Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om, i afseende på classen af olycklige Gäldenärer, den i Motiverne till Lagförslaget yttrade tanke vöre tillämplig, att ången menskliglietens känslor mera sårande syn funnes, än ert banquerouteurs välstånd och yppiga lefnad, ställde i bredd med borgenärers fattigdom och nöd, så borde man ej draga i betänkande, att i stället för den nu valda mindre ändamålsenliga utväg, fastställa att alldrig något afseende hnge göras på olyckor , utan att hvars och ens förbindelse att betala sin skuld i all sin fullhet måtte äga rum, Lag-Vt skottets Betänkanden.
55 9 ehvad orsak till obeståndet blefve uppgifven och bestyrkt; Men, då hvarje mensklighetens vän , Skulle, äfven utan harm ofver eget lidande, med glädje erfara synen af en Gäldenär, som, sedan han genom missöden, hvilkas förekommande ej Stått i hans magt , förlorat ända till yttersta skarfven af hvad han ägt, medelst oafbrutna omsorger och gagnande verksamhet lyckats alt åter
Sätta sig i välstånd, och då en frän långliga tider antagen och gällande Lagstiftning, hvarigenom möjligheten att åstadkomma en sådan följd kunde beredas, icke borde bortvexlas emot en ny, som under syftning till ett lika mål syntes innehål la derifrån aflägsnande eller dermed oförenliga föreskrifter; så är, utur alla dessa grunder hemsfäldt, om ej Lagförslaget i denna del borde rättas till likhet med förra författningarne, endast med den åtskilnad, att, då Gäldenär genom verkliga olycksfall kommit på obestånd, han må vara skyldig att genast eller inom föreskrifven kort tid afträda sin egendom, så vida han vill tillgodoräkna sig den lidna olyckan, äfvensom att afträdesförmån för honom icke må äga rum, derest han beträddes med vårdslöst eller bedrägligt förhållande.
Af hvad sålunda blifvit anfördt har likväl Utskottet icke trott sig kunna hemta giltiga anledningar att frångå den öfvertygelse, i stöd af hvilken Utskottet redan godkändt den föreslagna förändringen i förra Lagarne, att hvarje Gäldenär utan undantag måste Vara förbunden att betala sin gäld, så snart han dertill äger förmåga.
När personlig frihet förunnas en Gäldenär, som genom verkliga olyckor kommit på obestånd. 560 Lag-TJtskottets Betiinianden. och han såmedelst sättes i tilfälle att genom fri utöfning af sina krafter söka förvärfva sig utkomst, och när Lagen derjemte meddelar honom skydd emot
Borgenärers möjliga hårdhet att vilja undanrycka honom hvad till hans och hans familjs underhåll vore nödigt; så är o ock mensklighetens fordringar tillfyllestgjorda.
Om den Lag, som tilldelade en olycklig
Gäldenär full befrielse från framtida, kraf, kunde byggas på förutsättningen, att Borgenärer, utan harm öfver eget lidande och med glömska af Gäldenarens emot dem öuppfyllda förbindelser, kunde med glädje erfara hans sedermera uppkomna välstånd, så gäller äfven samma förutsättning för att aflägsna den fruktan, att, om Lagen bevarar åt Borgenärer betalningsrätt uti Gäldenarens framtida tillgångar, de skulle densamma missbruka genom vidtagande af sådane steg, som för honom stängde utvägarne, att verka under ett förenadt afseende på sin egen och deras förmån.
För öfrigt, då Gäldenarens betalningsförmåga beror på Laglig pröfning, är det ingalunda att förmoda, det en Gäldenär, som för sin rörelse samlat förlag, hvarförutan den ej kunde drifvas, skulle äfventyra att se detsamma sig fråntaget.
I det uttryckliga förordnande, att af hans framtida tillgångar ej må utsökas, hvad till hans eget med hustrus och barns underhåll nödigt är, äger han ett kraftigt värn emot hvarje försök, hvarigenom man ville tillintegöra Lagens goda afsigter.
