Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Åja, -- mitt barn, din sedliga harm kan jag
Nu sårar du mig igen!
Du glömmer, att jag
-- 150 -- Olyckan för honom nu, -- och det blir nog en olycka för dig också.
Tror du, jag är så lycklig nu?
FRU VINGE. söker tvinga in honom i ditt flickideal af en Det är din egen skull.
Du går här och för-
mönstergiltig fästman, som skall bli en mönstergiltig äkta man.
Men det kommer aldrig att i sig för det.
-- Och så undrar du öfver, att lyckas dig, -- han har för mycket zigenarblod han blir fattad af motsägelseanda.
-- Hvad
Richard behöfver är en stor, fri kärlek, -- en kärlek som står i ljusan låga, -- icke en liten huslig eftermiddagsbrasa.
Hvad menar du med stor och fri?
FRU VINGE. så stor att den kan omfatta allt hos honom, -- ELISA. som kan offra mest.
Jag tror, att den största kärleken är den Fri från all småaktighet, menar jag, -- och
till och med hans fel, om det nu skall kallas så.
-- 151 -- FRU VINGE. än dem man själf icke räknar.
Och hvad menar du med offer?
-- Har du uppoffrat något för honom?
Min stolthet.
FRU VINGE. står jag dig inte.
Din stolthet?
-- Nej, mitt barn, -- nu förELISA. gör det inte svårare för mig än hvad det är.
FRU VINGE. -- (Går till henne och böjer sig ned öfver henne, som för upp emot sig.)
Men du hoppas väl åtminstone?
På att han skall komma att älska dig?
-- Och ändå vill du?
Faster, jag vet, att han inte älskar mig, -- Mitt barn, i kärleken gälla inga andra offer,
att kyssa henne, men hejdar sig och vänder hennes ansikte
-- 152 -- ELISA.
Ja, -- faster, -- det hoppas jag.
FRU VINGE (släpper henne).
Nå, -- hvad talar du då om uppoffringar?
GROT (kommer från höger). till honom, han kysser henne på pannan.)
Har Dick redan gått upp på byrån?
Nej. GROT.
Har han kanske inte kommit upp ännu?
GROT. ligt, -- äfven mitt tålamod har sina gränser.
Så, -- det har verkligen det?
GROT. -- vill du se efter, hur det är med frukosten, min flicka!
Jag förmodar, att han var ute och -- hm, Hans slarf börjar verkligen på att bli olidGod morgon.
(Fru Vinge nickar; Elisa går fram
-- 153 -- ELISA. pappa, -- för min skull!
(I det hon går förbi Grot.) -- Bråka inte, GROT. du bara!
Jo, -- just för din skull! -- Se så, -- gå (Elisa går.)
GROT. inte bryr sig om sina förbindelser mot mig, borde han väl ändå för hennes skull -- FRU VINGE. de största förbindelserna, -- han eller du?
GROT. det, som öppnade sina dörrar för honom, då han -- af orsaker som jag icke vill närmare inlåta mig på, -- fick lof att lämna Rudbergs hus, Du är verkligen naiv, Gertrud.
Hvem var Förbindelser mot dig! -- Hvem har månne Det är verkligen upprörande! -- Om han
hvem var det då, som gaf honom ett hem, -- en verkningskrets, ett fält, där han kunde få talang -- det erkänner jag gärna, så mycket egentligen upptäckte den, -- hvem var det, frågar jag? tillfälle att utveckla sin talang -- för han har hellre som jag vågar säga, att det var jag, som
-- 154 -- FRU VINGE. från att ohjälpligt misslyckas, hvem är det som ännu håller det uppe, -- hvem är det, på hvars GROT. gerar tidningen.
Du tycks glömma, att det är jag, som rediFRU VINGE. artiklar, som publiken läser.
Och du tycks glömma, att det är Richards GROT. om inte jag?
-- Och den är inte så liten, den, -- för de äro tämligen pepprade, hans artiklar.
FRU VINGE. behöfver inte krypa bakom någon annan.
Han kan själf stå för hvad han säger.
-- Om han ett ädelt mål i sikte. blottar uselheten, så är det därför att han har GROT.
Synd att han inte blottar det en smula också!
FRU VINGE. roll utspelt.
Han skall nog göra det, -- och då är din Det är du, som trängt dig på honom.
