Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer funnit åtskilliga omständigheter förekomma, hvilka, enligt Rikets Ständers tanka, utgöra talande skäl för uppförande af en Fyrbåk å nämnde ställe.
Utom det att Förvaltningen af Sjö-Ärendena, uti ofvanberörde underdåniga utlåtande, medgifvit, att det för seglationen genom Södra Ovarken varit förmonligare, om en fyr blifvit anlagd å Understen, i stället för å Svartklubben, är det nemligen kändt, att denna del af farvattnet mellan Ålands haf och Bottniska viken är uppfylld af otaliga dels synliga, dels dolda klippor och skär, samt att en mängd skeppsbrott derstädes inträffat, äfven sedanden tid, Svartklubbens
Fyr inrättades.
Deremot skulle, med ledning af en fyr å Understen, fartygen kunna — hvad endast undantagsvis nu lärer hända — begagna det fria, rymliga och vida säkrare farvattnet öster om Gräsön, som höstetiden fortfarande håller sig isfritt, och hvarigenom anlöpandet af Öregrund och seglingen genom den derutanför belägna långa och på flere ställen trånga skärgården undvekes, samt de trafikerande undgingo det obe - 564 Expediiions-Vskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o 206. hag, sorn nu understundom der möter dem, att af vidriga vindar blifva i flere veckors lid uppehållne och till och med nödgas öfvervintra i denna skärgård.
På grund häraf och då, sedan E. K.
M:t under den 28 sistiidne Januari täcktes i Nåder förordna, det någon förlängning af tillåtelsen att använda Finska och Åländska fartyg till transport af träd varor och tjära från de Norra Länen till andra inrikes orter efter innevarande års slut icke vidare kommer att ega rum, det bör förväntas, att, efter nämda tillåtelses upphörande, sjöfarten med inhemska fartyg melian Norrland och hufvudstaden, jemte andra söder om Åland belägna Svenska hamnar, kommer att i betydlig mån ökas, synnerligast om de faror och olägenheter, som med denna seglation ännu äro förenade, så vidt möjligt är, varda undanröjde, få hos E. K. M:t Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att en fyrbåk å Skäret Understen må, så vidt tillgångarne det medgifva, varda uppförd.
N:o 206, Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 14 Maj 1845.
Preste-Ståndet den 14 — — Borgare-Ståndet den 14 — — Bonde-Ståndet den i5 — -— Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående stiftande af Lag för Aktie-bolag.
(Lag-Utsk:s Bet., N:o 99). S. A. K. Hos Rikets Ständer hafva framställningar blifvit gjorda om behofvet af en lag för Aktie-bolag, hvilka, i anseende till deras serskilda beskaffenhet, Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelsej IV.v 206.
565 ej äro hänförliga till den art af bolag, som afses i 15 Cap.
Handels-Balken, och för hvilka således all bestämd lagstiftning för närvarande saknas.
Rikets Ständer hafva detta ärende i öfvervägande tagit och dervid funnit, hurusom erfarenheten vitsordat nyttan och fördelen af dylika bolag, hvilka vanligen bildas för utförande af större företag och till befordrande af vigtigare ändamål, de der i allmänhet öfverstiga några få enskildes förmåga, eller äro förenade med sådan osäkerhet i afseende på utgången och den deraf väntade vinst, att enskilde ej vilja blottställa sig för äfventyret af betydligare förluster eller för vidsträcktare ansvarighet, än till beloppet af vissa bestämda summor, som de åtaga sig att tillskjuta; att följagtligen emellan det slags bolag, hvarom talas i Handels-Balkens 15 Cap., och de ofvan omförmälda, förefinnes den hufvudsakliga olikhet, att då de förra utgöras af visse bestämde personer, som ikläda sig en fortgående gemensam och personlig ansvarighet, så väl inbördes som mot tredje man, så föreställas de sednare, icke af personer utan af lotter eller aktier, hvilka inuehafvaren fritt kan, när honom behagar, till annan man öfverlåta; att hvarje lott eller aktie således representerar en bolagsman, hvaraf äfven följer, att den ansvarighet, bolagsmännen inbördes emellan, för bolagets förbindelser, som stadgas i nyssberörde Capitel, ej är förenlig med grunden och syftningen af det ursprungliga aftalet angående förevarande bolag; att häraf jemväl uppenbaras hehofvet af en lagstiftning för desamma, ett behof som långt för detta företett sig i vårt land, hvarest flere dylika föreningar så småningom uppstått; samt att, ehuru betänkligheter, med afseende å tredje mans rätt, visserligen varit mot tillåtligheten af så beskaffade bolag yttrade, likväl, då en och hvar, när lagstiftningen utstakar vidsträcktheten af bolagsmännens ansvarighet, är i tillfälle beräkna, under hvilka förhållanden han kan med bolaget afhandla, vådan deraf ej synes vara af någon vigt, serdeles, om derjemte föreskrifves, att dessa bolag ej må bildas, utan att Kongl. Maj;t sådant i Nåder tillåter, och att de i allt öfrigt böra grunda sig på sådana reglor, som Kongl.
