Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Missgernings-B tiken fastställde böter för den, som sårar annan i ansigte eller hals, eller hugger af lem eller slår ut tänder, mätte utbytas emot de straffarter, som Criminal-lagförslaget för dylika brott utsätter; i anledning hvaraf Utskottet bör anmäla, att förslagets 16 Capitel i Straff-Balken, jemfördt med 2 Capitlet af samma Balk, innehåller, dels i 23 att den, som gör sådan misshandel å annan, att denne deraf mister talförmåga, syn eller hörsel, eller hand, fot eller näsa, eller blifver oförmögen till slägtels fortplantning, eller faller i sådan sinnessjukdom, att vån ej är lill hans återställande, eller får annat stadigtvarande svårt men å sin helsa, skall dömas, om misshandeln skedde med berådt mod, till straffarbete, som bestämmes från Sex till och med Tolf år, och, om den skedde af hastigt mod, lill sådant arbete under Sex månader till och med Sex år; dels i 24 att, derest den misshandlade blifvit annorledes, än i 23 §. sägs, å någon del af kroppen stympad, så att svårt lyte deraf kommit, eller mistat bruket af någon lem, eller råkat i sjukdom, som lifsfarlig varit, gerningsmannen skall dömas, om misshandeln skedde med berådt mod, till straffarbete, som utsattes från Tre till och med Nio år, och i annat fall till sådant arbete, från och med Sex månader till och nied Tre år, eiler fängelse; och föreskrifves i 2 Cap. 6 §. samt följande §. §. af nyssnämnde Balk, huru straffarbete och fängelsestraff, hvilket senare användes såsom enkelt fängelse, ensligt fängelse eller fängelse vid vatten och bröd, skola verkställas.
Emot antagandet af Herr Cederschjöhls senare förslag finner Utskottet två väsendtliga hinder möta, det ena, att det vore olämpligt införa ett helt Bih. till R.
Prot. 1840• 7 Sami. 1 A/d. t3 Häftet. 2 jo Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 4^- och hållet nytt system för bestraffning af de i 34 Cap.
Missgernings-Balken omförmälda brott, så länge det gamla straffsystemet i sin helhet icke omskapas; och det andra, att allmänna straff-inrättningar, tjenliga för verkställighet af de bestraffningar, som lagförslaget antagit, icke för närvarande finnas; men fastän Utskottet, af dessa orsaker, icke kan tillstyrka bifall å hvad härutinnan blifvit hemstäldt, delar dock
Utskottet motionärens tanka om behofvet af skärpning i de straff, som äro bestämda för ifrågavarande slag af brott, hvilka i senare tider tilltagit i antal samt utvisa en hög grad af vildsinthet hos gerningsmannen och ofta till sina följder menligt inverka på den våldfördes kropps-beskafienhet och helsa; och har Utskottet funnit nämnde ändamål kunna vinnas, om, i stället för de i 1, 2 och 3 §§. af 34 Caj).
Missgernings-Balken utsatta såramålsböler, urbota bestraffning med fängelse vid valten och bröd stadgas.
Till följd af livad sålunda blifvit yttradt, hemställer Utskottet vördsamt, l:o att en författning måtte beslutas, hvarigenom Kongl. Brefvet den 20 September 1786 upphäfves och 24 Cap. 8 § Missgernings-Balken ändras på följande sätt:
Drager någon oträngd af vredesmod knif eller svärd, spän* ner bössa eller reser annat vapen åt annanj stinger, hugger, slår eller skjuter åt honom och råkar det annan, så att han får der död af; gånge derom, som om annat viljadråp.
Tillfogar man någon dervid lyte, sår eller blånad, ansvare derför efter lag och bote serskildt för begagnandet af lif sf ärligt vapen från Tjugu till Fyratio daler till tveskiftes emellan Konungen och Häradet eller Staden.
Sker ej skada, vare ändå till samma böter förfallen.
