Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
R:mt måtte beviljas räntefritt eller mot så billig ränta, som möjligen medgifvas kan.
Stats-Utskottet anhålles.
Stockholm den 26 November 1862. N. Nordlander. 144 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 7.5.
Hisö 75.
Af Doktor L Landgren:
Om ciflåtande till Kongl.
Majd af un derdånig skrifvelse rörande omläggning af vågen från Enånger upp genom Westernorrlands lån.
Hvar ock en som passerat stora landsvägen uppåt Norrland känner den för färliga mängd af backar som börjar vid Enångers kyrka i Helsingland ocb går i snart sagdt oafbruten kedja genom hela den återstående delen af denna provins och ytterligare genom Medelpad och Ångermanland.
Höst ocb vår, då de täckas af issvall, och hjuldon ändock måste användas, måste mångenstädes den resande se sig noga före att ej vagnen svänger om i branterna och kommer förr utföre backen än de kullkastade hästarne.
Under häftiga snöfall innan vägarne blifva tillhörde måste det visserligen för de arma kreaturen vara ett mördande arbete att draga tunga lass uppför dessa höjder ofta af tusentals famnars längd.
Svåra klagomål hafva häröfver i lång tid blifvit förda, och det må visserligen synas underligt att då socknarne i det inre landet vid Dellen och Ljusnans floddal dels redan omlagt dels hålla på att omlägga flera vägsträckor af 3, 4 till 5 mils längd hvardera, den stora kungsvägen efter kusten ännu befinner sig i samma Eimthusseskick, som för flera århundraden tillbaka.
Man frågar sig om folket efter hafskusten är en kraftlösare stam än dem som bo in i landet, men så är ingalunda förhållandet.
Kring de nyss omnämnda vattendragen äro stora slättbygder, hvari större och mägtigare kommuner uppstått.
Men hela hafskusten utgöres af ett skrofligt bergland, der små socknar bildat sig i de trånga dälderne.
Det är derföre orimligt att af dessa små samhällen vänta sådana djerfva företag hvari de mägtigare församlingarne inlåtit sig.
Dertill kommer att alla dessa små kommuner äro af skjutsväsendet ganska tungt belastade.
Landshöfdingeembetenas åtgärder för den stora farvägens omläggning hafva derföre blifvit mötta med modlöshet och afslag.
Det är icke ovanligt, då man talar om saken med inflytelserika män i bufvudstaden, att mötas af det svaret: den der norrländska landsvägen är ju, om ej precist öfverflödig, likväl en af de minst angelägna bland rikets vägar; ty norrländningens landsväg går ju i de blåa böljor längs hela Bottniska viken. “Norrländningen behöfver ingen jernväg1*, säger Jernvägskommittéen, “ty Östersjön är Norrlands egentliga stambana; Landshöfding Widmai-k, har sagt så sjelf*1 “Norrland behöfver allsingen omläggning af sin landsväg**, ropa andra; “ty Östersjön är dess egentliga landsväg.“ Behöfver jag då ur Landskanslierne framdraga dagböckerna för att visa den ofantliga mängd af resande, som färdas landsvägen upp åt Noi’rland framförallt under de 6 månader då hafvet är stängdt, men äfven under den tid då ångfarten är i full gång?
Och månne de tusentals Norrlandslass, som vi träffa dels i huf - Motioner i Preste-Ståndet 1862.
145 i hufvudstaden dels på. marknaderne i Upsala, Sala och Hedemora hafva midt i vintren kommit dit sjöledes?
Uppbudas ej allmogen kring hela provinser att på fasta landbacken skjutsa den ena båtsmanstransporten efter den andra?
Det behöfs inga militäriska insigter för att förutse, att vid ett utbrytande krig, då bela hafvet är genomkorsadt af fiendtliga krigsskepp eller ännu ej öppet, både krigsfolk och materiel måste landvägen fortskaffas; och om så är, huru är det möjligt att man i en tid, då hvarje bröst klappar af nit för fosterlandets försvar, kan vilja lemna en så vigtig kommunikationsled i så uselt skick, eller låta den bero af en magtlös allmoges uppoffringslust?
