Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad sjövåga trafiken angår, har kommittéen hufvudsakligen föreslagit: alt, såsom hittills, Svenska fartyg och båtar skola i Norrige och likaledes Norrska fartyg och båtar i Sverige behandlas såsom inhemska och åtnjuta alla dermed förenade rättigheter, samt erlägga enahanda afgifter till Kronan, städer och särskilda inrättningar, ej mindre då de från ena till andra riket, än dä de /rån eller till utrikes ort ankomma elier afgå, barlastade eller med varor, ehvad dessa äro inhemska eller utländska; alt likaledes, såsom hittills, varor, hvilka med det eila rikets fartyg ut- eller införa», skola i det andra riket vara underkastade samma afgifter, som om ut- eller in förseln verkställdes med inhemska fartyg; alt vidare den regel bör bibehållas, att vid varors införsel sjövägen från det ena till det andra riket, de i allmänhet gällande föreskrifter, angående varors införsel och 6 Kongl. Maj.-ts Nådiga Skrifvelse N:o 57. förlullning skola iakttagas, men att det undantag från denna regel, som 1825 års förordning medgifver genom bestämmandet af half tull för vissa uppräknade Svenska eller Norrska alster eller tillverkningar, då de direkte införas från det ena riket till det andra i någotdera rikets fartyg, ulsträckes till alla i Sverige eller Norrige alstrade eller tillverkade varor, utom artiklarne socker och sockerlillverkningar samt tobak och tobakstillverkningar, som, enligt kornmittéens åsigt, borde äfven vid landväga införseln draga hel tull; att det ena rikets fartyg och båtar må inom det andra rikets område idka fraktfart med samma rätt och under enahanda vilkor, som för inhemska fartyg och båtar äro bestämda; att, för tillgodonjutande af de i afseende på så väl umgälderna för fartygen, som varuskeppningen stadgade ömsesidiga förmåner, fartygen endast behöfva vara försedda med sådana dokumenter, som genom de i hvartdera riket gällande författningar äro föreskrifna, till bestyrkande af deras nationalitet; och att fartyg, i det ena af de förenade rikena bygdå, äfvensom fartyg, hvilka i ettdera riket blifvit naturaliserade, kunna i det andra riket, då de blifva innevånare derstädes tillhörige, naturaliseras utan att någon naturalisations-afgift dervid skall ega rum.
Slutligen har kommitléen tillstyrkt: alt vid utförsel laud- eller sjövägen från ena eller andra riket af varor, som i Sverige eller Norrige äro tillverkade, hvarken utförsels-premie eller återbetalning af erlagd tull för de vid varornas tillverkning använda utländska rå-ämnen, skall i någotdera riket beviljas; samt ali Svenska eller Norrska varor, hvilka antingen tullfritt eller mot tull blifvit från det ena riket landvägen införda till det andra, skola så väl vid vidare försändning sjöeller landvågen, som vid handel och köpenskap anses såsom inhemska.
Majit har tagit detta för de förenade rikena vigliga ärende i noggrannt öfvervägande; och ehuru förslaget att med hel tull vid införsel från ena till andra riket belägga några få varuartiklar, hvilka för närvarande endast draga half tull, innefattar en åtgärd, som i visst afseende torde komma att minska varu-förseln mellan begge länderna, har Kongl. Majit likväl, i betraktande af de vigliga ekonomiska och financiela skäl, som föranlålil kommittéen att sådant tillstyrka, och då de öfriga af kommittéen föreslagna förändringar i nu gällande bestämmelser otvifvelaktig! skola i väsendtlig mån underlätta handels- och sjölärts-IÖrbindelserna emellan brödrafolken, funnit det af kommittéen utarbetade förslag till förnyad förordning, angående Sveriges och Norriges ömsesidiga handel och sjöfart i sin helhet vara antagligt och härmed velat till Rikets Sländers pröfning i nåder öfverlemna samma förslag, hvilket vunnit Kongl. Majits Norrska Regerings enhälliga förord och jemväl kommer att till Norriges snart sammanträdande Slortbings beprölvande hänskjulas.
