Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
områden på qvinnans arbetsfält, äfven denna fråga att finna uttömmande svar.
Icke (?)
kokett prenumerant.
Blir ni ej bättre N:r 127.
Cinclairs kallvattentvål har jag genom användande af de medel, som lore- användt och funnit den utmärkt.
Beskrifning, skrifvits Mary i n:o B, kunna vi ej ge er annat huru den skall användas, finnes på hvarje råd än att hänvisa er till en specialist i hud- paket.
Löpes i kryddbodarne.
sjuk domar.
Möjligt är ju, att ni då kan få ett » säkert och hastigt » verkande medel — vi känna ej något sådant.
— Äro edra händer för feta så får ni väl sätta er på svältkur, ty icke lyckas det att » banta » blott händerna!
— Maria.
Icke så illa.
men dock mindre an- Vårtorna aflägsnas bäst operativt af läkare.
vändbart.
Litet mindre högstämd patos, och Eljes genom penslingar med ättiksyra.
ni lyckas!
— landsbo.
Någon orsak måste upptäckas, Albert.
Hjertligt tack.
ty eljes lyckas det näppeligen att finna bote- Ansas har sett illa upp .. Svar i breflådan medel.
Är er mage verkligen i god ordning?
fanns redan i n:o 45 af Idun, hvartill vi hänvisa.
Skrifver ni aldrig prosa — sådana Isabella.
Tag hvarje qväll under 20 bidrag äro mest välkomna.
— » Framåt » lefver minuter ett 25° varmt fotbad med tillsats af ännu.
20 ort soda.
Använd det medel, som föreskrifvits En prenumerant (Finland).
Alfhild 4) i n:o 47.
Mamma Elisabeth tackas varmt for bidraget.
Glöm ej bort oss.
A — ta.
Skaffa er från instrumentmakar en Redaktionen.
Verner i Stockholm elastiska strumpor och begagna dessa dagligen.
Pä qvällarna aitagas de, och benen tvättas med bränvin, utspädt med lika delar vatten.
— Under nätterna be- gagnas ej strumporna.
Ledsam tystnad.
Ett ord för dagen, af Raf.
G. Ingnid hvarje qväll grundligt en Ave.
— Husmors tomtar.
Poem af Pehr J. salva af 1 del zinkoxid och 1 del fäldt svafvel Wallin.
— Träldomsok.
Några små betrak- pä 10 delar gul vaselin.
Tvätta på morgonen telser af Mathilda Langlet (forts.).
— Från med varmt vatten och aseptintvål, — Att qvinnans arbetsfält.
Studier från Stockholms porerna bli » upprifna och mörka » beror helt horisont, af J. N~g.
— Iduns fjerde pristäflan.
säkert på bildning af s. k. pormaskar.
Dessa — Några drag af Ernst Ahlgren.
— Teater måste klämmas ut.
Une instilutriee.
Alla de symptom, ni skil- drar, härleda sig enligt vår tanke af nerv- I julbrådskan.
— Matlag- svaghet; åtminstone kunna alla, utom möjli- ning.
— Inlägg- gen de två sist nämda, förklaras deraf.
En ningar.
— Hvarje- för er lämplig behandling torde derför vara handa.
Stockholm, N:r 13 (328) Prenumerationspris Fredagen den 30 mars 1894. pr år: Idun ensam kr.
I d u n s M o d e t, utan k o l.
5: — i-, 50 3: — Byrå: K l a r a v.
i /, Matilda Det har nästan blif- vit ett talesätt hos oss f ö r närvaran- de att gnata på vår o p e r a o c h dess för- m e n t » dåliga krafter.
Detta beror ytterst o c h mest icke på dess onekligen befintliga brister, utan därpå att den nuvarande ope- raledningen ej förstått konsten att g ö r a sig populär lika bra s o m den f ö r e g å e n d e, o c h den konsten b e t y d e r allt här i S t o c k h o l m.
D e n konsten f ö r s t o d icke heller hr W i l l - man — eller rättare fru W i l l m a n — så bra s o m hr N o r d q v i s t, o c h därför var precis sam- m a sak dålig under den förres o c h förträff- lig under d e n senares regim, hvilka b å d a f ö r öfrigt så till personal s o m repertoar liknade hvarandra nästan som två bär — • eller, o m n å g o n d e r a var rikhal- tigare, så var det f ö r visso hr W i l l m a n s.
