Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kassel; varande af förstbemälde motionär anfördt: att bland andra, vid 1840 och 1841 års riksdag meddelade, beslut och föreskrifter angående förökningen och förräntandet af den i Riksgälds-kontoret afsatta fond för Hjelmare kanals och slussverks framtida underhållande, stadgades, att de ränteroedel som inflöto för sagde fond tillhörande och till Riksgälds-kontoret aftemnade lane- och säkerhets-handlingar, skulle, genom kanaldirektionens försorg, förvaltas och göras för fondens räkning fruktbärande efter en, tillsvidare, till 5 procent bestämd räntefot, så att fonden, under hvarje år, tiHvexte med en summa, motsvarande 5 procent å fondens ursprungliga belopp jemte den vid årets början befintliga räntebehållning; och borde direktionen, genom särskild förbindelse, åtaga sig att, vid uppgifna tidpunkter, till Riksgälds-kontoret aflemna ytterligare lane- och säkerhets-handlingar för då påräknade och till beloppet bestämda räntesummor.
Till följd häraf, håde Hjelmare kanaldirektion till
Riksgälds-kontoret afgifvit en sådan förbindelse i afseende på lånehandlingarna för den intill 1854 års slut upplÖpande och till ett sammanlagdt belopp af 16,000 r:dr beräknade räntan.
Oaktadt svårigheten att, efter hvarje års förlopp, kunna med erfoderlig säkerhet emot 5 procent ränta utlåna fondens räntevinst under samma år, hade dock nämnde förbindelse hittills blifvit fullgjord, samt Riksgälds-kontoret erhållit godkända lånehandlingar för de räntemedel, sorn, enligt den fastställda planen för fondens förräntning, bordt vara samlade dels vid 1845 och dels vid 1850 årsslut; och skulle vid slutet af innevarande år, ytterligare komma att till Riksgälds-kontoret aflemnas lånehandlingar, motsvarande ett räntebelopp af 5000 r:dr» Härigenom skulle således Hjelmare kanaldirektion hafva uppfyllt sitt åtagande enligt ofvan - 20 >S/a/s- Utskottets Utlåtande•, N:to 48. nämnde förbindelse oell Rfksgälds-kontoret fått emottaga föreskrift^ säkerhctshandlingar för de- i sammi förbindelse uppgifna räntesuminor: men derefter border till följd af Rikets Ständers vid ofvanberörde riksdag fattade heslut,, en ny dylik förbindelse af direktionen, afgifvas med hänsigt till de efter 1855 års ingång,, upplöpande räntor å ifrågavarande- fond samt derför erhållna låm>- och säkcrhets-handlingar.
Dock som direktionens ledamöter, så vida räntan äfven framgent borde beräknas efter 5 procent årligen, icke skulle, utan äfventyr för enskilda förluster eller uppoffringar, kunna under en längre tiderymd åtaga sig ansvarigheten för räntemedlens -fortsätta utlåning emot stadgad säkerhet; så oell då, enligt ej mindre Riksgälds-kontorets reglemente, än det i afseende- på förräntningen af Hjelmare kanals underhållsfond under den 12 Januari 1852 af Kongl.
Majit i nåder fastställda särskilda reglemente, räntefoten för dessa medel endast »tillsvidare» blifvit bestämd till 5 procent, har motionären föreslagit: att utlänings-räntan för de merannämnde fond tillhörande räntemedel måtte, från och med. 1855 års början,, nedsättas till 4 eller åtminstone till 4 och en half procent.
