Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är således, efter min underdåniga mening, hög tid att söka afhjelpa det onda och förekomma dess tillväxt* “Vid den lönförhöjning, som härtill oundgängligen erfordras och hvars skyndsamma verkställande påkallas af en under de sednaste åren inträffad, utomordentlig stegring i pris å de förnämsta lefnadsförnödenheterna, bör naturligtvis noggrannt afseende fästas dels å de särskilda statsfunktionernas behof af embets- och tjenstemän, dels å desses behof af anständig bergning.
Intetdera bebofvet får öfverskridas; men också intetdera åsidosättas.* “Beträffande det förra eller det nödiga antalet af embeten och tjenster, bar det väl varit ifrågasläldl, att en lönreglering icke borde företagas annorlunda, än i sammanhang Bil.
N:o om Statsverket 1856. 5 med en ny embelsverkens organisation, bland hvars förnämsta fördelar skulle vara nedsättning af de anställde personernas mängd; och dylik nedsättning kan, vid en flyktig blick på verkens nuvarande sammansättning, visserligen synas önskvärd.
Men vid närmare skärskådande af det sätt, hvarpå stats-organismen i det hela och hvarje dess gren småningom och historiskt utvecklat sig, blifver det klart, alt de tid efter annan tillkomna förvaltningar, embeten och befallningar, med få undantag, icke äro främmande och öfverflödiga utväxter, hvilkas borttagande kunde för det hela anses gagnelig! eller ens oskadligt ulan faslheldre utgöra förgreningar af Statens gemensamma lif och såsom sådana, ehuru ej alla af samma vigt och betydenhet, äro nödvändiga för samhällets friskhet och förkofran.
Att nu, då fråga är om den sålunda utbildade
Statskroppens förseende med tillräckliga näringssafter, göra detta beroende af andra, vidtutseende förslag till det helas omgestaltande, och att, intilldess hvarje sådant förslag hunnit väckas, pröfvas och afgöras, undanskjuta det redan nu kända och erkända behofvet af förbättring i embets- och tjenstemännens vilkor, vore enligt min tanke, icke allenast vådligt för riksförvaltningens ostörda gång, utan blefve dessutom emot de personer, hvilka utan eget förvållande drabbades af dröjsmålet, en hårdhet, som det, efter mitt underdåniga förmenande vore
Staten föga värdigt att begå och (örhända svårt alt godtgöra." “Då Siats-Rådet således, efter noggrannt öfvervägande af frågan, icke fuunit skäligt att inlåta sig i undersökning om lämpligheten af eller sättet för en förändrad organisation af statsmekanismen i dess helhet, hafva de särskilda verkenas och korpsernas, på egen erfarenhet om dithörande arbetens mängd och beskaffenhet grundade framställningar hufvudsakligen blifvit följda vid de förslag, som beträffande personalen af embets- och tjenstemän, komma att, nu för Finans-Departementet och sedermera för de öfriga, underställas Eders Kongl. Maj:ls Nådiga pröfning."
“Hvad åter angår aflöningarrtes lämpliga belopp skulle det måhända kunna synas, att en tjenlig grund härför funnes på det sätt, att sedan uträknadt blifvit, huru många tunnor spanmål belöpte på hvarje kontant lön efter markegångs-priset på den lid, då lönen bestämdes, samma lön framdeles borde utgå till det belopp, som uppkomme derigenom, att nämnde antal tunnor spanmål beräknades efter hvarje års markegångspris.