Maj:t
Nådigst finner för godt att stadga och fastställa.
Med afseende å hvad sålunda blifvit i underdånighet anfördt, hafva Rikets Ständer alltså, för sin del, beslutat följande ' L(*g jör Aktie-Bolag. § t Bolag, som består af lotter, ställda på innehafvaren eller viss man, 566 Expeclilions-Vlskottels Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o 206. och hvari delegarne icke nyttja sina elier annan persons namn uti bolagets tirma, och ej heller förbinda sig att ansvara för bolagets skulder med mera, än en hvar insatt eller åtagit sig insätta, kallas Aktie-bolag. § 2- Dessa bolag bära namn efter hufvudföremålet för deras verksamhet. § 3.
Bolagets angelägenheter besörjes af en Styrelse, som af aktie-egarne väljes och kan af dem afsättas. 5 * Bolagets Styrelse är hos bolaget ansvarig för verkställigheten af det uppdrag, den af bolaget emottagit; men Styrelsens Ledamöter hafva icke någon ovillkorlig ansvarighet hvar för sig eller gemensamt för de bolagets förbindelser, som de, i följd af sitt uppdrag, å bolagets vägnar ingå. § 5.
I händelse af bolagets obestånd, är aktie-egare icke skyldig att vidkännas större förlust, än beloppet af sin andel i bolaget. § 6.
Bolagets capital fördelas i lotter eller aktier, hvardera på lika summa. § 7. Aktier, som äro ställda på viss man, skola hos Bolagets Styrelse inregistreras.
Hvarje öfverlåtelse af sådana aktier anmäles hos Styrelsen. § 8.
Aklie-bolag må ej upprättas, utan Konungen gifver der lof till och, efter pröfning af bolagets Reglemente, derå lemnar sin Nådiga stadfästelse; hvarom allmän kungörelse sedermera af Konungen utfärdas. § 9.
Bolagets Reglemente, som bör innehålla uppgift å den ort, der Sörelgen har sitt säte, skall inlemnas tili Konungens Befallningshafvande i Länet, för att sedermera till Konungen insändas.
Innan Reglementet blifvit till Konungens Befallningshafvande iniemnadt, är bolagsförening ej mellan bolagsmännen förbindande.
Expediäons~U tskoltets Förslag till und Skrifvelsej N.o 207. $67 § 10.
Aktie-bolag lyder under
Domstolen i den ort, der bolagets Styrelse har sitt säte.
M:t underdånigst anmäla.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adelil den 14 Maj 1845.
Preste-Ståndet den 14 — — Borgare-Ståndet den i4 — — Bonde-Ståndet den i5 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förmånsrätt för förskott, lemnadt ä varor, som blifvit till försäljning emottagna.
(Lug-Ulsk. Bet., N:o 91 och Uti., N:o 107). S. A. K.
Enär någon lag icke funnes, som betryggade den, hvilken till försäljning emottagit varor och derpå lemnat varuegaren förskott, för förlust af det förskjutna, i hädelse egaren gjorde concurs innan varorna blifvit försålda och betalda, samt förskottsgifvaren dymedels varit i tillfälle alt sig godtgöra för förskottet, utan denne sednare deremot, om icke varorna blifvit specielt pantförskrifna, i allmänhet ansetts skyldig desamma återställa, utan att deri åtnjuta ringaste företrädesrätt, har hos Riket» Ständer, såsom med rättvisa och billighet öfverensstämmande, samt »f vigt för bevarande af credit och förtroende i så ofta förekommande handelsförhållanden, blifvit yrkadt, det mätte för penningeförskott, lemnade för consigneradé eller under hand insände varor, tilläggas förmåns- eller panträtt deri, så framt va - 568 Expeditions-UtskoUels Förslag till und.
N:o 207. rorna befinnas i förskottsgifvarens vård eller blifvit för hans räkning och i hans namn å allmänt förvaringsställe upplagda; äfvensom att enahanda säkerhet och förmånsrätt måtte tillerkännas den, som på Connoissement öfver skeppade varor förskjutit penningar.