Men hvem är det som står risken för dem, Och hvem var det som räddade ditt företag
talang du nu lefver? -- Hvem är det, frågar jag?
-- 155 -- GROT.
Hå hå, -- det får vi väl se!
RICHARD (som inkommit).
Ni tycks börja tidigt i dag.
GROT. Jaså, där är du ändtligen.
RICHARD. tycks det.
Tids nog för att få njuta af familjelyckan, FRU VINGE (går till honom).
God morgon, min käre gosse.
Jo tack!
Det är ju i sin ordning, när man är ett geni.
Eller då man haft roligt kvällen förut.
Du hade då roligt i går?
RICHARD. ädelt mål i sikte?
Ja. -- Hvem var det annars, som hade ett
-- 156 -- FRU VINGE.
Du själf, Richard.
RICHARD. bara, det är onödigt att öfvertyga min ärade morbror om det. för länge se'n äro ense om.
Tackar för komplimangen! -- Jag tycker
Det är en sak, som vi båda GROT.
RICHARD. det raserande, han det reparerande elementet, -- jag kritiken, -- han tron.
-- Vi ha gjort GROT. så det gjordes upp.
Om jag inte missminner mig, så höll du på tron den tiden, fast du sedan sadlat om och kastat dig på kritiken.
RICHARD. tron, för att den inte skulle vara alldeles orepre-- hvad gör det, bara publiken är road och vi få sälja ett och annat lösnummer!
För prenuOch så förbarmade du dig öfver den stackars Ja, -- det vill säga, det var då inte riktigt upp det där en gång för alla.
Kontrakt, ser du!
Vi representera tiden, han och jag.
senterad.
Nå, herre gud, rollerna äro ombytta,
meranterna är det nog bäst att inte tala om.
-- 157 -- GROT.
Ja, hvems fel är det?
RICHARD. morbror.
Det är idéns fel, -- din egen idés fel, bästa GROT. slarf är det ju inte möjligt att få ut tidningen på bestämd dag.
Och hur ska man då kunna Det är ditt fel.
Tack vare ditt förbannade
få några prenumeranter?
Prenumeranterna, -- det är den solida publiken, det, -- som betalar i förskott, -- de vilja också ha ett solidt bemötande.
RICHARD. meranterna! -- Lefve lösnumren! -- Hör du Därför säger jag också -- bort med prenu-
inte, hur själfva ordet klingar som en signal? -- Lösnummer! -- Det ska bli vår signal! -- Det var just ditt stora misstag, att du inte insåg det var som skapad för iösnummerförsäljningen.
GROT (tankfullt).
Säger du det?
RICHARD. dig.
Tror du, att man går och prenumererar på Det var ett oförlåtligt misstag, säger jag
från början, -- att du inte insåg, att din idé just
-- 158 -- andra åsikter än sina egna, -- prenumererar på -- eller för att hålla oss till vår affär, -- en att bli förargad regelbundet en gång om dagen, gång i veckan?
-- Nej, min bästa morbror, där
visade du föga människokännedom.
Man prenumererar på sina egna åsikter, -- de andra köper man kontant, -- på gatan, -- för att också kunna lämna dem där.
GROT. det där.
Ja ja, -- det ligger kanske någonting i ELISA (kommer in).
Nu är frukosten färdig.
RICHARD (sträcker ut ena handen emot henne).
God morgon, Elisa, -- nå, ska du inte ge
mig morgonkyssen?
(Elisa går till honom; han drar lilla Lisa sofvit i natt?
henne ned på sitt knä och kysser henne.)
Hur har min ELISA.
Jo tack, -- och du själf?
RICHARD. så illa.
Hvad du är kall om händerna!
Å jo, -- ett par timmar på morgonen, inte
-- 159 -- RICHARD det var skönt!
Du skulle alltid hålla dig kall om händerna, Elisa.
Så att du kan svalka min panna om morgnarna.
Är det allt, hvad du begär af mig?
RICHARD. hvad det käns skönt att ha ett par sådana där Är det då så litet, det?
-- Du vet inte, du, Lägg dem på min panna, -- så där, -- åh,
små kalla händer på sin panna, när den bultar
så som min.
-- Det är som sodavatten för strupen.
ELISA (gör sig lös frän honom och stiger upp).
Frukosten var färdig.
Hvad sa du? -- Jaså, frukosten!
Jag sitter öfver frukosten.
