Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ingens ära blifver häraf sårad, ingen besväras utöfver sin fria vilja, och det är ett sätt att framkalla hjelp och lindring, der, hvarest ortens fattigvård ej mågtar eller kan anses tillräcklig till eödens afhjelpande. 3, 4 och 5 §.
§. innehålla det straff, som kringstrykande och tiggande personer sig ådraga, de åtgärder som böra vidtagas till deras gripande, och bestämningen af de personer eller auctoriteter, sorn böra ersätta kostnaden för deras underhåll och hemforsling, då sådant kommer i fråga.
Af hvad Utskotten ofvanföre tillstyrkt, att alla fullt arbetsföre personer skulle utur den i Lag bestämda fattigvården komma att utgå, foijer klart, att om detta antages, alla i dessa §.
§. på sådane personer lämplige föreskrifter, såsom tillhörande allmänna Lagen, blifva utur denna författning uteslutne.
För öfrigt får Utskotten härvid anmärka; iso - LagUtskottus
Betanknnden. ilo Att elen kringstrykande öller olofligt tiggande, som någorstädes njuter eiler bordt njuta fattigvård, bör, till undvikande ef kostnad och omgång, öfverlemnas åt närmaste KronoBetjent elier Magistrat, som, då tiggarens hemvist är kändt, directe och utan omväg, honom dit fortskalfar, men först i vidrigt fall till Konungens Befallningshafvande forsander, hvilket sätt att förfara i hela denna Artikel, vid likartado händelser bör införas.
Korangens Befallningshafvande låter hemforsla honom, om dess hemvist kan utrönas, eller i vidtigt fall, förfar efter allmän Lag.
Det synes nog, ett TafethusstrafF blott en gång fördubblas ifrån en till högst tre månader första gången, sann ifrån 2 till högst 6 månader andra gången, och framgent enär någon, som njuter fattigvård , förbryter sig emot dervid lagligen antagne Stadgar; börandes det efter Utskottens tänka , bero på Kongl, Majus Befallningshafvande, efter gjord åklagan af fattigsty» relsen, som bäst känner den feiagtiges lynne och förhållande, huru lång tid af maximum och minimum, han för hvarje gång bör denna correciion underkastas. 5:0
Den för sista classens fattige uti §. 5 föreslsgne åtgärd, att såsom bsstraff» ning tili hälften förminska fattighjonets dagportion af kost, kunna Utskotten ingalunda finna lämplig.
Ett fattighjon bör efter sa - LqgUt skot tits Betänkandtn* 42 658 LagUtskottets Betänkandett, l<ens natur, och för att ej motverka dea rätta afsigten med ali Fattigvård, icke nju. ta större förplägning ån hvad tili dess nödtorftiga uppehälle ovilkorligen fordras
Detta låter sig följagtligen, utan att ingå på en slags tortur, utur våra Lagars esprit alldeles utesluten, icke förminskas.
Sålunda synes med dessa slags fattige ingen annan bestraffning kunna användas, än varningar och tilltal, samt att de på sin vistelseort uti hembyggden hållas till det arbete de kunna åstadkomma, och för öfrigt deras vidare utvandring i möjligaste måtto förekommes.
Uti 7 §. bör vid husbonde eller vårdare tilläggas, att den motvillige må be. handlas efter TjenstehjonsStadgan, och der ej detta hjelper, då till Konungens Befallningshafvande öfverlemnas, att vidtaga de Correctionsmedel, som föregående §. §. utstaka.
Vid 9 §. anmärkes: att till förekommande af minderårige barns kringstrykande, hvilket egentligen synes ankomma på föräldrars eller vårdares bristande uppseende, till förtigande af deras kanske ofta nog in. trhfFande tvång eller uppmuntran dertill, synes någon lämplig bot för barnens k ringvall dr in g kunna desse ålåggas, första gången 24 sk. , andra gången 32 sk. och hvarje förnyad gång t R:dr, hvilka böter, jemte kostnaden för barnets underhåll och herriforsling, komma, i brist af tillgång, uti arbete att förvandla?.
