Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ej mindre än tre af franska jurister författade uppsatser o m » la recherche de la paternité » upp- lästes, i hvilka påvisades orättvisan uti, att den förförda qvinnan är fullkomligt rättslös emot sin förförare, o c h att en fader ej behöfver understödja sitt oäkta barn.
Kongressens beslut gingo alla ut på beredande af likställighet inför lagen mellan man och qvinna.
Den politiska rösträtten var naturligen ofta på tal, om den också ej kom att spela en så herrskande roll, som mången förestält sig.
När man betänker den franska lagstiftningen i dess helhet, de fran- ska sederna o c h bruken, så kan man väl förvånas öfver att denna fråga kan i Frankrike bringas under debatt, ja, rent af utgöra qvinnofrågans a o c h o för flere af dess förkämpar.
Sä många andra önskningsmål vore att framställa bara för att i Frankrike komma så långt, som man hunnit i Eng- land o c h Sverige.
Vi återkomma i nästa n:r tilll en kort skildring af den andra, den officiella kongressen.
Guldfisken och dess vård.
För hvarje guldfisk bör man beräkna minst en liter vatten.
Det är farligt att växla om med vattnet.
Har man endast brunnsvatten, bör man städse an- vända detta och aldrig vatten från sjöar eller åar.
Har man vanligt sött sjövatten, bör man ej vexla om med brunnsvatten.
Friskt vatten bör man om sommaren gifva dag- ligen, om vintern hvar annan eller tredje dag och sörja för, att temperaturen är någorlunda lika i de två vatten, som bytas.
Aqvariet eller kupan bör vara djup och placeras i skuggan, då guldfisken ej älskar starkt solljus.
Likaledes är stark rumsvärme skadlig för fiskarne.
Botten af aqvariet bör helst täckas med små kiselstenar och litet sand; härpå
fästa sig fiskarnes exkrementer, och vattnet håller sig rent.
När man byter vatten eller rensar stenarne, böra fiskarne först aflägsnas, ej med händerna, utan med tillhjelp af ett nät.
Man bör aldrig utfodra dem med bröd, utan med finhackadt oxkött, oblater, myrägg, flugor, salad o. s. v. Särskildt är salad en älsklingsrätt för guld- fisken.
Matning bör ega rum endast hvar fjerde eller femte dag, då fisken annars lätt blir sjuk af förstoppning och dör.
Under månaderna från och med november till ingången af mars bör man alls icke utfodra, något som är af stor vigt och har sin grund i fiskens natur.
I mars, april och maj utfodras sparsamt, då magen endast så småningom vänjer sig att mottaga födan.
Den, som följer dessa regler, kan ha grundade förhoppningar att se sina guldfiskar friska och krya i 10 — 12 år.
Detta är nämligen den normala lefnadsåldern för dessa behag- liga små fiskar.
Paris just nu!
Ögonblicksbilder från verldsutställ- ningen i Paris 1889 af Gustaf Gullberg.
Johnsons förlag, Sthlm.
H r Gullbergs bok har en stor och väsendtlig förtjenst, som ensamt den bör vara egnad att gifva den spridning • — den är skrifven med frisk uppfattning och fart.
Man ögnar lätt igenom dess 220 sidor, och när man kommer till slutet, förvånas man att så snabbt ha hunnit dit.
Detta är en god sak för ett arbete, som väl särskildt vill göra sig gällande som reselektyr.
De vinkar och upplysnin- gar för pariserfarande landsmän, som förf.
lemnar, synas ock i allmänhet vara praktiska och exakta, om ock ett och annat misstag insmugit sig.
Men man kan heller icke billigtvis ställa samma fordrin- gar på dessa hastigt nedskrifna skizzer — » ett verk af femtio timmars tidningsskrifveri », säger förf.
sjelf — som på en fullständig och utarbetad resehandbok.
Korrekturet hade bort omsorgsfullare tillses.
(Från Fahlcrantz &amp; Compäs välkända förlag fort- sättes utgifvandet af de förut anmälda förtjenstfulla häftesverken Universalbiblioteket och Svenska parnassen, och har det förra nu framskridit till 14:de och det senare till 8:de häftet.