GROT. direkte upp på byrån.
Jaså, nå, så mycket bättre, då kan du gå
-- 160 -- RICHARD.
Jag går inte upp på byrån i dag.
GROT. -- hur ska det gå med den?
Och tidningen som ska komma ut i morgon, RICHARD. eller dagen därpå.
Det är ju en ren fördel.
Låt den komma ut i öfvermorgon i stället
Du ska ta publiken med öfverraskning, -- då de minst ana det, ska de ha den öfver sig.
De gå där, fördjupade i sina egna tankar, och så
sticks plötsligt »Nutiden» framför näsan på dem, och innan de hunnit besinna sig, ha de Nutiden i fickan och du har din tioöring.
GROT (allvarligt).
Du ska inte drifva din cynism för långt, RICHARD. att jag ger dig sådana präktiga idéer? -- Cynism, -- nej, hör du!
(Skrattar honom upp i ansiktet.)
Nå nå, vi följs väl åt efter frukosten.
Hvad nu -- cynism!
Är det tacken, det, för
-- 161 -- FRU VINGE.
Richard, du måste vara mera skonsam mot RICHARD.
Åh, -- hön tål nog vid det!
FRU VINGE. visa till och med kunna vi tåla, men icke hån.
RICHARD. att pröfva!
Men du, mamma, en gång för alla, låt bli att lofprisa mig inför morbror, -- det tål icke jag.
FRU VINGE. sätta dig.
Jag kan icke tiga, då jag hör honom nedRICHARD. oss utom vi själfva.
Nedsätta mig -- han!
Ingen kan nedsätta FRU VINGE. jag stundom taga dig i försvar. -- Ty du nedsätter dig själf.
RICHARD. vilja ställa mig på piedestal.
-- Om du visste Och du har en förfärlig ovana att alltid Ja, -- det är sant, äfven mot dig själf ville Säger du?
-- Nå, det kan ju vara lustigt Sådant tål ingen kvinna.
Hårdhet, orätt-
-- 162 -- hur det plågar mig.
Det har du alltid gjort, från det jag var en liten pojke.
Sådant kan förvrida hufvudet på den klokaste, -- och jag var inte så öfver mig klok.
Hur det är, så går hända.
-- Nå, det har jag vuxit ifrån nu, -- man och inbillar sig, att -- hvem vet -- kanmen desto mera plågar det mig att, nolens volens, hissas upp där -- på piedestalen.
-- Det är litet obehagligt det, ser du, -- när man kommer direkte från krogen.
RICHARD (utbrytande).
Låt mig vara där jag är, -- nere på jorden, -- ju vara, men det kommer på ett ut.
-- Det är komiskt att tänka sig, jorden är ett klot, som Förstår du inte, att du gör mig löjlig? --
den lilla, platta jorden.
-- Nå ja, rund ska den
rullar i världsrymden bland tusen sinom tusen räknat ut, -- och på det där klotet, som jag
andra klot, -- det har jag räknat ut eller andra ändå tycker är platt, går jag och skrifver smädeartiklar i en illa känd tidning -- och klappar om min lilla fästmö -- och tar mig ett rus att göra?
om kvällarne.
-- Hvad skall jag på piedestal
-- 163 -- FRU VINGE.
Richard, ibland skrämmer du mig!
RICHARD. ligen göra mig högfärdig!
Nå, -- om jag då Skrämmer jag dig?
-- Du vill da ovillkor-
skall drifva uppriktigheten ända till sin spets, -- jag skryter med, att jag går på den platta
så -- låt inte skrämma dig! -- Det är bara skryt, jorden.
Det är också ett sätt att ställa mig på
piedestal.
-- Men det finns då också så mycket statyer här i staden, att man går och förser sig på dem. -- Det smittar, sånt där!
FRU VINGE (går till honom; stryker hans hår).
Låt det vara nog nu!
RICHARD (ser upp på henne).
Vet du, hvem jag såg i går, mamma?
Torsten! -- Är Torsten här?
Så blek du blir!
-- 164 -- FRU VINGE.
Och du, -- talade du med honom?
RICHARD. är rädd generade honom.
Nej jag hade sällskap -- (skrattar) som jag FRU VINGE.
Var han -- var han förändrad?
Torsten här! -- Hvar såg du honom?
-- RICHARD. i dag.
