Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det har nemligen, genom i sednare åren i Bohuslänska skärgården verkställda undersökningar blifvit af flere förljenstfulle vetenskapsmän ådagalagd t, att någon gemensam sillstam, hvarifrån de talrika stimmar, som visa sig vid Europas Norra och Vestra kuster, ansetts hafva utgått eller blifvit utjagade, hvarken hade sitt hemvist i polar-hafvet eller något annat haf, utan att det funnes en större eller mindre olikhet emellan den sill, som träffas vid olika kuster af verldsdelen, samt att hvad Skandinaviska halfön ensamt beträffar, flera 28 Statt- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utslcotlcns Bteänkandc, N:o 71.
Varieteter förekomme, bland hvilka den, som ingick i Bohus-skären hade sitt stamhåll i Kattegatt, men alla tillhörde en och samma art, med undantag af den så kallade skarp-sillen, hvarjemte den så kallade lodd-sillen, som icke innehade stor-sillens vanliga längd, äfven ansågs vara yngel af den sistnämnde.
Den små-sill, som i öfrigt fångats i Bohuslänska skärgården de sednare åren, hade äfven befunnits vara af samma slag, som den år 1808 och föregående åren fiskade slor-sill och den skillnad, som i individernas storlek inom serskilda stimmar visat sig, syntes endast härröra från stimmarnes ålder.
I afseende på orsakerne der Lill, att den stora sillen vid nämnde tidpunkt från Bohuslänska kusten försvunnit och sedermera icke, åtminstone ej till någon betydlig mängd, återvändt, har man genom de anställda vetenskapliga undersökningarna ansett utröndt, att dessa förhållanden till en del härrört derifrån, att det vid trankokningen uppkommande trangrums och afskräde utkastats i vattnet, hvarigenom detsamma blifvit grumladt och orenadt samt hafstång och andra växter, bland hvilka fisken vanligen lade sin rom, förstörde, äfvensom att den tystnad, sillen under lek tiden anses fordra, oupphörligen blifvit störd genom det huller, uppsättning af byggnader för trankokning och insaltning samt andra för fisket begagnade anstalter medförde, men hufvudsakligen föranledts deraf, att man brukat s. k. vadar till sillens fångande.
Denna redskap, hvars enda nytta visat sig vara, att man dermed inom kort tid kan fånga en stor mängd lisk, men som, detta oaktadt, icke nyttjas af Holländske fiskare, ej heller i Norrige, på de ställen, der sillfiske idkas, eller i Halland eller Skåne, har i så måtto skadat sillfisket i Bohus-skären, att, då dylika redskap begagnats, ej allenast den större fisken, utan äfven till och med det.minsta sillyngel medtagits, i anseende dertill, att, då vaden blifvit sträckt, maskorna, om än någorlunda stora, båldt sammandragits, hvarförutan vaden förstört hafsboltens vextlighet, jemte den fiskrom och det yngel, som der samlat sig.
Yadarne hafva funnits vara af olika storlek, med större eller mindre maskör, och man har begagnat vadar af 120 famnars längd och 13f famnars djup, hvilkas skötande fordrat hvardera 15 till 16 man.
Deremot har sillfiskets bedrifvande med sättgarn, som i allmänhet nyttjas å andra kuster vid Kattegatt och Nordsjön, såsom t. ex. vid Bua i Norra Halland, der sillfisket visat sig vara i tilltagande, funnits för sillfisket användbart, utan att medföra de olägenheter, som vadarne.
Visserligen kan med sätt - Stats- samt Ålim.
Bes v. och Ekon.-U '.skottene Betänkande, N:o 71. 29 garn icke fångas så mycken fisk, som med vaden, men deremot medtaga icke garnen sillynglel och blifva således ej för fisket så förödande sorn vaden.
Garnen hafva dessutom flera fördelar, som vaden'saknar.
De kunna nästan öfverallt begagnas och botten-vegetationen skadas ej af dem.
