Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Per emot har Eric Svensson icke uppgifvit någon viss tid, vid hvilken han förment att berörde hägnads skyldighet emellan nyodlad mark och aldre brukade inägor borde vidtaga; men i öfrigt yrkat den förändring uti sista momentet af 2 §. uti 5 Cap, Byggninga - Balken, att, när inägor möta utägor, ägaren af de sistnämnde borde, i nion efter Hemmantalet till hälften taga del uti hägnaden mot de först berörde.
Wid öfvervägande af desse motioner, hafva Utskotten funnit, att, da skyldigheten för innehafvare af inägor, sorn möta andras angränsande utmark, att ensam besörja upprättandet och underhållandet af stängseln dem emellan, grundar sig såväl på nödvändigheten för honom Eng- och Besvärs-Utskottens Betänkanden.
• att freda berörde inägor från ohägn och skada, som äfven på den omständighet, att ägaren af utmarken icke drager den minsta fördel af hägnaden; så skalle det ock blifva en obillighet, det denne sednare skulle, efter hvad Eric Svensson velat åstadkomma, belastas med kostnadera eller besväret af deltagandet deruti. 1 följd af »lenne af Utskotten antagne principe, anse ock Utskotten, att sorn dels hvar och en, hvilken vill företaga och fullända odling af sin mer och mindre eländiga utmark, bör till uppmuntran af så beskaffad åtgäid röna all den möjliga lättnad, som med rättvisa är förenlig, dels den, hvilken har inägor invid den mark, hvars odling verkställes, icke af samma odling blir underkastad större vård och tunga af hägnaden mot denne mark, än den, som varit för honom ourngänglig, innan odlingen skedde, samt i motsatt förhållande denne ej synes blifva berättigad, att i en sådan tunga njuta mera lindring, för det att hans granne vill förbättra och odla sin till inägorne gränsande utmark, än om ägaren af utmarken icke ingår i någon Författning lill en slik odling »leraf, samt härtill än vidare bör Jäggas den omständighet, att vidden af odlarens deltagande uti hägnaden beständigt skulle vara underkastad förändring i den mohn , sorn odlingen invid grannens inägor ökades, eller när till äfventyrs odlaren funne anledning att åter till utmark utlägga den påbegynte odlingen; så böc ock, efter Utskottets tanka, det, som i detta ämne uti ifrågast.äidte §, 3!'
Föiordningei* den g
Februarii 1802 är stadgadt, förblifva oförändradt, hvarigenpm nu varande äldre elier 348 Lag- och Eescärs-Utskottcns
Bet ani ari deri. nyare uppodlade inägors innehafvare, destornindre kunna anses iiVga skäl till klagan öfver obilligt lidande af hägnadens upprätthällande omkring desamma, sorn detta åliggande redan är en vid deras jord fästad oundviklig tunga.
Eric Scensson har ytterligare anfört, att 6 i besagde Förordning skall i synnerhet fordra förändring, och att åtminstone innehållet deraf lemnat den mästa anledning till Rättegångar och olika Lagskipning.
Enär berörde §. föreskrifver, att emellan grannar och delägare innom samma by, gård eller Hemman, der Storskifte föregått, eller annan laga skillnad uti inägo-lotterne finnes, borde med skyldigheten att omkring desse ägokotter hägna och stänga, på samma sätt förhållas, som angående byar och enstaka gårdar, då de med inägor till hvarannan möta, förut i Författningen är föreskrifva, så att den, sorn stänga vill, äger vittsord, och den angränsande är skyldig deri taga del, skall af det ordet angränsande olika bedömanden uppkommit.
Eric Scensson har föreställt, att om uti en By, bestående af q:ne hela Mantal med åtta åboer, fråga uppstår emellan tvenne af dera om. stängsels upprättande emellan detas storskiftade ägor, och de äga lika stort mantal, det skall ansetts, att desse till hälften hvardera borde i sådan hägnad deltaga; Merida den ena af desse åboer kan hafva fått sin ägolott så belägen, att den fordrar mer stängning, än den andras, helst han kan hafva erhållit mindre taxerad mark; så skulle af en sådan delningsgrund följa, att den ena åboen erhölle vidsträcktare hägriadsskyldighet, än de öfrige.
Lag- och Besvurs-ZJtskottens Betänkanden.
249 när livar och en för sin ägolott k om me att stänga mot hvar sin angränsande granne.
