Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har med lika mycken tillfredsställelse som vördnad erkänt, att intet af dessa sednare förhållanden var uti Konungens Nådiga Proposition till någon hufvudsakelig del förändradt, och har derföre, i anseende till 53, 106 och 107 §§:s stadganden endast funnit sig föranlåtet iakttaga den ordställning, som möjligheten af vissa Stats-Secreterares bibehållande gjorde oundvikelig.
Om emedlertid Utskottet trott sig böra till oförändradt bibehållande föreslå 38 § i Regerings-Formen, har detta skett icke i förmodan, att fråga någonsin skulle uppkomma om behofvet af en Stats-Secreterares vägran af sin contrasignation, men för att icke kort efter en tidepunkt, då Embetsmäns ansvarighet utgjort ett mål för allmän önskan och uppmärksamhet, igenom uteslutande af nyssnämnde stadgande möjligtvis väcka den misstanka, att något af en sådan ansvarighet skulle blifva förminskadt.
Uti de tillägg till 35 § Regérings-Formen, hvilka uti den af Konungen föreslagna nya re - Memorial N:o 14. 491 daction af §:n innefattas, har Utskottet visserligen igenkänt afsigten, att igenom en strängare subordination gifva åt Arendernes gång mera enhet och en snabbare verkställighet, men i anseende till vissa af de bland Förtroendesysslor uppförde Embetsman har Utskottet dels icke kunnat medgifva nödvändigheten af ett sådant beroende, dels i den föreslagna ordställningen funnit anledning till en allt för vidsträckt och obestämd tydning.
Således har Utskottet i det förra afseendet ansett Advocat-Fiscaler, såsom ingående i Domare-Magtens åtgärder, icke heller böra sättas uti annat förhållande, samt ifrån Embetsmännen i Konungens Canzli, hvilka skulle kunna till- och afsättas, undantagit Justitiae-Revisions Expedition.
Af den sednare anledningen har Utskottet ansett den föreslagna tilläggningen:
Chefer för atla andra Verk och Inrättningar, hvilka af Konungen utnämnas, böra helt och hållet utgå.
I anseende till de personer, som höra till eller utgöra den så kallade LandtRegeringen, hafva meningarne i Utskottet varit så delade, huruvida de skulle kunna efter behag entledigas eller ej, att vid anstäld omröstning 2:ne
Stånd stadnat emot 2 och att således förslaget såsom alternativ kommer att underställas Riksens Ständers pröfning.
Uti de af Konungen föreslagne förändringar eller tillägg i 39, 40, 41, 42, 43, 91 och 93 §§ af Regerings-Formen samt uti 92 §:ns uteslutande har Utskottet igenkänt endast en och samma afsigt, den att förkorta tiden af en Minderårighets-Iiegering och att åt Thronföljaren och Prinsar af det Kongl.
Huset för alla fall bestämma den delaktighet i Riks-Styrelsen, som dem med rätta bör tillkomma, samt att för öfrigt förtyd - 492 Riksdagen 1812. liga stadganderne.
Utskottet, som i dessa afsigter helt och hållet instämt, har icke heller vid den af Konungen föreslagne redaction gjort andre anmärkningar än som kunde tjena att ytterligare bestämma föreskrifterna.
Då Utskottet icke funnit någon betänklighet uti att med afseende på Thronens försäkrande bifalla, både att Konungen måtte vara myndig vid Aderton år och att, enär Thronföljaren icke denna ålder uppnått, personalet af Riks-Styrelsen måtte af Företrädaren kunna bestämmas, har Utskottet likvål i anseende till den, som skulle blifva en omyndig Konungs Förmyndare, ansett nödigt bestämdt uttrycka, att han åtminstone skulle hunnit till den ålder, vid hvilken man i allmänhet anses till myndiga år kommen, utan att likväl allmänna Lagens stadgande om Förmyndares ålder blefve på honom tillämpadt, och i afseende på en afliden Konungs Testamente, att det skulle äga kraft ej blott till nästa Riksdag, men till dess Riksens Ständer hinna sig deröfver yttra.
