Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På desse skäl finner jag af 3 och \ §§ endast följande böra bibehållas och utgöra en 3 §.: ”Gäldenär, hvars egendom blifvit till borgenärerne i concurs afträdd, ”må ej förr, än dom i concursen fallit och vunnit laga kraft samt boet ut”redt blifvit, bysättas för gäld, som han före concursens början gjort, utan ”i det fall, som i 4p § af Concurs-lagen den \i Mai-Lii i83o sägs.”
I öfrigt anser jag både mensklighet och billighet fordra, att en gräns sättes för borgenärs rätt att beröfva sin gäldenär dess personliga frihet.
Både såsom sådan och då den begagnas för att tillfredsställa borgenärs hämnd emot den, som ej vill eller kan honom förnöja för en lemnad försträckning, synes den böra till någon viss tid inskränkas.
Sålunda, och med hänvisning till hvad Högsta Domstolen, så väl vid granskning af förslaget till ny Civil-lag (7 Gap. Utsöknings-Balken) Lill stöd för en sådan mening anfört, och hvaraf det liufvudsakliga igenfinnes i Högsta
Domstolens öfver nu förevarande förslag afgifne underdåniga Utlåtande (se Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition N:o 68, pag. i5—17), finner jag 3:ne år böra vara den längsta tid, någon gäldenär för en och samma fordran, lill hvad belopp som helst, må kunna hållas bysatt, och då erfarenheten, serdeles inom hufvudstaden, visat, attén mängd personer för högst obetydliga penningesummor i längre tid hållits i bysältnings-häkte, torde nödvändigheten påkalla den ytterligare inskränkning, att för fordran under ioo R:dr bysältning ej må ega rum mera än ett års tid.
Med desse åsigter och såsom följd af hvad jag yttrat vid 3 § af förslaget, har jag för min del trott 6 §, som skulle blifva den 5, derigenom att 3 och 4 §§ sammanslogos och den nu varande 5 blefve den böra erhålla denna lydelse: ”Bysatt gäldenär förblifve i häktet, intilldess han rätt för sig gjort, ”der han ej efter borgenärens medgifvande varder förr lösgifven; dock må ”ingen för en och samma fordran, till hvad belopp som helst, i bysättning ”hållas längre tid än 3:ne år, eller, om fordran ej uppgår till 100 R:dr, mera ”än ett år.” ”Försummar borgenär att förskjuta, hvad efter gällande stadgande 'till gäldenärs förnödenhet bör bestås, skall den senare genast lösgifvas.” 12 Lag-Utskottets Utlåtande, N\o 158.
Uteslutandet uti sista mom. af hänvisning till Kongl. Kungörelsen den 7 Mars 1835 har skett, med afseende derå, att bestämmelsen af underhållets belopp, såsom beroende af varuprisen, alltid måste blifva mera tillfällig, och att en förändring af en slik bestämmelse, så ofta den inträffar, skulle föranleda till en förändring af sjelfva lagbuden om bysättning.” N:o 138.
Ant;, till Exp. Utsi;, den 17 Piov. , kl. 1 e. m.
Tillåtande, i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande N:o 117 öfver väckt motion, angående villkorliga utmätninas-resolutioner.
O Högvördige Preste-Slåndet och Vällofl. Borgare-Ståndet hafva bifallit ofvanberörde Betänkande, som de öfrige respective Riks-Stånden deremot återremitterat, på grund af anmärkningar, framställde: a') hos Högloft.
