Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
, ' Äfvensom Utskottet, med fästadt afseende å den af ålskillige Ledamöter yttrade nödvä'ndigheten, att meddela någre bestämmanden för Banco-Styrelsens rättighet, att öka rÖrelsecapitalet, i händelse metalliska Cassan finnes slå utöfver det bestämda minimiförhållandet, trott sig böra tillstyrka, att Banco-Styrelsen ej må ega, på grund af ett sådant fördelaktigt förhållande, vidtaga någon åtgärd till rörelse-capitalets ökande i annan väg, än medelst utlåning mot pant af guld, silfver, koppar, jern jemte öfrige ejffecter, uppräknade i Banco-Reglementets 4 -drt, 4 ■dfd. 10 — 15 Qpug. gy och gg').
Och enär, enligt hvad Utskottet redan förut sökt ådagalägga, publiciteten nu mera utgör en af de väsendlligaste grundvalai för Bankens credit och Realisationens derpå grundade framtida bestånd, anser Utskottet någon inskränkning icke böra eller kunna göras 11 ti den Banken för närvarande ålagde skyldighet, att, så väl hvarje halft år, för allmänheten framlägga öfversigt af Vexel-Bankens ställning, sorn ock, vid hvarje års slut, offentliggöra Bankens hela ställning, samt tror det ej heller böra förvägras någon, som det önskar, att, jemväl deremellan, inhemta upplysning om Bankens ställning, så vidt Tjenstemännens öfrige göromål tillåta meddelandet af så beskaffade upplysningar; men då ett tillkänna - Banco-Utskottets Utlåtande N.o 16. '53 gifvande, på förhand, af de åtgärder Banco-Styrelsen, i ena eller andra fallet, kunde finna nödigt vidtaga, i och för bibehållandet eller återställandet af proportionen emellan reela fonden och sedelstocken, skulle kunna motverka de dermed åsyftade ändamål, har Utskottet, på grund af 86 §.
Regerings-Formen, jemförd med 2 §. 4 mom. i Tryckfrihets-Förordningen af den 16 Junii 1812, ansett det förklarande nödigt, att till ärenden, hvilka i Banco-Verket böra hemliga hållas, skola räknas Banco-Fullmägtiges åtgärder i berörde ändamål, samt Fullmägtige alltså •vara pligtige, att, vid hvarje förekommande fall, då öf v erläggningar ega rum eller beslut fattas, rörande vidtagandet af djlika åtgärder, hålla deras öf verläggningar och beslut härom hemliga, intill dess åtgärderne i verkställighet gått, för hvilket ändamål serskildt Protocoll bör öfver desse ärenden hållas och, jemte alla dertill hörande handlingar, under hemligt förvar förblifva intill nämnde tid.
Vid punkten 11: att Banken framdeles bör upphöra med ingifvande af sedlar å mindre valeur er än 5 gånger mynt-enheten, sudan denna enhet varder af Kongl. Maj.t och Rikets Ständer fastställd, liar blifvit anmärkt: af en Ledamot, att redan efter år 1835 ej mindre sedelvaleurer ån 5 gånger den föreslagne mynt-enheten måtte utgifvas; men af ett stort antal Ledamöter, inom samtlige Riks-Slånden, att denna punkt, såsom innefattande blott ett omdöme och tillhörande nästa Rikets Ständers afgörande, kunde och borde uteslutas; Och har Utskottet ej funnit något hinder för denna punkts uteslutande utur förslaget.
