Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Betänkande, i anledning af väckt motion om upphåfvande af skyldigheten för den som under Hofrätt vädjar att ställa borgen för kostnad och skada.
Berörde skyldighet är bestämd i 1 § af Rättegångs-Balkens 26 Kapitel, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 18 April 1849.
Detta lagrum stadgar nemligen Lag-Utskottets Betänkande N:o 89. alt den, som från Under-rätt vädjar, skall vid sin inlaga i Hof-rätten foga en af två löftesmän, en för begge och begge för en, ingången borgen för den kostnad och skada, som han kan skyldig kännas att gälda, derest han icke hellre vill till säkerhet derför hos Konungens Befallningshafvande eller i taka händer nedsätta penningar, silfver eller guld; i sammanhang hvarmed förklaras, att om hvad sålunda är föreskrifvet underlåtes, har den vädjande sitt vad och talan emot Under-rättens dom förlorat.
Om uppbäfvande af berörde lagrum har framställning nu blifvit gjord bos Hedervärda Bonde-ståndet af Riksdags-fullmäktigen Olof Olofsson från Vermland.
Han har dock icke velat påstå, ali stadgandet 0111 skyldighet att i omförmiilda fall ställa borgen vore onyttigt, helst den, som drager en sak under högre Rätts pröfning, syntes böra försäkra sin vederpart derom att denne ej varder lidande genom sakens fullföljd, i händelse skäl dertill ej är; men deremot förekommo dock ålskillige omständigheter, som, efter motionärens åsigt, tala emot bibehållande af ofta nämnde stadgande, nemligen att ifrågaställde borgen ej kunde afse annat än rättegångskostnad, hvilken likväl vanligen vore så obetydlig, att någon borgen derför ej är behöflig; att dessutom, så vidt motionären kunnat erfara, någon talan, på grund af ifrågaställde borgen, aldrig blifvit förd, hvadan samma borgen ej eller kunde betraktas annorlunda än såsom en tom formalitet; samt alt den, vid sådant förhållande, vore desto mera olämplig, som fel vid uppsättningen deraf lätteligen kunde begås, hvilket hade fataliers förlust till följd.
Då Lag-Utskottet, hvars yttrande i anledning af förenämnda framställning blifvit infordradt, tagit i öfvervägande de skäl, som, efter hvad motionären sålunda uppgifvit, tala för och emot bibehållande af förenämnda stadgande, har Utskottet funnit de förra företrädesvis förtjena afseende.
Föreskriften om skyldighet för den sorn från Under-rätt. vädjar, att ställa borgen för kostnad och skada, har, på sätt motionären rätteligen anmärkt, till ändamål all försäkra den klagandes motpart om ersättning för det lidande, honom kan tillskyndas genom obefogad klagan; och på sådan grund hafva de framställningar, som i förevarande syftning blifvit vid sist förflutna riksmöten gjorda, jemväl af Rikets Ständer förkastats.
Det skulle dessutom ej vara lämpligt att upphäfva ifrågaställa stadgande, men bibehålla det i 30 Kap. 3 § Rättegångs-Balken meddelade, att den, som fullföljer underdånig (alan emot Hofrätts dom, bör sälta borgen för den kostnad och skada, som Kongl. Maj:t kan döma honom skyldig att gälda.
Dessa stadgandet) hvila nemligen på enahanda grund; och likväl har motionären blott yrkat det enas borttagande.
I följd häraf tillstyrkes vördsamt, att ifrågaställa motion må lemnäs utan afseende.
Stockholm den 4 Mars 1858. 4 Hay-Utskottets Betänkande X:o 90. töe 00.
Ank. till Evp.-lltsk. deri 4 Mais 1858, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af' väckt motion om förändring af 17 Kapitlet 52 § Rätte gångs-Balken.
Enligt livad Herr Rydin oell Riksdags-fullmäktigeu Måns Pehrsson från Malmöhus län, uti särskilda tili Yällofl.
Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet ingifua memorial, förmenat, skulle det i 1 moni. 32 § af Rättegångs-Balkens 17:de Kapitel förekommande stadgande, alt, om i svårare brottmål är mer än halft bevis emot den, som anklagas, och denue ändå nekar till gerningen, domaren må, der fara är om mened, lemna saken till framtiden, då den kan uppenbar varda; — stå i uppenbar strid emot rättvisa och hvarje menuiskas rätt att njuta sin oskuld till godo, då lion icke blifvit 0111 begånget brott öfvertygad; Och hafva motionärerne, på grund häraf, framställt följande yrkande: “att 17:de Kapitlet 32 § Rättegångs-Balken måtte erhålla en förändrad lydelse eller förklaring, så till vida, att en preskriptions-tid af tvä, högst tio år bestämmes, inom hvilken tid det bör åligga käranden, hau må vara publik aktor eller enskild person, alt styrka sin anklagelse, och att i motsatt fall, efter preskriptionstidens slut, framtids-straffet må upphöra.* Öfver 1 Lag-Utskottets Betänkande N;o 90.
5 Öfver detta yrkande har F.ag-Utskoftels utlåtande blifvit infordrad!; men, efter öfvervägande deraf, anser sig Utskottet ej kunna detsamma understödja.
Hvad lagen i omförmälda hänseende innehåller är nemligen ej ett enstaka stadgande, utan augifver en af de hos oss antagne former för befrielse-domar.
Enligt den ena varder den tilltalade, i händelse lian har ringa eller ingen misstanka emot sig, helt och hållet befriad.
Genom den andra, som förutsätter det förhållande, att halft bevis emot den tilltalade förekommit, förklaras han icke kunna till saken fällas; Och den tredje formen afser det fall, alt saken är af svårare beskaffenhet samt att mer än halft bevis finnes emot den tilltalade.
Då lemnäs saken till framtiden.
— Om rigtigheten af den grundsats, som härutinnan gjort sig gällande, kan visserligen fråga uppstå; men ostridigt är likväl att densamma sammanhänger med den inqvisiloriska ordning vid brottmåls behandling, som vår lagstiftning hyllar; Och de stadgande!), hvilka derur flutit, kunna derföre ej parlielt förändras, utan att sammanhanget dem emellan störes.
Så skulle t. ex., 0111 den af molionärerne påyrkade förändring komme att ega rum, del förhållande kunna inträffa, att den, som i brottmål af svåraste ari, haft emot sig mer än halft bevis och derföre blifvit ställd under framtiden, ej kunde, efter förloppet af någon tid dragas vidare till rätta för sitt brott, änskönt'fullständig bevisning derom upptäcktes, då den, som varit anklagad för ett mindre brott, men antingen blifvit befriad eller förklarats icke kunna saki allas, när helst nya skäl och omständigheter förekomma, vore för brottet underkastad nytt åtal, efter ty i åberopade lagrum uttryckligen sägs.
En sådan stridighet i lagstiftningen kan dock Utskottet icke tillstyrka; Och får således Utskottet, som, vid berörde förhållande, anser öfverflödigt att påpeka de oegentligheter, hvaraf motionärernes förslag i öfrigt lida, vördsamt tillstyrka, att ifrågavarande motioner må lemnäs utan afseende.
Slockholm den 4 Mars 1858.
Prof. 1856-1858.
7 Satnl 1 Afd. 46 Haft. 2 STOCKHOLM, tryckt hot J. W.
Lundberg, 1868, Register öfver de af Rikets Ständers Lag-Utskott vid 1856—1858 årens Riksdag afgifna Betänkanden, Utlåtanden och Memorial. A. Expeditionens Nummer.
Om ändring af hvad derom stadgas i 3 kap. 4 § Ärfda-Balken 16. » för oäkta barn 18.
Svar på återremiss 49.
Arfskifte.
Om utfärdande af föreskrift, att vid arfskifte emellan syskon afseende bör göras å verkställd uppfostran och uppnådd ålder . . 20.
Arfvode för ökad kansli-personal 1. B. 0 Barnamord.
Om upphäfvande af Kongl.
Brefvet den 17 Oktober 1778 . . 36.
Bedrägeri och förfalskning.