Hr Kassel har i sin motion, efter omförmälandc af dea tillökning, Hjelmare kanals underhållsfond, genom upplupna räntor, redan vunnit och före innevarande års utgång komine att ytterligare erhålla, likaledes erinrat dels om den betydliga sänkning i räntefoten, som inträffat sedan år 1854, då den för fonden hittills gällande ränteberäkning af kanaldirekfionen föreslogs och då penningeräntan allmännast var 6 procent, dels ock om den större svårigheten, att med, föreskrifven inteckningssäkerhet kunna, emot 5 procent ränta-, utlåna fondens medel- De med denna utlåning förenade svårigheter och bekymmer skulle sannolikt, framdeles, i den inon fonden tillväxte,, komma att än mera öka sig, och derest ej en skälig jemkning i utlåningsräntan. medgåfves, vore troligen snart att motse det förhållande, att ingen bland aktieegarne ville åtaga sig det lönlösa, besvärliga och ansvarsfulla ledamolskapet i kanaldirektionen..
Med åberopande af det uttryckliga stadgandet, att räntan endast tillsvidare var bestämd till 5 procent och enär de till fonden årligen ingående medlen utgjorde kanalverkets besparingar,, samt direktionens önskan och bemödande attf göra dessa fruktbärande emot så hög ränta, som, i förening med erforderlig säkerhet, möjligen kunde erhållas,, icke skäligen borde ifrågasättas, har sistbcmaide motionär, — på det att iGke direktionens bestyr hädanefter måtte onödigtvis så betungas, att de icke kunde såsom- hittills utan aflöning bestridas, i hvilket fall det för fondens tillörkande påräknade öfverskott af karialiirkomsterna komme att medtagas till allonings- och förvaltnings-kostnader, — hemställt oell föreslagits att, när omstämdigheterne sä påkallade, ifrågavarande medel måtte få utlånas emot minst 4 och en half procent årlig ränta.
Innan Utskottet yttrar s% öfver den sålunda föreslagna nedsättninge® i ränteberäkningen å de medel, deraf fonden för Hjelmare kanals och slussverks tf/a/s- Utskoitets Utlåtande, JY:o 48. 21 framtida underhållande utgöres, anser Utskottet sig böra erinra derom, att jemväl under sednaste riksdag, i sammanhang med då yrkade ändringar i Ilikets Ständers lönnt vidtagna beslut rörande sagde fonds bildande och förvaltning, fråga väcktes om minskning i den föreskrifna räntan för samma fonds atlantamedel.
Uti det afstyrkander samt af Rikets Ständer bifallna, utlåtande, N:o 78, som dåvarande Stats-Utskott härom.. afgaf, meddelades en omständlig utredning af ej mindre det belopp de till ombyggnaden af Hj elmare kanal använda allmänna medel utgjort,, än de vilkor, deremot Rikets Ständers Banks- och Riksgälds-kontors fordringar af kanalbolaget blifvit eftergifna och afskrifna.
Under hänvisande- till denna utredning, har Utskottet, för nu förevarande fråga* bedömande, trott sig .endast behöfva anföra följande: upplysningar, I anledning af Hjelmare kanaldirektions,- under riksdagen åren 1828, 1829 och 1830, gjorda ansökning omi eftergift och afskrifning af kanalbolagets skulder till Banken och Riksgälds-kontoret för derifrån, till ombyggnaden af meranämnde kanal och slussverk, sedan år 1817, utbekomna låneunderstöd,, utgörande tillsammans 730,000 r:dr,. beviljade Rikets Ständer denna afskrifning under vilkor, att bolaget visade sig, inom en tid af högst sex år från kanalens fullbordande, hafva till fond för densammas framtida underhållande samlat och afsatt en summa af åtminstone 15,000 r:dr.
Sedermera medgåfvo Rikets Ständer vid 1834 och 1835 års riksdag, att denna underhållsfond skulle få bestå i en af kanaldirektionen utgifven och uti bolagets egendomar Stora. Wallby och Oppeby intecknad samt till Riksgälds-kontoret aflemnad skuldförbindelse å 15,000 r:dr med 5 procent årlig ränta; hvilken ränta, genom direktionens försorg, borde hvarje år med' 750 r:dr till Riksgälds-kontoret inbetalas; hvarjemte.
Rikets Ständer förordnade, att de sålunda influtna räntemedlen skulle af Riksgälds-kontoret, i utbyte mot antagliga säkerhetshandlingar, direktionen tillhandalkiifas-.