Jag skulle hysa alltför stor missaktning för Rikets Ständer om jag i en så klar sak inläte mig i ytterligare motivering; och vågar derföre vördsainligen föreslå, att Rikets Ständer ingå till Kongl. Maj:t med en underdånig skrifvelse, hvari anliålles att Kongl. Maj:t täcktes i nåder genom dess Befallningshafvande låta undersöka landsvägen från Enånger upp genom Westernorrlands län samt uppgöra en fullständig plan och kostnadsförslag till dess omläggning för att föreläggas näst sammanträdande Rikets Ständer; hvarjemte Kongl. Maj:t täcktes i nåder genom dess Befallningshafvande söka förmå kringliggande kommuner, som obestridligen af vägen hafva största gagn, att till större eller mindre del i arbetet och kostnaden deltaga.
Och som statsmedel äro för den blifvande undersökningen erforderliga, anhåller jag vördsamligen att min motion varder till Stats-Utskottet remitterad.
Stockholm den 26 November 1862. L. Landgren. Xio 76.
Om anslag af Statens medel till utvidgande aj låroverksbyggnaderna i Christianstad.
Utaf alla fredliga yrken, på hvilka Staten använder sina medel och tillgångar, gifves väl intet, som i sinom tid lemnar en så rik gengäld, som läroverken och uppfostringsanstalterna.
Hvad som uppoffras på ungdomens, på det uppvexande slägtets sedliga och vetenskapliga bildning, på nyttiga kunskapers spridande och de dolda anlagens utveckling, hvart i sin rigtning, det är icke ett dödt eller bortkastadt kapital; det kommer Staten tillgodo, igen med hög ränta.
Ett lands förnämsta prydnad är en ungdom, som, jemte lust och håg, har medel och tillfälle att inhemta vetandets ovärderliga skatter.
Deraf beror ock, till en icke oväsendtlig del, ett lands framtida trygghet och bestånd, fortgående civilisation Bih. till II.
Prot. 1862 & 1863. 11 Sami. 2 A/d. 19 146 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 76. och lyftning.
Också har Staten, det måste sanningsenligt erkännas, redan länge insett detta, gjort mycket, ansträngt sig till det yttersta, för att afhjelpa förhandenvarande brister och ordna det hela på ett sätt, som blifvit ansedt för ändamålsenligt.
Att sjelfva detta sätt i anseende till läseordning, disciplin m. m., lemnar åtskilligt att önska, det bör ej i våra ögon förminska värdet af, ej förringa vår tacksamhet för de gjorda uppoffringarne och bemödandena.
Allt som är nytt och oförsökt, lider, just derföre att det är menskligt, vid tillämpningen och verkställigheten mer eller mindre af ofullkomlighet.
De allmänna föreskrifterna, som hafva sin grund i gifven lag och stadga, måste åtlydas; men på många ställen möta dervid nästan oölvervinnerliga svårigheter.
Dessa härleda sig isynnerhet derifrån, att de förra läroverkens byggnader och öfriga inrättningar icke motsvara de nyare fordringarne och behofven.
I flera städer, der högre elementar-läroverk finnas, äro dessa svårigheter genom lärohusens utvidgande eller nybyggnad undanröjde.
Staten har dervid kommit till hjelp genom pekuniära understöd.
Men ännu återstår mycket att göra, derföre att icke allt kan göras på en gång; derföre att tillgångarne icke förslå till allt; derföre ändtligen att icke alla gjort sina behof kända; några hafva hållit sig framme, och fått understöd; andre hafva visat undseende, och hulpit sig så godt de kunnat.
Ibland dessa sednare är Christianstad, och det är för dess högre elementar-läroverk jag ber att få taga uppmärksamheten i anspråk.
