Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti en hos Preste-ståndet väckt och lill Stats-utskottet remitterad motion har komminister Janson hemställt, att, som den af Kongl. Maj.t vid sistlidne riksdag gjorda nådiga framställning, angående rättighet för kommissarien i revisions-kontoret för allmänna magasins-ärendenas utredning, assessoren J. A. Törneman, att å allmänna indragnings-stalen fortfarande bibehålla den lön, 777 r:dr med derunder inbegripna 74 tunnor spanmål, hvilken han i och för nämnda kommissarietjenst uppburit, endast i så måtto blifvit af rikets då församlade Ständer bifallen, att assessoren Törneman förklarats berättigad att, från den tid, hans tjenstgöring vid bemäldta kontor komme att upphöra, å allmänna indragningsstaten åtnjuta 426 r:dr 32 sk. årligen, Rikets Ständer måtte, med afseende å den långa tjenstetid af trettiosex år, som Törneman inom magasins-direktionen lillbragt samt de maktpåliggande och ansvarsfulla befattningar, han såväl dervid, som i utredningskontoret innehaft, medgifva, att sistnämnda årliga summa finge från och med år 1850 förhöjas med 350 r:dr 16 sk. årligen eller till ett emot kommissarielönen svarande belopp.
Af förhandlingarna vid föregångna riksdagar, äfvensom af ifrågavarande motion bifogade handlingar inhemlas, att, enligt Rikets år 1823 församlade Ständers, uti underdånig skrifvelse N:o 387 anmälde beslut om allmänna magasins-direktionens upplösning m. m. samt Kongl. Maj:ts derpå grundade nådiga bref af den 17 Mars 1824, de flesta vid nämnda verk anställde embetsoch tjenstemän, ehuru väl endast försedde med konstitutorialer och änskönt vissa af dem innehade tjenster vid andra verk, blifvit uppförda å expektansstat till åtnjutande af de lönebelopp, som efter deras olika tjenstegrader af magasins-inrättningens fond utgingo, dock utan förhöjning för lönespanmålen och Stats-Utskottets Utlåtande, Nio 165. 9 och med förbindelse för desse tjenstemän att, om och när så påfordrades, ingå i tjenstgöring i kontoret för inagasins-ärendenas utredning samt under vilkor, att, om de genom befordran till lediga tjenster i allmänna verk erhölle ökad löne-inkomst, de af dem innehafde expektans-löner skulle i förhållande dertill minskas eller indragas; att assessoren Törneman, som år 1824 hos allmänna magasins-direktionen innehade kammarförvants-tjenst, med årlig lön af 426 r:dr 32 sk., under sedermera fortsatt oafbruten tjenstgöring dels hos den serskilda styrelse, som öfvertog magasins-ärendenas utredning, dels uti det under Kongl, kammar-rätten lydande revisions-kontor för dessa ärendens slutliga utredning, blifvit af sistbemälde embetsverk förordnad till kommissarie vid nämnda kontor, hvilken åtgärd, jemlikt nådig bref den 30 Juli 1831, af Kongl.
Maj:t stadfästats; samt att, enligt nådigt bref af den 29 November 1839, Törneman förklarats berättigad att för nämnda kommissarie-befattning tillgodonjuta samma tur och befordringsrätt, som åtföljde tjensten, då kontoret tillhörde f. d. allmänna magasins-direktionen, d. v. s. lika med den, som tillkommer innehafvare af motsvarande tjenster inom rikets kollegier.