V adén är kostsam alt anskaffa och underhålla samt fordrar betydlig manstyrka för att kunna skötas,- garnen deremot äro icke dyrare, än att nästan hvar och en fiskare loide kunna förskaffa sig, och icke större, än alt han, med obetydligt biträde, kan handtera desamma.
Då det, efter hvad sålunda förekommit, är sannolikt, alt det sätt, hvarpå sillfisket idkats i Bolms Län, varit, mer än tillfälliga omständigheter, verkande dertill, att den större sillen aflägsnat sig från kusten, synes det ock troligt, att ett bättre förhållande med denna näring skall inträda, om den bedrifves med mera omtänksamhet och under beräkning att, i stället för en rikare, men sällan inträffande, afkastning, erhålla en måttlig men säker.
Efter hvad erfarenheten ådagalagt, har sillfisket varit mera gifvande efLer 2 lill 3 år på hvarannan iöJjande strängare vintrar, under hvilka år, då sillen ofta söker slränderne, siilynglet under den egentliga fisktiden, eller Februari och Mars månader, varit oåtkomligt med rådarne och fördenskull fått oanlastadt ökas och tillsäxa.
Otn det ytterligare några år lemnades i fred, egde man således ej ogrundad förhoppning, att antalet af fullmogen eller aflingsför sill skulle i Bohuslänska skärgården tilltaga, helst det visat sig, att sillen i äldre tider gick på hösten in i skärgården.
Man har ansett henne då leka på grund med gräsbotten, men, sedan hon, af ofvanomförmäldte orsaker, efter hand drog sig undan lill hafvet, för att verkställa denna naturdrift, har hon sedermera icke. infunnit sig förr än fram på vintren, då mesta delen hade lekt och då hon var trög och dufven samt mager, i följd af hvilken sistnämnde omständighet sillfiskets afkastning i qualitet och således äfven uti värde, i förhållande till (Juanliteleii, betydligen aftagit.
Med denna redskap menas så väl stor- som finmaskiga, hvilka begge slag i det närmaste äro lika förderflige, hvaremot de små vadarne, hvars dimensioner Utskotten väl icke äro i tillfälle att närmare bestämma, icke torde vara så skadliga för fisket, som de stora, hvilket dock är beroende derpå, huruvida de små vadarne äro mer eller mindre finmaski - 30 Stais- samt Allm. Best.- och Ekon.-Utshottens Betänkande, N:o 71. ga.
På del. likväl någon kännbar förlust icke måtte drabba de fiskeri-bolag eller enskilde idkare af sillfiske, sorn försett sig med stora vadar, torde det vara angeläget, att en viss tid af t. ex. 3 år, för redskapens ytterligare begagnande utsattes; likväl utan skyldighet för staten att, såsom motionären föreslagit, inlösa vadarne efter denna Lids förlopp, helst, en vad gemenligen ej kan brukas längre än lill 3 års fiske och en sådan utgift dessutom vore för staten främmande.
Derjemte skulle, i Utskottens tanka, sillfiskets bedrifvande med sältgarn böra med understöd från statens sida, genom praemiers utdelande, uppmuntras; och på det att någon serskildt kostnad härvid icke måtte staten tillskyndas, anse Utskotten, lika med motionären, de prasmier, som af anslaget å Sjette Hufvud-Titeln till fiskeri-näringens understöd hittills stundom utdelats till befordrande af makrillfisket, lämpligen böra, sedan hågen för detta fiske en gång blifvit väckt, och detsamma funnits lönande, hvadan något behof af serskildt understöd för denna näring numera icke synes vara för hand, tillgodokomma dem, som vilja fiska sill med sältgarn.
Un annan omständighet finna ock Utskotten vara af icke ringa vigt för sillfiskets upphjelpande och skyddande.
Det hade antagits såsom en allmän grundsalts, att sillen borde fä fiskas, ehvar den funnes ymnig och af hvilken som helst, med undantag af främmande magis undersåte, hvadan 7 § i 2 Gap. af Kongl.
