Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mången torde kanske hysa den tankan, att jag uti min inbillning skapar mig en fara, som icke finnes till i verkligheten och att jag öfverdrifver vådan af 1827 års Förordnings oförändrade bibehållande.
Likväl har ännu ingen uppstått, som med klara och öfvertygande skäl vederlagt mina åsig - n Bil. t. Lag- s. Allm.
N.o 4~- ter uti ifrågavarande ämne oell öfver'bevisat mig om deras felaktighet, och så länge detta icke ännu skett, må det tillåtas mig att förblifva vid min en gång fattade mening.
Då fråga är om icke blott den närvarande, utan jemväl tillkommande generationers hela timliga välfärd, kan försigtigheten aldrig drifvas för långt, aldrig blifva klandervärd.
I ämnen af sådan vigt vill jag hellre iakttaga varsamhet, äfven om den af en och annan skulle anses såsom öfverdrift, än göra mig skyldig lill en brottslig vårdslöshet.
Kanske skall man i en framtid finna, alt mina farhågor icke varit ogrundade.
Med all den agtning jag hyser för Högloft.
Utskottens upplysta tänkesätt och goda vilja, kan jag dock icke neka, att Utskotten synas mig med 110g skyndsamhet hafva behandlat den af mig väckta frågan.
Åtminstone hafva de få skäl, som Utskotten anfört för dess ogillade, icke förmått att hos mig verka en förändrad öfverlygelse, enär Utskotten icke inlåtit sig uti någon fullständig granskning eller vederläggning af grunderne för mitt yrkande.
Jag har sökt ådagalägga, att den obegränsade hemmans-klyfningen och jord-afsöndringen är påkallad af allmän billighet, och att man icke kan hindra densamma, utan att våldföra rättvisans heligaste lagar.
Jag har Bil. t. Lag- s.
Allm. Besv. o. Oec. ZJlsk.
T7tl.
N.o 47- ^3 bemödat mig att, genom anförande af mångfalldiga exempel och bevis, lägga i öppen dager den stora och oberäkneliga nytta, som en oinskränkt hemmans-klyfning och jord-afsöndring skulle medföra för Riket, medelst en ökad production och en i samma nion tilltagande folkmängd.
Då nu Utskotten vid dessa exempel och dessa bevis icke fästat någon uppmärksamhet, återstår för mig endast att ändå åberopa desamma, hvarjemte det torde tillåtas mig, att till ytterligare styrko för min grundsatts anföra följande omständighet, som bevisar hvad gagn den obegränsade hemmans-klyfningen skulle åstadkomma.
Uti Bara Härad i Skåne linnés ett hemman, som för 20 år tillbaka icke förmådde foda öfver 10 personer.
Detta hemman har sedermera blifvit sönderstyckadt i en talrik mängd af delar, och nu linna 3o hushåll derstädes sin rikliga bergning.
Något ytterligare bevis folden fria hemmans-klyfningens och jord-a!'- söndringens nytta och fördelaktighet synes mig icke vara af nöden.
Lyckligt skulle jag skatta Sverige, om hvad som egt rum på ett ställe i Skåne, komme alt utsträckas öfver alla Rikets provincer, der det med förmon låter sig göra.
Utskotten hafva än ytterligare inskränkt jord-afsöndring dymedelst, att de godkänt den af Herr Friherre Sprengtporten gjorda a4 Bil. t. Lag- s. Allm.
Occ. TJtsk.
IV:o 4y.
Reservation, och förminskat det afstånd från Stad eller Köping, inom hvilket afsöndring ända till | tunnland får ega ruin, från t till högst i:dels mil.
Till följe af mina principer måste jag ogilla denna åtgärd och förklara, att jag anser den stridande mot all rättvisa och ländande lill skada för Riket, hvars gagn och hästa, efter min tanka, endast genom en oinskränkt frihet i detta afseende kan befrämjas. i3 § af Förordningen stadgar, såsom bekant är, att derest jord blifvit från hemman afsöndrad på annat sätt eller under andra vilkor, än Förordningen tillåter, så bör sådan ego-afsöndring, när påstående derom af vederbörande väckes, efter derom för hvarje fall stadgade föreskrifter, rättas och jemkas.