Ridderskapet och Adeln, af Herr Grefve Mörner, Carl Göran, som yttrat, att undantagslagar i allmänhet voro skadlige, och att Utskottets förslag vore olämpligt, emedan det åt fordringar, som endast grundade sig på ett af fordringsegaren sjelf fördt auclions-protocoll, gåfve bättre rätt, än som lillkomme böcker, förde af handlande, eller skalde-bref, egenhändigt utgifne af gäldenären, ehuru protocoll öfver auclioner, som förrättades å landet, i allmänhet ej voro tillförlitlige, helst lill auctions-förrätlare begagnades hvilka personer som helst ; af Herr Rosenblad, Bernhard, som instämt med Grefve Mörner och yrkat afslag på Betänkandet; af Herr Grefve Frölich, David, hvilken ansett förändring i det nu brukliga sättet för villkorliga utmätnings-resolutioners utfärdande ej böra ske, helst sådant kunde föranleda dertill, alt kraf dagligen anställdes af föregifna auctions-förrältare, på grund af diktade protocoll; F) hos Hedervärda Bonde-Ståndet: af David åndersson från Halland, Nils Persson från Örebro Län, Lars Pettersson från Blekinge, Johannes Christoffersson från Kronobergs
Län, Lars Ifarsson från Elfsborgs Län, Per Östman från Vester-Norrland, Per Jönsson från Skåne, med fle - Lag-Ulskotlets Utlåtande , N\o 158.
13 re, hvilkas anföranden hufvudsakligen gå derpå ut, att föreskrifter, rörande villkorliga ulmålnings-resolulioners utfärdande och verkställande, ej voro hehöflige, enär dermed kunde hädanefter tillgå såsom hitintills varit brukligt, samt att dessutom det af Utskottet föreslagne stadgande vore skadligt, dels derföre, att den redlige gäldenären derpå intet skulle vinna, men deremot tröge och liknöjde betalare kunde deraf laga sig anledning att draga ut på tiden med uppfyllandet af sina förbindelser, helst det berodde på gäldenären att bestrida krafvel och derigenom försätta målet i det skick, alt det skulle behandlas, på sätt lagen om ulsöknings-mål i allmänhet stadgar, utan att ansvar eller ersättning derföre finge gäldenären drabba, dels emedan föreskriften om skyldighet för executor att taga skriftligt bevis af gäldenären eller af två ojäfvige män derom, alt invändning ej göres emot krafvel, komrne att förorsaka onödige kostnader, serdeles i mindre bebodde orter, der det vore med svårighet förenadt att förse sig med vittnen; och borde alltså, om förslaget skulle blifva antagligt, den ändring deruti ske, aH ett vittne i berörde afseende blifver tillräckligt, eller att nämnde föreskrift helt och hållet uteslutes samt förslaget sålunda förenklas, att gäldenären antingen anses pligt g betala och undergå utmätning, derest han ej visar laga skäl för sitt bestridande, eller får sig en viss tid förelagd, inom hvilken han, efter erhållen tiel af den villkorliga resolutionen, bör emot krafvel göra invändning, vid påföljd att utmätning eljest följer.
Utskottet får häröfver afgifva följande utlåtande:
På sätt i förra Betänkandet uppgifves och jemväl under discussionen inom Riks-Stånden blifvit vitsordadt, är det ett i många orter vedertaget bruk att i utsöknings-mål, som röra auctions-inrop, utfärda ifrågavarande, så kallade villkorliga utmäinings-resolulioner, hvilkas ändamål är att, i händelse krafvel af gäldenären erkännes, bereda sökanden betalning med mindre omgång och kostnader, än som eljest med lagsökningar äro förenade.
Nyttan af dessa resolutioner har ej eller blifvit bestridd af någon, utan fastmera uttryckligen medgifvils af de fleste, som i ämnet sig yttrat; och då det tillika är kändt, dels alt, i afseende på formen förderas meddelande, olika förfares, dels att Konungens Befallningshafvande i vissa
Län anse sig icke befogade alt utgifva dylika resolutioner, såsom innefattande en afvikelse från lagens stadganden om utsöknings-måls behandling i allmänhet; så lärer giltig anledning icke saknas att genom lag icke allenast tillerkänna nämnde resolutioner behörig kraft och verkan, utan äfven bestämma sättet och villkoren för deras ändamålsenliga utfärdande 14 Lag-Utskottets Utlåtande, N\o 158. och verkställande.