Christianstads läroverk hade vid början af innevarande hösttermin 210 lärjungar, af hvilka hälften ifrån kringliggande landsbygd, de öfriga från staden.
Huru otillräckligt utrymmet är för detta, ja redan för ett mindre antal, skall visa sig af det följande.
Då, såsom en följd af Kongl. Maj:ts nådiga Stadga den 11 sistlidne April, angående afgångsexamen vid högre elementar-läroverk, lärjungar, hvilka vid lägre elementar-läroverk genomgått den föreskrifna kursen, komma att fortsätta studierna vid högre läroverk, för att nå samma punkt, dit man hittills beredt sig väg genom studentexamen vid universitetet, och då dessutom antalet af dem, sorn söka inträde i skolan, med hvarje år och termin ökas, kan man utan öfverdrift uppställa den beräkning, att i läroverksbyggnaden uti Christianstad inom få år kommer att erfordras utrymme för 350 lärjungar.
Här måste äfven komma i betraktande de rum och lägenheter, som göra det möjligt att bringa läroverket i full harmoni med de fordringar, hvilka uti Kongl.
Skolstadgan finnas uppställda.
Och hvad utrymme har nu läroverket för alla dessa lärjungar, för zoologiska och botaniska samlingar, kemiska och fysiska apparater, bibliothek, gymnastik, vaktmästarebostad, lekplats etc.?
Intet annat eller större än det, som sannolikt ansågs tillräckligt för de 75 skolgossarne, då nuvarande läroverksbyggnaden uppfördes.
Läroverket har för sina sju klasser, af hvilka sjunde och i vissa ämnen äfven sjette undervisas på två skilda afdelningar, innalles nio läserum.
Att dessa äro otillräckliga, inses lätteligen deraf, att samtlige klasserna, från och med tredje till och med den högsta, hafva en klassisk och en real linie, hvilka de timmar, då klassiska språk förehafvas, måste undervisas på olika rum.
Af tvingande nödvändighet måste alltså dels den under vintern mycket kalla samlingssalen, dels det trånga bibliotheksrummet, dels slutligen lärarnes enskilda rum uti staden användas såsom läserum för reala linien under de timmar den måste vara skild ifrån den klassiska.
Läroverket har intet läserum, som beqvämligen rymmer mer än 30 lärjungar, och endast fyra, som någorlunda kunna rymma detta antal.
Trenne af läsrummen kunna med svårighet rymma mer än 10 lärjungar, och likväl har t. ex. andra klassen 41, tredje 42 och fjerde 33 lärjungar.
Den lufttill - Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 76. 147 gång, som hvarje lärjunge eger, är således, trängseln oberäknad, i flera klasser vida under det mått, som anses normalt, För inhysande af samlingar har läroverket ett enda rum, bibliotheksrummet, hvilket dock, såsom nyss nämndes, ofta måste begagnas såsom läserum.
Fysiska och kemiska instrumenter måste läraren till större delen förvara hemma hos sig.
Rum för zoologiska och botaniska samlingar finnas icke; ej heller särskild ritsal och sångrum.
Gymnastiklokalen är för behofvet alldeles otillräcklig och kan, såsom trähus, deri eldstad icke får anbringas, under en stor del af läsåret icke begagnas.
Samlingssalen är visserligen för dagliga behofvet någorlunda tillräcklig; men vid examens- och andra högtidliga tillfällen alldeles för trång.
Dessutom är det under vintern nästan omöjligt att uppvärma den, då endast gafveln är af grundmur.
Den lekplan, som skolungdomen begagnar, och på hvilken äfven gymnastiklokalen är uppförd, är egentligen prestgårdstomt, och kan således när som helst för detta ändamål återfordras; i hvilket fall läroverket är utan plats för ungdomens lekar och rörelser i fria luften.