2:o att 1, 2 och 3 §§. af 34 Cap. Missgernings-Balken till sin lydelse sålunda förändras: i s Hugger man annan i ansigte eller hals, eller hugger af eller förderfvar näsa, öra, hand, arm eller fot; eller slår ut öga; sä att han deraf lyte får: bote i lytesbot
Femtio daler, och straffes för såramålet med Tolf dagars fängelse vid vatten och bröd.
Harda flere lemmar, än en, afhuggne eller förderf vade; skall den brottslige böta lytesbot för hvartdera och straffas för såramål med tjugu dagars fängelse vid vatten och bröd.
Lytesbot njute målseganden enskildt.
Lag-V iskoltets Betänkande, N.-O få - ll 2 §.
Hugger man af annan tummelfinger , fot framom vrist, eller häl; bote Trettio daler för lytet och straffes med åtta dagars fängelse vid vatten och bröd för sår amålet.
Hugger man af det, som näst är till tummelfinger; bote Tjugu daler för lytet och straffes med enahanda fängelse för såramälet.
Afhugges någotdera af ds andra fingren, vare lytesboten Femton daler och straffet för såramälet fyra dagars fängelse vid vatten och bröd.
Tå å fot vare så gild i såramål, som finger å hand, och halft mindre i lytesbot. 3 §.
Slår man någon så, atthen bräckes eller lossas i hufvud, arm, lår eller ben, och kommer ej af hugg i; eller stinger man någon genom lif eller lem; straffes med ätta da gar $ fängelse vid vatten och bröd; kommer der lyte i; bote hälften emot afhugg.
Stockholm dea 4 Maj 1840.
Af Herr Cederschjöld; ”Emot Lag-Utskottets beslut, 1 Fråga om ansvar för begagnandet af lifstariigt vapen i oträngdt mål, samt misshandel å person , får jag härmedelst mig reservera.
Ibland de fel, som vidlåda 1734 års Criminal-Lag, är, efter min åsigt, det ett af de största, alt straffet för många brott nästan uteslutande bestämmes af den brottsliga handlingens påföljder; men att deremot den större eller mindre brottsligheten i viljan eller förbrytarens afsigt och uppsåt dervid föga eller alldeles icke tages i beräkning.
Så t. ex. kan den, som oträngd af vredesinode drager knif eller svärd, eller spänner bössa, och stinger, hugger eller skjuter å sin nästa, i fall denne genom en lycklig tillfällighet ej ljuter döden af det erhållna såret, försona sin grofva förbrytelse med ett obetydligt bötesbelopp, då deremot den, som, under en uppkommen ordvexling, med käpp eller hand utdelar eli slag, hvaraf döden blifver en icke beräknad följd, skall dömas att för detta enda slag mista lifvel.
Oagtadt den förres verkliga brottslighet påtagligen varit vida större, än ilen senares, blifver likväl dennes straff, genom den brottsliga handlingens tillfälliga påföljd, så ojemförligt mycket svårare, än den förres. 12 Lag-Utskottets Betänkandej N.o /£6.
Om det 1734 kunde finnas giltiga skäl för antagandet af den princip, att straffgraden borde hufvudsakligen mätas endast efter brottets följder, så har jag likväl trott det ej vara förmätet att hoppas, det man 1840 skulle vilja medgifva, att sjelfva uppsåtet, den mer eller mindre brottsliga afsigten, äfven finge dervid tagas i beräkning.
Uti fullkomlig öfvertygelse om rigtigheten af denna åsigt, bar jag väckt ifrågavarande motion.
Jag har nemligen föreställt mig, att den, som oträngd i vredesmod eller i uppsåt att skada göra, drager knif eller svärd, spänner bössa eller reser annat lifsfarligt vapen åt annan, och stinger, hugger eller skjuter, har, äfven om lian genom någon tillfällighet ej lyckas i sitt uppsåt att skada, likväl begått en så rättsförnärmande och för personliga säkerheten vådlig handling, att lian, efter mitt begrepp om rättvisans fordringar, ej bör kunna försona sitt brott med några Riksdalers böter.