På samma förlag är en godtköpsupplaga af den i vida kretsar uppburne norske författaren L. Dillings samlade skizzer under utgifmng.
Det synnerligen billiga priset af 50 öre pr 96-sidigt häfte bör vara egnadt att gifva de populära och underhållande be- rättelserna en talrik läsekrets.
Af det gedigna planschverket Museum, hvilket, som bekant, omfattar afbildningar efter berömda tajlor från skilda tider och mästare, ha nu 7 häften ut- kommit.
Detta arbete har trots sin prisbillighet verkligt konstnärligt värde och bör ej saknas i något hem, der öfverhufvud estetiska intressen funnit någon plats.
operan uppförde sistl. söndag Bizets popu- lära opera » Carmen ».
Hr Ödmann hade här åter- tagit Don Josés roll och firade i den samma en sann- skyldig triumf ej blott som alltid hvad det vokala beträffar, utan snart sagdt lika mycket genom det dramatiska lif, han förstod förläna åt rollen.
I detta senare afseende måste hr Ö. anses hafva gjort betyd- liga framsteg.
Fru Edlings Carmen är sedan länge alltför välkänd att behöfva närmare omnämnas.
Ope- ran gick för öfrigt i sin helhet förträffligt och ut- öfvar fortfarande säker dragningskraft.
I afton gifves åter » Oberon » '.
Det utförande, som för närvarande kommer denna opera till del, torde få räknas till det allra bästa.
Också återhöres den ständigt lika gerna af den tacksamma publiken.
Vasa-teetern gifver i morgon lördag sin första före- ställning för säsongen.
» Till Paris! » heter löseu nu för tiden, och kan man ej komma till verldsstaden, så kan man åtminstone komma till Vasateatern och der få se en skymt af Paris och upplefva en mängd intressanta äfventyr i Seinestaden.
Rundmålningen — den första i Stockholm — har öppnats och säkerligen komma stockholmarne att in- för den samma känna sig lika stolta och förtjusta som de känt sig besvikna i det likaledes nyligen öppnade Panoptikon.
Ty under det man på senare stället så godt som fåfängt spanar efter all slags illusion, är denna på det förra stället rent af öfver- väldigande.
— V i torde återkomma!
Jag Berättelse eller af Marie von du?
Olfers.
(Forts.) &lt;8j » Kigfrid fortfor under allt detta att forska Jzss?
efter den förlorade.
» Det är hans fixa idé, » klagade fru Käthe.
I långa år var det för- gäfves.
Ändtligen kom en skeppare, som bringade en förvirrad underrättelse, hvilken tydde på den lilla kuststaden.
Skymten af en förhoppning gaf Sigfrid ny kraft; hans afsky för hafvet lemnade rum för en åtrå derefter, som ingen ro gaf honom.
Fru och dotter hade på länge ej sett honom så till- freds som på fartyget, hvilket med väldiga propellerslag styrde mot fjerran.
» Han lefver Margaretha, » hviskade han till dottern, » jag vet det! » Då de landstego — orten var ett litet hafsbad — såg det öde och höstligt ut.
Värds- huset stod tomt, på verandan hängde hvisset vin.
Begn och blåst sleto af de sista bladen.
De hvirflade genom luften, som ville de flyga mot himmelen, och hamnade i gatans smuts.
Man begrep rätt icke, hvad främlingarna ville der, men gäster vid denna tid voro dubbelt värderade.
Det var marknad i den lilla staden, på värdshuset drucko ännu några landtbor sitt glas, innan de foro vidare.
Sigfrid ville sälla sig till dem i hopp att få höra något af intresse.
De beredde den förnäme gästen plats.
Äfven en reste sig, inför hvilken allt blodet vek.
från Sigfrids hjerta och åter häftigt strömmade dit, som skulle det sprängas.
Klas åter — ty det var han — mätte honom med hånfulla blickar, vände honom så ryggen och gick ut.