Beträffande det förslag, som Utskottet i sådant afseende framlagt, så år detsamma tydligt deruti, att förordnande angående villkorlig utmätning skall ske i sammanhang med det beslut, hvarigenom, enligt den i 2 Cap. i § Utsöknings-Balken för utsöknings-måls behandling stadgade föreskrift, gåldenåren förelågges att inom viss tid svara å sökandens påstående.
Som begge besluten således komma att på en gång gåldenåren kungöras, följer dels, att gåldenåren, om han bestrider krafvet, icke derigenom vinner annat anstånd, ån det, som, i följd af c.ommunications-resolutionen, eger rum, åfven i fall beslut om villkorlig utmätning ej varit meddeladt, dels, att, enär vittnen alltid måste vara tillhands för bestyrkande af communications-resolutionens delgifvande, andre personer ej behöfva tillkallas för att lemna det intyg, som, i händelse gåldenåren erkänner krafvet, men ej år skrifkunnig, erfordras, derest den villkorligt medgifna utmätningen får ske.
Häraf år uppenbart, att en villkorlig utmålnings-resoluiion, meddelad i den ordning, Utskottets förslag anvisar, icke i något fall föranleder uppehåll eller serskilde kostnader; äfvensom det, å en annan sida, år lika gifvet, ali densamma, om skulden erkånnes och utmätning genast följer, besparar fordrings-egaren tiden, och gåldenåren kostnaden, som eljest för utslags erhållande skulle åtgå.
Att från Utskottets förslag borttaga föreskriften om skyldighet för under executor att förse sig med behörigt intyg i berörde afseende, vore, efter Utskottets tanka, oklokt, emedan deruti ligger ett nödigt såkerhets-mått emot ej mindre olagliga åtgärder å executorns sida, ån ogrundad klagan af gåldenåren öfver olaga utmätning.
Yrkandet om förpligtelse för gåldenåren att, om han bestrider krafvet, beledsaga sådant med laga bevis, vid utmåtnings-åfventyr, kan ej eller af Utskottet godkännas, enär pröfningen af bevisens giltighet ej utan våda skulle kunna öfverlemnas åt dem, som utmätningar vanligen förrätta; och framställningen, att viss tid efter en villkorlig utmåtnings-resolutions kungörande borde lemnäs öppen för gåldenåren, inom hvilken han egde att, vid påföljd af resolutionens verkställighet, göra invändning emot krafvet, torde, såsom åsyftande att bereda gåldenåren ett af ingen giltig anledning påkalladt anstånd, jemväl böra lemnäs utan afseende.
Under förmodan, att Utskottet nöjagtigt besvarat de gjorda anmårkningarne, och då två Stånd redan gillat Utskottets förslag samt jemväl många talare i de öfrige Stånden yttrat sig för detsammas antagande, får Utskottet vördsamt återställa Betänkandet oföråndradt till Höglofl.
Rid - Lag-Utskottets Betänkande, N\o 159.
15 derskapet och Adeln sami Hedervärda Bonde-Ståndet, som återremisserna meddelat.
Herr Grefve Mörner, C. G., har reserverat sig emot detta Utlåtande och ansett det föreslagna nya lagstadgandet öfverflödigt.
Ank. till Exp. Utsk. den 17 Nov., kl. 1 e. tn.
Betänkande, i anledning af väckt motion om ett lagstadgande, som berättigar fordringsegare att hos Konungens Befallningshafvande erhålla så kalladt promotorial i lagsök nings-mål.
I anledning af förspord klagan deröfver, att icke samtlige Konungens Befallningshafvande åt borgenärer, som hafva förfallne fordringar utom de Län, hvarest de sjelfve äro boende, meddela promotorial i lagsökningsi-mål, har Herr C. A. Pousette uti memorial, som från Yällofl.