I följd häraf har Eric Svensson förment, att sedan först hela Byens stängselskyldighet mot i ägor tillstötande andra Byar eller Hemman blifvit bestämd, borde icke allenast alla de gärdesgår» dar, som salunda mot de angränsande tillkom byalaget, utan ock ali öfrig hägnad innom byen, uppmaras och fördelas emellan alla åboerne, i mon efter hvars och ens hemmantal, efter verkställd taxering af gärdesgårdarne, i afseende å den genom localen uppkommande större eller mindre svårighet att dem upprätthålla..
Herr Grefve Gyllenborg har likaledes ansett, att icke enahanda tillämpning skulle följas vid fördelning af skyldigheten att stänga emedan inägor i mindre delar, och har Herr Grefven uppgifvit det exempel, att om i en By, bestående af fyra Mantal, en stor äng delas efter H emmantalet i fyra lika delar, men den ena delen åter skiftas emellan fyra åboer, så borde den af desse sistbemälte, som erhållit sin del vid gränsen af hela Hemmanslotten, deltaga i stängseln mot angränsande ägare af ett helt Mantal, icke blott såsom ägare af ett fjerdedels Mantal, utan skulle innehafvaren af det hela Mantalet hafva rättighet till motliägnad till tre fjerdedelar, eller i det förhållande, som tre Mantal äro till ett i stängselskyldighetpn, men deremot de, som äro delägare i det hela Mantalet, icke kunna, i den mindre fördelningen dem emellan, fordra hägnadsbiträde af de andra hela Mantalen. 350 Bag- oc^ Besvärs-Unionens Betänk anden.
Enär Utskotten i betraktande tagit hvad uti berörde måtto är vordet anmärkt, hafva Utskotten funnit, det den förevarande
Författningen nog tydligen och klart föreskrifver, attalia till en By hörande gärdesgårdar böra grannarne emellan efter Hemmantalet fördelas, hvilket ock blifver en tydlig följd af Hagens generela stadgande uti a §. af 5 Cap. Byggning»- Balken, att den stanger mer, som för mera lig* ger, och den mindre, som för mindre ligger, hvilket ej blifvit genom besagde Författning ändradt; Och då de serskilte fördelningar af ett Hemman innom By, sorn genom Hemmanets skiftande emellan flere ägare elier aboer, inträffa, hvilka föranleda till nya hägnader emellan desse Hemmansdelars ägolotter, icke kunna förorsaka någon förökning af de öfrige Hemmans inneliafvarnes hägnadsskyldighet, äfvensom dessas berörde åliggande ej elier kan undergå någon förändring, genom det att något af H emmanen i Byen, hvilket vid skedde gärdesgårdsdelningen liaft flere åboer , sedermera kommer uti en mans ägo, anse Utskotten, att allt hvad genom de nyssnämndes väckte förslag åsyftats redan är stadgadt, och alt således någon förklaring deröfver icke erfordras, X sammanhang med det nästföregående, har Eric Svenson förmält sig inse nödvändighet af behörig föreskrift, huru förhållas borde med gärdesgårds-delningars verkställande, och sådane delningars klandrande; äfvensom ock af Herr (Grefve Gyllenborg blifvit hemstäldt, om icke Landtmätare borde åläggas, att i enahanda ordning, som för andre af dern verkställande för - Lag- och Besvärs-Uiskottens Betänkanden.
351 rättningar är utstakadt, förrätta gärdesgårds fördelningar, samt, vid inträffande tvister, sorn kurvde fordra
Domstolens pröfning, en sadan föreskrift om delningens företeende vid HäradsRätten borde till sakens fullföljande meddelas, sorn för Chartors fastställande är stadgad, så att, utan serskilt stämning, tvisten blifver vid bemälte
Rätt anhängig, och Landtmätaren da, likasom i Egodelnings-tvister, skall vara förbunden att vid Don.stolen sig inställa.