Sigfrid ville efter honom, men knäen sveko och han signade i vanmagt tiil marken.
Man ropade på hans fru; Margaretha, som skyndade före henne, träffade i dörren samman med Klas; hon igenkände honom genast och ropade högt af glädje.
Med det jublande utropet: » gudfar Klas » fattade hon båda hans händer och ville draga honom med sig in, men han sköt henne ifrån sig, under det han orörligt och stelt blickade in i hennes älskliga ögon.
» N u är j u allt godt, » utropade hon, » kom endast med till far, nu blir han åter glad och frisk, det är blott för din skull, som han lider.
Hvarför har du alls inte låtit höra af dig?
Hvarför lät du oss nästan för- gås af ångest och längtan?
» Din far vet det, » sade han och frigjorde sig från de späda händerna.
» Jag kan ej komma till honom.
V i skildes som fiender ».
» Som fiender, » utbrast hon, och stora tårar fyllde hennes ögon.
» Skulle sådana vänner någonsin kunna bli fiender? » » Jag trodde det ej heller, » svarade han med bitterhet, » men jag fick dock erfara det, och då är allt förbi, för sådana gifves ingen försoning.
Bäst hade det varit, att jag aldrig sett någon af eder, bäst, att jag låge begraf- ven i hafvet! » Hon lemnade honom bedröfvad; det var, som om jorden bäfvade under hennes fötter.
Hvarför hade fadern icke sagt dem sanningen?
Han sökte honom dock, han älskade honom.
Förvirrad, full af tvifvel kom hon upp.
Sig- frid hade åter hemtat sig något.
Fru Käthe lemnade sin harm fritt utlopp.
» Det är honom likt!
Ej ett ord för sin vän; han låter lugnt honom dö, han mördar honom!
Hvad kan han vilja dermed?
Jag hatar den menniskan, så som jag aldrig hatat någon.
Jag förbannar honom för hvarje smärtsam timme, han beredt dig.
Du skall glömma, förakta honom, som jag gör.
Gråt inte, Marga- retha, han är vår onda ande, han förtjenar det inte. » Fadern ropade henne.
» Gråt, mitt barn; gråt glädjetårar, att han lefver.
O, hur lyck- lig jag känner mig!
Alldeles som skulle jag ännu en gång kunna finna ro. » » Du älskar honom ännu, » utropade den unga flickan glädtigt.
» D u är ej fiende till honom. » » Jag älskar honom, » hviskade den sjuke.
» Då måste han försona sig med dig, far. » » Hvad som har händt, kan jag inte säga dig, Margaretha; men vi äro skilda för lifvet. » Fru Käthe hörde i orörlig spänning härpå.
» Han talar i feber, » sade hon derefter, » gå och lägg dig, Margaretha; jag skall vaka hos honom. » D å de voro ensamma, sökte han hennes hand.
» Jag talar ej i feber, Käthe.
Mellan oss skall inte längre någon lögn finnas.
D u har varit mig en trogen hustru; jag är inte värd din kärlek.
Med- lidande, endast medlidande bör du hysa för mig.
En tung skuld tynger på mig.
Att Klas lefver är för mig som en befrielse, en half förlåtelse; kom mig nära, närmare, jag skall säga dig, hvad som hände. » En lång stund hörde man endast hans ross- lande hviskning.
H o n satt tyst, när han slutat, tyst med knäpta händer.
Men efter några ögonblick kastade hon sig ned öfver honom.
» Skulle jag också derigenom bli delak- tig i din synd — • jag kan inte annat, jag älskar dig! » Så snart Sigfrid kunde resa, ville de deri- från.
Han låg nu redan på verandan i de milda höstdagames solsken.
Det tycktes nästan, som ämnade det på nytt bli sommar, så glö- dande svepte sig strålarne kring de döende blommorna.
Den språksamme värden måste berätta om Klas.
» Han är en underlig, menniskoskygg herre, » sade han, » de goda misstror han och låter betjena sig af slödder.
Ärliga menniskor, på hvilka man kan lita, finnas för honom ej till i hela vida verlden.
