Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende åter på det af herr komminister Schagerberg väckta förslag, att pastorats- och socken-adjunkturer, bruks- och kapellpredikants-sysslor, med flere beställningar, som icke äro för beständiga att anse, måtte, vid nuvarande innehafvares afgång, indragas; så har utskottet visserligen, å ena sidan, icke kunnat förbise angelägenheten deraf, att, till betryggande ej mindre af innehafvarnes, än ock det öfriga i församlingarne tjenstgörande obefordrade presterskapets rätt, bestämmelser i den af motionären antydda syftning måtte vidtagas; men då det föreslagna stadgandet i allmänhet om en ovilkorlig indragning af dessa beställningar, der de ej vid nuvarande innehafvares afgång förklaras vara af permanent natur, efter utskottets öfvertygelse, sannolikt komme att medföra betänkliga olägenheter, helst serskildta lokala förhållanden och omständigheter torde kunna göra ett undantag härifrån behöfligt, har utskottet, af detta skäl, ansett sig icke kunna i vidsträcktare mån förorda motionärens yrkande i denna del, än att utskottet hemställer, det Rikets Ständer må hos Kongl. Majit i underdånighet frambära den önskan, att Kongl. Majit täcktes i nåder förständiga samtliga konsistorierna i riket, att då, vid inträffande ledighet, fråga uppstår om tillsättande af ofvannämnda beställningar, konsistorierna må söka att med de kallande, vare sig församlingar eller enskilda, tillvägabringa sådana öfverenskommelser, hvarigenom omförmälde sysslor, der de anses vara af behofvet påkallade samt af vederbörande med skälig aflöning förses, må förklaras vara af permanent egenskap; dock att, der vederbörande löngifvare till dylika öfverenskommelsers afslutande ej samtycka eller omständigheterna i öfrigt sådant ej tillåtå, med ärendets pröfning och afgörande må, utan påföljd af tjenstens ovilkorliga indragning, förhållas i enlighet med hvad i detta afseende nu eger rum.
Uti förevarande motioner förekomma vidare yrkanden i E) om förändrade bestämmmelser i afseende på pastor al-vårdens handhafvande inom annex-församlingar, om vikariers förordnande, då pastor är hindrad att
Rensten sjelf förrätta samt om adjunkters lön och missiv ering; hvilka serskilda frågor utskottet nu går att till besvarande upptaga. l:o Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 96. 41 l:o
Hvad dervid först vidkommer förslaget om rättighet för komministrar att bestrida pastorai-vården inom annex-församlingar; så medgifver utskottet visserligen, att inom pastorater af större vidsträckthet flere fördelar såmedelst skulle beredas församlingsboerne inom annexet, men då af en dylik förändring måste följa, att den vård om kyrkoböckerne samt det ansvar för deras ordentliga förande, som pastor hittills uteslutande tillkommit, skulle delas emellan honom och komministern, samt ett sådant förhållande, efter utskottets tanka, lätteligen kunde föranleda till mindre reda och noggranhet härutinnan, har utskottet af denna omständighet och då härtill lägges, dels att, der behof af de till pastorai-vården hörande förrältningarnes inom annexet öfverlemnande till komministern verkligen förefinnes, sådant med vederbörandes samtycke redan nu lärer ega rum, dels ock att medlemmarne i annex-församlingen, då alltför stora svårigheter i olvan anmärkta afseende förefinnas, äro oförhindrade att i föreskrifven ordning väcka fråga om pastoratets delning, hemtat tillräcklig anledning till den hemställan, att motionen härom må förfalla. 2:o Vidare och hvad angår förslaget, dels att, der pastor vore förhindrad att sjelf förrätta tjensten, vikarie må förordnas att embetet eller viss del deraf förestå, emot åtnjutande af så tillräcklig aflöning af pastor, att församlingen med vikariens underhåll icke varder betungad, dels ock att annan än kontraktsprost icke må tillåtas att antaga adjunkt; får utskottet vördsamt förklara, att, då beloppet af den löneersättning, som må en förordnad vice-pastor tillkomma, lärer böra bestämmas dels i förhållande till den större eller mindre verksamhet, som dervid tages i anspråk, dels ock med fästadt afseende i öfrigt å de för hvarje serskildt fall förekommande omständigheter, såsom t. ex. om inträffadt sjukdoms- eller annat laga förfall, oundgängligen påkallar ett dylikt biträde, dock alltid så, att pastor, utan församlingens betungande, aflönar den, som hans tjenst bestrider, utskottet funnit dylika frågor, pä sätt nu eger rum, lämpligast böra af vederbörande konsistorier för hvarje serskildt fall afgöras; hvadan och då, beträffande det sednare förslaget om adjunkters missivering, någon inskränkning uti den konsistorierna härutinnan tillagde pröfningsrätt icke eller kan af utskottet tillstyrkas, helst bemälde auktoriteter icke lära underlåta att tillse, huruvida verkligt behof af det ifrågavarande biträdet är för handen, utskottet vördsamt föreslår, att ifrågavarande framställningar, så i ena sorn andra hänseendet,
prå förfalla. 3:o
Beträffande den väckta frågan om vidtagande af åtgärder för en allmän reglering af adjunkternes löner, som vore med rättvisa och billighet öfverensstämmande, så torde, i utskottets tanka, en sådan flerestädes vara af behofvet påkallad, och hemställer utskottet alltså, Bih. till R.