P å samma sätt nu.
Den närvarande säsongen är rikare på n y h e t e r •in n å g o n annan u n d e r hela vår operas tillva- ro, solistpersonalen nä- stan lika talrik som vid k. operan i Ber- lin, o c h om somliga af Ifil utgifvare: Nordling.
helgfri Tryckeri Aktiebolag, 7: de år g. Utgifningstid: hvarje Iduns fredag.
Lösnummerspris I 5 öre (lösnrr e n d a s t för k o m p l e t t e r i n g a r) Annonspris: 35 ö r e p r n o n p a r e i l l e r a d.
Linden.
de n y a äro o m o g n a, så äro d o c k väsentligen samma krafter kvar s o m u n d e r den före- g å e n d e r e g i m e n (utom fruarna Ö s t b e r g o c h E d l i n g, hvilkas förlust naturligtvis i c k e ope- ran rår för).
M e n än- då d u g e r ingenting, i fall man får tro ope- rans vedersakare.
D e s s a vedersakare skola därför säkert bli h ö g s t förbluffade öf- ver u n d e r t e c k n a d s på- stående, att åtskilliga af de uppgifter, s o m kunna presteras af m e d l e m m a r af den när- varande personalen, äro sådana, att inan på d e m nästan skulle vilja a n v ä n d a det ofta missbrukade o r d e t » fi- n i », o c h att de skulle v ä c k a uppmärksamhet på snart sagdt hvilken europeisk scen som helst.
F ö r att nu blott hålla oss till företeel- serna u n d e r senaste året, så räknar j a g till sådana prestationer hr Odmanns Otello, hr L u n d q vists T e l r a m u n d, f r ö k e n A l m a t i s Fides, fru Sterkys J o l a n t a o c h fru L i n d e n s Orfevs.
* * Matilda Jungstedt visade sig redan vid sina första steg på o-
IDUN 98 Tala vänligt!
För den trötte Lik en hälsodryck det är.
1894 Tala vänligt!
Nästans börda Du till hälften därmed bär.
L. yyyyyyyyy yyyyyy yyyyyy S. yyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyy p e r a s c e n e n vara en ackvisition f ö r den- samma.
D e t var m o t slutet af a n n o 88, s o m h e n n e s figur, hållning o c h röst i Pan- talis ' lilla parti i Mefistofeles v ä c k t e ett visst u p p s e e n d e.
F ö d d d e n 13 okt.
18G4 i N o r r k ö p i n g, h a d e h o n där g e n o m g å t t elementarläroverket f ö r flickor, i n n a n h o n 1884 i S t o c k h o l m b ö r j a d e sina studier f ö r hrr Giinther o c h A r l b e r g, i plastik vid konservatoriets elevskola samt f ö r frö- ken Signe H e b b e.
Efter d e n l y c k a d e d e b u t e n blef h o n genast m y c k e t a n v ä n d o c h fick under f ö l j a n d e året ej m i n d r e än n i o roller.
V i d galaspektaklet på k o n u n g e n s f ö d e l s e d a g u p p t r ä d d e h o n s o m bergets d r o t t n i n g i » D e n b e r g t a g n a », senare alternerade h o n med fröken Holmstrand som Benjamin i » Josef » o c h g j o r d e fatburstärnans lilla parti i » D e t var en g å n g ».
Mera lycka g j o r d e h o n s o m F r e d r i k i » M i g n o n », där h o n p å ej oäfvet sätt i m i t e r a d e d e n af- lidne R o b e r t Ohlssons lustiga petit-maitre- fasoner, o c h s o m N i k l a u s i » H o f f m a n s s a g o r », d e n h o n framställde s o m en veder- b ö r l i g e n o h ä n g d s l y n g e l o c h en typisk operettfigur.