I det fall, att, om Gäldenären icke njutit full afträdesförmån, utan brist återstår, hvarföre hau Ihag-Tjtsliciftets Betänkanden. '561 Ilan ej kan redovisa, må han ej beklaga sig, öm han lika med andra till sitt obestånd vållande Gäldenärer, derföre bysättes.
Men Lagen w lernnar honom tillfälle att befria sig derifrån, <öeh att tillgodonjuta den fördel, som honom i öch för olyckan blifvit förunnad, om han anskaffar betalning för det belopp, hvarföre han blifvit bysatt.
Utskottet lian ej dela den föreiställning, att bysättningen likafullt skulle fortfafara, och att det berodde på -Borgenären att afräkna betalningen på den odelda fordringsbristen» ‘Ofelbart måste det vara Gäidenärens rätt, att förvärfva sig personliga friheten genom afbör% dande af sin bysättnipgsgilda skuld.
Om hatt. vid Cessionen ägt den tillgång, häri nu erbjuder, för att fylla den brist, lian ej kunnat rer dovisa, genom den skada han haft af den lidTta olyckan; så hade full afträdesförmån blifvit honom förunnad, och, om det lyckas honörn, at sedermera anskaffa denna fyllnad, lärer han icke kunna betraktas i annat eller sämre ^kick.
Utskottet anser detta så klart, att något missförstånd om Lagens mening i den delen ej kan befaras.
Genom det yttrande, Utskottet sålunda afgifvit, förfaller all pröfning af det särskilda förslag, söm jämväl finnes vara gjordt, att en olycklig
Gäldenär skulle böra njuta full befrielse för hälften af hvad han genom olyckan förlorat.
HVad åter angar änmärkningarne emot sednare delen af 1 §., sorn innehåller, att, om Gäldehären åsamkat sig ny gäld sedan olyckan riBihang till Rihs-St.
Pr et, JS17-1818- 7-äe Sami. N:r 71. 72. 562 Lag-Utskottets Betänkanden. mat, skulle ej för sadan yngre gäld, den äldré olyckan honom tillgodoräknas; så har Utskottet funnit dessa förtjena en större uppmärksamhet.
A ena sidan kunde det
Väl synas hardt, att en Gäldenär, som lidit olycka, men icke funnit sina vilkor så försämrade, att han saknar all utsigt att komma i en bättre Ställning, skulle, för att få olyckan sig tillgodoräknad, tvingas att Uppgifva sin egendom, och att såmedelst på en gång försaka sina förhoppningar.
Men man mäste a andra sidan betrakta, att, sedan Gäldenären kommit i verkligt obestånd, så att han ej kan fullt betala sin skuld, fortsattes hans rörelse då mera under en blott skenbar vederhäftighet.
Den credit, han tillvinner sig, är endast ett medel för nya företag och för speculationer, sorn, ehuru riktade på möjligheten att genom lyckans tillskyndelser finna utvägar att reda sig, likväl, såsom till större eller mindre del byggda på äfventyret af andras förluster, icke kunna anses lofliga.
Orri nu Gäldenärens företag misslyckas, och om följden deraf blifvit den ökade förlägenhet, hvarigenom han ser sig tvungen att afträda sin egendom, så bör lagen ej medgifva honom en förmån på bekostnad af Borgenärer, som haft ostridig rätt till lians tillgångar i den stund han genom olyckan kommit i obestånd.
Då dessutom ingen gräns är Utsatt, eller, med antagande af den ifrågavarande principen, skulle kunna utsättas, vid hvilken beräkningen af Gäldenärens olyckor borde stanna, fruktar Utskottet, att det föreslagne stadgandet leunde leda till vådlig uppmuntran för Gäldenärer, att icke i tid tillkännagifva sitt obestånd Lag-Utskottets BetänkändeHi 56j tilan på vinst och fotlust i etet längsta underhålla sin credit, under visshet derom, att få tillgodoräkna sig olyckor, hvarigenom deras vilkor lid efter annan blifvit försämrade.