Prot. 1S47 <§' 1848. 8 Sami. 24 Häft. 6 42 Allm. Besv.- och Ekon.-Ut skottets Betänkande, N:o 96. att Rikets Ständer mätte i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes anbefalla vederbörande stifts-styreiser att, der sådant icke redan skett, så snart sig göra låter, med presterskapet öfverenskomma om och uppgöra en reglering af adjunkternes löner, samt att med berättelser derom sesedermera till Kongl. Majit inkomma.
Vidkommande F) Anders Anderssons och Anders Jonssons framställningar om förändrade bestämmelser för utgörande af klockare- och kyrkovaktare-lönen, så för utskottet, som för sin del anser enahanda utväg, som i fråga om presterskapets aflöning här ofvan blifvit föreslagen, eller att genom frivilliga öfverenskommelser söka åstadkomma de förändringar uti nu gällande beräkningssätt, hvilka af behofvct kunna påkallas, äfven i förevarande fall tillämplig, såsom en följd häraf, vördsamt hemställa, att Rikets Ständer uti underdånighet hos Kongl. Majit må anhålla, det Kongl. Majit täcktes i nåder förständiga samtlige konsistorierne att uppmana församlingarne i stiften att, efter de grunder, som för ändamålet kunna anses mest lämpliga, tillvägabringa öfverenskommelser, i fråga om den lön, klockare och kyrkovaktare för dessa befattningar må ega att af församlingen uppbära.
Slutligen och hvad angår, G) frågan om nedsättning af en komité för utredande af de ämnen, hvilka nu utgjort föremål för utskottets behandling, äfvensom det af riksdags-fullmäktigen Anders Benglsson väckta förslag om lifgifvande från trycket af ett sammandrag af nu gällande författningar rörande presterskapets löne-rättigheter moni hvarje stift; så enär, med afseende å det slut, hvaruti utskottet vid afgörande af dessa frågor stadnat, de af motionärerne föreslagna åtgärder torde blifva utan allt ändamål samt endast leda till betydliga kostnader, för utskottet vid sådant förhållande tillstyrka. att framställningarne, så i ena som andra hänseendet, må förfalla. l)e förändrade bestämmelser, i fråga om bvggnads-skyldighet å prestgård, hvilka af riksdags-fullmäktigcn J.
Bergström och Petter Pettersson blifvit yrkade, anser utskottet utgöra en fråga af den beskaffenhet, att densamma bör jemväl af Lag-utskottet behandlas; vid hvilket förhållande gemensamt utlåtande af de förenade utskotten i anledning af motionärernes framställningar i denna del torde fö afgifvas.
Häremot anfördes följande reservationen nemligen, vid punkten litt. B., af riksdags-fullmäktigen Petter Jönsson från Jönköpings län emot utskottets tillstyrkande uti lista och 2idra momenternai ”Emot det beslut höglofl. utskottet uti 2 punkten af ofvanstående betänkande fattat, får jag mig reservera, emedan å de motioner, som blifvit väckta inom det stånd, Allm. Bese.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 96.
43 jag tillhör, ej blifvit fåstadt det afseende, som med dem åsyftats, nemligen att bereda någon nedsättning i det högre presterskapets aflöning, åtminstone på de ställen, der en sådan utan skada kunde ske.