Lagutskottet* Betånknnden; 10 g., innehållande föreslagne åtgärder emot Skeppsbesättningars kringstrykande, synes kunna utgå.
Sådane Utgöra icke något i Kronans tjenst commenderadt manskap, i hvilket fall Befälhafvare alltid medföljer, utan äro att anse i likhet med andre enskilde resande, i fall de färdas för egen eller deras räkning sorn dem förhyrt.
Ont de för öfrigt med tiggande eller kringstrykande besvära, så sker det aldrig i massa, Utan hvar och en för sig, då de åro underkastade de Författningar, som i allmänhet äro föreskrifné för missbruk af pasö.
Vid li 5. år intet annat att anmärkt, än att de För Soldaters permittering vid värfvade Regerttenterne gifne föreskrifter torde uti verkställigheten linna någon svårighet, vid vissa Corpser, efter deras nu gällande Författningar.
Dessa kunna dock genom Kongl. Maj:ts nådiga godtfinnande och höga beslut härefter lampas, hvilken Underdåniga önskan Riksens Höglofl, Ständer tillstyrkas, att till Kongl. Mapts nådiga behjertande öfverlemna.
Det straff af fängelse , sorn är föreslä* get för en kringstrykande permitterad Soldat, hvilken med tiggeri besvärar, tyckes iifren kunna bortgå, då han i detta och alla andra fall äro KrigsArtiklarne och sine ordres undergifven.
Vid 12 §. erinras, att, i händelse af bifall till de ofvan föreslsgne böter för föräldrar, som icke förekomma sine barns 6öo LagUtskottets Betänkande»'. kringstrykande, äfven föreskriften uti denna §. sättes uti öfverensstämmelse.
Hvad Committéen uti 13 §. föreslår p att de allmoser hvilka med tiggeri insamlas J skola alltid när tiggaren gjort sig tili ansvar förtjent j tilljalla Fattigcassan i det District hvarest tiggeriet upptäckes, afstyrka Utskotten med full öfvertygelse.
En sådan undersökning är obehaglig och desa verkställighet nästan omöjlig.
Uti 14 §., som bestämmer Krono- Politie- och StadsBetjenters ansvar och pligter, bör tilläggas deras åliggande, att lemna biträde, när det af någon enskild tillen tig. gares gripande påkallas.
Med anledning af 5 Artikelns allmänna innehåll få Utskotten tillstyrka; i;o Att fängelsestraff icke annorstädes användas, än der, hvarest Arbets- och Correctionshus icke finnas. 2:0
Att alla böter, der penningetillgång ej finnes, förvandlas uti arbete, enligt de uti Kongl. Förklaringen den 23 Marti* l8o7i faststälds grunder, samt uti fängelse endast i det fall, då icke arbete kan anvisas. g:o Att ersättning för en kringstrykande persons underhåll och återforslingskostnad alltid först affordras honom sjelf eller dess efter lag förbundne vårdare, så vidt tillgång gifves.
Dernäst, och om det är en som njuter eller bordt njuta Fattigvård, den Socken eller Församling, hvilken denna vård åligger eller åligga bordt, emot ZtgUtskottctf Betånknnién, 66 X åtnjutande af den ersättning genom arbete, som den brottslige formar uträtta, Emellertid skola allmänna fångskjutsmedlen i alla dessa fall kunna af KronoBetjeningen förskottsvis användas, på det aldrig nödige medel vid de gifne föreskriftsrnc-s verkställighet må saknas,. 1 ..
VI Vid detina del af Committerades förslag, såsom hufvudsakligen inuehållande den närmare styrelsen öfver fattigvården samt Rättegångsordningen dervid, kunna Utskotten icke hafva annat än några mindre anmärkningar att framställa, med undantag af följande mening uti 2 §. ”Alla hitintills stadgade Reglementen och öfver ens kommelser, angående Fattigvården y af Kongl. Maj:t i nåder stad fästade eller icke y. galle hädanefter ej mindre , än de är o med denna Stadga och de deruti utstakade grunder fårenlige.