Kornmittéens underdåniga betänkande och förslag hafva, på Kongl.
Majits Nådiga befallning, blifvit till trycket befordrade, i ändamål att bland Rikets Ständer utdelas.
OSCAR. J. F. Fåhreeus.
Maj-.ts Nådiga Skrifvelse N:o 57. 7 UIdrag aj Protokollet öfver Civil-Aren de, hållet inför Hans Maj: t Konungen i sammansatt Svenskt och Norrs kl Stats-Råd, uti närvaro aj Hans Kongl. Höghet Kronprinsen, å Stockholms Slolt den 9 December 1856.
Hans Excellens, Herr Justilie-Stats-Ministern, Gunther, Hans Excellens, Herr Stats-Minislern för Utrikes ärendena, Friherre Lagerheim, Hans Excellens, Norrske Herr Siats-Ministern
Due, Svenska Stats-Råden: Herr Fåhraus, IVallensleen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almqvist, samt Norrska Stats-Råden: Bloch och Lange. Siats-Rådet
Ulner var af anmäld sjukdom hindrad att närvara.
Departements-Chefen, Herr Stats-Rådet Fåhreeus, föredrog i underdånighet:
Frågan om titlviigabringandet af ändringar och tillägg i nu befintliga stadganden, beträffande Sveriges och Nnrriges ömsesidiga handel och sjöfart.
Föredragande Herr Departements-Chefen utlät sig i underdånighet: »När Eders Kongl. Maj:t, på min underdåniga hemställan, den 12 Juli 1855 täcktes besluta nedsättandet af en Svensk-Norrsk kommitté, för att afgifva underdånigt utlåtande, angående de förändringar och tillägg i nu befintliga stadganden, som kunde anses nyttiga och ändamålsenliga alt vidtaga för beredande af alla verkställbar ytterligare lättnader i Sveriges och Norriges ömsesidiga handel och sjöfart, anförde jag i underdånighet, bland annat, att å sednaste Riksdag röster låtit höra sig för åstadkommandet af en tulllorening mellan rikena, och att jag ansåge denna fråga förtjena en omständligare undersökning, på del alt fullständigt mätte blifva utredt, om och på hvilket sätt eller i hvilken utsträckning en s. k.
Tull-förening efter de Tyska staternas föredöme, kunde mellan de förenade rikena lillvägabringas.
Den kommitté, hvars förslag nu underställes Eders Kongl. Majds Nådiga pröfning, har skärskådat detta ämne ej blott från 8 Kongl. Maj-.ts Nådiga Skrifvelse N:o 57. handels-lagsliftningens, utan jemväl från statsrättslig och financiel synpunkt, samt deråt egnat en så grundlig utredning (pag. 26—35 i det tryckta betänkandet), att jag anser dervid intet vara alt erinra eller tillägga; och om än jag icke kan biträda Chefens för Norrska Finans- och Tull-departementet inom Kongl. Norrska Regeringen den 8 i nästlidrie månad yttrade omdöme, att en fullständig tull-förening mellan hegge rikena hvarken i en aflägsnare eller nära framtid kan eller bör påtänkas, måste jag, på de af kommitléen utvecklade skäl, instämma i den slutsats, hvartill kommitléen derigenom ledt sig, att, under närvarande förhållanden, hvarje förslag lill vinnande af ett sådant mål möler oöfverstigliga hinder.» »Ehuru således lagstiftningen om handels-gemenskapen mellan de förenade rikena torde böra framgent hvila på samma hufvudgrunder som hittills, kunna likväl i de särskilda delarne af denna lagstiftning vidtagas ganska väsendlliga förändringar, ledande ej blott till undanrödjande af missförhållanden, som vid den nu gällande författningens tillämpning kommit i dagen, ulan äfven till beredande af vidsträcktare lättnader i handels- och sjöfarls-förbindelserna rikena emellan.