Stadgan den 14 Nov. 1766 innehåller följande: ”Uti the skärgårdar, som fiskare oklandradt och efter gammal vane ym"som fiskat vid hvarandras land och följt saltsjöfisken elter thes dref, för”blifver ihet ock efter förra vanligheten; hörandes isynnerhet inga Svenska ”undersåtare stängas ifrån nyttjandet af thet yppade ymnoga sillfisket i "Nordsjön, vid hvars stränder thet vara må.” -—
Det torde icke kunna bestridas, att ett sådant stadgande skulle locka en mängd speculanter från aflägsnare orter ali, under den gynnsamma periodeir för sillfisket i Bohusläns skärgård, dela förtjensten med skärgårdsboerne, men äfven härigenom medelbart bidraga till näringens förfall, helst antagas kan, att de främmande fiskarene, mindre än slraridboerne sjelfve, verkställde fisket med_ hänsigt att försäkra orten om varaktigheten deraf.
Någon inskränkning i de genom berörde stadgande förunnade friheter, så vidt icke enskild på häfd eller serskild författning grundad, rätt derigenom kränkes, synes derföre vara af behofvet påkallad, för att bereda så väl ett behölligt skydd åt det Bohuslänska sillfisket, som helgd åt enskilde strandegares dispositions - Stats- samt Allm.
Bcsv- och Ehon.-Ulskottens Betänkande, N:o 71. 31 rätt öfver dess fiskevatten äfven för berörde fiske, på sätt sorn för annat liafs-fiske blifvit genom 6 § i 1766 års Stadga, enligt hvad bär nedan vidare omforma les, honom tillförsäkradt.
Slutligen har hos Utskotten förekommit, att i nyssnämnde 6 § af 1766 års Fiskeri-Stadga meddelas bland annat en så lydande föreskrift: ”Sallsjöfisket inom skärs bör för theras enskyite egendom anses, som strand ”och holmar theromkring ega; men vid öppna hafs-stranden, eller ther in”gen skärgård är, såsom ock utom skären, får jord- och strand-egaren ej ”sträcka sin enskilta rättighet tili fiske och vatten vidare än thess landlund räcker, som vid stranden ligger och therifrån utlöper.”
Om någon förändring i ofvananförde 7 § s ordalydelse, i den riglning, Utskotten afsett, kommer att ega rum, synes äfven i 6 § böra inflyta en närmare bestämmelse om yttre gränsen för strandegares fiskevatten, eller till hvad djup eller, i vissa fåll. afstånd från stranden utåt sjön landgvund må räknas, — till undvikande af tvist om egande-rälten lill fiske-vatten vid sill- och annat fiske.
I öfverensstämmelse med de af Utskotten salunda uttryckta åsigter samt med lillkännagifvaude, att, enär Rikets nu församlade
Ständer icke beslutat indragning eller förändring till beloppet af det å Hiks-Statens 6:le Hufvud-Titel beviljade årliga anslag af 5.000 H:dr B co till fiskeri-näriugens understöd, frågan om detta anslags fortfarande, hvarom framställning i motionen äfven förekommer, redan blifvit afgjord, få Utskotten i anledning af motionen vördsamt föreslå, att Rikets Ständer malte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj-‘t täcktes, till upphjelpande af sillfisket i Bohuslänska skärgården, i .Nåder vidtaga sådana åtgärder: l:o att, efter skeende undersökning till bestämmande dels af skillnaden emellan små oell stora sillvadar, dels af storleksmåttet för maskorna å de stnåvadar, hvilka, såsom mera grofmaskiga, anses kumla vid sillfiske utan olägenhet nyttjas, begagnandet af grof- och finmaskiga stora vadar samt finmaskiga stnåvadar, såsom redskap vid fiske i omförmälde skär - 32 Stats- salut Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 71. gård, icke må vara lillålet längre tid än omkring
Tre år, sedan påbud derom blifvit utfärdadt; 2
To alt den, genom 2 Cap. 7 § i Kongl. Fiskeri-Stadgan af den 14 November 17G6, alla Svenske undersåtei' medgifne rättighet att idka sillfiske å Bohuslänska kusten inskränkes i så måtto, att, utan rubbning af annans tili äfventyrs egande bättre rätt, strandegare må, jemväl för sillfiske, åtnjuta den enskilda rättighet till ”fiske och vatten,” som genom 6 § af berörde Stadga blifvit för annat saltsjöfiske honom tillförsäkrad; och 4:o att närmare bestämmelse gifves om den i sistnämnde § omförmälde yttre gränsen för strandegares rättighet till fiske och vatten.