Rikets Ständer, som tagit denna fråga i öfvervägande, hafva dervid funnit den yrkade förmånsrätten uti begge här ofvan upptagne fall vara med billighet öfverensstämmande.
I förstnämnde händelse eller då förskottsgifvaren är innehafvare af de varor, hvarpå han förskjutit penningar, hafva nemligen Rikets Ständer ansett berörde förmånsrätt vinna stöd genom antagandet af en i varorna förvärfvad panträtt, hvilken, enligt en i lagstiftningen i allmänhet gällande och i i7 Cap. 3 § Handels-Balken uttalad grundsats, eger rum, då panträttsinnehafvaren har egendomen i händer eller under sin omedelbara disposition.
Dock anse Rikets Ständer härvid förmånsrätten, så vida icke pantsättning i laga ordning föregått, böra inskränkas till det fall, då förskott är vordet lemnadt å varor, som till försäljning blifvit afsända till annan ort, enär en mindre redlig gäldenär eljest lätteligen skulle kunna gynna de på samma ort med honom boende borgenärer på de öfrigas bekostnad.
Hvad åter sednare fallet angår, eller då förskott blifvit lemnadt å connoissement öfver skeppade varor, så hafva Rikets Ständer, enär, i sådant fall förmånsrätt eger rum i andra länder, ansett desto nödvändigare, att en dylik rätt äfven blefve fastställd här i landet, som eljest det missförhållande’inträffade, att om
Svensk man försköt penningar på connoissement å varor, hvilka utländsk man låtit å utrikes ort inlasta, den förre åtnjöt förmonsrätt i varorna, derest den sednare, innan de hit ankommit, gjorde concurs, men att deremot, i händelse Svensk man emottagit förskott af utländsk på lemnadt connoissement å skeppade varor, den sistnämnde ej egde ringaste företrädesrätt, om förskottstagarén till borgenärerne afträdde sin egeudom före varornes framkost.
Ett stadgande härom slår dessutom icke i strid med lagstiftningen i öfrigt, utan öfverensstämmer så väl med hvad om Bodmeri- och Bilbref finnes stadgadt, som äfven med 1 Cap. SkiplegoBalken af gällande Sjölag, enligt hvilket sistnämnda lagrum Skeppare, som emottagit gods för att öfverföras till någon på annan ort boende, och medelst connoissementers undertecknande sig dertill förbundit, icke anses befriad från sin förbindelse förr, än han densamma enligt connoissementens lydelse fullgjort, ehvad befraktaren eller afsändaren annorlunda förordnar, derest denne icke återsterställer alla conoissementerne; godset är således att be - Expedit iöns-Viskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N'-0 207. betrakta såsom åt
Skepparen anförtrodt för en tredje persons läkning, eller* nied andra ord, stäldt under den sistnämndes förfogande; deraf likväl Rikets Ständer anse det blifva en följd, att ifrågavarande förmånsrätt icke bör ega 111m i annan händelse, än alt couuoissementet blifvit stäldt till viss person, och ej ensamt till iunehafvaren.
Slutligen hafva Rikets Ständer äfven ansett, att likasom till förskott måste hänföras alla de kostnader förskoltsgifvarne bunna hafva för vård och transport af varorna, hvadan förmånsrätten äfven bör sträckas till dylika kostnader, så bör förskottsg ifva rens rätt ej heller förändras deraf, om varorna redan blifvit försålda, då förskottstagaren gör concurs, fastän liqvid dem emellan icke blifvit uppgjord, utan må den förstnämnde, i händelse uppbörden af betalningen varit honom ombetrodd, äfven ega att af försäljningssumman godtgöra sig för hvad han förskjutit.
1 enlighet med dessa åsigter hafva Rikets Ständer för sin del beslutat utfärdande af en Författning, hvarigenom stadgas: l:o.
Den, som från annan ort till försäljning emottagit varor, eller till honom eller hans ordres stäldt connoissement derå, samt på blifvande köpeskilling för varorna lemnat förskott, eller i och för försäljoingsuppdraget haft omkostnad, njute för sådant förskott och omkostnad med ränta, i händelse förskottstagaren före försäljningen gör concurs, förmånsrätt utur värdet af varorna, derest de finnas till förskottsgifvarens förfogande eller under hans vård. 2:o.