Kommittéen har ock i detta hänseende afgilvit väl motiverade förslag, öfver hvilka jag, i det hufvudsakliga, nu torde få mig i underdånighet yttra.» »De kommitterade, som haft sig uppdraget att utarbeta förslag lill nu gällande förordning, angående de förenade rikenas ömsesidiga handel och sjöfart, yttrade i sitt underdåniga betänkande den 20 April 1825, att, »hvad anginge landt-kommunikationen, kommitterade icke funnit betänkligt att, i afseende på varu-ulforseln från ena till andra riket, i allmänhet tillstyrka en fullkomlig handelsfrihet», och att »det enda undantag kommitterade härvid ansett nödigt, bestode i det bibehållna förbudet mot utförsel från Sverige af tackjern och vissa andra metall-råämnen.» § 1 i nu gällande förordning upptager alltså, såsom förbjudna att från Sverige landvägen till Norrige utföras, »Tack-, Ösmunds- och Ballast-jern samt jernhällar öfver tum (i den tryckta författningen förekommer J tum, hvilket förklarats utgöra tryckfel) tjocka, Rå-koppar och Malm.»
Den form för oförädladt jern, som i äldre tid begagnades under benämning af »Osmundsjern», har länge sedan kommit ur bruk, och varan har, då den ej vidare förekom i handeln, uteslutits ur alla Svenska tulltaxor från oeh med år 1830.
Förbudet mot utförsel af Rå-koppar upphäfdes i allmäuhet genom 1835 års tull-taxa; och genom Kongl. Kungörelsen af den 10
December förlidet år är numera äfven i allmänhet medgifvet, alt tack- och ballast-jern samt hällar öfver t,) tums tjocklek må ur riket utföras.
Ehuru allmänt utförselsförbud ännu qvarstår för artikeln Mahn, harden sednaste kommitléen, under anförande att äfven denna artikel, enligt det af Svenska kommitterade uppgjorda förslag till tulltaxa, torde varda till utförsel tillåten, ur förordningen uteslutit berörda undantag, så att § 1 i kommittéens förslag erhållit följande lydelse: »Från det ena af de förenade rikena till det andra kunna alla naturalster och tillverkningar, ehvad de äro inhemska eller utländska, landvågen utföras, såvida de enligt denna förordning eller andra allmänna författningar, äro tillåtna till införsel i det rike, dit de föras.»
För min del finner jag mot detta förslag intet vara alt erinra.
Det instämmer fullkomligt såväl med den princip, hvilken redan år 1825 i afseende på landlkommunikationen mellan rikena uttalades, som med de grundsatser, hvilka hos oss i sednare tid vid lagstiftning rörande handeln och jernhandteringen mer och mer gjort sig gällande.
Anser man Malm-utförseln äfven till Norrige böra försvåras, bör man finna ett icke ringa korrektiv ligga i varans volym och öfriga beskaffenhet, som mindre lämpar sig lör långa landväga transporter.» »Enligt § 4 i kommittéens lagförslag är såsom regel anlaget, att varor, som i Sverige eller Nomge äro alstrade eller tillverkade, skola vid den i § 3 tillåtna landväga införsel, Kongl. Maj-Is Nådiga Skrifvelse N:o 57. 9 införsel, vara från lulla.fgifter fria; och undantag är gjordt endast för få artiklar, hvilka kommiltéen trott afseende! ä rikenas industri och tullintrader göra nödvändigt alL pålägga tull, nemligen Bomullsvaror, alla slag, för hvilka, såsom hittills, borde erläggas hälften af den i hvartdera riket för sådane varor i allmänhet bestämda införsels-tull, samt Socker och Socker-tillverkningar jemte Tobak och Tobaks-tillverkningar, för hvilka varor hel tull föreslagits.