Vid betraktande häraf, och enär emor nu anförde grunder deri rrmdificaiion ej heller synes antaglig, som i 1798 års Stadga är Uppgifven, att, om Gäldenäfen efter den lidne ölyckan funne sina säkra tillgångar svara med tre fjerdedelar emot gälden, skulle hart äga att fortsätta sin rörelse, med rätt att likafullt kunna olyckan sig tillgodoräkna, helst jämväl någon säker bevisning härom efter en längre tids förlopp icke vore möjlig, utan endast lemnade rum för för tvister och oredor af menlig inflytelse på på Borgenärers rätt, föreslår Utskottet, att utur 1 §. den sednare perioden, sorn börjar med:
"Ilar Gäldenär', sedan olycka timat SCc. måtte borttagas, Och i stället sättas:
Har Gäldenär, sedan elyda timat, fortsatt sin rörelse eller åsamkat sig ny gäld} då må ölyckan honom ej tillgodoräknas”
Fråga har blifvit väckt, huruvida afträdesförmån borde beviljas för brand och sjöskada, helst försäkring emot deraf timande olyckor kunde tagaS.
Enär likväl någon ovilkorlig skyldighet icke kan stadgas att taga så beskaffade, mer eller mindre kostsamma försäkringar, hvartill ej heller lägenhet alltid gifves, hvarförutan någon ofelbar visshet om ersättning vid timande olycka icke i alla händelser deraf kan påräknas, enär förluster äro att befara genom Undflykter å försäkringsgifvarens sida, eller dess inträffade obestånd, har Utskottet ansett något Undantag i afseende på berörde olycksfall icke kunna göras. Lag-Utskottets Bitting anderi:
Man laar erindrat; att lagförslaget icke skali ■upptaga den klass af Gäldenärer, hvilka genom förluster i och för tillåtne yrken och företag råkat i obestånd, och således icke lidit sådane olyckor, hvilka berättigade till afträdesförrnån, mén ej heller kunde såsom vårdslösa anses oell bestraffas; men, då förslaget icke föranleder dertill, att Gäldenär, som afstått sin egendom till Borgenärers förnöjande, derigenom befrias från det i allmänhet åliggande betalningsansvar både med person och egendom, samt genom de inskränkningar i samma ansvar, som, enligt 3 §., uppkomme utaf afträdesförrnån eller frihet för person och frihet från utmätning af hvad till ■underhåll nödigt är, tillräckligen måste vara betecknadt, att emot derrr, hvilka en sådan förmån «j åtnjuta, ansvaret med persön och egendom utan vilkor äger rum, äfvensom särskilte beskrifningar och straffbestämmelser äro gifne, i afseende på sådane Gäldenärer, som med vårdslöshet eller bedrägligt förhållande beträdas, och med hvilka följaktligen icke kunna förblandas de Gäldenärer, som genom förluster i loflige yrken råka i obestånd, men om brottslighet icke äro ofvertyga.de; med erforderlig tydlighet bestämmor förhållandet i ofvan uppgifne fall, och att någon förändring i redactionen af a §. således ej är af nöden.
Vid 3 §. finnér Utskottet någon särskild be-, skrifning ej heller nödig om hvad med förläning förstås, och i hvad mån densamma skiljer sig från pensioner och benädningar, som pä annan grund inrättade och med särskilte privilegier eller Lag-Utskottets Betänlqnden: 565 förbehåll lika beskaffade föreskrift, sorn 16 §. 5 Mom. af 1798 års Concours-Stadga innehåller, har, Utskottet vetterligen, något missförstånd aldrig uppkommit, och synes ej heller böra uppkomma.
Emot 4 §. anmarkes, att benämningen vingleri i vexelrörelse icke skall vara tillbörligen bestämd: att så vida Gäldenär ville undgå ansvar för vårdslöshet, böra hans böcker icke blott vara ordentligen förda, utan äfven dr ifrån ar afslutade, samt att de förekommande orden: på annat siitt borde utbytas: på dylikt sätt.
Någon anledning till behof att närmare förklara hvad med vingleri i vexelrörelse förstås, anser Utskottet ej förekomma, då denna generela term allmänneligen är godkänd för att beteckna det handlingssätt, att utan verklig fond och på blanco credit draga vexlar samt att genom omsättningar underhålla sådan rörelse, för att i det längsta undvika en betalningsskyldighet, till hvars fullgörande man saknar förmåga.