D e n t a l a n g f ö r det komi- ska, s o m h o n i dessa u p p g i f t e r u t v e c k l a d e, g j o r d e, att m a n t r o d d e detta vara hennes e g e n t l i g a gebit, o c h m a n b l e f därför öf- verraskad af hennes L e o n o r a o c h Ä m n e - n s, där h o n visade sig k u n n a bära äfven den tragiska masken m e d smak o c h ut- t r y c k, om h o n än i d e t f ö r r a partiet i c k e n å d d e f r ö k e n Oselio uti g e n u i n t italienskt sångsätt, i det senare i c k e d e n samtidigt d e b u t e r a n d e f r ö k e n N o r d g r e n uti kraft o c h storslagenhet.
M i n d r e v i k t i g a partier v o r o H e d v i g i » T e l l » o c h P u c k i » O b e r o n » från s a m m a år samt E m i l i a i » O t e l l o » o c h R o s e i » L a k m é » från f ö l j a n d e år (1890), då h o n äfven fick de mera m a k t p å l i g g a n d e upp- gifterna N a n c y i » M a r t a » o c h C h e r u b i n i » Figaros bröllop ».
Både i teckningen af d e n ystra k a m m a r s n ä r t a n o c h den barnsligt själfsvåldige svärmaren o c h blif- v a n d e f ö r f ö r a r e n g i c k h o n i Trebellis fot- spår o c h b e t o n a d e m e r a d e h u r t i g a än de v e k a dragen, u f v e r h u f v u d har h o n mycket, som påminner o m Trebelli; det är s a m m a h a r m o n i s k a j ä m v i k t m e l l a n d e v o k a l a o c h sceniska krafterna, samma j ä m n h e t o c h v ä l l j u d i d e n d j u p a stäm- m a n, s o m d o c k h o s T r e b e l l i var starkare, l i k s o m hela uttryckssättet lifligare.
I slutet af sistnämnda år reste h o n till Paris, där h o n på våren studerade f ö r m: m e A r t ö t o c h därunder äfven än- d r a d e n a m n, i det h o n d.
2 april v i g d e s vid o p e r a s å n g a r e n E m i l L i n d e n.
Redan på hösten var h o n tillbaka i S v e r i g e o c h f ö r d e n k o m m a n d e vintern fästad v i d hr L i n d b e r g s o p e r a t r u p p i G ö t e b o r g, där h o n bl.
a, u p p t r ä d d e s o m L e o n o r a, C a r m e n och Azucena.
M e n d e n n a r a m v a r väl t r å n g f ö r en t a l a n g af h e n n e s b e t y d e n - het, o c h den därpå f ö l j a n d e s ä s o n g e n 9 2 — 9 3 gasterade h o n i S t o c k h o l m i en d e l roller, h v a r i b l a n d Carmen, s o m här b l e f m y c k e t omtvistad, i ' det m a n fann h e n n e väl k y l i g o c h f ö r litet förförisk, allt un- der e r k ä n n a n d e af h e n n e s vackr a sång.
D e excentriska karaktärerna t o r d e i all- m ä n h e t ej väl l ä m p a sig f ö r en så pla- stiskt a n l a g d natur s o m fru L i n d e n.
D e n - na plastiska f ö r m å g a k o m d ä r e m o t p å ett y p p e r l i g t sätt till sin rätt i p a n t o m i m e n » D e n f ö r l o r a d e s o n e n » p å D r a m a t i s k a tea- tern, o c h senare h a vi sett d e n s a m m a skänka nytt intresse åt » D e n s t u m m a s » r ö r a n d e åtbördsspråk.
F r å n sistlidne h ö s t har fru L i n d e n va- rit e n g a g e r a d vid o p e r a n härstädes o c h d ä r v i d fått ö f v e r t a g a en del partier efter den a f g å n g n a f r ö k e n W o l f, n ä m l i g e n d e n b l i n d a i » Grioconda », L u c i a i » P å Sici- lien » o c h l a d y P a m e l a i » F r a D i a v o l o », samt d e s s u t o m u t f ö r t d r o t t n i n g e n i » H i n o n d e s a n d e l » o c h n u senast titelrollen i Grlucks » O r f e v s ».
V a c k e r s o m en A p o l l o, har h o n i sist- n ä m n d a parti förtrollat alla m e d sin pla- stik o c h sin s o n o r a o c h v å r d a d e sång.