Oaktadt allt hvad jag emot detta stadgande anfört, hafva dock Utskotten bibehållit detsamma oförändradt.
Med bedröfvad! hjerta förutser jag de olyckor, som skola blifva de oundvikliga följderna af denna föreskrifts efterlefnad.
Huru många familier skola icke derigenom beröfvas grunden för hela sitt timliga bestånd, och bringas i beroende, nöd och elände?
Huru mången, som förr var en fri, sjelfständig man, skäll icke nu blifva den rikares och förmögnares förtryckte tjenare?
Om vi en - Bil. t. Lag- s. Allm.
IV.-o 47- a5 dast för hvarje hemman beräkna 2:ne torp, med 6 personer för hvarje, då flere af dem hafva ålderstegna föräldrar att försörja, som innehafva från detsamma, emot Förordningens stadgande, afsöndrad jord, så blifver, då hemmanen inom Sverige utgöra omkring 65,ooo , antalet af de olyckliga, som skola komma att beröfvas deras egendom, 780,000 personer.
Man må ej invända, att Förordningen icke omtalar något beröfvande, utan endast rättelse och jemkning.
Huru skall en sådan kunna åstadkommas, utan att någondera af parterne blifver lidande?
Till huru otaliga processer och tvistiglieter skall den icke gifva anledning?
Och åtnöjes icke innehafvaren af den afsöndrade jorden med jemnkningen, eller kan den ej ske, så går jorden tillbaka till hemmanet mot en obetydlig lösen och innehafvarens hela timliga välstånd är således i grund förstördt.
Utskotten anföra väl, att han, enligt förut gällande Författningar, vore ovilkorligen förbunden alt afträda sin jord, så framt han å densamma ej vore besuten, och att den uti i3 § medgifne jemkning således bör anses såsom en stor förmon för honom.
Likväl kan jag ej antaga detta såsom ett giltigt skäl till afslag å min framställning om ett orubbadt bibehållande af 9.6 Bil. t. Lag- s. Allm. Besv.o. Oec.
IV.o 47• alla hittills skedda hemmans - klyfningar och jord-afsöndringar.
Enär äldre författningar varit felaktiga (pcb deras felaktighet ådagalägges häst derigenom, att de aldrig blifvit efterlefde), så hvarken kunna eller höra de åberopas såsom bevis på ett nyare lagstadgandes billighet.
I anledning häraf tager jag mig friheten föreslå, att Höglofl.
Utskotten täcktes tillstyrka, det Rikets Höglofl.
Ständer i en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t måtte anhålla derom, det Kongl.
Majrt ville i Nåder förklara alla, till en sådan förklarings utfärdande, skedda hemmans klyfningar och jord-afsöndringar, de må vara med Förordningen öfverensstämmande eller icke, för orubbliga, så att innehafvarne deraf må vid sin egendom ostördt förblifva bibehållne, enligt deras Contraets lydelse, då de ettdera till Kongl. Majrt och Kronan eller ock till Stamhemmanet utgöra så många och sådane prasstationer, som belöpa på den afsöndrade jorden, i förhållande till sjelfva Stamhemmanets prasstationer.
Dessa mina åsigter har jag grundat på följande frågor, dem jag gjort mig sjelf: r:o Är Sverige i behof af eller synes naturens ordning och lagar erbjuda en vida Bil. t.
Besv. o. Oer. ZJtsk.
N:o 47- 27 större folkmängd, än vi ega, och dermed förenad uppodling?
Denna fråga synes mig böra besvaras med ja. 2:0
Är det bättre att dessa äro frie Svenske medborgare eller tvungne att lyda under några få jord-egare?
Det förra måste vara bättre. 3:o
Kan mångfaldigt flere ökade bushåll bo uti ett lika antal stugor, som de nuvarande?
