Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit icke ansett sig böra föreslå någon förändring i fråga om revisions-skillingarnes användande.
Deremot kan hela principen om revisions-skillingarnes bibehållande ifrågasättas.
Motioner derom äro väckta vid flera Riksdagar, äfven vid denna, och Lag-Utskottet har beslutat tillstyrka minskning i beloppet för vissa fall.
För den händelse, att detta förslag skulle vinna Rikets Ständers bifall, eller revisions-skillingarne helt och hållet upphöra, skulle jag anse skäligt, att förbehåll gjordes derom, att sådant icke skulle kunna berättiga ledamöterne till ersättning för den minskning i inkomst, som derigenom lor deni uppkommem men den liqvidation, som nu blifvit föreslagen, synes mig föga lämplig.
Då Uiskotten funno sig uppmanade att för Hofrätts-ledamölerne tillstyrka en lönetillökning, som, ehuru onekligen vittnande derom, alt Utskotten behjertat behofvet deraf och billigheten af någon ersättning för den tillökning i arbete, sorn af Hofrätternes fördelning 12 Stats- och Lag-Utskottens Utlåtande, N:o 13. på flere divisioner blir en följd, likväl icke gör lönebeloppen högre, än att de med en fjerdedel understiga lönerne för Öfverrätternes ledamöter i brödrariket, så synes det mig nästan småaktigt, att, under afvaktan på det beslut, som sannolikt kommer att fattas angående revisions-skillingarne, genom den föreslagna liqvidationen borttaga för Hofrätts-ledamöterne en liten inkomst, som för statsverket icke medför någon utgift, och som icke är af den beskaffenhet, att den lämpligen bör intagas bland statsverkets intrader, bland hvilka den också blefve allt för obetydlig för att böra tagas i beräkning.
Jag bar således varit af den mening, att i de nu föreslagne lönerne revisions-skillingarne icke borde inberäknas, men deremot att bland de för åtnjutande af lönetillökningen fästade vilkor skulle intagas, att, i händelse skyldigheten att i vissa mål nedsätta revisions-skilling för rättigheten att under Konungens pröfning draga Hofrätts dom eller utslag skulle upphöra, eller revisions-skillingens belopp nedsättas, eller lagens stadgande i 30 kap. 17 § Rättegångs-Balken så förändras, , att insatte revisions-ski/lingar icke böra tillfalla Hofrätten i de fall, berörde lagrum af ser, sådant icke må berättiga till anspråk på ersättning för den minskning i Hofrätis-ledamöternes inkomster, som derigenom inträffade.
Hör till Stats- och Lag-Utskottens Uti.
Jcmförclse-Tabell.
Enligt Gamla, Staten.
Svea Ho/-Rätt.
1 President:
Lön 3,771:
Taffelpenningar 1,000: 1 Vice President:
Lön 6 Hof-Rätts-Råd, D:o å 1,920 R:dr 17 Assessorer D:o å 1,582 R:dr 1 Dito D:o • 4,771 2,134 11,520 26,894 1,500 Götha Hof-Rält. 1 President:
Taffelpenningar 1,000: 4,771 1 Vice President . » 2,134 4 Hof-Rätts-Ilad å 1,920 R:dr 7,680 2 Dito å 1,800 3,600 16 Assessorer å 1,582 25,312 2 Dito u 1,500 „ 3,000 Skåne och Blekinge Hof-Rält. 1 President:
Lön 3,771: — Taffelpenningar 1,000: 2 Hof-Rätts-Råd, Lön ä 1,920 R:dr 6 Assessorer D:o å 1,582 „ 4,771 3,810 9,492 Samtlige Hof-Rälternes öfrige Embets- och Tjenstemän samt Betjening, ladjunklionsmedel inberäknade). i Svea Hof-Rätt 14,679:24 „ Götha Dito 13,889:24
Skåne och Blekinge Dito 6,186:24 Summa Summa Banko. 46,819: 46,497: 18,103: 34,755: 24 146,174: 24 Enligt nya Eörslaget.