Hafva varorne före eoncursen redan blifvit försålda och levererade, utan att förskottstagaren erhållit liqvid, ege förskottsgifvaren att af försäljningssumman godtgöra sig för hvad han förskjutit, framför andre förskott tagarens borgenärer, så vida uppbörden af betalningen är honom ombetrodd. 3:o.
Den förmånsrätt, nu sagd är, eger icke rum om förskottstagare och förskottsgifvare äro boende på samma oit och varorna der blifvit lill försäljning öfverlemnade, så vida ej, vid varornas öfverlemnande, blifvit så förfaret, som lagen i båga om försträckning emot lös pant förmår.
Biht till R.
St, Prot. 184S. to Sand. 1 A/d. 72 57® Expeditions-Ut skottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.o 208.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i4 Maj 1845.
Preste-Ståndet den 14 — — Borgare-Ståndet den 14 — — Bonde-Ståndet den 15 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse , angående förändring af Stadganderne uti iy Cap. 2 § Rättegångs-Balken samt Kongl. Förklaringen den i5 October t Sto. (Lag-Ulsk:s Bet., N:o 92 och Uti., N:o 108). S. A. K.
Vid förehafd profning af väckt fråga om förändring af stadganderne uti 17 Cap. 2 § Rättegångf-Balken samt Kongl. Förklaringen den 15 October 1810, angående den kraft till bevisning, som bör tillkomma böcker öfver bandel och köpenskap, hafva Rikets
Ständer funnit denna fråga böra belragtas ur tvåfaldig synpunkt.
Å ena sidan framstår nemligen det egna föi hållande, att ett fordringsanspråk, grundadt allenast på anteckning i en utborgningsbok, kan, sä vida denna bok icke framter någon yttre oordentlighet oell säljaren är i åtnjutande af vanligt medborgerligt anseende, göras inför domstol giltigt och förbindande, blott genom säljarens egen ed, hvil* ken från lagens allmänna villkor för bevisning afvikande rättighet ansetts vara, icke blott i anseende till sin omedelbara verkan på andras rätt, vådlig, utan äfven för det allmänna välståndet menlig, i så måtto, att den öfver höfvan gynnar och underlättar benägenheten för skuldsättning.
Å den andra sidan åter har klagan öfver denna lagbestämmelse blifvit förd med afseende på dess verkningar och följder i allmänna rörelsen, enär varu-utborgningar på tid nu allmänneligen betingas och bevilj.s, utan att köparen vill underkasta sig skyldigheten att genom skriftligt godkännande af räkningen eller skuldebref lagligen förpligta sig till skuldens betalning å öfverenskommen förfallotid, hvarmedelst icke allenast stridigheter om beloppet ofta uppkommit, och föi smidighet vid skulders betalning tagit öfver hand, utan äfven säljaren gatt i mistning af förmånen att för andra uppköp och omsättningar använda de Valutor, som af hans på tid gjorda varuförsäljningar uppkomma.
Till stöd för den nästan ovillkorliga be visn ingsta! t, sorn i lag blifvit tillagd handlandes böcker, då de med ed fästas, åberopas vanligen den nyt - Exp ditions-Utsk ttets Förslag till und.
3yi ta, utborgningen i den dagliga rörelsen medför, och nödvändigheten vid en sådan af verkligt behof utstakad rörelse, att bokföringen eger det största möjliga vitsord.
Väl kan icke nekas, det tillfället att kunna på räkning erhålla köp» manna-varor och hvarjehanda tillverkningar erbjuder en stor beqvämlighet så väl för de förmögnare, som för de mindre bemedlade, då det i allmänhet är med svårighet och omak förenadt, att alltid behöfva hafva penningar till hands för hvarje dagligen förekommande inköp.
Denna beqvämlighet har ock i all minut-rörelse infört en vidsträckt utborgning, hvilken, sedan den allt mer o b mer blifvit en vana att fordra och erhålla, en handlande icke kan, utan skada för sin afsättning och rörelse, förvägra, men också icke skulle så obegräusadt, som nu sker, kunna bevilja, derest lagen icke tillerkände honom den egna bevisningsförmån, hvarom här är fråga.
Emedlertid öfverväges denna beqvämlighet nu af mångfalldiga och bekymmersamma olägenheter, hvilka deraf uppkommit.
Hit hörer i första rummet klagan öfver opålitlighet i utborgningars bokföring, hvilken klagan, ehuru den oftast torde kunna antagas sakna grund, likväl eger rimlig förklaring deruti, att gäldenärerne vanligen icke hafva annat medel att controllera sina bokskulder, än ett osäkert minne, och att dessutom utborgningar ofta måste beviljas tjenstefolk å husbondens vägnar, och således göras äfven till andre, än gäldenärerne sjelfve.