Då brottet är i så måtto fullbordadt, att förbrytaren gjort allt, hvad på honom berott för dess utförande; bör väl då den lyckliga tillfällighet, att det allossade skottet eller det gifna stynget icke har döden till påföljd, i den grad förmildra förbrytarens ansvar, att lian, i stället för lifvets förlust, må undslippa med ett obetydligt bötesbelopp, serdeles då det vapen, som af förbrytaren blifvit användt, tydligen utmärker, att han antingen baft för afsigt att spilla lif, eller att det åtminstone varit honom likgiltigt om sä skett?
Genom det sätt, hvarpå Lag-Utskottet afgjort min ifrågavarande motion, synes Utskottet hafva uttryckt sitt gillande af principen uti 1734 års lag, att, vid misshandel å person, ej handlingens mer eiler mindre brottslighet, utan endast dess följder, skola bestämma straffets beskaffenhet.
Väl bar Lag-Utskottet tillstyrkt förhöjning uti bötes-beloppet för den, som i oträngdt mål begagnar lifsfarligt vapen; men härigenom är dock, efter min åsigt, föga eller intet vunnet.
Ty om Lag-Utskottets förslag antages, skall det dock hädanefter stå den vildsinte fredsstöraren öppet, att med knif eller svärd stinga eller hugga sin nästa, huru han behagar, mot erläggande af 16
R:dr 32 sk. för första stynget eller hugget, samt 3 R:dr 16 sk. för hvarje styng eller hugg derutöfver, allenast han ej sårar hals eller ansigte och lagar så, att ej lem afhugges eller benlösning eger rum, i hvilka fall förbrytelsen, efter Lag-Utskottets förslag, kommer att straffas med fängelse vid vatten och bröd.
Då jag hvarken genom den inom Utskottet förefallna discussion eller af de för dess utlåtande anförda skäl blifvit i ringaste nion öfvertygad om rigtigheten eller lämpligheten deraf, att ifrågavarande brott må försonas med penningeböter, anser jag mig böra hufvudsakligen vidblifva den uti min motion föreslagna straffbestämmelse, likväl med den rättelse, att fängelsestraffet Lag-Ulskoltets Betänkande, N.-o 4^- i3 må ådömas med eller utan arbete efter omständigheterna, samt att anfallet med det lifsfariiga vapnet skall hafva skett, antingen i vredesmod eiler i uppsåt att skada.
Jag vidblifver så mycket heldre detta mitt förslag, som jag är fullkomligen öfvertygad, att, i fall det vunne bifall och ett mera verksamt straff således bestämdes för denna förbrytelse, den omedelbara följden deraf blefve, att de blodiga hugg, som med blottade knifvar nu, åtminstone på flera orter, nästan vid hvarje marknadsgräl utdelas, skulle blifva mera sälisporda, och månget dråp för framtiden såmedelst förekommas.
Emot antagandet af mitt förslag i öfrigt har Utskottet anfört tvänne skäl, nemligen dels att det vore olämpligt införa ett helt och hållet nytt system för bestraffning af de i 34 Cap. Missgernings-Balken omförmälda brott, så länge det gamla straff-systemet i sin helhet icke omskapades, och dels att allmänna straffinrättningar, tjenliga för verkställighet af de bestraffningar, sorn nya lagförslaget antagit, icke för närvarande finnas.
Dessa skäl synas mig ej kunna ega bestånd vid en närmare granskning.
Det torde således vara öfverflödigt att ingå uti någon fullständig vederläggning af dem; och vill jag derföre härvid endast hafva anmärkt, att jag föreställt mig, det närvarande tids upplysning ovilkorligen kräfde, att lagen, i rak motsatts till det gamla straffsystemet, skulle i första rummet lemna skydd åt personen sjelf, och i andra rummet åt dess,egendom.
