Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med känsla af missnöje, som mindskar hågen för denna nyttiga hushålls-anstallt, har dock ortens invånare funnit, att oansedt de kraftiga anstalter, sorn blifvit vidtagne medelst vitén å ka T)en i g Junti1 \ de brottslige oell belöningar för ärtgifvarné, har dock åverkaren och vähisverkaren snart sagde i hvarje uppväxande träd funnit dess båg och fallenhet retad att detsamma borrthugga, upprycka eller på annat sätt förstöra, äfvensom de lemningar, sam i vissa trakter blifvit bibehållne af naturens egen produet af skog, städse förstöras af tillgripärens hand. iEders Kongl. Maj:t har i Dess Nådiga stadfästelse å omförmäldte öfverenskommelse behagat i Nåder lemna den förtröstande försäkran, att i deri då tillika väckte frågan örn ett förökadt ansvar för åverkan å planteringarne, och om mättet att leda dyiika brott i bevis, skulle .framdeles blifva lemjiadt Nådigt beslut.
Drifven af min allmänna pligt och af den enskildta, hvilken i Länets inrättade Hushållssällskap blifvit fästad vid min befattning, oell dessutom påkallad af nödvändigheten, sa villa det med planteringen åsyftade ändamål skall kunna vinnas,, vågar jag nu i underdånighet utbedja mig Eders Kongl.
Majus Nådiga uppmärksamhet på vigten af detta ämne, med underdånig hemställan, om icke Lagens stadgande i allmänhet bör dervid komma under öfvervägande, både i anseende till bevisningssättet och sjelfva ansvaret för brottet.
Den lindring
I straffet, som Lagen tillåtit å skogsåverkan, i jemförelse till den derigenom våld Den 19 Junti 719 våldförde äganderätten, synes hämta sin grund från forntidens behof att få skogén undanröjd, för att verkställa landets odling; ty då Lagen i 40 Cap. 5. §.
Balk. stadgat tjufva bot förden, som stjäl frug t ur annors Trädgård, ehuru ägaren är bättre i tillfälle att vårda densamma, än dess aflägsne varande skog, och lika ansvar för den , sorn stjäl annors huggna ved, ehuiu trädets värde genom fällningen är förmindskadt, då Lagen. 43 Cap. 1 och 2, §§.
Misse b. bjuder lika straff i tveböte för den som stjäl å åker och äng, säd, skuren eller oskuren , hö eller halm, stackad eller ostackad, samt fisk, utur annor mans dammar eller fisketyg; ehuru äfven denna e. gendom bättre kan vårdas från slikt tillgrepp, och då skog är lika dyrbar egendom, svårare att restitu. eras och vårdas samt finner flera afnämare än förr beskrifne egendom ; så synes den ojemförligt lindriga bestraffningen nu mera ej vara tillämplig^ då allmän brist å denna nödvändighetsvara ät för handen, då de obetydliga böter, hvarmed åverkarens våldsgerning är belagd, i intet afseende svara mot qvalificationen af ett brott, som till beskaffenhet och påföljd för ägaren, genom förlust af en dyrbar dess tillhörighet, ager med tjufnad närmaste samband och egenskap, och följaktligen synes böra stämplas med enahanda vanära i bestraffningen, som annan tjufnad.
Genom Kongl. Författningen den 30 April 1777 är väl vid åverkningar å trän, planterade till prydnad, faststäldt, jemte större böter, den påföljd för åyerkaren att sittg till åtlöje med en qvist Déti ifj Juni'. qvist i handen, och visserligen torde denna paföljd, såsom förödmjukande, icke vara U!an verkan; men den synes likväl ej vara relativ till elen händelse, att en mårts heta Elders möda oell värd för det nyttiga oell prydliga, i ett moment härjas och ödelägges af Nidingens hand, stundom för att begagnas till något obetydligt behof, stundom afven af blott ilska och okynne, utan att deraf dråga annan båtnad, än hämndenS, ilskans öller afundens tillfredsställelse. för bevisningen af dylika brott mötér i öfrigt mycken svårighet.
