Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skulle frukta alt såra desse, om jag förmodade, att den härledde sig från någon tro på den i senare tiden ofta upprepade läran om consumentens rätt.
Denna lära, som har sin rot i den oförtydbaraste sjelfviskhet, kan icke förleda någon, som verkligen tänkt deröfver, af det enkla skäl, att ingen är tillämpning upplöser den allt samhälle, dödar fosterlandskänslan, sätter det euskildta framför det allmänna, och den ene medborgaren i strid mot den andre, glömmer allt gemensamt och upplåter i full conseqvens alia Embeten åt den minstbjudande.
Huru sorn helst,—ett onekligt factum är dock depna ifver, om det ock icke blifvit redogiordt, hvarifrån den kommer och hvarthän den vill.
Dea sista Tull-Comiteen önskade denna frihet ända Bil. till Bevillnings-Utskottets Utlåtande„
N:o 3o. 33 ända derhän, alt den fördolde sanningen, då den sade, att en absolut ha ndelsfrihet varit de föregående representationernes allmänna lanke, ehuru 1835 års Ständer tackade Konungen för Dess vishet att fortfarande tillämpa förbud, fastän i33o års Riksförsamling sådant afstyrkt.
Dagens historia jäfvar ej eller tillvaron af desse liberale ifrare, hvaribland finnas män, hvilkas ädla och oegennyttiga afsigter ej kunna betviflas.
Ingen af desse, bör jag tro, är dock okunnig om den beskrifning på denna liberalism, som en vis man redan för p år sedan afgaf, så lydande: ”Öppna, Sverige! dina hamnar-—säger den liberale Statsekonomen— för alla främmande skepp.
Byt ditt jern mot deras flor och siden, sälj dina skogar emot deras säd, emedan den lemnäs dig till bättre pris, än din egen.
När slutligen dina grufvor äro uttömde, när dina skogar äro förvandlade till främmande palatser, när dina åkrar ligga öde, emedan säd nog kan fås från annat land; så är ingen skada skedd, ty dina söner kunna följa efter och tjena i främmande länder.
Det är klart som dagen, säger han, att der, som är den fruktbaraste jorden, der endast bör växa säd.
Det är således en dårskap att framtvinga skördar på Sveriges hedar.
Der, som klädet kan tillverkas för bästa pris, der också bör det endast tillverkas.
Der, som linet och hampan växer frodigast, der endast bör Sveriges linne och tågen till dess skepp tillverkas.
Det är ett ingrepp i enskild rätt att genom prohibitiv-författningar framtvinga vadmal och linne, som kostar mer än, hvad enskilde kunna köpa det för, från andra länder, som man fordom egt.
Der kan allt lemnäs för bättre pris, emedan det tillverkas af slafvar.
Sverige bör vänta att tillverka det, tills det för detta pris kan tillverkas.”
Ännu mindre kan en uppmaning af den ryktbare List, lian, som deltog i stiftandet af Handelsföreningar och som nu med lika nit arbetar på förbättrade communicalions-medel derinom, vara glömd, då lian säger: ”i stället att införa främmande slöjd-producter, skulle Polen, på en tid, då det icke stod lägre i odling än England, hafva, likt detta senare land, inkallat främmande slöjdidkare, konstskicklighet och capitaler, samt uppammat Polsk industri; men Polens aristocrater önskade heldre att pråla i utländsk grannlåt och att lill främmande marknader sända de torftiga alstren af sina lifegnas svett och möda.
Deras afkomlingar må nu besvara den frågan: om det är nyttigt för en nation att föredraga utländska fabricater framför fosterländska näringars i början dyrare och Bih. till R.
Prot. 1840. 5 Sami. 1 dfd. 22 Häft. 5 34 Bil. till Bevillnings-Utskottets Utlåtandej N:o 3o. mindre goda arbeten.
Ocb när Adeln i andra länder känner frestelser af feodalistisk anda och aristocratiska anspråk hos sig uppstå, måtte den då för sina ögon ställa den varnande bilden af Polska Adelns öde, och derefter vända sina ögon tili England, för att se, hvilket värde ett fritt borgarestånd, kraftigt utvecklade näringar och folkrika, välmående städer, hafva för jordens egare.’*
Hade den ena eller andra af desse tänkare blifvit vederlagd med bevis och facta.
Jag hade derföre varit tacksam och denna min reservation hade då uteblifvit.