Då tar jag hellre skur- kar, menar han, och är på min vakt; bofven Beppo och den gamla hexan Zeppa — det är hans hushåll.
Endast sin hund har han kär.
Visserligen är denna ett skydd, men till och med ett hundhjerta kan man muta, sade han nyligen.
Han menar, att hos honom finnes ingenting att få, men slikt folk kan begå mord for ett par groschen.
Han har ej en enda vän, ej en bekant, som varnar honom; när han är sjuk, går han till hospitalet.
Det är ett bedröfligt lif, trots han är rik.
Han har inte glädje af någonting. » Dessa beskifningar skuro Sigfrid in i hjertat.
Klas hade icke dött genom hans förvållande, men var icke detta lif sämre än död, och bar ej han skulden derför?
En gång, en enda gång ännu måste han se honom, hans längtan brände honom som en feber.
Kanhända kunde han varna honom.
Han smög fram och till baka omkring hans bostad, så snart han kunde gå.
Beppo såg honom med onda ögon.
» Tag er till vara, min herre, » sade han, » hunden är ond, och jag ansvarar inte; hvad har ni här att göra? » » Jag måste tala med din herre. » » Der är han.
Men han älskar inga nya bekantskaper. » » Jag är en gammal vän. » (Slut i nästa n:r.)
Barnen i hvardagslag.
Tillåt dem intet sjelfsvåld i hemmet.
Det gamla ordspråket: » barn äro borta, som de hemma blifvit vanda », är sant.
Haf icke för vana att förevisa dem, då främ- mande komma; detta är för » de små » både en tortyr och af skadligt infly- tande, då de nytvättade, omklädda och uppsträckta med en hel lexa förmaningar att helsa och vara artiga föras in i för- maket till gamla eller unga tanter, som smickra och pussa dem öfver all höfvan.
» Ah, så älsklig, så söt!
Du lilla engel!
Och dessa små händer!
O, hvilka armar, kan man få se något sötare?
Hvilken smakfull barnkostym, väl efter sista nummer af Skandinavisk modetidning? » Hvilket allt lägger en god grund till egenkärlek och fåfänga.
Du ömma moder, som af kärlek ser i dina små plantor riktiga underverk, tro ej, att vännerna se med dina ögon.
De finna i dina små » englan helt vanliga barn och smickra dem i vänlig afsigt att glädja dig eller för att sjelfva vara angenäma.
Lägg der- för bort att presentera barnen på så sätt.
Önskar någon förtrolig väninna se dem, låt då denna gå till dem i barnkammaren utan alla ceremonier.
Om man nu inte precis vill helt skatta åt de nymodiga anordningarna vis-ä-vis möblemangets placerande, som, ni vet det ju, måste vara litet » snedvridet » i våra dagar — så kan man med åt- skilligt smått åstadkomma en viss le- dighet i det hela.
Soffan t. ex. kan visserligen placeras i ett hörn, men inte alla rum äro passande härtill.
Då låter man soffan stå på sin » ned- ärfda », traditionella plats å bred väg- gen, men sätter i stället bordet på sned der framför.
Denna enkla ändring åstadkommer god tffekt och gör, dels att alla sakerna å bordet framträda och fullt komma till sin rätt, dels att plats vinnes, då af de båda hvilstolarne blott den ena kommer något fram i rummet.
Fins nu en prydlig pall å ' hvardera sidan, så ger det hela intryck af ledig behagfullhet.
En annan liten sak åstadkommer nästan ännu mera effekt.
Genom att högt fästa upp den ena och låta den andra gardinen ha sitt vanliga fäste längre ned, får man för det första mera sol och dag in i rummet — blom- sterbordet får en ypperlig plats och rikedom på himlaljus — det hela ser artistiskt ut, helst om man har sjelfva gardinerna i djupa, vackra veck, der- till en passande hållare, som vackert bryter mot gardinens snö.
Det är en smaksak, om det är de båda yttersta eller innersta gardinerna, som skola » flyttas upp i graderna ».