Det rådande utborgningsväsendet underhåller således i allmänhet ett mer eller mindre öppet misstroende ernellan de handlande och deras kunder, samt föranleder tillvitelser, tvister och rättegångar, hvilka ej sällan lända till men för den allmänna moraliteten och förtroendet samt medborgarens goda namn och rykte.
Vidare torde det ej kunna bestridas, att den beqvämlighet för den dagliga rörelsen och konsumtionen, som lagen genom handelsboks bevisningskraft åsyftat, under dess allmänna begagnande grundlagt, befordrat och utvecklat mycken lättsinnighet, så väl i utborgning, som i skuldsättning, deraf eftertänkliga följder ofta låtit sig förspörja.
Vådan af det bevisuingssätt, som genom 17 Cap. 2 § Rättegångs-Balken och Kongl. Förklaringen den 15 October 1810 blifvit handlande och varutillverkare medgifvet, torde lätteligen kunna ådagaläggas.
Till villkoren för full bevisning i allmänhet hörer nemligen icke blott, att den är i och för sig sjelf fullständig, utan äfven att den uthärdar den motbevisning, hvars företeende, å andra sidan, af lagen i de flesta fall tillåtes. 17 Cap. 2 § Rättegångs-Balken gör härifrån ett undantag.
Den förutsättning, hvarpå fordringsegares talan emot gäldenären grundas, Hvilar ej på ådagaläg - Expeditions-TJtskotlets
För lag lill und.
Skrifvelset N.-o 208. gandet af någon denna afhandling med fordringsegaren, utan blott på befintligheten af en anteckning i ford ringsega rens egen utborgningsbok.
O n denna bok icke har sjnbara fel, och fordringsegaren sjelf är i besittning af den yttre oförvitlighet, som berättigar honom till utöfning af medborgerligt yrke, så fordras för bevisningens fullkomnande intet annat, än att debiteringens vigtighet genom hans edgång bekräftas.
Medelst denna edgång fylles således icke en bevisning, som i mer eller mindre mån bundit gäldenären till åtgärden alt veikiigen hafva på borgen tagit varor, i hvilket fall den skulle hafva egenskapen af vanlig fyllnadsed, utan gifver edgången åt den på anteckningen i boken grundade förutsättningen om en sådan åtgärd kraft och verkan af ett mot svaranden bevisadt factum, hvilket af Domaren måste såsom sådant antagas och godkännas.
Enligt lagens ord och den derom gällande lagskipningen, behöfver boken icke ens innehålla anteckning om varorna blifvit lemnade till den förmente gäldenären sjelf eller till någon annan å bans vägnar, ej heller behöfva dessa omständigheter serskildt utredas.
Att den tilltalade gäldenären blifvit i boken för varorna debiterad, och alt denna debitering vidare besannas med ed af samma person, hvars fordringsrätt ensamt deraf beror, gör tillfyllest för gäldenärens bindande till betalningsskyldighet.
I bästa fallet, eller då fordringsegaren sjelf är i god tro, bevisas likväl icke genom edgången något annat, än att varorna verkligen blifvit för den i boken antecknade gäldenärens räkning utlemnade; men om sådant skett till honom sjelf, eller till någon, som han till uppköpet bemyndigat, är efter edgången, sådan den enligt ifrågavarande lagrum bestämmes, lika outredt, som förut.
Detta stora vitsord eger handelsbok ieke blott i afseende på hvad som blifvit borgadt, utan äfven örn hvad som blifvit på räkning afbetaldt.
I sednare fallet höfves visserligen bokens vitsord genom företeende af fordringsegares qvitto, men qvittencer ■vårdas icke alltid i så lång tid och med den noggrauhet, som under dylika förhållanden kunde behöfvas, och exempel saknas icke, att personer, serdeles efter antingen säljarens eller köparens frånfälle, blifvit lagsökte för bokskulder, som, efter all anledning, förut blifvit guldne, ehuru qviltencerjie ej kunnat tillrättaskaffa.
Ett lagstadgande, sorn i tillämpningen gifver anledning till vådor och missbruk, och i sina verkningar visat sig vålla oredor och oordningar, är, enligt Rikets Ständers omdöme, i behof af förändring.
Denna förändring torde likväl icke böra sträcka sig derhän, att afhända handlandes och varutillverkares böcker all bevisningskrafl.