Men då så icke skett, måste jag tro, att äfven här sanningens oemotståndliga magt gjort sig gällande, tro, att Sverige icke kan bestå med sjelfständighet och inre belåtenhet, om dess näringar undertryckas och uppoffras.
Det återstår nu att se till, hvilka medel Staten eger i sin magt att använda, för ändamålet af näringarnes skyddande.
Sveriges näringar, säger man, hafva åtnjutit ett ioo:årigt skydd.
Det är en villfarelse, ty skyddet består icke i den döda bokstafven, utan i det sätt, hvarpå denna bokstaf blifvit lefvande gjord, eller varit en verklighet.
Man söker troligen förgäfves ett land, der Tull-lagarne så fräckt kunnat öfverträdas och der öfverträdelserne blifvit så tolererade, som i detta Sverige.
Orsaken ligger väl i betydlig mon i vacklande orediga lagar, ^men ännu mer i ett befordrings-system, som från de inflytelserikare platserne inom
Tullverket alltför mycket uteslutit practiske män ; deröfver de årliga JCalendrarne må vittna.
De behöfvas dock der, desse män, bättre än annorstädes, emedan de hafva att bekämpa en inrotad och listig smugglare-practik.
Skyddet har emedlertid varit ingenting mindre än verkligt, ehuru det med tacksamhet får erkännas, att på den senare, om icke senaste] tiden, en tendens till förbättring förmärkts.
Välberäknade Tull-lagar, stränga och rättvisa, tydliga och verkställbara, äro första villkoret för ett verkligt skydd.
Derefter förekommer sjelfva Tull-taxan med sina tull-bestämmelser och sina förbud, båda såsom medel till industriens utveckling.
Tullbestämmelsen kan ej och behöfver ej eller under alla förhållanden vara lika för samma vara.
Den rätta beror, dels af industriens framsteg inom landet, dels af dess ställning inom andra länder, Skydds-tull är derjemte så relativ till näringarnes olika complicerade beskaffenhet, och den beskattning, som i lull-lagstift - Bil. till 33evillnings-Utskottets Utlåtande, N:o 3o. 35 ningsväg belastar dero, att en generelt föreslagen maximi-tull af a5 eller 331 procent aldrig kan antagas, äfven om icke det så kallade vigtsystemet deremot lade binder.
Och då meningen med en skydds-tull måste vara den, alt den främmande varan må inkommalendast i den mon, den verkligen är behöflig, är det för ett land rådligare att bestämma denna Tull, heldre för ,hög än förlag, om den rätta ej kan anträffas, på det en öfverrumpling icke må ega rum.
Förbud, ehuru i nästan alla sarnhälls-förhållanden nödvändige, såsom villkor för allmän ordning, hafva dock, i följd af riglningeri i en senare tid, som mera hyllat personlighetens anspråk, än det belas fordringar, blifvit ett förhatligt ord, serdeles i Handels- och Närings-lagstiftningen.
Att införsels-förbud, såsom skyddsmedel för inhemska industrien, ännu äro oumbärliga, bevisar dock intet annat, än alt hos oss mycket återstår alt göra i Tull-lagstiftningsväg.
För näringsidkarne sjelfve är dock nödvändigheten deraf förhatligast, emedan det lemnar lastarenom rum, och den, som i arbete och omtanka »trafvar åren ut, fördrar ej gerna att klandras för liknöjdhet och oduglighet.
Det kan försvaras med exempel från andra länder och framför allt af Statens rättighet och skyldighet, att skydda sig mot öfvermagten, men behofvet deraf faller dock oftast Styrelsen och Tullstyrelsen till last.
Såsom ställningen nu är, betyder förbudet endast, att den smugglade varan verkligen belastas med en afgift och är förbruten, hvarhelst den anträffas, då deremot ingen näringsidkare nu kan förmås alt tro, att samma vara skulle drabbas af en lika afgift, ehvad tullen derå sattes.
Och näringsidkarnes förtroende till lagarne och deras handhafvare är visserligen ingen bisak, ty derpå beror, om bildning och capital skola åt näringarne egnas led efter led; Dessa hafva äfven kanske bättre, än någon annan, insigt om förhållandet, emedan de i första rummet lida deraf, och deras farhågor hafva allt skäl för sig, då trafikerande linnas, som äro ärlige nog för att öppet säga, att, ”om tullen å caffe sättes till 4 sk. p:r skålp. eller å Tobak ]N7egerhead lill 8 sk. m. ra., så tullförsnilla vi/’ Detta erkännande, sorgligt, emedan det är sant, påkallar Styrelsens och Representationens alfvarliga uppmärksamhet, och när förhållandet upphört, och förtroendet lill Tull-administrationens insigt, förmåga och goda vilja vunnit stadga, då är också den lyckliga tid inne, att alla förbuden kunna borttagas, utan att i gruuden störa och störta näringarne.