Tvä vittnen kunna sällan
Våra att finna vid dessa händelser, Och erfarenheten visar öfver allt, att sä länge bevis-' ningen endast blir till. hälften åstadkommen, har än aldrig någon åverkare dragit i betänkande, att svärja sig fri.
Exempel kunna framtes i öfverflöd, då de afliuggna eller afsågade träden och grenarne funnits i åverkarens vård och förvar, då qvarstående stubben och den bortförde stammen passat jemt tillsamman, dä följakteligeii ej mindsta tvifvel kunnat äga rum orri åverkaren; men likväl har denne ej kunnat fållås saker, derföre ätt ingen sett då våldet'
Verkstäldes, och derföre att han ej efter nU gällande Lag
Var förbunden visa, huru och hvarest han åtkommit en dylik,- misstänksamhet underkastad, vara.
Bevisningens underlättande i dylika fall ar således af en hufvudsaklig vigt.
Dertill hörer: i:o
Att då åverkan eiler slcogstjufveri skett, enahanda undersökning måtte våra tillåten, sorn i ^2 Den 19 Junti i 52 Cap. a. §.
Missgernings - Balken Kr medgifven; 2:0
Att då skog finnes hos någon i förvar,' sådan sorn målsägaren förlorat, innehafvaren må vara förbunden att visa, att han den å egna ägor huggit, eller bevisa af hvem han den bekommit, och som, derest ransakan ej sker å färsk gerning, då de huggna träden äro råa och ej upp^ hug.gne, och stamtnarne bibehållne, som kunna lätt passas och jemföras med stubben, ändamålet ej kan vinnas, så blir genom en slik påbuden bevisning, ehvad orten är skoglös eller ej, någon oreda eller osäkerhet i äganderätten för iunehafvaren icke alt befara; och 3:0 Torde på lika sätt, sorn för vakter är tillåtet, de personer, hvilka såsom Tillsyningsman tillsättas, blifva berättigade, att med Ed vita,’ hvad de derunder kunna utröna 1 tillämpning å deras åliggande bevakning, och deras vittnesbörd således gälla såsom halft skäl samt bevisningen anses fullkomlig, då en person dessutom derom, sammanstämmer i sitt vittnesmål.
Så vida Eders Kongl. Majit täckes i Nåder göra afseende å dessa underdåniga framställningar, så torde ett önskadt tillfälle vid nu snart förestående Urtima Riksdag inträffa att deröfver höra Riksens Ständer, om Eders Kongl. Majit anser sakens beskaffenhet sådant påfordra.
Med 4:(le B. N:0 91, 92. 5ta T)m 19 Jani'. jkfed djupaste undersåtlig vördnad, nit och trohet framhärdar till dödsstunden Stormägtigste Allernådigste Konung!
Eders Kongl Majus Malmö Lands-Cantzli underdlinigste troplfgngste _ tjenare och undersäts d, 21 Januari 1815* W. af Klinteberg.
■ J. N. Hoffman»
Eika lydande med det'till Kongl. Majus Justi tias - Revisions - Expedition ankomne original, intygar Ex Officio N. Snoilsky.
Tjenstförrättande Cantzlist i Kongl- JustitiasRevisions Expedition.
Utdrag af Protocollet öfver JustitieeÄrender, hållet uti Konungens Högsta Domstol den 26 Maj i§13- S. D. SeJ an handlingarne, lörande den af Kongl- Majus Befallningshafvande i Malmöhus Eän till Kongl. Majus
Nådiga fastställelse anmälte förening
Länets invånare emellan an gåen - •Den.. 19 Jutiii gående Skogsplanteringen, bland Hogsta
Domstolens ledamöter cireulerat, återställdes de nu af H aris Excellence Herr Grefven och justitiieStats Ministern , hvarefter Hogsta Domstolen, i afseende på de tvänne till dess underdåniga utlåtande remitterade ämnen, angående straffet för åverkan å planteringarne och förändring flaf bevisningssättet, Förenade sig örn följande underdåniga yttrande:
I afseende på den förstå Frågan, eller angående bestämmande af urbota straff för åverkan, fann Högsta
Domstolen den af erfarenheten besannade anmärkning äga rum, att beskaffenheten af ijelfva bestraffningen mindre verkar till förekommande af en förbrytelse än Öfvertyg® Isen att ansvaret, hurudant det må Vara, säkert skalig drabba förbrytaren.