Till vinnande häraf hade jag trott, det en komité bort nedsättas inom hvarje stift, bestående af lika många prester som åhörare, utan någon kostnad för statsverket, för att afhjelpa de missförhållanden, som nu på flera ställen ega rum, utan att göra någon rubbning i det nu tjenstgörande presterskapets betingade rättigheter förr, än vid deras afgång.
Nu har väl utskottet tillstyrkt, att konventioner skola uppgöras, men på det sätt, att, efter som jag uppfattat, ej någon lindring eger rum för löngifvaren.
En sådan författning finnes redan af den 25 November 1846, men har ej till någon förmån kunnat begagnas, åtminstone i Wexiö stift.”
Vid punkten litt. B., 9 morn., af herr von Hohenhausen, M. S.: ”Jag reserverar mig emot det fattade beslutet att föreslå en underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, rörande reglering af presterskapets på Gottland aflöning, emedan en sådan åtgärd icke är behöflig, alldenstund ifrån regeringens sida allt är gjordt, som härtill erfordras.
Då, såsom bekant är, presterskapet innehafver hela krono-tionden, men denna icke varit serskildt bestämd, så har dess uträkning och bestämmande af Kongl, kammar-kollegium fortsatt blifvit bearbetad, och torde kunna förväntas snart skall blifva fullbordad; derefter skall tertialen bestämmas, på sätt derom föreskrifvet är, och då väl låter sig billigtsenligt uppgöras, med afseende på den högre eller lägre kronotionde, som hemmanen blifvit åsatt.”
Vid punkten litt. C., af herr prosten Traneus, emot 5 morn., i hvad det rörde utskottets förslag om upphörande af förhöjd tjenstårs-beräkning för kapell-predikanter.
Vid punkten litt. E., 3 morn., af herr Hedenstjerna, W.: ”Lika med utskottet, anser jag reglering i afseende på pastors- och komminister-adjunkters löneförmåner böra åstadkommas; men då desse lägre prestmän högst ringa kunna inverka på besluten vid prestmöte!) och de af presterskapet, som begagna desses biträde, ännu icke allmänt genom skälig löne-förhöjning sökt förekomma de tid efter annan förnyade framställningar om behofvet af lagstiftande maktens mellankomst, befarar jag, att det åsyltade ändamålet icke fullkomligt vinnes derigenom, att ensamt åt de vid prest- eller stiftsmöten tillstädeskommande öfverlåtes att uppgöra en reglering, som ovilkorligen skall tjena till efterrättelse, utan tror jag, att endast förslag dertill bör upprättas vid förrberörde möten, då de ömsesidiga åsigterne och de olika förhållanderne med adjunkternes åliggande och skälige anspråk samt pastorernes och komministrarnes inkomster i ena och andra församlingen, m. m., hvarå afseende bör fästas, i allmänhet torde kunna lättast utredas; men att konsistorierna böra i missivet för hvarje adjunkt bestämma hans löneförmåner, med hänsigt till icke allenast nämnde förslag, utan ock de serskildta omständigheter, hvilka kunna till frångående af detsamma föranleda.
Ingens rätt kan då, i följd af parternes olika åsigter, blifva förnärmad, emedan den 44 Allm.
Best'.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 96. med konsistor» beslut tilläfventyrs missnöjde eger, i detta likasom andra, uti laglig ordning söka ändring, hvilket dock sällan lärer ifrågakomma.”
Af riksdags-fullmäktigen Petter Jönsson, frän Jönköpings län, hvilken ansåg, att utskottet bort antaga följande, af afdelningen gjorda, tillstyrkande: ”Deremot torde, elter utskottets tanka, ett minimum för adjunktslönen i allmänhet lämpligen böra stadgas.
Utskottet, som härvid ansett pastoraternas klassifikation kunna antagas såsom den rättsenligaste beräkningsgrund, hemställer alltså, att Rikets Ständer må hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes i nåder förständiga samtliga konsistorierna i riket att, vid adjunkters missivering, hädanefter tillika bestämma beloppet af den kontanta penningelön, som, jemte föda och husrum, bör dem tillkomma, nemligen: vid missivering till pastor i pastorat af lista klassen . 16 2/3 tunnor pastorat af 2:dra klassen 13 1/3 pastorat af 3:dje dito, äfvensom vid missivering till komminister 10 allt beräknadt efter årets markegång, dock att, i händelse, hvad komminister beträffar, 10 tunnor skulle öfverstiga halfva beloppet af dennes löneinkomster, adjunktslönen icke må utgå till högre än hälften af det belopp, hvartill komministerns egen lön uppgår.” STOCKHOLM t&48, hos J. A. Walldén.