Likaledes är i sednare momentet af § 27, med hänsigt till den sjöväga handels-gemenskapen, föreslaget att, med undantag al Socker och Sockertillverkningar, samt Tobak och Tobaks-tillverkningar, för hvilka hel tull borde erläggas, alla Svenska och Norrska till införsel tillåtna natur-alsler och tillverkningar, som direkte från ena till andra riket i ettdera rikets fartyg inlöras, må njuta lindring till hälften af den för dylika' varor i allmänhet bestämda lull-afgift.
— Till följd af dessa förslag skulle, vid landväga införsel, tullfrihets-regeln komma alt omfatta äfven alla slags yllevaror, som för närvarande äro belagde med half lull, och, vid införsel sjöledes, rättigheten lill tull-lindring vinna utsträckning till åtskilliga artiklar, som nu endast mot hel tull kunna införas.
Emot dessa förändringar, såsom åsyftande en friare handel, kan från min sida intet vara att erinra.
Enahanda är dock icke förhållandet med kommiltéens förslag i afseende på artiklarne socker och socker-tillverkningar samt tobak och tobakstillverkningar, som nu kunna inkomma såväl sjö- som land-vägen mot half tull, men enligt förslaget hädanefter höra i begge fallen underkastas fulla tull-afgifter.
Redan i mitt anförande lill Slals-råds-prolokollet den 30 Mars 1849, då jag hade alt föredraga ett Kongl. Norrska Regeringens Betänkande, hvarigenom var tillstyrkt, att vid såväl landväga transport som införsel sjöledes från ena till andra riket, hittills gällande tullfrihetsoeh lullindrings-bestämmelser måtte för flera uppräknade varu-artiklar upphäfvas, yttrade jag i underdånighet att, om än icke i samhandeln mellan de förenade rikena vidsträcktare lättnader kunde beredas, man, efter mitt förmenande, åtminstone icke borde skrida tillbaka genom inskränkning af de handelslrihels-förmåner, som, särdeles för gräns-trafiken, redan vore medgifna.
Denna min åsigt, instämmande med dåvarande Chefens för Kongl. Norrska Regeringens Finans- och Tull-departement, Stats-rådet Vogts vid öfverläggningen inom nämnde Regering yttrade särskilda mening, har jag ansett mig förbunden alt vidhållande åberopa, icke blott vid underdånig föredragning den 8 Juli 1853 af Kongl. Norrska Regeringens på Storthingets beslut grundade hemställan om sådan förändring i Mellan-Riks-lagen, hvarigenom nedsättningen i införsels-tullen för raffineradt socker och sirap af Svensk eller Norrsk tillverkning vid införsel från ena till andra riket komme att bortfalla, utan ock när jag den 12 Juli sistlidet år i underdånighet föredrog bemälde regerings förnyade framställning, föranledd af Storthingets ytterligare beslut den 26 nästföregående Juni i samma ämne.
De undantag från tullfrihetsoch lullindrings-regeln, hvilka nu föreslagits, omfatta visserligen icke så stort antal varuartiklar, som det hvilket de Norrska medlemmarne af 1846 års kommitté, äfvensom derefter Kongl. Norrska Regeringens majoritet i det år 1848 inkomna betänkandet, åsyftade att under sådana undantag hänföra; men deremot går närvarande förslag längre i det hänseendet, att socker och tobak samt deraf fabricerade tillverkningar skulle äfven vid landväga införsel öfver gränsen underkastas Julla lull-umg alder.
Jag döljer icke, att denna omständighet förekommer mig synnerligen motbjudande, enär derigenom gränstrafiken mellan de förenade rikena blifvit i denna punkt försatt i det skick, som om fråsan gällde 2:ne lör hvarandra fullkomligt främmande nationer.