Då straffet icke är stadgadt 1 ett så alldeles olämpligt Förhållande till brottet, att det sednare medför en fördel sorn öFvervåger olägenheten af det förra, så föröfvas icke förbrytelsen med liknöjdhet för bestraffningen, men Under den förmodan att, genom br;st på bevis, densamma icke kan tillämpas.
På sådan grund och då det, genom Allmänna Dagen i 11 §. af q o Gap. Missgernings-' Balken samt f>4 §. af Förordningen angående Skogarne i Riket den i Augusti 1805, stadgade Straff mot sådan slags åverkan, synes vara i förhållande till brottets beskaffenhet tillräckligt för ändamålet, då behörig uppmärksamhet och omtanka användes till åverkarens Upptäckande och bé strafFan; - Den 19 Juni. straffande, isynnerhet som landshöfdingen ager att särskildta vitén förelägga, ansåg Högsta Domstolen någon ökad bestraffning, i förevarande fall, så mycket mindre vara af nödvändigheten påkallad, sorn det å Hands Cantzliet i Malmö, vid Iiänets invånares sammanträde- den 23 October 1811, hällne Profocoll utvisar, att slika förbrytelser sällan blifvit upptäckta och erfarenheten således ännu icke bestyrkt otillräckligheten af ansvaret, örn det alltid kunnat tillämpas.
I afseende på den andra frågan åter, angående rättighet för den som anträffar åverkaren i gerningen, att derom vittna, förekommer, att om å ena sidan bevisningen af åverkansrnål, så mycket möjligt är, bör göras lätt att åstadkomma, för att tltrota ett, särdeles i Skåne, öfver hand tagande okynne, lärer dock å den andra sidan den anklagades tillständiga skydd under Hagen förtjena en lika omvårdnad, hvartill hörer, att icke ett allt för vidsträckt tillfälle öppnas till enskild förföljelse, genom det angifvaren får med Ed fästa sin uppgift, såmedelst inot den anklagade, genom blotta käromålet, åstadkomma halfva bevis och betaga honom den rätt tili reconvention han för en kanske falsk angifvelse annars skulle äga.
Dessutom och då bevisningen, särdeles i brottmål, i hufvudsaklig måtto beror på öfvertygeisen om helgden af edgångar, vore i denna del fot allmänna säkerheten högst äfventyriiga följder att befara, genom den lättsinnighet deras möjliga missbruk i förevarande fall och. alvea Den j g Juni. afven blott vanan af ständiga värjemålseders afhörande, skulle hos allmänheten åstadkomma, och hvilka betydliga olägenheter icke i något hänseende kunna ersättas genom upptäckten af några skogsaverkare, afven i det fall att tillförlitlig säkerhet alltid kunde till angifvarens vittnesmål fästas.
Grunderna för den i it §. 17 Cap.
Rättegångs-Balken stadgade rätt för vakter och dem som Rättens eller Konungens Befallningshäfvandes ärenden gä, att vittna om det som dem derunder händer, äro tydligen utvecklade i Kongl. Brefvet den 4 Juli 1741, nemligen, att vakter merändels äro ensamma och böra derföre så mycket mera fredas, sorn allmänna säkerheten derunder beror, att de, som skola freda andra, sjelfva njuta skydd och säkerhet, oell sådan vakt eljest skulle kunna saklöst öfverfallas, då han står på post och ej får gå derifrån, samt att de åter, hvilka Rättens eller Konungens Befall ningshafvandes ärender gå, dagligen och stundligeti skickade att uträtta hvad dem befalles, icke kunna hvarje gång taga vittnen' med sig.