Borgare-Ståndet blifvit till Lag-Utskottet remitteradt, föreslagit, att Rikets Ständer måtte förnya sitt i detta ämne vid Riksdagen 1828—1800 fattade beslut; i sammanhang hvarmed motionären ansett det jemväl böra stadgas, att, om fordringsegare och gäldenär bo inom samma
Lån, den förre måtte ega att, genom Konungens Befallningshafvandes i Lånet försorg, få det utslag, hvarå fordran sig grundar, för verkställighet afsåndt till vederbörandes utmåtnings-man, hvilken det borde åligga att derför, inom den för verkstållighets-åtgårders fullbordande redan föreskrifna tid, hos Konungens Befallningshafvande redovisa, dock att fordringsegaren till lösen af diarii-bevis och till expeditions-kostnad skulle nedsätta ett erforderligt penn inge-belopp, hvaraf möjligen uppkommande öfverskott kunde vid slut-liqviden i Lands-Canzliet återfås.
I betragtande deraf, att, på sått uti Lag-Utskottets vid Riksdagen 1828—18Ö0 i nu förevarande ämne afgifna Betänkande finnes anfördt, ehuru rättighet för fordringsegare att, genom så kallade promotorial af Konungens Befallningshafvande i det Lån, hvarest fordringsegaren har sitt 16 Lag-Utskottets Betänkande, N',o 159. hemvist, lå lagsöknings-handlingar fortstållde till Konungens Befallningshafvande i det Lån, der gåldenåren bor, icke finnes i FÖrfallningarne stadgad, en sådan lil våg, till vinnande af laga handräckning i utsök nings-mål likväl, i följd af åldrigt bruk, varit fordringsegare i allmänhet öppen, hvarföre ock lösen för promotorial från Ofver-Stålhållare-Embett ts Canzli och Lands-Canzlien blifvit så vål i den nu gällande, som i äldre expeditions-faxor upptagen och bestämd, och att afskaffandet af detta bruk, till hvars begagnande lörst i senare tider och endast vid några få Lands-Canzlier rättighet lärer blifvit förnekad eller i frågast ålid , skulle hafva högst menligt inflytande på credjt-våsendet i allmänhet och bereda man • ga olägenheter, helst i vårt land offentliga advocater eller sakförare med embetsmanna-ansvar, till enskildes tjenst, ej finnas och ifrågavarande ärendens anförtroende åt okände enskilde personer år lörknippadt ej allenast med dryga kostnader, utan äfven med våda och osåkeihet, finnér Utskottet, som tj kan inse behCfvet af det utaf motionären föreslagna lagstadgande för det fall, att både borgenär och gäldenär åro boende inom samma Lån, skäligt tillstyrka, att tn FÖilältning vardertiilfärdad, innefattande följande föreskrift:
Vill borgenår utsöka fordran hes gålde//år, sc7>i har sitt hemvist utom det Lån, der borgen åren ber, ege han att till homin gens Be allni ngsha vande i samina Lån ingifva sin till Konungens Befallningshafvande i det Lån, der gåldenåren vistas, ställda ansökning, ni d dertill hörande handlingar; och åhige Konungens
Bt fallningshafvande i förs/berörde
Lån att öfversända ansökningen och handlingar ne till Konungens Befallningshafvande i det andra Lånet, hvilken sistnämnde har att, sedan gåldenåren bli vit hörd, och målet vederbörligen till afgörande beredi, sitt utslag meddela och till förstbemålde Btfallningsha vande insända, för att borgenären, emot lösen, tillställas, äfvensom att, uppå borgenårens i enahanda ordning skeende ansökning och derest fordringen år utmåtriingsgild, lala utslaget till verkställighet befordra och derefter de in drif ne medlen, till samma Befallningshafvande insända, för att till borgen åren, emot vederbörligt qvitto, öfverlännäs.
Borgenär vare alltid, sä framt haus ansökning skall till någon åtgärd föranleda, Lag-Utskottets Betänkande, N:o 160. 17 leda, pligtig att förskjuta hvad, som till bestridande af nödige kostnader i medel erfordras j äfvensom expeditions - haf vanden vid det Lands-Canzli, hvilket ombesörjer utslagets verkställighet, må ega att derför sdsorn arfvode sig till godo beräkna en half för hundrade af det, sorn i adrifees.
Stockholm deu 16 November i84o.
Ant:, till Exp. Utsls. d. 17 Not. , kl. 1 e. m.