Emellertid hafva kommilterade (pag. 38—39) sökt framlägga skäl för den föreslagna förändringen; och då jag icke kan bestrida, att densamma skulle medföra fördel deruti all, särdeles hvad rått och raffineradt socker beträffar, tullsatserna i den allmänna tull-tarifen kunde mera obehinBih. till B- St.
Trot. 1856 & 1857.
7 Sami. 7 A fä. 2 Band. 4 Haft. 2 10 Kongl.
Maj:ts Nådiga Skrifvelse N:o 57. dradt regleras efter rationela grunder; då jag derjemte villigt erkänner att, oaktadt tillbakask ridandet i en särskild punkt, den föreslagna författningen, i sin helhet betraktad, erbjuder åt handels-förbindelserna mellan de förenade rikena icke ringa lättnader, — och då det bör vara alt förmoda, att begge rikenas representationer lättare skola förenas om kommittéens alldeles enhälligt afgulna författnings-ulkast, — derest någon förändring deri ej föreslås, anser jag mig, lika med Herr Slats-rådet Vogt, böra för tillfället uppoffra min skiljaktiga mening, samt med mitt tillstyrkande understödja äfven den nu ombaodlade delen af det underdåniga förslaget.» »1 sammanhang härmed har jag ock ansett mig böra instämma i kommittéens (pag. 51 motiverade) förslag, § 32, att vid utförsel land- eller sjövägen från ena till andra riket af varor, som äro i Sverige eller Norrige tillverkade, hvarken utförsels-premie eller drawback må i någotdera riket beviljas.» »Uti § 5 har kommiltéen föreslagit hittills saknad tillåtelse alt transito landvågen införa utländska o förtulla de varor från det ena riket till det andra; och §§ 9 — 21 bestämma de kontroll-formaliteter, som vid landväga transporter mellan rikena skola iakttagas, dels af dem som föra eller lita föra varorna, och dels af tullväsendet, äfvensom det ansvar de förre ådraga sig genom föreskrifternas åsidosättande.
Den omförmälda tillåtelsen, äfvensom dertill hörande kontroll-stadganden, har Svenska Statsrådet redan, enligt Civil-Departementets protokoll för den 15 Augusti 1854, tillstyrkt i öfverensstämmelse med härom af 184(5 års kommitté afgifvet förslag, utan annan afvikelse än att, lill säkrare förebyggande af äfventyr för tullkontrollen i del rike, dit tullpligtiga varor förpassas, varorne ansågos böra derstädes vara underkastade ovilkorlig förtullning, och sådant, inom en kortare lid, vid någon af de närmast gränsen belägna tullstationer.
Uti det nya förslag, som nu är under pröfning, är i närmaste öfverensstämmelse med förra kommitté-betänkandet antaget, all varor na i stadgad ordning må kunna jemväl såsom transito-gods landvågen införas, samt alt förpassning må kunna erhållas till hvilken ort som helst i det andra riket, der förtullning kan ega rum.
För min del motsätter jag mig icke denna med en vidsträcktare handelsfrihet öfverensstämmande förändring.
Ehvad förtuliningsorten är belägen på längre eller kortare afstånd (rån gränsen, hvilar kontroll-säkerheten alltid lika mycket på uppmärksamheten hos tulltjenstemänen i afsändnings- och destinationsorterna.» »Alt kommittéen, beträffande delta slags bandelstrafik, uti § 2 föreslagit befrielse från transito-afgift, finner jag mig, på derför af kommiltéen (pag. 52—53) anförda skäl, böra till nådigt godkännande hemställa.» »Med bibehållande i § G af den i nu gällande förordning gifna tillåtelse att öfver gränsen tullfritt medföra så väl utländska sorn Svenska eller Norrska tull-underkastade varor i mindre partier, har kommittéen trott sig böra för några artiklar minska qvantileterna, i öfverensstämmelse med hvad 1846 års såmedelst att maximi-qvantiteten för ospecificerade varors värde blifvit nedsatt ifrån 10 till 5 Riksdaler silfver.