Svea Hof-Rätt. 1 President:
Lön 4,000: Taffelpenningar ... 1,000: j 5,000 5 Hof-Rätts-Råd, Lön ii 2,600 R:dr 13,000 5
Dito d:o å 2,400 12,000 5 Assessorer d:o å 2,200 „ 11,000 10 Dito d:o å 2,0C0 „ 20,000 Götha Hoj-Rätt. i President:
Lön 4,000:
Taffelpenningar 1,000: 5,000 5 Hof-Rätts-Råd, Lori å 2,600 R:dr 13,000 5
Dito d:o å 2,400 12,000 5 Assessorer d:o å 2,200 „ 11,000 10 Dito d:o å 2,000 „ 20,000 Skäne och Blekinge Hof-Rält. 1 President: Lön ■ . . 4,000:
Taffelpenningar 1,000: — ■ - 5,000 2 Hof-Rätts-Råd, Lön å 2,600 R:dr ' 5,200 2 Dito d:o å 2,400 4,800 2 Assessorer d:o å 2,200 4,400 4 Dito d:o å 2,000 8,000 Samlelige Hof-Rälternes öfrige Embets- och Tjenstemän samt Betjening.
De gamla anslagen bibehållnc 34,755:24 — san t dessutom nytt anslag till Kongl. M?j:ts nådiga disposition att Hof-Rätterne emellan fördelas 12,000: — —- Summa Minskning uti ljuspenningar Verklig tillökning . . . . (Afi.
Revisions-skillingarne, hvilkas belopp besparas Statsverket, torde uppgå till vid pass 7,000 R:dr.)
Summa Banko. 61,000: 61,000: 27,400: 40,755: 24 24 196.155: Förhöjning. 14,181: 14,503: 9.297: 12.000: 49,981: 2,616: 47.364: 12 36 Anin Ifrån nu åtnjutande Ljuspenningarne, enligt Kongl.
Maj:ts nådiga Proposition, upptagne för samtlige Hof-Rätterne till . 6,086:32- eller för Svea Hof-Rätt till t 2,886: 32 — afgår: för Presidenten och Vice Presidenten å 80 R:dr . . . 160: för 6 Hof-Rätts-Råd och 18 Assessorer å 40 R.dr . . 960: 1,120: 1,746: 32 — „ Götha Hof-Rätt 2,333: 16 afgår: för Presidenten och Vice Presidenten å 78: 36 . . 157: 24 - för 6 Hof-Rätts-Råd och 18 Assessorer ä 3‘J: 18 . . . 945:- 1,102:24. — 1,230: 40 „ Skåne och Blekinge Hof-Rätt afgår: för Presidenten 78: 36 för 2 Hof-Rätts-Råd och 6 Assessorer å 39: 18 ... 315: — 393:36 — 492: 44 2,S86: 32 — 1,120: 2,333: 16 — 1,102: 24. — 886: 32 — - 393: 36 — Tillsammans återslå 3,470: 20 Minskning häruti således 2,616: 12 — mh. till R.
Prof. iSSO $ ISSI. 4 Sami. 2 Afd. 4 Häft.
Slats- och Lag-Utskottens Utlåtande, JYå 14 & 15. 1 M 14.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 28 Juni 1851, kl. 12 m.
Utlåtande, i anledning af vackt motion om serskildt anslag för fångars vård, Riksdagsfullmäktige!!
Lars Olsson från Stora Kopparbergs län har uti ett lili hedervärda Bondeståndet ingifvet memorial, hvilket blifvit till Stats-Ulskottet remitteradt, föreslagit, alt Rikets Ständer måtte ställa en viss årlig summa till Konungens Befallningshafvandes disposition, med rättighet för desse myndigheter, att med länsmän eller andre pålitlige personer inom kommunen afsluta kontrakter, hvarigenom de åtaga sig att, emot ersättning, taga för brott häktade personer under bevakning intill dess öfver dem blifvit ransakadt.