Och som dessa omständigheter icke äro hit lämpetiga och Kongl. Maj:t på sådan grund, så väl gönom ofvanbenämnde Bref af den 4 Juli 1741 sorn ock genom Kongl. Brefven den 26 Augusti 175; och den 16
Maj 1764, af hvilka det sednare rörer enahanda fråga, sorn den nu förevarande, afslagit en sådan vittnesgildhet för åtskilliga der uppgifne personer, ansåg Högsta Domstolen densamma icke eller för dem, som anträffa åverkaren under utöfningert af sjelfva förbrytelsen, böra äga ram.
PS Den J 5 Junii, Pa ofvar>anförde grunder och da de af Malmöhus Pans invånare nu väckta frågor röra arn-, nen, hvilka uti Missgerning» och.
Balkarne alhandlas och således icke höra till omständigheter, hvilka nar- sorn hälst kunna ändras,, utan sådan ändring bör ske i enahanda ordning som. uti andra delar af allmänna Lagen , ansåg Högsta
Domstolen sig böra i underdånighet afstyrka hvad angående så val straffets skärpning som förändring i bevisningssättet för åverkansmåf i Malmöhus Län, blifvit i underdånighet, hemstalldt..
In fidem ProtocoIIi G. F. Bergencreutz*.
Pika lydande med Originalet intygar Rx Officin N. Snoilsky^ Tjenstförrättande Cantzlist il Kongl,. Justitia-Revisions, E^pedito.n., Utdrag af Protokollet öfver JustitiaÄr en der> hullet uti Kongh Maj:ts; Högsta Domstol den 22 Maj i8i5« S, IX F örste Expeditions-Secreteraren Risell an4 mälte t underdånighet, att Kungl, Maj:t, uti Nådig Re— Den 19 JunU 727 Bemiss elen 7 Februari detta ar, infordrat Hög. sta Domstolens underdåniga utlåtande öfver ett af Kongl.
Majtts Befallningshafvande i Malmöhus
Fän deri £i silstledne Januari till Kongl.
Majit irjgifvet Memorial, hvilket nu upplästes, innehållande; att Malmöhus läns inbyggare devi 23 Qctober i3n träfFat en af Kongl. Majit den R April 1813, i Kader fastställd öfverenskommelse, att till skogsplantering använda hvart femtionde tunland af deras jordägor, att början så väl dermed, som särskildt med plantering vid allmänna vägarne blifvit gjord; men alt de kraftigaste anstalter medels.t vitén och belöningars utsättande för angifvare, icke varit ti 11 räck 1 ige att förekomma åverkan derå, af hvilken anledning och då Kongl. Majit i Dess Nådiga fastställelse å. oinförmälte öfverenskommelse, tillika lemnat den försäkran, att angående de då jemväl väckte frågor om ett förökadt ansvar för åverkaren å planteririgarne och om sättet att leda dylika brott i bevis, framdeles vilja meddela Nådigt beslut; Kongl. Majits Befallningshafvande t underdånighet hemställt,om icke Lagens stadgande i allmänhet borde dervid komma under öfvervägande, och har Kongl. Majits Befallningshafvande rörande första frågan, eller ansvaret för åverkan, på anförde grunder, ansett detsamma böra stämplas med enahanda vanära i bestraffningen, som annan tjufnad, och beträffande sjelfva bevisningssättet, trott dertill höra: 1:0
Att då åverkan eller skogstjufveri skett, enahanda undersökning bord© vara tillåten som i 53 Cap. tt §•
Missgernings Bal - Den 19 Juni'. ■Balken Sr medgifven; 5:0
Att da skog finnes hos någon i förvar, sådan som målsagaren förlorat, innehafvaren måtte vara förbunden visa att han den å egna ägor huggit eller bevisa af hvem han den bekommit; och som, derest ransakning ej skett å färsk gerning, då de huggna träden voro råa och ej upphuggna, utan stamtnarne bibehållne, som hunna lätt passas och jemföras med stubben, ändamålet ej kunde vinnas, så blefve genom en slik påbuden bevisning, ehvad orten vore skoglös eller ej, någon oreda eller osäkerhet i äganderätten för innehafvaren icke att befara; och 3:0 borde på lika sätt, som för vakter vore tillåtet, de personer, hvilka såsom tillsyningsman tillsättas, vara berättigade, att med Ed vita hvad de derunder kunna utröna i tillämpning af deras åliggande bevakning, och deras vittnesbörd således gälla såsom halft skäl, samt bevisningen anses fullkomlig, då en person dessutom dermed sammanstämmer i sitt vittnesmål.