Utskotten linna sig, i anledning af desse förslag, äga skäl tillstyrka, att, som för det närvarande de åtgärder icke äro bestämde, sorn böra vidtagas för verkställande utaf delning emellan grannar i By eller å Hemman, af de gärdesgårdar hvar och en af deni bör stänga och underhålla, äfvensom af hvad utaf stängseln i skillnads - linierne mot angränsande Byars eder H emmaus ägor, innehafvarne af desse sistnämnde tillkommer, en sådan Författning i detta afseende må meddelas, att, vid skeende Storskiftes-delning, Landtmätaren bör i sammanhang med berörde förrättning verkställa delning af gårdesgårdarne, så väl emellan grannarne, sorn emellan dem och de angränsande Byar och Hemman, samt att, der Storskifte i By eller å Hemman redan för sig gått, utan att behörig öfverenskommelse om besagde delning af gärdesgårdarne då eller sedermera är vorden träffad samt i fullbordan satt, Delägarne väl må om densammas förrättande anlita den eller dem, till hvilka de derom hafva förtroende, men att, i händelse de dertill vilja äska biträde af Landtmätare, ' de äga att sådant hos Konungens Be - 252 Eag~ och Besviirs-Utskottens Betan/tanden, fallningshafvande anmäla, som då har att till förrättningen Landtmätaren förordna, hviken det skall åligga, att densamma genast företaga; hvarefter, och sedan den skett, stängningen i likhet dermed skall verkställas, utan afseende pä de klander, som emot förrättningen kunna uppsta, hvilka böra i laga ordning vid Domstolen göras anhängige och utföras.
Och bor jemväl vid andre förefallande frågor om garriesgärds-delnirigar I.andtmäta i es biträde efter dertill för honom erhållit förordnande kunna äskås.
Eric Svensson har väl äfven yrkat de än* dringar uti Kongl.
Förordningen den 31 Janu» arii 1815, att dels risling eller brottgård må på vissa orter såsom laggilld stängsel anses, dels att inskränkning må ske uti den i nämnde Förordning lemnade rättighet, att vid hägnads upp. rättande mot grannar få nyttja det af de i Förordningen gillade stängselsätt, som hvar och en kan finna för sig lindrigast, uti hvilket först* berörde påstående flere af Ståndets Ledamöter sig förenat; Och är såsom skäl till berörde yrkande af Eric Svensson anfördt, att det på visse orter skall i afseende å locala omständigheter blifva nödvändigt att bibehålla det hittills begagnade stängningssätt af rishag eller brottgård, samt att förenämnde oinskränkta rättighet till nyttjande af hvad slags stängsel, utaf de tillåtne, som funnos lämpligast, skulle föranleda till missbruk och oenighet grannar emellan; Men som Utskotten ansett nämnde andragne skäl icke vara så beskaffade, att de såsom gällande kunna antagas, samt Utskotten i öfrigt ej eller kunnat rase någre sådane omständigheter sig Lag- och Besviirs-Utsbottens Betänkanden. 253 förete, som fordra den ifrågasatte ändring oell inskränkning; Så hafva ock
Utskotten funnit sig icke böra dem till bifall understödja.
Slutligen har ock Eric Svensson trott det vara nödvändigt, att de serskilte stadganden, som angående stängsel-skyldigheten nu voro, dels i Allmänna Dagen, dels uti flere Författningar, gifne, blefvo uti en enda Förordning,' med de dervid erforderlige rättelser, sammaudragne; Men detta behof hafva Utskotten likväl ansett icke nu vara för handen, enär de föreskrifter, som i ämnet på besagde sätt äro meddeldte, efter Utskottets tanka, tillräckligen upplysa hvad hvar och en jordägare eller åbo, i afseende på omförmälte skyldighet, åligger och har rätt att af sin granne fordra.
Det förordnande, Herr Grefve Gyllenborg ansett sig sakna, huru med hägnads skyldigheten borde förfaras, då den ena Byens inägor möter annan
Bys utmark, är redan gifvit uti sista momentet af 2 §. uti 5 Cap.
Byggninga-Balken; hvarföre Utskotten funnit något vidare utlåtande derom icke vara nödigt; Och hvad åter beträffar det af Herr Grefven framstäldte förslag, att, vid fråga om hägnads upprättande uti rågången
Byar emellan i utmark, skyldigheten till deltagande deruti borde vara lika, utan afsende på större eller mindre Hemmantal, samt att, om tvist uppstår om större eller mindre rätt till delaktighet uti utmarken, hägnaden borde verkställas af närmast boende, sä att den tillgränsande
Byen icke komme att sakna motstängsel under en långvarigare Rättegång, under hvilken lid de tvistande borde sig emellan öfverenskomma 254 Lag- och Besvär s-Utskottens Betänk and ert, oin hägnads-skyldighetens uppfyllande emot angränsande Byar ; sä emedan, hvad rörer deri förstnämnde af berörde frågor, deri samma icke är förenlig med den pä billighet och rättvisa grundade priricipe, att
Hemmantalet skall bestämma vidden af åliggandet att deltaga uti hägnadsbe. svaret; Och hvad åter angår den senare frågan, det synes vara utan allt tvifvelsmål, att den eller de, hvilka innehafva den mark, om ägande rätt hvartill stridighet eller tvist uppstått, äro pligtigeatt, så länge de samma mark begagna, äfven vidkännas den tunga, som dermed åtföljer, och således äfven att för hägnaden kring denna mark i lagligt förhållande ansvara; Ty finna Utskotten sig icke kunna tillstyrka att besagde förslag må antagas.