Utan tvifvel skall mången, som vida heldre vill blifva beröfvad en del af sin egendom än någon del af sin kropp, lika med mig förundra sig öf ver, att, enligt 1840 års straffsystem, skall, likasom efter det af 1734, den, sorn olofligcn tillgriper 40 Hulr Banco, i brist af böter, straffas strängare än den, som i vredesmod eller i uppsåt att skada, med knif eller svärd sticker ut annans öga, eller afhugger dess arm eller ben m. m.
Säkerligen skall icke eller mången kunna göra för sig begripligt, att, på sätt Lag-Utskottet uppgifvit, skärpning uti straffen för de serskilda arterne af personlig misshandel ej skulle kunna ega rum, utan att straff-systemet i sin helhet derjemte omskapades.
En hvar skall nemligen klart inse, att misshandel å person utgör för sig sjelf ett serskildt slag af brott, som ej står uti något omedelbart sammanhang med, eller beroende af öfriga uti lagen omnämnda förbrytelser.
I afseende åter på den af Utskottet omnämnde brist på tjenliga straffinrättningar, får jag endast anmärka, att, då Rikets fängelsers bristfälliga tillstånd är lika allmänt kändt, som det är allmänt öfverklagadt, Utskottet icke synes mig hafva bordt befara, det båda stats-magterne nu skola underlåta att kraftigt samverka tili denna högst vigtiga angelägenhets ändamålsenliga ord - i4 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o j-J. nantie; och intilldess besluten härom kunna hinna att verkställas, skola de, sorn hega ifrågavarande förbrytelser, kunna förvaras på någon af Riktis fästningar, utan att der behöfva sammanblandas med dem, ”sorn för tjufnadseller andra vanfrejdande brott fästningsstraff undergå.” 2:o Af Herr Lagergren: ”Ifrån Utskottets betänkande, så vidt det angår tillstyrkte ändringar uti 34 Gap. 1 och 2 §. §. samt 35 Gap. 1 §., är jag skiljaktig.
Jag anser väl ej de i dessa lagens rum stadgade ansvarspåföljder för svårare personliga misshandlingar tillfyllestgörande; tvertom finnér jag den mildring i sederna, som inträdt sedan vår nu gällande lag stiftades, ovilkorligen fordra, att förbrytelser af denna beskaffenhet beläggas med allvarsammare straff i en ny Criminal-lag; men jag finner, i della såsom i liera andra fall, betänkligt att för lösryckta delar af de i lagen befintlige brott-serier, föreslå nya straffarter.
Missgernings-Balken är, likasom hela våra förfäders lagstiftning om brott och straff, grundad på composition eller förlikning genom böter och skadestånd.
Det system, sorn i Criminal-lagförslaget är följd t, är ostri digt en förbättring; men att delvis införa förbättringar i en Brottmåls-lag, är underkastadt många svårigheter, bland hvilka den största är, att den inbördes jern förligheten emellan serskilda brott och deras bestraffning alklfeles rubbas.
På denna grund har jag ej kunnat instämma uti Högloft.
Utskottets förslag till ändring af ofvanberörde lagrum.” 3:o Af F von Zweigbergk från Skaraborgs Län, som instämt uti hvad Herr Cederschjöld yttrat.
Utsk. den it Maj, kl. 6 e. m.
Betänkande öfver väckt motion om ansvars stadgande för inslående af fenster.
Herr M. Bagge, har, uti en hos Vällofl. Borgare-Ståndet väckt och till Lag-Utskottet remitterad motion, yrkat, att, enär för fensters inslående, som hörde till de brott, hvilka vore af en vådlig art och svåra att leda i bevis, helst de vanligen föröfvades nattetid, något ansvar ej funnes i allmänna la - Lag-lltskottets Betänkande j N. o fj. l5 gen stadgadt i annan händelse, än den i 28 Cap. 1 §.