Det blefve för vidlyftigt att anmärka alla detta läroverks brister i hänseende till dess byggnader och utrymme.
Redan af det sagda kan inhemtas, att de hvarken äro ändamålsenliga eller öfverensstämmande med Kongl. Stadgan, angående rikets allmänna elementar-läroverk.
I följd häraf hade stadens borgare, äfvensom husegare utom borgerskapet blifvit kallade till allmänt sammanträde inför Magistraten den 14 April innevarande år, i fråga om förändring eller tillbyggnad af läroverkets hus; hvarvid en kommitté, bestående af sakkunnige män, fick i uppdrag att sig yttra och Betänkande i ämnet, afgifva.
Detta Betänkande, hvarutur ofvanstående data äro anförda, och hvarpå äfven de följande stöda sig, framlades, vid förnyadt sammanträde, inför Magistraten den 27 sistlidne Oktober, och godkändes till alla delar.
Betänkandet, för vidlyftigt att här intagas, blifver, åtföljande motion i enahanda syfte, som denna, af stadens representant, meddeladt det respektiva Utskott, till hvars behandling dessa motioner lära blifva remitterade.
Enligt sagda Betänkande, och då nuvarande hufvudbyggnaden, för besparing, ansetts böra bibehållas, har det befunnits af högsta behofvet påkalladt, att läroverket, sorn eger tomtplats och utrymme åt vestra eller vallsidan, genom tillbyggnad utvidgas, och förses med 9 läserum och 4 utdragsrum; samlingssal med särskild läktare för åhöre; rit- och sångrum; bibliotheksrum och arkiv: ett mindre rum för bibliothekarie!); rum för zoologiska och botaniska samlingar; dito för fysiska och kemiska apparater; reservrum dels för tentamina och dels för förvarande af daglig skolmateriel; två rum med kök för pedellen, korridorer mellan skolrummen, inrättade så, att ytterplagg der kunna förvaras; tillräckliga förvaringsrum för ved m. m.; afträdeshus, särskildt för lärarne och särskildt för skolungdomen, gymnastikbyggnad, så stor som belägenheten medgifver, jemte vapenoch kapprum, samt Rektors bostad, hufvudsakligen sådan den befinnes, med tillägg af ett matlagningsrum och nödiga uthus.
Efter denna beräkning hade, på uppdrag, arkitekten Gundberg uppgjort projektritning med kostnadsförslag, i enlighet hvarmed hufvudbyggnaden skulle förläggas med fagad åt kyrkan å hela tomtens linea och innehålla a) souterrain, inredd till bostad åt pedellen, uthus till rektorslokalen, förvaringsrum dels för skolans vedförråd och dels för lampor, ljus m. m. samt till laboratorium; b) jordvåning, inredd till vestibul, fem ldassrum och två utdragsrum jemte korridorer, 148 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 76. c) första våningen, inredd till tambur, samlingsrum, rit- och sångrum, tre klassrum, ett utdrags- och reservrum samt ett rum för skolmateriel, och d) andra våningen, utgörande endast en halfvåning, inredd till rum för bibliothek, arkiv och öfrige samlingar.
Den nuvarande hufvudbyggnaden skulle bibehållas till 45 alnars längd och i linea med den norras gafvel i sträckning åt vester på nya valltomten uppföras gymnastikbyggnaden, bestående af envånings halflänga.
Nedra våningen af gamla hufvudbyggnaden skulle användas dels till vapenrum och kapprum för gymnastiklokalen, jemte ett mindre rum för Gymnastik-läraren och dels till ett klassrum med dertill hörande utdragsrum, kapprum och förstuga.
Enligt förslaget skulle kostnaderne härför uppgå till 109,539 R:dr 68 öre.
Det nuvarande skolhuset är uppfördt utan något bidrag af statsmedel, och blefvo kostnaderna bestridda dels af stiftets byggnadskassa och dels genom sammanskott af stadens och ortens innevånare.