Vid punkten 12: att Rikets nu f örsamlade Ständer må besluta: a) att under loppet af innevarande år och nästkommande år i835, sedlar å skillingtal fortfarande få tillverkas och utgifvas, likväl ej till större belopp, än hvad under de senare åren varit vanligt; b) att någon mindre sedelvaleur, efter slutet af år i835, icke får utställas, än sorn motsvarar 2 gånger mynt-enheten, har blifvit anmärkt: af någre Ledamöter, dels alt förmonen af realisationen låge ej deruti, att silfvermynt komme i omlopp, i stället för papper eller myntrepresentativ, utan deruti^ att sedelmyntet finge bestämdt, icke föränderligt värde; dels att de af Utskottet föreslagne stadganden skulle nästan 54 Banco-Utskoltets Utlåtande N.o 16. alldeles uttömma Bankens metalliska Cassa, föranleda till silfvermyntets exporterande och blifva menligt äfven för handel, rörelse och liqvider man och man emellan; lill följd af hvilken åsigt någre Ledamöter tillstyrkt, att, jemväl efter utvexlingens början, småsedlarne,-borde fortfarande förblifva i rörelsen och hvarje sedelhafvare ega rätt, alt, för så väl mindre sedlar som större sedlar, tillvexla sig andra af lika valeurer med de nu gångbara; af andre Ledamöter deremot, att
Utskottet i denna punkt tycktes hafva för mycket tagit i beräkning de så kallade farhågorne och tillvägagått med för stor försigtighet, som icke uppfyllde de med realisationen åsyftade fördelar; men att
Utskottet borde behjerta folkets rättmätiga anspråk på de fördelar, som beredas genom ärligt mynts vandring man och man emellan, i öfverensstämmelse med hvilken åsigt någre Ledamöter yrkat, att alla smärre sedel valeurer målte, ju förr desto hellre, afskafFas; en Ledamot framställt: 1:0 att inga nya sedlar å 8 sk» må tillverkas efter det ögonblick utvexliogen vidtager; 2:0 alt tillverkning af 12 och 16 sk. må med detta år upphöra samt af ingendera småsedelsvaleuren under året lill vei kas mer än förut brukligt varit; 3:o att bestämda tidpunkter måtte utsättas så väl för ofvannämnde sedlars emottagande i uppbörd, som för deras inlösbarhet å Bankens sida; och 4:o minsta sedelvaleuren ej borde understiga 2 R:dr Bancosedlar; samt en annan Ledamot tillstyrkt, att, efter slutet af år 1835, icke mindre sedelvaleurer än 5 gånger mynt-enheten, må af Banken utgifvas; af en Ledamot, att åt allmänheten borde öfverlemnas, alt sjelfmant bringa skiljemyntet i omlopp, i småsedlarnes ställe, men att, om småsedlarnes utgifning funnes ej böra oförändradt fortfara, vore lämpligast åt Banco-Styrelsen öfverlåta, att minska denna sedelutgifning, endast i mon som silfvermyntet genom frivillig utvexling utginge; af andre Ledamöter, att man nästa år kunde upphöra med utgifvandel af 8 sk. sedlar, ett år derefter upphöra med ulgifvandet af 13 sk. sedlar o. s. v., till och med år 1887.
Vid jemförelse af de emot denria punkt gjorde anmärkningar, finner man, att desamma härleda sig ifrån 2tne hvarandra bestämdt motsatta hufvudåsigter, nemligen den ena, alt det smärre silfvermyntet i möjligaste måtto borde allmänna rörelsen undanhållas, samt den andra åter, att detta mynts gångbarhet, man och man emellan, borde på allt sätt främjas och underlättas.
Banco-Utskottets Utlåtande N".o 16.
Hvad beträffar de i öfverensstämmelse med förstnämnde åsigt gjorde erinringar, får Utskottet hänvisa liil livad i början af detta Utlåtande finnes anfördt, i anledning af Herr Professorn Agardhs emot Utskottets system i sin helhet afgifne anförande, i och med Ilvars besvarande Utskottet visat under hvad synpunkt Utskottet, för sin del, betraktar det smärre Silfvermyntets användande vid liqvider man och man emellan, såsom förenligt med realisationens syftemål, samt torde, i fråga om den yttrade farhågan för Silfvermyntets exporterande, jemväl få hänvisa till hvad här ofvan vid 2 och 3 punkterne är vordet, i denna del, af Utskottet förklaradt; och anser sig Utskottet för öfrigt desto mindre kunna tillstyrka de förslag, hvilka åsyfta att äfven efter silfver-utvexlingen qvarhålla i allmänna rörelsen de så kallade skillings-sedlarne, som derigenom ökad kostnad måste för Banken uppkomma, då tillverkningen af desse sedlar tillskyndar Banken en årlig utgift af circa 5o,ooo R:dr Banco.
