Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En vigtnedsättning utan motsvarande nedsättning af postportot kan visserligen »för ett enkelt bref» icke vara af någon särdeles anmärkningsvärd betydenhet för dessa Tjenstemän; men då denna vigtnedsättning rörer de bref, som väga öfver 3 ort och derutöfver, så komma Embets- och Tjenstemännen att underkastas en ganska stor och alldeles opåräknad utgift, isynnerhet som de handlingar, hvilka al deni expedieras, i de aldratlesta fall betungas af en högre vigtbestämmelse.
Då man beräknar folkmängdens tillökning, det sociala lifvets allt större utveckling, Statens alltmera ökade behof af detaljerade upplysningar, kontroller, uppgifter, rapporter, embetsskrifvelser m. m., hvilka för hvarje år tilltaga, så kan det icke med skäl bestridas, att tidpunkten är inne att göra sig full reda för, om icke rättvisa och billighet ovilkorligen fordra, att äfven fästa afseende på dessa Tjenstemäns tysta, men icke derföre mindre rättmätiga fordringar, isynnerhet som Statens anspråk, i följd af flerahanda omständigheter, i detta afseende kan vara obegränsadt — och enskildes utgifter ganska ofta gå relativt till stora summor utan ringaste ersättning, — hvarföre jag i denna min vördsamma reservation har velat fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på detta missförhållande.
I anledning af det jag nu haft äran anföra angående nödvändigheten och billigheten att nedsätta postportot till 10 öre, i enlighet med Utskottets fattade beslut om vigtnedsättning för enkla bref från 1863 års början; så får jag vördsamt tillstyrka, att den af Herr Palander väckta motion att nedsätta postportot för enkla bref till 10 öre, från 1863 års början må af Rikets Ständer bifallas.» Af Herr von Kramer, A. B.: »I Utskottets förslag att minska den nu tillåtna vigten för enkelt bref, men deremot afstyrka den föreslagna nedsättningen i den nuvarande portosatsen, har jag icke kunnat instämma.
Jag tror, att dessa båda för slag hade bort betraktas i sammanhang med hvarandra och antingen båda tillstyrkas eller båda för närvarande afstyrkas.
Den vigt, hvartill ett enkelt bref nu får uppgå, utan att för detsamma behöfver erläggas mer än enkelt porto eller 12 öre, är 1£ lod, som, förvandladt till det motsvarande i den nya decimala vigträkningen, utgör 3 ort 90§ korn.
Utskottets förslag skulle denna vigt nedsättas till endast 3 ort.
— 1 lod är lika med 3^ ort eller 3 ort 121 korn.
D. v. s. Utskottet tillstyrker den enkla brefvigtens nedsättande från, som den nu är, lod till blott §*:dels lod.
Men denna af Ut - lievillnings-Utskottets betänkande N:o 18. 7 skottet föreslagna nedsättning drabbar i sina följder ännu märkbarare, då fråga blir om något tyngre bref.
Ett dubbelt bref, eller ett, för hvilket erlägges 24 öre, får nu väga 2} lod eller 7312 ort, då ett dubbelt bref efter Utskottets förslag blott skulle få väga 6 ort.
Ett tredubbelt bref får nu väga lod eller iO^ ort; efter Utskottets förslag endast 9 ort.
Efter Utskottets förslag blefve således vigten ned satt under det nu gällande: för enkelt bref, med 90J korn, för dubbelt bref med 13’2. ort, för tredubbelt bref med 1352 ort o. s. v.
Utskottet söker visserligen bevisa, att den nu tillåtna högre vigten för enkelt bref ej skulle vara någon märkbar fördel för allmänheten — om fördelen deraf, att dubbla, tredubbla o. s. v. bref nu få väga mer än efter Utskottets förslag, derom yttrar Utskottet ingenting.
För den stora mängden af brefskrifvare skulle det, enligt Utskottets förmenande, vara detsamma, om ett enkelt bref får väga 1| lod eller blott l|:dels lod.