Uti underdånigt utlåtande af den 17 Augusti 1842, angående assessoreu Törnemans underdåniga ansökning om kommissarie-lönens bibehållande å indragningsstat, har Kongl, kammar-rätten yttrat den åsigt, att Törneman, hvilken redan år 1811 blifvit lill ordinarie tjensteman hos magasins-direktionen antagen, och ej allenast efter bemälde direktions år 1824 inträffade upplösning oafbrutet tjenstgjort i det då bibehållna kontoret för allmänna magasinsärendenas utredning, utan ock deruti vunnit befordran till en mera ansvarsfull och maktpåliggande befattning samt genom denna sysselsättning varit hindrad att odeladt använda sin förmåga i annan tjensteväg och derigenom bereda sig en förbättrad utkomst, alltså ingalunda befunne sig i samma förhållande, som de expektanter å magasins-direktionens stat, hvilka dels genast och dels efter någon kortare lid blefvo tjenstledige från nämnda verk, utan borde, efter kammar-rättens tanka, Törneman skäligen anses vara i verklig tjenst på magasins-direktionens stat, intill dess utrednings-kontoret komme att upplösas, vid hvilken tidpunkt först de uti ofvanåberopade Kongl, bref af detj 17
Mars 1824 stadgade grunder blefve på honom fullt lilläniplige; till följd af hvilket allt kammar-rätten, med vitsordande af assessoren Törnemans under handläggningen af utrednings-ärendena visade nit, drift och pålitlighet, i underdånighet tillstyrkte, att han, efter slutad tjenstgöring vid magasins-utredningen mätte få på expektansstat uppbära kommissarie-lönen eller 777 r:dr årligen.
Bi/i. till It.
4 Samt. 1 Afd. 2 Bd. 4 Höft 2 10 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o i65.
Kongl, stats-konloret har deremot, enligt underdånigt utlåtande i samma ämne af den 30 December 1840, funnit assessoren Törneman, som, efter allmänna magasins-direktionens upplösning, blifvit i Kongl, krigs-kollegiura befordrad från kammarskrifvare till revisor, icke allenast icke vara berättigad att bibehålla det honom i magasins-utrednings-kontoret sednast tilldelade arfvode, utan ock underkastad tillämpning af det vid expektans-lönernas första beviljande förutsatta vilkor, att beloppet komme att minskas eller indragas vid undfående af högre löneinkomst, än då innehades, i annat allmänt embetsverk; men emellertid, af billighets-skäl, ansett Törneman böra bibehållas vid den lön, 426 r:dr 32 sk., deraf han vid magasins-direktionens indragning var i åtnjutande.
I Öfverensstämmelse med denna af Kongl, statskontoret yttrade mening, hemställde Stats-utskottet vid sistlidne riksdag, att assessoren Törneman måtte från den lid, hans tjenstgöring vid kontoret för allmänna magasins-ärendenas utredning komme att upphöra, uppföras å allmänna indragnings-staten till åtnjutande af 426 r.dr 32 sk. årligen, under vilkor, att, i fall Törneman efter nämnda lid skulle befordras till annan tjenst med högre lön af allmänna me del, än som då af honom innehades, berörda å indragnings-staten anvisade belopp komme att i samma mån minskas eller upphöra.
Denna Utskottets hemställan blef af Ridderskapet och Adeln samt Presteståndet bifallen, men af Bonde-ståndet afslagen, hvaremot Borgare-ståndet beslöt, att assessoren Törneman borde under de af Utskottet i öfrigt föreslagna vilkor, å allmänna indragniugsstaten uppföras till åtnjutande af 777 r:dr årligen; och blef, vid denna sakens utgång, Rikets Ständers underdåniga skrifvelse i ämnet expedierad, i enlighet med Ridderskapets och Adelns samt Preste-ståndets beslut.