A l l a hennes bästa artistegenskaper k o m - m a där fram i sällsynt h a r m o n i, o c h till o c h m e d en viss reserv, s o m är h e n n e e g e n o c h annars s t u n d o m är en smula o l ä g l i g, blir f u l l k o m l i g t på sin plats, när d e t gäller att t e c k n a den g r e k i s k a mått- fullheten i k ä n s l o u t b r o t t.
O m m a n k u n d e önska mera uppsluppenhet i hennes Nancy, mera lidelse i h e n n e s A m n e r i s, så k a n m a n d ä r e m o t i hennes O r f e v s k n a p p t ön- ska n å g o n t i n g.
D e n h ö r tvifvelsutan till de m e s t h e l g j u t n a skapelser, s o m n å g o n s i n framställts på svensk öper as cen.
I sjuksalen.
CDjärt genom fällda persiennerna sila Aftonens strålar dit in, där de hvila Plågornas offer.
Glimtarne leka på filtar och tiljor, Gifva de infallna kindernas liljor Rosende skiftning.
Bruten lian ligger där, mannen som rycktes Nyss ur den krets, där nödvändig han tycktes, Där lian var själen.
Bruten han ligger där ulan förmåga Gifva ett svar på den enklaste fråga, Domnad och stilla.
Under Själen den kraftlösa ytan arbetar likvisst, uti ängslan den letar Lifsyåtans mening.
Ord, som lian nyss för en lyssnande skara Slungat likt blixtar så skarpa och klara, Genljuda tomma.
Och i den dödstysta ångestens timma Kan af sin gärning han endast förnimma Bjällrande klangen.
Något, ack något lian ville dock gifva, Fullödigt, ärligt, som skulle förblifva — Icke förklinga.
alpe mig Gud! » — i lians vändande kvida Sakta en liand öfver pannan känns glida, Sval och misskundsam.
Plötsligt förmår han sitt värkande, lunga Ögonlock lyfta och se på den unga, Vårdande kvinnan.
» Syster, » han hviskar.
Och se, i del ordf t Hela hans brinnande syfte är vordet Underbart slutet.
Och då hon knäböjer from vid hans Lifsgatan tydes i böneord blida: » Fader, vår fader!
sida, » Helgadt det namn, som förbrödrar oss alla.
Komme det rike, hvars gränser ej falla, Grunder ej vackla.
yiSegre den vilje, som svärdet ur Mäktigt kan dra och af eggarne Fredliga plogar.
skida smida » Gif oss vårt dagliga bröd.
Med hvarandra Måste vi bedja och dela oeh vandra, Själfviskt ej njuta.
» Herre tillgif oss.
Man slår Skulden likt nöden är stor och Fräls oss från ondo!
icke ensam, gemensam.
» Frestelser locka.
Som ränner i faran Måste vi rycka ur bländande snaran Irrande likar.
» Riket är ditt, äfven makten.
» Här lade maktlösa händer lian samman och sade Sakta sitt: Amen.
Kvinnorna oeh konsthistorien.
id flere tillfällen har i Idun framhållits, K hur viktigt det är, att våra unga flickor efter slutad skoltid icke helt o c h hållet till- låtas uppgå i ytligt sällskapslif; fastmer böra vi sporra dem till att allvarsamt fortsätta sin bildning o c h särskildt söka inverka på deras utveckling genom valet af lektyr.
Vanligen kasta sig de unga damerna kritiklöst öf- ver dussinromaner, som fresta till allehanda illusioner o c h öfverspändt svärmeri.
G o d a för- täljningar däremot förfela ej sitt förädlande in- flytande; men jämsides härmed skulle vi varmt vilja anbefalla mödrar o c h uppfostrarinnor att tillsamman m e d de unga flickorna odla ett studium, som mer än de flesta är ägnadt att bilda sinne o c h smak, nämligen konsthistorien.
Bedan länge har denna vetenskapsgren er- känts tillhöra allmänbildningen, o c h man har beredt 1 den en plats vid vårt lands läro-
I DU N 1894 säten samt i o c h g e n o m densamma sökt vid- ga gränserna för den historiska, geografiska och litteraturhistoriska undervisningen.
Men skolan kan likvisst endast gifva ett uppslag till studiet af konsthistoria: ett grundligare inträngande däri måste öfverlämnas åt den enskildes flit.