Det symes vara af högsta vigt, att detta yttrande ur Författningen bortgår.
Då , enligt hvad Utskotten ofvanföre haft tillfälle att framställa, redan stadgade FattigOrdningar och Reglementer, på flere orter, visat den förmonligaste verkan, folket dervid befinner sig väl, och vanan vid föreskrifternes verkställande vunnit tillbörlig stadga, der skulle alla slags förändringar oftare medföra olägenheter ån fördelar, enär öfverenskomruelser blifvit enhälligt träffade samt Kongl, LagUtskottets Betänkandett, Majlis hoga Stadfästelse underdånigst hemst alde , på sätt denna förut anvisar.
Tiden af ett år sorn t §. utstakar, inom hvilken ingen må undandraga sig förtroendet att vara Ledamot uti FattigDirectionen, synes vara nog liten.
Man kan på en så kott tidrymd knappast lära kanna föremålen och deras behandling.
Utskotten tillstyrka derföre 2 år, hvarför innan ingen ttti sig detta uppdrag afsäga, Oen beräkning vid skeende omröstningar på Soc.knestämma , sorn i 5 §. yrkas, nemligen efter grund af hvad en hvar förra gret till de fattige sammanskjutit, finna U i skotten mycket invecklad och svår, samt, ledande till omgång vid beslutens, fattande.
De tillstyrka fö!jagtligen, att dermed på Landet må endast förhållas efter Kongl.
Förordningen af den 26 Februarii I8l7a samt i staden derefter och hvad i öfrigt om Qeconomiemål stadgadt är.
Sista perioden af 4. (j. synes icke behöfvas, d| hvad som här om Stockholma Fattigvårdsstyrelse erinras, äfven gäller om Götheborgs och flere andre Ståder.
En sådan särskild uppgift skulle kunna leda till missförstånd, om öfriga orters lika med Stockholms egande rättighet att frivillige öfvererjskommelser träffa och högsta magtens, sanction underställa, samt ännu, mer der detta redan skett.
Då fråga uti 5 §., är om insändande på Fattigvårdens bekostnad af någon klagandes besvär till Konungens Befallningshafvande^ Lagutskottets Betänkanden.
663 bör tij 1 omgångs undvikande Styrelsens förklaring alltid medfölja.
Dan meningen som besrämmer, hvilka andra mål, härrörande af denna Stadga, Konungens Befallningshafvande, . eger att upp»aga, synes kunna utgå j och vid frågan om tvister emellan församlingar af olika Län, bör saken upptagas af Konungens Befallningshafvande i det Län, deri den svarande Församlingen är belägen, hvilket är mera bestämdt, än den tilltalade hufvudpersonens eller tiggarens vistelseort, som Gommittéen föreslagit.
Uti 7 §„ som uppgifver ordningen för underdåniga besvärs anförande öfver Konungens Befallnicgshafvandes Utslag, synas falalietiderne för besvärens ingifvande, så väl här som uti VärfningsStadgan och flere analoga Författningar, böra sins imellan bättre jemnkas , med ett nogare afseende på ortens verkliga afstånd, så att de som äro lika långt belägne från hufvudstaden få begagna en lika lång fatalieiid, under bibehållande af den för jnnevånarne på Gothland genom Kongl. Brefvet af den 8 December »748, tillagde rättighet, att derstädes inom halfva besvärsiiden få ingifva sina klagomål tili Konungens Befallningshafvande, hvilken ansvaret åligger för deras fori> skafFande inom laga tid.
Med anledning af hvad som förut blifvit an förd t, år klart, att när ett exemplar af Konungens Befallningshafvandes Utslag är påbudet, att till Fattigvårdens kännedom uti någon Församling ölverlemaas, bör det icke heta, till 664- Lagutskottets Betänkande».