Vid öfvervägande af hvad sålunda i detta ärende förekommit, har Statsutskottet väl icke kunnat undgå alt instämma i den af Rikets sednast församlade Ständer uttryckta åsigt, det kommissarien, assessoren Törneman icke eger någon lagligen grundad rättighet att å allmänna indragningsstaten uppbära större eller mindre del af den expektans-lön, han å f. d. allmänna magasins-direktionens stat innehaft; men då, efter hvad ofvanföre blifvit anfördt, Törneman genom sin, efter bemälde direktions upplösning, i mera än tjugu år oafbrutet fortsatta och ännu fortfarande tjenstgöring i och för magasins-ärendenas slutliga utredning, hvilken tjenstgöring, i följd af Törnemans under tiden vunna befordran till kommissarie, blifvit mera trägen och ansvarsfull, förhindrats att odeladt egna sig åt tjenstegöromålen inom ordinarie embetsverk och såmedelst bereda sig en mera tryggad framtida utkomst, har Siats-Utskottets Utlåtande, N.o 165.
11 1(skottet i detta förhållande, jemte Törnemans vid handläggningen af utredningsarendena ådagalagda, af Kongl, kammar-rätten vitsordade nit och pålitlighet, funnit sig ega giltig anledning att understödja motionärens ifrågavarande framställning, och får alltså hemställa, att det af Rikets sednast församlade Ständer, i afseende på assessoren Törnemans pensionering meddeldta beslut måtte på det sätt förändras, att
Törneman berättigas att från och med år 1850 å allmänna iudragningsstaten uppbära en årlig pension af 777 r:dr, dock utan spanmålsförhöjning, med iakttagande, att, i händelse Törneman, efter pensionens tillträdande, skulle genom befordran till annan tjenst komma i åtnjutande af högre lön af allmänna medel, än som då af honom innehafves, omförmälde å indragningsstaten anvisade belopp, i mån deraf, minskas eller alldeles upphör.
STOCKHOLM. — Östlund &
Berling, 1848. Stais-Utskottets Utlåtande, N:o 166. 1 N:o 166.
An k. till Exp.-utsk. den 9 Maj, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af erhållna återremisser å Betänkandet N:o 41, t fråga om ytterligare anslag till uppförande af cellfängelser. (U. A.)
Detta betänkande, — deruti Stats-utskottet hemställ!, att Rikets Ständer måtte, för uppförande af fängelser efter cell-systemet, utöfver hvad vid 1840—1841 årens riksdag dertill anslagits, anvisa ett ytterligare belopp af 600,000 r:dr, att utgå med 200,000 r:dr under hvartdera af åren 1848, 1849 och 1850; dock att de å äldre anslagen reserverade medel, hvilkas begagnande lill fortsättning af redan påbörjade fängelse-byggnader, utan hinder af den vid 1840—1841 årens riksdag stadgade fördelning emellan läns-, stads- och härads-fängelser, Rikets nu församlade Ständer medgifvit, borde, i den mån dessa medel blifvit till andra än vid ofvannämnda riksdag bestämda ändamål använda, af nu anvisade belopp varda godtgjorda, så att den ursprungliga fördelningen blefve bestående, — har blifvit af Borgare-ståndet godkändt, men af Ridderskapet och Adeln samt Preste- och Bonde-stånden, hufvudsakligen på de skäl, som här nedan omförmälas, återremitteradt.
Inom Ridderskapet och Adeln har, med anledning af Utskottets yttrande om angelägenheten deraf, att de för det nya fängelse-systemets införande påbegynta byggnadsarbeten oafbrutet finge fortgå, blifvit anfördt: att godkännandet af Utskottets förslag kunde anses innefatta ett gillande af grunderna för det nya straff-systemet; att, då med cell-fängelser kunde afses såväl ransaknings- som straff-fängelser, ett vederbörligt urskiljande af anslagets rätta föremål borde göras; att genom bifall till den Kongl, propositionen, på sätt Utskottet tillstyrkt, Rikets Ständer skulle hafva godkänt allt hvad uti densamma innefattas, angående äfven häradernas nya fördelning m. m.; att den föreslagna anslags-summan vore alltför hög och borde till hälften nedsättas, samt, enär uppbyggandet af härads-fängelser skulle komma att medföra oberäkneliga kostnader, utan att det dermed åsyftade ändamål vunnes, användas em dast till fullbordande al ransaknings-häkten, och, bland dessa, uteslutande till länsfängeher, utan utsträckning till häraderna; varande af flera talare yrkadt, att då, för bedömandet af denna anslagsfråga, det vore nödigt känna beloppet al de kostnader, som erfordras för slutliga uppnåendet af ändamålet med dessa byggnader, i möjligaBih. till R.