I brist på piedestaler och statyer — eller ock i trots af dessa — kan en behagfull omvexling åstadkommas me- dels björkstammar i lagom höjd och några dertill passande gröna växter, som genom sin rikedom på grönska och sin natur att vara lika vackra — om de skötas väl, förstås — vinter som sommar äro särdeles användbara.
Särskildt fins en sort — som jag under rubriken » Fönsterträdgården » se- dermera skall tala om — hvilken isyn- nerhet, då den växer lika bra i vatten som i jord, lämpar sig härför såsom ock att hafva här och der — till ra- mar omkring små stafflin, till en i år- vis sig hållande, lefvande, grönskande bukett i vasar eller som en hel liten miniatyrbuske på ateniennen (jag har haft en sådan i snart halftannat år), och i hvars gröna famn små hvita bil- der, röda porslinsblommor e. d. ge ett minst sagdt tjusande intryck och som, mer än verkliga dyrbarheter, väcka allas uppmärksamhet • — åtminstone i min lilla salong.
Hemmets trefnad.
Vilkoren för denna äro: 1) Ordning, icke allenast den, som synes för besökande, utan ordning i hvarje vrå, i måltids- och arbetstimmar, i hvardagsdrägter så väl för barn, som tjenare, husmor och familjefar — i de- bet och kredit.
2) Renlighet, ej alle- nast i rum och kök, utan lika mycket uti kok-kärlen, i hvilka en sund eller osund föda tillagas, och som ofta genom okunnighet och slarf vålla sjukdomar, till hvilka orsaken aldrig upptäckes, och hvilka af detta skäl aldrig blifva botade.
3) En fridfull anda.
Husmo- dern har härvid största inflytandet, då hon nästan ensam står i stundlig be- röring med barn och tjenare samt bör öfvervaka dessa jemte de otaliga dag- liga småsysslorna.
Är hon af naturen lugn och mild, blir hennes uppgift lätt, i motsatt fall måste hon kämpa en hård strid med sig sjelf, ty endast ge- nom sjelfbeherskning hinner hon målet.
Anledningar till missnöje och otålighet kunna icke undgås, men var modig; de skola minskas, om ni tager till re- gel att aldrig tillrättavisa, än mindre aga, förr än ni blifvit lugnare.
Fly hellre än att ' i hetsigt lynne öfverila eder.
Bästa sättet att hålla damfritt i hem- met är att ofta tvätta golfven med svag, kall såplut.
Sopningen jagar hälften af det lätta dammet upp mot taket, och efter en stunds förlopp har man det igen, spridt på väggar, gar- diner, möbler och golf.
Genom denna hastiga tvättning, kan man ej behöfva skurning med borste på långt när så ofta som annars; då så måste ske och golfven äro fläckiga, tages varm,, skarp såplut dertill.
Att stryka såpan på borsten och gnida in den i träet har till följd att, oaktadt vädring, såpluk- ten blir besvärlig i flere dagar efteråt.
Särskildt kärl och trasa användas för att ofta under skurningen uppsamla orenlighet.
Sköljning med rent, varmt vatten bör föregå torkningen, hvilken stycke för stycke sker genast derefter med grofva, rena handdukar.
1 Fönsterträdgården.
Har någon af Iduns läsarinnor bland sina blommor någon palmart, hvars vackra utseende mycket gladt eder?
Men så tilläfventyrs börja bladen svart- na och hela växten se tynande ut, och ni vet ej, huru den skall behandlas.
I så fall vill jag meddela ett råd, som jag sjelf för en tid sedan erhöll.
Sätt en svampbit af en valnöts storlek mel- lan hvarje blad och stammen samt fukta svamparne, på samma gång ni vattnar jorden.
Den bör planteras i en rymlig kruka i något sandblandad jord.
Vattnas ymnigt och bör ha en varm, solig plats, ty palmers kronor skola bädda sig i solens värme och dess rötter bada i vatten.
Vill ni ha edra källor frodiga och blomgifvande?
Plantera dem då i en stor kruka med fet jord.