Kyrkoherden i Får ramUngen * utan till Ordjoranden i FattigDirectio-nen, sora understundom kan vara en annan person.
Sedan Utskotten i ofvanberörde måtto framstlldt de tillägg, uteslutanden, eller förändringar uti Committéerades. förslag till allmän Stadga för Fattigvården i Riket; sorn de ansett sig vördsamt böra tillstyrka Riksens Högloft.
Ständer att Kongl. Majtts höga profning och nådiga bifall underdå»igst hemställa, böra Uukotten anmäla > att de funnit förslaget innehålla åtskillige Stadganden rörande allmänna PoliceFörfattningar, hvilka icke egentligen tillhöra Fattigvården.
Likväl hafva Utskotten icke trott sig böra öka vidlyftigheten af detta Betänkande, med uppgift af sådane stadganden, utan få ytterligare tillstyrka Riksens Högloft.
Ständer, alt hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla , det alla dylika föreskrifter, hvilka afse allman Felice, måtte ifrån FattigvårdsStadgan skiljas, och blifva föremål för en särskild i detta hänseende utkommande Författning.
Utskotten hafva väl likaledes funnit åtskilliga anmärkningar kunna göra3 vid sjelfva språket och redactionen, särdeles i afseende på större enkelhet, korthet och bestämdare uttryck, hvilka icke voro någon tvåtydighet underkastade]; men de hafva icke ansett lämpligt, att dermed upptaga tiden, då KoDgl. Majit LagUtskottets Betänkandett.
C65 icke lärer underlåta, att vid verkställigheten af dess höga beslut, anbefalla och i nåder besörja om alla de billiga fordringars uppfyllande, som i detta hänseende kunna framställas, enär fråga blifver om utfärdandet af en författning, som i synnerhet tjenar till efterrättelse för den enfaldigare och mindre upplysta delen af nationen.
Hvad slutligen beträffar Committerades underdåniga Betänkande efver de medel till fattigdomens förekommande, hvilka, utom dem, som genom denna Stadga blifvit direct lagde uti Fattigvårdens händer, äfven indirect kunna gifvas, och må hända äro de kraftigaste; så förena Utskotten sig med Committerade uti den öfvertygelse, att sådane medels anförande och utredande, hvilka ega ett tydligt sammanhang med nästan alla Oeconomiska Författningar uti Riket, skulle hafva fort Committéen vida utöfver gränsorna för sin befattning.
En vårdad uppfostran för de lägre folkclasserne, ej blott till läsnings och kunskapsförmåga utan last mer till förvärfvande af härdighet och arbetsvana, kraftiga uppmuntringar och understöd för all slags flit, danandet af en allman opinion om företrädet af arbetsamhet, sparsamhet och hushållning framför lättja, utsväfningar och fåfänga utgifter, framkallad genom en kraftig medverkan af Religionens rätt tolkade föreskrifter, hederns lagar och väl ordnade PoliceFörfattningar; en utvidgad näringsfrihet, så vidt den med bibehållande af allmän samhällsordning kan (65 LugUishottetsBctänknnden, förenäs} inrättningen af Sparbankar, hvilka redan visat en så lycklig verkan på den arbetande cLssens lynne både bär och i främmande Länder; ökade och ucderhjelp* t'a odlingar, samt slutligen nybyggens inrättning i den mängd ouppodlad jord, som Ifiket eger, nästan i alla och särdeles uti de norra Provinserne.
Allt detta framvisar de medel till fattigdomens förekommande och tiggeries hämmande, hvilka en vis Konung och upplysta Ständer icke lära under, låta att hvar på sitt ställe upptaga , skärskåda och uti ett sammanhängande skick bringa, till möjligaste uppnående af Samhållsta ändamål: enskildt och allmänt val.
Särskildt hafva i detta ärende blifvit till Utskottens handläggning remitterade; Ifrån Högloft.