Vidare är ock af Herr Grefve Gyllenborg anmärkt, att föreskrift skall saknas, huru förhållas bör med hägdnads upprätande vid allmänna vägar, när desse genomlöpa åkergärden eller ängar samt om verksälligheten deraf bör på allmänt deltagande bero, hvarförutan de, som fått sine ägolotter invid berörde vägar sig tilldelte, skulle blifva lidande.
Häröfver hafva Utskotten funnit sig icke kunna lemna annat yttrande, än att, enär det är hvarje delägare i By eller Hemman öppet lemnadt, att få inhägna sine inägo-lotter, och tillika är stadgadt hvad biträde den , som sådan hägnad vill upprätta, bör af de angränsande åtnjuta, samt detta förhållande alltid blifver enahanda antin* gen ägolotten är invid allmän farväg, eller annorstädes inom Byen* eller Hemmanets område belägen; Så synes, efter Utskottens mening, nå - I-ag- och Besvärs-Utskottens Betänkanden.
25,5 gon förändring häruti, i afsönde på hägnads skyldigheten i det af Herr Grefven nämnde fall, icke böra äga ruin.
Af Riksdags-Fullrnäktigen, Jon Pehsrson, är föreslagit, att 3 och 6 §.
§. uti ofvan omförinälte Kongl, Förordning af den 9 Februarii 1802, må i så måtto varda ändrade, att, enär någon jordägare åstundar att afstänga sine skogslotter från de arigränsandes, men marken, der hägnadens upprättande skall verkställas, är bergig och oländig, så att någon nytta af stängningen icke kan härflyta, de angränsande skola från deltagande deruti vara frie.
Då uti 4 §. af berörde Förordning finnes stadgadt, att vid de händelser, det hägnads skyldighet, p;i grund af de utaf Jon Pehrsson ifrågasatte §. §. af samma Förordning, äskås uti skilnader emellan skog, utmark och beteshage, och linien, hvarefter stängas skall, utgör en sträckning af Tre Tusende fananar eller derutöfver, samt derjemte inträffar, att den By eller delägare deruti, hvars deltagande uti hägnaden påfordras, icke kan anses draga serdeles nytta af markens frånskiljande, det skall, så vida tvist uppstår, få ankaomma på Domarens bepröfvande, om och hvad lindring uti ett mindre deltagande, än som emot Hemmantalet svarar, en sådan By eller delägare erhålla må; Så anse Utskotten all den föreskrift, som 1 detta ämne kan erfordra?, redan vara gifven, och att altså den af Jon Pehrsson sökte förrberörde förändring icke skäligen bör vinna bifall.
Ytterst har ock Riksdags-Fullrnäktigen Olof Mänsson föreslagit antagande af en sådan förkla - ;r, 6 Lag - och Besvärs-Utskottens Belänkandeni ring öfver merbesagde Förordning, att hvarje enskiftad lägenhet bör, i frågor orri stängselskyldighet, så väl i afseende på rågångar, som andre skil jo - linier, emot angränsande grannar, vare sig i in- eller utägor, anses såsom Bolby, samt således granne svara mot granne, och desse sålunda angränsande till hälften å hvardera sidan deltaga i den stängsel , som upprättas skall.