Men, ehuru Utskottet gillar den åsigt, att Silfvermyntets användande i och för de smärre dagliga liqviderne snarare bör befrämjas, än förhindras, tror likväl Utskottet, att någre åtgärder, till ett brådstörtadt befordrande af silfvermyntets sättande i omlopp, icke vore med klokhet öfverensstämfxiande, då rubbningar i prisförhållanden och allmänhetens vanor sorgfälligt böra undvikas vid öfvergången lill ett ordnadt myntväsende, utan har faslhellre, till ytterligare lugnande af farhågorne för silfverfondens möjligen inträffande hårdare anlitande, trott sig höra biträda det af andre Ledamöter framställde jemknings-förslag, — — — alt, med hvarje framgående år, någon af de mindre sedelvaleyrerne, räknadt ifrån lägsta valeuren, må upphöra alt vidare ntgifvas; i öfverensstämmelse hvarmed alltså Utskottet 'vidtagit den förändring uti 12 punkten , att indragningen af småsedlarne må successivt ske , så att sedlar må tillverkas af 8 sk. valeur ej längre än till och med år 1835 , af 12 sk. valeur till och med i836 , samt af 16 sk. valeur till och med i83y, dock ej till större belopp,för hvarje år, än tillverkningen hittills af hvartdera slaget under de sist förflutna åren varit; hvarförutan Utskottet funnit det i mom.
B. förekommande ord ”utställas” böra utby t as emot ordet ”tillverkas'’.
Vid punkterne: i3: att Banken må emottaga och å räkning föra depositioner af: a3) Svenskt Silfvermynt eller Bancosedlar, under förbindelse för Banken att tillhandahålla åt den, för hvars räkning insättningen blifvit gjord, en dermed lika stor summa, som det står honom fritt att efter behag uttaga antingen i Silfvermynt eller Banco-sedlar ; 56'
Banco-Utskoltets Utlåtande N-o 16. b') Ducater, under förbindelse för Banken att åt räkningshafvarén tillhandahålla ett lika stort antal, sorn insatt blif vit; i4-‘ att
Banken äfven må emottaga till förvar, för så vidt utrymme och läglighet dertill inom Banken gifves, under försegling af insättaren, paketer eller annan flyttbar egendom, utan att om innehållet undfå uppgift, och utan ansvarighet å Bankens sida för oförvållad skada och tillfällig olycka.