P å tal inom konstens olika områden får man så ofta höra utlåtanden, som helt visst förråda ytlighet mera än blygsam- het: » J a g förstår inte sådant d ä r!
» Nåväl, må man fullständiga sitt vetande o c h ej söka dölja sin sömnaktighet b a k o m denna tarfliga anspråkslöshet!
B ö r a vi intresselösa gå förbi vår tids konstskapelser?
Skall ej deras åsyn väcka vårt begär att göra oss förtrogna m e d deras väsen genom att jämföra dem med andra tidsskedens k o n s t v e r k?
Ett oanadt behag vinna alla resor, o m vi genom sysslandet med konsten o c h dess historia lärt oss att se, o m vår fantasi framför våra gamla städers histo- riska byggnadsverk väcker till l i f en plastisk bild af gångna dagar, o m vårt öga är nog öf- vadt att rätt värdera våra museers skatter.
Bör ej åhörandet af en tonskapelse mana oss att fråga något närmare efter kompositörens lif o c h verksamhet, att söka förstå hans verk i belysningen af dess tidehvarfs a n d a?
Är det ej en skam, att vi knappast känna våra främsta konstnärers lefnadshistoria?
Konsthistoriens område är mångsidigt, o c h det lönar väl sin m ö d a att med ledning af p o - pulärt hållna arbeten intränga i konstens o c h dess idkares riken.
Man kanske vill invända, att sysslandet med de bildande konsternas hi- storia ej erbjudes landsortens o c h småstädernas invånarinnor, hvilka ioke ha tillgång till några museer.
M e n i våra dagar gifvas mång- faldiga reproduktionsmetoder, som göra det konstnärliga snillets alster tillgängliga i äfven de vidaste kretsar.
Denna mottaglighet, detta skönhetssinne b ö r modern sträfva att väcka hos sina barn redan i unga år.
W i n k e l m a n n säger: » S o m den fan- tasi, hvilken i ännu högre grad är nödvändig för att fatta det sköna i konsten än i natu- ren, är mest brinnande under ungdomen, så bör hvarje anlag tidigt öfvas och riktas m o t det sköna, innan den ålder k o m m e r, då vi nödgas bekänna, att vi icke längre äga d e n.
» Och därför, I mödrar, omgifven edra döttrar med konstens ädla frukter, lären dem att finna sin glädje i sköna bilder o c h konstverk, o c h försummen intet tillfälle att odla de unga kvinnornas ästetiska sinne.
Ty för hvarje kvinna b o r d e ett så vidt möj- ligt utprägladt skönbetssinne vara ett känne- märke.
Måste hon icke redan vid valet af sin dräkt taga det till r å d s?
E n ästetiskt bildad kvinna skall icke slafviskt underordna sig det allhärskande m o d e t; hon k o m m e r vid sin sträfvan att kläda sig tidsenligt alltid att förstå bringa sin dräkt i harmoni med s k ö n - hetens o c h måttfullhetens lagar.
Ofta skattar prydandet af våra hem åt dagens förvända smak.
V å r a moderna, stilfulla möblemang lida ej sällan af en viss öfverlastning.
D e n konst- närliga smaken vet här att inslå medelvägen och upprätthålla den välgörande harmoni, utan hvilken till o c h med den elegantaste inredning verkar oskönt.
H e d e r vare husets härskarinna, om hon åda- galägger harmoni såväl i sin klädedräkt som i sin våning, i sitt uppträdande som i sitt tal och väsen.
Ty visst är, att den inre harmo- nien påverkas af den yttre, att ästetiken öfvar inflytande på etiken.
P e d a g o g e r n a ha länge erkänt, att en mäktig häfstång till sedlig bild- ning finnes i ett utveckladt ästetiskt sinne.
E n ästetiskt bildad människa, hvilken ej tål 99 något oskönt, något som sårar ögat i sin otn- gifning, lägger skönhetens måttstock äfven på sitt sedliga l i f o c h låter behärskning o c h jämn- vikt gälla som lag äfven för sina tankar o c h känslor.
K v i n n a n är det skönas prästinna.
Hennes sak är det att besjäla den uppväxande ung- domen till frimodigt deltagande i allt upphöjdt och harmoniskt, som vår värld äger, att hos mottagliga sinnen tända o c h vårda sinnet för skönhet o c h konst.