Prot. 1847 <Sc 1848, 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 6 Haft. o Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 166. ste måtto fullständiga förslag i afseende å det behöfliga antalet af celler, kostnaden derför och läget af hvartdera fängelset, måtte af Utskottet meddelas.
Till stöd för bos Preste-ståndet beslutad återremiss har blifvit dels yrkadt, att, innan ytterligare anslag beviljades, Utskottet måtte genom framläggandet af fullständig plan och approximativt kostnadsförslag öfver ifrågavarande byggnads-företag, sätta riksstånden i tillfälle att bedöma, bland annat, beloppet af erforderliga medel för fullbordandet af redan påbörjade fängelse-byggnader, hvartill anslaget uteslutande borde användas, dels anfört, att slutliga handläggningen af detta ärende lämpligast kunde uppskjutas till dess Rikets Ständer fattat beslut rörande straff-arterna i den föreslagna kriminal-lagen, på det icke, genom fängelse-byggnadernas fortsättning i ensidig rigtning, materiela hinder i förväg blefve lagda för en nödvändig modifikation af berörda lag; varande i öfrigt yrkadt: att de gamla fängelserna, hvilka hittills blifvit lemnade åt förfall, måtte, i enlighet med Rikets Ständers vid 1840-—1841 årens riksdag tillkännagifna önskan, förbättras, och på ändamålsenligt sätt inredas, så att straff-fångarne kunde emellan arbetstiderna afskiljas i ensliga förvaringsrum, samt att, af de begärda anslagen, om de till större eller mindre del beviljades, en viss andel årligen måtte för detta angelägna behof användas; att Utskottet måtte sig yttra, om ej med all nybyggnad af cellfängelser kunde tills vidare fördröjas och blott så mycket af de begärda anslagen anvisas, som för fulländandet af de under byggnad varande samt till nödig förbättring af de gamla fängelserna erfordrades; att, då uttrycken uti betänkandet syntes antyda, att ensamhets-fängelset af Utskottet antagits komma att utgöra den hufvudsakliga straffarten i den nya broltmålslagen, men frågan derom ännu vore oafgjord, Utskottet borde föreslå Rikets Ständer, att anvisa en summa till anskaffande af straff-anstalter, efter det system, som, enligt Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers blifvande gemensamma beslut, komme att följas, och för tillvägabringandet af sådana ransaknings-fångelser, att tångarne kunde från hvarandra åtskiljas; att, då Utskottet föreslagit en summa af 600,000 r:dr för uppförandet af cell-fängelser, jemväl bort uttryckas, om med dessa fängelser afsåges läns-, ransaknings-, straff- eller härads-fängelser; att de 100,000 r:dr, som vid 1840—1841 årens riksdag anvisats för häradshäkten, icke måtte från ifrågavarande anslag afgå och till förenämnde ändamål användas; och har jemväl inom detta riksstånd af en talare blifvit föreslaget, att anslaget måtte till hälften nedsättas och således komma att utgå med endast 100,000 r:dr om året.
