Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Föranledt af den vid sista Storting beslutade betydliga förhöjning af den då gällande afgiften för bränvinsbränning, fattade bemälte Storting följande beslut: ciRegeringen bemyndigas att använda ett belopp af ända till -15,000 Spd. årligen för att bestrida utgifterna, så väl för kontrollen öfver bränvinsbränningen, som för de åtgärder, som kunna anses nödiga till förhindrande af oloflig införsel af bränvin.»
Sedan detta beslut blifvit meddeladt Finans-departememtet, blefvo i början af år -1846, då den förhöjda afgiften inträdde, från bemälte departementet på nådigste befallning utsände åtskilliga kontrollörer, dels för att hafva tillsyn öfver oloflig bränvinsbränning, dels öfver oloflig införsel af bränvin öfver landgränsen, emedan man ansåg, att öfver bränvins införande sjöledes kunde såsom dittills uteslutande hållas tillsyn af den vanliga tullbevakningen.
Oaktadt dessa åtgärder ledde till ett betydligt antal anmälanden, och i så fall kunde anses vara ändamålenliga, har departementet likväl trott, att man till en början, till ett försök för ett år, räknadt från innevarande vinter kunde öfverlemna åt amtmännen att hvar för sitt distrikt ordna en kontroll öfver lönnbränningen och bränvins införande öfver landgränsen, under det man likväl anser ändamålsenligt att derjemte äfven utsända kontrollörer omedelbart ifrån dpartementet.
Departementet har derföre äfven förskaffat sig Kongl. Maj:ts bemyndigande, att af ofvannämnde medel ställa till amtmännens disposition för nämnde ändamål 12,000 Spd., fördelade emellan dem efter de särskilda distrikternas olika behof af extraordinära åtgärder i ofvannämnda riktning, så väl som efter de olika stora svårigheter, som särskilda lokalförhållanden lägga i vägen för kontrollens verksamhet. 86 Norska Regeringens underd.
Af de ofvan omförmälta för innevarande budget-termin beviljade <15,000 Spd. har på nämnde sätt ifrån början af år -1846 till hösten 4847 blifvit användt ett belopp af 7,800 Spd. hvarutaf 2,200 Spd. hufvudsakligen åtgått endast till kontroll öfver de apparater, som lagligen blifvit anmälda till bedrifvande.
Från hösten 4847 till dato artill de af departementet utsände och för närvarande i verksamhet ställda kontrollörer, som äro antagne för uppsigten öfver lönnbränning och bränvins införande öfver landgränsen (inalles 42 personer) utbetaldt omkring 4000 Spd. samt till 2:ne kontrollörer, åt hvilka uppsigten öfver de anmälda apparaterna är uppdragen, 400 Spd. och kan man antaga, alt under den återstående delen af innevarande bränvinsbrännings-termin kommer vidare att åtgå för den från departementet omedelbart utgående kontrollen omkring 5,000 Spd.
Antar man således, i öfverensstämmelse härmed, utgifterna för denna kontroll för terminen 4846—48 57 till 7,400 Spd., skulle följaktligen af de ofvan förmälte utaf Stortinget beviljade medel, 45,000 Spd. vid budget-terminens slut vara utgifna omkring 27.000 Spd.'
Då resultaterne af des-a undersökningar på det tydligaste ådagalagdt nödvändigheten af dylika förfoganden, hvilka måsto blifva ännu mera nödiga när bränvinsbränningsafgiften bestämmes till ett sä högt belopp, som ofvan i un Jcrd. är utsatt, får departementet i underd. föreslå H.
Maj:t att i nåder inbjuda det nu sammankomna Stortinget, att besluta beviljandet af för kontrollen öfver lönnbränningen och bränvins olofliga införsel nödiga medel, med hänseende till hv.lkas belopp departementet i underd. anhåller att få framställa följande: linder förutsättning af att ofvannämnda på försök anordnade kontroll uti amterne skulle visa sig vara ändamålsenlig, samt således komma att bibehållas, skulle, så vidt den bibehölles i sitt närvarande omfång, för densamma erfordras ett belopp af 42,000 Spd. årligen.
I händelse den inlösning eller försegling af stämplade bränvinspannor, som kommissionen i sitt lagutkast föreslagit, och hvarom närmare kommer att handlas längre ned, blir utförd, kan det under tiden antagas, att amtkontrollen efter den för inlösningen bestämda tid, nemligen den 4 Aug. 4849 skall kunna betydligt inskränkas, emedan frestelsen att Olagligen bränna då måste blifva i hög grad mindre på samma gång sorn tillfällen för sådan handtering måste blifva svårare att finna, sedan massan af nu befintliga ulan någon kontroll varande pannor blifvit indragne eller förseglade.