För att bevisa detta, i mitt tycke något vågade påstående, anför Utskottet resultatet af åtskilliga vägningar af papper.
Äfven med antagande af, att dessa vägningar äro fullkomligt osvikliga, lärer väl hvarje sådant försök att bestämma den mängd papper, en brefskrifvare vanligen kommer att använda, alltid blifva något högst godtyckligt.
Jag behöfver blott påpeka, att räkningar, connaissementer, penningar m. m. ofta måste i bref inneslutas, samt att helt annat post- eller konceptpapper, annat lack och andra kuverter, än de af Utskottet profvägda, kunna användas.
Det förefaller mig derföre svårt att på allvar bestrida, att den af Utskottet föreslagna nedsättningen i brefvigten verkligen är att fråntaga allmänheten en fördel, hvaraf den nu är i åtnjutande, och jag har trott, att detta ej borde ske förr än man samtidigt kunde medgifva samma allmänhet en ersättning genom nedsättning af brefportot från 12 öre till 10 öre.
Utskottet, som förordar minskningen i brefvigten, afstyrker dock helt och hållet hvarje nedsättning i brefportot.
Mot nedsättning i portot anför Utskottet åtskilliga skäl, hvilka det lämpliga omfånget af en reservation förbjuder att här vidlyftigt upptaga, utan inskränker jag mig till att erinra om det sväfvande i farhågorna för Postverkets ställning, helst de för åren 1858 och 1859 anförda bristsummorna, då den sednare är mindre, snarare tyckas antyda ett inträdande biittre förhållande än tvärtom.
Att jernvägsnätets utvidgande skulle anföras som en af orsakerna till sagde farhågor var åtminstone öfverraskande, oaktadt talandet om — ännu ej inrättade — biposter.
I min tanke kommer den tätare och snabbare postbefordringen på jernvägar tvärtom, enligt all sannolikhet, att så högst betydligen öka brefantalet, att detta mångdubbelt kommer att betäcka en och annan nödig ökning i Postverkets personal och materiel.
Det ena antagandet såväl som det andra, blir i alla fall blott en gissning.
Skulle dock dels de af Utskottet anförda, dels andra skäl befinnas afråda från att nu vidtaga en nedsättning af postportot, så borde äfven med nedsättningen i vigten få anstå, till dess den tid inträffar, då dessa åtgärder, såsom i min tanke billigheten fordrar, kunna vidtagas i ett sammanhang och på samma gång beslutas.
8 Écvillnings-Utskottets Betänkande N:o 18.
Det ojeinna talet 5 ort 90-; korn måste dock naturligtvis jernnäs före den tid då decimalräkningen i mått, mål och vigt skall allmänt tillämpas, eller år 1863.
Att den jemning, som skall ske, bör redan denna riksdag beslutas, framgår äfven af de skäl, som i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition anföras; men det är ögonskenligt, att jemningen åstadkommer mindre rubbning i nu bestående förhållanden, om den sker derigenom, att den nuvaranda enkla brefvigten 1£ lod eller 3 ort 90| korn höjes till jemt 4 ort, än genom dess nedsättande till 3 ort.
Siffran 4 passar äfven lika väl eller ock lika litet i decimalsystemet, som siffran 3.
Ej heller möter genom antagandet af 4 ort för enkel brefvigt någon allvarsam svårighet att uppgöra bestämmelserna rörande porto-moderation.
Flera förslag skulle lätt kunna i detta afseende framställas; t. ex. i stället för Utskottets vigtföljd: 3, 6, 9, 12, IS, 18, 21, 2S, 30, 40, o. s. V. ort, en vigtföljd af: 4, 7, 10, 13, 16, 19, 22, 25, 30, 40 o. s. v. ort, hvilken åtminstone skulle lia den fördel, att nästan allsicke förändra det nu gällande förhållandet.
Siffran 4 ingår äfven i Utskottets serie vid öfvergången från 21 till 25 ort.