Under riksdagen åren 1840 och 1841 godkände och fastställa de Rikets Ständer en, till förenkling af utlåningssättet samt förvaltnings- och kontrollerings-bestyrens minskning, af kanaldirektionen uppgjord särskild plan, dervid den grundsats var tillämpad, att direktionen, på eget ansvar och utun Riksgälds-kontorets medverkan, borde ombesörja utlåningen samt vårda lånehandlingarne intill dess en så stor tillgång hunnit samlas, att den lämpligen kunde emot inteckning i fast egendom utlånas; hvarefter de för det sålunda utlånade beloppet erhållna säkerhets-handlingarne skulle till Riksgälds-kontoret afl em nas.
Denna plan,, sorn var fördelad i 7'5 perioder eller serier, omfattade en tiderymd af 100 år; vid hvars slut, så vida icke inträffande olyckshändelser eller andra tillfälligheter dessförinnan föranledde ett oundvikligt anlitande af de samlade medlen,, en kapital-fond af mer än 2,000,000 r:dr skulle vara bildad.
Jemte flera andra af Rikets Ständer, rörande oftaberörde fond och dertill hörande lånehandlingaiv m. m., vid 18.40 och 1841 års riksdag ineddelada 22 Slats-Utskoltéts Utlåtande, N:o 48. samt ännu gällande beslut och föreskrifter, stadgades och förordnades:: att direktionen vore Riksgälds-kontoret ansvarig, att den för hvarje år upplupna räntan å ej mindre den ursprungliga, i kanalbolagets ofvarauimnde egendomar intecknade, skuldförbindelsen, än då samlade ränte- och tillskotts-medel vid årets slut blefve för fondens räkning fruktbärande efter en, tills vidare, till 5 procent bestämd räntefot, så att fonden under loppet af hvarje år tillvexte med en summa, motsvarande 5 procent å fondens ursprungliga belopp jemte den vid samma års början befintliga räntebehållning; samt att direktionen, till säkerhet för fondens bildande i öfverensstämmelse med de af Rikets Ständer fastställda grunder, borde afgifva en särskild förbindelse att, vid de i planen uppgifna tidepunkter, till
Riksgälds-kontoret aflemna föreskri/na låarehandlir.gar, och hvilken förbindelse, till en början, skulle omfatta tiden till 1854 års slut, samt afse de
Riksgälds-kontoret enligt samma plan dessförinnan tillkommande lånehandlingar för ett sammanlagdt belopp af 1G,000 r:dr; hvarförutan direktionen borde hos Riksgälds-kontoret ställa antaglig säkerhet för ett belopp af 5,000 r:dr utaf de under direktionens vård befintliga, fonden tillhöriga, medel Till följd af hvad Rikets Ständer sålunda förordnat, och i öfverensstämmelse med den härvid föreskrifna samt i Oktober 1841 af kanaldircktionen utgifna förbindelse, hafva under en längre tid ouppsägbara Ilypotheks-förenings-obligationer med 5 procent ränta blifvit till Riksgälds-kontoret aflemnade för de å fonden, enligt ofvannämnde plan, vid slutet af åren 1845 och 1850 upplupna räntemedel, utgörande tillsammans 11,000 r:dr.
Således har direktionen, derest Riksgälds-kontoret jemväl vid innevarande års slut får emottaga dylika eller andra antagliga lånehandlingar med enahanda ränta för ett belopp af 5,000 t:dr, fullgjort sm för planens frenne första serier utfärdade förbindelse; hvarefter en ny förbindelse bör af direktionen algifvas i afseende å lane- och säkerhets-handlingarne för de å fonden ytterligare upplöpande räntemedel under den tid, sorn de frenne nästföljande sederae omfatta, och hvilka medel i planen »ro beräknade att utgöra 5.000 r:dr vid 1857 års slut, 6,000 r:dr vid slutet af är 1800 och 5,000 r:dr vid 1802 års utgång.
