Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då motionären icke tilltrodde sig att föreslå ordalydelsen till den eller de lagparagrafer, som för ändamålets vinnande kunde vara lämplige, yrkade motionären, att sådant borde af Utskottet fullgöras.
Denna motion, såsom innefattande ett allmänna hushållningen rörande ämne, har förekommit till pröfning hos Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet.
I sjelfva begreppet kommunal-afgift eller kommunal-besvär ligger att det utgår och fullgöres till förmån för kommunen; men att vilja, på sätt motionären påyrkat, försöka uppställa en allmängiltig definition, som uppräknade eller bestämde hvaruti dessa afgifter eller besvär kunna inom hvarje särskild kommun bestå, torde vara omöjligt, enär kommunernas olika behof nödvändigt medföra en 28 Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskoltets Betänkande N:o SS. betydlig olikhet emellan hvad uti hvarje särskild kommun räknas till sådana onera och besvär, deruti kommunens medlemmar både kunna och böra åläggas att deltaga.
Då det alltid står en medlem af kommunen öppet att, i den för hvarje läll stadgade ordning, draga hvarje beslut härutinnan under högre myndighets pröfning, utgör sådant ett tillräckligt värn emot försök att pålägga kommunens medlemmar en beskattning, eller inleda dem på företag, som icke med de allmänna författningarnes anda och mening öfverensstämma.
På sådan grund anser Utskottet sig böra vördsamt hemställa, att Herr llesselgrens ifrågavarande motion mätte lemnäs utan vidare afseende.
Stockholm den 20 Juni 1857.
SLOCKHOLM, TYPOGUAFISKA FÖRENINGENS BOKTRYCKERI, 1857.
Sammansatta Lut/- samt A lim.
Besvärs- o. Ekon.-Ulskoltels Betänk.
N:o 26. 1 Ank. lill Exp.-Uisk. ilen 3 Juli iar>7. kl. i e ni.
Betänkande, i anledning af räckla frågar o/n förändring (dier förklaring af nu. gällande stadganden angående skyldighet att hygga och underhalla kyrka, prestgård, tingshus och härads fängelse.
Vid flore föregående riksmöten hafva förslag i beröhla ämne blifvit väckte samt af Lag-Utskottet tillsammans med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet behandlade.
I)e motioner, hvilka nu, i följd af remisser från Höglofligä Riks-slånden, enligt 43 § Riksdags-ordningen, blifvit föremål för deputerades från bemälde Utskott pröfning afse, dels förändring, dels tillägg lill de fleste §§ af 26 Kapitlet Bvggninga-Balken.
Sammansatta Utskottet har derföre trott lämpligast, att till besvarande upplaga de af motionärerne framställde anmärkningar i samma ordning, som de särskilde lagbuden förekomma; varande således föreslaget: Vid. t §:
Af Anders Persson från Östergöthlands län, att denna § borde erhålla föliande förändrade lydelse: »Alla, som i socknen bo, skola kyrka bygga och uppehålla och hvad dertill hörer: såsom klockstapel, kyritomur, socknestufva och fattigstuga.
Byggnadsvirke, körslor och annan kostnad utgöras härtill efter oförmedlade hemmantalet, af skattlagde krono- och skatteqvarnar i förhållande till qvarnräntan.
Innan något i thy mål företages, skola socknemännen kallas tillhopa att derom samrådas och sig förena.
Härifrån vare endast befriade skattlagde utjordar, menigheter af knekte- och båtsmanshåll, samt backslufvusittare; och upphöra alla äldre befrielser af hvad namn det vara må.»
Hvad motionären sålunda föreslagit åsyftar, å ena sidan alt inskränka, men å andra sidan att utvidga nu gällande skyldighet att bygga och underhålla kyrka.
Derigenom nemligen, dels att de i 1734 års lagtext förekommande orden: ”och daysverBih.
Lill B.
Sl. Prat. 1856 & 1857. 7 Sami. 2 A fä. 7 Hafi. 1 2 Sammansatta Lag- samt Allm.