I afseende hara hafva Utskotten funnit, att så val uti 14 §. af Kongl. Förordningen om Enskiften den 2 Feruarii 1807 är stadgadt, det vid uppkommande frågor 0111 stängsel innom enskiftade Byalag, de grunder skola följas, som Stängsel-Förordningen utstakar, så att ett proporiionerligt deltagande Hemmanen emellan må vinnas; Flvarföre det skulle åligga gode männen och Landtmätaren, att derom söka förening vederbörande delägare emellan, men att, ifall den samma icke kunde ernås, deras yttrande borde till Konungens Befallningshafvande insändas, som både öfver stängningen och tiden, då den skall vara fullbordad, ägde att Utslag meddela } men att, emot tillstötande Byar, stängseln borde efter sistnämnde Förordning fullgöras, utan att Enskifts - utbrytningen må förorsaka någon förändring deruti, som ock alt ytterligare, genom Kongl. Brefvet den 14 April 1806, är vordet foreskrifvit, det stängsel-skyldigheten emellan serskilte till hvarannan gränsande
Byar, af hvilka den ena tagit Enskiftesdelning, och låtit en eller någre få Hemman utåt rågången utbrytas, men den andra i sin förra samfällighet förblifvit, icke får till grunden egenvilligt förändras, utan bör, så för de Lag- och Bescärs-Vtsiottens Betänkanden. 257 Utflyttande, sorn de qvarblifvande grannarne, efter ofvannämnde Stängsel-Förordning bestämmas; Och som desse Förordnanden ej mindre synas vara med billigheten öfverensstämmande, än äfven innefatta förklaring öfver sättet huru förhållas skall med stängsel-skyldigheten af åboerne å de Hemman, hvilka genom Enskifte från Byalag blifvit utbrutne; Hvaremot Olof Månssons väckte nyssberörde förslag skulle, ef* ter Utskottets tanke, föranleda till en oskälig rubbning af den, för beräknandet af hägnadsskyldigheten, bestämde grund; Altså finna Utskotten anledning icke vara att något tillstyrkande till antagandet deraf meddela.
Detta alt varder tillika med en Ledamots serskildta mening Riksens Höglofl.
Ständers vidare pröfning vördsarnt understäldt.
Stockholm den 16 Martii 1818. < .
\ ' Transumt af Protocollet, hullet i Riksens Höglofl.
Stäiiders Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotts Plenum ^ Måndagen den 16 Martii igig.
Dj Härefter upplästes samfäldta Beredningens Protocoll den 2 8 nästledne Februarii, hvaraf inhämtades, att Herr Borgmästaren Eneroth i så måtto varit af skiljaktig tanka med Beredningens Öfrige Ledamöter, att han ansett utmark böra deltaga i stängsel mot inägor, i förhållande till den nytta dem hvardera genom stängningen tillskyndades, och i öfverensstämmelse bihang till Riks.St.
Fröt. igtj - tSiS. 7ide Sami. N:r 31. >4 «58 Lag- oell Besvärs- Utskottens Betänk anden'. härmed 5:te §. uti Kongl.
Förordningen den 9 Februarii 180 J om stängsel-skyldigheten ändras; Och skulle denna serskildta tanka, Betänkandet rörande detta ämne, till de Respeetive Riks-Stånden åtfölja.
Hög löjlige Ständers Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens
Betänkande öfver den af flere Riksda (s-Fu11magt i ge utaf Hedervärda Bonde-Ståndet väckte fråga rörande rättighet för Allmogen i Blekinge och Skåne att emellan alla hamnar derstädes få sjöledes obehindradt föra deras produkter.
Dels till Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten gemensamt, dels till sistbemälte Utskott enskildt, äro från Hedervärda Bonde-Ståndet följande dit ingifne Memorialer remit terade, nemligen: 1:0 Af Riksdags-Fullxnägtige från Christianstads Län Joran Jönsson och från Malmöhus Län David Rassmundsson , deruti de förmäla, att sedan Riksens Höglofl.
Ständer vid sistlidne Riksdag hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, det Invånarne i Blekinge och Skåne må tillåtas att från alla in» lastningsplatser i den forstnämde af desse provincer, de forre utföra och de sednare afhämta hvarjehanda slags trävaror samt dem till utlossnings-platser i Skåne transportera; Så har Lag- och Besvärs-Utskottens Betänkanden.
259 Kongl.
Majit i Nåder förordnat, att nämnde Kans innevånare borde i frågan höras, samt att Konungens Befallningshafvande i desse Län och Kongl. Comrnerce-Collegium skulle med under* dånigt utlåtande inkomma; I anledning hvaraf, och då undersökningarne vid Härads-Rätterne i ämnet blifvit verkstälde, men Nådigt Beslut deruti ännu ej erhållits, Jöran Jönsson och Dafid Rassmundsson , i anseende till nödvändigheten för innevånarne både i Blekinge och Skåne, att få omförmälte fråga afgjord, begärt, det Bonde-Ståndet ville genom underdånig ansökning anhålla, det Kongl. Majit i Nåder täcktes låta den samma i sådant ändamål hos sig förekomma; I sammanhang hvarmed å nyo blifvit yrkadt, att Allmogen i Blekinge och Christianstads
Län måtte fritt och obehindradt till hvilken hamn eller lastage-plats som lägligast funnes, få afföra och upplägga orternes ömsesi? diga produkter. 210 Af Riksdags-Fullmägtigen Jon Jonsson' från Blekinge af det innehåll.- att då Riksens Högloft.
