Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan, vid behandling hos Riks-Stånden af Revillnings-, Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-IJtskoltens betänkande, N:o 3, i anledning af vackla motioner oin ändringar i Tullförfattningarne, Tre Stånd angående samma belänkande fattat bufvudsakliga beslut, nemligen sålunda, alt det blifvit af Preste- och Bonde-Stånden till alla delar bifallet, samt af Borgare-Ståndet, för så vidt ändringar derigenom blifvit föreslagne uti Kongl. Förordningen till förekommande af oloflig införsel eller utförsel af varor den 22 December 1841, afslaget, och tili dess öfriga delar godkändt eller ansedt icke erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne eller böra vid hvad Utskotten yttrat förblifva; men [Ridderskapet och Adeln, som antagit från Utskottens förslag skiljaktiga lydelser för 34 och 39 §§. af nyssberörde Kongl. Förordning och bifallit hvad Utskotten i öfrigt yttrat och hemställt, deremot, lill följd af gjorda anmärkningar, återremitterat förslaget till ny redaclion af sagde Förordnings 35 §.; så få Utskotten, innan de afgifva förslag till sammanjemkning af dem bland Riks-Slåndens berörde definitivt fattade beslut, hvilka äro sinsemellan olika, na till besvarande upptaga omförmälda vid den återremitterade 35:te §:n framställda erinringar och yrkanden.
I denna §., som innefattar föreskrifter i afseende på undersökning å person, som misstänkes hafva på sig förstucket gods, hade Utskotten icke föreslagit annan ändring, än att deder bestämda böter för obehörig sådan undersökning, nemligen af 20 till 3oo R:dr för undersökningsman i händelse beslag underkastadt gods dervid ej upptäcktes, samt af to till 100 R:dr för den, som i det ifrågavarande afseendet någon anhållit, i händelse behörig undersökningsman ej funne skäl att undersökning anställa, måtte nedsättas, så att dessa bötesbestätnmelser komme att utgöra, för det förra fallet, från 5 till 5o R:dr} och för det sednare från 3 lf$ till i3 lfi R:dr; Bih. lill R.
Prot. tS4Sj 5 Sami. a A/d. 4 Baft. 2 Bevilln,-, Lag- samt Allm.
Bes v.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N-.o 7. — och har i detta afseende hos Ridderskapet och Adeln blifvit anmärkt: att paragrafen ifrån början icke synes hafva fått den mest lyckliga redaetion, och att den enda af Utskottet föreslagna ändring icke vore den lämpligaste, emedan, om äfven minskning i ansvaret för tulltjenstemännen vid misslyckade kroppsvisitationer i vissa trakter, der smygvägar funnos och der sålunda lurendrejeri i större scala kan förmodas inträffa, skäligen borde medgifvas, det likväl icke vore humant, klokt eller riktigt att, mot ett så ringa ansvar, som Utskotten föreslagit, tillåta nämnde tjenstemän att anställa kroppsvisitation äfven å resande; hvadan för sagde paragraf blifvit föreslagen följande lydelse: ”£:sta mom.
Då någon, som ankommer till hamn, tullplats eller sådan gränseort, der allmän landsväg är, misstänkes hafva på sig förstucket gods, må undersökning derefter af Tullkammare- eller Tullinspections-föreståndare samt Öfveruppsyningsman vid Ha m n be va k n i n ga r n e och Befälhafvare på kust-stationerne kunna anställas i vaktstuga eller annat rum, hvarvid, 0111 undersökningsman eller den misstänkte det äskar, 2:ne vittnen skola tillkallas och tillstädesvara- Anträffas å nämnde ställen sålunda misstänkt person af underbetjente vid Tullverket, då må han endast af dem kunna anhållas till dess någon af ofvanuppräknade tjenstemän hunnit tillkallas för undersöknings verkställande.” ’2:dra marn.
När sådan undersökning nu förrättas skall, varde den misstänkte tillsagd att aflägga sina kläder eller den del deraf, som undersökningsman äskar, hvilken tillsägelse, derest den icke genast åtlydes, andra gången upprepas.
Vägrar den misstänkte eller dröjer han då, utan påtagligt och giltigt skäl, att sig afkläda, må undersökningen verkställas å kropp hans, eller, derest så nödigt aktas, sedan han blifvit, med tillhjelp af underbetjente, eller, om motstånd sker, genom tillkallad handräckning, afklädd.’” ”3:dje mom.