Missgernings-Balken omförmäldta, att någon deraf ljuter döden; det måtte ansvarspåföljd jemväl blifva utsatt för nämnde förbrytelse, då den sker af öfverdåd eller kittslighet, utan att någon deraf får skada.
Utskottet får vördsamt anföra, att föreskriften i 20 Cap. 6 §.
Missgernings-Balken om Fem dalers böter för den, som kastar in i annan mans hus, gård eller farkost sten, stång eller annat, att dermed skada göra, hitintills vanligen blifvit, i brist af annat tjenligt lagstadgande, tillämpadt för sådana fall, sorn i motionen åsyftas; men då det måste medgifvas, att samma lagrum icke afser ifrågavarande slag af brott, hvilka dessutom, efter Utskottets tanka, fordra en strängare ans va rs-påföljd, än den nyssnämnda, dels i anseende till den elakhet, som ofta i hög grad derför ligger till grund, dels ock emedan de till sina följder kunna vara vådliga, samt äro svåra att upptäcka, såsom merendels i hemlighet utförda; så anser Utskottet sig böra biträda Herr Bagges motion, hvadan Utskottet, med ledning af hvad lagen 1 vissa andra lall stadgar, angående skadegörelse å egendom, vördsamt tillstyrker utfärdandet af en författning, hvarigenom förordnas:
Den, sorn uppsåtligen, af ondska eller öfverdåd, slår in annans fenster, skall plikta från Seoc R:dr 32 sk till Tretton R:dr 16 sk , efter omständigheterne, ändå att icke någon deraf får skada.
Sker det mera af okynne, än ondska, vare bot Tre R:dr 16 skillingar.
Stockholm den 4 Maj 184-0.
Af Herr Cederschjöld, R.
T. ”Lika med Utskottets pluralitet, anser äfven jag sira fl höra uti lagen finnas stadgadt flir den uti Herr Bagges motion omnämnde förbrytelsen att inslå annans fenster; men jag finner mig likväl nödsakad att reservera mig emot Utskottets beslut, dels derföre, att Utskottet, efter min åsigt, ej gjort tillräcklig skillnad emellan ansvaret för den, som endast af okynne slår in fenster, och för den, som gör det i uppsåt att skada; dels äfven derföre, att de af Utskottet föreslagne straffböter ej öfverensstämma med lagens stadgande uti 20 Cap. 6 §.
Missgernings-Balken, innehållande, att den, som kastar in i annan mans bus, gård eller farkost sten, stång eller annat, ”att dermed skada göra,” endast skall böta
Fem daler; och hade derföre en förändring af denna lagparagraf, såsom en nödvändig följd af Ut - La g-Utskottets Betänkande , N.-o 47 skottets ifrågavarande förslag, efter mitt omdöme, bordt i sammanhang dermed tillvägabringa».
Föi' den, som af okynne, men utan begagnande af kastvapen, inslår annans fenster, anser jag de af Utskottet föreslagna böter, Tre R:dr 16 sk., utgöra en lämplig näpst; men deremot kunna de högsta böter, som Utskottet föreslagit, eller 13 R:dr 16 sk., efter mitt omdöme, icke betragtas såsom en tillfyllestgörande bestraffning för den, som, i uppsåt alt skada, inslår fenster med sten, eller annat dylikt, som lifsfarligt vara kan, i hvilket fall jag anser brottet böra blifsra urbota, derest någon menniska vistades i det rum, dit inkastningen skedde, eller om förbrytaren ej gitter styrka, det lian vid den brottsliga bandlingens begående afvetat, att ingen menniska uti rummet sig uppehölle.
Till ytterligare stöd för denna min åsigt, får jag jemväl åberopa min reservation viel Lag-Utskottets Betänkande N:o 46, i fråga om ansvar för den, som i oträngdt mål begagnar lifsfarligt vapen.
För att visa den stora inconseqvens, sorn, i min tanke, skulle uti lagstiftningsväg begås, i fall Utskottets förslag antogs, utan att 20 Cap. 6 §.