Stofkholm den 4 Mars 1845. STOCKHOLM, elmen & granbergs tryckeri, 1845.
Stats-, samt Allm.
Besvoch Eko*.~Ulskottent Utlåtande,, Nio 72.
I N:o 72.
Ant. till Exp.-Utsk. d. 5 Mars, 11. 6 e. m.
Utlåtande, i anledning af föreslagna åtgärder till beredande af lindring i de för Rikets landtförsvar utgående pr te stationer.
Ridderskapet och Adeln dels Hederv. Bonde-Ståndet väckta motioner, uti hvilka blifvit yrkadt och hemstäldt: l:o af Herr von Mentzer, C. F.: att de hardt roterade hemmanen inom Kullings och Gäseneds Härader af Elfsborgs
Län måtte erhålla någon lindring i roterings-bördan, eller ock ersättning, på enahanda sätt, som lika hardt roterade hemman i andra orter åtnjöto; 2:o af Petter Mårtensson från Jönköpings Län: att Rikets Ständer måtte hos Kongl.
Majit i underdånighet begär», det Kongl.
Maj:t täcktes låta uppgöra och Rikets nästsammanträdande Ständer meddela förslag till ny reglering af indelningsverket, hvilket borde grunda sig på rote-henunanens taxeringsvärde, eller ock, att, sedan medium af alla roterade hemmans taxeringsvärde blifvit uträknadt. de hemman, hvilkas värde understege detta medium, måtte i mort deraf erhålla förmedling i rotejingsskyldigheten; 3:o af Tobias Lind från Götheborgs och Bohus Län: att hälften af hela Indelta Arméens numerstyrka måtte under fredstid efterhand på 6 till 8 är indragas, så att två rotar sammansloges för att hålla en ständig krigsman, samt, intill dess halfva Arméen afgått, de ledigblifvande rotarne erlägga vacance-afgift efter nu gällande grunder; 4:o af Pehr Nilsson från Christianstads Län: att åtminstone hälften af indeklta Arméen måtte indragas och tvänne af alla nuvarande rusthåll och rotar gemensamt hålla en ryttare eller soldat; 5:o af Ephraim, Larsson från Elfsborgs
Län: antingen att rotarne efter sin godhet måtte af Staten erhålla rotehjelp eller att Regementenas numerstvrka måtte förminskas och två rotar förenas om underhållet af en karl.
Trot. iS45.