Mamma, -- du skulle själf uppsöka honom FRU VINGE. Jag!
Nej, -- nej, -- det vill jag inte.
RICHARD. till Rudnäs.
Och så skulle du följa honom -- tillbaka FRU VINGE.
Lämna dig!
RICHARD. så pass gammal, att du borde kunna våga det -- och hur du längtar till honom?
Nå, herre gud, bara för en tid, -- jag är
-- Tror du inte, jag ser, hur du vantrifs här, FRU VINGE.
Jag lämnar dig aldrig, Richard!
-- 165 -- RICHARD. går in och äter frukost.
Gå nu, mamma!
Å jo, för en stund åtminstone, -- medan du FRU VINGE (i det hon går).
Jag lämnar dig aldrig, Richard! (Går).
RICHARD (ensam).
Nej, -- jag fruktar det!
(Går till soffan, lägger sig på den och stirrar upp i taket.) EN JUNGFRU (inkommer).
Herr Richard!
RICHARD (liggande).
Hvad vill Hanna?
JUNGFRUN (skrattar). herre, som söker herr Richard.
Jag trodde, herr Richard sof. -- Det är en RICHARD.
JUNGFRUN.
Ja, -- han sa inte sitt namn.
Ser han ut som en skräddare?
JUNGFRUN (skrattar).
Nej, -- det är inte han.
-- 166 -- RICHARD.
Nå, så låt honom komma in då. kommer.)
(Jungfrun går.
Richard sätter sig upp, Torsten inRICHARD (reser sig häftigt).
TORSTEN (nickar).
God dag, Richard.
RICHARD (efter någon tystnad, andra). hvarunder de betrakta hvar-
Vill du inte stiga fram -- och sätta dig!
TORSTEN. Tack. sätter sig.)
(Lägger ifrån sig sin hatt, kommer fram och RICHARD (skrattar). fordringsägare.
Jag kände väl på mig, att det var en Men du kommer en smula
olägligt för tillfället.
Jag skall inte upptaga dig länge.
RICHARD. igen, -- inom år och dag, som det står i roÅh, jag ber. (Sätter sig.)
Ja, så råkas vi då
-- 167 -- manerna.
-- Jag hoppas året varit dig lyckosamt?
Hur har det varit för dig?
RICHARD. i går.
Jo tack, -- jag roar mig, som du visst såg TORSTEN.
Ja, jag såg det.
RICHARD. -- som min ärade redaktör och morbror här samhet tillåter mig.
Och på mellanstunderna roar jag publiken,
kan ge dig bättre upplysning om än min blygGROT (som inkommit, stannar Rudberg, -- hm -- det var då oväntadt --
generad, då han får se Torsten).
(Går fram och hälsar på honom.)
Är det mig du söker?
Nej, -- det är Richard. GROT. borde själf ha låtit höra af mig, -- men oförutsedda omständigheter -- Jaså, -- jäg tänkte möjligen, att -- jag
-- 168 -- TORSTEN.
Inga ursäkter, -- de behöfvas inte -- GROT. oförutsedda omständigheter -- jag vill inte Jo, de behöfvas visst, -- men, som sagdt,
dölja, att resultatet inte alldeles motsvarat mina förväntningar.
Min idé var för ny, för ovanlig, -- och som allt nytt möttes den i början med en viss misstro af publiken.
RICHARD. alla läger, men blef i stället utan i alla.
Det Morbror hade tänkt fiska prenumeranter i
befann sig, att hans idé hade två sidor, -- som de flesta saker här i världen, -- och med sin vanliga behändighet fick han upp baksidan.
GROT. kan väl vända sig ännu en gång.
Säg -- med min vanliga tur.
-- Men bladet RICHARD. sin enda gud, om den skall bönhöra en.
-- Du går inte.
-- Du är en äfventyrare med kälkmed dig.
Betviflas.
-- Man måste göra slumpen till
försöker dyrka slumpen med beräkning, -- det borgarblod i ådrorna, -- det är hemligheten
-- 169 -- GROT (skrattande, till Torsten). det ingår i kontraktet.
-- Ja, nu skall jag inte Dick har rättighet att öfva sig på mig --
störa herrarne, -- jag måste i alla fall upp på
byrån.
-- Jag vet inte, hur det är med skafferiet -- annars skulle det vara mig ett nöje att -- om du ville komma till middagen.