Undersökningsman, som, utan alt t vän ne tillsägelser, på sätt sagdt är, förutgått, vid skeende undersökning lägger hand å misstänkt person, miste tjeusten och varde ådömd Sex månaders fängelse å fästning.’” ”4:de inom.
Är det qvinsperson, sorn misstänkt är, må undersökningen ej verkställas utan genom tillkallad person af’ samma kön och i afskildt rum, hvarest ingen af mankön tillätes vara närvarande: äro> vittnen erforderlige, varde ock qvinnor tillkallade.
Bryter undersökningsman, när undersökning sker å misstänkt qvinna, emot dessa föreskrifter, varde å - Bevilln.-j Lag- samt Allm, Betv.- och Ehon.-Utskottens Utlåtande , N'.o 7. 3 dömd
Ett års fängelse å fästning; miste ock dertill tjenslen, som ofvan sagdt är.” ”5:te morn.
Upptäckes ej, vid undersökningen, gods, som är beslag underkastadt, eller linner behörig undersökningsman sig ej hafva skäl att å afUnderbetjent anhållen person undersökning anställa, bote serskildt lör en hvar, hos hvilken vid undersökning dylikt gods ej funnits, eller å hvilken, af Underbeljente anhållen, undersökning ej af vederbörande ansetts böra vidtagas, i förra fället Undersökningsmannen från 20 till 300 R:dr, och i det sednare Underbetjente, sorn anhållningen gjort, från 10 till 100 R:dr, inålsregandens ensak.” ”6:te mom.
I skärgård, vid kusterne och landgränsorna inom en svensk mils afstånd från saltsjö eller gräns, må jemväl undersökning efter förstucket gods kunna å misstänkt person på andra ställen, dock icke af annan person, anställas, än de, som i Esta mom. af denna §. äro uppräknade.
Härvid skola de i 2:dra, 3:dje, 4:de och 5:te momenten stadgade föreskrifter lända till efterlefnad; dock med den minskning i ansvaret, i händelse att gods, som beslag underkastadt är, icke upptäckes, att böter för undersökningsman, om undersökning egt rum, ådömas från 5 till 50 R:dr, samt för Underbetjent, som anhållning gjort, hvarpå undersökning icke följt, från 3 till 33 1/3 R:dr. ■— Äfven må de undersökningar, hvarom i detta moment stadgas, derest hus icke finnas i grannskapet å misstänkt mansperson, men ej å qvinna, kunna förrättas utom hus; dock endast i nödfall och med skäligt afseende å väderlek samt årstid.” ”7:de mom.
Skulle stark anledning yppas, att å gräns eller kust, eller i grannskapet af stad, lurendrejeri eller tullförsnillning, genom varors fördöljande på kroppen och i kläderna, uti större mått idkas och fortfar, ege General-Tull-Styrelsen att, med de inskränkningar, som af Kongl. Maj:t i Nåder utstakas, genom utfärdad Kungörelse undantagsvis föreskrifva strängare åtgärder och minskadt ansvar för beslagare; dock må ingen ändring ske i afseende å behandling af resande, som anlända till hamn eller grän seort, hvarest landsväg är.
Ej heller må föreskrifterna i 4:de oell 6:te momenten, i hvad de beträffa misstänkt qvinna, i någon händelse förändras eller ansvaret för öfverträdande deraf nedsättas. ”8:de mom.
Har undersökning å misstänkt person skett, men beslag icke följt, vare undersökningsman förpligtad att på begäran derom lemna betyg, enligt föreskrifvet formulär; och varde den, som ett sådant betyg 4 Bevilln.Lag- samt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o J. företer, från undersökning af annnan tjensteman under då förehafvande färd befriad.” ’9:dc mom. k den, som för oloflig införsel eller utförsel af varor en eller flere gånger tillförene straffad blifvit, må undersökning utan påföljd af böles-ansvar ega ruin: dock att, i öfrigt, föreskrifterna i föregående momenter iakttagas.” "10:de mom.
Lag samma vare, om, vid anställd undersökning af resandes och vägfarandes medförde saker, eller af saker, som bäras af lill fots gående person, å orter och ställen, som ofvan sagde äro, anträffats varor, som äro underkastade beslag, och i den mängd, att tydligen skönjes, det afsiglen varit att dermed drifva köpenskap.” 11 :te mom.