4 Sami 2 Afd. 17 Höft i * 2 Stats- samt Allm. Bern.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 72. 6:0 af Jon Olsson från Gefleborgs Län: att, i nion af nu tjenstgö rande soldaters afgång, Helsinge
Regementes gamla stam måtte under fredstid till halfva styrkan nedsättas, så att 2:ne rotar sammansloges för att hålla en karl, eller, alternatift, att den rote-vaeance-afgift, som ny-roterade militia;-, Länsmans- oell gästgifvare- hemkallshemman, i stället för utgörandet af ordinarie rotering, till Stats-Verket erlägga, måtte få qvarstanna inom Länet och socknarna till understöd i gamla ro t eri ogen; Tro af Nils Persson från Kronobergs
Län: att rusthåilen vid Smålands Hussar-Regemente måtte befrias från Hussar-hästars underhållande mot årlig afgift af fyra tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, för hvarje häst samt rusthåilen vid Smålands Grenadier-Bataljon få godtgöra sin hästMllnings-skyldighet med en lika afgift; att nuvarande infanteri-indelningen inom så väl Småland sorn andra Rikets landskap, hvilka med detta aro lika bardt roterade, måtte upphäfvas och en ny indelning efter förmedladt hemmantal, men med 2 1/2 mantal till hvarje rote, verkställas ; eller ock att hvarje indeidt rote, sorn, med beräkning af redan tillkommen eller framdeles ågående förmedling, utgöres af mindre än 2 1/2 hemman, måtte af allmänna medel erhålla ersättning för öfverrotering efter hvarje Läns markegång; samt att, derest förslaget i andra punkten bifölles, tjenstbara soldater för de rotar, sorn genom nya regleringen blefve indragne, måtte anses skyldige antaga transport till andra rotar, i den mon ledighet inträffade och emellertid från den dag, tjenstgöringsskyldigheten upphörde, under frånträdande af öfrige löneförmoner, ålnöjas med rättigheten att bruka och begagna torpet, likväl icke längre än lill fardagen näst efter den tid, då soldaten uppnått 55 lefnadsår; 8:0 af Petter Persson från Jönköpings
Län: att roteringsjemkning i »Småland måtte skyndsamt vidtagas; 9:q af Lars Olsson och Lars Johan Gezelius från Stora Kopparbergs
Län: att den ojemna fördelningen af det provincen
Dalarne ålagda knecktehåll mätte undergå en sådan jemkning och rättelse, att tyngden af denna börda blefve lika för alla provineens skattehemmansegare, eller, alternatift, att det kiteekte-antal af 820 man, Öster- och Wesier-Datarne samt Gagnefs och Svärdsjö socknar utgöra, måtte, under fredstid, i mon af soldaternes afgång, till hälften ställas på vacant fot, mot en vacance-afgift för hvarje rote af 12 Ralr 24 sk. silfverspecie, till bildande af en gemensam kneckte-legomedelseassa, samt att hvarje socken för sig må, i mon af sitt knecktehåll, uppställa Stalt- samt Allm.
Besvoch Eton.-U Islo Hens Utlåtande, N:o 72. 3 och aflöna den under fredstid qvarstående effectiva numerstyrka, äfvensom, derest krig- skulle utbryta, genom de vacanta numrens completterande göra styrkan fulltalig; 10:o af Petter Haraldsson från Elfsborgs Län: att den vacance-afgift, sorn Rotehållarne vid Elfsborgs Regemente och möjligen äfven vid öfrige indelte Infanteri-Regementen nödgades, då en soldat erhåller afsked, betala från den dag numret blifvit ledigt, till dess arman soldat varder anskaffad och approberad, måtte helt och hållet upphöra; och ll-o af Jöns Palmqvist från Skaraborgs Iran : att
Beväringsmanska pets årliga vapenöfningar under fredstid mätte inställas.
Vid öfvervägande af dessa motioner, jemte hvad i anledning af åtskilliga bland dem inom liederv.
Bonde-Ståndet anfördt blifvit, hafva Utskotten fästat uppmärksamhet dervid, att Rikets Ständer sisflidne Riksdag, uti underdånig skrifvelse af den 19 December 1840, angående reglering af utgifterne under Riks-Statens dåvarande Tredje Hufvud-Titel, anhållit, det Kongl. Maj:t täcktes förelägga Rikets näst derefter sammanträdande Ständer en omfattande plan till försvarsverkets organisation i dess helhet, på det att Rikets Ständer blefve i tillfälle att i ett sammanhang besluta öfver de åtgärder, sorn erfordrades, för att, i förening med en afsedd lindring i de rastandes pcb roteringsskyldiges besvär, befordra den utsträckning i Beväringsmanskapets öfning, som tillika borde ega rum.