Ständer vid sista Riksmötet hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit om en mera fri handelsbod! seglations-frihet för invånarne i Blekinge och Skåne, och desse med tröstfU|lla förhoppningar afbidat utgången häraf, men någon hufvudsaklig påföljd ännu icke inträffat, har Jon Jonsson funnit sig föranlåten söka Riksens Högloft.
Ständers medverkan till befordrande af en önskad snar utgång, i hvilket afseende han anfört! att genom LandthushållningsSällskapets i Blekinge Län förledet år anstälde undersökning blifvit updagat, att inom Bräkne *6o Lag- och Besvärs-Uiskottens BetänkancLen.
Härad, på mer och mindre afstånd från Östersjöns strander, ett större skogsförråd finnes, an som, med nu gällande föreskrifter om ägarnes rättighet till användande däraf för Ortens behof, ärfordras, hvarigenom de nästgränsande Skånska orterne kunna förses med hvarjehanda byggnadsämnen mot utbyte af dessa skoglösa orters ofta öfverflödiga och i vanpris varande spannemål, derest rättigheten lill sjötransport på första hand lämnades åt jordägaren, utan att vara bundne vid Köpmannens godtyckliga betalningsgrund; Alt sorn utförseln af ved till Skåne är Blekinges invånare förbuden annorstädes än vid .Pukaviks Lastageplats, hvilken af högst få inom Länet kunnat begagnas, hafva skogarne utan synnerlig förmon blifvit tillgrepne till svedjande, och r der sådant icke fått eller kunnat verkställas, till askbränning; Och att, i stadgandet om Seglations-rättighetens inskränkning, grund torde ligga till den så länge öfverklagade misshushållningen med enskildte Skogarne, då af sex famnar eller stafrum ved, icke erhålles genom förbränning iner än en tunna aska, hvilken, sedan till dess vidare förädlande en famn ved blifvit använd, betalas med högst Tre Riksdaler Banco; I anledning hvaraf, och till afhjelpande af sådan® tryckande olägenheter, Jon Jonsson föreslagit och hemstält, att Allmogen i Bräkne Härad må vara ebetagit, att ifrån alla de hamnar eller lastageplatsen hvilka såsom tjenlige inom orten kunna utses, få till hvad plats som hälst i Skåne sjöledes transportera ved, byggnads- och redskapsvirke, och de samma der afyttra, antingen mot Lag- och Besvärs-Utsiottens Betiinkanden. j6i contant betalning, eller utbyte af spannemål, likasom att det icke må förvägras innevånarna i Skåne att få till Blekinges hamnar föra deras spannemål och victualievaror.
Dåligt ifrån att af en sådan tillåtelse befara skogarnes utödande, har Jon Jonsson trodt densamma bäst bereda deras återväxt och närmare vårdande, hvilket i hans tanke, fåfängt väntas och fordras, så länge skogägarens egen synbara förmån icke dervid fästes, i förhoppning att af den egendom han sålunda tilldanar , få, utan altför svåra band, beräkna den största möjliga vinst; Och om emot förmodan det någon gång skulle hända, att en eller annan missbrukade den utvidgade Seglations-friheten, och i stället för Skåne anlöpte Danska Öen Bornholm, har Jon Jonsson ansett detta icke medföra större national-förlust, än det inflytande på inhemska näringärne, som Finnarnes rättighet att hit införa ved, virke och allehanda victualie-varor, åstadkommer.
Uti detta andragande hafva Riksdags-Fullmägtige Olof Mansson och Peter Petersson sig förenat, med tillägg af den önskan, att enahanda rättighet matte tillerkännas alla hemmansägare uti Östra och Medelstads Härader äfven i Blekinge, samt dem uti Söderåkra Socken af Calmare Dän, hvilken sistnämnde Socken gränsar närmast till Blekinge, äger samma kust, och således delar lika interesse med berörde Province. Riksdags-Fullmägtigen Nils Maneton, som till alla delar instämt med Jon Jonsson, har derjemte andragit, att då Konungen och Riksens Ständer funnit nödigt att genom en Span - *2-6?