I förhållande till tiden och det nedsatta godsets rymd, eger Banken att för sådan deposition uppbära en afgift, som i Reglementet kommer att bestämmas; i - i5; att depositioner ä så kallad löpande räkning böra fortfarande, utan afgift, hvarken vid insättning eller uttagning, få ega ruin för det slags insättare, som icke någonsin utställa invisningar lill större beloppt än deras hos Banken insatta behållning utgör; 16: att privata assignerings-rättigheten i Banken må tills vidare få fortfara emot en viss afgift för hvarje folium af den löpande räkningen; ij: att denna afgift må bestämmas till 2 R:dr Banco pbr folium om 40 rader, med förbehåll tillika, att den minsta af giften, som för hvarje år beräknas, blifver 10 R:dr Banco, motsvarande 5 folier, har blifvit inom Riks-Stånden anmärkt: af en Ledamot, att hvad som blifvit föreslaget i 14 punkten skulle förvandla Banken till ett Nederlags-Contor, som mot hyra till den förstkommande uppläts, hvilket vore föga öfverensstämmande med inrättningens värde och ändamål; och af andre Ledamöter, alt denna punkt afsåge endast att bereda fördal för Stockholm och dess närmaste omgifning, samt att vilkoret icke befriade Banken från all ansvarighet, enär försummelse, vangömmo och mindre vållande, enligt Lag, utgjorde skäl för ersättningstalan; af en Ledamot, alt Banken skäligen borde kunna fordra någon folieafgift äfven för de depositioner å löpande rakning, der invisningarne ej öfverstego den insatta behållningen, i anseende till den lättnad och beqvämlighet, som bereddes depositairerne och den verkliga kostnad Banken, för böcker, räkenskapsförares aflöning m. m., måste vidkännas, äfven genom så beskaffade depositioner; hvilken afgift blifvit föreslagen till 2 R:dr Banco för hvarje folium af 4° rader; samt af en annan Ledamot, att till första classen af deponenter borde bestämdt räknas endast sådane Cassör och Verk, hvilka, enligt Instruction oeh Reglementen, borde hafva sina reda penningar insatte i Banken; af B aneo-Ut skottets Utlåtande N.o 16. af en Ledamot, att assignations-rörelsen icke syntes så skadlig eller äfventyrlig, sorn Utskottet antydt, utan fullkomligt förenlig med så väl Hankens säkerhet, hvilken vida mindre dervid äfventyrades än genom de så kallade Cassa-creditiven, som med den allmänna säkerheten, hvilken icke kunde anses åsidosatt,
derest ett Lagstadgande bestämde högsta assignations-beloppet så högt, att desse credit-papper icke kunde blifva användbare i den mindre och dagliga rörelsen; aj andre Ledamöter åter, att enskilde assignerings-rätten på Banken borde genast upphöra; alt Utskottet, vid bibehållande af privata assignerings-rätten, mera afsett assignanternes fördel, än Bankens och Allmänhetens; att tiden syntes vara inne för upphäfvande af delta de rikas och anseddas privilegium att kunna, utan möda och arbete, på andras bekostnad öka sin förmögenhet; och att åtminstone en viss lid, t. ex. af tre år, bort föreslås, hvarefter någon öfverassignering af denna art ej tolererades; af en Ledamot, sjelf Bruksegare, att han ej kunde fatta, huru
Utskottet i premisserne kunnat uppställa en sådan mening, som den, att någon kännbar afsaknad, synnerligen för Bergshand teringen, skulle uppstå genom Assignations-rältens upphörande; att Assignerings-rätten ej var af någon vigt för Bergshandteringen, utan att de, som idkade samma handtering, snarare önskade upphörande af Assignerings-rätten, såsom hinderlig • för private Bankers uppkomst; samt af en annan Ledamot, afven Bruksegare, att han instämde uti den åsigt, att Assignerings-rätten icke vore nödig för Bergs-handteringen; af a:ne Ledamöter, att Assignations-rätten borde bibehållass om förr, utan afgift, men ordning iakttagas till förekommande af missbruk, emedan Assignerings-rätt, grundad på öfver-assignering, icke vore laglig; hvarföre en Ledamot föreslagit den control mot öfver-assignering, att alla sådana assignationer skulle utgifvas i numerföljd; och en annan trott, att man kunde låta Banken lemna blanketter till Assignanterne för det belopp, hvarå de hvar för sig kunde ega credit, med skyldighet för Assignanterne att, till erhållande af denna rättighet, lemna antingen godkända Hypothek eller personlig borgen; af flere Ledamöter, att, om privata Assignerings-rätten komme att fortfara, borde åtminstone ingen dylik assignation få utgifvas å mindre än ioo R:dr; och slutligen af någre Ledamöter, att afgiften för de i 16 och 17 punkterne omBih. till R.
Fröt. 1834• 6 Sami. 1 4fd. g ia:te Häftet. 58 Banco-Utskottcts Utlåtande N.o 16. nämnde Assignanter borde beslämmas till 4 R:dr för hvarje folium af 4° rader, och minimum till 20 R:dr.