Nu bar någon af okynne, genom uppstoppning af kläder eller annorledes, föranledt skälig misstanka; vare undersökningsman och tullbetjent, som den misstänkte undersökt eller anhållit, äfvenledes från bötesansvar befriade, och vare den, som slikt okynne visat, förfallen tili böter af 50 R:dr, målsegandes ensak.
— Sker det andra gången eller flere, ligge i tväböte.”
Att å en annan sida detta förslag i vissa afseenden syntes vara alltför vidsträckt, och behof icke förevara af den deri gjorda åtskillnad i lagbestämmelserna då visitationen sker vid gränsort, der allmän landsväg går fram, och då den sker inom ett visst afstånd från kusten i allmänhet, hvarföre blifvit framstäldt ett annat så lydande förslag till lydelse af den ifrågavarande paragrafen: ”Då någon, som till tullplats eller gränseort ankommer, misstänkes hafva på sig förstucket gods, må undersökning derefter af Tullkammareeller Tull-inspections-föreslåndare samt Öfveruppsyningsman vid Hamnbevakningarne och Befälhafvare på kuslstationerna kunna anställas.
Sådan undersökning bör, om den misstänkte det önskar, verkställas i serskildt varmt rum, i två vittnens närvaro.
Erfordras för undersöknings verkställande, att den misstänkte öppnar eller till någon del aflägger sina klädesplagg, må undersökningsman sig dermed icke befatta i annat fall, än om den misstänkte vägrar att sådant sjelf verkställa.
Är den misstänkte qvinsperson, må undersökning ej verkställas utan genom tillkallad person af samma kön, i afskiljdt rum.
Anträffas å nämnde ställen sålunda misstänkt person af Underbetjenle vid Tullverket, då må han endast af dem BevillnLag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande} N\o 7. 5 kunna anhållas, till dess någon af ofvanuppräknade tjenstemän hunnit tillkallas för undersöknings verkställande.
Upptäckes ej dervid beslag underkastadt gods, eller finner behörig undersökningsman sig ej hafva skäl att ä af UnderbeLjent anhållen person undersökning anställa, bote serskildt för en hvar, hos hvilken vid undersökning dylikt gods ej funnits, eller å hvilken, af Underbetjent anhållen, undersökning ej af vederbörande ansetts böra vidtagas, i förra fallet undersökningsmannen från 20 till 300 R:dr, och i det sednare Underbetjent, som anhållningen gjort, från 10 lill 100 R:dr, målsegandens ensak, och ansvare undersökningsman dessutom serskildt efter nedanstående 42 §., om af honom våld eller oskick vid undersökningen föröfvats.” ”Å den, som för oloflig införsel eller utförsel af varor tvänne resor tillförene straffad blifvit, må sådan undersökning utan påföljd af bötesansvar ega rum."
Vidare: att då Två Stånd redan hade bifallit Utskotlets förslag, men ett Stånd afslagit detsamma, ett med detta sistnämnda lika beskaffadt beslut borde fattas jemväl af Ridderskapet och Adeln, och att hvad i detta afseende nu är stadgadt sålunda måtte få till nästa Riksdag qvarstå oförändradt; samt att, då det, å ena sidan, vore angeläget att lägga hinder i vägen för embelsmannen att missbruka sin magt, men det, å andra sidan, afven vore af vigt att tillse, det han icke risquerar derpå hela sin välfärd, de hittills gällande minimibeloppen syntes vara ganska lämpliga, men maximibeloppen deremot för höga och alltså erfordra en betydlig nedsättning.