Då 1856 ena flygeln, som förut varit afsedd till stadens folkskola, förenades med elementar-läroverkets lokal, inlöstes den af stiftets byggnadskassa.
En samina år utförd betydligare reparation, äfveusom öfrige mindre förbättringar å lärohuset hafva skett på stadens bekostnad.
Från Statens sida har detta läroverk hittills aldrig åtnjutit något understöd, under det så många andra hafva i betydlig mån dermed blifvit hugnade.
Det är ännu icke bekant, om och till hvad belopp stiftets byggnadskassa kan vara villig och istånd att bidraga till kostnadernas betäckande för denna oundgängligt nödvändiga utvidgning af läroverksbyggnaderna.
Så särdeles mycket är väl icke derifrån att påräkna, helst den så ofta tillförene varit anlitad.
Stadens innevånare vilja visserligen, i känsla af sin skyldighet, icke undandraga sig, utan sträcka sig till det yttersta; men å ena sidan hafva de i sednare tider lidit svåra olyckor genom eldsvåda och kolerafarsotens härjningar, hvarefter såren knappt ännu äro läkta, dels tagas deras medel just nu i så många andra rigtningar i anspråk, att de omöjligen ensamme kunna bära äfven denna börda af läroverkets utvidgande.
Så förehafves den så ^kallade Hammarssjöns uttappning; Helgeåns igenvallning och kanalisering till Åhus; aktieteckning till en jernbibanas anläggning till stambanan vid Hessleholm; hvarförutan Långebrobyggnaden nyligen blifvit fulländad och kyrkan undergått en ganska betydlig reparation; hvilket allt kostat och kostar dem årligen oerhörd^ summor.
I följd af hvad sålunda blifvit anfördt, vågar jag vördsamligen föreslå: det täcktes Rikets Höglofliga Ständer, behjertande denna ömmande angelägenhet, bevilja 100,000 R:dr till afhjelpande af ofvantydda brister, och utvidgande medelst tillbyggnad, af läroverkshuset i Christianstad, efter den plan, som är eller kan blifva godkänd.
Ritning och kostnadsförslag jemte öfrige nödige ansedde handlingar skola af stadens representant blifva aflemnadc till Höglofliga Stats-Utskottet, dit jag anhåller, att denna motion må blifva remitterad.
Stockholm den 26 November 1862. J.
N:o 77. 149 Nio 77.
Om till 75 öre förhöjd, tillverJcningsskatt a bränvin samt om utskänknings ställenas stängning under sönoeh helgedagar.
Uti en detta år tryckt och, som jag förmodar, äfven läst bok: “Religion och religiositet i deras förhållande till kyrkans dogmer", förekommer ibland andra till en del lika opålitliga uppgifter, den för Preste-Ståndet säkert oväntade underrättelsen, “att bränvinsbränningen i riket, som år 1829 bedrefs genom 170,000 pannor med en sammanräknad kannervmd af (blott) 3,483,456 kannor, enligt sednast officiella meddelanden år 1861, uppgår till 14,007,114 kannor tillverkade i 508 större och mindro ångbrännerier, utom flera millioner kannor insmugladt bränvin", i följd hvaraf göres kyrkans presterskap den beskyllningen, att icke nog hafva motverkat denna skadliga handtering och deraf uppkommande följder.
Mot både uppgiften och beskyllningen måste läroståndet i dubbelt afseende protestera; törst emedan kannerymden af det töre 1853—1854 årens riksdag tillverkade bränvinet vis^t icke var endast 3,483,456 kannor, utan säkert 10 gånger detta belopp, och för det andra emedan Sveriges presterskap, både såsom lärare i församlingarue genom de af dem stiftade Nykterhets-föreningarne och såsom ombud vid nyssuämnde och följande riksdagar, enligt hvad för alla bör vara bekant, tagit en ganska verksam andel i alla de åtgärder, som af Rikets Ständer blifvit vidtagne tor bränvinsöfverflödets hämmande.