Då de anmärkningar, hvilka några Ledamöter framställt emot i4punkten utvisa, att de trott Utskottets tillstyrkan i denna punkt afse beredandet af en ny, ej mot Bankens ändamål svarande anstalt, får Utskottet upplysa, det tillåtelsen, att i Banken, till förvar mot vådliga händelser och tillgrepp, under försegling inlemna flyttbart gods eller så kallade deposita, redan genom specielt förordnande af den 3 Januarii 1670 blifvit meddeladt och sedermera kostnadsfritt forlfarit, dock utan Bankens ansvarighet för oförvållad skada eller till fäll ige olyckor (casus fortuitos), allt intill sistförflutne Riksdag, då, på sätt 5 Alt. 2 Afd. §. 11 af Banco-Reglementet den 18 Mars i83o upplyser, detta stadgande undergått den förändring, alt nu mera, vid dylika depositioners återtagande, en afgift för denna begagnade förmon skall lill Banken erläggas; och som denna anstalt, i dess närvarande skick, icke finnes för Banken i någon måtto menlig, finner Utskottet icke något giltigt skäl till densammas borttagande.
Om det, å ena sidan, medgifves, att jemväl de depositioner, hvilka i 15 punkten omförmälas, medföra för innehafvarne lättnad och beqvämlighet, kan det likväl, å andra sidan, icke bestridas, att, på sätt Utskottet förut anfört, desse depositioner äfven innebära för Banken en fördel, och Utskottet anser, vid sådant förhållande, billigheten fordra, att de icke, enligt hvad en Ledamot föreslagit, jemväl med någon folii-afgift betungas.
Enär det, efter Utskottets öfvertygelse, ej kan vara svårt att bedöma, och erfarenheten tillräckligen visat, hos hvilka Verk och Inrättningar öfver-assignering icke eger rum, men det af en annan Ledamot föreslagne stadgande, —att depositioner å så kallad löpande räkning icke skulle få begagnas utan af sådane Cassör och Verk, hvilka, enligt deras Instructioner och Reglementet, borde hafva sina reda penningar i Banken insatte, — skulle kunna leda till orättvisa emot andre så beskaffade Inrättningar, hvilka kunde anses till en sådan förmon fullkomligen lika berättigade, oaktadt ett dylikt stadgande icke uti de för dem utfärdade instructioner influtit, finner Utskottet ej heller denna anmärkning föranleda till någon ändring i hvad Utskottet i i5 punkten yttrat.
Stridigheten af de anmärkningar, hvilka blifvit framställde emot 16 punkten, i det man ansett, å ena sidan, att privata Assigneringsrätlen bör, såsom hvarken skadlig eller äfventyrlig, fortfara som förr, utan ens någon afgift, men, å andra sidan åter, alt Utskottet handlat emot det allmännas fördel, då det ej genast tillstyrkt denna rättighets Banco-Utskoitets Ullätande N.o 16. borttagande, utgör redan ett stöd för den tanka, att Utskottet gått den rätta medelvägen, då Utskottet tillstyrkt nämnde rättighets fortfarande tills vidare, fastän emot en viss afgift, och, ehuru a:ne af Riks-Ståndens Ledamöter, sjelfve Bruksegare, trott någon kännbar afsaknad för Bergsliandteringen icke skola uppstå genom assignerings rättens upphörande, likväl, då denna tanka finnes vederlagd af det förhållande, att samma rättighet verkeligen till onekligen största delen begagnas just af sådane personer, hvilka drifva Bergs- och Brukshandleringen, kan Utskottet, med åberopande jemväl af sina lör denna rättighets bibehållande förut anförde skäl, ej heller frångå den öfvertygelse, Utskottet redan yttrat om den privata assignerings-rättens fortfarande tills vidare.