Om ansvar derför 40 Svar på återremiss , . . . 52- Befordringslagar.
Om ändring i dem, som gälla för prester 69.
Begrafning.
Om föreskrifter till förekommande af skendödas 72- Bih. till R.
7 Sami. 1 Afd. 47 Bäft. 2 Expeditionens Nummer, Borgen.
Om upphörande af skyldigheten att i rättegång ställa borgen för kostnad och skada 89.
Löftesman.
Om utfärdande af en förordning, angående vården af civile em betsmäns 7.
Burskap.
Om ändring af hvad lagen stadgar angående vinnande deraf . . 26.
Bördsrätt.
Om upphäfvande deraf 12.
D. Dammlucka.
Om ändring i vissa delar af hvad stadgadt finnes angående öppnande deraf 22.
Djur.
Om misshandling deraf 37.
Domkapitel
Om förändrad organisation deraf 66.
Domför.
Om förändring af hvad lagen stadgar i afseende på Hof-rätt ^g » » » Härads-rätt E.
Embetsfel.
Om ändring af hvad lagen i 1 kap. 12 § Rättegångs-balken och 9 'i*- kap. 5 § Utsöknings-balken derom stadgar . . . . . 10.
Expropriations-lagen.
Om ändring deraf 21. F. Forum.
Om upphäfvande af Ridderskapet och Adelns särskilda 41.
Fr ålser älts-egares lösnings-rätt.
.32, Fullmagt.
Om rätt till expedierande af rättegångs-fullmagt på elektrisk telegraf . 71.
Se Straffarbete.
Förfalskning och bedrägeri.
Om ansvar derför 40.
Svar på återremiss 52.
Författningssamling.
Om utarbetande deraf 2.
Förmånsrätt för socknemagasiners fordringar 25. 3 Expeditionens Nummer. G.
Giftomannarätt.
Om ändring af lagens stadgande derom 8.
Giftorätt, Om ändring af lagens stadgande derom 15.
Gäfva af fast egendom, angående ändring af lagens stadgande derom . . 13.
H. Handelsbok.
Om förändring af Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855 . . 82.
Hof-rått.
Om fördelning af Svea och Gotha Hof-rätter 50.
Om förändring af hvad lagen stadgar i afseende på domfört antal ledamöter 79.
Hund.
Om skyldighet för egare deraf, att under viss tid hålla den bunden . 85.
Härads-rätt
Om inskränkning i Nämndemännens antal 79. I.
Inteckning.
- Om tillägg till 20 § i Kongl.
Förordningen den 13 Juli 1818 . 88.
» Af aftal om nyttjanderätt till fastighet i stad 14.
Svar på återremiss 26.
Juslilie-ombudsman.
Granskning af dess embetsförvaltning 5.
Jäf
Om förklaring af hvad lagen stadgar om jäf, så vidt syskonbarn angår . 58.
Om förklaring af hvad lagen stadgar i afseende på Härads-nämnds jäfak tighet i vissa fall 80. K. Konkurs-lagen.
Angående ändring i vissa delar deraf 29- Svar på återremiss 31, » » Omarbetning deraf 65» 4 Expeditionens Nummer.
Konventikel-plakat.
Om upphäfvande deraf 46.
Svar på återremiss . . . 61.
Konventioner, angående presträttigheter 3.
Kyrkohandbok.
Om rätt att vid nattvardsgång och dop begagna den äldre . 46.
Svar på återremiss 61.
Om ändring af 26 kap. 9 § 56.
» Om ett tillägg till 19 kap. 22 § 57. » Om ändring af 24 kap. 32 § 59.
Om upphäfvande eller ändring af 10 kap 74.
Kyrkomöte.
Om stiftande af lag derför ’ 47.
Svar på återremiss 62.
Sammanjemkmng af Riks-ståndens skiljaktiga beslut 77.
Memorial angående verkställd votering i ämnet 87. L. Lagfart.
Om förändring af föreskrifterne derom 19.
Lagskipning.
Om åtgärders vidtagande för befordrande af skyndsamhet deri . 83.
Landsflykt.