Hvad sålunda blifvit anmärkt och yrkadt, hafva Utskotten tagit i öfvervägande; och alldenstund Utskotten, hvilka icke, af inkomne motioner, egt anledning att sträcka sin pröfning till andra delar af den ifrågavarande 35 §., än beträffande de der stadgade bötesbelopp, hvari Utskotten, som, till följd af väckt motion, föreslagit nedsättning i de uti 38 och 39 §§. nu gällande ansvarsbestämmelser för misslyckade husvisitationer, i sammanhang dermed ansett minskning böra ega rum, icke i vidsträcktare måtto, än hvad angår förstberörda bötesbelopp, föreslagit förändrade stadganden i denna 35 §.; fördenskull och emedan Borgare-Ståndet, genom dess afslag å hvad Utskottet angående sagde paragraf hemställt, icke kan antagas hafva afsedt mera, än sjelfva den ifrågavarande af Utskotten tillstyrkta nedsällningen i ansvarsbestämmelserna, men deremot i öfriga de - 6 Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskotlens Utlåtande, N:o 7. lar, der ändring icke fått af Utskotten ifrågasättas, måste anses hafva, lika med Preste- och Bonde-Stånden, som i allo bifallit Utskottens förslag, åsyftat paragrafens bibehållande vid dess nuvarande lydelse; ty och sora tre Stånd, hvilkas beslut uti så beskaffade frågor, som den föregående, utgöra Rikets Ständers, följaktligen godkänt dessa delar af paragrafen; alltså finna Utskotten, med anmälan häraf, sig icke kunna de hos Ridderskapet och Adeln gjorda ofvanberörda anmärkningarne annorlunda till pröfning upptaga, än för så vidt de hafva afseende endast å de oftanämnde ansvarsbestämmelserna; och enär, på sätt utredt är, dervid förekommer, att två Stånd gillat de af Utskotten föreslagne lägre beloppen, ett Stånd bibehållit de nuvarande högre, samt de hos Ridderskapet och Adeln vid återremissen framställda yrkanden i allmänhet åsyfta, att dessa bestämmelser borde antingen förblifva vid hvad de nu äro, eller åtminstone höjas utöfver hvad Utskotten tillstyrkt, hafva Utskotten, som, vidhållande deras åsigt, att de nuvarande bötesbeloppen äro för höga och att minskning deri således bör ega rum, likväl ej vilja bestrida, att den nedsättning, som uti deras förra betänkande ar föreslagen, möjligen blifvit sträckt väl långt, trott de olika fordringarne kunna tillfredsställas genom antagande af ett medium emellan de gällande och förut föreslagna ansvars-bestämmelserne; hvadan Utskotten föreslå, att de ifrågavarande bötesbeloppen måtte antagas att utgöra, för undersökningsman,
då vid anställd kroppsvisitation beslag underkastadt gods ej upptäckes, från Tio till Etthundrade Riksdaler, och för underbetjent, då behörig undersökningsman finnér sig ej hafva skäl att å af den forre anhållen person undersökning anställa, från Feni till Tjugu Riksdaler.
Beviltn,-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Vlskottcns Betänkande, N:o 8. 7 N:o 8.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 24 Febr. , kl. 8 e. n>„
Betänkande, t anledning af väckt motion om framställande af underdånig anhållan om Nådig Proposition vid nästa Riksdag, med förslag till nödige ändringar i afseende å så väl Tullbevakningen f som de i Tulltaxan stadgade förbud och lullafgifter.
Ridderskapet och Adeln har till Bevillnings-Utskoltet remitterat en af Herr Grefve Lagerbjelke, Gustaf, i stöd af 56 §.
Riksdags-Ordningen och med hemtad anledning af Bevillnings-, Lag- samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande N:o 3, angående Tullförfattningarne, gjord framställning, att Rikets Ständer måtte aflåta underdånig skrifvelse till Kongl. Majit enligt följande förslag:
"Enär, efter hvad erfarenheten nogsamt visat, en högst betydlig oloflig varuinförsel till Riket eger rum, dels genom lurendrejning, dels genom tullförsnillning, hafva Rikets
Ständer tagit delta ärende i noggrant öfvervägande, och dervid funnit, att de angående tullbevakningen gällande Stadgar och Författningar väl i flera delar torde tarfva jemkning och förbättring, men att orsaken till ifrågavarande betänkliga förhållande till en väsendtlig del jemväl bör sökas deruti, att de uti Tulltaxan förekommande förbud och höga tullafgifler göra den olofliga varuinförseln så lönande, att genom eonfiscationer uppkomne förluster rikeligen ersättas och öfvervägas genom den vinst, som skördas vid de tillfällen, då den olofliga införseln lyckas, och hvilka tillfällen äfven en fullkomligare tullbevakning icke torde kunna hindra att någon gång inträffa."