Ifråga om de medel, som någre Ledamöter trott böra användas, till förekommande af öfverassignering, får Utskottet fästa uppmärksamhet derå, att uti sjelfva grund-ideen af en Assignations-rörelse på insatt fond ligger, att valuta för en Assignations infriande icke nödvändigt behöfver vara deponerad i samma stund, som Assignalionen utfärdas, meu ovilkorligen skall vara det innan densamma till inlösen presenteras; hvarföre äfven sjelfva öfver-assigneringen icke är någon inför Lagen brottslig handling, utan först blifver ansvar inför
Lag underkastad, då den, som på sådant sätt begagnar sig af credilen i assignalionsväg, underlåter draga försorg, att, till betäckande af de Assignationer, hvilka af honom utställas utöfver hans för tillfället egande behållningar, medel insättas, i den man desamma kunna lill inlösen förevisas.
Vid det af en Ledamot uppgifne förslag, att den, som af Assignations-rätten ville sig begagna, skulle ställa godkände liypolhek, får Utskottet erinra, att härigenom förvandlades
Deposilionsräkningarne till så kallade Creditiv-räkningar.
Skulle åter assignations-beloppen höjas ända till roo R:dr, befarar Utskottet, det sådana hinder härigenom lades för begagnande i allmänhet af assignations-rätten i Banken, att dess upphörande, till stagnation i allmänna rörelsen och många enskildes lidande, genast måste inträffa.
Och har alltså Utskottet för bilf vit vid hvad uti ofvanintagne i3 j *5 j 16 17 punkter är vordet af Utskottet Jöreslaget.
Vid punkterne: 18: att räntefoten så väl för Mantifactur-Discontens} Jern-Contorets och Fahlu Bergslags Creditiv å Banken, som för de så kallade Odlings-lånen måtte till nästa Riksdag få förblifva oförändrad; uj: att följande Bankens utlåningar mätte till nästa Riksdag fortsättasj nemligen: 6o Banco-ZJIskottets Utlåtande Bl:o 16. a) de ofvannämnde Creditiven till Martufactur-Dlscorti,en, Jern-Contoret och Fahlu Bergslag, det, mot 4 procents ränta, till belopp af högst 33,333i R:dr bestämda Credit ivet till Stockholms Stads Brandforsäkrings-Contor, och Creditiven för Spar-Banker mot 5 procents ränta, till det stadgade beloppet af högst 5o,ooa R:dr för Stockholms, 20,000 R:dr för Götheborgs och 10,000 R:dr för någon af de öfrige; b~) lån mot pant af Guld och Silfver, Koppar, Jern och öfrige ej~ feder, som finnas upräknade i nuvarande Banco-Reglementets 4 'ärt.
4 Afd. to och /5 ; c) de sä kallade Odlings-lånen, som likväl, efter deras nuvarande beska ffenhet, rigtigare borde benämnas Skiftes- och Odlings-lån; dj) Fastighets-lånen med den enda inskränkning, att, dä senaste Ständer, såsom maximum för denna utlåning, bestämde det belopp, hvartill den vid slutet af är 182g fanns uppgående, sorn utgjorde 4,77(>KP9 B:dr 5 sk. 7 rist; summan må i rundt tal antagas till 4>77°s°0° B:dr; 20: att Banken ej hädanefter bör utgifva några nja Län till Städer eller Corp orationer, utöfver hvad af Rikets senast församlade Ständer är medgifvet, liar blifvit inom Riks-Stånden anmärkt: af någre Ledamöter, att, om de af Utskottet uppgifne Creditiv skulle qvarstå, borde räntan i alla fall uppsättas lill 4 procent; af någre Ledamöter, att, åtminstone för Manufuctur-Diseontens, JernContorets och Fahlu Bergslags Creditiv, räntan borde höjas till 4 procent.; af en Ledamot, att lian ej insåge, hvarföre ej desse inrättningar på eget ansvar kunde upptaga lån af allmänheten lika väl som Riksgälds-Contoret, Armeens Pensions-Cassa, 111. fl., hvilket åtminstone för Jern-Contoret icke kunde