Ekonomi-Utskottets Betänk.
N:o 26. ken efter matlagen'’ blifvit al motionären uteslutne, samt dels ”backstugusittare” blifvit från nämnde skyldighet frikallade, firo flere personer, hvilka nu hafva sig ålagdt att, vid byggande och reparerande af kyrka, med dagsverken biträda, derifrån befriade.
Hvaremot, enligt motionärens förslag, de få nu varande undantag• från den i lagen nedlagde princip: ”att alla. sorn i socknen bo skola kyrka bygga och uppehålla", hvarigenom blil'\it derifrån befriade, dels, enligt Kongl. Brefvet ilen 10 och Kammarkoliegii derpå grundade kungörelse den 20 Oktober 1793, skattlagde utjordar, dels, enligt 8 § i Ridderskapets och Adelns privilegier den 16 Oktober 1723, säterierna i Skäne, Halland och Blekinge, samt dels, på grund af Kongl. Kungörelsen den 19 Augusti 1801, posthemman, skulle för framliden upphöra.
Då motionären icke anfört något skäl, hvarken till stöd för påyrkadt uteslutande från nu gällande lag af föreskriften om dagsverkens utgörande efter matlag, eller till berättigande för backstugusittare alt erhålla befrielse frän den dem nu åliggande skyldighet att vid kyrkas byggande och reparerande med dagsverken biträda, helst efter hvad Utskottet har sig bekant, denna skyldighet vid inträffande kyrkobyggnader utgöres efter öfverenskommelse!-, hvarigenom den icke blir för de dertill förpligtade öfver höfvan betungande; då genom Kongl. Brefvet den 1 Mars 1765 frihet derifrån redan medgifvits soldater, vid hvilket förhållande skyldigheten icke eller lärer kunna anses åligga båtsmän; då den säterierna i Skåne, Halland och Blekinge genom privilegier tillförsäkrade frihet i nämnde hänseende icke skäligen kan annorledes, än i sammanhang med en mera omfattande reglering af de förmåner, som tillkomma den privilegierade jorden, borttagas, hvartill kommer att, på sätt 4 § i Kongl. Resolutionen den 13 December 1672 innehåller, kyrkorna i dea största och folkrikaste af dessa provinser, eller Skäne, byggas och underhållas af dertill anslagen kronotionde; då hvad motionären ordat om förment obillighet deri, alt jord af olika natur skulle bära olika onera, belt och hållet motsäges genom motionärens framställning, att frihet från kyrkobyggnad måtte fortfarande medgifvas skattlagde utjordar, af hvilka inom åtskilliga provinser, synnerligast Östergöthland, finnas flere, som både till areal och värde utgöra ganska betydliga possessionär { då den posthemman medgifna lindring, bestående i befrielse från forslande af materialier och timmer, svårligen lärer kunna dessa hemman fråntagas, så länge den deremot svarande skyldighet, eller postlöi slingen, qvarstår samt snarare ökas än minskas; och då, enligt Utskottets tanke, det icke heller är angeläget att i denna lag-paragraf inflicka föreskri lierne, hvarken i Kongl. Brefvet den 4 Maj 1759 om skyldighet för hemman att i kyrkobyggnad deltaga efter oförmedlade hemmantalet, eller i 40 § af Kongl. Resolutionen den 1 September 1741 derom, att särskildt skattlagde krono- och skalte-qvarnar böra i kyrkobyggnad deltaga i förhållande till deras qvarnränta, anser Utskottet sig böra hemställa: att hrad Anders Persson sålunda föreslagit mätte utan afseende lemnäs.
Af Auders Andersson från Kalmar län är föreslaget: att, enär det syntes enligt både med rättvisa och billighet, de hemman, hvilka en gång ansetts för högt taxerade och derföre undergått förmedling, måtte vid kyrko- och andra allmänna byggnader, ”efter deras förmedlade hemmantal utgöra olika onera med de oförmedlade ■ emot del de frånträda de förmåner, sorn äro dem medgifna vid prestval m. m."