På grund af hvad jag nu anfört, får jag vördsamt föreslå: att från och med år 1863, då den nya decimala vigtberäkningen blifvit till allmänt begagnande anbefalld, den enkla brefvigten för inrikes bref bestämmes till 4 ort och porto-moderation för bref af högre vigt i öfverensstämmelse dermed uppgöres; eller ock: att, med bifall till hvad Utskottet föreslagit rörande postvigten, portot för enkelt bref, från och med år 1863, då nedsättningen i den nu gällande brefvigten i så fall skulle taga sin början, förändras från 12 öre till 10 öre.» Häruti hafva instämt Friherre Silfverschiöld, C. O., Herrar Ericson, Bäcklin och Cramér samt, i hvad reservationen rörer Betänkandets Usta punkt, Herr Wistelius, Nils Olsson från Malmöhus län och E. M. Falck från Skaraborgs län.
Af Prostarne Lindberg, Melén, Kullman, Doktor Nordlander samt Anders August Andersson från Östergötlands län emot l:sta punkten af Betänkandet.
Af Komminister Beckman, som anmält att, derest han varit närvarande, då beslutet om Usta punkten fattades, han, på de af honom vid 1853—54 årens riksdag 'anförda grunder, skulle hafva bestridt detsamma; och Af Herr Widell, som instämt i de af Herr von Kraemer, i dess reservation, framställda alternativa förslag.
Rumstedt, 1860. Betulininys-Utskottets Utlåtande N:o 19.
Ank, till Exp.-Utsk. d. 23 Mars 1860 kl. 4 e. m.
Utlåtande, dels i anledning af ålerremiss å Betänkandet N:o 13, i fråga om den så kallade lolagens utgående på sätt före s ednäs te riksdag varit stadgadt, dels i anledning af ifrågasatt ändring i de vid samma riksdag för tolagsersättningens beräknande fastställde grunder.
Utskottets uti Betänkandet N:o 13 gjorda hemställan, i anledning al Riksdags-fullmägtigen Nils Larssons motion att Rikets Ständers vid sistförllutne riksdag lättade oell af Kongl. Maj:t fastställda beslut oin tolagsafgiftens upphörande och inbegripande i tullsatserna lör in- och utgående varor, åter måtte upphäfvas, samt alt de stadganden, angående beräkningen och utgåendet af nämnde afgift, hvilka tillförene varit gällande, ånyo måtte vinna tillämpning, intilldess en allmän och ändamålsenlig reglering af alla de utaf utrikes trafiken till stapelstäderna utgående afgifter kunde tillvägabringas, har af Höglolliga Ridderskapet och Adeln blifvit bifallen, men af de öfrige tre Riks-Stånden till Utskottet återremitterad, hvaremot Utskottets Utlåtande rörande öfrige i Betänkandet behandlade frågor blifvit af samtlige Riks-Stånden gilladt.
Prot. 1859 åf 1860.
5 Sami. 1 Afd. 9 Haft. . , 2 Bevillnings-Ulskottets Utlåtande N:o 19.
Utaf de Utskottet tillhandakomne Protokolls-utdrag angående detta ärendes behandling har Utskottet inhemtat, att hvarken motionären eller någon annan bland dem, som i frågan sig yttrat, påyrkat bifall till berörde motion; hvaremot åtskilige talare instämt i det förslag motionären, uti sin vid ofvannämnde Betänkande fogade reservation, framställt, eller “att de lör tolagens utgörande normalt beräknade och i tolagstarifen intagne tulluppbördsbeloppen måtte livar för sig höjas med motsvarig andel af de vid regleringens genomförande normalt bestämda tilläggsafgifterna; dock så, att de på detta sätt uppkommande beloppen jemnades till närmaste hela hundradetals riksdaler11.