Hos Bonde-ståndet, inom hvilket jemväl den åsigt blifvit yttrad, att antagandet af det för Rikets
Ständer framlagda förslag till ny brottmålslag borde föregå anvisandet af ytterligare anslag till cell-fängelsers uppförande, äfvensom att en noggrann uppgift på kostnaderna för detta fängelse-systems fullständiga införande bort af Utskottet meddelas, har i öfrigt hufvudsakligen blifvit yrkadt, att det föreslagna belop - Stats-Vtskottets Utlåtande, N:o 166. 3 pet måtte nedsättas till hälften och denna summa användas dels till fullbordande af redan påbörjade fängelse-byggnader och dels till uppförande af ransaknings-häkten efter cell-systemet, företrädesvis å landet, der sådana vore behölliga; hvarförutan 2:ne talare yrkat, att, intill dess ändamålsenligheten af redan uppförda cell-fängelser blifvit godkänd och ofvanberörda utredning kunde Rikets Ständer tillhandahållas, ytterligare anslag icke måtte för ifrågavarande föremål beviljas.
Vid öfvervägande af hvad sålunda, till stöd för återremisserna, blifvit anmärkt och yttradt, har Utskottet funnit hos de 3:ne serskilda riksstånd, som återremitterat betänkandet, den mening uttryckt, att en fullständig utredning, omfattande hela fängelse-systemet och de för dess ordnande erforderliga kostnader, borde af Utskottet för Rikets Ständer framläggas.
Utskottet, som ansett denna fråga icke kunna annorlunda än i sammanhang med förslaget till ny straff-lag fullständigt hehandlas, har så mycket mindre kunnat finna omförmäida utredning nödvändig för pröfningen af anslagets behöflighet, som, med ledning af de i den Kongl, propositionen förekommande upplysningar, det torde kunna antagas, att kostnaderna för fullbordandet af de cell-fängelser, hvilka för närvarande öro under byggnad eller blifva af behofvet oundgängligen påkallade, komma att vida öfverstiga det af Utskottet föreslagna belopp.
Vidare synas de af Utskottet i förslaget begagnade uttryck hafva hos förrbemälde 3:ne riksstånd föranledt den förmodan, att anslaget kunde afse straff-fängelser, och ensamhets-fängelset vara af Utskottet, vid anslagets tillstyrkande, på förhand antaget såsom den hufvudsakliga straff-arten i den blifvande straff-lagen, i följd hvaraf betänkandet ansetts böra uttryckligen innefatta tillstyrkande af anslag endast för uppförande af ransaknings-häkten.
Dervid torde böra erinras, att hvarken i Kongl.
Maj:ts nådiga proposition eller Utskottets deraf föranledda utlåtande, straff-fängelser finnas uppgifna, såsom med anslaget afsedda; och har Utskottet, under förutsättning, att Rikets Ständer delade den vid 1840—1841 årens riksdag, i fråga om ändamålet med enahanda anslag, uttryckta mening, så mycket heldre trott sig böra föreslå medlens anvisande till cellfängelsers uppförande, som Rikets Ständers bifall härtill icke synes böra inverka på pröfningen af den nya strafflagen eller lägga hinder i vägen för dessa fängelsers användande till tjenligaste ändamål.
Rland de skäl för återremiss, som i öfrigt blifvit anförda, förekommer äfven, hufvudsakligen hos Ridderskapet och Adeln samt Ronde-ståndet, det yrkande, att anslaget måtte nedsättas till hälften.
Dervid har det ej kunnat undfalla Utskottets uppmärksamhet, att då hos Ridderskapet och Adeln den åsigt gjort sig gällande, att anslaget uteslutande borde användas för läns-fängelser, hos Bonde-ståndet blifvit yrkadt, att det anvisade beloppet endast borde afse ransaknings-häkten, företrädesvis å landet; hvaremot de hos Preste-ståndet förekomna anmärkningar synas hufvudsakligen åsyfta uppskof med denna anslagsfråga, såsom icke grundad på en fullständig 4 Stats-Utskottets Memorial, N:o 168. utredning af ämnet och dessutom egande sammanhang med ofvanomfÖrmalda förslag till ny strafflag.