Mot en sådan grund för löneregleringen kan likväl med skäl anmärkas: att, då lönerne i allmänhet ej äro bestämda samtidigt, utan tid efter annan, och jemväl utan behörigt förhållande sins emellan vid olika stater och korpser, en lönförhöjning efter denna regel skulle utfalla högst ojemnt; alt den skulle mest gynna de högre, men minst de lägre graderne och oftast blifva utan all betydenhet för sådane tjenster, i hvilkas löner sportler väsendtligen ingått i beräkning; att föränderligheten af lönebeloppen hvarje år skulle åstadkomma ganska mycket besvär vid upprättandet af stater och räkenskaper; samt att anledning skulle gifvas till en allmännare obelåtenhet dermed, att löntagare, till och med i vidsträcktare mån, än under förra förhållanden, blefve intresserade i markegångsprisens högsta möjliga uppstegring." 6 Bil.
“Ehuru den oraförniälda jeinförelsen emellan det fordna och närvarande värdet af den spaninål, hvarlill lönerne kunna förvandlas, pä ett särdeles klart sätt visar befogenheten af en allmän löneförbättring, anser Stats-Rådet likväl, i betraktande af allt hvad nyss är anfördt, alt denna jemförelse icke kan tjena såsom en rättvis grund för bestämmande af de nya lönernes belopp, utan tror att, såsom ledning i detta afseende, hufvudsakligen måste tagas hänsigt till det verkliga behofvet af nödig bergning för hvarje särskild tjenstegrad.“ “Efter sorgfällig pröfning af alla härvid förekommande omständigheter, har Stats Rådet kommit till den öfvertygelse, att den lägsta årsinkomst, som under nuvarande högt uppdrifna lefnadskostnader kan bereda den ogifte tjenstemanuen, — när han, vanligen efter lång väntan, tillträder en ordinarie tjenst och måste under hela eller största delen af året, för tjenstens bestridande, uppehålla sig i hufvudstaden eller å annan dyrare vistelseort, samt utan tillfälle till extra-inkomster, af kontanta statsmedel, uteslutande eller till det mesta, hemtar sin utkomst, — en tarflig, men någorlunda tillräcklig bergning, är omkring 1000 R:dr riksmynt, hvilket alltså i underdånighet föreslås blifva den i allmänhet lägsta lönegraden för civila tjenstemän, under nyssnämnde omständigheter.* “Öfver denna första lönegrad torde för den andra, der tjenstemanuen bör äfven såsom gift ega sin bergning, kunna bestämmas 2000—2200 R:dr, för dea tredje 3000—3500
R:dr, hvarunder en tillväxande familjs underhåll jemte barnens undervisning icke kan uppskattas, för fjerde graden 4500—5000
R:dr, hvilket i löne-inkomst blefve, under vanliga förhållanden, yttersta målet äfven för en utmärkt duglig embetsmans sträfvandeu, och för femte graden, som komme att innefatta Riks-kollegiernas presidenter, 9000 R:dr, allt riksmynt; hvarvid likväl tillstyrkes, att också mellan dessa grader måtte bestämmas löner för befattningar af den art, att de icke egentligen utgöra eller motsvara något af dessa, de vanliga stegen i den allmänna befordringstrappan.“ “Enär de ökade löne-inkoinsterne, om de i sin helhet lades till grund för innehafvarnes pensionering vid den derför bestämda ålder, skulle måhända nog tungt belasta allmänna Indragnings-staten, men en alltför betydlig skillnad mellan aflönings- och pensions-beloppen deremot innebure ett ofta oöfverstigligt hinder för embetsmän att vid den ålder, då tjenste-verksamheten icke kan, med gagn för det allmänna, fortsättas, komma i åtnjutande af behöflig och förtjent hvila nian att derigenom se sina återstående dagar hotade med nöd och försakelser, ännu bittrare för den åldrige, än för mannen i hans kraftfullare år, har Stats-Rådet, för att, så vidt möjligt är, afböja begge dessa olägeDheter, ansett lämpligt, att för de aflöningar, som icke öfverstiga 3000 R:dr och sällan innehafvas af någon intill pensions-åldern, ingen skillnad göres mellan lönen och det pensionsbelopp, som vid afskedstagande får åtnjutas, på det att personer, som likväl möjligen qvarstått så länge på dessa underordnade platser, måtte, vid upphunnen pensions-ålder, ulan betänklighet kunna lemna dem att tillträdas af andra i en kraftfullare och för ärendernas behandling mera lofvande ålder, men att för de befattningar, hvilka Bil. N:0 6 till Kongl.