Men som i otvannämnde yttrande likväl ligger den sanningen, att produktionsbeloppet af bränvin äfven nu är alltför stort och utan tvifvel större, än som borde anses erforderligt för Svenska folkets behof, eller förenligt med den vana vid nykterhet, som det varit Rikets
Ständers högsta bemödande att i landet åstadkomma, så kan jag för min del ej annat än fästa Höglofliga Riks-Ståndens uppmärksamhet på det förhållande, att det belopp af omkring 12,000,000 kannor bränvin, vid hvilka det särskilda Utskottet vid 1853 års riksdag ansåg tillverkningen genom en successivt höjd beskattning kunna hållas nere, det oaktadt sedan stigit med ett par millioner, och skall sannolikt ytterligare så tillvexa, i den mån landets spanmålsproduktion tilltager samt bränvinets både tillverkare och konsumenter komma underfund med, att med den åsyftade inskränkningen af denna vara, är det nu mera, sedan tillverkningen öfvergått i ett mindre antal större fabrikanters händer och sedan Staten har deraf en från 3 å 4 till 8 millioner förökad inkomst, ej samma allvar som förr.
I följd af den ökade tillgången har äfven priset på den förderfliga varan småningom nedgått, så att bränvin nu säljes i parti för 1
R:dr 50 öre och i minut för högst 2 R:dr kannan, ett pris, som visst ej afskräcker någon, ej ens den ringaste arbetare, sedan daglönerna så betydligen ökats, hvarigenom också ett af de hufvudsakliga ändamål, som Konung och Ständer genom 1855 års lagstiftning åsyftade, nemligen bränvinets betydliga fördyrande, icke blifvit i samma mån uppnådt.
En naturlig följd af dessa förhållanden är, att bränvinsförtäringen, om ock betydligen minskad på landet, der tillgången är ringare, likväl tilltagit i städerna der på en gång för - 150 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 77. säljningsställena äro flera och, med undantag af endast gudstjensttimmarne, hållas öppna för allmänheten både sön- och söcknedag.
Att detta ej kunnat blifva utan inflytande på stadsinnevånarnea och till en del äfven på den närmast boende landtbefolkningens helsa och seder, är lätt att inse.
Också visar Öfverståthållareembetets för Stockholms stad sednaste femårsberättelse, oaktadt försäkran om bränvinsmissbrukets i allmänhet aftagande, att fylleribrotten från 1,657, som de voro under sednaste qvinqvennium, i medeltal ökats till 2,221 årligen, d. v. s. tilltagit- med 34 procent under det att folkmängden under samma tid endast ökats med 13 procent.
I åtskilliga landsortsstäder gör det på betraktaren ett ganska vidrigt intryck, att hvarje söndagseftermiddag se, huru hopar af dryckesbegifna gäster hela halftimmen förut omgifva utskänkningsställena, afvaktande fiket det ögonblick, då aftonsångsgudstjensten blifver slutad och krogarne skola öppnas.
Något bättre tidsfördrif, än att här under sus och dus tillbringa det återstående af söndagen, borde dock stadskommunerna hafva att erbjuda sina medlemmar, eller, om de många utskänkningsställena föranleda frestelser, söka att dem i möjligaste måtto inskränka.
Men städerna i allmänhet genom de åtnjutna adelar af den så kallade krogskatten — den uppgick, enligt en tidnings uppgift, förlidet år för Malmö stad till 40,000 R:dr — hafva sjelfva för stort intresse i utskänkningsställenas mångfaldigande, att man af dem skulle kunna vänta en reform i detta afseende.