TORSTEN. -- jag vill endast tala några ord med Richard.
Tack, -- men jag reser om ett par timmar, GROT (ser oroligt på dem). ber om min vördnad till frun, -- hoppas hon mår väl?
TORSTEN (ser på Richard, som vänder sig bort).
Jo tack, -- Helena mår bra.
GROT. dörren igen.)
Du kommer väl upp på byrån sedan?
Ja, -- mjuka tjänare då!
(Går; tittar in genom Ja, då ska jag inte störa! -- Adjö, -- jag
RICHARD (med ansträngd liflighet). ärade morbror, -- ett riktigt praktexemplar af Det är en högst intressant människa, min
en människa utan hållpunkt.
-- Han är som de
där vattenväxterna, som simma på ytan utan att
-- 170 -- vara rotfästa någonstans.
-- Och så är han så härligt, så cyniskt uppriktig.
Han är som genomskinligt glas, -- man ser hela mekanismen inom honom, -- man kan i hvarje ögonblick peta på driffjädern, -- hur var det nu vi kallade den? -- Själfuppehållelsedriften, hva?
Ordet är något för långt, -- det skulle vara kortare, på något annat i min nästa artikel. mera brutalt.
-- Jag får lof att försöka hitta TORSTEN.
Ja, du skrifver satirer numera?
RICHARD. satiram non scribere, sade redan den gamle Juvenalis, och som jag har en medfödd ovilja för allt, som är svårt, så skrifver jag satirer.
Något barnsliga sådana.
Men får jag lefva, så hoppas jag kunna göra dig heder. -- Hvad vill du mig egentligen?
TORSTEN. söka dig?
Skulle jag då inte kunna vilja endast beNå nå -- man blir inte mästare på en dag.
Hvad skall jag annat göra!
Difficile est
-- 171 -- RICHARD. inte på något sätt kan återgälda det.
TORSTEN. kunna besöka mig?
-- Skulle du inte i din ordning RICHARD.
Jag, -- besöka dig!
TORSTEN. fråga om att rycka dig bort från dina satirer.
Jag ville endast föreslå dig att komma och och lust. hälsa på oss någon gång, -- när du har tid RICHARD. jag inte följa med dig längre.
Nu är du mig för fin, Torsten, -- nu kan TORSTEN. något intryck på mig.
Du är som ett barn, Hör på, hvad jag säger dig!
Jag vill ha slut synnerhet mig.
Jag har inte lust att spela Sluta upp med det där, -- det gör icke Ja, -- blif nu inte så häpen, -- det är inte Hvilket ädelmod! -- Skada bara att jag
som skryter med, att det har gjort sig illa. -- på en situation, som gör oss båda löjliga -- i rollen af en svartsjuk äkta man, och jag vill
-- 172 -- inte, att det skall göras så mycket väsen af en sak, som jag betraktar som en barnslighet. -- mässa.
Jag vill, att du gör slut på denna tragiska skilsRICHARD.
Jag beklagar, att jag inte kan stå dig till tjänst.
RICHARD (ser på honom). men så mycket förstår jag, att du vill förödmjuka mig.
TORSTEN. för hvad den är.
Jag vill blott, att du låter denna sak gälla Finner du det förödmjukande, Jag förstår dig inte riktigt, Torsten, --
så mycket sämre för dig.
-- Jag har aldrig fordrat något af dig förut, -- men detta fordrar jag.
Jag kan det inte -- TORSTEN.
-- Jag vill veta skälet.
Därför att -- (Ser på honom, tiger.)
-- 173 -- TORSTEN. möjligen af någon finkänslighet gent emot Helena, så är den obehöflig.
-- Aha, -- det ser ut, som om jag hade gissat rätt där!
RICHARD (stiger upp).
Torsten, sluta med detta!
TORSTEN (stiger också upp). kanske, att det skulle vara plågsamt för henne dig inte med det!
Hvad är det egentligen som passerat?
Hon roade sig en smula på din beja, kvinnorna äro nu en gång sådana, -- när Nej, låt oss tala om Helena. -- Du tänker Skälet, -- jag vill veta skälet! -- Är det
att återse dig efter hvad som, passerat.
Smickra
kostnad, -- på bekostnad af dina ideal.
-- Nå de se några vackra ideal, kunna de inte motstå frestelsen att smycka sig med dem, -- liksom de, när de se en ros, inte kunna låta bli att bryta af den och sätta den i håret på sig.