Prop. N:o \, om Statsverket 1856. 7 åtnjuta högre lön, något mindre än denna bestämmes till pensionsbelopp enligt hvad för hvarje tjenst blifver serskildt utsatt.® “En naturlig följd af den hittills med skäl öfverklagade otillräckligheten i aflöning för hvarje särskild tjenstebefattning har blifvit, att flere sådana fått innehafvas af samma person för att genom sin förenade afkastning fylla hans lefnadsbehof.
Utom denna ekonomiska nödhjelp har den samtidiga Ijenstgöringen i flere verk någon gång medfört den från Statens synpunkt väsendtligare fördelen, att personer med utinärktare förmåga och lust (ill arbete oell till eit djupare inträngande i göromålens väsende förvärfva! en mångsidigare kännedom af allmänna värf och förhållanden, än som kunuat vinnas inom ett mera begränsadt område, och sålunda tillegna! sig en högre grad af skicklighet och användbarhet för den invecklade statsförvaltningen.
Men detta den delade tjenstgöringens fördelaktiga inflytande på utbildningen af en och annan person, hvars framstående egenskaper troligen skulle äfven på annan väg hafva gjort sig gällande, uppväger icke de olägenheter, som både för Statens tjenst och för mindre omfattande, ehuru aktningsvärda, embetsmanna-fönnågor uppkomma genom nödvändigheten att splittra krafterna och uppmärksamheten i flera, ofta vidt åtskilda riktningar.
Vanliga följden blifver, att tjenstemannen vid den ålder, som bäst egnar sig för duglighetens utveckling, söker att hjelpligt och klanderfri» afbörda sig de olikartade göromålen för dagen, utan att ega tid eller, måhända, ens håg öfrig för ett mera än ytligt betraktande af målens beskaffenhet eller förvaltnings-beslyrens sammanhang och ändamål.
Och slutligen, när tillfälle yppar sig för en person, hvilken i särskilda befattningar visat större duglighet, att erhålla en plats, som erbjuder tillfälle till en verksamhet af större vigt och omfattning, men också ensam tager sin innehafvares hela tid och arbetskraft i anspråk; då finner han mången gång, vid sammanräknandet af sina inkomster på spridda håll, att dessa mera eller mindre öfverstiga hvad den ifrågasatta befattningen kunde ensam lemna i afkomst, och finner sig, af omtanka för sitt och de sinas närmaste behof, hindrad att emottaga en befordran som på samma gång skulle öppna för honom utsigten till en oberoende framtid och skänka fäderneslandet en embetsman, vuxen sitt kall* “Till förekommande af de olägenheter, hvilka sålunda, utöfver fördelarne, synas åtfölja delningen af tjenstemannens tid mellan flere sysselsättningar, har Stats-Rådet ansett oundgängligt att såsom en för alla Embetsverk, der icke särskild annorlunda bestämmes, gemensam regel varder stadgadt, att icke någon förening af två eller flera ordinarie tjenster på allmän stat, för framtiden får ega rum; dock med förbehållen rätt att härifrån göra undantag för tjenstemän i första lönegraden, äfvensom för dem, hvilkas löner i anseende till mindre trägna göromål blifvit bestämda till lägre belopp än för tjenstegraden i allmänhet gäller.
Skälen hvarföre Stats-Rådet trott sig böra i underdånighet tillstyrka ett sådant undantag från regeln äro följande:8 “Då den, som vid gränsen mellan ynglinga- och manna-åldern, efter nyss afslutade studier, inträder i det praktiska lifvet, icke med någon visshet kan inse eller 8 Bil.