Betänkande öfver väckt motion om ändring i sättet för besvärs anförande emot (jfver-S tät hålla re-Embetets och Konungens öfrige Befallningshafvandes beslut i mål, angående brott emot Police-Författningarne rn. m. Höglo!].
Ridderskapet och Adeln har till Lag-Utskottets handläggning öfverlemnat en af Herr Hjerta, Ij. J., våckt motion, hvaruti anföres, alt, enligt nu gällande föreskrifter, besvär öfver utslag, som af Ofver-Ståthållare-Embetet och Konungens Befallningshafvande meddelas i mål, rörande försvarslöshet samt förseelser emot Polis-författningarne, fullföljas omedelbart hos Kongl. Majit, och att, på sätt offentliga uppgifter utvisade, antalet af dessa mål i senare tider betydligt stigit.
Ändamålet med nyssnämnde föreskrifter vore väl, alt mål af ifrågavarande beskaffenhet skulle med desto större skyndsamhet blifva med slut afhulpne; men å andra sidan förekomme: ali det kunde såsom sannolikt antagas, att största delen af dessa mål ej skulle fullföljas längre ån till Hof-Rått, om de först hänvisades dit; att det vore allmänt bekant, hurusom Högsta
Domstolen förut vore i hög grad öfverhopad af göromål, hvarföre allt, som utan, olägenhet kunde bidraga till minskning deraf, borde tagas i akt; samt att genom nyssnämnde förändrade hänvisning tillfälle bereddes Högsta
Domstolen att egna mera tid åt behandlingen af andra till stort antal uppgående ärenden, äfvensom kostnaden för parterne blefve mindre, enär expeditions-lösen hos Hof-Rått vore obetydlig i jemförelse med den, sorn Bih, till R, St, Prot, 18jo, 7 Sami, 1 A/d, 40 Haft. 3 18 Lag-Utskottets BetänkandeJY.-o 160, hos Kongl. Maj:t erlades och stundom uppginge till samma belopp, som de, ådömde böterna; så hemställde motionåren, det Rikets Stander måtto för deras del besluta, att besvär emot Qfver-Ståthållare-Embeteis och Konungens Befallnings ha frandes utslag, hvarigenom personer blifvit dömde, antingen att intagas å arbetsinrättningar eller lill ansvar för förbrytelser emot Polis-iörfattriingarne, hädanefter skola, såsom i andra brottmål eger rum, hos Hof-Rått fullföljas; åberopande motionären, alt ett förslag i likhet härmed under nåstlidet år blifvit hos Kongl. Majit af Justitiae-CanzlersEmbefet uti underdånig skrifvelse framståldt samt delgifvet Hof-Rätterne, hvilka jemväl med underdåniga utlåtanden deröfver inkommit.
Utskottet, sorn tagit denna framställning i öfvervägande, får vördsamt anföra, att ifrågavarande måls omedelbara fullföljd hos Kongl. Majit från Öfver-Ståtbållare-Embetet och Konungens öfrige Befallningshafvande obestridligen medför stora olägenheter, emedan derigenom dels ökade kostnader för de klagande uppkomma, dels en icke obetydlig del mediages af den lid, som för andra, mera vigtiga, måls handläggning i Högsta
Domstolen vore behöflig, och att det föl jagt ligen vore önskligt, om ändring härutinnan kunde i den af motionären antydda syftning vinnas.
Hvad härvid angår sådane mål, som röra försvarslöse personers försändande till allmänna arbetsinrättningar eller Pionnier-Corpsen, torde likväl en dylik ändring ej vara lämplig eiler medföra någon egentlig fördel, ty dels fordra dessa mål företrädesvis en skyndsam handläggning, enär de för det mesta röra häktade personer, dels gå besvären i dem merendels ut på vinnande af Nåd, hvadan följden skulle blifva, att, äfven om klagan i dessa mål komme alt i Hof-Rått fullföljas, Kongl. Majit i allt fall Liefve med dem i Nådevåg besvärad.
Utskottet kari således i denna del ej biträda motionen.