Lag- samt Allmänna Besvärs- och Kkonomi-Utskotten hafva, sednast vid 1853 och 1854 årens riksdag, uti gemensamma Betänkande!! afstvrkt bifall till motioner i ena - Sammansatta Lag- samt Allm.
Besvärs- o. Ekan.-Utskottets Betänkande N:o 26.
3 I handa syfte sorn förevarande.
De skäl som derför af Utskotten angäfvos voro: att, utom nämnde kostnader, äfven åtskilliga afgift er till presterskapel utgöras efter oförmedlade hemmantalet; att rösträttigheten vid prestval och sockneslämma jemväl efter samma grund bestämmes; samt att en lindring uti ifrågavarande besvär, i följd af förmedling, skulle för öfrige hemmansegare inom socknen komma alt medföra drygare utgifter än hittills.
Af dessa skäl, som sammansatta Utskottet till alla delar godkänner, har motionären väl sökt alt undanrödja ett, derigenom att han löreslagit, det skaile hemmantalet, ehvad det vore förmedladt eller icke, vara lika berättigadt »vid prestval m. m.i Men härigenom korinne i allt läll icke att undanrödjas, hvarken den elter oförmedlade hemmantalet qvarstående beräkning al ålskillige prestationer till presterskapets aflöning, hvilken utgör grunden till röstberäkningen vid prestval, eller den omständighet, alt, genom den ifrågasatta lindringen, öfrige i samma socken befintlige hemman skulle få sina onera i nämnde hänseende förstorade.
Ett hemmans förmedling kan icke heller sägas vara något för alla tider och under alla förhållanden bestående.
I Sale punkten af Kongl. Brefvet den 10 Oktober 1804 stadgas nemligen, att der del vid jordransakning eller annorledes utrönes, alt ett förmedladt hemman kan bära sin gamla ränta, ett sådant hemman då äfven skall lill sitt gamla mantal och ränta uppsättas.
Utskottet tillstyrker således: det Anders Anderssons ifrågavarande motion icke må af Rikets Ständer bifallas.
Af Olof Lagergren frän Gottlands län är hemsläldt att »kyrkobyggnadsreparationer» mätte fördelas efter hemmantalet och torpare, inhyses- eller backstuguhjon anses till lika arbelsskyIdighet med egare till | mantal.
Den i 20 Kapitlet 1 § Byggninga-Balken uttryckta grund, hvarefter alla skola vid kyrkas med dertill hörande, i samma g uppräknade, byggnaders uppförande och underhållande biträda med dagsverken, anser Utskottet leda till jemnare fördelning af denna skyldighets fullgörande, än om sådant skulle ske efter hemmantals-beräkning.
Dagsverken utgöras efter matlag och med all billighet är det öfverensstämmande, alt sådane å landet bosatte personer, hvilka kunna anses icke hafva annat alt lemna till hjelp, än sina arbetskrafter, äfven lä prestera deni; och erfarenheten torde väl knappast ådagalägga, att icke vid uppgörande af den så kallade gångleden för dagsverkarne, afseende jemväl fästes på matlagens större eller mindre förmåga att utgöra dagsverken.
Den af motionären antydda obillighet deruti alt torpare och backstuguhjon, elter mallags-beräkningen, få utgöra lika dagsverken med hemmansegare, torde så mycket mindre förefinnas, som hemman egare inom församlingen i allt läll skola derförulan, efter Iremmanlalet, a n sk afla byggnadsvirke, utgöra körslor samt bestrida alla andra kostnader vid dylika byggnader; hvadan Utskottet saknat ali anledning alt tillstyrka den med motionen a/sedda
I ay förän dr ing.
Flere motioner afse förändring i olika syftningar af 26 Kap. 2 § ByggningaBalken.