Prop. N:o om Statsverket 1856. förutse, på hvilken af statsbestyrens skilda vägar han skall finna verksamheten mest öfverensstämma med sina anlag eller lemna den bästa förhoppningen om fortkomst och utkomst, bör det stå honom öppet att, såsom extraordinarie arbetare på flere af dessa banor, göra sig bekant med deras egenskaper och göra sin egen användbarhet känd hos dervarande förmän, till dess han, genom inlagda förtjenster och vid yppad ledighet på ettdera stället, kan der få sig tillförsäkrad den minsta vedergällning, hvarmed Staten anser en ordinarie tjenare kunna godtgöras och vara, för sin ensamma person, nöd torfteligen bergad.
Men, då utsigten till vidare befordran är till tiden obestämd och vanligen aflägsen, torde den underordnade tjenstemannen, som, med ännu ungdomlig arbetskraft och själsspänstighet, har en loflig benägenhet att genom ökad anslränguing söka bereda sig tillräckligare medel för en sorgfri ekonomisk ställning, icke billigtvis böra förvägras att, med fortsatt arbete på någon af de öfriga vägarne, förvärfva en ytterligare års-inkomst, alltid under förutsättning, att vederbörande förmän pröfva den förra befattningen icke utgöra hinder för den sednares haudhafvaude på behörigt sätt.
Först när tjenstemannen på ettdera stället vinner befordran lill andra tjenstegraden och således der fästes genom en löu, motsvarande de begge förut i en hand förenade, kan han anses vara så långt framskriden på denna bana, att hon alltmer aflägsnar honom från den andra och uteslutande tillegnar sig hans arbetskraft.0 “På grund af hvad jag nu haft nåden anföra, anser jag mig derföre såsom ett allmänt stadgaude vid nu ifrågavarande lönereglering böra i underdånighet föreslå: att tjenst, för hvilken lönen, med derunder beräknade sportler, der sådane ega rum, blifvit bestämd till fulla beloppet af hvad, enligt ofvan sagde grunder, tjenstegraden minst bör åtfölja, icke må i förening med annan så beskaffad allmän tjenst innebafvas: hvaremot i händelse lönen, med afseende å mindre trägna tjenstegöromål, blifvit till lägre belopp bestämd, det må ankomma på Eders Kongl. Maj:ts
Nådiga förordnande i hvarje särskildt fall, huruvida sådan tjenst må med annan tjenst förenas, äfvensom det skall på Eders Kongl. Maj:t bero, att efter anmälan af vederbörande Embetsverk eller Chef, för hvarje fall bestämma, huruvida tvenne tjenster inom lägsta graden må, utan afseende å de dermed förenade lönevilkoren, kunna af samma person innehafvas; samt att den tjensteman, som redan innehar flera tjenster, må dem behålla intilldess befordran i högre tjenstegrad sker, såvida tjensterna äro af den beskaffenhet, att de, euligt nyssnämnde grunder, äfven framgent kunna förenas, men att i annat fall, såsom vilkor för löneförhöjningens åtnjutande, den ena tjensten skall frånträdas.“ “I sammanhang med löneregleringen torde för öfrigt böra stadgas: l:o att till vinnande af önskvärd redighet i blifvande löneförhållanden och öfverensstämmelse mellan motsvarande tjenster i särskilda verk, ljuspenningar och spanmålsförhöjning å lönerne upphöra för löntagare, som ingå på den nya staten, äfvensom att de bland dessa löntagare, som tillhöra andra embetsverk än de egentliga domstolarne, skola afstå från de vid tjensterna inflytande sportler af lösen för embetsverkens utgående Bil.
N:o 6 lill Kongl. Maj-.ts Nåd.