Departementet tror till och med, att amtkontrojlen kan från nämnde tid inskränkas till den grad, att den ej skulle medtaga mer än hälften af de medel, sorn nu för densamma äro anslägna, således endast 6,000 Spd. årligen för åren från den 4 Aug. 4849 till den 4 Juli 4854, så att följaktligen till bemälte kontroll under budget-terminen 4848—185! endast omkring 24,000 Spd. kunna räknas komma att åtgå.
Med hänseende till den kontroll öfver lönnbränning och oloflig bränvinsinförsel, som efter hvad ofvan är sagdt, man anser, böra utgå omedelbart ifrån departementet jemte den ofvan förmälda amtkontrollen, kan man antaga att ett belopp af 6000 Spd. för budgets-terminen kan v ra tillräckligt till bestridande af de utgifter, som dermed äro förenade.
Väl skulle under första året, nemligen intill dess den nyss omnämnda inlösningen och förseglingen blefve verkställd, förmodligen-erfordras ett större belopp än 2.000 Spd., men så måste man å andra sidan också antaga, att efter nämnde tid af ofvan anförda skäl, en mindre skarp kontroll kommer att erfordras, samt således en mindre summa till utgifterna blifva nödig, hvadan de förenämnde 6000 Spd. för hela budget-terminen förmodligen komma att blifva tillräckliga.
Den sammanlagda utgiften för kontrollen öfver lönnbränningen och bränvins olofliga införsel skulle således, enligt ofvan anförda förutsättningar, komma att för budget-terminen 4S48—4854 komma att utgöra 50,000 Spd. eller fördelad på 5 år, 40,000 Spd. årligen, Med Norska Regeringens urderd. Utlåtande. 87
Med afseende på. de utgifter, som antagas kunna blifva nödiga för den ofvan bemälte inlösningen eller förseglingen af stämplade bränvinspannor, tillåter sig departementet i underd. att meddela följande:
Enligt de upplysningar man har kunnat förskaffa sig, väga bränvinspannor af 60 till -100 potters rymd, eller den storlek, hvarom här hufvudsakligen blir fråga, från 46 till 28 U., och då pannor på 60 potter och dorunder förmodligen komma att utgöra det öfvervägande antalet utaf dem, Som komma att inlemnas till inlösning, kan vigten i medeltal för hvarje panna antagas till 20 U..
Sådan koppar betalas vanligtvis med 24 sk. per U., så att följaktligen det pris, som statskassan vid inlösningen kommer att utbetala för hvarje panna utgör omkring 4 Spd.
Med hänsfende till antalet af de pannor, som man kan antaga komma a t inlemnas till inlösning, får departementet i underd. upplysa, att, enligt hvad kommissionen i dess förut omtalade betänkande anfört, under året 4853 funnos mer än 3,600 stämplade pannor på 60 potters rymd och derunder.
Af dessa kan man antaga, att en stor del under tidens lopp blifvit förstörd, omarbetad till annat bruk, eller åtminstone genom stämpelns utplånande kasserad såsom bränvinspanna, samt således icke föremål för den inlösning, hvarom här frågan är; hvaremot, hvad som sålunda gått undan, väl till en del torde vara ersatt utaf, nya pannor, om än dessas anlal icke kan antagas vara betydligt, på grund deraf, att afgiften för dylika pannor, som 4855 endast utgjorde 2 Spd. om året, redan 4S57 steg till 4 Spd., samt sedermera alltjemnt blifvit förhöjd ända till 4 6 Spd., så att det knappast kan antagas, att det förcfunnits någon synnerlig uppmuntran till anskaffande af nya pannor af det slaget.
Hvad angår antalet af pannor på 60 till 400 potter, är detta icke af någon väsendtlig, betydelse, och tror departementet sig icke räkna för lågt, om det uppskattar antalet af alla samtliga pannor under 400 potter, som kunna antagas komma att blifva inlemnade till inlösning, till 5,000.
Under förutsättning häraf, kan man hålla före, att till inlösningen behöfvas 20,000 Spd.