.Föredraganden tillkännngaf härvid, att Kongl. Majus bemäile Befallningshafvande förut ingifvit ett Memorial i samma ämne, hvilket blifvit genom Kammar-Expeditionen uti Stats-Rådet anmäldt; att Kongl. Maj:t deröfver jemväl då infordrat Högsta
Domstolens underdåniga utlåtande, samt att Högsta
Domstolen på sätt Dess Protocoll för den 26
Maj 18x3 innehåller, yttrande deröfver meddelat; hvarefter och sedan samma fråga, jemte Högsta Domstolens utlåtande, genom Kammar-Expeditionen blifvit hos Kongl.
Maj:t den 39 Den i g Juni. 7*9 29 derpå följande Juni anmäldt, Kongl. Maj:f i Nåder förklarat: att någon ändring uti hvad allmänna .Lagen nu stadgade rörande straffet och bevisniirgssättet för förbrytelser i åverkans mål, för det närvarande icke kunde äga rum; men som ilet vore af mycken angelägenhet, att alla anstalter, som till skogarnas fredande och förbättring, kunde lända, befrämjas och åverkningar dera i möjligaste måtto förekomrnas, ville Kongl. Majit, vid en tillkommande Riksdag, genom Nådig proposition å detta ämne fästa Riksens Ständers uppmärksamhet.
Domstolen åberopade sitt förut i detta ämne afgifne underdåniga yttrande. Xn fidem Protocolli Dan.
Montelius.
Lika lydande, med Originalet, intygar Ex Officin N. Snoilsky, Tjenstgörande Cantzlist i Kongl. Maj:ts JustitiaaRevisions-Expedition.
Ut - 73* D«n ig Juni Utdrag af Protocollet öfver u stifta Ärender, hållet pä Stockholms Slott den 31 Maj 1815.
Inför Hans Maj;t Konungen uti Stats-Rådet i närvaro af Justitias-Stats-Ministern, Hans Excellence Hére Grefve Gyllenborg•.
Stais-.
Råden; Hans Excellence Herr Grefve Rosenblad.
Hans Excellence Herr Friherre Lagerbring-.
Hans Excellence Herr Grefve af Puke* Herr Friherre Adlerbeth.
Hof - Cantzlern Herr Friherre af Wetterstedti Justitjas-Råden; Blom.
Maris aon Wurtemberg Justuias-Cantzdern Grefve Trolle Wachtmeister» Förste Expeditions-Secreteraren Risell föredrog i underdånighet; Landshöfdingen af Klintebergs underdåniga skrifvelse af den ar Januari innevarande år5 hvar» Den ig Jun‘u 73i hvaruti formäies, att sedan Malmöhus Läns invånare, genom en den 22 October 1S11 träffad, och af Kongl.
Mäjtt den 8 April 1813 i Nåder fastställd öfverenskommelse, förbundit sig att till skogsplantering använda hvart femtionde tunnland af deras Jordägor samt att dessutom besörja plantering vid allmänna vägarne, men hågen att fullborda denna nyttiga hushålls-anstalt betydligen mindskades derigenom, att oansett de kraftiga anstalter, sorn blifvit vidtagna , medelst vitén å de brottsliga och belöningar för angifvaren, åverkaren och våldsverkare!; dock snart sagdt i hvarje uppvägande träd funnit dess håg och fallenhet retad, att detsamma borthugga, upprycka eller på annat sätt förstöra, äfvensom de få Iemmningar, som t vissa trakter blifvit bibehållna af naturens egen product af skog, städse förstördes af tillgriparens hand; så och med anledning deraf, att Kongl. Majit i fastställelse!; å omförmälte öfverenskommelse, i Nåder lemnät den försäkran, att i den då tillika väckte frågan om ett förökadt ansvar för åverkan å planteringarne, och om sättet att leda dylika brott i bevis, Nådigt Beslut framdeles skulle meddelas, ansåg landshöfdingen sig nr; böra i underdånighet hemställa, dels att ansvaret för åverkan å dessa planteringar måtte beläggas med urbota straff, enligt de i 40 Cap, 5 §. oqh 43 Cap. 1 och 2 Missgernings-Balken stadgade grunder, och dels att i anseende till be« visningssätiet, måtte stadgast 73?