Olika åsikter om äktenskapet.
En u n g n y f ö r l o f v a d flicka: E t t äktenskap b ö r väl vara ett fortsatt fröj- defullt samlif i förtroligt tankeutbyte till ö m s e - sidig utveckling o c h förädlan.
En u n g n y f ö r l o f v a d Instämmer till alla man: delar.
En u n g n y g i f t fru: Ä k t e n s k a p e t är ett andligt o c h lekamligt samlif, hvars mål är att m e d hvarandras hjälp uträtta något godt o c h nyttigt i världen.
En u n g n y g i f t m a n: H v a d äktenskapet rike, ett paradis!
är?
D e t är ett himmel- En f r u f e m år e f t e r b r ö l l o p e t: Ack, fråga mig inte, hvad jag tänker om äktenskapet!
J a g vet bara, att det är en oaf- bruten strid för att behålla litet af ungdo- mens förhoppningar.
En m a n f e m år efter b r ö l l o p e t: H v a d j a g förstår m e d ett ä k t e n s k a p?
Intet annat än att kunna ha ett hyggligt hem att k o m m a till efter slutadt arbete, friska, väl uppfostrade barn, en vacker och flink hustru, som aldrig plågar mig m e d b r y d s a m m a frågor, som lagar utmärkt mat o c h hvar dag har den färdig i rätt tid, s o m håller ordning o c h spar- samhet i räkenskaperna, o c h som alltid sträc- ker mig sin mjuka arm till hufvudgärd, när jag önskar det.
En f r u efter t o l f års äktenskap; Ä k t e n s k a p e t är en läkekur.
A n v ä n d e r man den oriktigt, tar man skada till sin själ.
M e n lär man att förstå den hemlighet, hvaraf ku- rens lyckliga utgång beror — den hemlighet, som också kau uttryckas i dessa enkla o r d: K ä r l e k e n söker icke sitt — då blir den en hälsokälla, hvilkens friska kraft verkar välgö- rande för många.
En m a n e f t e r t o l f års äktenskap: Ä k t e n s k a p e t är den institution, som danar individen antingen till en stackare eller till en mäiniska.
(Nijkende.)
% P ä r m a r till Iduns romanbibliotek finnas nu att tillgå på expeditionen.
närmare tillkännagifvandet i nummer Se 11!
Ed i t Ii.
Skiss för Idun af Jane Gernandt-Vlaine.
on b o d d e k v a r i fadrens l i l l a lägenhet, o c h den g a m l a fröken, s o m skött hushållet u n d e r hans tid, h a d e ä n n u t ö m m a r n e i sina händer.
M a n hälsade p å d ä r i huset s o m hos en k a m r a t, och det e n d a j a g inte t y c k t e o m var, att m a n inte k u n d e sätta sin fot i n o m dörren, utan att träffa C o l t a.
J a g f ö r s ö k t e förgäfves tala för- nuft m e d m i g själf — j a g k u n d e i c k e m e d h o n o m, o c h l i k v ä l h a d e han allt f ö r att be- h a g a — först o c h främst en o b e t v i n g l i g lust att v i n n a v ä r l d e n för sig o c h så ett sätt, hvars f ö r n ä m s t a e g e n s k a p var, att det k o m en att g l ö m m a, att han v a r så v a c k e r — - så där o k l a n d e r l i g t o c h r e g e l b u n d e t v a c k e r, m e d dessa briljanta färger o c h d e n n a d r a g e n s fin- m e j s l a d e f u l l ä n d n i n g, s o m m a n har så svårt att f ö r s o n a sig m e d hos en k a r l.
Till Edith talade han med denna mjuka vördnad, denna p å en g å n g m e d v e t n a o c h själfutplånande hän- synsfullhet, s o m v e r k a r så starkt p å k v i n n o r n a, men trots a l l t detta misstog j a g m i g väl k n a p - past p å arten a f det intresse, s o m d r o g h o - nom till h e n n e.
U t a n att det, s o m j a g tror, v a r fråga o m en f o r m e l l u p p g ö r e l s e d e m e m e l - l a n, b e t r a k t a d e h o n sig s o m intresserad i a l l a hans företag, o c h m e d stöd a f hennes k a p i t a l i n g i c k han n y a o c h v i d s t r ä c k t a f ö r b i n d e l s e r, som t v i n g a d e h o n o m att h ö g s t b e t y d l i g t ut- v i d g a sin affär.