Derigenom skulle fångars forsling kunna undvikas, lindring i de betydliga fångvårdskostnaderne beredas, och mindre förderfvade brottslingar ej behöfva komma i beröring med de gröfre, som förvaras å länshäktena.
Denna framställning, hvilken Stats—Utskottet gemensamt med Lag-Utskottet tagit i öfvervägande, kan emedlertid icke af Utskotten understödjas.
Att i stället för att i häkte inmana personer, hvilka gjort sig friheten förlustige, anförtro dem i enskildes vård, skulle hvarken medföra nödig säkerhet för det allmänna eller betrygga de tilltalade om den behandling, de såsom häktade hafva rätt att påräkna; och derför få Utskotten vördsamt afstyrka lifält till ifrågaställde förslag.
Utlåtande, i anledning af vackt motion, angående förändrad plan för fangelsereformens genomförande.
Uti ett hos höglotl.
Ridderskapet och Adeln ingifvet memorial har Herr Cederschiöld, R. T., anmärkt, att ehuru den plan, som hittills blifvit följd vid uppförande af cellfängelser i riket, öfverensstämde med de åsigter, hvilka uttalades af 1 840 Bih. lill R.
Prat. 1850 & 1851. 4 Sami., 2 Afd., 5 Haft. I 2 Stais- och Lag-Ulskollens Utlåtande, M IS. års Ständer, då samma Ständer till dylika fängelser först beviljade anslag, syntes det likväl, som om det eftersträfvade målet ej skulle kunna vinnas på den väg, man sålunda beträdt.
— Enligt nämnde plan, sådan den blifvit framställd uti ett den 17 Februari 1817 af då varande Justitie-statsministern i underdånighet afgifvet förslag till reglering af rikets läns-, härads- och stadsfängelser samt domsagor, skulle nemligen i länens residensstäder uppföras stora samt i öfrige städer och på landet en mängd smärre ransakningshäklen efter cellsystemet.
Men om denna plan komme att fortfarande följas, så skulle fängelsereforrnens fullbordan fördröjas till en aflägsen framtid; oerhörda summor erfordras ej allenast lill fängelsernas uppförande, utan äfven sedermera allt framgent för deras administration; och fångarnes transporterande från ett till annat fängelse icke sällan inträffa, till mehn för fångarne sjelfva och betydliga utgifter för staten; hvarförutan det ej blefve möjligt att öfver den stora mängden småfängelser utöfva den strängt kontrollerande tillsyn, som vore oundgängligen nödig, så vida cellfängelset icke skall helt och hållet förfela sitt ändamål.
Efter motionärens åsigt måste derföre en annan plan följas, för undvikande af bej-örde olägenheter; och sådant syntes kunna ske dymedelst, att de fängelsedistrikter, hvaruti landet indelas, göras hvar för sig så stora, som de kunna vara, utan att lägga binder för brottmålslagskipningens jemna och orubbade gång, på det att fängelsernas antal måtte blifva så litet sorn möjligt.
Fördelarne deraf vöre, att hela fängelsereformen, så vidt den afser ransakningsfängelserne, kunde inom få år genomföras; att kostnaderne blefve betydligen mindre; att fångarne i de flesta fall skulle, efter en i enlighet härmed förändrad brottmålslagskipning, kunna allt ifrån deras första häktande och till dess straffet vore undergånget, få qvarblifva i samma bäkte; samt att ändamålet med reformen så mycket säkrare kunde vinnas, enär det blefve möjligt att öfver fängelsernas förvaltning utöfva en noggrann tillsyn; och det är med anledning häraf, som motionären föreslagit, att Rikets
Ständer måtte dels »uttala en bestämd förkastelsedom öfver de uti Justitie-statsministerns ofvannämnde plan föreslagna stads- och häradshäkten; dels uttrycka den underdåniga önskan, att inga så beskaffade fängelser må uppföras förr än frågan huruvida landet bör indelas i stora eller små fängelsedistrikter blifvit definitivt afgjord, så att uppförandet af cellfängelserne må tillvägabringas efter ett för alla dessa häkten gemensamt system; dels ock besluta, att hvad af de vid 1840 års riksdag för stads- och häradsfängelsers uppförande beviljade anslag ännu finnes odisponeradt, till belopp af omkring 173.000
Rdr banko, jemte det af Kongl.