Då man emellertid sannolikt kan antaga, att 2/5 derutaf, utom de med inlösningen föröfrigt förknippade utgifter, kunna betäckas genom realisation af den inlösta kopparn, skulle följaktligen utgifterna för denna inlösning komma att uppgå till 7,000 Spd.
Då detta belopp emellertid icke kan uppgifvas med någon synnerlig grad af säkerhet, men det i alla fall icke är sannolikt, att det skall komma att uppgå till så stor summa, att den ej med lätthet skulle kunna bestridas utaf de för tillfälliga och oförutsedda utgifter uti budgeten uppförda medel, har departementet icke ansett sig böra uppföra detsamma under en egen utgiftspost uti budgeten.
Med hänseende till de här afhandiadc, med inlösningen förbundna utgifter, vill departementet till slut icke underlåta att i underd. anmärka, att desamma förmodligen komma att fulleligen uppvägas genom den besparing i kontrollutgiften, sorn, enligt hvad ofvan är anfördt, man kan vänta blifva en följd af inlösningen eller förseglingen af de stämplade pannor, som nu stå utan annan kontroll än den, som enligt ofvanstående, är anordnad genom särskildt dertill beviljade medel.
Departementet öfvergår nu till behandling af ett par punkter, angående hvilka det ej varit kommissionen ålagdt att yttra sig, men Sorn stå i så nära förbindelse med de ämnen öfver hvilka kommissionen afgifvit sitt betänkande, att en behandling af desamma rättast torde finna plats uti närvarande underd. utlåtande.
Bil. till Särskilda Utsk. Mern. iV.o 4. 45 8S Norska Regeringens underd.
Det [örsta angår frågan oro, huruvida införsel af sädesbränvin fortfarande bör vara förbuden.
Departementet får i detta afseende anmärka, att, i öfverensstämmelse med Regeringens underdåniga betänkande den 45 och 29 Jan. 4812, blef förelagd 4842 års storting en nådig proposition om upphäfvande af det i den då gällande tullagen af den 28 Juli samt 4 g befintliga förbud emot införsel af sädesbränvin, hvilken nådigste proposition emellertid icke kom under behandling på bemälte storting.
Vid 4S45 års storting blef detta förbuds upphäfvande ^ åter föreslaget af K. M. i öfverensstämmelse med departementets underd. betänkande af den 48 Januari -1815, derigenom att detsamma icke blef upptaget ibland de, uti den stortinget förelagda propositionen till ny tullag, intagna förbudsstadganden.
Uti det här ånyo åberopade betänkandet tillät departementet sig att intaga hvad som utaf den, medelst Kongl. Resolution den 25 November 4 859, till tullagens och tulltaxans revision i nåder tillsatta kommissionen, blifvit anfördt uti dess afgifna betänkande och förslag angående ifrågavarande sak, och hvilket väsendtligen gick ut på, att afsigten med det medelst lagen af den -1 Juli -1816 stadgade förbudet mot införsel af utländskt sädesbränvinvin, — nemligen att bringa den inhemska tillverkningen af denna vara på fötter — redan för längesedan blifvit så fullkomligt som möjligt uppnådd, hvartill kom, att det var förenadt med nästan oöfvervinneliga svårigheter att afgöra, om ett bränvin vore tillverkadt af säd, drufvor eller andra frukter.
Man ansåg derföre förbudet böra utbytas mot en tullsats, som med behörigt hänseende till omständigheteterna borde bestämmas till lika belopp, som tullen på bränvin af drufvor.
Derjemte anmärkte departementet i förenämnde betänkande, att den till följe af Kongl. Resoltionen den 25 Maj 1814 i nåder tillsatta kommission till afgifvande af betänkande och förslag till förordning angående bränvinstillverkning och beskattning m. m. här i riket, hade uti sitt utlåtande yttrat den åsigt, att så länge införsel af sädesbränvin vore förbuden uti andra länder, det ej vore skäl att upphäfva det förbud deremot, som nu gäller här i riket, hvarjemte kommissionen trodde, att om införsel af fremmande sädesbränvin skulle blifva tillåten, måste dock i alla fall göras till ett vilkor, att för denna vara blefve påbuden samma importtull, som för drufbränvin, hvilket kommissionen likväl ansåg skola, till följe af priserna på bränvin här i landet, vara detsamma som ett förbud.