Då rosen vissnat, kasta de bort den, -- och
busken som burit den, -- den, min vän, är dem fullkomligt likgiltig.
Det är kanske förödmjukande för busken, men det är nu en gång så.
Åh nej, för Helenas skull behöfver du inte
hålla dig borta, för hennes skull tål jag inte
-- 174 -- att du håller dig borta, -- tål jag inte, att du tar på allvar, hvad som endast var ett skämt.
Ett skämt, som kostade mig -- TORSTEN. Hvad då?
-- Några ideal!
Åh, -- mina ideal!
TORSTEN (går tätt inpå honom). annars?
Hvad annars, -- hvad kostade det dig
(Deras blickar mötas och fästa sig vid hvarandra.)
haft sina följder äfven för dig!
Aha, Torsten, -- det ser ut, som om skämtet TORSTEN.
undan, -- sätt in din person i kampen, -- jag
Så låt det bli allvar då! -- Håll dig inte
kan inte slåss med en frånvarande.
-- Du visste nog, hvad du gjorde, du, -- du visste, att intet lockar så en kvinnas tankar som det okända,-- Men om de där tankarne, -- i stället för att sväfva ut i rymden och där söka dina ideal,
därför höll du dig undan, -- gjorde dig osynlig.
finge möta dem i kött och blod, då kanhända --
-- 175 -- -- kom med dina ideal, -- låt oss strida, man mot man!
RICHARD. jag vill icke strida med dig.
Jag har icke längre några ideal -- och TORSTEN. nu vill jag fullfölja den!
Det var icke jag, som började striden, -- GROT (inkommer, klädd i hatt och ytterrock).
Ursäkta, -- jag kom att tänka på en sak -- TORSTEN.
Nej, -- jag skall gå nu.
GROT. nämligen att tänka på, att vi väl borde underrätta dig om en sak, som -- som visserligen Nå, -- då kom jag ju lagom.
-- Jag kom
(Ser på dem.)
Jag kanske stör?
ännu skulle vara en hemlighet, -- men naturligtvis icke när det gäller dig, -- allas vår vän och gynnare --
RICHARD (går intill honom).
Säg ingenting om det!
GROT. finkänsliga natur icke skulle säga något, -- Ja, -- jag tänkte just, att Dick med sin
och det är väl också mer i sin ordning, att jag
-- 176 -- i min egenskap af fader -- nå, kort och godt, de ha gått och förlofvat sig, barnen!
TORSTEN. Hvilka barn?
GROT. vet jag!
Herre gud, Richard och Elisa, TORSTEN. det sant?
Richard -- och Elisa?
(Till Richard.)
Är RICHARD. jag skall ropa in henne, -- att hon skall kyssa kanske inte det för något bevis?
Tror du det kanske inte?
-- Vill du, att
mig här inför dina ögon?
-- Eller räknar du GROT. så är det i alla fall, -- det vill säga, -- det familjen får veta af det.
Dick är vid skämtsamt lynne i dag.
skall vara en hemlighet tills vidare, -- endast RICHARD.
Så du kan berätta det för Helena.
Farväl, Richard! (Går.)
Mjuka tjänare! -- Så där ja, -- om vi nu skulle tänka på vår tidning.
-- 177 -- RICHARD. någon uppfattning af, hur pass djupt jag föraktar dig?
GROT. du bara går mina ärenden, så.
Gå på med det du, min gosse, -- så länge RICHARD.
Jag skulle gå dina ärenden!
GROT. är det månne, som fått rätt, -- du eller jag, -- nått sitt mål, månn tro, -- du eller jag?
RICHARD. dina tre mål om dagen, -- eller skulle du verkligen ha något annat?
GROT. det är hvad jag nu sträfvar för här i lifvet, -- Nej, låt gå.
-- Ja, -- det är mitt mål, -- Ditt mål! -- Hvad är ditt mål? -- Att få Hör på, Dick, -- ett ord du också! -- Hvem
Hör på, -- ett ord först, -- har du månne
hvem är det som drifvit igenom sin vilja, som
det är mitt ideal, om du så vill, -- och det har ståtligt, det -- för ett ideal! -- Hvad har du
jag nu lyckats realisera i ett år.
-- Det är ganska månne under tiden gjort för ditt, -- för den
där framtiden, som du en gång talade om?