S l ä k t i n g a r n a å s å g o allt detta med en förskräckelse, s o m k o m d e m att b e g å en d u m h e t, ty en v a c k e r d a g förfrågade m a n sig h o s herr C o l t a, o m han erbjudit f r ö k e n E u r e n i u s t i l l r ä c k l i g säkerhet, o c h det tjänade endast till att p å s k y n d a katastrofen.
Samma dag h a d e han ett samtal m e d E d i t h, d å han med den sårade själfkänslans f ö r b r y l l a n d e o c h u p p r ö r d a hetsighet b a d henne återtaga det k a p i t a l h o n l ä m n a t i hans händer, o c h resul- tatet k u n d e j u i c k e b l i m e r än ett.
N ä r j a g gjorde henne ett b e s ö k ett p a r t i m m a r efteråt, presenterade hon italienaren som sin b l i f v a n d e man.
D e t v a r d e n n a u p p l ö s n i n g, s o m b l e f ett så o d ö d l i g t ä m n e till förtrytelse o c h b e g a b b e r i i n o m hennes släkt, men j a g förstod egentligen inte, att det l å g n å g o t så o h j ä l p l i g t löjligt däri.
V i d den tiden v a r hon tjugusex år, o c h j a g vet i c k e h v i l k e n s e n b l o m s t r i g o c h själfull u n g d o m, s o m f ö r s k ö n a d e hennes ansiktes p å en g å n g r ö r l i g a o c h b e h ä r s k a d e d r a g.
Hyn h a d e d e n n a g e n o m s k i n l i g a o c h s j u k a hvithet, som m a n ser h o s liljor, innan d e vissna, ö g o - nen v o r o b l å m e d en skiftning i violett, s o m g a f d e m en e g e n d j u p blidhet, o c h den stora m u n n e n v a r sorgset l e e n d e m e d ett obeskrif- ligt t y c k e a f v a c k e r, förstående godhet., I n g e n k u n d e v a r a m e r a fri från d e v a n f ö r a s van- l i g a f å f ä n g a, m e n h o n h a d e d e n g å f v a n att k u n n a k l ä sig, att arrangera ett b u r r a f t y l l eller n å g o n fichy, så att det nästan d o l d e hennes l y t e, isynnerhet när h o n satt h o p k r u - pen i en a f sina h ö g a, d j u p a länstolar, d ä r hennes gestalt k n a p p a s t föreföll större än ett barns.
J a g v e t m e r än en a f m i n a kamrater, som k u n d e sitta i timtal o c h p r a t a m e d h e n n e, och j a g anser det m e r än m ö j l i g t, att h o n s k u l l e k u n n a t i n g i f v a en d j u p, i m m a t e r i e l l passion.
O m E n r i c o C o l t a v e r k l i g e n h ö l l a f henne, eller o m han endast h a d e den barmhärtigheten
100 att låta henne tro det, visste väl ingen mer än han, men deras förbindelse tycktes vara lycklig.
Mina vägar hade fört mig långt ifrån hufvudstaden, och jag hörde icke stort af Edith.
Hon sände mig ju någongång ett af dessa bref, som man skickar sina vänner, när solen står högt uppe och nuet är öfverfullt, och mina svar voro skrifna under intrycket af att jag hade blifvit henne i det närmaste likgiltig.
Det var till slut endast genom släktingarna jag då och då fick underrättelse om Coltas, och man var icke sen att tala om, att han slagit sig på vidlyftiga spekulationer och gjorde sin kur till hvarje kvinna som kom i haus väg.
Jag visste icke hvad tro jag skulle sätta till alla dessa historier, men så får jag en dag se en notis med hans namn i en tidning.
Han hade försvunnit.
Rymt.
Man trodde till Amerika.
Omstän- digheterna voro de vanliga, undergräfd affärs- ställning, hotande ruin och vissa oklara be- drägerier, hvilka för öfrigt aldrig fullständigt kommit i dagen.
Det gjorde mig så innerligt ondt om Edith.