Hen 19 Juni'. 1:0
Åtf, (15 åverkan eller skogsfjufver! skett,’ enahanda undersökning matte varda tillåten, som i 5a’ Cap. 2 §.
Missgerriings-Balken är medgifven; 2:0
Att, då skog finnes hos någon iförvar sådan, som målsägaren förlorat, innehafvaren må vara förbunden visa, att han den å egna ägor huggit, eller styrka af hvem han den bekommit; och, 3:0 att, på lika sätt sorn för vakter är tillåtet, de personer, hvilka såsom tillsyningsman tillsättas, blifva berättigade, att med Ed vita, hvad de derunder kunna utröna i tillämpning å deras åliggande bevakning, och deras vittnesbörd således gälla såsom halft skäl, samt bevisningen anses fullkomnad, då en person dessutom derom sammanstämde i sitt vittnesmål.
Föredraganden anmälte härvid i underdånighet, att sedan Kongl. Maj:t, i anledning af Fandshöfdingens underdåniga anmälan om de» öfverenskommelse, sorn Malmöhus
Fans invånare träffat i afseende på skogsplantering och dess vårdande, den 8 April 1813, med Nådigt välbehag öfver
Fänets invånares omtanka att befordra skogs-, plantering, gillat den, till befordrande deraf, dem emellan träffade och uti insändt Protocoll af den 22 Oclober 1811 intagne ofvannämnde öfverenskommelse i de delar deraf, sorn angick skogsplanteringen och de vilkor dervid blifvit föreslagme; men hvad beträffade den tillika väckta frågan om ett förökadt ansvar för åverkan å dessa planteringar samt sättet att leda dylika brott'i be. vis, Kongl. Maj:t, sedan Högsta .Domstolen, på sätt Den 19 Junti 733 sätt dess Protocoll för den 26
Maj berörde år innehåller, sitt underdåniga yttrande häröfver afgifva oell pa anförde skal afstyrkt de af Landshöfdingen föreslagna förändringar, den 29 fia följande Juni väl i Nåder funnit, att någon ändring uti hvad allmänna Lagen stadgade rörande straffet och bevisningssättet för förbrytelser i åverkans mål då för närvarande ej kunde aga rum, xnen tillika förklarat, att sorn det vore af mycken angelägenhet, det alla anstalter, som till skogarnes fredande och förbättring kunde lända, befrämjas, och åverkan derå i möjligaste måtto förekornmas, Riksens Ständers uppmärksamhet genom en från Kongl. Maj:t vid en tillkommande Riksdag afgående Nådig Proposition i detta ämne borde fästas; så har Landshöfdingen med förberörde ytterligare underdåniga hemställan inkommit, hvarefter Högsta Domstolen', som häröfver blifvit hörd, i underdånighet åberopat sitt i ämnet förut gifne yttrande.
Domstolens uti nyssnämnde ProloePll intagna underdåniga utlåtande afhördes, hvarefter Justitise-Cantzlern Grefve Trolle Wachtmeister uppläste följande skrifteligen författade underdåniga yttrande:
Ibland Statshushållningens vigtiga föremål intager vården om skogarne rummet näst intill Åkerbruket, emedan under ett mindre blidt, än mera under ett ganska hardt, luftstreck är det lika nödvändigt, att åt Landets inbyggare bereda värn mot 7 3'i Den i g Juni'. mot kölden» sorn att försörja deni med födoämnen.
Men denna sanning har först i sednare tider blifvit erkänd.