Då Hjelmare kanalbolag genom den, å bolagets vägnar, afgifna och i dess egendomar intecknade skuldsedel förbundit sig, att å det föreskrifna kapitalet, 15,000 r:dr. erlägga 5 procent årlig ränta, och då andra antagliga skuldförbindelser med samma ränta å ett belopp af 10,000 r:dr dels redan blifvit till Riksgälds-kontoret aflemnade, dels vid slutet af innevarande år skola dit ingifvas. så, och under förutsättning, att Rikets Ständer icke finna anledning eftergifva de uttryckliga vilkor och förbehåll, derunder afskrifningen af Bankens och Riksgälds-kontorets ofvan omförmälda fordringar beviljades, samt förändra de angående ifrågavarande fonds bildande meddelade föreskrifter, som redan blifvit fullgjorda, mäste 5 procent ränta för dessa 2:ne summor äfven framgent be - S/itti-Uts/cotléfss Utlåtande,•
N:o 48 '. 23? räknas och utgöra»..
Följaktligen' skulle elen nu ifrågasätta' ränfe-redsäftningen,. om denj också af Rikets Ständer medgåfves, endast komma att gälla 'för det belopp, hvarmed! fonden efter innevarande års slut kan tillökas, och således under den närmaste framtiden blifva af föga betydenhet..
Men deremot skulle härigenom alla beräkningar i den af direktionen sjelf föreslagna och af Rikets
Ständer godkända planen blifva rubbade för hela den kommande tiden; i afseende på ej mindre serie-indelningen,, än de ränte-summor, för hvilka låneliandlingar vid förloppet af hvarje särskild i planen; bestämd tidsperiod skola till Riksgälds-kontpret aflemnas.
För öfrigt anser sig Utskottet böra ytterligare erinra om det högst betydliga belopp, som de vid föregångne riksdagar till Hjelmare- kanals och slussverks ombyggande beviljade och sedermera afskrifna lönebidrag utgjort.
Enär nu dessutom; för detta byggnads-företag utaf allmänna medel redan under åren; 1815 och 1816 utgått ett sammanräknad! belopp af 50,000 ridr, samt Statsverket derjemte under hela byggnadstiden,, eller ända till och med år 1&33, godtgjort 5 procent årlig ränta å aktie-kapitalet, synes Staten ega grundade anspråk att icke behöfva vidkännas några ytterligare uppoffringar för samma kanal och slussverk samt dess framgena underhållande..
Någon fullt betryggande säkerhet emot Statsverkets framtida anlitande i detta hänseende finnes dock ej förr, än underhålls-fonden uppnått ett sådant belopp, att erforderliga’ reparationer och nybyggnads-arbeten kunna af dess sandade ränte-besparingar bestridas..
Det synes derföre vara af synnerlig vigt för det allmänna,-att denna fonds årliga tillvext,. så vida icke några oförutsedda omständigheter komma att densamma förhindra, både oafbrutet och oförminskadt fortgår intill dess fonden verkligen kan: anses motsvara' det dermed; afsedda ändamål.
Vid öfvervägande af nu anförda förhållanden, och då under de 2:ne år, sorn förflutit' sedan: reglementet för oftanämnde fonds förräntande af Kongl..
Majit utfärdades, någon sådan förändring i allmänna penninge-räntan inom riket icke inträffat,, att densamma synes föranleda till förändrandet af den i högstberörde' reglemente stadgade ränte-beräkningsgrund,. får Utskottet hemställa,. att ofvanbemälde 2:ne motionärers gjorda framställningar om nedsättning i räntan för de till Hjelmare kanals och slussverks underhållande afsatta medel icke må af Rikets Ständer, beviljas..
Stockholm; den 20 Februari. 1854..
Rättelse vid Stats-Utskottets Utlåtande.
N:o 52. Sid.. 14, 18:de raden uppifrån; — efter orden ratt: deruti; deltaga»; tillägges:: saf desse - blifvit: förkastadt;» STOCKHOLM, fc d.