Allm. Besv.- och Ehon.-Ulikoltets Betänkande, ft.o 97. t N:o 97.
Aok. till Exp.-Utsk. d. 22 Jani, kl. 1 e. m. i •
Betänkandej i anledning af gjorda anmärkningar vid Handelssamt Fabriks- och Handtverks-ordningarne af den 22 December 1346.
För vinnande af ändringar uti, samt förklaring af berörde författningar, hafva motioner blifvit väckta : Hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln: af herr friherre Cederström, Jacob, af herr Hjerta, Lars; Inom Fällojl.
Borgare-Ståndet: af herr C. F. Spängberg, af herr P. O. Norin, af herr G. TV. Gillberg, af herr O. Sjöqvist; och Inom Hedervärda Bonde-Ståndet: af Såne Persson från Malmöhus län, af Sven Svensson från Elfsborgs län, af Jöns Jönsson från Christianstads län, af Jonas Christoffersson från "Wermlands län, af Elof Andersson från "Wermlands län, af Anders Jonsson från Östergöthlands län, af Petter Haraldsson från Elfsborgs län, af Matts Persson från Stockholms län, samt af Lars Rasmusson från Bohus län. ttih. lill ti.
St- Prot. isa och iS-iS.
S Sami. 25 flaftet. i 2 Allm.
Best).- och Ekon.-Vlskotlets Betänkan/le, N:o 97.
Vid granskning af de^sa motioner liar Utskollet inliemlat, ali, då de flesta åsyfta ändring oell rättelse eller förklaring af vissa delar utaf (orrberörde författningar, har deremot herr friherre Cederström , under förutsättning, att Rikets Ständer, enligt al' herr friherren väckt motion, måtte återgå till den år 1810 fastställda grund för allmänna bevillningens utgörande, hemställt, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit begära upphäfvande af alla de författningar, som rörande näringarne sedan den 6 April 1810 emanerat, samt att Kongl.
Majit täcktes till allmin efterrättelse kungöra, alt hvad den nådiga kungörelsen af sistnämnde dag innehåller, rörande en h vars rätt att idka all slags borgerlig näring, emot åtagande al deremot svarande borgerlig tunga, skall hädanefter ensamt tjena till allmän underdånig efleirjitlelse. [ afseende härå får Utskottet erinra, det motionärens sätt att tolka 1810 års koncession ingalunda instämmer med den af Rikets Ständer sjdfve vid påföljande riksdagar deråt gifva tolkning, enligt hvilken berörde koncession afser rättigheten alt idka borgerlig näring, men icke ordningrföreskri fterne för utöfvandet deraf; hvadan antagandet af motionärens förslag skulle hafva till följd, att de gamla skrå- och handels-orduingarne måste anses till efterlefnad gällande, hvilket icke torde vara med niolionärens önskan öfverensstämmande; och då dertill kommer, att förslaget om återgående till den år 1810 fastställda grund för allmänna bevillningens utgörande, på förutsatt bifall hvartill motionären grundat sitt nu i afseende å närings-författningarne väckta förslag, blifvit af Rikets Ständer iemnadl ulan afseende, tillstyiker Utskottet, det må jemväl nu ifrågavarande motion få förfalla.
Då Utskottet derefter öfvergår till granskning af de emot serskilda föreskrifter i ofvan berörde författningar gjorde anmärkningar, bär Utskottet ansett lämpligast följa den ordning, hvaruti de ämnen, motionerue afse, i författningarne förekomma, samt dervid serskildt för hvarje §., först af handels-ordningen och sedermera af fabriks- och lian Itverks-ordoingen, upptaga de deremot gjorde anmärkningar, beledsagade omedelbail af Utskottets deröfver afgifne yttrande; varande anmäi kt emot Ha n dels-Ord ningen. , §. 3.
Åf herr Spångberg, att, då enligt denna §. handtverkare och fabriksidkare i stad eller å landet ega alt, efter föregången anmälan bos vedei bo - Allm.