Under det nemligen, i fråga om byggnads- och underhålls-skyldighelen af prestgårdar å landet, E. J. Rudberg från Kalmar län samt Johan (Vestermark från Westerbottens län, med hvilka Ruthström från Norrbottens län sig förenat, yrkat, alt 4 Stim ilians atla Lag- samt Allm.
Besvärs- o. E/eon.-Utskotlets Betänkande N:o 26. en dylik skyldighet måtte helt och hållet öfverflyllas på innehafvarne af paslors-boställen, hafva andre motionärer inskränkt sig lill att göra framställningar: Herr Friherre Baab, Carl Adam: ”att
Biskopar och innehafvare af prebende» i hela riket, för utom i Skåne, mätte tillförbindas i laga ordning underhålla sina boställen efter allmän lag och II u s esy n s - fö ro rd n i lige 11 och de betungade församlingar»» derifrån befrias”; Ephraim Larsson, Per Benjaminsson och Johan Andersson frän Elfsborgs län i el t gemensamt memorial samt Olof Lagergren och J.
Lindbg frän Gottlands län i två särskilda motioner: att pastor, sedan han lätt i laga skick emottaga sina boställshus, mätte åläggas att dem underhålla ända till dess sjelfva stommen åfelt eller annat hus tarfvade nybyggnad, hvilken då skulle verkställas, såsom desse motionärer yttrat: af ”lörsamlingsboerne” eller ”socknemännen”, bland hvilka, enligt yrkande af Anders Pehrsson, Magnus Månsson och Johan Johansson från Östergöthlands län samt Johannes Hohn lian Jönköpings län, jemväl de nu derifrån IVitagne innehafvare af sätes- och ladugårdar sä ock aloysie låoch rörs-hemman borde iuberäknas; hvarförutan rörande tolkningen af ifrågavarande lagparagraf är vordet framstäldt: af Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län, att det i § förekommande ordet ”bättra'’ mätte ur lagbudel utgå, helst detta ord vore a( lika betydelse med det i sammanhang dermed slående ordet "bygga"', samt af nysshemälde Anders Persson: ”alt Rikets Ständer, med den förändrade redaktion, som möjligen kunde finnas nödig, mätte förnya deras underdåniga skrifvelse den 4 Augusti 1854, angående skyldigheten alt underhålla en del hus i prestgård.”
Hvad sålunda förekommit har Utskottet tagit i öfvervägande: och hved försl beträffar förslagen om upphörande af den sätes- och ladugårdar samt afhyste rå- och rörs-hemman medgifna befrielse från deltagande i byggande och underhållande af prostgårdar, får Utskottet, jemte meddelande af den upplysning, att i detta ämne vid sistliden, likasom vid flere föregående, Riksdagar väckts motioner, hvilka pä tillstyrkan af Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten af Rikets Ständer afslagils, åberopa de till stöd derför af Utskotten anförde skäl: ”att dylika fastigheter, till följd deraf, alt de i lag och särskilde författningar blifvit tillförsäkrade befrielse från omförmälde skyldighet, likasom från andra skatter och onera utan tvifvel vunnit ett ökadt värde, som vid deras förvärfvande tagits i beräkning; att en sådan förändring härutinnan, som motionärerne föreslagit, icke skulle kunna tillvägabringas ulan egande-rätlens förnärmande; alt sagde befrielse borde upphöra först då alla från jorden utgående skatter och besvär blefve, mot ersättning till egare af privilegierad jord, emellan alla hemman, utan afseende å deras egenskap af privilegierade eller icke lika fördelade.1’ Inom Utskottet har nemligen äfven nu enahanda åsigler i ämnet gjort sig gällande; och får Utskottet i öfverensstämmelse dermed tillstyrka: det berörde påståenden icke mätte vimla Rikets Ständers bifall.