Till ordentlig Bokföring hörer äfven afslutning.
Men, som, i synnerhet i en vidsträcktare handelsrörelse, hinder kunde uppstå för Böckernes tidiga afslutande, hvilket likväl, när bokföringen i öfrigt ar redig och upplysande, med lätthet kunde verkställas, när hindret upphör, så har Lagen ej bort genom uttrycklig föreskrift, att Böckerne jemväl böra vara afslutade, lägga band på Domarens pröfning, huruvida den saknade afslutningen må vara föranledd af verkliga skäl eller af obehöriga afsigterj och, då Lagförslaget utmärker såsom vårdslöst förhållande, otn Gäldenär fördöljer sitt obestånd och derunder vinglar, $f>6 Lag-Utsiottets B et änkan den. samt såmedelst, eller pä annat sätt underhåller förtroende till sin vederhäftighet, anser ej heller Utskottet det föreslagna ombytet afj term till dylikt sätt, i stället för annat sätt, kunna närrna£ re, än med tillräcklig tydlighet redan skett, uttrycka Lagens mening, X 4 §. upptages såsom exempel af vårdslöshet om Gäldenär, som i Bolag varit, försummat att orri Bolaget och deri skedd förändring sa kungöra, sorn särskildt stadgadt är, och örn Gäldenär, inom de trettio sista dagarne förr än han sin egendom afträdde, eller , der egendoms-afträdet tvunget är, sedan Borgenärernes ansökning honom kungjord blifvit, upplånt penningar eller varor, och ej kan för dem riktig redo visa.
Emot dessa bestämmelser äro anmärkningar gjorde, med erindran tillika, alt, då Imagen såsom vårdslöshet antager olet vingleri att begagna andras skuldbref, dem man för motförbindelser sig förskaffat, borde ock en lika påföljd äga ruin för den Gäldenär, som genom biträde vid ett så heskaffadt vingleri satte sig, utöfver sin betalningsförmåga, sina rättmäriga Borgenärer till förfång, i förbindelse till gäldande af skulder, för hvilka han icke erhållit valuta; och skulle jemväl såsom vårdslös Gäldenär böra upptagas den, sorn, efter iråkadt obestånd, an vändt sina Borgenärers egendom på äfventyrliga företag, Bör anmärkningen derom, att försummadt kungörande af Bolag icke bör såsom vårdslöshet bestraffas, är anfördt, ätt, om bolagsmannen eljest varit af Borgenären känd, och han icke vägrar att vidkännas ansvaret för de förbindelser han i sådan egenskap sig ådragit, så hade ge* Lag-Utskottets Betänk anden.
567 norn försummelsen af bolagets kungörande ingen skada blifvit ästadkommen.
Hade åter en Bolagsman hemligen gatt utur Bolaget, så fortfore ändock hans förbindelse för firmans skulder, så länge han ej gertotn. circulairer oell behörig anmälan vid
Domstolen yppat, att han derifrån blifvit skiljd.
Alldeles olika vore förhållandet, örn någon obehörigen, och utan tillkännagifvande, begagriade sig af en firma, uti, hvilken, han ej är eller varit delägaie.
Orri denna såmedelst tillnarrade sig credit och förtroende af personer, som föreställt sig att endast äga att skaffa med de förra delägarne, så innefattade hans handling icke vårdslöshet
Utan bedrägeri.
Med godkännande af dessa skäl , och då böter för försumrnadt kungörande af Bolag redan äro föreskrifne uti Kongl.