Schutts Boktryckeri 1854.
Stati-Utekettets Utlåtande, N:o 49. i\
:o 49.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 23 Febr. 1854, kl. 3 e. m.
Riksgälds-kontorets befrielse från skyldigheten att erlägga postporto för emottagna fribref, samt betala arfvaden för detta verks uosträkningar.
(R:gd Afd.)
För Riksgälds-kontorets befriande från åliggandet att betala postporto för dit med allmänna posten ankomna fribref samt arfvoden till tjenstemännen vid Stockholms General-postkontor för samma verks posträkningar, halva Fullmäktige, under den sedan sistförlidne riksdag förflutna tid, dels hos Kongl. Maj.t och dels hos Kongl.
General-poststyrelsen gjort särskilda framställningar med anförande af de i sagde hänseenden för Riksgälds-kontoret förekommande särskilda omständigheter och förhållanden; hvilka framställningar dock icke medfört dermed åsyftad påföljd; hvarföre och då Fullmäktige fortfarande hyste härvid utvecklade åsigter om lämpligheten af de föreslagne och yrkade förändringarne i nuvarande förfaringssätt, Fullmäktige, för den ytterligare åtgärd de af dem anmärkta förhållanden kunde anses, å Rikets Ständers sida, föranleda till beredande af antingen framtida ändring deruti eller en sådan förklaring af här nedan uppgifna författningar, att desamma erhölle en, efter Fullmäktiges åsigt, nu saknad tillämplighet i afseende på Riksgälds-kontorets brefvexling, hos Stats-Utskottet anmält
Fullmäktiges sålunda gjorda framställningar och derpå erhållna svar.
Ehuru Rikets Ständers sednast församlade Revisorer, uti sin berättelse om granskningen af Riksgälds-kontorets förvaltning (sid. 51), redan anfört hvad den underdåniga skrifvelse, hvarmed Fullmäktige till Kongl. Majit ingått, innehåller i fråga om porto-ersättningen för de till RiksgäldsMih. till R.
Prof. 1858—1854. 4 Sami. 1 Afd. 16 Uäft. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 49. kontoret adresserade fribref äfvensom Kongl.
Maj:ts bärå meddelade nådiga svar, har Utskottet, för att i detta Utlåtande sammanföra de för förevarande frågas pröfning nödiga upplysningar, ansett sig jemväl böra bär intaga hvad Fullmäktige i sagde hänseende anmält och yttrat, nemligen: att Rikets Ständers fordna kontor, genom Kongl. Brefvet den 21 Juli 1752 väl fick sig tillerkänd "breffriket” ”i ansende till vissa särskilda omständigheter, som för detta verk tycktes vara gällande,” men att deremot det nuvarande, enligt Kongl. Majrts och Rikets Ständers beslut vid 1789 års riksdag, inrättade Riksgälds-kontoret, såvidt af samma kontors räkenskaper och öfriga handlingar kunnat inhemtas, alltid fått vidkännas stadgade portoafgifter för derifrån ined posterna afsända bref; hvarförutan Riksgäldskontoret redan år 1791 alfbrdrats särskild ersättning till Postverket för alla från inrikes orter ankomna bref med remisser af kontorets medel och vederbörande redogörares räkenskaper.
Men som Stats-verket erhölle sin andel utaf d essa medel och de deröfver afgifna räkenskaperna gagnade ej mindre Stats- än Riksgäldsverken, hade dåvarande Fullmäktige ansett Riksgälds-kontoret icke böra med en sådan utgift belastas, hvarföre de i slutet af sagde år ingiogo till Kongl.
Maj:t med underdånig anhållan, att
Riksgälds-kontoret måtte befrias från betalningen af postporto för såväl då redan ankomna som derefter ankommande inrikes bref.
Uti härå aflåtet svar af den 23 Juni 1792, förklarade Kongl. Majit.