Vidkommande vidare frågan om åläggande lör innehafvare af kyrkoherde-boställen, att sjelfva bygga sina prestgårdsbyggnader samt församlingens befrielse från all skyldighet härutinnan; sä och då jemväl denna fråga vid flere föregående Riksdagar blifvit a! Rikets Ständer afslagen, anser Utskottet sig nu kunna inskränka sig lill deri erinran, att
Kyrkoherdars rättigheter och församlingars skyldigheter i afseende ä byggandet af vissa hus å prestgård, ulan tvifvel varit ansedde och jemväl fortfarande mäste betraktas såsom en, presterskapets aflöning tillhörande, förmån, hvilkens anskaffande icke må anses berättigadt deraf att, såsom åtskilliga motionärer antydt, presterskapets lönevilkor i anseende till uppodlingar och jordens bättre skötsel ökats.
Ty om äfven sådant kan i flere församlingar vara förhållandet, mäste dock härvid äfven i betrak - \
Sammansatta Lag- saint Allm.
Besvärs- o. Elion.-Utskottets Betänkande Nio 26.
5 (Hilde komma, att summa orsaker, genom framkallandet al en ökad folkmängd, äfven medfört större besvär och möda i pastoralvården.
Af dessa anledningar hemställer Utskottet: att motionär erina ofvtinomfurmäldu förslag ej må af Rikets S tä ll der g o dk än n a s. I fråga åter om den särskildt Pastor och särskildt församlingen åliggande underhålls-skyldighet af prestgårdsbyggnader, anser Utskottet sig böra, till ledning för omdömet härutinnan, ur Uag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens vid sista Riksdagen gemensamt afgifna Betänkande N:o 5 anföra hvad lill stöd för Utskottens, af sammansatta Utskottet nu äfven delade öfvertygelse om nödvändigheten af ett förtydligande af 26 Kapitlet 2 § Bvggninga-Balken blifvit äberopadt, så lydande: ”Erfarenheten har nemligen nogsamt visat, att ofvannämnda lagrum gifvit anledning till en tolkning, hvarigenom sockneinännen blifvit, ålagdt fullgöra älven mindre betydliga förbättringar å kyrkoherde-boställen.
En dylik tolkning ådagalägger emellertid, enligt Utskottens uppfattning, ett missförstånd af ifrågavarande §, som tillförbinder Kyrkoherde ali hålla de till honom af sockneinännen öfverlemnade sju laga husen vid magt med egen kostnad, och först för det fall, att ”husen af ålder och bruk och ej af prestens ranryckl Järfälla'’ bestämmer inträdande af socknemännens byggnads-skyldigbet med följande ord: ”Då skola socknemän dem bygga oell bättra pä deras kostnad.”
Del är del här förekommande ordet ”bättra": sorti blifvit vid
Domstolarne olika ultydt och legat till grund för en sådan tillämpning, som förut är vorden omnämnd.
Men alt med berörde ord alses endast ansenliga förbättringar, d. v. s. sädane som kunna hänföras till ombyggnad, hvartill, enligt andra angående byggnads- och underhålls-skyldighet utfärdade författningar, äfven bör räknas påläggning af nytt tak samt brädfordring på gammalt hus eller annan beklädnad, hvarigenom dess framtida bestånd befordras, visar sig tydligt, då man jern för merbesagde § med äldre i ämnet utfärdade lagar och författningar.
Redan i Uplands-lagens Kyrhobalk, 2:dra flocken, stadgades, att ”Sidan prestens lius äro väl boin, tha skal presleu at busin gonia, at ther ej af vanrökt lor dervins ok boa läka a husum ok dör före göra.
Tha än husm tarfva mykin horned with, ilia skullu bönder bonafhin tilföra ok kost föreholda ok busin upbygyioe ’’ Alldeles samma stadgande förefinnes i samma ordalag uti landslagens Kirkiubalk ; och genom Kongl, patentet den 16 Augusti 1607 förordnades, med anledning af de klagomål, sorn försports deröfver, att presterne ville hvälfva underhålls-skyldigheten på församlingarne, alt ”de utan försummelse skulle bvggia låta, eller böta för hvarje hus de ej upbygt 7 mark.