Maj:t vid denna riksdag äskade anslag af 400.000
Rdr samma mynt, emedlertid må få användas till uppförande af eell^länsr fungelser.
Vid behandling af omförmäite ärende hafva Utskotten inhemtat, att, sedan Rikets Stals- och Lag-Utskottens Utlåtande, JU 15. 3 år 1840 församlade Ständer, med erkännande af cellfängelsets företräde såsom ransakningshäkte framför våra gamla häkten, anvisat 900,000 Rdr till nya länsfängelser, 100,000 Rdr till nya häradsfängelser samt 500,000 Rdr, allt banko, till nya stads— fängelser, under anhållan derjemte, att Kongl. Maj:t måtte låta uppgöra en fullständig plan för härads- och stadsfängelsers ordnande inom riket och densamma Rikets Ständer vid påföljde riksdag meddela, Justitie-statsministern i underdånighet afgifvit det af motionären åberopade förslag i ämnet, enligt hvilket det skulle komma att, utom 24 länsfängelser och ett fängelse för Stockholms stad, erfordras 106 serskilda stads- och häradsfängelser såsom ransakningshäkten; att ehuru berörde plan icke blifvit af Rikets Ständer pröfvad eller, så vidt kändt är, af Kongl. Maj:t fastställd, Rikets Ständer likväl vid sista riksmöte anvisat ett ytterligare belopp af 300,000 Rdr banko, ali med 100,000 Rdr utgå hvardera af åren 1849, 1830 och 1851, för fortsättning af påbegynta arbeten för det nya fängelsesystemets införande; att under tiden blifvit efter cellsystemet uppförde 11 länshäkten, deraf ett dock ännu icke är fullbordadt, ett fängelse för hufvudstaden och ett i staden Eskilstuna, men att Kongl.
Maj:t derjemte beslutat, att dylika mindre fängelser skola uppföras i Kongsbacka och Carlshamn, hvarförutan frågan om uppförande af ett cellfängelse i Wimmerby är på Kongl.
Maj:ts pröfning beroende; samt ändtligen, att nu varande Lag—Utskott, i anledning af framställd t förslag, att riket må, utan afseende å länens och häradernes gränser, fördelas i vissa distrikter, af hvilka hvarje borde utgöra domskretsen för en brottmålsdomstol, med säte invid distriktets ransakningshäkte, uti sitt under N:o 26 afgifna och af Rikets Ständer nu mera bifallna betänkande, tillstyrkt det måtte Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t låta undersöka huruvida det med cellfängelset, såsom ransakningshäkte, åsyftade ändamål, icke skulle säkrare och fullständigare vinnas samt mindre kostnader för statsverket uppkomma, dymedelst att riket indelas i större distrikter, hvarldera omfattande ett helt län eller flere domsagor och försedt med ett för distriktet gemensamt cellfängelse, vid hvilket af dertill serskildt förordnad domstol eller domstolen i den stad, der fängelset kunde vara beläget, ransakas och dömas borde angående inom distriktet begångna gröfre brott, eller sådana, för hvilka de anklagade blifvit i häkte inmanade, än derigenom, att fördelningen sker i en mängd mindre distrikter med stads- och häradsfängelser i alla landsorter, för ransakningsfångars förvarande och handläggningen af omförmälta brottmål, fortfarande bestrides af nuvarande allmänna underdomstolar; äfvensom att Kongl. Maj:t derefter ville vid nästa riksdag till Rikets Ständer aflåta nådig proposition i ämnet.