Vid öfvervägande af de sålunda yttrade olika åsigterna angående frågan huruvida man borde föreslå upphäfvande af införsetförbudet af sädesbränvin eller icke, fann departementet att det borde förklara sig för ett jakande svar derå, hvilket närmare finnes utveckladt i ofvannämnde underd. betänkande af den 18 Januari 1845, hvilket straxt derefter den 15 Februari i nåder bifölls.
Stortinget 1845 antog emellertid icke H.
M:s förslag om uppbäfvandet af förbudet mot införsel af sädesbränvin, utan upptog detta förbud i tullagen af den 20 September 1845, g 196.
Med afseende på de i nämnde betänkande anförda grunder, anser likväl departementet det vara rätt, att införsel af sädesbränvin -blir tillåten, och anhåller derföre departementet i underd. att för nuvarande storting framlägges en nådig proposition, att det i omförmälte lag af den 20 September 1845, §. 496, litt. a, qvarstående förbud upphäfves.
Departementet anser det vara så mycket mera skäl härtill, som erfarenheten under senare tid ytterligare visat, att förbudet till stor del blir ändamålslöst derigenom att sädesbränvin kan framställas så fritt från finkelolja, att dess åtskiljande från drufbränvin är så godt som omöjligt äfven på kemisk väg.
Den till följe af nåd. kommissorium den 5 Maj 4847 tillsatta kommission har i detta afseende påpekat, att af hela importen af sprit åren 4844—4846, femtio titl sextio procent inkommit från Hamburg och Altona, samt att den sprit, som från dessa ställen införes, hufvudsakligen är beredd af säd eller potates.
Utlåtande. 89 Departementet får med anledning häraf i underd. upplysa, att införseln af drufbränvin under de 7 åren 1840—4846 varit som följer:
Derutaf från Potter.
Hamburg och Altona. 4840 .
. 655,798 67,549. 4844 . . 674,049 54,498. 4842 . . 4,545,979 89,254. 4845 . . 254 890 50,855. 4 844 . . 266,254 427,874. 4845 .
. 600,005 54 4,786. 4846 . . 576,452 206,488.
Häraf synes, att under det att importen af bränvin från Hamburg och Altona under 4840 endast utgjorde 67,549, eller omkring 40%, af hela införseln under bemälte år, har den under de följande åren tilltagit till den grad, att den 4846 utgjorde 206,488, eller mera än hälften af hela importen af bränvin under sistnämnde år.
Att det från dessa båda ställen, under namn af drufbränvin, införda icke är tillvcrkadt af drufvor, utan af säd, potates eller andra rotfrukter, blir, enligt departementets förmenande, i hög grad sannolikt, när man täger i betraktande att de Norska handlande, som befatta sig med denna handelsgren, enstämmigt äro af denna mening; vidare, att detta bränvin säljes till ett lägre pris, än det som införes från Frankrike, samt att de Fransyska handelsmännen, enligt hvad departementet bar sig bekant, påstå, att det bränvin, som tillverkas i Frankrike icke föres till Norrige öfver Hamburg och Altona.
Slutligen finner departementet äfven en bekräftelse häruppå i den omständigheten, att införseln af bränvin öfver Hamburg och Altona gradvis stigit så betydligt, emedan detta gradvisa stigande af importen från dessa båda städer, på samma gång, sora den ifrån andra ställen undergått en motsvarande förminskning, synes böra förklaras derigenom, att de som införa bränvin från Hamburg och Altona först småningom kommit under fund med, att förbudet mot införsel af bränvin hit till riket med fördel kan kringgås derigenom, att detsamma uppgifves såsom drufbränvin.
Kommissionen har, för att förebygga denna import af sädeseller potatesbränvin under namn af vinspiritus, ansett ändamålsenligt, att åter upptaga det i tullagen af den 28 Juli 4821 befintliga, men medelst lagen af den 9 Augusti 4 859 upphäfda stadgandet, att vinspiritus, likörer af detsamma samt rhum, icke få införas annorlunda än direkte från Brittiska, Irländska, Fransyska, Spanska och Portugisiska hamnar, samt från ställen vid Medelhafvet och andra, som äro belägna utom Ehropa, likväl så, att importen från Brittiska och Irländska hamnar icke tillätes, enär drufbränvin icke tillverkas i dessa länder.
Detta förslag, som är grundadt på den förutsättningen, att importförbudet mot sädesbränvin skall fortfarande förblifva gällande, kan departementet nu så mycket mindre tillråda, som det, såsom ofvan förmält är, ämnar anhålla om detta förbuds upphäfvande.