Om upphörande deraf, såsom påföljd för brott 76.
Om ändring af hvad 10 kap. 10 § Handels-balken stadgar, folden händelse att löftesman dör 28.
Svar på återremiss 81.
Om ändring af hvad derom stadgas i 12 kap. 7 § Ärfda-balken 17. M. Medborgarerätt.
Om utländsk mans förvärfvande deraf 51.
Förslag till sammanjemkning af skiljaktiga beslut 60.
Mihtie-boslällsordning.
Om ett tillägg till densamma 6.
Misshandling af djur.
Se djur.
Myndighet för ogift qvinna 4^ Svar på återremiss .53 Expeditionens Nummer.
N. Nabos lösningsrätt.
Om upphörande deraf 12.
Notarials-inslilution.
Om inrättande deraf 63.
Notarie Konsistorii.
Om de egenskaper, som böra af honom innehafvas . 67.
Nolarii-publici.
Om stiftande af lag för dem 63.
Om inskränkning i deras antal ' 79. » förändring i sättet för deras utväljande — » rättighet för dem till lön af stats-verket — » förklaring af hvad lagen stadgar i afseende på deras jäf aktighet ,80. P. Patronaträtt.
Angående ändring af föreskrifterne derom 70.
Prebende-paslorat.
Om tjenstförrättande pastors skyldighet att bo inom pastoratet 4 och 55.
Preskription.
Om förändring af 17 kap 32 § Rättegångs-balken .... 90 Presträttigheter.
Se konventioner.
Om dess rätt att vara myndig 42.
Svar på återremiss 53.
Qvittnmgsrält i konkurs.
Angående tillägg i sådan syftning till 17 kap. 3 § Handels-balken 33. R.
Religions-frihet.
Om utvidgning deraf .46.
Svar på återremiss 61. 6 Expeditionens Nummer.
Angående dels upphafvande deraf, dels ändring i vilkoren för skyldigheten att densamma nedsätta, dels forändradt sätt för erläggandet, dels ock utsträckning af tiden för nedsättning af omförmälda afgift ........ 24.
Rätlegångs-balken.
Om ändring af 12 kap. 2 § . 43. » » »15 kap. 3 och 15 §§ . 75. » förklaring af 30 kap. 19 § ... 54.
Rösträtt.
Om förändring af Härads-nämnds ...... 78. s. Sakramental-lag.
Om upphäfvande deraf .... 46.
Skrift och aflösning.
Om förklaring af hvad Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855 derom innehåller .... 68.
Sockneband.
Om lossande deraf ...... 46.
Svar på återremiss ...... 61.
Spel, äfventyrligt.
Om skärpt straff derför .... 86.
Straff.
Om sammanläggning deraf ..... 34.
Straffarbete och fängelsestraff.
Om verkställighet deraf i enrum 35.
Svar på återremiss ...... 48.
Summa appellabilis.
Om bestämmande deraf, för fullföljd af talan civila mål 23. T. Testamente.
Om förklaring af 16 kap. 1 § Ärfda-balken, hvad angår qvin nas behörighet att testamente bevittna . . 11.
Testaments-rätt.
Om ändring af lagens stadgande derom . 13.
Svar på återremiss . . 32 u. Uppskof's-beslut.
Om kärandes skyldighet att kungöra detsamma för veder parten 44 Expeditionens Nummer. f 38 Utborgningssyslem.
Om förekommande af olägenheterna ' Utmätning s-auktion.
Om förfaringssättet, då fastighet, 411 blifvit intecknad ^ för undantag, utmätningsvis försäljes y.
Verkställighet af domar och utslag, meddelade af ?rrs*£ ' O A.
Åverkan.
Om ändring af straffet derför ' . > - Å/ .
V |
É ' Äktenskapsskillnad.
Om ändring af hva' lagen 1 ^ ^ ^aP' ^ § Giftermåls ^ balken derom stadgar Svar på återremiss . 45 73 STOCKHOLM, Wyckt os e. Westrell, 1858.
BIHANG TIM.