Ridder skåpet och Adeln.. 1J0 Memorial ef Herr von Hartmans• dorff, hvaruti, i afseende på formen för den blifvande Stadgan, erinras, att genom Kongl, Förordningen den 26 Februarii 18X7,, angående Sockenstämmor och KyrkoRåd, desse sednare skola befatta sig med bandhafvande af allmän ordning och sedlighet, hvarföre Memorialets författare anser mindre lämpligt, att tillskapa en ny myndighet inom Socknarne särskildt fött Lagutskottet!
Betånkandcn, C6j Fatligvårdsärender * då de kunna och böra så lätt förenas med den förra suctoriteten , tii) f; irenklande af Styrelsemethoden uti alla glags Communalinråttningar, Ifrån Vällofl.
BorgareStändet. ■'c;o Af Herr Leffler, anmärkningar vid det af Kong!.
Maj:t i nåder meddelade förslag till Reglemente för en allmän faltigviud, uppfattade efter ordningen af de föreslagne Art. och §. §. 3:0 Af Herr Lhinger, med hvilken Herr Bjuhr sig förenat, hvaruti väckes uppmärksamheten derå, att ehuru Arbets- och Corrections inrättningar i sednare tider allt mer och mer vunnit förtroende och blifvit i Riket införde, man likväl icke eger någon officiel kännedom, huruvida de uppfyllt eller ej det med dem åsyftade goda ändamål; hvarföre till Vållcfl Ståndet hemställes, om icke en fullständig berättelse derom kunde infordras.
Hvad den första motionen beträffar, anse Utskotten der icke behöfva någon annan förklaring, än att, efter Committéens uppgifne förslag, det är fritt för hvarje församling, att till Fattigvårdens styrelse utse KyrkoRådet, eller ock uti FattigDirectionen invälja så många dess Ledamöter , hvartill den eger förtroende.
Men att lägga band på den härvid nödiga frihet och förbjuda att förbigå KyrkoRådets Ledamöter, heldst des - 6C8 Lagutskottets Bettinktindtn. se ofta utgöras af äldre och för Fattigvar»* den mindre tjenlige personer, kunna Utskotten icke tillstyrka, utur de många skål, som, ofvanföre utförligt upptagne, här ej behöfva upprepas.
Herr Lefffers upplysande anmärkningar hafva Utskotten begagnat allestädes, hvarest desse inståmt med Utskottens öfvertygelse.
Men att, som vid slutet föreslås, låta den nya Författningen hufvudsakligen hvila till nästkommande Riksdag , samt emellertid göra de inlemnade handlingar af allmänheten kände, anse Utskotten af behofvet ingalunda påkallas.
Det synes vara tid att promulgera en Stadga af så stor vigt och allmänt inflytande, på hvars utarbetande redan varit använda 15 år, sedan Riksens Högtofl.
Ständers underdåniga önskan i detta ärende först frainståldes.
Beträffande den af Herr Ehinger yrkade officiella kännedom af Arbets- och Correctionslnrättningarnes tillstånd uti Riket, så anse Urskotten en sådan kunna medföra nytta och sprida ytterligare ljus öfver dessa anstalters locala användbarhet’ hvarföre Riksens Höglofl, Ständer tillstyrkas, hos Kongl.
Majit underdånigst anhålla att, i likhet med hvad sorn ett elier annat ställe redan skett, sådano berättelser må i nåder från alla dylika inrättningar infordras r samt uti ett sammanhang, jemte uppgifter om deras verkningar tili det afsedde ändamålet för allmänhetens ögon framläggas.
Slutligen anser sig Bevillningsutskottet LagUtskottets Bttdnkauden.
66g fdt sin del böra Riksens Högloft.
Ständer vördsamligen vid handen gifva, det Utskottet icke i någon annan omständighet deltagit i Höglofl. Lag- och Ekonomiutskottens éfverläggningar, än i frågan om någon per. sonal elier förmögenhetsafgift till fattigvårdens bestridande, bör, enligt Bevillnings. grunden, utgå, hvilket BevillningsUtskottet i förening med Lag- och Allmänna Besvärs- samt EkonomiUtskotten afstyrkt.