Den andra punkten angår tullafgiflen af utländskt bränvin, hvarvid anmärkes, att det, med afseende på tulfbeskatlningen, icke göres åtskilnad på om bränvinet är tillverkadt af drufvor eller andra ämnen, hvilket sednare är t. ex. fallet med rhum, som herodes af socker, eller arrak, som fås af ris.
Uti det förslag till tulltaxa, som vid 4845 års storting framlades, var införseltullen på bränvin, hvilken af 4845 års storting hade blifvit bestämd till 48 sk. per pott, uppförd till 44 sk. per pott på grund af den Kongl. Resolutionen den 45 Februari 4845 i anledning af Finans-, Handels- och Tull-departementets underd. betänkande af den 48 Januari s. å. angående bränvinstillverkning och beskattning m. m.
Denna föreslagna nedsättning blef likväl icke antagen af stortinget, utan bestämdes tullen fortfarande till 4 8 sk.
Då emellertid en tullsats, som utgör mera än 400 °/0 af en varas värde är öfverdrifvet hög, samt i följd deraf ger frestelse till in - 90 Norska Regeringens underd.
Utlåtande. smugling, som icke, åtminstone ej tili lika hög grad, skulle ega rum, om tullen bestämdes lägre, måste departementet anse en nedsättning i importtullen på bränvin från -18 sk. till omkring -14 sk. per pott vara ändamålsenlig.
Denna tullsats anser departementet böra bestämmas för alla slag af bränvin, utan afseende på af hvilket råämne det är tillverkadt.
Yäl är det sannt, att sädesbränvin i allmänhet är mindre dyrt än drufbränvin, hvars värde på den utländska tillverkningsorten kan antagas till 10 sk. per pott 14-gradigt, hvilken styrka är den vanliga, som bränvin håller, när det utifrån införes, samt således med en tull af 14 sk. per pott kommer att blifva belagdt med en afgift af 150 till 140 procent af dess värde.
Men svårigheten att skilja sädesbränvin från andra slag deraf är, enligt departementets förmenande, ett hinder emot att fastställa olika tullsatser, och att sätta tullen på allt slags bränvin lägre, än ofvan är föreslaget, anser departementet betänkligt med afseende på den inhemska bränvinstillverkningen.
Deremot synes den inhemska tillverkningen hafva tillräckligt skydd, om den föreslagna tullafgiften antages.
Lägger man nemligen till det ofvan anförda värdet af utländskt -14-gradigt sädesbränvin 4 0 sk., den föreslagna tullen omkring 44 sk., samt dertill 2 sk. i omkostnader för frakt, assurans o. s. v., således inalles 26 sk. per pott, så kommer 8-gradigt utländskt sädesbränvin att här kosta 4 4 5/5 sk. per pott, hvilket pris, jemfördt med priset på inhemskt bränvin af samma styrka, som kan antagas kosta tillverkaren 8 sk. per pott, och således med den i ofvanstående föreslagna afgiften af 5 sk. per pott, inalles 4 4 sk. per pott, ger ett öfverskott af 5 5/5 sk. per pott.
För öfrigt tillåter sig departementet att anmärka, att i det underd. betänkande, som kommer att afgifvas angående afgift af varor och fartyg under tiden från den 4 Juli 4848 till den 50 Jan. 4854, kommer ait tagas i öfvervägande, om icke tullen af bränvin och andra flytande varor borde beräknas efter vigt, i stället för efter mått, såsom nu, hvilken förändring, i händelse den i nåder skulle bifallas, likväl ej i och för sig kommer att hafva något inflytande på importafgiften af vidkommande varuartiklar, emedan de komma i tulltariff-propositionen att uppföras till det belopp, sorn uppkommer när den tullsats, som nu är bestämd för mått, reduceras till ett motsvarande belopp för vigten.
Dock kan det komma att inträffa, att omförmäldte förändring från förtullning för mål till förtullning för vigt, kunde göra det olämpligt, att tullen på bränvin obetingadt bestämmes till 44 sk. per pott, eftersom vid förändringen af denna tullsatts, till en efter vigt, den kanhända komme att utfalla med ett vid tillämpningen obeqvämt bråk, hvarföre departementet anser att tullsatsen på bränvin bör bestämmas till endast omkring 44 sk. per pott, och att närmare bestämmelse kommer att gifvas i sjelfva tulltariffen.
Importtullen på »kulöra till bränvin, sorn för närvarande är lika hög med den på bränvinet sjelft, anser departementet likaledes böra nedsättas i ett förhållande, som motsvarar det som ofvan är föreslaget för bränvin.