SåTOU®lä KQE8-8V&QID0D8 PROTOKOLL VID lia^tiina: fitikfi«3ii^esi i NtockliolHi Arén 1850, 185» och 1858.
SJUNDE SAMLINGEN. ItZl Afdelningen» Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets gemensamma Bctänkanden och Memorial. -v Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekon.-Utsk.
N:o 1. 1 X:o fl Ank. till Exp.-Utsk. d. 3 Febr. 1857, kl. 10 f. m.
Betänkande, i anledning af dels Kongl. Majus Nådiga Proposition, angående vissa ändringar i nu gällande sladganden om utskrijnings-sättet och inrättningen aj Allmänna Beväringsmanskapet, dels ock en i samma ämne väckt enskild motion.
Kungörelsen om utskrifnings-sättet och inrättningen af Allmänna Revärings-manskapel den 27 Oktober 1812, med de dertill genom Kongl. Kungörelsen den 13 Februari 1849 gjorda tillägg, stadgas i: 1 §.
»Skyldigheten att till Rikets försvar ingå i allmänna beväringen skall för hvarje
Svensk man vidtaga med fjllda tjugu och fortfara till fyllda tjugufem år, dock med den utsträckning, att allt del Rikets handelsflotta tillhörande sjöfolk, som vid utbrott af krig är å Sjömanshusen eller i Magistraternas ruilor inskrifvet, skall vara skyldigt att, mot den i 11 § medgifna befrielse från vapenöfning, i krigstid tjenstgöra vid Wår flotta från tjugu till fyllda trettio år, hvilken utsträckning i bevärings-pligten likväl icke tillämpas hvarken på det manskap, som efter krigets utbrott förhyres, eller på Sjökapitener och Styrmän, ej heller på machinister å ångfartyg, tillhörande enskilde personer eller bolag.» 8 §.
»Den som till utskrifning förbunden är, eger rättighet, att i sitt ställe sätta annan duglig karl, den han sjelf anskaffar och hos vederbörande Landshöfding inställer, för att, i händelse han godkännes, varda antecknad.
En sådan ersältnings-karl, som ej får legas utom länet, och hör vara af god fräjd, hvarom så väl Pastors i församlingen som Kronofogdens, men i stad, Rorgmästarens bevis skall upptes, må icke tagas inom de för allmänna beväringen bestämda åldrar, utan endast bland de medborgare, som äro emellan tjugufem och trettiosju års ålder samt äfven emellan trettiosju och fyratio år, så framt dessa sednare varit i krigstjenst och således deruti ega en redan förvärfvad öfning.
Det, jemlikt 1 §, till vidsträcktare bevärings-pligt förbundna sjöfolk af handelsflottan ege äfven rätt att annan karl till fullgörande af bevärings-pligten lega, med vil - Bih. lill 11.
Prot. 1856 & 1857. 7 Samt. 2 Afd. i Bä/l.
2 Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekon.-Ulsk.
N:o 1. kor att ersältningskarlen redan fullgjort sin beväringspligt, är välfräjdad, samt duglig sjöman och icke öfver fyratio år gammal.» 11 §.
»Då Wi anse nödigt, alt större eller mindre del af bevärings-manskapet till tjenstgöring eller vapenöfning uppbåda, skall den ordning iakttagas, att de som höra till första klassåldern, emellan tjugu och tjuguelt år, först utgå, och derefter de öfriga klasser, efter åldern, de yngre klasserna framför de äldre, tills det antal är fyldt, som behofvet fordrar.
Till vapenöfning vilje Wi i fredstid endast uppbåda dem af bevärings-manskapet, som höra till första klassen; men när Rikets försvar det påkallar, skola, på Wår derom gifna Nådiga befallning, ovägerligen utgå till och med alla bevärings-klasserne inom de landsorter, der Wi i Nåder pröfve sådant nödigt, utan afseende på huruvida eller till huru stor del beväringen inom Rikets öfriga landskap kallas lill vapen.»
Det är innehållet af berörde stadganden, som föranledt allåtandet af ofvanberorde Nådiga Proposition af den 18 November 1856.