Utskottet har icke dess mindre instämt i den tanka, att en således förordnad
FörmyndareStyrelse icke skulle vara ovilkorligen förbunden att genast sammankalla Riksens Ständer, utan, derest inga trängande omständigheter det fordrade, äga att afbida deras nästa Lagtima sammankomst.
Utskottet har trott, att en sådan mellantid skulle vara lika svarande emot ändamålet att förekomma de vid en Regents timade dödsfall möjligen inträffande oroligheter, som att lemna den nya Regeringen tillfälle att vinna och förtjena Nationens förtroende; men längre än till nästa Riksdag har Utskottet icke ansett sig böra sträcka kraften af den aflidne Konungens förordnande, så snart icke en Prins af Memorial N:o 14. 493 Kongl.
Huset kunde genom sitt anseende understödja det; emedan i sådana fall, då Nationens representanter vore församlade, det allmänna behofvets och förtroendets inflytande alltid skulle blifva kraftigare än hvilka bokstafliga föreskrifter som helst, enär häfderne och erfarenheten vittna, att, äfven utan närvaro af en sådan Lagstiftande Corps, aflidne Konungars Testamenten sällan vunnit oförändrad efterföljd.
Utur en olika synpunkt med den, ur hvilken Konungen ansett 103 §:ns föreskrift, har Utskottet trott sig böra betrakta det deruti innefattade stadgande.
Då Utskottet med skyldig vördnad och tacksamhet erkänt den omsorg för Domare-Magtens oberoende, som ligger till grund för den i Konungens Nådiga Proposition innefattade framställning af ämnet, har Utskottet likväl i anseende till Högsta Domare-Magten, såsom utgörande sista Instantien, icke kunnat godkänna behofvet af ett alldeles lika förhållande.
Utskottet har trott att vid afgörande af detta ämne borde, jemte afseende på grundsatsen af Domare-Magtens oberoende, förenas den, att denna Magt, genom vissheten att utom grofva uppenbara förseelser i intet fall kunna skiljas från Embetet, icke måtte utgöra en alldeles ocontrollerad och oförbättrelig del af Lagskipningen, att den igenom en sådan slags sjelfständighet icke måtte uppresas till en Stat i Staten, möjligtvis lika vådelig för enskildtas välfärd som den styrande Magtens verkningsförmåga och Samhällets lugn.
Utskottet har trott, att möjligheten att undvika dessa olägenheter och att ändock bibehålla Högsta Domstolens Ledamöter uti ett skäligt oberoende, gåfves endast uti en inrättning, som satte dem blott i farhåga för allmänna omdömet; att denna 494 Riksdagen 1812. inrättning vore så mycket nödvändigare för en Domstol, hvars Utslag af ingen annan kunde öfverses eller ändras, och att, då emellan Riksdagarne det vore omöjligt att förese hvem som en framtida pröfningsrätt kunde tillkomma, skulle det för Högste Domstolens Ledamöter icke gifvas något säkrare medel att bevara sig för omröstningens följder än att göra alla rätt, och att således Lagen skulle tinna det kraftigaste stöd uti en inrättning, som icke skulle medgifva enskildta orättvisor.
Utskottet har visserligen icke undgått inse, att äfven denna skulle möjligtvis kunna missbrukas, att för den enskildte, som vore föremål för en sådan slags omröstning, den ofta skulle kunna vara sårande; men Utskottet har trott, att vid frågan om valet emellan möjliga olägenheter borde de, som rörde enskildte mindre fästa uppmärksamheten än de, som angå det allmänna, enär ingendera vore af en öfvervägande beskaffenhet, och att, när inga menskliga inrättningar kunna vara utan missbruk, vore ej möjligheten af dessa i anseende till enskildte ett skäl att måhända bereda ännu större för det allmänna.