Hvad nu först angår motionärens yrkande, alt Rikets Ständer måtte uttala sitt ogillande af den plan, enligt hvilken så väl läns- som smärre stads- och häradsbäk - A Stais- och Lag-Utslioltens Utlåtande, M IS. ten borde i riket uppföras; så anse Utskotten sig blott behöfva hänvisa till nyssnämnde af Rikets Ständer beslutade underdåniga skrifvelse.
Densamma grundas väl på förutsättningen derom, att större fängelsedistrikter skulle ej allenast blifva mera välgörande för lagskipningen, utan äfven lättare och säkrare leda till det. med fängelsereformen åsyftade ändamål, än om nyssberörde plan följes; men något bestämdt omdöme härutinnan hafva Ständerne emedlertid icke ansett sig kunna för närvarande uttala; och derföre tillstyrkes, att omförmälte yrkande ej må till någon vidare åtgärd föranleda.
Men beträffande åter förslaget om en underdånig önskan, att med uppförande af stads- och härads-cellfängelser måtte anstå intill dess frågan om företrädet emellan förenämnde serskilda planer blifvit afgjord; så hemställes vördsamligen, om icke Rikets Ständer ville besluta en underdånig anhållan, det mätte, med afseende å den framställning, som blifvit gjord i förenämnde redan beslutade skrifvelse, någon byggnad af nya stads- och här ads-cellfäng elser icke företagas, innan sådan undersökning, sorn samma skrifvelse omförmäler, föregått och frågan derom, huruvida riket bör indelas i smärre eller större f'ängelse-distr Ut t er, blifvit afgjord, såvida icke Kongl. Maj: t redan låtit vidtaga åtgärder i berörde hänseende, eller pröfvar nödigt att låta uppföra sådana fängelser, som, ehvad den ena eller andra planen må antagas, blifva behöflige och ändamålsenlige.
Hvad slutligen vidkommer yrkandet att hvad som ännu finnes odisponeradt af det anslag, som 1840 års
Ständer beviljat till uppförande af härads- och stadsfängelser, måtte, jemte det anslag, som nuvarande Ständer kunna bevilja, få användas lill uppförande af läns-cellfangelser; så emedan berörde reserverade medel redan äro för ett bestämdt ändamål af Rikets Ständer anvisade, kunna Utskotten icke tillstyrka omförmälde framställning, utan få således afstyrka bifall ä densamma.
Emot förestående betänkande, så vidt det innefattar tillstyrkande att Rikets Ständer måtte besluta en underdånig skrifvelse, hafva herr Carleson och herr doktor Gumcelius sig reserverat.
Slats- och Lag-Utskottens Utlåtande, M l(j. M 16.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 28 Juni 1881, kl. 12 ni.
Utlåtande, i anledning af vackt motion om ersättning till länsman och nämndemän i vissa fall, då de, i följd af deras befattningar, måste öfvervara ransakningar i brottmål.
Omförmälde, till Stats-Ulskottet remitterade motion, är väckt hos hedervärda Bondeståndet af riksdagsfullmä k tigen Johan Gustaf Wassmuth från Stockholms län, samt understödd af riksdagsfullmäktige Eric Carlsson från samma län och Nils Strindlund från Wester-Norrland.
Det fall, motionen afser, inträffar, då, med anledning af Kongl, förordningen den 20 November 184S, serskilda härader hafva gemensamt häkte, inrättad t för de häktades förvarande i enrum, samt i närheten deraf, gemensam tingstad, hvarest ransakas och dömas må angående brott, som blifvit begångne inom något af de härader, för hvilka häktet gemensamt är och för hvilka brott de anklagade blifvit i häkte inmanade.
Ransakning och dom tillhör nemligen alltid den häradsrätt, inom hvars domvärjo den gerning, som åtalas, blifvit begången.
Yäl må dock nämnd tagas äfven från annat af de till samma domsaga hörande härader, för hvilka häktet gemensamt är; men man kan icke alltid anlita nämnden i närmaste härad, utan måste en och annan gång söka biträde af nämnd i aflägsnare härader; i hvilken händelse nämnden blir nödsakad, för uppfyllandet af dess nämndemannakall, färdas utom det härad, för hvilket den blifvit vald.