-- Skulle du verkligen ha haft något gagn af, att
-- 178 -- du skrifvit i min tidning?
-- Det är en ära, som jag aldrig drömt om.
-- Nej, min bästa är min sak du tjänat, -- den sak, som du en arbetat för brödet, -- för de tre målen om RICHARD.
Det skall vara slut nu.
GROT. tidens sak på nytt.
-- Hå hå, min gosse, Så, -- du tänker kanske ägna dig åt fram-
Dick, -- det är mina ärenden du gått, -- det gång med förakt kastade ifrån dig, -- du har dagen, du som jag! -- Så ser sanningen ut!
det går inte så lätt, det! -- Har man en gång vändt framtiden ryggen, -- så har man den också för alltid bakom ryggen på sig.
-- Och så godt är det! -- Gör du som jag, strunta i Slå bort de där fantasierna!
Bråka nu inte, Dick, nu var ju allt så bra!
Tycker du verkligen, att allt var så bra?
GROT. jag.
Ja, herre gud, -- jag är inte så bortskämd, Vi grälade en smula ibland, -- nå, hvad framtiden, -- den struntar i alla fall i oss! --
gör det?
-- Det hindrar inte, att vi i alla fall
trifts ganska bra tillsammans, -- och uppriktigt
-- 179 -- sagdt, Dick, så tycker jag verkligen om dig ändå, -- och jag vet knappt, hur jag skulle kunna undvara dig.
RICHARD. dig, så -- Åh nej, -- nu se'n du fått mig ned till GROT. hållit mig för god till att puffas ned?
-- Jag Var du för god till det då?
-- Hvem har
var också en gång en framtidsman, jag! -- Nå,
strunt i det, -- låt oss inte bli sentimentala. -- -- jag tycker, vi ha det rätt bra här i vår lilla
Nu är jag gammal, jag har inte så stora anspråk, vrå, jag, -- där vi inte äro alldeles bortglömda
ändå, -- göra oss påminta ibland, hva?
-- Herre gud, tycker du, att det är en tröst att förakta mig, -- så gör det, gör det gärna, -- jag är bara inte nu!
gammal, jag, och inte så ömtålig.
-- Men bråka RICHARD. min väg.
Gå, -- hör du, -- eller också går jag GROT.
Bara du får fundera på saken, så -- du vill Nej, gud bevars, -- jag skall gå, jag. --
nog inte förstöra alltsammans för oss, -- för du är ju inte elak i alla fall, -- du lika litet som jag, -- i grund och botten äro vi nog inte
-- 180 -- elaka, några.
-- Hvarför skulle inte vi kunna hålla tillhopa?
-- Ja, ja, -- jag går, -- jag går.
Jag -- ingenting.
Pappa sade, att du ville tala med mig.
RICHARD. vänta, -- jag vill tala med dig. -- Kom! -- Då ljög han!
(Elisa ämnar gå igen.)
Nej, -- (Han går; strax därpå inkommer Elisa.)
Sätt dig här -- och försök att höra mig lugnt.
-- Ser du, Elisa, -- jag måste säga dig -- (hårdt) men gråt inte, -- det är sannerligen ingenting att gråta för!
ELISA. ämnar säga mig.
Jag skall inte gråta, -- jag vet, hvad du RICHARD.
Att vi måste skiljas, ja.
-- 181 -- ELISA. så -- det var bättre, när det var lek, Richard.
ELISA. näs?
-- Det var en eftermiddag -- på midsommardagen, -- jag satt i bersån, -- och du kom till mig.
Tyst, Elisa, -- tala inte om det!
ELISA. mitt försvar, -- jag vill inte, att du skall tänka alltför illa om mig.
-- Du kom till mig, och så sade du, -- ja, orden minns jag nu inte, -- Jo, det kan du inte neka mig, -- det är Minns du i somras, när vi voro ute på RudJag ser det på dig.
Och det är nog bäst
men du sade mig att jag inte skulle känna mig Minns du?
Först tyckte jag bara, att det var
förödmjukad, därför att det bara hade varit lek. besynnerligt -- och kränkande, det också, -- lefvande, i ett helt annat ljus, och då tyckte
men så på natten, då kom det för mig, igen, så jag, att jag förstod det, och att det var så sant, af en annan människa, -- äfven om den icke