Denna fråga synes mig böra besvaras med nej. 4:o
Om de nu varande jord-afsöndringar skola till Stamhemmanen återläggas, hvarthän skola de å samma jord-afsöndringar nu besutne flere hundrade tusende personer taga vägen, och huru olycklig skall icke deras belägenhet blifva, så framt ett dylikt beslut sättes i verkställighet?
Jag anhåller att detta måtte, såsom min enskilda mening, få åtfölja Betänkandet.
Uti ofvanstående Reservation, instämde i hvad den angår den föreslagna förändringen af i3 § af Kongl. Förordningen d. 19 Dec. 1827 Riksdagsfullmägtige Börje Börjesson, Nils Pehrsson, Jonas Johansson, Hans Hansson, Anders Håkansson samt Pehr Pehrsson från Calmare Län. 28 Lag- samt Allm.
Besy. o. Oec. Utsk. Uti. IV: o ^.8.
Utskottet d. 3i Julii 182g.
Utlåtande, i anledning’ af gjorde anmärkningar vid Utskottens Betänkande N:o i4, öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, att Kongl. Förordningen den 19 December 1827, rörande grunderne och vilkoreii för hemmans-klyfning och jord-afsöndring, må gälla äfven i afseende på Säteri- Rå- och Rörs samt Frälse-hemman, m. m.
Emot Utskottens förevarande Betänkande, deri bifall till den Nådiga Propositionen tillstyrkes, hafva anmärkningar hos Högloft.
Ridderskapet och Adeln blifvit framställde; af Herr Friherre Wrangel, Henning: att denna fråga innebär ett verkligt ingrepp i Ridderskapets och Adelns rättigheter, och att, då enligt 114 § Regerings-Formen, ett Riks-Stånds Privilegier ej kunna rubbas, utan samtlige Riks-Ståndens begifvande, bade man ej bordt vänta sig ett förslag, hvilket såsom detta, stöde i strid med Adelns Privilegier; att rättigheten till obegränsad Lag- samt Allm.
N-o 48.
29 afsöndring af Säteri- och Frälse-jord, nu egt runi 20 år, sedan besittningen af sådan jord blifvit gemensam för alla medborgare-classer, och derigenom vunnit egenskapen af gammal häfd; samt att skillnaden emellan Säteri- och Frälse-hemman, hvilka innehafvas med full egande-rätt, samt Krono-Skatte-jord, som endast besittes under vilkor, vore så betydlig, att det ej torde vara lämpligt att nu i detta hänseende bringa dem till ett lika förhållande.-—- Herr Hjerta, Gustaf, har ansett det vara lika vig tig t tillse, det hemman af Säteri och Frälse-natur ej klyfvas i mindre delar, än att jordeboks-räntan och öfrige onera kunna utgå samt hushåll derå försörjas, som sådane föreskrifter varit nödige i afseende på Krono-Skatte-hemman.
Och då det vore klart, att klyfning af hemman med Säteri-frihet, i anseende till deras mindre utskylder, måste vara lättare att verkställa, än annan jord-afsöndring, har Herr Hjerta förmodat, att någre serskilde föreskrifter derföre icke erfordrades.
Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf, som yttrat sig anse en obegränsad hemmansklyfning, jemväl för Säteri- och Frälse-hemman, blifva mest fördelaktig, likväl under iakttagande af en sådan jemförlig fördelning af hemmanets onera på den afsöndra - 3o Lag- samt Allm.
N.-o 43. de lotten, som den Nådiga Propositionen innehåller.
Herr von Hartmansdorff, August, som förklarat sig ej kunna inse hvarföre klyfning af Säteri-jord skall vara mera vidsträckt än annan hemmans-klyfning.
Tvärtom vore det klart, alt om behållningen af den mindre beskattade jordens afskastning blir större, i anseende till färre utskylder, så måste köpeskillingen för frälsejorden och räntan derå i samma nion blifva betydligare, hvarigenom egarens slutliga behållning dock Llifver lika med den han drager af annan jord; samt Herr Friherre Cederström, Jacob, hvilken yttrat, att då klyfnings-rätten äfven kan utsträckas till Krono - Skatte-jorden, borde en noggrann fördelning af onera dervid iakttagas och grunderne derföre af Utskotten uppgöras.