Man insåg deri icke den tid da, vid odlingens första utbredande, skolarne stodo endast som hinder, och deras utldanrödjande var så vigtig till befrämjande af åkerbrukets foretag, alt den nytta, Sorn man till byggnad eller bränsle hämtade af ett och annat bland mängden af nedfällda träd, nästan ansågs sorn en biomständighet.
IDenna tid är länge sedan förbi; men den har lernnat efter sig beklagliga spår uti allmänna omdömet, eller rättare i allmänna lynnet och, intill sednare tider, äfven i Lagarne.
Sverige, der man med yttersta omsorg måste bereda sina byggnader till skydd mot årstidernas verkan, och der knappt mer än tre månader om året förflyta, utan nödvändighet att begagna eldstadernas värma, Sverige bör icke vara det liand, der likgilltigheten för skogarnes vård längst bibehålles; likväl sakna vi här kännedom af den Vetenskap, som i andra Länder t. ex- Tyskland gifvit anledning och grund åt en särskild Lagstiftning, hvars föreskrifter, genom befrämjad regelbundenhet i skogens användande samt omsorg i samma mån för dess återväxt, försäkra beståndet af de skogar, som ännu undgått förstörelsen och bereda danandet af nya, genom anläggning af planteringar.
Vi hafva ännu icke, det är sant, hunnit att förmindska våra skogar till den grad som Uti Tyskland och Frankrike, der de återstående nu vårdas af författningar, hvilka vi efter våra Den ig Juni. 73 ä våra åsigfer kanske skulle kalla ytterliga; men om vi uti behofven jemföre oss med dessa Södern iner tillhöriga Länder, finne vF lätt skogsbristeu, efter en sådan beräkning, vara der mindre tryckande, än den redan äx hos oss, sorn se den ti. depunkt nalkas, då genom det öfver höfvan tilltagande behofvet, för att åberopa dea berättelse, som från Landtbruks-Academiens
Directeur i år utkommit, ett tunnland jord planteradt med skog skall gifva större afkastning än ett besått med råg eller hvete.
Det skulle dock vara oriktigt sedt, att under afbidan på det enskildfa intresset, sora genom ett sådant allmänt inträffadt förhållande skulle sättas i verksamhet, afhålla sig frän kraftig åtgärd mot det öfver hand tagande onda; genom hvilket sätt att förfara man icke allenast skulle blottställa för nöd och elände den generation, som hade olyckan att finnas emellan tiden, då medel lill skogs återväxt togos, och den då frugten deraf kunde skördas, utan äfven beredde ödesmål åt hela Landskap.
Band dem skulle denna olycka först, inom Eders Kongl. Majas
Rike, träffa Skåne, der Skogsbristen redan åstadkommer en nöd, om hvilken man, utan på stället, med svårighet gör sig fullständigt begrepp, och som står som en varnande föresyn för de andra Provinserna, af det öde, sorn inom längre eller korrtare tid skall drabba dem alla • om icke alfvarsamma hjelpmedel snart vidtagas.
Redan för flera år tillbaka började en oell annan enskild person i Skåne att bereda återväxt af sin 73® Den 19 Juni'. sin skog, samt att anlägga planteringar, hvartill Begeringen äfven gaf anmaningar; och 1 sanning kan uti ingen Provins företagen att dana ny skog blifva af större betydenhet än uti den, der vid. sträckta sandslätter samt hedar beväxte med ljung och enbuskar , lemningar af förödde skogar, erbjuda tillfälle till planteringar, hvilka, om de verkställas och sedan vårdas, skulle försäkra åt Xjandets inbyggare ett lönande öfverskott öfver eget behof.
Detta länge insedt, har nu ändtligen blifvit föremal för mera allmänna företag; och Skånes invånare hafva blifvit dertill ytterligare uppmuntrade genom den Nådiga uppmärksamhet, sorn Eders Kongl. Maj:t, på Dess Befallningshafvandes i Malmö framställning, särskildt på detta ämne fästat.
Med den nit, hvarmed det tillkommer Eders Kongl. Majus