Hvad nu först vidkommer sjelfva motionen, eller yrkandet alt Rikets Ständers i [råga om tolagen vid sistförflutne riksdag fattade och af Kongl. Majtt fastställde beslut äler mätte upphäfvas samt de stadganden, rörande tolagens beräknande och utgående, hvilka tillförene varit gällande, ånyo vinna tillämpning, så kunde visserligen Utskottet, vid det nyss anmälda förhållande, att förslaget i denna del icke ens blifvit af motionären sjelf vidare försvaradt, inskränka sig till ett blott åberopande af hvad i ämnet förut blifvit af Utskottet anfördt.
Men då under diskussionen inom Riks-Stånden den’åsigt sökt göra sig gällande att Rikets sednast församlade Ständer, vid fastställandet af den äfven utaf Kongl. Maj:t godkände tolagstarifen, skulle förbisett den omständigheten att, ehuru de förra särskilda afgifterna elter regleringens införande kommo att inberäknas i tullsatserna, normaltullbeloppen i larifen dock blifvit bestämda utan tillägg af dessa afgifter, samt man på sådan grund förmenat, att en missräkning eller ett misstag vid tarifens nppgöring blifvit begånget, har Utskottet ansett sig böra erinra, att Rikets sednast församlade Ständer före frågans afgörande tagit de nu anmärkta omständigheterna under öfvervägande samt att beslutet följaktligen icke tillkommit i följd af ett förbiseende utaf de följder, hvartill detsamma komme att leda.
Man finner nemligen af Bevillnings-Utskottets vid förra riksdagen afgifne Betänkanden icke allenast, att alldeles samma anmärkningar mot larifen då af motionären framställdes uti hans mot Betänkande N:o 10 afgifna reservation, utan ock att dessa anmärkningar af Utskottet upptogos till besvarande uti dess, i anledning aferhållen återremiss, afgifna Betänkande N:o 16.
Utskottet uppgifver nemligen mot slutet af sidan 2 i detta sednare Betänkande, att bland andra anmärkningar, som mot det förra blifvit framställde, äfven förekommit den, “alt enär afgiften till Handels- och Sjöfartsfonden samt tolagen skulle inberäknas i och tillöka tullsatserna, Staten komme att till städerna erlägga fem procent älven å sjelfva dessa afgifter11.
I anledning af denna, jemte andra mot Utskottets förslag framställda anmärkningar, yttrade Utskottet, bland annat följande: “De skäl, som loranledt ifrågavarande förslag, hvilket, hvad tolagen angår, vid flere föregående riksdagar med mer och mindre väsendtliga skiljaktigheter förekommit till behandling, äro eldigt Utskottets tanke så öfvervägande att, om också en eller annan oegentlighet vore med förslagets anta - Bevillnings-UIskottets Utlåtande N:o 19. 3 ga lide förknippad, sådant ingalunda bör längre uppehålla förslagets genomförande.
Både i det underdåniga Betänkandet, som af Kommitterade blifvit afgifvet och i det Stats-Rådsprotocoll, som åtföljde Kongl.
Maj:ts vid innevarande riksdag i ämnet aflåtna nådiga Proposition, finnas dessa skäl fullständigt utvecklade och flera af de nu i Preste-Ståndet framställde erinringar äro redan i nämnde handlingar besvarade.
Utskottet har också i sitt återremitterade Betänkande ytterligare anfört grunderna för förslaget, så till dess allmänna syfte som til! dess särskilda bestämmelser.
Här må dock vidare erinras, alt då Begeringen, hvad godtgörelsen till Handels- och Sjöfartsfonden angår, och Borgare-Ståndet, i fråga om toiagsersättningen, visserligen äro och måste vara företrädesvis intresserade i bevakandet af deras förmån, till hvilka ersättningarne skola utgå, grundad anledning icke torde lörefmnas till de anmärkningar, som emot Regeringens och Borgare-Ståndets redan uttryckta åsigt, gå derpå ut, att ersättningarne i ena eller andra fallet vore för ringa.