I anledning af hvad sålunda blifvit anmärkt, har Höglojl.
Ridderskapet och Adeln återremitterat ifrågavarande Betänkande, äfvensom detsamma blifvit af Hedervärda Bonde - Ståndet återremitteradt på grund och med åberopande af de inom Ståndet gjorde anmärkningar vid Utskottens Betänkande N:o i3, angående väckta frågor om ändring i 1827 års Kongl.
För - Lag- samt Allm.
IV.-o 4$.
3i ordning, rörande grunderne och vilkoren för hemmans-klyfning och jord-afsöndring, hvilka anmärkningar äro i Utskottens deröfver afgifne utlåtande af denna dag upptagne oell besvarade; hvaremot Högvördige Preste-Slåndet och Väilofl. Borgare-Ståndet godkänt Utskottens nu ifrågavarande Betänkande.
Utskotten, som förmoda, att, då i betraktande tages, hurusom den oinskränkta rättigheten till klyfning utaf, eller serskilde lägenheters afsöndring ifrån Säteri- Rå- och Rörs- samt Insockne Frälse-hemman åtföljer sjelfva jorden på grund af dess natur, men icke är beroende utaf lill hvilket Riks-Stånd jord-egaren hörer, så lärer, sedan nu mera rättigheten att besitta slike hemman blifvit gemensam för alla medborgare - classer, frågan om begränsning af klyfnings- eller afsöndrings-rätlen icke kunna anses slå,i någon den ringasteberöring med Höglofl.
Ridderskapet och Adelns Privilegier, utan fastmer tillhöra Civil-Lagstiftningen i förening med den oeconomiska, och således böra, enligt 87 § RegeringsFormen, behandlas, hemställa alltså vördsamt, att Herr Friherre Wrangels häremot stridande yrkande må varda utan afseende lemnadt; och hvad sjelfva saken angår, så enär, på sätt Utskotten i serskildt Betan - 3a Las,- samt Allm.
JV-o /j.8. kande, i anledning af anmärkningar mot Kongl. Förordningen d. 19 December 1827, angående hemmans-klyfning oell jord-afsöndring, sökt ådagalägga, det oinskränkt rättighet dertill i allmänhet icke är förenlig med allmänt väl eller enskildt gagn, samt principen måste vara enahanda och ega samma tillämplighet, ehvad natur jorden än må hafva, endast med den åtskillnad, att de hemman, hvilka äro belastade med större allmänna utskylder, icke, titan fara för Staten att blifva i mistning af desse för Statsbehofvens fyllande påräknade skattebidrag, kunna tåla så stor afsöndring, som de, hvilka hafva mindre onera; alltså och då det, enligtUtskottens omdöme, i sjelfva verket icke kan betraktas såsom någon uppoffring att eftergifva en rättighet, som, begagnad, icke bereder någon verklig enskild fördel, men för det allmänna är skadlig, och här dessutom det förhållande inträffar, att motsvarande ersättning för den i fråga satte eftergiften blifvit erbjuden i upphörandet af skyldigheten att underhålla Säteri-byggnad, anse Utskotten sig böra än ytterligare Rikets Hoglofl.
Ständer tillstyrka, att Kongl. Maj:ts ifrågavarande Nådiga Proposition måtte varda i allo bifallen.
Stockholm den a3 Julii 1829. STOCKHOLM, P. A. Norstedt &
Söher, 182g.
N:o 49* Ankom till Expcd.
Utskottet d. 3i Julii i8ag.
Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande, N:o 22, angående åtskilliga förändringar i de med Skogshushållningen gemenskap egande Lagar och Författningar.