Svårigheterne, som möta för att komma derhän, äro icke oöfvervinnerlige.
Preussen är derpå ett exempel och dess Tull-lagar kunna tjena 36 Bil. till Bevillnings-U tskottets Utlåtande, N:o 3o. lill rättesnöre för våra.
Ett kustland är emot förbrytelser lättare bevakadt, än en landtsträcka, och gränsen mot Norrige är för de Svenska näringarne farligare än Öresund.
Klara begrepp om Samhällets fordringar, offentligen erkände och lagar,, derpå stödde, rättvisa och lön åt den nitiske och duglige tjenstemannen, afsked åt den försumlige och coruptible, plikt och vanära åt den medborgare, som för egen vinning uppoffrar samhällets.
— Se der hufvudsumman.
Jag bar nu, så vidt tid och tillfälle det medgifvit, utvecklat mina tankar, dem jag vördsamt underställer de respeetive Ståndens pröfning.
Frågan är af yttersta vigt och då, som mig synes, Utskottets Betänkande icke kan tjena till ledning vid dess afgörande, vågar jag lika vördsamt föreslå: att i835 års Tulltaxa oförändrad bibehålies, med undantag af den föreslagne fixa spanmåls tullen.
Att af Tullmedlen en behöflig summa anvisas, för att användas af en Comité, sammansatt af kunnige och practiske män, hvilken det ålåg att, efter inhemtad kännedom om andra länders tull-lagar, ett år före nästa Lagtima Riksdag, hafva utarbetat ett förslag till Tull-lag och Taxa för Sverige, derom motion, i sammanhang med beslutet, torde böra väckas.
Sker detta, så hoppas jag ock, att den inbördes striden är slut, att de tryggade näringarne skola tillegna s'g kunskapsrike män och capital och att allmän trefnad och belåtenhet skall uttrycka nationens tacksamhet. ” Af Herr P. O. Norin : ”1 öfverensstämmelse med min reservation emot Utskottets Betänkande N:o 21, anhåller jag också härmed få reservera mig emot Utskottets nu fattade beslut, dels att ännu bibehålla förbudssystemet, och det på ett sätt, som, efter mitt förmenande, icke kan frånskilja sig utseendet af inconseqtience, dels de mångå derigenom fastställde enormt höga Tull-bestämmelserne, med hvilkas närmare specificerande jag dock icke anser mig böra belasta Betänkandet, utan får åtnöja mig med att äfven i detta fall inom Ståndet söka göra mina åsigter gällande.
Jag kan dock slutligen icke underlåta beklaga, å att de många ganska välgrundade anmärkningar, sorn inom Riks-Slånden gjort sig gällande, så litet afseende synes hafva blifvit fastadt.” Häruti insämde Herr Lindström.
Bil. till Bevillnings-Utskottets Utlåtande, TS.o 3o. 37 Af Herr A. Brunnius: ”Då nu det justerade Betänkandet, angående Tullbevillningen, skall till de respective Stånden återgå, föranlåtes jag, som uti åtskilliga puncter varit af olika tanka med pluraliteten inom Högloll.
Utskottet, dervid göra följande anmärkningar: 1:0 det synes mig orri It, att Höglofliga Utskottet frångått den alltid förr iagttagna ordningen vid förbuds borttagande; de för uppskof till 1843 anförde skäl kan jag icke godkänna, ty den tid är redan länge sedan förfluten, som klädes-fabriksidkarne sjelfve en föregående Riksdag föreslogo; 2:0 ogillar jag, att, med undantag af socker och tobak, någon till införsel tillåten vara skall vara belagd med högre införsels-tull, än s5 procent af värdet; 3:o anser jag det orätt, alt den cl assi flca tion icke blifvit följd, som för inkommande varor af Tuli-Comiteen, i dess förslag pag. 11, och för utgående pag. 12, blifvit föreslagen, i hvilket fall tullbestämmelserna på en mängd varor blifvit betydligt olika emot hvad de nu äro; som exempel anför jag: att,då Hampa införes emot en tull af 2 procent, äro de förvåra arbetshus så nödvändiga hampblår belagde med en tuli af 24 procent af värdet; att då böcker, på främmande språk tryckte, inkomma utan tull, de samma, om på Svenska, skola betala 20 procent.