Med hänseende till statskassans förlust till följe af den i det föregående föreslagna nedsättning i tulltariffen för bränvin och kulör till detsamma, får anmärkas, att denna förlust, beräknad efter importen under de tre sistförflutna åren kan antagas till 4 7,000 Spd. årligen, men hvarvid får kommas ihåg, att oaktadt man måste beräkna densamma under förutsättning, att för den lägre tullen gälla samma qvantiteter, som för den högre, visar likväl erfarenheten, att qvantiteten af förtullade varor stigit, så snart tullnedsättning ägt rum, för att ej anföra den omständigheten, att frestelsen till olagligt beteende gör sig gällande i tamina mån, sorn tullen är högre, samt att höga tullsatser visat ett skadligt inflytande på moraliteten.
SM Departementet får nu öfvergå till den andra hufvudafdelningcn af kommissionens betänkande, som rör lagstiftningen.
Såsom anfördt är i början af närvarande underd. utlåtande, har kommissionen författat sitt lagutkast på sådant sätt, att detsamma kan vara användbart under hvilketdera, som helst af de beskattningssätt, hvarom fråga kan uppstå, äfvensom jemväl för det fall att ingen afgift blefve påbuden.
Då departementet antager, att mäskobeskattningen, på grund af do med densamma förenade olägenheter, hvilka äfven blifvit anförda, väl icke torde blifva införd hos oss, tror departementet, under det det för öfrigt erkänner ändamålsenligheten af, att ofvan antydda omfång blifvit gifvet åt lagen, att allt hvad som i kommissionens lagutkast förekommer angående mäskebeskattningen, kan förbigås.
Departementet tror derjemte, att lagen göres tydligare och dess tillämpning underlättas, om den indelas i afdelningar, hvarföre departementet i hosföljande utkast indelat lagen i 5:ne dylika, hvarutaf den första innehåller de stadganden, som komma att tillämpas under hvilket beskattningssätt, som helst, äfven för det fall, att afgift ej blefve påbuden, samt 2:dra och 5:dje afdelningarne de stadganden, som komma under tillämpning vid beskattning af produkten eller af pannan.
Departementet tillåter sig nu att behandla de särskilda paragraferna i kommissionens utkast, med undantag af dem, som angå mäskebeskattningen, samt att dervid göra de anmärkningar, hvartill det kunde finna sig föranlåtet, samt uppgifva grunderna för de förändringar, som kunna anses vara nödiga eller ändamålsenliga.
g 4 i kommissionens utkast.
Med hänsyn till stadgandet, att på landet endast de, som ega eller bruka skattelagd jord, äro berättigade att bränna eller omdestillera bränvin, får departementet i underd. anmärka, att detsamma väl knnde anses mindre befogadt, sedan det uti lagen af den 4 Augusti 4827 befintliga förbud att på landet bränna bränvin af köpt säd blifvit upphäfdt genom lagen af den 4 Augusti 4845.
Då emellertid ett stadgande, att endast jordbrukare skola vara berättigade till ifrågavarande handtering, kanhända förmår bereda någon säkerhet för ett ärligt och samvetsgrann! uppfyllande af lagens bud, tror departementet att nämnde stadgande kan bibehållas, likväl så, att, på grund af hvad blifvit anfördt, den förändring göres, att i stället för »skattelagd» får stå »särskildt» skattelagd» jord, hvarigenom stadgandet tillika blir öfverensstämmande med § 4, jemförd med g 44, uti lagen af den 4 Augusti 4827.
S-tadgandet i lagen af den 4 Augusti 4827, att hvar och en, som derjemte förvärfvat särskildt burskap, skall vara berättigad, att i köpstäderna bränna bränvin, är icke upptaget af kommissionen.
Då detta stadgande synes vara öfverflödigt, eftersom det redan ligger i det förra att hvar och en som har borgerskap, eger här omförmälda rättighet, finner departementet ej heller något skäl, att bibehålla detsamma.
Departementet tror derjemte, att motsatsen» mellan att bränna och omdestillera bränvin rättast utmärkes på sätt i departementets utkast är gjordt, och att således orden i kommissionens^utkast »af råämnen» böra utgå, eftersom det eljest, till följe af ordalydelsen, skullo vara förbjudet, att bränna bränvin, t. ex. af öl, som icke kan räknas till råämnen.