På grund af dervid inom samtlige RiksStånden gjorda anmärkningar, har detta Utlåtande blifvit lill Utskotten återremitteradt. 1:0
Vid irsta punkten, deruti Utskotten afstyrkt de afHerrar von Wahrendorff och Gripenstedt väckta Motioner, att åverkan borde såsom stöld bestraffas, har inom Yällofl. Borgare-Ståndet blifvit anfördt af Herr Crorij som bestridt de i allmänhet af Utskotten framställda skäl, alt, om ock allmänna opinionen åsatte en gerning en lindrigare grad af brottslighet, än den verkligen eger, hvilket dessutom ej vore fallet bär, enär för hvar och en, som hänförde Bih. till R.
Prot. 182S och 182g.
7 Sami, 1 Afd. 1 ig:e Ht. 2 Lag- samt Allm.
N:u .fy. åverkan till samma art af brottslighet sorn stöld, förbrytelsen betraktades såsom vanärande, borde en sådan felaktig riglning af allmänna tänkesättet ej inverka på Lagstiftarens fördomsfria pröfning.
Af Herr Montan: att, då genom serskild författning vore stadgadt, att vitén för Skogs-åverkan få utsättas till högst 2“) R:dr, det syntes olämpligt att ålägga vitén, som vore högre, än det ansvar, hvilket, enligt Lag, skulle drabba förbrytelsen, hvarföre dessa vitén borde i högsta graden nedsättas till 10
R:dr, men deremot, vid bristande tillgång, förvandlas ej blott till fängelse , utan till fängelse vid vatten och bröd.
Utskotten, som i deras förra Utlåtande tro sig hafva anfört nog gällande skäl för afslyrkandet af ofvanberörde Motioner, få dock, till besvarande af Herr Crons anmärkning, tillägga, att då deras framställning ej haft för afsigt att, mera än vederbör, egna någon hyllning åt allmäna opinionen, utan endast derigenom velat antydas, att det inöter svårighet, att genom lagbestämmelser rubricera brott emot det begrepp om gerningars mer eller mindre brottslighet, som fästat sig i folkets sinne och öfvertygelse, och hvartill ganska många yttre omständigheter, alldeles främmande för mora - Lag-samt Allm.
N.o 4-9- 3 lens pröfning, kunna föranleda, böra de så myckel mindre frånträda sitt i ämnet förut a (gillia yttrande, som det har nogsamt visat sig, att tilltagande sedeförderf, uppfyllda fängelser och stundom uteblifvandet af allt åtal och bestraffning varit de vanliga följderne af ett utöfver behofvet utsträckt användande af vanärande straff, hvarföre Utskotten äfven tillstyrka, attflerr Crons anmärkning må förfalla.
Beträffande den af Herr Montan nu först framställda anmärkning, anse Utskotten sig böra erinra, det rättigheten att stadga serskilda vitén är inskränkt lill sådana fall, der, i följd af förändrade tidsförhållanden och ett minskadt myntvärde, de i Lag stadgade böter i allmänhet visats vara otillräcklige, och då någon egentlig jemförelse emellan botes- och vites-beloppen således icke kan ega rum, sakna Utskotten gällande anledning biträda yrkandet om nedsättning till 10 R:dr af högsta beloppet, hvartill vite må bestämmas; äfvensom, och då den af Herr Montan föreslagna förändrade förvandling af vitén i skogs-åverkansmål skulle rubba förvandlingsgrunden af vitesböter i allmänhet, och följaktligen icke lämpligen kan partielt i fråga komma, Utskotten finna sig föranlåtne att jemväl afstyrka bifall till denna del af Herr Montana framställning.
4 Lag- sami Allm.
JY.o 49' a;o Emot andra punkten hade Herr Friherre Jacob Cederström sig reserverat, hufvudsakligen på den grund, alt frågan om tillämpning af 1823 års Förordning berodde på det beslut, som Rikets Höglofl.