"På grund häraf få Rikets Ständer hos Eders Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Eders Kongl.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JW 182. 3 Reservation: af Grefve Snoilsky, G.: »Då den genom motionen väckta fråga redan är genom Rikets Ständers skrifvelse den 22 Februari 1854 och vederbörande embetsmyndighets deröfver afgifna utlåtande underställd Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, hemställer jag, det motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.» Häruti instämde Herr Törnebladh, C. O., Kontraktsprosten J Janzon och Komminister E. Malmborg.
Ank. till Exp.-Utsk. den 28 Sept. 1860, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af vackt motion, i fråga om förändring af städernas hamntaxor m m.
Inom Vällofliga Borgare-Ståndet har af Herr A. O.
Wallenberg motion blifvit väckt och till behandling af Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet öfverlemnad, deruti är vordet anfördt att, då Rikets Ständer vid sistlidne riksdag beslutat en lika genomgripande, som vigtig reform i fråga om städernas tolag, man likväl dervid helt och hållet förgätit en för den inrikes trafiken föga mindre vigtig fråga angående städernas hamntaxor.
Genom hamntaxorna sattes städerna i tillfälle alt beskatta tra fiken.
Denna tunga utgjorde ett motstycke till de gamla landttullarne, med den skilnad att den afgift, som uppbars vid stadsporten för det, som infördes för att förbrukas i staden, ytterst drabbade konsumenterne i staden, hvaremot genom hamntaxorna landtmannen och uppstäderna måste vidkännas en kostnad för det de förbruka sådana varor, hvilka passera sjöstaden.
Om denna skatt i och för sig vore olämplig, så blef den det så mycket mera, då man besinnade att den är så olika, att knappt två sjöstäder i hela Sverige hafva fullkomligt lika hamntaxor.
Dessa 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JM 182. taxor upprättades vanligen af städerna sjelfve, insändes derefter af Landshöfdingeembetet tillika med dess yttrande lill Kongl. Majit för att, sedan Kommerse-kollegium blifvit bordt, af Kongl. Majit stadfästas.
Att trafiken genom denna beskattning lider vöre gifvet, men det vore äfven utom allt tvifvel att höga afgifter äfven verka menligt i afseende på beloppet, som genom dem inflyter.
Det vore således icke i städernas sanna intresse att vara i åtnjutande af så dryga bamnumgälder, att den regelbundna sjökommunikationen hämmades.
Motionärens afsigt vore derföre att föreslå en reglering af hamntaxorna; men enär det fanns ett annat onus på trafiken, hvilket äfven berodde af Kongl. Majit att undanrödja, så ville motionären i sammanhang härmed fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på det betungande sätt, hvarpå Tullverket utöfvar sin kontroll.
Redan länge sedan är bevakning till lands vid stadslullar afskaffad och så kallad rörlig tullbevakning införd.
Ingenstädes förekommer att den resande till lands eller förer, hvilka anhållas och visiteras af tullbetjeningen, få härför erlägga betalning.
Hvarföre skall då resande till sjös eller fraktgods med ångfartyg från närmaste grannstad icke allenast visiteras utan äfven betungas med kostnad?
Ty all kostnad, lagd på trafiken, måste den resande och fraktgodset i sista hand vidkännas.
Det syntes derföre vara billigt, att tillsynen vid lossning af ångfartyg, hvilka medföra redan förtullade eller tullfria varor, kunde lemnäs utan betalning, enär det onekligen är Tullverkets, ej ångfartygens tjenst, som dervid bestrides.
Motionären har med anledning häraf föreslagit: -1:0 att Rikets Ständer ville till Kongl. Majit ingå med en underdånig anhållan a) det Kongl. Majit täcktes hädanefter endast stadfästa hamntaxor att gälla tills vidare, och icke på bestämd tid eller för all framtid; b) att Kongl. Majit täcktes låta upprätta förslag till gemensam hamntaxa för alla Sveriges sjöstäder, uti hvilken skulle inrymmas alt, i likhet med hvad i Danmark eger rum, fartyg endast erlägga lästafgift efter den qvantitet gods, som utlossas, samt att ångfartyg, hvilka underhålla en regelbunden kommunikation och kostnadsfritt medföra Kongl, post, befrias från bamnumgälder för sjelfva fartyget; 2:o att alla de fartyg, hvilka sednast komma från inrikes ort, måtte befrias från ali afgift för in- och utklarering, samt tillstädjas lossa och lasta hvilken tid af dygnet sorn helst efter skeende anmälan på närmaste tullvaktkontor, utan att någon afgift under namn af öfverlimmar eller annan förevändning må uppbäras, så länge redan tullbehandlade eller tullfria effekter lossas eller lastas.