Vid sådant förhållande och då så väsendtligen skiljaktiga anmärkningar och yrkanden legat till grund för återremisserna, att icke någon sammanstämmande åsigt i hufvudsakliga delar af denna fråga kan anses vara af de tre riksstånd, som återremitterat Betänkandet, dervid uttryckt, samt Borgare-ståndet detsamma godkänt, har Utskottet funnit sig sakna skäl att sitt förut afgifna yttrande frånträda, Stockholm den 8 Maj 1848.
Reservation af lektor Wallman.
Anti. till Exp.-utsk. den 9 Maj, lil. 2 e. m.
Memorial, angående (iden för nästa revision af Stats-, Banko- och Riksgälds-verkens förvaltning och räkenskaper.
Med anledning af stadgandet i 68 § riksdags-ordningeti, det Rikels Ständer skola utsätta tiden för den revision af Stats-, Banko- och Riksgälds-verkens tillstånd, styrelse och förvaltning, som näst efter hvarje riksdag kommer att ega rum, och till hvilken förrättning de af Rikets Ständer utsedde revisorer böra af Kongl. Majit kallas, har Stats-utskottet, enär, hvad statsverket beträffar, 1845 års räkenskaper äro de sista, som undergått granskning, samt afslutade räkenskaper för åren 1846 oell 1847 blifva vid höstetiden nästkommande år att tillgå, skolat, på sätt vid föregångne riksdagen iakttagits och i öfverensstämmelse med hvad 1847 års stats-revisorer föreslagit, hemställa, att tiden för Rikets Ständers levisorers nästa sammanträde till granskning af Stats-, Banko- och Riksgälds-verkens tillstånd, styrelse och förvaltning, måtte bestämmas till den 15 September 1849.
Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 168- 5 N:o 168.
Anie. till Exp.-Utsk. den 9 Maj, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om statsanslag för en navigationsskola i Westervik. (U. A.)
Uti en, med stod af 56 § riksdags-ordnmgen hos Borgare-ståndet väckt och till Stats-utskottet remitterad motion, har herr C. E. Embring, med anledning deraf, att motionärens vid innevarande riksdag förut väckta förslag om anvisande al statsanslag för en navigations-skolas inrättande i Westervik, blifvit af Utskottet afstvrkt, på den grund, att statsverkets nuvarande ställning icke medgålve en dylik utgift, men upplysning numera vunnits, att grosshandlanden Abr.
Rydberg genom testamente donerat en fond al 150,000 r:dr till en förbättrad navigationsskola i Stockholm, äfvensom uppfyllandet af testators förordnande i detta hänseende snarligen vore att emotse, nu föreslagit, att vid den tid, då sistnämnda inrättning komme i verksamhet och statsverket derigenom blefve befriadt från det till Stockholms navigationsskola nu utgående anslag, Vesterviks stad måtte-komma i åtnjutande af stats-anslag för inrättande af en navigations skola derstädes..
Utskottet får i anledning häraf fästa uppmärksamhet derå, att, i följd af Rikets Ständers numera lemnade bifall till Utskottets i 19 punkten af utlåtandet N:o 90, angående regleringen af utgifterna under riksstatens sjette hufvudtitel, gjorda hemställan, det uti nu gällande riksstat för navigations-skolan i Stockholm uppförda årliga anslag af 2,800 r:dr kommer att genast vid den blifvande nya stats-regleringens vidtagande och oberoende af den tidpunkt, då den Rydbergska donations-fonden kan varda till dermed afsedda ändamål använd, uteslutas från statsverkets beräknade utgifter samt beloppet af detta anslag endast förskottsvis och emot framtida ersättning af berörda fond från Riksgäld s-kontoret utgå; vid hvilket förhållande och då således de skäl, som föranledt Utskottets af Rikets Ständer godkända afstyrkande utaf det tillförene väckta förslaget om statsbidrags anvisande för en navigations-skola i Vestervik, genom Rikets Ständers ofvannämnda i afseende på Stockholms navigations-skola meddelta beslut icke förlorat något af sin giltighet, Utskottet finner sig böra hemställa, att herr Embrings nu förevarande sednare motion ej heller må till någon åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda, Stockholm den 8 Maj 1848. 6 Stats-Utskoltets Utlåtande, N:o 169.