Hade på Svenska eftertryckte blifvit till införsel förbudne, så hade dertill varit skäl, nu är det deiemot en orättvisa.
Enligt gällande Taxa betalar sprit (för beredning af luktvatten) 8 sk. per kanna i tull — och luktvattnet 28 procent af värdet.
Å sprit är nu föreslaget en till En R:dr per kanna förböjd tull, utan att, i enlighet dermed, höja tull värdet och följaktligen tullen å luktvatten.
Detta är icke att gynna inhemska tillverkningen.
Jag bör också icke förbigå, att artikeln Strumporj andra slag, hvilka hufvudsakligen utgöras af ull och linne, är åsatt en införsels-tull af 1 R:dr 16 sk., då tullvärdet, högre än hvad det verkligen är, icke kunnat upptagas till högre än 2 R:dr 24 sk. per skölp.
Anmärkningar af detta slag uti stor mängd kunde jag ytterligare anföra, om det icke vore alt alltför mycket förlänga förteckningen; 4:o anmärker jag vid artikeln Tackjern den origtigheten, att sådant af myr- och sjömalm icke blifvit emot låg tull till utförsel tillåtet.
Detta hade varit vida rigligare, än alt tillåta tackjernshällar utföras.
Vid koppar: att våra Rederier tvingas att på utrikes ort låta kopparförhyda sina fartyg, då ej tullen på bleck och spik af koppar blifvit så nedsatt, att de finna sin rakning vid alt göra det inom Riket, hvilket icke uleblifvit, om tullen icke öfversligit 8 R:dr 16 sk. per Skepp:d; 38 Bil. till Bevillning^- Ut skottets Utlåtande, N:o 3o 5:o då vi blott i missväxtår behöfva införskrifva spanmål och po-» tatis, borde i förra fallet den af Kongl. Maj:t föreslagna lägre tullen blifvit bestämd, och i det senare hade blott 6 ä 8 sk. per tunna bordt bestämmas/’ Af Herr F. C.
Billberg: ’’I öfverensstämmelse med de principer, jag redan i min vid Betänkandet N:o 21 fogade reservation uttalat och hvilka jag ännu vidhåller, kan jag icke eller denna gång godkänna Utskottets arbete.
Då jag icke i allmänhet anser förbud eller högre skyddstull, än 25 procent, vara af behofvet påkallad, har jag vid mångå tillfällen tillhört minoriteten, och får härmed nedlägga min reservation mot de beslut, den då varande majoriteten dicterat; men, då jag eger öppen rätt att inom det Stånd, jag tillhör, söka bereda framgång åt mina åsigter och icke ämnar underlåta att der uppgifva de speciella bestämmelser, som jag ogillar, anser jag mig handla rättast, då jag icke här belastar med deras upptagande. ” Af Herr M. G. Wallen: ”Mot Höglofl.
Utskottets Betänkande, angående Tull-bevillningen, får jag vördsamt reservera mig.
Under debatten deröfver hafva åtskillige Ledamöter sökt fästa Utskottets uppmärksamhet på nödvändigheten att iagttaga en sådan hofsamhet i tull-bestämmelserna, att en ärlig och ordentlig handel blefve möjlig, och att
Staten rigtigt måtte erhålla, hvad honom tillkommer; men det förefaller mig, som ett visst mägtigt intresse icke aktade, på hvad slags verkan Tull-författningar i öfrigt kunde medföra, endast utländsk vara fördyrades, så att inhemska fabrikanter och handtverkare totalt befriades från all concurrens af utländsk konstflit, och lurendrejaren från all concurrens med inhemska, ordentliga handlande.
Det behöfver icke anmärkas, att vid detta förvända förhållande det allmänna betydligt lider derigenom, att af det enorma öfverskott, Svenska consumenter på all vara mäste erlägga, en stor d A icke kommer det allmänna tillgodo, utan stannar i lurendrejarens fickor; och det kan icke eller undfalla Utskottet, att ert allt för hög tull sätter Svenska varutillverkaren i en svår frestelse att sjelf blifva lurendrejare.