Maj:t har deri i Nåder förmält, att erfarenheten ådagalagt, hurusom den Svenske ynglingen, uppfödd under inflytelsen af ett hårdt och kroppens utveckling fördröjande klimat, i allmänhet det år, då han efter nu gällande stadganden inträdde i bevärings-åldern, icke egde den kroppsstadga och de krafter, som oundgängligen erfordrades, för all kunna utstå ett fälttågs mångfalldiga mödor, umbäranden och ansträngningar; att till följd häraf en icke obetydlig del af bevärings-manskapets första ålders-klass måste vid bevärings-mönstringarne ställas på tillvext; att, efter medeltals-beräkning, för de sisla femton åren, af den första bevärings-klassen, hvilken, vid inträffande hehof, alltid först borde utgå, och hvilken, utgörande omkring 28,000 man, skulle, om den kunde till något när lulla antalet påräknas, utgöra en krigsstyrka, motsvarande mer än två tredjedelar af hela den stående hären, hade nära 4,000 man, eller 13,n procent årligen blifvit ställda på tillvext.
Inom vissa län egde nyssnämnde förhållande runi i högre grad, så alt t.
ex. antalet af på tillvext eller förbättring ställde bevärings-skvldige uti första klassen inom Hallands län uppginge till 10,6 procent, inom Rlekinge län till 20,9 procent, inom Skaraborgs län till 21,8 procent och inom Calmar län ända till 27,5 procent.
Det kunde dessutom antagas, att en betydlig del af bevärings-manskapet, ehuru icke vid mönstringen ställd på tillvext eller förbättring, utan approberad, icke destomindre saknade den för krigstjenst erforderliga styrka och kroppssladga, så att troligen många deribland, om de tågade i fält, skulle blifva otjenstbara, eller falla offer för sjukdom, innan de hunnit mäta sig med fienden.
Således komme blott ett ringare antal af den påräknade styrkan, att lemna ett verkligt bistånd vid landets försvar: ett förhållande, som vore lika olycksbringande för de bevärings-skyldige sjelfve, som för Staten.
Maj:t, som funnit enda utvägen alt förekomma detta menliga förhållande, vara att framflytta bevärings-åldern, har i ämnet hört åtskillige civile- och militära embets-myndigheter, hvilka jemväl tillstyrkt vidtagande af denna utväg; såsom skäl hvarför Sundhets-Kollegium anfört, alt alltsedan läkare-rapporter om bevärings-manskapets besiglningar börjat till Kollegium ingå, i dessa rapporter esomoftast anmärkts, hurusom det nästan öfverallt i Riket visat sig, att ynglingar vid fyllda tjugu år, hvarken nog allmänt uppnått det för bevärings-manskapet föreskrifna längdmått eller ega den kroppsstyrka, som erfordras, för att anses vapenföra.
Reträffande tiden för en sådan framflyttning, hade åtskillige Landsböfdingar och Regements-Chefer tillstyrkt 2 år; och ehuru detta från ren militärisk synpunkt betraktadl och med afseende på behofvet af hela krigsmaktens fulla tjenstbarhet vore fördelaktigast, ville Kongl. Maj:t likväl, då en så långt utsträckt förändring måhända skulle Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekon.-Utsk.
N:o 1. 3 allt för mycket störande ingripa i landets bestående ekonomiska förhållanden och folkets vanor, nu endast föreslå denna framflyttning till ett år.
De fördelar Kongl. Maj:t funnit deraf uppkomma, voro: att fäderneslandet kunde uti första hevärings-klassen påräkna ett betydligt större antal vapenföre försvarare och att de bevärings-skyldige sjelfve undginge det besvär och den kostnad, som årligen för dem måste uppstå deraf, att de nödgades inställa sig vid bevärings-mönstring, för alt der möjligen ställas på tillvext eller förbättring såsom undermåliga och kropps-svaga, med skyldighet dock att åter inställa sig vid ett följande års mönstring; ett förhållande, hvars vigt kunde inses deraf, att t. ex. år 1855, eller det sista år, för hvilket uppgifter erhållits, icke mindre än 3,775 bevärings-ynglingar befunnos undermålige, och hade således från sine till en del aflägsne hemvist förgäfves tågat till mönslrings-orterna, dit de följande året mäste återkomma till undergående af ny besigtning.