Sig likväl finna ”betänkligt” att lemna nådigt bifall till denna underdåniga anhållan såsom ”stridande emot Kongl. Brefvet den 27 November 1772, hvarigenom de allmänna verk och Embetsmän, som hade egen fond att tillgå, blifvit från åtnjutande af portofriheten undantagna.”
Det i detta svar åberopade, till Kongl. f. d.
Kansli-kollegium expedierade bref innefattade dock ej något stadgande i afseende på sådane embetsverks skyldighet att betala postporto för de af dem mottagne bref, utan innehöll endast ett af då framställda förslag till förekommande af bref-friheteus missbrukande föranledt förklarande: att Kongl. Maj:t pröfvade bäst och säkrast, att antalet af fribrefsböcker, så mycket möjligt vore, inskränktes, samt att det för en orygglig grundsats antoges, att allmänna verk och embetsmän, som hade egen fond att tillgå, blefve undantagne från åtnjutande af portofrihet.
Till följd af det Fullmäktige sålunda i nåder meddelade svar, hade Postverket allt sedermera, efter afgifna räkningar, erhållit godtgörelse för det enligt posttaxorne belöpande porto för alla sådana bref, som varit i fribrefsböcker införda och af Riksgälds-kontoret från Stockholms GeneralPost-kontor utbekommits; och hade Riksgälds-kontoret dessutom, under sednare åren, jemte den vanliga lösen för mottagne rekommenderade bref, Stati-Utikottets Utlåtande, N:o 49. 3 godtgjort den numera föreskrifna så kallade assurans-afgiften för alla till detta verk ankomna dylika bref, derför denna afgift icke behöft å afsändningsorten betalas.
Men då 1772 års Kongl. Bref, emot hvilket den för mer än 60 år tillbaka sökta befrielsen för
Riksgälds-kontoret från skyldigheten att ersätta ifrågavarande postporto förklarats vara stridande, icke syntes tillämpligt i afseende på omförmälde ersättnings-skyldighets fraRigena fortfarande, och enär åliggandet för Rikgälds-kontoret att godtgöra en del af den portofrihet, som blifvit andra allmänna verk och myndigheter tillerkänd, enligt Fullmäktiges åsigt, innelattade en anmärkningsvärd oegentlighet, helst Riksgälds-kontoret icke kunde vägra att emottaga alla de bref och handlingar, som af dessa verk och myndigheter blefve till Riksgälds-kontoret afsända, samt det ingalunda tillkomme
Riksgälds-kontorets styrelse att vaka deröfver, att medgifven fribrefs-rättighet icke missbrukades eller öfverskredes, och denna Styrelse ej heller egde att föreskrifva i hvilka fall andra embetsmyndigheter skulle med Riksgälds-kontoret brefvexla; så och i betraktande af de med beräkningen och kontrollerandet af ifrågavarande postportos rätta belopp förenade och i följd af Riksgälds-kontorets under sednare tider utvidgade verksamhet, särdeles tidsödande och besvärliga göromål, hade Fullmäktige, genom underdånig skrifvelse af den 6 Februari 1852, hos Kongl. Maj:t anmält nu uppgifna förhållanden samt hemställt, huruvida icke Kongl. Majit funne skäl i nåder förklara, att Riksgälds-kontoret,. från och med samma års början, vore befriadt från ersättnings-skyldigheten för det postporto samt de assuransoch rekommendations-afgifter, som efter gällande posttaxa eller andra författningar kunde belöpa för de till detta verk adresserade och med posten ankomna bref från sådane embetsverk och myndigneter eller andra inrättningar, hvilka voro i åtnjutande af portofrihet.