Vid betraktande af derför anförda skäl, finner jag mig emot en sådan jemkning icke böra något erinra; och anser jag derjemte rigtigt och ändamålsenligt det tillägg, som sednare momentet af § innehåller, att, om något af de medförda varupartierne befinnes öfverstiga maximi-qvantiteten med högst 10 procent, egaren endast må vara förpligtad alt för ölverskottet erlägga belöpande tull, och att först när varu-qvantitelen med mer än 10 procent öfverstiger det tillåtna tullfria beloppet, skall tillämpas hvad i §§ 20 och 21 finnes stadgadt.» »Kommittéen har i § 8 intagit ett nytt stadgande, hvarigenom förklaras alt Svenska eller Norrska varor, hvilka antingen tullfritt eller mot tull blifvit från det ena riket landvågen införda till det andra, skola, så väl vid vidare försändning sjö- eller land - Kongl. Maj:ls Nådiga Skrifvelse N:o 57. 11 vägen, som vid handel och köpenskap, anses såsom inhemska.
Emot detta stadgande, hvarigenom förebygges fortsättningen af den lagtolkning, som i Norrige sedan flera år egt rom, och enligt hvilken landvågen från Sverige tullfritt införda varor blifvit tull underkastade vid vidare sjöväga försändning, finnér jag desto mindre något vara att erinra, som jag redan i mitt anförande till protokollet den 30 Mars 1849 yttrat mig icke kunna i berörde tolkning instämma.» »En ytterligare förändring af vigt innehåller § 23, hvari koromittéen föreslagit, att det ena rikets fartyg och båtar må inom det andra rikets område idka fraktfart med samma rätt och under enahanda vilkor, som för inhemska fartyg och båtar äro bestämda.
Detta förslag (motiveradt i kommittéens betänkande pag. 50—-51) utgör en väsendtlig afvikelse från de statsekonomiska grundsatser, sorn af ålder i Sverige gjort sig gällande till skydd för inhemska skeppsrederier.
Kommittéen har, såsom i motiverna yttras, icke vågat afgöra, om tillåtelsen till sådan fraktfart af någotdera rikets fartyg kan blifva i någon större utsträckning begagnad;. — påtagligt är emellertid alt, vid konkurrens i detta hänseende de begge rikena emellan, fördelen skall komma alt ligga på Norrska sidan, dels vid betraktande af de Norrska handelsfartygens öfvervigt, bland annat, i förmågan att segla för bättre pris, och dels med hänsigt lill det större antal hamnar, som Sverige eger icke allenast åt hafssidan, men jemväl vid insjöar, floder och kanaler.
Men om det ock antages, att det Svenska skeppsrederi-intresset skulle genom ifrågavarande täflan blifva lidande, bör lagstiftaren härvid i främsta rummet afse hvad som gagnar det stora flertalet af Sveriges innebyggare, för hvilka, i händelse de uppdrifna fraktprisen genom konkurrensen varda minskade, i samma mån kan vara att emotse lindring i lefnadskostnad, för så vidt denna beror af de utgifter, som i handeln bestämma prisen å förnödenhets-artiklar.
Det är ock att förmoda, att en annan näringsgren af icke ringa vigt inom vårt land, nemligen skeppsbyggériet, skulle i viss grad hemta fördel al att en ny anledning yppades tili ökande af Norriges handelsflotta.
Då, i alla händelser, det sekelgamla monopolet synes icke hafva medfört någon synnerlig verkan lill den inhemska skeppsbyggeri-näringens lyftning, och härtill kommer att Eders Kongl. Maj:t under sednare år genom reciprocitets-fördrag redan åt Stor-Britannien och åtskilliga andra främmande makter beviljat undantag från det förbud mot deltagande i Svenska kustfarten, som numera i sjelfva verket utgör det under helt olika tidsförhållanden tillkomna s. k. produkt-plakatets enda qvarlefva, drager jag icke i betänkande att för min del biträda ofvanberörda af kommittéen i § 23 framlagda förslag.» »1825 års nu gällande förordning stadgor i § 27, all fartyg, i det ena af de förenade rikena bygdo, må kunna i det andra riket, då de blifva innevånare derstädes tillhöriga, såsom inhemska naturaliseras, utan att naturalisalions-afgift eger rum.