I allt fall varder, om nämnd alltid tages från närmaste härad, denna nämnd, hvarje gång det brott, hvarom ransakas skall, blifvit begånget inom annat härad än det, till hvilket nämnden hörer, eller inom annan domvärjo, än som lyder under den häradsrätt, till hvars ledamöter nämnden blifvit kallad, besvärad med en tjenstgöringsskyldighet utöfver hvad den rätteligen åligger, utom det att en och annan ledamot i samma nämnd, om än ransakningen tillkommer häradsrätten i orten, ej kan undvika betydligen längre resa än till häradets vanliga tingstad; och hvad länsmännen angår, så enär den länsman, inom hvars distrikt det brott, hvarför den häktade är anklagad, blifvit föröfvadt, måste, såsom allmän åklagare i orten, under ransakningen föra talan, följer, att de i nu ifrågaställde fall, ofta måste för berörde ändamål begifva sig utom deras distrikter. l’å dessa ökade besvär och kostnader för nämnd och länsmän, har nu motionären fästat uppmärksamhet, under yrkande, att ersättning derför måtte af allmänna medel utgå. 6 Slals- och Lag-Utskotlens Utlåtande, M 86.
Utskottet, som för behandling af ifrågavarande ärende sammanträdt, medgifva jemväl billigheten i berörde yrkande.
Del synes visserligen, som om 1845 års lagstiftare betraktat flere härader, hvilka gemensamt utgöra en domsaga, ehuru hvar och en innefattar en serskild domskrets, såsom en jurisdiktion; men ostridigt är likväl, att nämndens förbindelse att, utan ersättning, deltaga i lagskipningen, af våra äldre lagar, likasom af 1734 års, varit begränsad af det härad, hvarföre den blifvit vald.
Då emedlertid redan denna förbindelse, förenad med den mängd åligganden, som inom häradet måste af nämnden bestridas, medför så mycket besvär, att klagan deröfver ofta försports, följer, att anledningarne till sådan klagan skulle ökas, derest nämnden ålades de ökade göromål, motionären anmärkt, utan alt derföre åtnjuta någon godtgörelse.
Han har jemväl, såsom grund för framställningen, åberopat en dylik klagan i sin hemort, der flere härader hafva gemensamt fängelse och ge mensam tingstad, och der verkningarne följaktligen bäst kunnat skönjas.
Bland dem är en den påtagligaste, nemligen den, att bvar och en, som möjligen kan undvika nämndemanna-befattning, äfven begagnar tillfället att undandraga sig densamma; och då anmärkte förhållandet således bidrager till undergräfvande af den betydelsefulla institutionen, som finnes i nämnden, är det derföre så mycket angelägnare, att detta förhållande afhjelpes.
Genom den yrkade ersättningen till nämnden finge staten likväl icke vidkännas några utgifter, som icke fullt ersattes medelst de fördelar, som vunnes derest ransakningen med häktade personer alltid kunde hållas vid fängelset, ulan att fångarne under ransakningstiden behöfde förflyttas; och det är på grund häraf, samt då man af länsmän ej kan fordra, att de, utan ersättning, skola utöfva åklagarekall utom de distrikter, för hvilka de blifvit tillsatta, Utskotten föranlåtas att vördsamligen tillstyrka, att Rikets Ständer måtte besluta, att, derest, med anledning af Kongl, förordningen den 20 November 1845, serskilde härader hafva ge mensamt häkte samt i närheten deraf gemensam tingstad, hvarest ransakas och dömas må, angående brott, som blifvit begångna inom något af de härader, för hvilka häktet gemensamt är, och för hvilka brott de anklagade blifvit i häkte inmanade, ersättning för inställelse vid tingstaden skall af allmänna medel utgå, dels till de af nämn den, som biträda rätten, om gerningen, hvarom ransakas, blifvit begången inom annat härad eller tingslag, än det, {ill hvilket de höra, beräknad efter vägen från deras bostad lill den gemensamma tingstaden, men, i händelse gerningen är vorden föröfvad inom samina härad, för hvilket de blifvit valde, endast efter den längre väg de hafva till den gemensamma tingstaden, än till häradets vanliga tings - Stals- och Lag-Utskottens Utlåtande, Jht 17 7 stalie; dels ock till länsman från bans bostad till gemensamma tingsstaden, då han i egenskap af åklagare måste der sig infinna, så framt densamma är belägen utom det distrikt, för hvilket ban blifvit tillsatt; skolande denna ersättning utgå af det förslagsanslag, som blifvit anvisadt å Andra Hufvudtiteln för ersättningar till vittnen och parter, till de belopp, som för resor i kronans angelägenheter, enligt förfaltningarne, tillkomma nämndemän och länsmän.