Dock varder allt hvad Utskotten således anfört, jemte flere Ledamöters särskildta anföranden, till Riksens Höglofl.
Ständers vidare ompröfning vördsamt öfyerlemnadt.
Stockholm den 8 Julii I823.
Utdrag af Fröt o collet, hållet hos Riksens Höglofl.
Ständers BevillningsLag- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskott den 2 o
Juni i 1823. S. D.
Upplästes förslag till Betänkande öfver Committerades förslag till allmän stadga för Fattigvården i Riket, jemte någre Riksdagsmäns särskildte i samma ämne ingifne Memal ial, härvid anförde: Grefve Rosin3 A.: ”Då jag uti sammansatte Lag- och Ekonomiutskotts Beredningen, med öfverlåggningen om projectet till stadga för Fattigvården, reserverat mig emot 11 5. i 5 Art. rörande värfvade Soldaters permittering, anser jag mig nu böra 6;° LngUcskottets BetAnkandett, närmare Utveckla de skål, pl hvilka mitt omdöme grundas.
Jag ksn ej finna annat, än alt bero;de §. är icke blott högst illiberal utan äfven skadlig, så i ceconomiskt sota financielt afseende, samt slutligen till
Ut* förandet nästan overkställbar.
Det mäste väl vara hvarje Svensk tid* dersåtes obestridliga rättighet, att, när han är välfräjdad och arbetsför, lå söka sin ut* komst på de orter; der han tror sig finna tillfälle att använda sin arbetsförmåga, till beredande af sin egen och de sinas bärgning samt till det allmännas gagn.
Detta prac* tiseras uti tillämpningen för utvandrande Dalkarlar, F/yksdalingar, Vingåkersboer, Vestgöthar, med mångfalldigt flere.
Bör denna rättighet då vara bland Svenske män ensamt förnekad, åt den Svenske värfvade krigaren? och hvarföre? jo, bör den svegs invändningen, att han vanligen är öfversittare, stundom liderlig, m. m.
Man synes då vid förslagen uppgöran* de hafva förbigått betänka den stora skill* nåd, som är emellan våra värfvade Soldater nu och för 20 år sedan, och huru noggranna de formaliteter äro, som föregå innan permission åt en sådan meddelas.
Jag kånner förhållandet, i förenämnde afseende, vid Götha Artillerie, och förmodar att det år eller bör vara lika med öfrige värfvade Regementerne.
Artilleristen permitteras vanligen till uppgifven Socken, inom visst Härad och Län, med föreskrift i passet, att han skall LngVtskottets Betänkandett* 671 gå dit den allmänna genaste vägen.
Jrmte passet föijer Prestbevis om karlens (fVåjd och läkarebevis derom, att han icke år med smittosam sjukdom behäftad.
Derjemte underrättas Landshöfdingen , om den ort dit karlen permitteras, på det KronoBetjenia. gen må blifva i tillfälle att göra sig underrättad om dess uppförande, och om något dervid är att påminna underrätta Regementschefen.
Då karlen till tjenstgöring återkommer, skall han dessutom vara försedd med Betyg från Pastorn i den Församling der han uppehållit sig, derom, huru hans uppförande varit.
Ar Betyget mindre godt, får karlen antingen afsked, eller qvarhålles under strängare uppsigt., Jag vill -nu fråga, är då icke en under sådana villkor förpassad
Soldat lika fiskad elig för allmänna säkerheten; lika berättigad att med välvilja emotiagas, inom den trakt dit han förpassas, som någon annan person ?
I öfrigt är att anmärka, att om en sådan permitterad Soldat endast är skicklig till vanligt gårdsarbete, lärer det ändå blifva nog svårt för honom , att hos en och samma person få 10 månaders jemn sysselsättning.
Ar karlen handtverkare, så är det ej möjligt, att han kan få hela tiden arbete på samma ställe, och icke bör man då, för Fattigvårdens iagttag&nde, billigen kunna begära, att en sådan permitterad karl skulle nedlägga sitt handtverk , för att kun - 672 Lagutskottet!