Finnes ock att allmogen byggt samma hus, och presterne icke hållit dem vid magt, med dörrar, tak och hvad annat dertill hörer, dä skola ock de böta."
Genom Husesyns-ordningen af år 1681, § 31, lörordnades sedermera, att, "presten skall bota tak och dropp, och dör låta fö rego ra; men tarfva husen mycken förbättring, ta skola socknemän allt hvad sorn behölVes tillföra och husen opbyijia pä sin egen kostnad."
Berörde stadgande upplilvades genom Kongl. Resolutionen på presterskapets besvär den 10 Mars 1719 och Kongl.
Resolutionen på allmogens besvär den 25 Maj 1720; och förklarades slutligen genom Kongl.
Resolutionen pä allmogens besvär den 1 Augusti 1727 § 12, derifrån ifrågavarande lagparagraf är hemtad, församlingarne endast förbundne att bygga de sju laga husen, samt alt ’’då de tarfva ansenlig förbättring, tillföra allt hvad som behölVes och uppbygga husen på deras kostnad.”
Dessa grundsatser, jemte den princip, sorn, angående byggnads- och underhållsskyldigheten af åbyggnader vid andra boställen, gjort sig gällande uti de författningar, hvilka i afseende härå blifvit utfärdade, föranledde Utskotten att, med antagande al de grunder, hvilka blifvit följde uti 7 och 8 §g, af Kongl.
Militie-boställs-ordningen 6 Sammansätta Lag- samt Allm.
Besvärs- a. Elion.-Utskottets Betänkande I\T:o $6. den 23 Januari 1836, tillstyrka Rikets Ständer: "att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, alt Kongl. Majit täcktes, i afseende på den i 26 Kapitlet 2 § ByggningaBalken heslämda byggnads- och underbålis-skyldighet i fråga om de hus sorn, enligt samma lagrum socknemän åligger all Kyrkoherde färdiga antvarda, utfärda den förklaring, “att innehafvare af Kyrkoherde-bohl skall noga vårda och underhålla berörde hus genom skyndsamt och omsorgsfullt islåndsältande, på egen bekostnad, af alla lid efter annan uppkommande mindre bristfälligheter å tak, takrännor, skorstenar, knut- och brädfodring, dess anstrykning, eller å annan beklädnad, å murar, väggar, spislar och kakelugnar, goll, dörrar, fönster, trappor och annat innanrede, hvilket allt ständigt bör i godt stånd hållas, men att, om oaktadt af innehafvare vederbörligen fullgjord underhållsskyldighet, byggnad genom ålder och bruk befinnes sä bristfällig, all den icke vidare kan lör det afsedda ändamålet användas, eller om genom vådeld, storm eller annan olyckshändelse, som innehafvare!] icke kunnat afvärja, byggnaden till sina väsentliga delar blifvit så skadad, att ombyggnad icke kan undvikas, eller om taket derå är så felaktigt, ätt nytt mäste påläggas, eller huset för sitt bestånd förses med ny beklädnad, eller ock nya golf eller ny takpanel deri inlägges, tillkommer socknemännen alt sådant bekosta."
Hvad Utskotten sålunda föreslagit bifölls af Rikets Ständer, som, i underdånig skrifvelse den 4 Augusti 1854, gjorde hemställan om utfärdande af en nödig lagförklaring i ämnet.
