det i denna § förekommande tillägg: »äfven utan särskild angifvelse» må, såsom öfverflödigt, ur författningen borttagas.
O D § 58.
Då, enligt 57 §, en hvar eger rättighet att sjelf anställa åtal för förbrytelser mot denna författning, utan annan inskränkning är att barn ej må åtala föräldrars och tjenstehjon icke husbondefolks förbrytelser, så synes det i I mom. af denna § förekommande stadgande, att förbrytelser mot denna förordning må till åtal af allmän åklagare angifvas af en hvar, utom af barn mot föräldrar, likaledes vara öfverflödigt och följaktligen kunna ur författningen utgå.
Reservationer: af Grefve Hamilton, G. K., emot Utskottets beslut vid §§ 5 och 41. af Doktor Forssell: »Mot Utskottets beslut att afstyrka min motion, åsyftande ändring i 12 och några följande §§ i Förordningen, för så vidt som dessa afse gästgifvars rätt att utskänka bränvin, får jag mig vördsamt reservera och dervid hänvisa lill de skäl och yrkanden,’ jag i motionen framställt, och hvilka jag fortfarande nödgas vidhålla.
Genom den utredning, Utskottet i sitt Betänkande åstadkommit, är ådagalagdt, att »då gästgifvare förut, utom till resande, endast egde att sälja bränvin kanne- och stoptals, de genom 1855 års lagstiftning erhöllo en verk - Sammans.
Besv - o. Ekon.-Ulsk. Betänkande JVs 4. 19 lig utskänkningsrättighet.»
Just från detta förhållande, först nu från lagstiftningens sida fullt och öppet medgifvet, har jag utgått, då jag framställt de yrkanden, min motion innefattar.
Jag har nemligen ansett och anser fortfarande, att då den rätt, som för gästgifverierna i detta afseende åberopas, icke är äldre än den författning, hvarigenom den för 8 år sedan tillkom, den äfven bör vara beroende af de förändringar i nämnda författning, som kunna pröfvas nödiga.
Får detta antagas såsom obestridligt, återstår blott att afgöra om den nu yrkade förändringen är af bebofvet påkallad.
Ett förnekande häraf synes Utskottet vilja hafva inlagt i sitt påstående att »grunden till utskänkningsrättens medgifvande åt gästgifverierna var hufvudsakligen den, att då man ansåg krogar å landet icke kunna helt och hållet undvaras, det förmodades blifva lättare för polismyndigheterna att utöfva nödig kontroll öfver bränvinsutskänkning å gästgifverierna än å andra ställen»
För den år 1855 vidtagna och ännu gällande lagstiftningen om bränvinslörsäljning skulle det således hafva varit en hufvudgrundsats att förutsätta krogarnas oumbärlighet på landsbygderna och således ett behof att efter denna grundsats uppgöra sina bestämmelser.
Det är just detta jag bestrider och anser deremot såsom en af denna lagstiftnings största förtjensler, att den utgått från den rakt motsatta grundsatsen, som, i bestämmelserna om kommunernas rätt att låta krogars tillvaro ytterst på dem bero, visar sig förutsätta det allmänna förhållandet, att krogar på landsbygden kunna umbäras.
Med nämnda medgifvande är ock en dyrbar rätt landets flesta kommuner tillerkänd, och det liar längesedan visat sig både att de velat begagna sig deraf, och begagnat den på ett sätt, som tillfullo stämplar lagstiftningens förutsättning såsom sund och rigtig.
Nu frågas: hvarföre skola icke äfven de kommuner, der gästgifverier finnas, få åtnjuta samma rätt?
Hvarföre skola de ensamme vara underkastade ett tvång, som för alla de andra är främmande?
Man kan ej längre nu svara att detta tvång är nödvändigt till följd af gästgifveriernas rätt, och man borde icke vilja försvara det såsom nödvändigt till betryggande af gästgifveriernas bestånd.
Om så vore, skulle ju intet enda gästgifveri hafva afstått från sin utskänkningsrätt.
Det är dock en känd sak att förhållandet är helt annorlunda, och få torde väl de erfarenheter vara, som visa att ett gästgifveri, i saknad af utskänkningsrättens utöfning, gått under.
Dessutom och då, genom jernvägarnes anläggning, trafikförhållandena i stora trakter af landet alldeles förändrats, och en mängd förut mycket besökta gästgifvaregården nu äro nästan utan betydelse såsom för frisk n ingsstäl len för vägfarande, men deremot envist behålla sin betydelse såsom förstöringsställen för kringboende, torde äfven härutinnan ligga ett skäl att icke längre låta en lagstiftning qvarstå, som, icke minst af denna anledning, skall komma att visa sig allt mera olämplig.
På alla dessa grunder, i förening med dem, jag i min motion framhållit, anhåller jag derföre vördsamt, att, med bifall till de yrkanden motionen företer, Utskottets beslut måtte ogillas.» 20 Sammans. Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk. Betänkande M 4. af Prosten Sondén mot Utskottets beslut i afseende å motionerna vid §§ 1, 12 och 26. af Kontraktsprosten Palmlund mot Utskottets beslut i afseende å de 3 första §§ af Herr Henschen: »Af flera sammanstötande omständigheter, och bland dem uppsättningen af en reservation vid ett annat Utskotts Betänkande i ett vidlyftigt och vigtigt ärende, hindrad att utveckla skälen för min mening, så vidt den skiljt sig från pluraliteten i det Sammansatta Utskottet, — får jag i sådant afseende blott anmärka följande: §§ 12 och 15.