Prop. N:o 1, om Statsverket 1856. 9 utgående expeditioner; hvilka sportler till Eders Kongl. Maj:t och Kronan årligen redovisas och aflemnas mot tillgodonjutande i arfvode af 6 procent å de influtne beloppen; 2:o att innehafvare af tjenst, för hvilken löne-förhöjning blifver anvisad, skall vara underkastad det vilkor, att, efter hvad i allmänhet eller för särskilda fall, kan varda af Eders Kongl. Majit bestämdt, vidkännas afdrag af större eller mindre del af lönebeloppet, derest, vid erhållen tjenstledighet, sjukdomsförfall eller eljest förekommande hinder för tjenstens utöfning, annan person behöfver förordnas till bestridande af tjensten tillhörande göromål; 3:o att embets- eller tjensteman, som kommer i åtnjutande af den nya lönestatens förmåner, är underkastad den vidsträcktare tjenstgörings-skyldighet eller jemnkning i åligganden, som i vederbörlig ordning kan varda bestämd, dock alltid utan förpligtelse alt tjenstgöra i lägre grad, än den, hvarå gällande fullmagt eller förordnande lyder.® “Slutligen, med afseende å behöfligheten och billigheten deraf, att, så snart som möjligt, någon lindring beredes i tjenslemännens nuvarande betryck, hemställer Stats-Rådet i underdånighet, alt till Rikets Ständers behjertande mätte ske framställning om beviljande af nödige medel för att göra den nya löne- och pensions-regleriugen i allmänhet gällande från 1857 års början, och således äfven för dem, som under årets lopp genom döden eller afsked afgå; dock att af den, som innehar två eller flera tjenster, löneförhöjnin gen för den tid af år 1857, som kan komma att förflyta, innan den nya lönestaten blifvit fastställd och till tillämpning påbjuden, må tillgodonjutas endast i den mån de löneinkomster, han redan af nämnde tjenster tillsammans uppbär, ej uppgå till ett belopp, motsvarande det högsta, som för någondera tjensten i nya lönestaten blifvit bestämdt.
® “Efter att nu hafva i korthet framlagt de allmänna grundsatser, hvilkas genomförande, efter Stals-Rådets åsigt, vore i sammanhang med den ifrågasatta betydliga lönförbättringen önskvärd!, men deremot skulle, utan en dylik, någorlunda tillräcklig inkomstförhöjning, åstadkomma en våldsam och obillig rubbning i tjenstemännens äfven derförutan föga afundsvärda ställning, öfvergår jag i underdånighet till frågan om löneregle ringens tillämpning inom det mig nådigst anförtrodda Finans-Departementet och derunder lydande embetsverk.® “Hvad härvid först angår Departementets Expedition, har för denna, lika som för öfriga fördelningen af Eders Kongl. llaj:ts Kansli, fråga uppkommit, huruvida den nu tillämnade lönregleriugen borde ske i förening med en mer eller mindre omfattande förändring af verkets organisation och arbetsordning.
Att en sådan förändring, så vidt den angår Expeditions-Sekreterarnes, Kanslisternes och Kopisternes befattningar och göromål, skulle vara af väsendtlig nytta, kan jag för min del icke betvifla.
Den nuvarande arbetsordningen inom Expeditionerna grundar sig på det i äldre tider vedertagna och ännu hufvudsakligen bibehållna bruk, att Expeditions-Sekreterarne, utan delaktighet i målens förberedande handläggning, först efter deras afgörande emotBil. lill R.
Prot. 1856 $ 1857. 1 Sami. 1 Afdeln. 8 Haft. 2 10 Bil.
N:o 6 till Kongl. Maj:t Nåd.
Vrop. N:o i, om Statsverket 1856. taga handlingarne jemte det justerade protokollet, för alt derefter uppsätta Eders Kongl. Maj:ts beslut; hvaraf följer, att Expeditions-Chefen, med närmare kännedom om målens uppkomst, utveckling och sammanhang med äldre förhållanden, måste, med afseende på allt detta, ytterligare tillse, att expeditionerna innefatta hvad i historiskt eller administrativt hänseende utgör beslutens verkliga oell väsendtliga upphof och grund, samt att först derefter de sålunda öfversedda koncepterna tillställas kanslister och kopister för utskrifning och de färdiga expeditionernas afsäudande.