Missgernings-Balken i sammanhang dermed jemväl förändrades, vill jag endast fästa uppmärksamheten derpå, att, dåden, som af okynne med hand eller käpp inslog en fenslerruta, enligt Utskottets förslag, komme att böta 10 daler silfvermynt, så skulle deremot den, sorn derefter igenom det sönderslagna fenstret i uppsåt att skada göra, uti rummet* inkastade en sten, jemlikt 6 §. uti förut nämnde Cap., endast böta hälften, eller 5 daler silfvermynt.” Af Friherre Cederström, Anders: ”Då i lagen ej finnes föreskrifven någon påföljd för det nu för tiden ej sällan förekommande okynnet alt slå ut fensterrutor, så skulle jag för min del ej hafva något emot, att en lämplig straff-bestämmelse derföre utsattes, så framt densamma fastställes relativt till förseelsens beskaffenhet, och i conseqvens med lagens stadganden i allmänhet, för med delta okynne likartade förbrytelser; men då Utskottets pluralitet beslutat, att fensterrutors inslagning skall, utom skade-ersättning, beläggas med böter från 10 till 40 daler, så nödgas jag emot en sådan straffbestämmelse mig reservera af följande skäl: 20 Cap. 6 §.
Missgernings-Balken lyder: ”Kastar någor in i annor mans ”lius, gård eller farkost sten, stång eller annat, att dermed skada göra, bote ”5 daler: kommer sår deraf, bote dubbelt &c. &c.” 5 Cap. 8 §.
Byggninga Balken stadgar, ”att den, som af ondsko och öfverdåd hugger sönder, rifver ”neder, eller förderf var grind eller gärdesgård, gälde skadan och bote 10 ”daler. Lag-Utskottets Betänkandej IV.-o 47- ”daler.
Bryter eller lifver han annorledes, höte 3 daler.
—- *— Vare ock allt i tveböte den tid, om åker och äng täppt vara hör.” Jemför man dessa lagrum med Utskottets förslag, så linner man lätt olämpligheten af detta senare.
Den, som i afsigt att göra verklig, ej begränsad, skada, genom annor mans öppna fenster inkastar sten eller stör, och dervid träffar samt förderfva!’ speglar eller andra dyrbara möbler, pliktar således endast 5 daler; men den deremot, som inskränker sig till att med blotta banden sönderslå en fönsterruta, skulle komma alt, efter Utskottets förslag, böta från 10 till 40 daler.
Den, som, af ondsko och öfverdåd, hugger sönder eller förderf var annors gärdesgård eller grind, böter endast 10 daler; den deremot, som af samma orsaker sönderslår annars fensterruta, kan komma att, efter Utskottets förslag, gälda denna förseelsen med fyrdubbla beloppet —flere exempel att förtiga.—»
Af det anförda tror jag mig tillräckligt hafva ådagalagt, alt den af Utskottet föreslagna straffbestämmelsen ej är i conseqvens med lagens stadganden i allmänhet för dylika fall.
Dessutom kommer Domaren, om Utskottets förslag antages och blir gällande, i ej ringa förlägenhet, antingen han skall tillämpa 20 Cap. 6 §.
Missgernings-Balken eller den författning, sorn uppkommit, i följd af ofvannämilde förslag, eller ock begge förenade, lör de fall, då fenster sönderslås medelst inkastning af sten, stång eller dylikt.
Det blir alltid svårt, ofta omöjligt, att med full visshet bestämma, om, vid fenster-inslagning på detta vis, annan skada åsyftats, än den, som sjelfva factum gifver vid handen.
Domaren alltid för dessa fall tillämpa 20 Cap. 6 §.
Missgernings-Balken, eller endast ådöma från 10 till 40 dalers böter, eller för fenster-inslagningen serskildt ådöma från 10 till 40 dalers böter och för begagnandet af sten eller stång 5 daler?