På det att emellertid åtminstone icke hela Preste-Ståndet må synas med likgiltighet anse, att brotten tillvexa, under det bränvinsfloden flyter ohämmad, så tillåter jag mig vördsamt föreslå l:o, Att för hvarje kanna bränvin, som tillverkas må, i likhet med hvad Doktor Sandberg redan föreslagit, betalas i skatt 75 öre R:mt, hvilket i vårt land ingalunda är för mycket, då i Norge tillverkningsskatten är fastställd till 10 sk.
Norrskt per pott af samma normalstyrka, det är uti vårt mynt 90,2 7 öre pr kanna.
En naturlig följd af denna högre tillverkningsskatt om den bifalles, är att äfven införselstullen på utländska spritdrycker bör i samma proportion höjas. 2:o.
Att samma förbud för utskänkning af bränvin och andra rusgifvande drycker å sön- eller helgedag, som enligt 28 § af 1860 års försäljningslag gäller för landet och der visat så välgörande verkningar, äfven må gälla för städerna samt med de tillfällen till undantag för särskilda omständigheter, som i samma § blifvit medgifna för landet.
Att städernas arbetarebefolkning redan börjat mogna för en sådan lagstiftning, synes man kunna sluta af hvad som nyligen förljudits om det vackra nykterhetssträfvandet i tvänne af våra större fabriksstäder, Norrköping och Götheborg.
Det skall nemligen på förra stället med arbetarnes samtycke hafva lyckats att betydligen inskränka utskänkningsställenas antal, och på det sednare, genom en outtröttligt nitisk pastors bedrifvande, att samla ej mindre än 8,000 röster för utskänkningsställenas stängning under sön- och helgedagar.
Mycket bör sålunda kunna vinnas för nykterhetsreformen äfven i städerna, om alla goda medborgare derom förena, sig, och äfven Rikets Ständer komma folkets vaknade sedlighetskänsla till hjelp med en bättre lagstiftning.
Jag anhåller om remiss häraf till Höglofliga Bevillnings-Utskottet.
N:o 78. 151 Ho ?$. Af Doktor Th. Wensioe: Om Jörhöjdt löneanslag för Rektorerna vid de fyra femklassiga elementar-läroverken i hufvudstaden.
Vid den allmänna regleringen ai rikets elementar-läroverk under riksdagen 1857 och 1858 ordnades hufvudstadens skolor så, att de förutvarande fyrklassiga s. k. högre lärdomsskolor i Clara och Maria samt de treklassiga högre apologistskolorna i Jakob och Catharina församlingar utvidgades alla till femklassiga lägre elementar-läroverk, hvardera med 1 Rektor och 5 Kolleger, uppförde å ordinarie stat.
Lärjungarnes antal ökades härefter så betydligt, att Rikets sednast församlade Ständer funno nödvändigt att för nämnda skolors behof bevilja anslag för ytterligare tvänne lärare vid hvardera af Clara, Maria och Catharina, samt en vid Jakobs lägre elementar-läroverk, hvartill Kongl. Maj:t uti Skrifvelse den 22 sistlidne Juli lemnat nådigt bifall.
Dessa 4 läroverk hafva således flera lärare än något annat femklassigt elementar-läroverk, nemligen de 3 förstnämnda 1 Rektor och 7 Kolleger, och det 4:de utom Rektor 6 Kolleger.
Äfvenledes hafva de ett vida större antal lärjungar än öfriga femklassiga skolor, och kunna i detta hänseende snarare hänföras till de fullständiga läroverken.
Enligt härhos bifogade uppgifter, liemtade ur förra läsårets programmer från elementar-läroverken, befinnes, att bland
Rikets öfriga femklassiga läroverk endast tvänne hafva hälften så mångå lärjungar, de öfriga omkring en tredjedel; att bland de 5 fullständiga läroverken på reallinien (från Nyköping saknas uppgift) ett enda eger ungefärligen samma antal, de öfriga ett vida mindre, samt att af de fullständiga läroverken på båda linierna ganska många eller 9 af 22 icke räkna flera, utan de fleste färre lärjungar än meranämnda 4 kufvudsstadens skolor.