— Allmänt har man likväl önskat att kunna minska det obehagliga i sakens framställning och verkställighet, och åtskillige förslag hafva i afseende derpå blifvit inom Utskottet framstälde; men efter granskning af deras antaglighet, har det som förenat de flesta sinnena varit det, som uti hosföljande redaction af 103 § finnes föreslaget.
Med anledning af de utaf Konungen föreslagna förändringar och af det nya sättet för Arendernes behandling, får Utskottet sluteligen tillkännagifva, att det ansett ett par tilläggningar nödige i 2 och 12 §§ Regerings-Formen.
Memorial N:o 14. 495 Den förra, som endast angår den Styrandes förbindelse att vara af den rena Evangeliska Läran, är endast derföre i 2 § införd, att ett öfverflödigt upprepande af samma ämne måtte undvikas.
Den senare, som i anseende till HandelsTractater utgör ett undantag från öfriga Ministeriella måls behandling, har derföre hos Utkottet kommit i åtanka, att det ansett sådane afhandlingar med främmande Magter hafva ett så nära samband med Rikets inre hushållning och näringarnes trefnad, att upplysningar i dessa ämnen borde åtminstone af den Embetsman inhämtas, hvilken af dessa Ärender kunde anses äga den närmaste kännedom, och att Utskottet ansett dessa Tractater icke vara af den skyndande egenskap, att någon skada genom en långsammare pröfning skulle kunna uppkomma.
I anseende till numereringen af RegeringsFormens §§ och den i enlighet med nu föreslagne tillägg och förändringar nödiga omarbetning af visse §§ i Riksdags-Ordningen tror Utskottet, att båda delarne bäst kunna göras, då vid en kommande Riksdag Riksens Ständer i anseende till sjelfva hufvudfrågorne stadgat sina beslut.
Örebro den 14 Augusti 1812.
Andsson Aberg. G. A. Silverstolpe.
(Härmed följa 7 bilagor A—G). 496 Riksdagen 1812.
Förslagtill ändringar i Regerings-Formen. 2 §.
Konungen eller den Regeringen förer skall alltid vara af den rena Evangeliska Läran, sådan som den uti den oförändrade Augsburgiska Bekännelsen samt Upsala Mötes Beslut af år 1593 antagen och förklarad är. 4 §.
Konungen äger att allena styra Riket, på sätt denna Regerings-Form föreskrifver; inhämte dock i de fall, här nedanföre stadgas, underrättelse och råd af ett Stats-Råd, hvartill Konungen kallar och utnämner kunnige, erfarne, redlige och allmänt aktade, infödde Svenske, Frälse eller Ofrälse Män af den rena Evangeliska Läran. 5 §.
En Justitise-Stats-Minister, som tillika alltid skall vara Ledamot af Konungens Högsta Domstol; En Stats-Minister för Utrikes Arend erne; En för KrigsÄrenderne; Fem Stats-Råd, hvaraf minst Tre böra hafva tjent uti Civila Beställningar, samt Hof-Canzleren.
Konungen äger rättighet att åt en eller Hera Ledamöter af Stats-Rådet i egenskap af Stats-Minister uppdraga inseendet öfver den gren af Stats-Förvaltningen, som Konungen finner tjenligt honom anförtro.
Den en sådan befattning erhållit, äge samma ansvar och skyldigheter som Stats-Secreterare.
Omsorgen för allmänna undervisningen och uppfostran, Ecclesiastique-verket och fattigvården vare alltid en särskild Person uppdragen med säte och stämma i Stats-Rådet för de mål, som till dess befattning höra.
Ej må Fader och Son, eller två Bröder, på en gång vara ständige Ledamöter af Stats-Rådet. 6 §.
Stats-Secreterare bibehålles för alla de förvaltningsgrenar, hvilka ingen särskild Minister fått sig uppdragne; och äge i sådant fall säte och stämma i Stats-Rådet för de mål, som till deras befattning höra.
Hvarje Stats-Minister eller Stats-Secreterare, då han af laga förfall hindras att målens föredragning inför Konungen öfvervara, företrädes af det Stats-Råd eller den Bilaga A till Mern.