Besvarandet af dessa frågor torde blifva ganska olika hos olika Domare.
Dessa skäl hindra mig att biträda pluralitetens inom Utskottet förslag, i afseende å det föreslagna bötes-beloppet; deremot anser jag lika så billigt som ändamålsenligt, alt en straff-bestämmelse fastställes, för alt ej lemna omförmtilde okynne ostraffadt, och skulle med anledning deraf vilja föreslå enahanda böter, som i 20 Cap. 6 §.
Missgernings-Balken äro bestämde, eller 5 daler silfvermynt.” Af Herr Ekholm: ”Då jag för min del anser bräckande af andras fensterrutor medelst kastning utifrån vara en ännu vådligare förbrytelse, då den af flere likasinnade deltagare utföres, anser jag, i öfverensstämmelse med Bih. till R. S.
Fröt. 1840. 7 Sami. 1 Afd, i3 Häftet. 5 j8 Lag-Utskottets Betänkande, N.o 4&' rätta förståndet af 20 Cap. Missgernings-Balken, följande tillägg böra ega rum vid det af Utskottet föreslagna stadgande: ”Sälla sig flere tillsammans att ”be°-å sådan gerning, vare straff, som om hemfrid i 20 Cap.
Missgernings”Balken skiljes.” N:o 48.
Ank. till Exp. Utsk den it Maj, kl. 6 e. m.
Betänkande öfver väckta motioner om åtskilliga ändringar i Concurs-lagen.
Vid denna Riksdag hafva motioner, alt Concurs-lagen af den 12 Mars 1830 måtte i vissa delar ändras, blifvit väckte, inom Välloflige BorgareStåndet, af Herr G.
Moberg samt i Hedervärda Bonde Ståndet af Riksdagsfullmägtige Olof Persson från Gefleborgs och Henric Hansson från Elfsborgs Län.
Då Lag-Utskottet„ till följd af ei hällne remisser, nu går att redogöra för dessa motioners innehåll och deröfver sitt utlåtande afgifva, anser Utskottet lämpligt att, serskildt för hvarje §., hvars förändring blifvit yrkad, upptaga de i sådant ändamål gjorda anmärkningar och förslag, omedelbart åtföljda af Utskottets mening i ämnet. 2 Cap. 30 §.
Denna §., sådan den lyder i Kongl. Kungörelsen den 9 Maj 1835, innehåller bland annat: ”Har, för någon borgenärs fordran, lös egendom b 1 if”vit i laga ordning i mät tagen och salt i allmänt förvar, eller under utinät”ningsmäus försegling; njute ock han rätt lill betalning utur den utmätte e”gendomen, ändå att den ej före concursens början hunnit säljas eller ur gäl”denärs bo uttagas.” 1 afseende härpå är af Riksdags-fullmägtigen Olof Persson en erinran gjord, som går derpå ut, att, då, i fråga om sättet för utmätnings verkställande, någon föreskrift ej funnes, att egendom, som utmätes, bör sättas i allmänt förvar eller under utmätningsmans försegling, samt latmätningsmannen således ej vore pligtig att sålunda med utmätt gods för fala; skulle Concurslagens stadgande om dylika åtgärders vidtagande, såsom vil - Lag-Utskottets Betänkandej N.O 19 kor för borgenärs rätt till betalning ur egendom, som före gäldenärens concurs blifvit utmätt, men ej hunnit säljas, leda till den följd, att borgenären icke komnle i åtnjutande af den förmon, lagstiftaren i sjelfva verket velat honom tillägga; hvadan motionären föreslagit, att orden: ”och satt i allmänt 'Torvar, eller under utmätningsmans försegling,” måtte från 30 §. uteslutas.
För att besvara denna framställning, lärer Utskottet ej behöfva ingå i pröfning, huruvida utmätning i allmänhet af lös egendom må anses vara lagligen fullbordad dermed, att egendomen endast upptecknas samt qvarlemnas i gäldenärens vård.