Låt krukan stå på ett stort, temligen djupt fat, som ständigt bör vara fyldt med vat- ten.
Vattna dem någon gång med kall kaffesump.
En del hafva den bak- vända idén, att en kalla bör ha endast tre blad, och skära i så fall bort de öfverttödiga.
Härvid såras den onö- digt, och saft afnnner.
Börjar ett blad gulna, skär då bort det och lägg stjel- ken, skuren i små bitar, på jorden.
Skär ni af ett blad eller en blomma, låt det ej ske för nära stammen.
Lägg på det sårade stället litet jord, hvilket hindrar saftens afrinnande.
Ställ om sommaren ut växten på ett skuggigt, helst äfven fuktigt ställe, t. ex. ett dike eller dylikt.
De vissna då allde- les ner, men hemta nya krafter för vintern och komma i dubbelt mått att glädja eder, när ej naturen har att bjuda på grönska och lif.
Källors odling brukar löna sig ganska väl, då dess blommor hos blomsterhandlare är en eftersökt vara.
Ulilis.
Diskningen sker fortast och bäst, om man begagnar två diskbaljor med hett vatten uti, den ena för diskning, den andra för sköljning, och hvarje kärl tor- kas genast, ett efter annat.
Till glas tages mindre hett vatten, och torkning sker på tunnslitna handdukar eller dem, som äro finare än de, som begagnas till porslin och lerkärl etc.
Ylletvätt.
Till 18 kannor kokande vatten vispas 2 skalp, såpa, sedan vatt- net uppslagits i tvättkärlet; 2 matske- dar ammoniak och en matsked terpen- tin islås derefter.
Ylle tvättas genast häruti och sköljes i varmt vatten samt bör torka i varmt rum, annars blir det stelt och hopkrympes lätt.
V i d bom- ullstvätt böra kläderna i tvänne tim- mar få ligga häruti, innan de tvättas.
Bryg-d.
Enbärsdricka.
12 kannor torra, malda enbär öfvergjutas med kallt vatten, att det står öfver bären.
Detta bör stå ett dygn.
Det hälles derefter på ett bryggkar, att lagen må afrinna.
Vat- ten hälles på karet, så länge någon sötma är qvar i bären.
Lagen hälles i en kittel, men intet grummel får medfölja.
Kitteln sättes sedan öfver elden, att det må koka upp.
A r det ej nog sött, bör det koka ihop något.
Drickat upphälles så i förtent koppar- kärl.
Då det är nästan kallt, ilägges för 12 Öre uppgjord pressjäst, hvarefter kärlet öfvertäckes ocii drickat får jäsa i varmt rum omkring ett dygn.
Dric.
kat hälles derpå i annat kärl, så att ingen jäst medföljer.
Tappas på bu- teljer,- korkas och hartsas, är färdigt efter fjorton dagar eller något tidigare.
Lägges socker i glasen vid serveran- det, bornerar ' drickat.
Medel för lättare halsåkomma.
Då man gått och genom förkylning eller annat fått litet ondt i halsen, att det smärtar då man sväljer, så skall man genast köpa kalkvatten å apoteket och gurgla sig i halsen några gånger der- med, då obehaget snart försvinner.
I tid gjordt, skall detta enkla, men både af mig och mina anhöriga ofta bepröf- vade medel förekomma till och med rätt betydlige halsåkommor.
Men märk — genast!
Om man beströr några skifvor med socker och låter dem stå och draga en dag, får man ett vatten, med hvilket ansigtsfinnar kunna bortskaffas.
H-l-a.
N:r 1 9 1.
Huru skall man kunua fä prop- pen bort ur en flaska, när den gått af och endast nedre delen sitter fast i flaskhalsen?
N:r 1 9 2.
utomlands boende svenska frågar, om någon af Iduns alla läsarinnor vill ge henne 2 råd.
Huru förhindra att håret affaller, så att hvita fläckar uppstå i hufvudet på ett elfva års barn?
Gif mig beskrifning på en treflig stick- ning till en sjal af sefirgarn.
N: r * l 9 3.