Ank. till Exp.-Utsk. den 9 Maj, kl. 3 e. m.
Utlåtande, i anledning af erhållna återrcmisser å betänkandet N:o 82, angående väckta motioner rörande förhöjning i priset å saltpeter. (J. A.) Ofvannämnda betänkande, hvilket Ridderskapet och Adeln samt Borgare-ståndet bifallit, har deremot af de tvänne öfriga riksstånden blifvit återremitteradt.
Såsom skäl för berörda återremiss är hufvudsakligen anfördt, dels att saltpeter, hvilken vore den hufvudsakliga rudimaterien för krut-tillverkningen samt äfven för flera andra behof erfordrades, icke skulle kunna vid missgynnande konjunkturer inom främmande länder derifrån erhållas i tillräcklig qvantitet, dels ock att saltpeter-tillverkningen, utgörande en af jordbrukets vigtigaste binäringar och för detsamma högst behöflig, skulle, såsom erfarenheten visat, allt mer och mer aftyna och slutligen upphöra, derest icke priset å denna vara förhöjdes åtminstone till 6 r:dr 32 sk. för lispundet.
Sedan förevarande betänkande blifvit afgifvet, har Kongl. Maj:t, under den 3 Mars innevarande år, till kommitterade för saltpeter-ärendena aflåtit nådigt bref, angående saltpeter-näringen i riket, af hvilken nådiga skrifvelse Utskottet förskaffat sig del samt iuhemtat, bland annat: att till saltpeter-näringens upphjelpande blifvit från och med år 1842 till och med 1847 från saltpeter-fonden utlemnade räntefria lån och förskotter, till saltpeterladors anläggande och uppköp af sjudningspannor, till ett belopp af 244,770 r:dr; att årliga saltpeter-tillverkningen, som år 1842 utgjorde 14,645 lispund, sedermera småningom stigit och år 1846 uppgått till 18,334 lispund, samt, enligt vederbörandes approximativa uppgifter, förmodades hafva under år 1847 ytterligare ökats till omkring 20,000 lispund; att tillökningen i saltpeter-produktionen förnämligast borde, enligt kommitterades åsigt, tillskrifvas dels det i början af år 1844 från 5 r:dr till 5 r:dr 32 sk. per lispund förhöjda inlösningspriset, dels ock de af saltpeter-sjuderi-direktören, assessoren Plagemann, meddelade tryckta anvisningar till saltpeter-mullens tjenligaste beredning, skötsel och afsjudning m. m., hvilka anvisningar äfven verkat till saltpeterns bättre beskaffenhet, samt slutligen, att Kongl. Maj:t, efter det kommitterade i underdånighet hemställt, att några ytterligare åtgärder till saltpeter-näringens upphjelpande icke måtte anbefallas, förrän sig visat, i hvad mån de redan vidtagna blifva tillfyllestgörande för uppnående af det dermed åsyftade ändamål, helst det höga inlösnings-priset af 5 r:dr 32 sk. per lispund i Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 170. 7 och för sig sjelft vore att anse såsom en betydlig uppmuntran för näringen, i nåder förklarat, att vid hvad redan för saltpeter-näringens upphjelpande tillgjordt blifvit, finge för närvarande bero; hvarjemte Kongl. Majit anbefallt kommitterade, alt hvarje år, sedan beloppet af föregående årets saltpeter-tillverkning blifvit kändt, till Kongl. Majit inkomma med underdånig anmälan om och i hvad mån saltpeterproduktionen tilltagit, på det att Kongl. Majit måtte blifva i tillfälle att vidtaga de ytterligare åtgärder för saltpeter-näringens förkofran, hvilka kunna af omständigheterna påkallas.