blifva svårt; att minst syntes en sådan Creditiv-rätt lämplig, då man ifrågasatte ett orubbligt förhållande emellan Silfverfond och Sedelstock; att hellre måtte Banken af sin vinst godtgöra skillnaden iden högre ränta, som afManufactur-Disconten eller Jern-Contoret finge betalas vid upplåning af allmänheten; af en annan Ledamot, att, om Creditiv för desse inrättningar skola beviljas, de må öfverflyttas på Riksgälds-Contoret samt ränteskilnaden , om Jern-Conloret deraf skulle vara i behof, utbetalas sf Riksgälds-Contoret; och af en Ledamot, att, om det vore förenligt med Bankens egenskap af Bank att kunna lemna Creditiv, kunde det lika lätt beredas åt jordbruket, hvilket deraf vore i behof, som det mot 3 proc. lemnades till nämnde inrättningar; af någre Ledamöter, att då, enligt hvad allmänt vore kändt, de så Banco-Utskotlets Utlåtande N.o 16* kallade Odlings-Iånen ganska sällan begagnades lill de ändamål, Ii vårföre de voro bestämde, syrttes räntan å desamma från och med 1835 böra böjas till 4 procent; af 2:ne Ledamöter, att det af Herr General Lefrén inom Utskottet väckte förslag, att de afbetalningar, sorn hädanefter å Faslighels-lånen inflyta,
måtte till llypotheks-förenrugar mot 4 proc. årlig ränta utlånas, sy 11- tes förtjena ali uppmärksamhet; af en Ledamot, att Rikets nuvarande Ständer borde åt deras BancoStyrelse uppdraga, att, i den mon, så väl Fastighets- sorn
Discont-lån kunna ledigt indragas, och Hypotheks-förenrngar bilda sig, på af Lagstiftningen godkände hufvudgrunder, låta dessa föreningar emot 4 proc, ränta och nöjaktig pant i deras hypothek få låna sådane medel; af rulgre Ledamöter åter, att, då Utskottet velat antaga en rund summa såsom maximum för Fastighels-utlåningen, hade det varit önskligt, att denna summa tagits i rundt tal, öfver och icke under det belopp Rikets »istförsamlade Ständer bestämt, emedan det annars skulle, äfven i sin mon, bidraga lill lidande för jordbrukaren ; af en annan Ledamot, att, så vida meningen med ao punkten vorey att inga nya Lån till Fastigheter i Städer, i den mon eapital-afbetainingnr derifrån inflyta, borde lemnäs till dylike Fastigheter, utan öfvergå till Landtegendomar eller Hyp ot h e k s- för euin ga r, mäste lian bestrida en sådan ändring.
I händelse fråga nu vöre om beviljandet af så beskaffade Crediiiv, sorn de ifrågavarande, skulle Utskottet fullkomligen instämma uti den åsigt, att räntan för de samma borde bestämmas högre; men, då Utskottet anser angeläget att vid sjelfva öfvergången till ett ordnadt myntväsende söka, i möjligaste måtto, undvika alla rubbningar, hvarigenom näringarne kunde komma att salina något hittills påräknade stöd; och då, hvad' serskildt beträffar det för .Tern-Conloret beviljade Crediiiv, den vinst, som uppkommer genom differencen i räntebetalningen lill Banken mot räntan af deni genom hankens biträde tillökade Fond, utgör en, under serskild redovisning ställd disponibel’ tillgång för Jern-Contorets Fullmägtige, lill anställande of rön och försök m, m. i och för införande af förbättrade methoder till jcrnets förädling, hvilket ändamål onekligen är af stor vigt för näringens framgång och förkofran, har Utskottet ej kunnat tillstyrka någon förhöjning för det närvarande å den ränta, sorn från början blifvit bestämd för de i rö p. uppräknade Greditiv..
En öfverflyttnrng af desse Greditiv till annat Rikets Ständers; Tarfe» som sjelf begå gaae Crediiiv å.
Banken, samt för egne behof ofta behöfvav 6t Banco-Utskottets