En sådan arbetsordning har otvifvelaktig! brister, hvilkas bibehållande, om det skulle anses innefattadt i ett förslag till ny aflöningsstat med oförändrade tjenslebenämningar, måste åtminstone hos mig framkalla stora betänkligheter.
Ty, sedan tjenstemannen i kopist-graden, hvars göromål, ehuru för det mesta mekaniska, likväl icke skulle med trygghet kunna lemnäs i endast för tillfället legda händer, har genom daglig öfning och med det intresse, som bör hos en bildad ung man förutsättas, inhemta! fullständig kännedom om formen för ärendenas behandling och om embelsstilen inom Expeditionen, anser jag det vara af stor vigt, att han, såsom Kanslist i den bästa mannaåldern, icke qvarhålles vid samma underordnade verksamhet, utan försättes i tillfälle att mera sjelfständigt och gagneligt använda den förvärfvade kunskapen och vidare förkofra densamma genom uppsätlningsarbete, hvilket också i Kongl. Instruktionen den 10 Juli 1S40 är Kanslislerne ålagdt, att på befallning och Expeditions-Sekreterarnes ansvar, verkställa.
Efter denna ytterligare utbildning och den omedelbara beröring med Regeringen, som är hos Protokolls-S ekre, er ar en förenad med åliggandet, att i de flesta fall sjelf, med ledning af mundtlig föredragning och rådplägning, bringa Eders Kongl. Maj:ts Nådiga beslut i lämplig form, bör den till Expeditionssekreterare slutligen befordrade embetsinannen, vid fullmogen ålder, hafva hunnit samla en erfarenhet, som bättre kan komma Staten och verket till godo, än genom den mera tidsödande än (ankeansträngande sysselsättningen att af handlingar och redan färdiga beslut sammanfatta de blifvande expeditionernas lydelse.
Den Expeditions-Sekreterarne, enligt Instruktionen, åliggande skyldighet att ansvara för expeditionernas uppsättning skulle i min tanka, på ett vida lämpligare sätt fullgöras derigenom, att koncepterna, uppsatta af Kanslisterna, blefve för den granskning och kontroll, som viglen af hvarje i Eders Kongl. Maj:!s namn uttaladt ord påkallar, öfverlemnade till Expeditions-Sekreterarne, hvilkas ålder och ställning inom verket dessutom göra en dylik granskning mindre förödmjukande, om den utöfvas af dem, än 'öfver dem.
Anordningen komme äfven att lemna dessa embetsman mera tid öfrig, än nu, lill den första och vigtigaste pligt, som Instruktionen ålägger dem, nemligen att i mål, som till dem öfverlemuas, uppsätta för föredragningen erforderliga berättelser och sålunda, genom ärendernas beredning, äfven i väsendtlig mån grundlägga de beslut, hvilkas rätta uppfattning samma embetsman sedermera borde, med den vunna kännedomen om hvarje måls inre art, kunna desto säkrare öfvervaka; och den målens "fördelning", som det tillkommer Departements-Chefen att bestämma, blefve sålunda, om den följdriktigt genomfördes, en inrättning af Bureauer eller Afdelningar, hvilkas Chefer Bil.
N:o 0 till Kongl.
Ii Expedilions-Secreterarne skulle vara.
Med biträde af hvar sin Kanslist och för öfrigt af extra ordinarie tjenstemän tillhörde det då Afdelnings-Cheferna att handlägga de (ill afdelningen, enligt bestämda grunder, anvisade ärenderna; och det vill synas mig ofelbart, alt genom en dylik permanent arbetsfördelning icke allenast en mera regelmässig förberedande behandling af de vigtigare målen skulle vinnas, utan ock en mera sammanhängande historisk kännedom, äfvensom en noggrannare och fullständigare detaljkunskap om de till hvarje Afdelning hörande ärenderna, derstädes skulle kunna utbildas och vidmakthållas.