N:o 14. 497 Person, som Konungen dertill utser, hvilken enahanda ansvar åligge. 7 §.
Konungen låte uti Stats-Rådet sig föredragas och afgöre der alla Regerings-Ärender, utom de Ministeriella, eller dem som angå Rikets förhållanden till främmande Magter, samt Commandomål, hvarmed förstås sådane, som Konungen i egenskap af Högste Befälhafvare öfver Krigsmagten till Lands och Sjös omedelbarligen besörjer.
Till Ärendernes föredragande förordne Konungen, efter de i föregående §§ lagde grunder, Chefer för de särskilde Departementen af Konungens Canzli efter den fördelning af Ärenderne, till hvarje Departement, som Konungen finner för godt utstaka, samt en af Konungen utfärdad Canzli-Ordning kommer att bestämma. 8 §.
Ej må Konungen fatta något beslut i de mål, hvaröfver Stats-Rådet höras bör, derest icke tvänne af Stats-Rådets Ledamöter jemte den Föredragande tillstädes äro.
Stats-Rådets samtelige Ledamöter, der de icke laga förfall äga, skola öfvervara alla mål af synnerlig vigt och omfattning, som i Stats-Rådet förekomma och Rikets Allmänna Styrelse röra.
Sådana äro: frågor och förslag om nya Allmänna Författningars vidtagande; om upphäfvande och förändring af de förut gällande; om nya Allmänna Inrättningar uti särskildte Styrelsens grenar, med flere af dylik beskaffenhet. 9 §.
Öfver alla mål, som hos Konungen eller Regeringen föredragas, skall Protocoll föras; blifvande de närvarande Ledamöter af Stats-Rådet och Föredragande ovilkorligen förbundne att deras meningar öfver de förekommande Ärender yttra och förklara; Konungen dock förbehållet att allena besluta.
Skulle någonsin den oförmodade händelse inträffa, att Konungens beslut voro uppenbarligen stridande mot denna Regerings-Form eller Rikets Allmänna Lag, åligge det då Stats-Rådets Ledamöter att föreställningar deremot göra.
Der någon särskild mening icke blifvit till Protocollet anförd, anses de närvarande hafva styrkt Konungen till det beslut
För rådslagen skola Stats-Rådets Ledamöter vara ansvarige, såsom i 106 § derom vidare stadgas. 10 §.
Om Stats-Ministrarnes Embets-Förvaltning och Ärendernes föredragning inför Konungen förordne Konungen som Honom tjenligt synes.
Hvarje Minister eller 498 Riksdagen 1812.
Föredragande vare ansvarig, derest han försummar nödige upplysningar inhämta och Konungen underställa.
I samma ändamål och till Ärendernes fullständigare utredande tillsatte Konungen en Beredning, bestående af hälften Frälse och hälften Ofrälse Män, hvilka i alla förekommande mål, derest de sig icke särskildt yttrat, anses Pluralitetens mening hafva biträdt. 11 §.
Uteslutes. 12 §.
Konungen äger att i Afhandlingar och Förbund med främmande Magter ingå, sedan Han deröfver hört Stats-Ministern för Utrikes Ärenderne och HofCanzleren.
Vid Handels-Tractaters afslutande höres tillika den Embetsman, som öfver Arender, rörande allmänna Hushållningen och Handeln, äger högsta inseendet eller deraf är Föredragande. 13 §.
Vill Konungen börja Krig eller sluta Fred, kalle då till ett utomordentligt Stats-Råd samtelige Ledamöterne af Stats-Rådet och Stats-Secreterarne, framställe för dem de skäl och omständigheter, som härvid till öfvervägande förekomma, samt äske deröfver deras yttranden, hvilka de skola hvar för sig, med den ansvarighet 107 § bestämmer, till Protocollet afgifva.
Konungen äge derefter magt att fatta och utföra det beslut, som Han för Riket nyttigast finner. 15 §.