I betraktande häraf och då Kongl. Maj:t, vid öppnandet af innevarande Riksdag, täckts gifva Rikets Ständer tillkänna, att Kongl. Maj:t, inseende vigten och behofvet af den inre förvaltningens förenkling och försvarsverkets fullkomligare ordnande, skulle egna Sina oafbrutna omsorger åt dessa väsendtliga angelägenheter samt att Kongl. Maj:t, för att dertill kunna erhålla Rikets Ständers medverkan, vöre sinnad att snart åter kalla Deni till ett nytt urtima sammanträde: alltså och då Rikets Stander, som i ofvanberörde underdåniga skrifvelse redan uttryckt sin öfvertygelse om behofvet af jemkning och lindring i rustnings- och roterings-besvären, således torde hafva att från Kongl. Maj:t förvänta ett förslag till ordnande af landtförs varet på ett sätt, som befordrar Rikets säkerhet med den minsta möjliga uppoffring, anse Utskotten det icke vara behölligt eller lämpligt att för närvarande tillstyrka någon underdånig framställning i det syfte, någondera af motionerna innehåller, utan få Utskotten vördsamt hemställa, att samma motioner icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 4 Mars 1845, 4 Stats- samt Allm. Esss.- esk Ekon.-Ulslottena Utlåtande, N:« 7£ Reservationer: \ Af Lars Johan Gezelius: ”Emot sammansatta Utskottens beslut i anledning af min väckta motion, får jag mig reservera, och förundrar det mig, att
Utskotten icke fästat afseende på en, för en så fattig allmoge som öfra Dal-socknarne, vigtig fråga.
I motionen var yrkadt, att någon lindring måtte beviljas, antingen derigenom att rotejemkning inom Länet finge försiggå eller ock att de strängast roterade soeknarne måtte genom vacancer få bilda en cassa, sorn skulle blifva att tillgå, om krig inträffade, eller det falla antalet soldater skulle vara behöfligt.
Lindring i detta afseende trodde jag Utskotten skulle kunnat bevilja, helst det icke är fråga hvarken om att taga något ifra» eller begära något af staten.”
Af Ephraim Larsson från Elfsborgs Län. N:o 73. *"
' Ani. till Exp.-Utsk. d. 5 Mars, kl. 6 e. ed.
Utlåtande, i anledning af väckta frågor om förändring i grunderne för Planpenningars utgörande.
Uti detta ämne äro motioner väckta, hos Höglojl.
Ridder skåpet och Adeln: af Herr Danckwardt, M. G., som anfört: att den, under benämning Planpenningar, vid Jönköpings och Kronobergs
Regementen från hjelp-eller utrotarne till stamrotarne utgående ersättning för den jord, stamrotarne måste till uppsättning af soldattorp afstå, ursprungligen utgjort j Daler Stats- samt Allm. Best.- och Ehon.-Vt skottens Utlåtande, N:o 73.
5 Silfvermynt vid hvarje rote, enligt det för hemälde Regementen fastställde Kneckle-contract; att likväl denna ersättning, i anseende dels till förändrade myntförhållanden, dels ock hufvudsakligen till den betydliga tillökning i åker och äng, soldattorpen, utöfver hvad Kneckte-contractet stadgade, erhållit, efterhand funnits otillräcklig, ock alt, i anledning deraf, Kongl. Majrt, i Circulaire-Bref den i3 October 1812, anbefallt Landshöfdingarne att i ämnet befordra frivilliga öfverenskommelser; men sedan de i anledning häraf vidtagne åtgärder visat sig icke hafva medfört någon väsendtlig påföljd, hade Kongl. Maj:t i Nådigt Bref den 28 October 1817 stadgat, att, då de i Kneckte-Contractet bestämda planpenniogar, 1 D:r S:mt, i det närmaste motsvarade 102/3 kappar spanmål den tid, de åsattes, skulle, i de händelser planpeuningar, enligt Kneckte-contractet, borde utgå, och behörige öfverenskommelser icke till annat förhållande föranledde , dessa planpenningar af hjelp- och utrotarne samfäldt, och, i mon af deras andel i roten, till stamroten erläggas med 102/3 kappar säd, hälften råg och korn, eller med penningar efter markegång.