Att ersättningen för tolagen vid en stigande tulluppbörd åter skulle oskäligt höjas derigenom, att i tulluppbördcn äfven inginge de fordna särskilda afgifterna, är ett påstående, som tillräckligt vederläggcs af det kända förhållandet, att tolagen, efter nu stadgade grunder, öfverhufvud uppgår till mera än 8 procent af tulluppbörden och följaktligen skulle, om regleringen förkastas, fortfarande utgöra en så betydlig beskattning å den utländska i allmänhet stigande varutrafiken, då deremot, enligt förslaget, denna beskattning uppginge till en vida lägre procent.
Till hvilka stegrade anspråk hvarje uppskof med regleringens genomförande måste leda, finner man ock vid jemförelse af Kongl. Maj:ts Propositioner vid 1844 års och innevarande riksdagar.
I den förra upptogs toiagsersättningen till 370,200 Riksdaler, i den sednare lill 543,820 Riksdaler, såsom ett medium af uppbörden åren 1853—1855, men redan sistnämnde år uppgick städernas tolagsinkomst till 645,342 Riksdaler 33 skillingar saint är 1856, efter all sannolikhet, till mera än 800,000 Riksdaler, allt Banko.
Om också förhållandet under sistnämnde år må antagas för tillfälligt, lider det likväl icke något tvifvel, att tola-suppbörden hädanefter sällan skulle komma att understiga hvad den utgjorde år 1855.
När nu, delta oaktadt, stapelstädernas representanter genom Borgare-Ståndet godkänt den i financielt hänseende för städerna visserligen mindre fördelaktiga tolagsregleringen, torde deraf kunna slutas till en allmännare stadgad öfvertygelse, alt denna reglering för handelns naturliga utveckling och förordnandet af tull-lagstiftningen eger företräden, vida öfvervägande den financiela förlust, som städerna derigenom underkasta sig.“
Det synes således uppenbart, att det nu ånyo anmärkta förhållandet blifvit taget i behörigt öfvervägande, innan Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag fattade sitt beslut, samt att Rikets Ständer, inseende vigten deraf att icke frågan ånyo finge förfalla, ansågo Slaten hellre böra underkastas den utgift, som i den uppgjorde tarifen finnes bestämd, än äfventyra att vid en kommande riksdag ännu ytterligare stegrade anspråk skulle ifrågakomma. 4 Becillnings-Utshottets Utlåtande N:o 19.
De beräkningar motionären uppställt för att ådagalägga att Staten, i följd af den skedda tolagsregleringen, kommer att vidkännas alltför stora uppoffringar, synas hufvudsakligen grunda sig på den förutsättning att vid nästlidne riksdag “ingen annan förändring i tulltaxan gjordes, än att algiften till Handels- och Sjöfartsfonden, samt tolagen tillädes då gällande tullsatser, och att trafiken förblefve oförändrad. 11
Men den nämnda förutsättningen instämmer icke med verkliga iörhållandet.
Sådant visar sig uppenbarligen af de handlingar, som angå tulllaxe-regleringen vid berörde riksdag.
Vid denna reglering följde man, med ganska få undantag, det förslag, som särskilde af Kongl. Maj:t lörordnade Kommilterade år 1856 algifvit.
Sålunda undergick ett stort antal af då gällande tullsatser mer och mindre betydliga ned sättning ar.
De af Kommilterade föreslagna hade, med tillämpning på de år 1854 förtullade varuqvantiteter (tillika motsvarande summariska medelbeloppet af förtull bingarne åren 1853—1855), i Kommitterades Betänkande blifvit beräknade till 740,183: 5.
R:dr B:ko eller, med- afdrag af partiela förhöjningar, .... 53,961: 32. „ „ till 686,221: 21. ~ svarande i jemnt tal mot 1,029.331: — R:dr R:mt.
Härifrån bör afdragas af Kommitterade beräknad tullminskning å in- och utförselvaror, för hvilka af dem föreslagen tullfrihet ej medgafs, tillhopa .... 204,755: — hvarefter återstå 824,576: — R:dr R:mt.