Bew - och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 97. 3 lyrnde magistrat, i afseende å den afgift, sorn för handelsrättigheten
Lör erläggas, i hvilken stad som helst, sjelfve eller genom andra, hålla sina tillverkningar lill saln nli öppna sahihodar eller från andra npplagsståilen, har det likväl icke blifvit föieskrifvet, luiru uppbörden af denna afgift skall ske, hvilket medförde åtskilliga svårigheter, enär afgift en icke, likasom de vanliga Levi lini ngs-algi Iterne och krono-utskylderne, nppbäres i den ort, der den debiteras, ocli debiteringen ofta icke verkställes förrän långt, elter det handelsrättigheten blifvit begagnad, jemte det att den person, af hvilken afgiften skall erläggas, merändels alltid aflägsnat sig från den stad, hvars kassa afgiften skall tillfalla, samt derföre hvarken kan emottaga debelssedeln, bevaka sin rätt genom besvär ofver obehöiig debitering eller ordentligen verkställa inbetalningen, hvilken derföre oftast måste genom embetsskrifvelse!' och långa omvägar hambäckningsvis fiamtvingas, till icke ringa förlust och obehag både för uppbördsmännen och den skatlskyldige; af hvilken anledning motionären, sorn ansett ett serskildt lagstadgande titi ifrågavarande afseende vara nödigt, föreslagit, alt, då någon hos vederbörande magistrat anmäler sig att utöfva en sådan handelsrättighet, som i 3 § af handels-ordningen omfoimäles, han skal! vara pligtig alt antingen ställa vederhäftig borgen för algiften af någon i staden boende person, eller ock förskottvis erlägga afgiften, sorn i sådant fåll borde bestämmas till ett visst minimibelopp för hvarje serskildt försäljningsställe i månaden, hvilket motionären föreslagit lill i r:dr b:ko, äfvensom att handelsrättigheten icke må begagnas förrän sådant blifvit ful
Ig jordt och magistratens bevis deröfverblifvit meddeladt, h-vilket sednare alltid skulle vara alt tillgå och kunna uppvisas, der handeln idkas, vid enahanda äfventyr, som för olaga bandel i lag stadgadt är.
Då Utskottet icke Guner lämpligt, alt ifrågavarande afgift, hvilken bör utgå i mån af rörelsen, varder till visst belopp genom allmän författning bestämd, saknar Utskottet anledning att understödja motionärens i detta hänseende gjorda förslag.
Hvad deremot beträffar det af motionären föreslagna sätt för uppbörden af afgiften, så anser Utskottet billigheten påkalla, att kommunen •erhåller någon säkerhet för afgiftens utbekommande, hvilket lämpligast torde kunna åstadkommas genom borgens ställande för någon viss tid, och tillstyrker alltså, alt Rikets Ständer hos Kongl. Maj;t i underdånighet anhålla, det stadgas måtte, alt den, hvilken utöfvar en sådan handelsrättighet, sorn uti ifrågavarande § omförmäles, skall ställa borgen för afgiftens erläggande de tre första åren; dock att afgiften icke erlägges för ilängre tid, än rättigheten begagnas.
i Allm.
Be.sv. och F.kon.-Utskottets Betänkande, N:o 97.
Al riksdagsmannen Petter Hara Mason trän Elfsborgs län: att den i detina § landtman medgiTne rättighet alt å landet i minut försälja inhemska produkter, äfven måtte utsträckas till åtskilige lifsförnödenheter, hvilka ej kunna Lill landtmanna-produkter hänföras, såsom saltj sill, torrfisk och andra vik tua lievarorpå det att tillfälle mätte beredas den fattigare befolkningen att lättare kunna förskaffa sig sitt lifsuppshälle; börande den, som med ofvanuppräknade artiklar drifver ,handel, om han ej är borgare i stad, påföras bevillning, lämpad efter den inkomst, som handelsrörelsen anses gifva.
Härvid får Utskottet endast erinra, att de af berörde varor, hvilka äro af inhemskt ursprung, måste vara att hänföra lill dem, hvilka enligt denna få af landtman försäljas.
Hvad åter beträffar dem af utländskt ursprung, synes någon utsträckning af handelsrättighet å landet, utöfver hvad 6 § i lietta hänseende medgifver, icke vara af behofvet påkallad. 6. §. 1 Mom. af Riksdagsmannen Sone Persson från Malmöhus län: att stadgandet i denna § om ett visst afstånd, inom hvilket salubod å landet icke linge anläggas, måtte upphäfvas, såsom olägligt för den allmoge, som är boende på i å 2 mils afstånd.