Ständer vidtogo, i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Proposition om eke-skogens upplåtande till Skaltemans fria disposition, uti hvilken reservation flere talare instämt, så väl inora Utskotten, som vid ämnets föredragning inom Stånden; men enär Rikets Ständer nu beslutat, att den fria disposition af ekeskogen ej skall öfvergå till Skatteman, förr än han sig densamma tillöst, och gällande straffbestämmelser för den förskingring, som under tiden kan ega rum, sålunda ej upphöra förr, än de af sig sjelf försvinna; anse Utskotten de i berörde afseenden gjorda anmärkningar böra förfalla.
Beträffande den af Herr Friherre Ehrenborgh aflåtna reservation, hvilken till sitt innehåll ej torde behöfva upprepas, enär den åtföljt Utskottens förra Utlåtande, få Utskotten, under åberopande af sina förut anförda skäl, blott fästa uppmärksamheten vid den stora olikhet i motivernas brottslighet, som eger rum, då åverkan sker fi andras egor, eller då Skatteman fäller ek inom sitt eget område.
Besv, o. Ooc. Utsk.
N.-o 49•
Den förra innebär ett olofligt tillgripande af annans tillhörighet, det senare ett förskingrande af förlrodt gods och en åtgärd, som ej ens behöfver vara föranledd af vinningslystnaden, utan stundom kunnat vidtagas för alt undgå den skada, sorq den Växande eken förorsakat.
Utskotten finna således ej skäl att sitt förra Utlåtande i denna del ändra eller frångå. 3:o
Vid 3:dje punkten har inom samtlige Riks-Slånden blifvit gjorde anmärkningar, innehållande hufvudsakligen: att Utskottens förslag ej innefattade eu lagförklaring, utan en lagförändring, hvilken, om den antoges, borde i principen utsträckas till alla de fall, der någon genom eget förvållande gjort sig skada; alt med ordet skada i lagen i allmänhet ej betecknades andra förluster än sådana, hvilka kunde ersättas, hvilket ej vora fallet, då endastegen skog antändes; att offentliga åklagare-magten skulle genom det föreslagna lagstadgandet finna anledning lill åtal, om endast några få kappland afbrändes utom svedjans gräns, eller några få buskar af hettan förtorkades eller sveddes; att, då det stundom händer, alt en jordegare med uppsåt låter elden öfvergå en ofruktbar, med buskar beväxt mark, i det skick den befinner sig, för alt dymedelst med ringa kostnad åstadkomma mar - 6 Lag- tamt Allm.
Be.sv, o. Oats. Ulsk.
Ull. N.o .jg. tens förbättring, det ofta ku-nde blifva omöjligt för Domaren att urskilja en sådan åtgärd från den olofliga handling, hvaremot det ifrågavarande lagbudet är rigtadt, enär det ej kunde förutsättas, att jordegaren till sin egen mehn skulle uppgifva om skada skett; och ändlligen, att det vore obilligt att, till förmon för Krono- och Jägeri-betjente, med ett högt bötes-ansvar belägga den, som redan genom egen förlust vore tillräckligen träffad för sin oförsigtighet, hvaremot Lagen i ifrågavarande Capilel och § af Byggninga-Balken borde så förändras, att de deruti stadgade böter af 100 daler ej borde utgå i annat fall, ulan så vida skadan uppginge till minst io R:dr; hvaremot af flere Ledamöter af Hedervärda BondeStåndet endast blifvit begärd den bestämda förklaring öfver i5 Cap. i § ByggningaBalken, att det deri ådömda bötes-ansvar af 100 daler endast skulle anses tillämpligt i de fall, då andras skog genom underläten försigtighet vid svedjande blifvit antänd.
Deremot hafva åtskillige Talare gillat Utskottens förslag, med den anmärkning, att, om en hyttebrukare genom en slik händelse så ödelägger sin skog, att han blifver ur stånd verkställa den honom åliggande värmnings-skyldighet i hyttan, måste denna fördelas på de öfriga delegarne och Lag- sami Allm. Be* v. o. Otc.
Lil. AT. o 49- 7 således blifva dem en ny lunga, hvarförutan Stalén förlorar del tionde-lack jern, som skulle fallit af denne inbrukares blåsning, och skada alltså uppkomma både för den enskilde och Staten.