Förordningen den 28 Junii 17(48, hvarutöfver en slik underlåtenhet icke synes kunna med ansvar beläggas, så vida deruti icke tillika ingått någon bevislig afsigt att bedraga, anser Utskottet, hvad 4 §. i denna del innehåller böra uteslutas; och skulle 4 §. således erhålla följande lydelse: ”Finnes
Gäldenärs oförmögenhet hafva till”kommit af slöseri, dobbel, lättja, eller annan up”penbar vanvård, eller har Gäldenär, under fördöljande af sitt obestånd, genom vingleri, vare sig i ”växelrörelse eller dymedelst, att han begagnat an”dras skuldebref, dem han för motförbindelser sig ”förskaffat, eller på annat sätt underhållit jörtroen"de till sin vederhäftighet, eller har gäldenär , som ”idkat handel eller annan rörelse, deröfver
Buk hållas ”bör, icke fört ordentliga böcker; eller har gäldenär ”inom de sista trettio dagarna, förrän han sin egen - ) 5&S Lag- Utskottets ‘Set(inkandert.
,,dom afträdde, eller, der egendoms afträde tvimgitr ”är, sedan borgenärernes ansökning derom honom ”kungjord blifvit, upplåtit- penningar eller varor, och' ”ej kan för dem riktig redo visa:
I hvardera af des-' ”sa jall skall gäldenär” SCc.
Haraf finnes , alt Utskottet ansett sig icke lunna antaga hems tal
In ingeri derom, att utur hejorde §. borde uteslutas hvad särskildt stadgas örn, gäldenär, sorn under de sista trettio daga me- för© Gessionen upptänt penningar eller varor, octa icke kan för dem riktig redo visa.
O-nekeligera, mäste i allmänhet den gäldenär anses beträdd med, uppenbar vanvård, sorn icke kan visa redo förs användningen af de försträckningar i penni rigat-: eller varor , sorn lian af sina borgenärer erhållit % Men, då gäldenären, sedan han funnit sig i verkligt obestånd, och beslutat att afstå, sin egendom; till Borgenärernas förnöjande, i synnerhet kunde vara frestad att missbruka det förtroende, han. ännu kan äga, för att åtkomma penningar eller varor, och de sarpma fördölja, för att såmedelst äga en framtida tillgång för egna behof, tror Ufc~ skottet, att, till förekommande af sådane missbruk, en uttrycklig antydan örn straffbarheten. af det förhållande, att kort före Cessionert upptaga försträckningar, för kvifka Gäldenären ej karr redovisa, mäste vara af nödvändighet, samt att den härom från Kongl. Förordningen den 31 Julii 1815 upptagne föreskrift bör i Lagförslaget bibehållas.
Utaf Redactionen inhemtas jemväl, det Utskottet ej eller fästat afseende vid anmärkningarne» att ibland vårdslösa Gäldenärer jemväl borde uppräknas, dels den, som uppå motförbindelser bi - Lag-TJtskottets
Bet ärik ari den, 569 tradt andra med sina skuldebref, och dels den,' som, efter iråkadt obestånd, an vandt sina Borgenärers egendom uppå äfventyrliga företag.
Utskottet har nemligen förutsatt, att en, utan beräkning af egna tillgångar, visad hjelpsamhet att biträda andre med sine "skuldförbindelser, lage inbegripen under Caracteren af slöseri, och att , enär den sarpma ledde till uppoffring af egne Creditorers rätt, den rätteligen borde benämnas såsom en uppenbar vanvård; äfvensom att sistnämde benämning inträffade på den gäldenär, som med kännedom af sitt obestånd afventyrade Borgenärernes egendom uppå vågsamma företag; Och, då berörde handlingssätt följakteligen böra anses ibland dem, sorn Lagförslaget redan utmärkt, hafva de ej eller utur sådan grund behöft att särskilt upptagas.
Vid 5:te §. är anmärkt, att ultryekef:
Vexel, utgifven med kännedom att den ej betalas skulle, vore obestämdt och stadgandet derjemte onyttigt, då svårligen någon kunde öfvertygas om en sådan kännedom, helst vexelns antagande ofta berodde på Galdenärens Credit hos Acceptanten, samt att af stadgandet, som förde Gäldenären till last, om han de sista trettio dagarne, innan han sin egendom afträdde, gynnat någon Borgenär mea betalning, pant eller annan säkerhet för skuld, som ej förfallen varit, skulle det missförstånd härledas, att Gäldenären för förfallne skulder kunde utan ansvar gynna en Borgenär på de öfriges bekostnad.