Huru skall en med ohyra illa bekajad tupp pä lämpligt sätt kunna befrias derifrån, frågar en bekymrad höna.
N:r 1 9 4.
Huru praktiskt använda mogna häggbär?
N:P 1 9 5.
Idun är nu visserligen ett damer- nas organ och » vänliga tomte »; må det dock tillåtas en manlig läsare — ty äfven sådana finnas ju många — ställa en vördsam fråga.
Hvad skall en ung man med » hjertfel » och några klassers elementarskolekunskaper taga sig före med?
G-enom brist på lämplig sys- selsättning nödgas han nu gå nästan sysslo- lös.
Kanske skall någon bland Iduns tusende prenumeranter kunna gifva ett godt råd åt An unhappy.
N:r 1 9 6.
Hvad är bästa användningssättet af små, hårda s. k. paradisäpplen?
N:r 6 4.
Ljusgrå smertingsskor tvättas med en ren svamp, hvit tvål och l^umt vatten samt torka i stark sol.
N:r 8 4.
Det lär vara nyttigt att gnida halm- och rothattar, som gulnat, med bröd- skifvor.
Minnes ej, huruvida med limp- eller hvetebröd.
Gör sjelf ett försök!
Petronella.
N:r 1 2 0.
Kan X.
åstadkomma cyan- kalium, så är det ett säkert och bra medel att borttaga lapisfläckar.
Behandlas på samma sätt som bläckpuifver, men är ytterst giftigt.
I. E — n.
N:r I 2 5.
Det har lyckats mig att fördrifva myror från rosenbuskar i trädgården genom att hälla rundtomkring dessa det varma spa- det, hvari kräftor nyss blifvit kokta.
(Fisk- spad lär ha samma verkan).
Roligt var att skåda, huru de små krypen skyndsamt togo till flykten.
N:r 1 4 2.
Boken » Det passar sig inte&gt; pas- sar kanske.
Pris onikr.
i alla bok- lådor.
Ignatia.
ffl:r 1 4 7.
När jag kokar förlorade ägg, så häller jag alltid ett par droppar ättika i vatt- net.
Derigenom drager sig hvitan som en fin hinna öfver gulan, och de gå ej sönder vid uttagningen.
— En stekpanna sättes på elden, med helt litet vatten.
Dä vattnet sjuder, iläggas små friska ägg bredvid hvarandra.
De upptagas med flat sked och läggas på fat i kallt vatten och afrundas med dricksglas.
Ligger hvitan öfver gulan, är felet for mycket vatten i pan- nan.
N:r 1 5 9.
Se här en af mina bepröfvade satser till mjuk pepperkaka, gräddad i form eller på plåtar med 3 cm.
höga bleckkanter (hvilkas långsidor äro c.
och bredsi- dorna 10 cm.).
V / i kg.
hvetemjöl, lty kg.
sirap, 200 gr. smör, 100 gr. ister, 12 gr. renad pottaska, 1 tesked kanel, V2 d:o kryddpeppar, ty d:o nej- likor, Va d:o pomeransskal (allt finstött), sku- ren mandel och succad efter behag.
Sirapen värmes tillsammans med fettet, dertill blan- das den i vatten eller litet grädde upplösta pottaskan, derefter kryddorna ocb sist mjölet.
Degen arbetas och knådas dugtigt i träget och får sedan hvila 1 ä 2 dagar i varmt rum.
Vid utkaflingen tillsätter man något hjort- hornsalt samt den skurna mandeln och suc- caden, formar kakorna efter bleckkanternas storlek, garnerar dem med halfva mandlar ooh gräddar försigtigt, så att de ej bli degiga.
— En annan beskrifning lyder så: 250 gr. smör röres till skum; 500 gr. sirap, V2 * esked hjorthornsalt, 3 droppar cederolja, 1 desert- sked stött ingefära, 1 d:o hackad mandel, samt 375 gr. hvetemjöl blandas väl dertill och sist 3 hela ägg.
Gräddas genast i form.
— Mjuk pepparkaka tillblandas sålunda: 1 &lt;«?