Beträffande åter mål, angående brott emot Polis-författningar, såsom fylleri-förseelser, brånvius-rninutering, missbruk eller Öfvertrådelser i öfrigt af nå rings-rättigheter, olofligt spel, m. m , hvilka mål till icke obetydligt antal hos Kongl. Maj:t fullföljas, serdeles från Gfver-Stålhållare-Embelet i Polis-ärenden; så enär något giltigt skål ej synes vara för handen, hvarför, i afseende på dessa mål, en sådan afvikelse från ordningen för brottmåls fullföljande i allmänhet från första instantien skall vara tillåten, att parten nied sin klagan eger förbigå vederbörande Öfver-Domstol, hvilket, på sått förut år anmärkt, utan att medföra någon nytta, endast år hinderligt för Högsta
Domstolens vigtigare göromål samt leder tili ökade kostnader för den klagande; hemställer Utskottet vördsamt,. Lag-Utskollcts BetänkandelY:o 161, 19 att Rikets Stander matie, uti underdånig skrifvelse till Kongl. Maj.t, dels uttrycka den önskan, att berörde afvikelse mätte upphora, dels till Kongl. Maj:t öfverlemna att vidtaga de Jör detta ändamål nödige åtgärder.
Slockholm den 16 November 1840.
Auli. till Exp. Utsi;, d. 17 IVov., lil. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring af 9 och 10 Cap.
Kyrko lagen.
Högvördiga Preste-Slåndet har till Lag-Utskoltet remitterat en af Herr Biskopen, Doctor Hedrén väckt motion om sådane förändrade föreskrifter, angående kyrkoplikten, alt den offentliga och enskilda må kunna sammanfalla eller åtminstone återföras till dess första bestämmelse och skick.
I sådant afseende yttrar motionären, att kyrkoplikten ursprungligen icke varit ett straff, utan en försoningsakt emellan kyrkan och någon fran henne affallen medlem.
Denria försoning klefve, till sin inre del, tillvågabragt genom inre medel och tillhörde den inre osynliga kyrkan, men då denna äfven hade sin yttre synliga personlighet i samhället, måste försoningen med henne jemväl bevisa sig utvärtes uppenbar.
Kyrkoplikten borde derföre förändras till en frivillig försoningsakt samt dennas yttse skick och sammanhang med Kyrko- och Siats-författningar bestämmas, hvarvid i betragtande borde.tagas, först hvilka förseelser, som föranledde till kyrkoplikt, sedermera huru lagskipniugen egde densamma ådöma samt slutligen huru och med hvilka bruk den skulle verkställas.
Jemte anmärkning, att föreskrifterne i sistnämnde afseende tillhörde liturgien, år af motionären vidare anfördt, att, i fråga om bestämmandet af de brott emot kyrkan och Staten, hvilka igenom ifrågavarande kyrkoinrättning behöfde försonas, deri grundsats borde följas, all hvar och en vore från den inre kyrkan utesluten, som fallit ur båttringstiljståndet, och att likaledes en hvar, sorn i yttre handling bevisat uppenbara tecken till ett sådant fall, mäste anses vara utesluten från den yttre kyrkans förening; och för Öfrigt funnos redan flere härom meddelade stadganden i Kyrko-ordningen, allmänna Lagen sami ålskillige Kongl. Bref och Förordningar, hvartill 20 Lag-Utsholtets BetänkandeN.-o 161, motionären hänvisade, med förklarande, att flere jemkningar uti oell tillägg till desse bestämmelser torde erfordras, men att derom nu ej vore fråga.
Det vigtigaste vore dock sjelfva lagskipningen och sältet lör dess »(Öfvande uti mål af denna beskaffenhet.
Banko-Utskottets MemorialN:o 81, 13 (Se 129 §. Oförändrad.)
(Se 130 §.
Oförändrad.)