Då likväl den sålunda bestämda ersättningen åt stamrotarne ieke eller funnits tillräcklig, samt några föreskrifter ej blifvit meddelade, huruvida denna ersättning borde vara enahanda vid stamrotarnes större eller mindre hemmantal, eller om och hvad godtgörelse desse skulle ega uppbära för gärdselfång, vedbrand och mulbete, har motionären, jemte framställning, dels om de missförhållanden, som skola visa sig i provinsen Småland, i afseende på stam- och utrotars ömsesidiga skyldigheter vid utgörandet af ifrågavarande del af roteringsbesväret, dels om de åtgärder, som af Konung och Ständer tid efter annan vidtagits, till beredande af en jemnare och rättvisare fördelning af dessa skyldigheter, samt till inskränkning af de förmoner utöfver Kneckte-contractens lydelse, af hvilka soldaterne, genom inkräktningar eller på annat obehörigt sätt, kommit, till förlust för rotehållarne, i besittning, föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om den förklaring, att de planpenningar, som vid Jönköpings och Kronobergs
Regementen böra af utrotar till stamrotar erläggas, måtte, då godvillig öfverenskommelse derom ej kan mellan rotarne träffas, bestämmas efter hvad torpet, med hvad dertill af stamroten bestås i mulbete, gärdsel och vedbrand, kan, enligt behörig värdering, anses afkasta och utroten i denna afkastning betala sin lott efter andelen i roten, 6 Stats- samt Allm. Bese.- och Ekon.-lJIskottens Vllåtande, N:o 73.
Inom Hederv. Bonde-Ståndet: af Riksdagsfullmägtigen Göran Jonasson från Kronobergs
Län, hvilken, jemte omförmälande af bdiofvet utaf roteringsskyldighetens jemnare fördelning melian stam- och hjelprotar., yrkat upphäfvande af alia, rörande planpenningar, hittills meddelade och ännu gällande föreskrifter samt utfärdandet äf en ny författning, hvarigenom stadgades, att de, sorn hade husareller soldattorp på sina egor, skulle ega att, när sorn helst och utan hinder af upprättade föreningar, få torpen uppskattade till deras innehafvande värde, som borde beräknas i spanmåi efter torpets beskaffenhet i dess ouppodlade skick; samt att öfrige delegare i rusthållet eller roten, hvilka icke hade tunga af torpet, vöre skyldige att af det qvantum spanmåi, hvartill planen uppskattades, betala i nion af sin andel i rusthållet eller roten; i hvilken motion Andreas Bengtsson från Jönköpings Län instämt.
Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten , som, i följd af erhållne remisser, berörde motioner, tillika med hvad åtskilige Bidderskapet och Adelns Ledamöter i anledning af Herr Iianckwardts förslag anfört, till gemensamt Öfvervägande förehaft, få sitt utlåtande öfver dessa motioner nu vördsamt afgifva samt dervid, till en början, meddela upplysning om hvad, som i afseende å regleringen af planpenningar, stam-och utrotar emellan, blifvit i sednare tider tillgjordt samt om innehållet af de författningar, som, för frågans bedömmande, torde vara nödige alt känna.
Sedan, i anledning af hos Rikets Ständer vid 1812 års
Riksdag väckt fråga om angelägenheten af ett efter tiderne mera lämpadt stadgande, rörande förhöjning af planpenningar, Rikets Ständer funnit med billighet och rättvisa öfverensstämmande, att hjelprotar borde vidkännas ett emot hemmantalet svarande deltagande uti aila de förmoner, indeldte manskapet egde rätt att af rotarne fordra, hvaribland äfven borde räknas jordlega för torpen, mulbete, vedbrand och gärdselfång, och fördenskull hos Kongl.