Handeln hvilar på förtroende och till dess natur höra skyndsamhet och enkelhet i formerna för aftal och Ex/icditions-Ulskottets
BIHANG till Riks-Ståndens Protokoll vid Urtima Riksdagen i Stockholm 181? och 1818. 5:te Samlingen Innehallande Riksens Ständers Bevillningsutskotts Betänkanden och Förklaringat» STOCKHOLM, Tryckt hos A.
Gadelius, i8i8« Vördsamt Memorial!
Mea anledning af Vallöf!. BorgareStåndets till BevillningsUtskottet aflåtne Remiss under dea 8 i denna månad af Herrar Ekelund och G.
Kjel• lander med flere väckte frågor om Postfrihet för Städemes Magistrater vid afsändande äf KronoUppbördsMedel samt andre Städerne angående offentliga Arender , har BevillningsUtskottet detta ämne under öfverläggning förehaft och, då derunder förekommit, att den för detta Utskott bestämda verkningskrets endast inskränker sig enligt RiksdagsOrdningens föreskrift uti 44 §. inom uppgörandet af grunderne för Bevillningens utgörande, hvarunder Postmedlen äfven föras, och densammas fördelning , men detta mål egentligen innefattar en åtgärd vid StalsRegleringen, hvars förberedande handläggning bör föregå BevillningsUtskottets beslut , så har Ut« skottet ansett sig böra detta ärende till VällofL r£ BeviUningsVtsk.
BorgareStåndet vänligen återremittera, holm den 16 December 1817.
Stock» IPI Höglofl Ridderska» pets och Adelns Beda möters vägnar:
F. B■ Schwerin.
Bl Vallöf!.
BorgareStåndets .Ledamöters vägnar: 1Sils Limnelius» Bå Högvordige Breste» Ståndets Ledamöters vägnar: J. Wijkman Caspersson.
Ba Hedervärda Bonde» Ståndets Ledamöters vägnar:
Jolu Magn.
Wessi ng.
Clas Livijn.
N:r 2- Vördsamt Memorial!
Bevillningsutskott vid början af denria Riksdag antog den dervid nödiga Betjening , ansåg det sig icke hafva anledning, att hos Rikets Höglofl.
Ständer anmäla, det hade, dels i afseende på göromålens ännu ej förökade mängd, dels för att ej genom onödiga utgifter betunga Stats - Verket, antalet af Cantzlisterne blifvit bestämdt , i enlighet med hvad Riksdagsordningen härom föreskrifver, men sedan ett s örre antal Remisser från Respective Stånden ankommit och öfverläggningarne , så väl derom , som om grunder» JBeviUningsTJtxL Betänliandem g1 na och Redactionen af Bevillnings. med de flere Författningar, dem det åligger Utskottet att Besörja, ökat göromålens mängd, har Utskottet sett sig föranlåtet att fördela sig på flera afdelningar.
Denna åtgärd, jemte den vid förre Riksdagar härom hämtade erfarenhet, harådagalagf, att det nu varande antalet af fyra Cantz, lister icke är tillräckligt till det nödiga arbetets bestridande; och finner BevillningsUtskottet sig deraf föranlåtet, att hos Rikets Höglofl.
Ständer vördsamligen anhålla om tillstånd , att, till vinnande af mera skyndsamhet vid målens handläggande och expedierande, få, utom ofvannämd de Cantzlister, antaga tvänne Notarier, med arf-j vode från antagningsdagen.
Ständers Bevillningsutskott begagnar likaledes detta tillfälle, för att anmäla nödvändigheten deraf, att tvenne Vaktmästare, på sätt förr vanligt varit, verkställa uppassningen vid Utskottet, och anhåller vördsamligen om Rikets Höglofl.
Ständers stadfästelse på de i detta hänseende vid:agne åtgärder.
Stockholm den a 3 Januarii jgiS.
Bevillnings Utskottets Memorial angående grunderne för Bevillningens bestämmande.
Då Rikets Höglofl, Ständers Bevillningsutskott, emottog det dyrbara, men tillika, brydsamma 6 BevillningsUtsL Betänianden. förtroendet, att, genom uppgifvande af de Allmänna Grunderna för den blifvande
Eevillningen och författandet af ett förslag för densamjsnas utgörande , föranleda en rättvis och jemn fördelning Medborgare emellan, af de bidrag till Staten , hvilka äro ourngängliga för fyllandet af dess behof, insåg detta Utskott vigten af det erhållna uppdraget.