Ännu en vinst af arbetsfördelningen vore, att Expedilions-Chefen, mindre än hittills öfverhopad af besvärsmål och löpande ärenden, kunde lemna Departemenls-Chefen ett desto kraftigare biträde vid utarbetandet af större mål, förslag till organisationer och författningar m. m., jemte hvad för öfrigt innefattas under den åberopade Instruktionens 2 §.
Men tillvägabringandet af en sålunda förändrad organisation af Departementets Expedition, hvilken icke står i någon strid, utan i full öfverensstämmelse med Instruktionen af 1840, möter ej något hinder i de nuvarande tjenstebefattningarnes antal och beskaffenhet, utan kan genomföras med den personal, som nu tillhör detta verk; och jag får derföre i underdånighet föreslå, att personalen inora Finans-Departementets Expedition må vid nuvarande antal bibehållas, men med en aflöning, som bättre motsvarar den, synnerligast i hufvudstaden, stegrade lefnadskoslnaden, enligt följande i Rdr Riksmynt beräknade (abell:
Arfvoden oell ljus- penningar.
Embeten och tjensten.
Löner och arfvoden.
Pensions- belopp. . 4,620 4,620 1 Expeditions-Chef 5,500 2,800 50 2,850 1 Expedltions-Sekretorare 4,500 | 4000 2,800 50 2.850 1 D:0 4,500 1.850 50 1,900 1 Protokolls-Sekreterare 3,500 1 3,700 100 3,800 2 D:o ....
7,000 3000 1,850 50 1.900 1 Registrator 3,500 ) t,225 20 1,245 1 Kanslist 2,000 | 2000 1.225 20 1,245 1 D:o , . 2,000; 620 20 640 1 Kopist 1,000 | 1000 1,240 40 1,280 2 Kopister 2,000 417 20 437 1 Vaktmästare 600 600 310 20 330 1 D:o . 500 500 18,037 5,060 23,097 450 Summa Riksdaler Riksmynt hvartill komma:
Gratifikationer åt e, o. tjenstemän och vaktbetjente 36,600 1,000 23,547 Summa Summarum 37,600 12 Bil.
Prop. N:o 1om Statsoer/eet 1856.
“När från summan af nuvarande inkomster, riksmynt R:dr . . . 23,547 afdragas de deruti inbegripne, men af särskildt anslag utgående ijus penningarne 560 utgör återstoden det belopp af riksmynt R:dr 2 2,987 eller 15,324 Rdr 32 sk.
Banko, som i gällande Riksstat är för Expeditionen upptaget.
I det nu föreslagna beloppet, riksmynt
Rdr 37,600 skulle således, utöfver nuvarande stat oell ljuspenningar, tillsammans . . 23,5 47 erfordras ett tillägg för Expeditionen af riksmynt R:dr 14,053.“ “Eders Maj:ts och Rikets Kammar-Kollegium har i sitt den 15 Februari innevarande år afgifna underdåniga förslag till lönereglering, hvilket redan den 21 nästlidne Maj blifvit hos Eders Kongl Maj:t i underdånighet anmäldt med hänsigt jemväl till ett äldre, af samma Kollegium den 1 Juli 1853 aflåtet förslag i ämnet, förklarat sig anse, att det Kammar-Räds-Embele, som efter en afliden ledamot förblifvit otillsatt på grund af Eders Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 22 Februari 1850, med göromålen och lönen fördelade på de öfriga 5 ledamöterne, borde, för arbetenas oafbrulna gång och det allmännas fördel, återbesättas, så snart Kollegii nya stat blefve i nåder fastställd, samt alt ej heller föröfrigt någon annan nedsättning i Kollegii genom Kongl.