Dessutom skulle den ifrågasatta förändringen medföra för Staten en betydlig inskränkning uti de med sjukvården i fält förenade kostnader, i den mån härens led förstärktes af mera härdadt och till kropps-byggnaden kraftigare manskap.
På grund häraf har Kongl. Maj:t i Nåder föreslagit Rikets Ständer: »att skyldigheten att till Rikets försvar ingå i allmänna beväringen må för hvarje Svensk man vidtaga först med året näst efter det, hvarunder den bevärings-skyldige fyllt tjuguelt och fortfara till och med det år, hvarunder han uppnått tjugusex år, dock med den utsträckning, att allt det Rikets handels-flotta tillhörande sjöfolk, som vid utbrott af krig är å Sjömanshusen eller i Magistratens rullor inskrifvet, skall vara skyldigt att, mot befrielse från vapenöfning i fredstid, när Rikets försvar det påkallar, tjenstgöra vid Kongl. Maj:ts Flotta från och med året efter fyllda tjuguett år, till och med äret, då treltioett år fylles, hvilken utsträckning af bevärings-pligten, i likhet med hvad förut varit stadgadt, likväl icke må tillämpas hvarken på det manskap, som efter krigets utbrott förhyres eller på Sjökapitener och Styrmän, ej heller på Machinister å ångfartyg, tillhörande enskilde personer eller bolag.»
Derjemte har Kongl. Maj:t tillkännagifva sig hafva funnit, att de, hvilka låta sig legas till bevärings-skyldighetens fullgörande, hestodo till en stor del af personer, sorn,, till följd af bristande omtanka eller arbetsdrift, ej lyckats på annat sätt bereda sig utkomst; att lego-karlarne i allmänhet, både tili duglighet och pålitlighet i tjensten samt uppförande i öfrigt, voro betydligt underlägsna de ynglingar, som personligen fullgöra sin bevärings-pligt; att bland de lego-karlar, som förut varit i krigstjenst, utgjordes största antalet af f. d. soldater vid värfvade arméen, hvilka uttjenat sin kapitulationstid och sedermera, dels af bristande håg för krigs-yrket icke velat, dels i anseende till oduglighet derför, icke fått förnya kapitulationen; således i båda fallen olämplige att öfvertaga andras bevärings-pligt; samt att dessutom i afseende på många lego-karlar det förhållande inträffade, att, när de tagit lega närmare slutet ai' den medgifna lego-åldern, en allt för lång tid förflutit, sedan de sjelfva blifvit vapen-öfvade, så att de hunnit längesedan glömma den färdighet i vapen och militärisk tjenstgöring, hvilken de såsom bevärings-ynglingar inhemtat, samt dessutom blifva nog gamla innan deras legotid tilländalöper.
1 anseende härtill och då, så vidt möjligt vore, det måste förekommas, alt den medgifna legnings-rätten verkade till förminskning af de fördelar, som af beväringsinrättningen skäligen borde kunna väntas, har Kongl. Maj:t, som ansett alt ofvanantydda menliga förhållande kunde åtminstone i någon mån alhjelpas genom stadgande att lego-karl ej finge godkännas vid högre ålder än 34 år, eller vid högre än 37 år, 4 Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekon-Utsk.
»Att till lego-karlar må kunna få antagas äfven de, som tillhöra årets femte bevärings-klass, men ingen iego-karl godkännas vid högre ålder än fyllda trettiofyra år, så framt han icke förut varit anställd i krigstjenst, då en sådan karl kan godkännas intill fyllda trettiosju år.» 1 anledning af denna Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, som blifvit till Lag Utskottet remitterad, hafva åtskilliga Ledamöter inom Hedervärda Bonde-ståndet afgifvit yttranden; hvarjemte inom samma Riks-stånd blifvit af Anders Pehrsson från Orebro län i ämnet väckt och till nämnde Utskott remitterad en motion, innefattande hemställan : »Att, derest de i Kongl.