Slockholm den 27 Juni 1851.
Utlåtande, i anledning af väckte motioner om befrielse för dels alla rikets städer, dels vissa af dem, från skyldigheten att bekosta fångars underhåll.
Berörde skyldighet, grundad på fordna förhållanden, har slutligen blifvit bestämd i Kongl, brefvet den 4 December 1816, genom hvilket det blifvit förordnadt, att städer ne sjelfve skola underhålla de personer, som der för brott häklas, så länge de vid stadsdomstol äro under ransakning och målet utgör ämne för den polis, stä— derne sjelfve böra vidmakthålla; men att deremot, när antingen brottet är af den gröfre beskaffenhet, att underrättens beslut skall underställas öfverdomstols granskning, eller saken genom besvär drages under högre rätts pröfning, kostnaden till de häktades underhåll bör utgå af allmänna medel från den dag, målet blifvit af stadsdomstol hufvudsakligen afgjordt.
Under åberopande deraf, att underhålls-kostnaden för fångar, som tilltalas vid domstol å landet, beslriddes af Staten, utan att landels innevånare dertill bidrogo med någon serskild afgift, samt att billighet och rättvisa fordrade ett lika förhållande härutinnan å land och uti stad, väcktes vid sistförflutne riksmöte af enskild motionär fråga derom, att städerna måtte befrias från förenämnde skyldighet, och för brott i stad häktade personer således underhållas af staten, likasom på landet.
Denna framställning föranledde likväl icke någon Rikets Ständers åtgärd.
Man ansåg nem ligen den väckta frågan icke lämpligen böra till behandling företagas förr än ett af Kongl.
Maj:t uppgjordl förslag, att så väl städerne, utom Stockholm, som häraderne måtte, emot skyldighet att till Statsverket afträda sina gamla häkten med tillhörande 8 Stats- och Lag-Utskottens Utlåtande, M 17. jord och åbyggnader, helt och hållet befrias från fängelsers uppförande och vidmakthållande, äfvensom från skyldigheten att underhålla fångar, blifvit af Rikets Ständer pröfvadt.
Ehuru sådant ännu icke skett, har likväl frågan ånyo blifvit vid innevarande riksmöte upplagen i sin helhet af herr G. Engzell och till en del af her S.
Kjöllerström, medelst serskilde hos vällofl.
Borgareståndet ingifne och till Ståts-Utskottet remitterade memorial.
Den förre har nemligen yrkat, att Rikets nu församlade Ständer må besluta, att staten hädanefter skall underhålla dem, som i städerne häktas för brott; hvaremot den sistnämnde blott anhållit, att städerne Ulricaehamn och Falköping måtte varda befriade från den underhålls-skyldighet, som, enligt 1816‘ års bref, tillkommer dessa städer, enär de ej hafva någon jord samt äro små och mindre bemedlade.
Dessa motioner, för hvilkas behandling Stats-XJtskottet sammanträd! med Lagutskottet, synas emedlertid ej eller nu kunna föranleda den af motionärerne åsyftade följd.