Utskottet finner både, att det bedrägliga förhållande, som adagalägges genom utgifvande a£ yexlar, hvilka utgifvaren vet ej skola betalas, äz, 57* Lag-UtsiinnrTb tfetänkanden med all tydlighet utmärkt, och att, då erfaren-^ heter) ej sällan visat, det sådant inträffat, i det att vexlar blifvit utställde på personer, hvilka med utgifvaren icke ägt minsta förbindelse, eller ens varit af honom kände, jemväl denna art af bedrägeri att tillnarra sig andras egendom , är i förslaget på goda grunder upptagen.
Angående åter påminnelsen derom, att af Lagens ordalag; gynna med betalning för ej förfallen skuld det missförstånd skulle kunna uppkomma , att Gäldenär trodde sig berättigad, att betala förfallen gäld, så anser Utskottet denna påminnelse hafva härrört från en oriktig fattning af Lagens likväl klart uttryckta mening; ty, då en Gäldenär icke förr, än bans ansökning om 'afträdesförmån blifvit upptagen, kan undgå att betala förfallne skulder, hvartill han äfven genom lexecutionstvång kan förmas, skulle icke eller hans åtgärd att sådan skuld godtgöra, ehvad den ock inträffar inom de sista trettio dagarne före Cessionen, kunna såsom ett bedrägligt förhållande rimligen betraktas.
Det här förut omnämnde behandlingssätt att tillegna sig andre personers firma, och att uppå det förtroende dessa ägt , afkamma andras egendom, utgör visserligen ett straffbart bedrägeri; Men, då alla så beskaffade händelser icke1 kunna i Lagen uppräknas och
Domaren härutinnan har tillräcklig ledning af den allmänna föreskrift, sorn i början af 5 §. meddelas, anser Utskottet öfverflödigt, att förenämnde exempel varder infördt.
Deremot tror Utskottet, att, i likhet med hvad förut i 4 §. 1 och 2 Mom. af 1798 års Conéours-Stadga varit föreskrifvit, i 5 §. såsom ett Lag-Utskottets Betänkanden.
571 bedrägligt förhållande bör anmärkas, otn Gäldenäreri efter Cessioneri förskingrar Boets egendom.
Detta ville Utskottet hafva uttryckt genom ett tillägg, som kunde intagas efter orden: kungjord var, och blefve så lydande: ”eller har Gäldenär, sedan han sjelf begärt jä sin egendom afträda, eller dertill tvungen blifvit, något af egendomen, JBorgenarerne lill förfång, pantsatt, försålt eller annorledes förskingrat: eller har Gäldenär rymt” SCc.
Stadgandet i 7 §., art orri vårdslös Gäldenär inför Katten styrkte att lian sine Borgenärer till fullo förnöjt, skulle han från allt vidare ansvar befrias, är till riktigheten hestrid?. </Vntingen vore Gäldenärens handling brottslig eller icke brottslig.
Hade Lagstiftaren utur goda skäl ansett ett vårdslöst förfarande med andras egendom, hvarigenom densamma dem beröfvas, såsom ett missbruk af förtroende; hade Iian i frågor, som härom yppades, stadgat ovilkorl-rg mellankomst af allmän åklagare; och hade han ändtligen å brottet lågt en urbota bestraffning; så borde det finnas betänkligt, att för hvilka bevekelsegrunder som helst låta Lagens verkställighet ankomma på enskilte personers välbehag.
Det blefve då ej mera Statens rätt, som af åklagaren bevakades.
Hans befattning finge icke annat föremål, än att genom straffhotet tvinga Gäldenären till öfverenskommelse med sina borgenärer.
/¥ (Bihang till Riks-StSndens Protocoll iSiJ» L Del. sid.
Lit. -i.) Tabell öfver Stats-Verkets Inkomster och Utgifter för år 1810, upprättad af underteknade Riksens Ständers Revisorer, vid den öfver Stats-Verket år 1813 verkställde Revision, Inkomst.