Medgifvandet af salubods anläggande hvar som helst kunde icke blifva förnärmande för handlanderne i städerne, enär landthandlanderne i allt fall från dem taga sina förråder; hvaremot, det skulle komma att medföra en stor fördel för landtmannen, som dagligen kan vara i behof af flerfaldiga varuartiklar, och då kunde få dem på närmare håll, i synnerhet hvad den fattigare klassen angår, hvilken blott förmår för dagen anskaffa sin knappa bergning; med anledning hvaraf motionären föreslagit den ändring i denna §, ali den, som enligt 5 § på landet idkar handelsrörelse med inhemska varuartiklar, äfven må tillåtas att i öppen salubod få försälja andra för landtmannen oumbärliga varor, utam inskränkning i afseende på afståndet från stad.
Vid föredragning af denna motion till remiss,, instämde med motionären riksdagsmännen Nils Andersson, Per Pålsson, Per Nilsson och Christen Anderssson från Christianstads län, Jöns Månsson från Malmöhus lärn och B. P.
Skantze från Hallands län; hvaremot riksdagsmännen Lars Larsson från Elfsborgs län och Nils Strindlund från Wester-Norrlands län, med hvilka flere Ståndets ledamöter sig förenade, yttrade motsatta åsigter, anseende det nu bestämda afståndet vara afpassadt efter behofvet, samt alt en större utsträckning af denna handelsrättighet snarare skulle blifva skadlig än. gagnelig för landtmannen..
Besv. och Ekon .-Utskottets Betänkande, iV:o 97.
5 Af riksdagsmännen Sven Svensson från Elfsborgs län och Jöns Jönsson från Christianstads län, hvilka, pä de i nästföregående motion anförda skäl, yrkat, att det i denna § stadgade vilkor af 3 mils afstånd från stad för anläggande af handelsbod å landet måtte nedsättas till r£ mil.
Af riksdagsmannen Elof åndersson från Wermlands län: att, ehiwu den åsigt syntes vara uttryckt uti 22 § af fabriks- och bandtverks-ordningen, att köpingar ega samma rättigheter och skydd, som städerne, hade likväl i 6 § i mom. handelsordningen bordt vara bestämdt uttaladl, att hvad der är föreskrifvet om öppen salubods anläggande å landet äfven alser köpingar, hvilka hafva samma intressen som städerne att bevaka; af hvilken anledning motionären, för de åberopade §§:s förtydligande, anhållit, alt Rikets Ständer ville ingå till Kongl. Maj:t med begäran, det må köpingars härunder beroende rätt iakttagas, så att förbudet emot salubods öppnande inom 3 mil från stad må utsträckas jemväl tili köping.
Utskottet, som anser det i detta moment bestämda afstånd från stad för handelsbods anläggande å landet icke vara längre, än att landtmannens beqvämlighet dervid blifvit tillbörligen afsedd, tror deremot, lika med åtskilliga af Bonde-ståndels ledamöter, ait en utsträckning af detta medgifvande skulle snarare skada än gagna, genom det lättare tillfälle, derigenom tilläfventyrs bereddes för uppköp af öfverfiöds-artiklar, i förening med det jemväl öfverklagade missbruket af oloflig handel å dessa ställen med bränvin och andra spirituösa drycker.
Innan en längre tids erfarenhet vunnits om verkan af den här medgifna handelsrättigheten, torde det ock vara råd1 igast att låta bero vid nu gällande stadgande, hvilket jemväl öfverensstämmer med hvad i detta hänseende uti Norrige är till efterrättelse gällande.
Hvad derjemte betiäflfar riksdagsmannen Elof Andersons hemställan, att få bestämdt uttryckt, alt stadgandet i denna § äfven gäller för köping, på det att icke heller på närmare afstånd derifrån, än 3 mil, handelsbod å landet må anläggas, så, enar behörigt afseende så väl å den i köpingen etablerade handelsrörelse, som å behofvet för landtmannen synes påkalla, att samma stadgande i delta hänseende bör vara gällande för köping, som för stad, anser Utskottet, med ledning tillika af föreskrifterna i 23 §, stadgandet i 6 § 1 mom. afse såväl köpingar som städer.
Deremot anser Utskottet, äfven om ett närmare förtydligande af momentet skulle i detta hänseende vara erforderligt, frågan derom icke vara af den vigt, att Rikets Ständers mellankomst i. ett så specielt fall skul - 6 Allm.