Jern för 132 §. «Alla Bankens sedlar komina tills vidare att utställas å Banko-mynt, deruti en Riksdaler, enligt mynt-bestämnings-lagen af den 1 Mars 1830, motsvarar tre åttondedels Riksdeler silfver Specie, efter den genom Kongl. Förordningen af den 25 Juni 1830, förändrade 1064 års myntfot; emellan Banken och Mynt-verket upprättas samt i begge verken till ömsesidigt godkännande afslutas, "19:o.
Fullmäktige skola till ett antal af minst fyra, en af hvartdera Riks-ståndet, deltaga i den inventering å Mynt-verket, som i Januari månad hvarje år och oftare, der så nödigt pröfvas, anställes, på sätt Kongl.
Majit finnér godt förordna.
Skulle dervid, i hvad Banken rörer, något finnas att erinra. må Fullmäktige hos Kongl. Majit derom göra underdånig anmälan. 20:o.
Fullmäktige böra, i mån af behof och åtgång af koppar-skiljemynt, sig hos Kongl.
Stats-kontoret anmäla till erhållande deraf, på det rörelsen ej må blifva i saknad af dylikt mynt; skolande Banken, utan deltagande i vinst eller förlust å sjelfva präglingen, vid skeende leveranser godtgöra Statsverket kopparmyntets åsätta värde. E.
Bankens sedlar och några dermed gemenskap egande föreskrifter. 21:o. Mom. 1.
Bankens sedlar utställas tills vidare å Banko-mynt, deruti en Riksdaler, enligt Mynt-bestämnings-lagen den 1 Mars 1830, motsvarar tre åttondedels Riksdaler silfver Specie, efter den, genom Kongl.
Förordningen den 25 Juni 1830, förändrade 1664 års mynt-fot.
Ii Banko-Ul&kullet* Mexuiriul, A.o SI. 0(h skola dessa sedlar hallas på förhand färdiga, för ätt kunna genast och utan omgång utvexla* till allniiinlieten; börande de sedlar, sorn till Bankep åter ingå. för detta ändamål äfven användas och således icke annullera*, så vida de ej liro förslitna eller i afseende pä utseendet och beskaffenheten för mycket, afvika från de sedlar, sorn, enligt Rikets Ständers beslut, böra från Banken utlemna», a 435 §. »Från Banken utgifva» tills vidare, enligt nu antagna formulär, sedlar, att inlösas med silfver, å följande bestämda summor, nemligen å 32 sk. banko, att inlösas — — — . — 750 Rrdr.rgs. 134 §•
“Be större sedlarna eller de. som lyda å valörerne från och med 16
R:dr 32 sk. till och med 500 R:dr banko, skola i Bankens räkenskaper upptagas efter stycketal med nummer och datum, hvarvid dock alltid iakttages, att sedlar, sorn tid efter annan i Bankens kassor inkomma och icke befinnas förslitna, skola till utvexling åter begagnas, samt att desamma således icke varda annullerade och i räkenskaperna afförda förr än de, i följd af nötning, äro till vidare gångbarhet bland allmänheten otjenlig».
Bankens smärre sedlar, hvartill räknas de sorn lyda å mindre valör än 16 R:dr 32 sk., böra deremot icke efter stycketal, nummer och datum, utan endast, till antal och summa, dock hvarje valör särskildt, uti räkenskaperna upptagas och ador as.« Morn- 2.
De.sa sedlar utgifva», enligt uu antagna forma lär er. att med silfver inlösa-, ä följande bestämda summor, nemligen: å 32sk.b:ko,att inlösas med j R:dr silfver, motsvarande 1 Ridr rjj!. » 2 R:dr 3 l 17 3 v * * C
Ridr 32 sk. 9 l - * r> 10 n 5» s 10 Itali- , 3 J 17 15 7> 17 y 1« Kali- 32 sk. «■» » 25 '17 17 » 33 R:dr 16 sk. 3 50 * * ” 100 U:dr 371 7i 150 V IT t öOO K'.dr 137 * V) 750 77 Börande sedlarne underskrifva* af 2:ne Bankens tjenstemän samt på förhand hållas färdiga för att kunna genast och utan omgång till allmänheten utvexlas.