Maj:ts nådiga Proposition föreslogos ock några förändringar, ledande till ytterligare minskning i kalkylen, som dock bär förbigås, enär den hufvudsakligen afsåg tullfrihet för sall, hvilken icke af Rikets Ständer beviljades.
Med antagande af alldeles lika in- och utförseitrafik efter nya tulltaxan, som den i medeltal för åren 1853—1855 tullbehandlade, är således medelbeloppet af dessa årens tullinkomst R:mt R:dr 9,527,700: underkastadt en minskning af ofvanstående ....
„ ,, 824,576: hvadan samma trafik, om ingen tolagsreglering egt rum, skulle i tull, utom tilläggsafgifterna, gifvit endast ... „ „ 8,703,124:
Enär denna tullsumma och det under åren 1853—1855 för enahanda trafik i medeltal uppburna tolagsbeloppet 815,730
R:dr, sammanräknade, icke uppgå till den vid regleringen antagna nornialuppbörden 9,527,700 R:dr, visar sig häraf klart, att sistnämnde summa jemväl innesluter berörde såsom tolagsersättning fastställda 815.730
R:dr och att följaktligen påståendet, att den anvisade 5-procentgodtgörelsen på öfverskjulande tullinkomst utgör “tolag på tolag11 är origtigt.
På nämnde 8,703,124
R:dr utgör den under åren 1853—1855 i medeltal med 815,730 R:dr uppburna tolagen något mer än 9 V3 procent och i detta procentförhållande till tulluppbörden, ehvad trafiken ökats eller minskats, skulle Beri lin inga- U/skottets Utlät ande X:o 19. 5 alltså efter sednaste tullnedsättningar, tolagen öfverhufvud kommit alt befinna sig, derest städerna bibehållit sina tolagstaxor; ty visserligen gjordes en och annan varuartikel tullfri, som följaktligen icke heller skulle blifvit tolag underkastad, — men deremot förekommer att liera mer och mindre väsentliga artiklar, som intill sednaste reglering voro till in- eller utförsel förbjudne och vid sådant förhållande då icke kunde inbringa någon tolag, numera lå mot tull in- och utföras och fördenskull äfven skolat utgöra tolag, om icke den skedda regleringen mellankommit.
Kommitterade påräknade emellertid, såsom de i sitt underdåniga Betänkande utvecklat, att den nya tarifen skulle, genom lättnader för den lofliga handelsrörelsen, bereda Staten en ökad inkomst; och denna förväntan är af erfarenheten redan bekräftad.
För det sistlidna året, hvarunder handelsförhållandena i allmänhet synas hafva varit temligen normala, har brutto-tulluppbörden uppgått till ett belopp af omkring ..... R:dr R:mt 12,500,000.
När man härpå, summariskt för hela riket, tillämpar de fastställda grunderna för tolagsersättningen, utgår för ........
„ „ 9,527,700. såsom tolagsersätlning R:dr Runt 815,730. hvarjemte för återstoden . . . „ „ 2,972,300. utbetalas 5 procent ..... v „ „ 148,615.
Summa tolagsersältning „ „ 964,345.
Om man deremot med frångående af dessa redan bestämda grunder, enligt motionärens uttalade syfte, ifrån brutto-tulluppbörden ....
R:dr R:mt 12,500,000. afdrager hvad som motsvarar de normala ersättningarne till handels- och sjöfartsfonden ooh städerna, tillsammans ....
„ ,, 1,565,730. och beräknar tolagsersättningen blott på återstoden ....
,, ,, 10,934,270. men rättar förhållandet till tulluppbörden, såsom ofvan är visadt, till 9*/3 procent, skulle denna ersättning uppgå till R:dr R:mt 1,020,525.
Vill man med afseende å beviljad tullfrihet lör en och annan varuartikel nedjemka denna procentberäkning till jemna 9 procent blefve ändock ersättningsbeloppet . „ „ 984,078, eller nära 20,000 Riksdaler mera än nu i verkligheten utgår.