Men Kongl. Majit har i nådig skrifvelse den 14 Oktober 1856 förklarat, att "då de bestämmelser, hvilka nu i 26 Kapitlet 2 § Byggninga-Balken förefinnas i afseende å Kyrkoherdens och församlingens ömsesidiga skyldigheter vid underhållandet af de så kallade laga husen å prestebord, innefattade endast de allmänna grunder, efter hvilka en sådan skyldighet skulle mätas, hvaremot Rikets
Ständers förslag åsyftade ett omständligt uppräknande af alla de fall, In i.ka vid tillämpning af dessa grunder kunde uppkomma, men samma förslag, i stället för att afhjelpa de brister, det gällande stadgandet nu må hafva och deråt bereda större tydlighet, skulle gifva anledning till större stridighetei än nu, då, om ej sådane stundom uteblifva, dock 1 allmänhet billighet och ömsesidiga medgifvande!] ligga till grund för hvad som beslules och verkställes; så och då derjemte förekomme, att förslaget, ehuru det afsåge en lagförklaring af hvad nu vore stadgadt, i flera delar måste, på sätt anmärkt blifvit, anses innefatta en verklig förändring af den gällande lagen, och följaktligen ej kunde såsom förklaring af lag med verkan äfven på förhållanden, som uppstått före utfärdandet, antagas, hade Kongl. Majit i
Nåder iunnil sig föranlåten vägra sanktion å ifrågavarande förslag.’’ Af hvad Utskottet nu anfört rörande de äldre stadgande!! från hvilka 26 Kap. 2 § Byggninga-Balken hemtals, torde det väl kunna anses otvifvelaktig!, att, sedan de sju laga husen, som det tillkommer allmogen att ä prestebohl bygga, blifvit "färdige med tak och alt inrede” till Pastor ölverlemnade, det åligger honom att på egen bekostnad dem bålla vid magt; hvaraf lika ovedersägligen äfven följer, att socknemännens skyldighet alt bygga och bättra icke inträder, förr än husen, oaktadt af innehafvare!! fullgjord underhålls-skyldighet, befinnas helt och hållet eller till sina väsentliga delar så brisllällige att de "tarfva mycken och ansenlig förbättring." ålen de flere vid denna Riksdag i ämnet ånyo väckte motioner visa, hvad Utskottet jemväl har sig bekant, att lagbudet icke alltid i öfverensstämmelse med dess rätta mening förstås och tillämpas.
Den osämja som, efter hvad kändt är, sådant mången gång grundlägger emellan Pastor och församling, bör förekommas; och det loide således vara angeläget, att, der så ske kan, i möjligaste måtto undanrödja anledningen dertill.
Utskottet är följaktligen af den åsigt alt andra och tydligare ordalag böra valjas för bestämmandet af Pastors Sammansatta Lag- samt Allm.
Besvärs- o. Ekan.-Utskottets Betänkande N.o 26. 7 och församlingens ömsesidiga skyldigheter uti ifrågavarande fall; och då det omständligare uppräkna/ide som förekom i det af Rikets Ständer vid sednaste Riksdag godkände förslag af Kongl. Maj:t icke funnits lämpligt, har Utskottet ansett sig böra tillse om icke, med bibehållande af de allmänna grunder, som i 26 Kap. 2 § Byggninga-Balken finnas uttryckta i afseende å Kyrkoherdes och församlingens ömsesidiga skyldigheter vid de så kallade laga husens underhållande, kunde öfver berörde lagstadgande meddelas en förklaring, hvarigenom tillämpningen deraf komme alt bringa* i mera öfver ensstämmelse ined hvad Utskottet på anförda skäl finner vara rätta meningen.
Utskottet anser sig således höra vördsamt hemställa: det Rikets Ständer i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla: alt genom utfärdande af en författning angående underhållet af de hus, som, enligt 26 Kap. 2 § Byggninga-Balken, af socknemännen skola Kyrkoherden färdiga antvardas, måtte förklaras: att vården och underhållet af dessa, hus till alla dess särskilda delar åligger Kyrkoherden, samt alt socknemiinnens skyldighet i berörde hänseende, icke vidtager förr än husen, genom alder och bruk, idler genom vådeld, storm, husets sättning, eller minan tillfällighet, sorn inneha/'varén bevisligen icke kunnat förekomma, befinnas sä bristfälliga att ny- eller ombyggnad, eller annan hela huset, eller dess väsentligare beståndsdelar omfattande större förbättring är af nöden.