Likså måste det vara klart, att inhemska producenter af alla sådane varor, som kunna exporteras, äfvensom af alla landtmanna-varor, hvil - Bil. tillj Bevillnings-Utskottets Utlåtandej N:o 3o. og ]<a tjena förenämnde producenter till uppehälle, mäste afsäga sig sin rätt till förmon för dem, sorn producera inexportahla varor, emedan, så snart införsels-tullen på dessa sättes högt, exporten af Svensk vara försvåras eller göres omöjlig genom den reciprocitet i handels-förhållande, som Sta terne numera söka ernå.
Dessa sanningar hafva, som jag tror, vid många tillfällen vunnit föriitet afseende i Utskottets förslag, men jag inskränker mina anmärkningar hlolt till några få fall.
Burn, Cognac och Arrac äro helagde med 3n sk.
Den, som kan insmuggla en ankare af dessa varor, vinner således Tio R:dr R:co, Han är derjemte Befriad från Tolag och flera andra utgifter vid förtull ningen samt från borgerliga onera för rörelsen, ja till och med ofta från risico, som öfvertages af utländska handelshus, och jag förstår icke, hur någon kan föreställa sig, att ordentliga handlande skola kunna concurrera med en så lycklig affairsman. it\ sk.
Banco, sorn Tull-Comileen föreslagit, äro ännu frestelse nog för smugglaren; men en minskning i hans vinst hade i alla fall varit önsklig.
Under det man arbetar på att genom de inhemska handens lossande förbättra och, om möjligt, förstora tillverkningen af denna vara, synes det mig mindre klokt att höja utförsels-tullen derå utöfver den nedsättning till 16 sk. per Skeppund, Kongl. Maj:t redan en gång beviljat.
Jag måste visserligen ogilla de monopolier, man tillagt Stångjerns-fabrikanter; men i det ögonblick, då man sträfvar att kasta hela tullbördan på producenten af export-varor och landtmanna-varor, måste man söka att lindra åtminstone utförsels-tullen på dylika varor.
Kreaturj lefvande.
Om ingen annan än de, som fabricera inexportabla varor vore i behof af understöd från utländska ladugårdar, så skulle skäl deri linnas till den förhöjning i tullen af nära joo procent, hvarmed ifrågavarande artikel blifvit belagd.
Men flere andra och deribland en stor del jordbrukare behöfva ännu detta understöd och då införseln af alla soj-ter lefvande kreatur år i838 endast utgjorde i,3oa stycken, måste jag anse denna tilltagna enorma tull orimlig.
Den, som vet, alt denna vara står ^5 procent högre inom landet än utom, lärer hafva svårt att begripa, hvarföre den blifvit till införsel förbjuden; jag förmodar, att sockerbruks-intréssets rikedom är enda orsaken dertill.
Detta förbud har ock den omständigheten, att, då Sirap starkt efterfrågas, har satt sockerbruks-idkaren i den lyckliga belägenhet, att de på reqvisitioner af Sirup svarat, att sådan icke utlemnades, derest 4 o B//.
Bevil’nings-U skottets Utlåtande3 N:o 3o. inan icke tillika koper ett visst, föreskrifvet, qnantum socker.
Om smugglaren ej fyllde en del af allmogens behof af denna vara, skulle fabrikauterne ytterligare böja priset, och det blefve då kanske möjligt att tillvägabringa en förening, hvarigenom, till prejeris undvikande, sirup uteslötes ur hushållningen; men då detta nu icke låter sig göra, vore det skäl att bjfria inhemska consumenter från sitt oerhörda onus eller åtminstone i någon moa nedsätta de stora förrnoner, lurendrejaren njuter på ordentliga handlandes bekostnad.
Om socker gäller samma anmärkning, som om näst föregående artikel.
Den plumpa osanning har af en viss författare blifvit utspridd, att Belgiska Regeringen beviljat en cå hög export-premie för raflineradt socker, att detta land skulle vara färdigt bortskänka det till 10 å ii sk. p:rskålp., uppgående råsockret endast för att tillgodonjuta den till omkring i sk. eller något deröfver stigande arbets-vinsten; denna osanning bevisar, hvilka stora förhoppningar vissa intressen bygga på Ständernas lättrogenhet och borde, efter min tanka, öppna ögonen på dem, som hittills af medlidande med dessa intressen förbisett det allmännas.
Detta senare fordrar ovillkorligen, att de, som beskattas af ett partielt intresse inom landet, åtminstone må njuta den lättnad, ökade tull-intrader medgifva; för dem, som betala grundskatt, är denna lindring oundgänglig.
Många flera anmärkningar hade jag att fästa Rikets Höglofl.