Uti Första Celumnen åro Inkomsterne utförd» sådarie, som de uti den af Riksens Höglofl.
StSnder vid 1S09 och 1S10 arens Riksdag upprättade Riks-Stat blifvit påräknade, och uti den andra till det belopp, som de uti isto års så väl ifrån Lånen som andre Verk inkomne General-Stats-Fdrslag och Uppgifter finnas upptagne.
O rdinaric-Ränta: deraf utgår till Lands- och Militie- med flere Stater, beräknadt efter Krono-värdie
Den öfriga Räntan inflyter till Stats-Verket efter Markegång och beräknas till . . . . .
Krono -Tionde- Spannemål, på Förslag 44,469 Tunnor, 17^. kappar:
Deraf utgå 29.073 Tunnor, 6|- kappar till förenämnde Stater, och beräknas efter Kronovärdie, å 36 sk, Tunnan ..................
De öftige »5,396 Tunnor loj kappar disponeras till Gårnizons-Regementer och Flottorne, m. m. och upptagas elter Stats-pris, a 1 R:dr-,i6 sk. Tunnan ....... 20,528: 21. 4, Dito — i Kopparbergs-Län, som löses efter Markegång, på Förslag »8d Tunnor, å 4 R:dr 720: — — Afrads-Spannemål, på Förslag 31,700 Tunnor disponeras till Regemcnter, m. m. efter Stats-pris, å i R:dr 16 sk. Tunnan . . . . . . . . . * .
Medel för Kongsgårdar med flere Lägenheter:
I Penningar, inheräknadt 150 D$)catcr för Ädelforss Guld-Verk, å 93 sk. per Ducat, . . 1267 Tunnor 8 kappar Spannemål, eficr Stats-pris, å 1 R:dr 16 sk. Tunnan. .....
Kronans Tionde - Silfver,'Myntare- lön och Slagskatt af Sala Bergslag ..... . 2000:
— Dito — af Löfås Silfververk . ........... . 20: — Koppar-Räntan och Slag.skatten, 494,!. Sk:pd. på Förslag, å ,50 R:dr Sk:pdet ......
Tionde- och Hammarskafts-Jerti^ på Förslag 3809 Sk:pd.
Stångjern, å 5 R:dr 16 sk. Skipdet. 20,314: ,32 17,830 Sk:pd Tackjern, å 2 R:dr Sk:pdet 35,660: — Alun-Tionden, på Förslag 170 Tunnor, å 8 R:dr.
Dylta Svafvel - Biuks Tionde, på Förslag .............
Kalkugns-afgift på Gottland, dito ..............
Boskaps-penningar och Åkerskatt af Stockholms Stad, efter Contract, .......
Avesta Koppar- och Maaufactur-Tull, på Förslag. ...........
Mantals-penningar, på Förslag ...............
Lagmans- och Häradshöfdinge-Räntan, på Förslag ....... ^ . . Charta: - Sigillatas - Recognitions-afgift, på Förslag ...........
Kronans andel af Sakcren. samt Konungens Ensaks- och Vites-Böter, på Förslag .....
Krut- och Saltpeter förfäljnings-medel, på Förslag ........... lndragne och Besparde Militiae Lönings- och Boställs-Räntor, hvaraf cn del ingått till förre Cjj^neral-För råds-Cassan, på Förslag’ ............... Kneckte-Rotefrihcts-medel, på Fötslag . . . . . . , . . . • .
Utskrifning?-penningar i Skåne och 'Halland, på Förslag Cavalierie- och Dragone-Regemcntcrnes Häste - Vacance •
Spannemål, nemligen: Kongl. Lif-Regementet 500 Nummer.
Förre Östgötha Cavalierie 1000 —, — Summa 1500 Nummer, å 7^.
Tunnor, »>,250 Tunnor.
Bohus-Läns Dragoner 400 Nummer, å 5 Tunnor 2000 Tunnor.
Summa 13,250 Tunnor, hvilken Spannemål lefvcreras in Natura eller i Penningar efter Markegångs-pris, och upptages på Förslag, å 4 R:dr Tunnan, ................