Till svar å denna framställning, hade Kongl. Majit, uti skrifvelse af den 25 derpåföljde Augusti, i nåder förklarat: att då den till
Statsverket ingående andel utaf postmedlen vore utaf Rikets Ständer till visst belopp beräknad, samt de inkomster, som derutöfver till Postverket inflöte, vore till post-kommunikationernes underhållande samt införande af nödiga förbättringar i postväsendel oundgängligen erforderliga, så och enär, om den sökta befrielsen från erläggande af stadgade afgifter för de till
Riksgälds-kontoret ankommande fribref beviljades, enahanda förmån svårligen skulle kunna förvägras Rikets Ständers Bank samt de flera verk och myndigheter, hvilka, på grund af Kongl. Brefven den 2l Juli 1752 och den 27 November 1772, icke åtnjöte fribrefsrätt och således för närvarande, lika med Riksgälds-kontoret, äfven finge vidkännas utgifter af samma beskaffenhet, funne Kongl. Majit, med afseende derjemte å den icke obetyd - 4 State-UtikotteU Utlåtande, N:o 49. liga minskning i påräknade tillgångar, som härigenom, utan inskränkning i Postverkets åliggande att ersätta; möjligen inträffande förluster af de i rekommenderade bref inneslutna penningar, skulle för nämnde verk uppkomma, icke skäl lemna bifall till Fullmäktiges ofvannämnde underdåniga framställning.
I sammanhang med denna sålunda i nåder besvarade framställning, hade Fullmäktige tillika i underdånighet anmält, att det förut gällande reglementariska stadgande, på grund hvaraf årliga arfvoden kunnat af Fullmäktige tilldelas vederbörande tjenstemän vid Stockholms General-Postkontor, uteslutits ur det vid 1850 och 1851 års riksdag för Riksgäldskontoret utfärdade reglemente, hvarefter för de under sistberörde år från Riksgälds-kontoret afgångna och dit ankomna bref arfvoden till bemälde tjenstemän blifvit detta verk i posträkningarne påförde efter det belopp, porto och assurans-afgifterna för samma bref utgjort, dervid åberopades den taxa eller tarif, hvilken var fastställd genom Öfver-Post-DirektörsEmbetets i Svensk Författnings-Samling införda cirkulär af den 11 Maj 1852.
Denna tarif syntes dock
Fullmäktige så mycket mindre kunna berättiga postbetjeningen till arfvodens beräknande för Riksgälds-kontorets porto- och assurans-afgifter, som densamma, enligt hvad i cirkulär-brelvet vore uttryckligen tillkännagifva, endast afsåg de fall, då postförvaltarne, på eget ansvar} lemnade enskilda korrespondenter kredit å porto-afgiften.
Vid sådant förhållande och då Fullmäktige, i fråga om de äskade arfvodenas utbetalning af Rikgälds-kontoret, ej heller funne sig ega tillämpa den för Tullverket, under den 1 Juni 1838, i nåder fastställda särskilda reglering af posträknings-arfvodena, hade Fullmäktige i underdånighet anhållit, att Kongl. Maj:t täcktes i nåder förklara och bestämma, huruvida eller till hvad belopp tjenstemännen vid nämnde Post-kontor vore berättigade till åtnjutande af arfvode för Riksgälds-kontorets posträkningar, samt om sådant arfvode äfven borde utgå och beräknas för de till Riksgälds-konloret ankomna fribref, i den händelse
Riksgälds-kontoret äfven framgent måste ersätta Postverket det för dessa bref belöpande porto jemte stadgade rekommendations- och assurans-afgifter.
Enligt hvad Kongl. Maj:t, genom ofvanberörde nådiga Bref af den 25 Augusti l852 gifvit Fullmäktige tillkänna, hade Kongl. Maj:t likväl funnit någon förklaring i omförmälda hänseende icke vara erforderlig, enär ingen författning lunnes, som ålade postförvaltare att utan vedergällning hålla posträkning med korrespondenter, vare sig enskilda personer, Statens Embetsverk eller Rikets Ständers verk, och Kongl. Brefvet den 25 Februari 1832 fastställde grunderna samt Kongl.
General-Post-Styrelsens cirkulär af den 11
Maj samma år närmare bestämde sättet för beräkningen af postförvaltarnes arfvoden. Stats-Utikottets Utlåtande, N:o 49.