Ständers uppmärksamhet på, såsom till exempel under artikeln:
Strumpor alla sla%, der införsels-tullen blifvit höjd lill nära ioo procent, utan någon dervid förekommen anledning, men jag anser mig icke böra vara vidlyftigare, då jag är fullt öfvertygad derom, att de många felaktigheter, som insmugit sig i detta Betänkande, icke undfalla Rikets Höglofl.
Ständers skarpsynta blick.” Af Pehr Pehrsson från Örebro Län. ”Emot det af Utskottet stadgade förbud mot utförsel af tackjern, får jag anmäla min reservation.
Så länge man i lagstiftningen bibehåller det nu existerande skråtvång, hvarigenom möjligheten att sjelf förädla sin vara är tackjerns-tillverkaren helt och hållet betagen, gifves det för denne ej något annat skydd mot följderna af öfverproduction utaf nämnde vara, än tillåtelsen till utförsel af densamma, emot en ej alltför hög tullafgift.
Beredes ej frihet för Bergsmannen i ettdera af dessa hänseenden, skall hans ekonomiska välstånd småningom undergräfvas, och den näring, han idkar, aftyna - Bil. till Bevillnings-Utskottets
Ut lät andej N:o 3o.
4» na, till ej mindre förlust för det allmänna, än för näringens enskilde idkare.
Att detta beklagliga förhållande under senare tider egt rum, inhemtas af Justitiae-Stats-Ministerns Embets-berättelser, hvilka utvisa, att ett större antal fastigheter årligen frångå Bergsmännen, och inköpas af ståndspersoner, då deremot i landslagen totalbeloppet af de i allmogens hand befintlige fastigheter årligen ökas.
Det medgifves val, att efter nästförflulne
Riksdag productionen af stångjern tilltagit, men detta har ensamt härrört från den Bruksegarne meddelade större tillverknings-frihet, i afseende hvarpå jag åberopar Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o iop, hvari skälen till nämnde förkofran i stångjerns-tillverkningen blifvit utförligt och med sakkännedom utvecklade.
Denna omständighet är således ett ytterligare bevis för nödvändigheten deraf, att den stjufmoderliga behandling Bergsmannen, jemförelsevis med Bruksegaren, hitintills fått röna, niå upphöra, samt afven den förre komma i åtnjutande af en större frihet i afseende på bedrifvandet af sitt yrke.
Mången torde väl invända, att en dylik frihet blifvit uti Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets ofvanberörde Betänkande för Bergsmännen tillstyrkt; men att så ej skett, utan att tvertom de villkor, som blifvit fäste vid den föreslagne smidesrättigheten, lika med förbud , hindra Bergsmannen från begagnandet af densamma, utvisas i Riksdagsmannen Boéthii emot nämnde Betänkande afgifna reservation, hvilken jag i detta hänseende åberopar.
Det är ock märkligt, att, med undantag af bränvin, som blifvit till införsel förbudet, tackjerne1 så vidt jag kan minnas, är den enda vara, i afseende hvarpå förbud blifvit i Tull-Taxan bibehållet.
Öfverflödet inomlands på den förra varan torde, i förening med densammas i allmänhet skadliga egenskap, vara ett tillräckligt skäl att ej tillåta import af densamma.
Hvad deremot beträffar förbudet alt exportera tackjern, bar jag förgäfves sökt uppleta några lika giltiga skäl för dess bibehållande; ty icke kan det allmänna skadas deraf, att så stor del af denna vara, som ej inom landet förädlas, finner afsättning hos Utländnineen.
Och att någon större mängd deraf, än som nämndt är, ej utskeppas, derföre garanterar så väl dess tyngd och dyra transportkostnad, som den tullafgift, hvarmed det belägges.
Skulle åter någon anse detta förbud böra grundas på varans högsta möjliga förädling, innan den till Utländningen försäljes, borde af samma skäl äfven stångjernet vara till utförsel förbjudit; tydetta är ej eller annat än ett råämne, som, för att blifva användbart eller nyttigt, tarfvar vidare bearbetning.
Brot. 184<>• 5 Sami. 1 Jfd, u» Häjt, 6 4^ Bil. till Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N-o 3o -
På nu anförde grunder yrkar jag, att tackjern må varda till ut~ Järs el tillåtet, emot en tullafgijt af högst 1 R'.dr Banco Jör hvarje skeppund. ’’ Af Ephraim Larsson från Elfsborgs Län: "Emot Högloft.