Betänkande». na få en mera Reglementarisk vistelse på etc och samma ställe.
Det är besynnerligt, att når de värf. vade JRegementernes personal utgjordes, kanske till hälften, af vanfräjdade personer, dä desse endast med käppen, ej, såsom nu, af hederskänslan, tvingades till sine pligters uppfyllande, då klagades icke öfver dessa illa kände och ofta högst vanartige personers vandring i Landet.
Men nu, då värfningen sker med urval, och då knektarne vid vanhedrande brott bortköras, vill man inskränka den vårfvade Soldatens rättigheter inom så trånga gränsor, att endast Lösdrifvare och missdådare kunna med honom komma i jemnförelse.’ Synnerligen, detta synes mig vara så illiberalt tänkt, att det står i en ren contradiction med tidens anda och billighetens grunder.
Sedan jag i korthet nu sökt framställa orättvisan af det tvång man vili pålägga värtvade Soldater, torde mig tillåtas äfven nämna da menliga följder deraf skulle uppkomma.
Om permitterade karlar icke finge permission utan under förbindelse, att vistas på ett och samma ställe, skulle ingen per» mission gagnas, utan gemenskapen förblef då heldre inom garniZonsorten.
Då nu för det antal af 15 man på hvarje Compagnie, Sorn, med undantag af execitie tiden skola vara permitterade för kronans räkning, icke bestås någon aflöning för de 10 mä-. naderne LagUsskottets Betdnkandeni 673 månaderna af året, så skulle det ju erfordras nytt Statsanslag af medel, för att kunna aflöna de förut permitterade, och hvilket anslag belöper sig, efter medföljande calcul, till en summa stor 19,266 R:dr 5a sk.
De karlar, som mest begagna permission åt Landet, hafva vanligen sina hustrut öch barn der.
Så är åtminstone förhållan. det i afseende på Götha Artillerie.
Skulls nu en sådan karl betagas rättigheten att med arbete förväsf/a dem och sig uppehälle, för beredande hvaraf fordras, att han får lemna sitt arbete åt den eller de, som bast behöfva och bäst betala honom derföre; så skulle deraf uppkomma, antingen att han, vid Capitulationens slut, oaktadt full tjenstbarhet, tog afsked, för att återvinna dea medborgerliga friheten, som varit honom beröfvad, eller och, att han till Garnizons» Orten förde med sig Hustru och Barn , hvarigenom fattigpersonalen der skulle ansenligen ökas, i hvilket fall Staten fick anslå medel till dess underhållande; likasom det ock är påtagligt, att det ifrågavarande tvånget skulle förorsaka värfningspenningarnes fördubbling och upphäfvande af alla Regejmenterna PassevölanceContracter ■— ett förhållande, som åbragte Staten en stor förlust, hvilken åter genom nytt anslag skulle fyllas.
På ofvan anförde skäl vågar jag lios Högloft.
Utskotten anhålla, om återre - JLagUtskottets Betiinkanån, 43 LagUtskottets Betänkanien, miss af Betänkandet till sammansatta Beredningen för detta mål, eller i fall sådant skulle afslås, att denna min reservation får till Bespective BiksStånden åtfölja Betänkandet.
Uppgift å tillökfc kostnad för Kongl. Götha ArtilleiieRegemente, i händelse hela dess nummerstyrka skulle göra tjenst året i genom.
Gage för 24oman, 504 dagaråg sk.
I2,l6oRd.
Beklådnadspenningar d:o d:o 2 sk. 3,040 Tillökning i VårfoingsPassevolancer för hela styrkan, 976 man, i anseende till försvårad Värfning, minst å 4 R:dr 8 sk. per man om året . . . 4,066: 32^ Summa Rtdr B:co 19,066: 32» Anmärkning.
Service i Cassern måste då bestås hvart 4:de år, i stället