Af den omständighet att, vid regleringen', ersättningsprocenten, för hvad som öfverstiger den fastställda normalsumman nedsattes under det i verkligheten 6 BepUlnings-Utskotlets Ullälandn S:o 19 befintliga förhål
In ridet, nr lör öfrigt en följd att den ingångna förbindelsen utfaller fördelaktigare för Staten, allt eftersom tulluppbörden ytterligare vexer.
Då stapelstäderna varit öfver förslaget till den sedermera fastställda tolagsregleringen hörda, är denna reglering ali anse som ett med nämnde städer ingånget aftal, der fördelarne och olägenheterna väl blifvit tagna i öfvervägande, utan att man likväl med säkerhet kan beräkna de särskilda omständigheter, som kunna leda till vinst ä ena eller förlust å andra sidan.
Nu, då fråga lörekommit om återgång eller åtminstone förändring af denna reglering, har det, till grund för omdömet om behofvet eller lämpligheten af åtgärder i sådan rigtning, ålegat Utskottet att tillse huruvida verkligen städerna, såsom motionären synes påstå, gjort an oskälig vinst på Statens bekostnad.
Af de uträkningar
Utskottet här ofvan vördsamljgen framlagt, torde vara tillfyllest utredt, att så icke är, och att tolagsersältningarne under nuvarande uppbördsförhållanden öfverhufvud ej öfverstiga de inkomster, som skolat Städerna tillfalla, om tolagstaxorna fortfarit och å hvilka de sålunda kunna anses ega rättmätiga anspråk.
Fördelarne för det allmänna af den verkställda regleringen hafva ock visat sig sä öfvervägande att “en återgång till det gamla11 icke pä allvar vidare lärer kunna väckas; och Utskottet anser sig derför med åberopande af hvad så väl under sistförllutna som innevarande riksdag blifvit i denna fråga af Utskottet anfördt, böra vidblifva sin förut gjorda hemställan att Riksdags-fulimägtigen Nils Larssons omförmälde motion icke malte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Vidkommande derefter det af Riksdags-fulimägtigen Nils Larsson, uti dess ofvanomförmälaa, vid Utskottets Betänkande N:o 13 fogade, reservation, framställde förslag “alt de för tolagen normalt beräknade och i tolagstarifen uppställda tull— uppbördsbeloppen malte hvar för sig höjas med motsvarig andel af de vid regleringens genomförande normalt bestämda tilläggs—afgifterua, dock så att de på delta sätt uppkommande beloppen jernnäs till närmaste hela hundradetals Riksdaler•% anser sig Utskottet, vid det förhållande att, på sätt ofvan är visadt, de mot den af Rikets Ständer antagna och af Kongl. Maj:t fastställda tolagsregleringen nu gjorda anmärkningar, redan under sistlidne Riksdag blifvit pröfvade samt att giltig anledning att i afseende på grunderna för tolagsersältningens utgående göra ändring, för närvarande icke förefinnes, vördsamt böra hemställa det Rikets Ständer måtte besluta alt det af Riksdags-fullmägtigcn Nils Larsson i dess ofvanberörda reservation framställda förslag icke heller må till någon åtgärd föranleda.
Bevillnings-Utskottets Utlåtande iV:o 19. 7 Reservationer: l:o af Herr Fåhreeus, ./. F. “Ehuru jag tillhört
Utskottets majoritet i heslutet alt afstyrka ändring af den för 2:ne är sedan fastställda tolagsregleringen, har jag dock varit af olika mening i frågan om detta besluts formeln uppställning.
I de återremisser, som Utskottet frän tre Riks-Stånd emottagit, är icke bestämdt uttryckt, huruvida de åsyfta godkännande af Riksdags-fullmägtigen Nils Larssons motion eller af hans reservation, eller blott en närmare utredning af frågan i sin helhet.