Till svar härå få Utskotten anföra: att, då allmänna Lagen i i5 Cnp. i § Byggning»*Balken ovilkorligen stadgar, att den, som, utan alt hafva iakttagit föreskrifna försigtighetsmått, eller, då starkt väder, stor torka och hetta är, tänder eld å svedjeland, eller går derifrån, innan elden alldeles utsläckt är, skall böta 10
Daler äntd att ingen skada skerj men 100 Daler och ersätta skadan, om sådan inträffår, hafva Utskotten deraf hemtat den slutföljd, all, vid riglig tillämpning af detta Lagstadgande, det högre böles-ansvaret bör ega runi för alla de fall, då de föreskrifna försigtighetsmålten blifvit uraktlåtne, och elden utgår utöfver det tillredda svedjelandet, ehvad skadan deraf sker å egna eller andras egor.
Vid detta förhållande bör åt det aflemnade förslaget icke gifvas annan benämning, än den af lagförklaring, det vili säga, förklaring, huru Lagen i förevarande fall rätteligen skall förstås och tillämpas.
Utan att ingå i närmare, bär af behofvet ej påkallad, undersökning om straff - 8 Lag- samt Allm.
Ull. IV.-o Jp. lagens rätta ändamål, hålla Utskotten likväl före, att hötes-ansvar i allmänhet, och serdeles för ifrågavarande fall, hör betraktas såsom ett medel att afskräcka ifrån och således förekomma brott och förbrytelser.
Under sådan förutsättning är underlåtenheten alt iakttaga gifna föreskrifter till förekommande al skada alltid straffbar, ehvad skada sker eller icke, men, om den inträffar, mäste vårdslösheten i allmänhet praesumeras hafva varit större, än om den uteblifver, och derföre har Lagen derefter lämpat gradationen i bestraffningen.
Derigenom, att svedja antändes, utan att nödiga försigtighetsmått förut blifvit iakLtagna, sättes alltid grannarnes egendom i våda; det beror af skickelsen och icke af den, som tillredt svedjelandet, huruvida elden, i fall den öfverskrider de bestämda gränserna, antänder och förstör hans egen eller angränsande grannars skog.
I bägge fallen synes han dock lika brottslig och straffet bör således blifva enahanda.
På dessa grunder, och då erfarenheten vitsordat, alt olika tillämpning af ifrågavarande lagstadgande, i följd af uttryckens mindre tydlighet, egt rum, hemställa Utskotten, alt det i förra Betänkandet algifna förslag, lill förändrad redaction af i5 Cap. i § Bygg - Lag- samt Allm.
Ull. IV. o 49• 9 niaga - Balken, må af Rikets Ständer varda Bifallet. 4:o I anledning af Utskottens Utlåtande i 5:te punkten, hafva, inom det Hederv. Bondc-Slåndet, Hans Jansson från Elfsborgs och Carl Bergman ifrån Gefleborgs
Län, med hvilka flere Ståndets Ledamöter sig förenat, under upprepande af de skäl, som för Motionerne legat till grund, förnyat framställningen om en mera utvidgad rätt till svedjande å sandmo samt stenbunden och bergaktig mark; men enär, på sätt Utskotten i sitt förra Utlåtande upplyst, 1819 års Kongl. Förordning i delta afseende bereder all den frihet, som med allmän nytta kan förenas, få Utskotten tillstyrka, att de gjorda anmärkningarne må lemnäs ulan afseende. 5:o Utskottens Utlåtande i 9:de punkten har inom samtlige Riks-Stånden föranledt till utvecklande af ganska olika åsigter, hvarunder detsamma af åtskilliga talare blifvit gilladt och af andra bestridl.
Härvid har blifvit anfördt, inom Ilöglofl.
Ridderskapet och Adeln, af Herr Danckwardt., under bestridande af Utskottens framställning, att de äldre
Lagarne antydde en gemensam delaktighet för samtlige Härads - i o Lag- samt Allm.
Besv. o. 0ec.
Utah litl.