Beträffande först förslaget att hamntaxorna måtte fastställas att gälla tills vidare, så torde det af Kongl. Maj t, sedan år 1855, iakttagna förfarande att fastställa dessa taxor endast för en tid af 5 år ej böra anses olämpligt, enär det sålunda hvart Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 182. 5 femte år yppas tillfälle att tillse i hvad mån de förut gällande taxebestämmelserna böra eller kunna, vid en stigande trafik, nedsättas, och det således ej synes hafva varit meningen att hamnafgifter skulle uppbäras för andra ändamål än sjelfva hamnens underhåll eller förbättrande.
Att, på sätt motionären föreslagit, uppgöra en gemensam hamntaxa för alla Sveriges sjöstäder torde för närvarande möta stora hinder, då så olika förhållanden ega rum i olika städer, enär en del, som hafva af naturen bildade hamnar, på hamnanläggningen ej behöft använda någon större kostnad, och andra åter måst för hamnens byggande och underhållande påkosta betydliga summor.
Till dessa arbetens utförande hafva en del erhållit statsanslag, men andra deremot af egna medel desamma bekostat o. s. v.
Vidkommande framställningen derom att fartyg, hvilka förut anlupit annan inrikes hamn och icke medföra s. k. förpassningsgods, mätte befrias från all annan tulluppsigt än trafiken till lands är underkastad samt från all afgift till Tullverket, så har blifvit upplyst, att underdåniga förslag till förändrade stadganden angående sjöfarten i allmänhet äro upprättade och efter vederbörandes hörande på Kongl. Maj:ts pröfning beroende.
Utskottet, som efter hvad redan blifvit yttradt, ej kunnat biträda motionärens åsigt om nödvändigheten af en gemensam hamntaxa för alla inrikes sjöstäder, har dock ej kunnat undgå att erkänna billigheten af den önskan, att dels hamntaxorna ej sättas eller vid skeende förnyelser bibehållas högre än att den deraf härflytande inkomst förslår att underhålla och förbättra hamnen, dels ock de ångfartyg, hvilka, enligt på förhand annonserade reseturer, underhålla regelmässig förbindelse emellan två eller flera kuststäder, må, särdeles då de föra Kongl, post, befrias från hamnumgälder för sjelfva fartyget.
De afgifter, som af sjöfarten till städerna erläggas, be§tå af tvänne slag, dels hamnafgifter för hamnens begagnande, hvilka erläggas af hvarje fartyg, som inlöper i hamnen, utan afseende derpå om något gods der lossas, och i allmänhet beräknas för seglande fartyg endast efter läst, men för ångfartyg efter lästetal, hästkraft eller stycke; samt dels afgifter för det gods, som lossas och hvilka äro olika efter godsets beskaffenhet.
Motionärens framställning härutinnan synes icke åsyfta att den del af hamnumgälderna, som utgår för det i hamnen utlossade gods skulle borttagas, utan blott att sjelfva fartyget måtte befrias från hamnafgift, då det icke gjort en vanlig fraktresa, utan upprätthåller en regelmässig förbindelse mellan städerna och således fullföljer sin resa, antingen det medför ganska mycket eller högst obetydligt fraktgods
Det kan icke bestridas att den utveckling ångbåtstrafiken vunnit medfört ögonskenliga fördelar för landet, samt att hvarje lättnad, som beredes densamma, ökar varuomsättningen.
Men det vill synas som om ångbåtslägenheterna G Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande Ai 182. skulle kunna blifva tätare ju mindre afgifter man äskade för sjelfva anlöpandet af hamnen.
Dessutom torde trafiken af den föreslagna förändringen kunna vinna, att sjelfva fartygen, som begagnas, blifva konstruerade utan afseende på hamntaxorna och således blifva rymligare samt bereda ökad trygghet.
Utskottet får, på grund af hvad nu blifvit anfördt, hemställa: att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit täcktes tillse huruvida vid stadfästandet af blifvande hamntaxor sådane ångfartyg, som underhålla regelmässiga turer, kunna varda befriade från afgifter för sjelfva fartyget, samt i nåder förordna, att inflytande hamnumgälder ej må annorlunda än till sjelfva hamnens underhållande användas. Stockholm den 27 September 1860.