Sådig kungörelse den 4 Maj 1852 har Eders Kongl. Maj:t, under förutsättning af Svenska fartygs motsvarande behandling i Norrige, täckts medgifva, att fartyg, som äro i Norrige natura/iserade, må i afseende på skeppsumgätder uti Sverige behandlas såsom inhemska.
Af skäl. som kommittéen i sitt betänkande (pag. 49—50) utvecklat, är nu, till befrämjande af ytterligare frihet i ömsesidiga handelsförbindelser, äf kommittéen uti § 24 föreslaget, att »fartyg, i det ena af de förenade rikena bygdå, äfvensom fartyg, hvilka i ettdera riket blifvit naturaliserade, må kunna i det andra riket, då de blifva invånare derstädes tillhöriga, naturaliseras, utan att någon naturaiisations-afgift dervid skall ega rum.»
Med gillande af de anförda motiverna anser jag mig böra äfven i della förslag instämma.» »Norrska lagen af den 24 Augusti 1827 stadgar i en §, som icke har någon motsvarighet i den Kongl. Svenska Förordningen af den 24 Maj 1825, att lagen upphör att vara gällande, då sådant genom lag i Norrige stadgas eller ock motsvarande 12 Kong!.
Mcij:ts Nådiga Skrifvelse N:o 57. föreskrifter i Sverige upphäfvas.
Enär den ifrågavarande ömsesidiga lagstiftningen i sjelfva verket utgör en reciprocitels-traktat, synes ordningen fordra, alt författningen antyder det sätt, hvarpå den ömsesidiga öfverenskommelse!! inå kunna ändras eiler upphäfvas.
Vid sådant förhållande kan jag ej annat än tillstyrka gillande jemväl af kommittéens förslag i § 33, att förordningen skall ega gällande kraft, intilldess hegge rikena om förändring deri öfverenskomma, eller ett år förflutit efter det i någotdera riket blifvit annorlunda besluladt.” »De öfriga tillägg och ändringar mot redan gällande stadganden, hvilka kommittéen föreslagit, befinnas jemförelsevis vara al' mindre betydenhet, och äro föranledda antingen af inträffade förändringar i faktiska förhållanden eller af behofvet att bringa lörlältningens särskilda föreskrifter i full harmoni inbördes, eller innefatta blotta redaktionsförbättiingar.
Aid granskning af dessa tillägg och ändringar har jag, för min del, icke heller derutinnan funnit något vara att erinra; -—• och af allt hvad jag nu i underdånighet anfört blifver alltså en följd, att jag finner mig böra tillstyrka, alt det af kommittéen afgifna förslag tili förnyad förordning, angående Sveriges och Norriges ömsesidiga handel och sjöfart, hvilket äfven vunnit Kongl. Norrska regeringens enhälliga förord, må i alla delar varda till efterrättelse fastställdt; i hvilket hänseende jag till en början underdånigst hemställer, att Eders Kongl. Maj:t, med Nådigt förklarande, att Eders Kongl. Majit finner berörda förslag f allo antagligt, täckes genom Nådig Skrifvelse öfverlemna detsamma till Sveriges nu församlade Ständers och Norriges snart sammanträdande Storthings pröfning; •—- lärande Eders Kongl. Majit i sammanhang dermed täckas förordna, att det Svenska exemplaret af kommittéens Betänkande och Förslag, som med
Nådig tillåtelse till trycket befordrats, nu skall bland Svenska Riks-Ståndens ledamöter utdelas."
Stats-rådet Grefve