Uteslutes. 28 §.
Konungen äger att i Stats-Rådet utnämna och befordra infödde Svenske Män till alla Embeten och Tjenster inom Riket, högre och lägre, hvilka äro af den egenskap att Konungen Fullmagter derå utfärdar, dock böra vederbörande förut med förslag hafva inkommit, der sådane hittills ägt rum; vare likväl Konungen obetaget, att uti Militaira Embeten nyttja Utländske
Till Stats-Ministrar, Stats-Råd, JustitiseRåd, Stats-Secreterare eller Chefer för de särskildte
Departementerne i Konungens Canzli, samt alle andre Civile Emhetsmän inom Riket och Domare, må sådane Män endast nämnas, som äro af den rena Evangeliska Läran. 35 §. Stats-Ministrarne, med undantag af Justitia Stats-Ministern, Stats-Råd, Presidenterne i Collegierne, Öfver-Ståthållaren, Under-Ståthållaren i Hufvudstaden Bilaga A till Mern.
N:o 14. 499 samt Politiemästare, Hof-Canzleren, Konungens högste Ombudsman eller Justitise-Canzler, Stats-Secreterare eller andre Departements-Chefer i Konungens Canzli, Landsköfdingar, Fältmarskalkar, Generaler och Amiraler af alla grader, General-Adjutanter, Öfver-Adjutanter, StabsAdjutanter, Commendanter uti Fästningarne, CapitaineLieutenanter och Officerare vid Lif-Drabanterne, Öfverstar för Regementerne, Second-Cheferne vid Gardes-Regementerne till Häst och Fot, Öfverste-Lieutenanter vid LifRegements Brigaden, Cheferne för Artilleriet, FortificationsFältmätnings- och Sjömätnings-väsendet, Ministrar och Sändebud till främmande Magter, tillika med HandelsAgenter samt alla de Emhets- och Tjenstemän, som uti Konungens Canzli, med undantag af Justitise-Re visions Expedition nyttjas, eller vid Utrikes Beskickningar antagas, hafva Förtroende-sysslor, hvarifrån Konungen må dem entlediga, eller om deras entledigande förordna, när Han pröfvar Rikets tjenst sådant fordra.
Konungen kungöre dock sådane beslut i Stats-Rådet hvars Ledamöter vare skyldige att deremot göra underdånige föreställningar, om de finna sig dertill skäl äga.
Meningen: och alla andra personer, sorn utgöra eller höra till den så kallade Landt-Eegeringen, som skulle följa på ordet »Landshöfdingar», blef af två Stånd antagen och af två Stånd afslagen, hvarföre den såsom alternativ hemställes. 38 §.
Bibehålies oförändrad. 39 §.
Vill Konungen i fredstid utrikes resa, meddele han Stats-Rådet in Pleno denna sin föresats och inhämte dess tankar deröfver.
Besluter Konungen derefter sådan resa och den verkställer, befatte sig ej med Rikets Styrelse, eller utöfve den Konungsliga magten så länge
Han utrikes vistas.
Har Thronföljaren uppnått Aderton år, förvalte han Riks-Styrelsen; men i annat fall före Stats-Rådets samtelige Ledamöter, under sådan Konungens frånvaro, Regeringen i Hans namn, med all den rätt, denna Regerings-Form Konungen tillägger; dock må ej i någon af dessa händelser Regeringen Adeligt Stånd och värdighet förläna, eller till Grefligt eller Frikerrligt Stånd upphöja, eller Riddarevärdighet utdela; äfvensom alla lediga Sysslor endast tills vidare kunna förvaltas af dem, som Regeringen dertill förordnar. 40 §.
Blifver Konungen så sjuk, att han Regerings - 500 Riksdagen 1812.
Ärenderne icke vårdar, förhålles med Rikets Styrelse på det sätt, som i föregående § bestämmes. 41 §.
Dör Konung förr, än Thronföljaren denna ålder uppnått, föres Styrelsen under dess minderårighet af den Prins af det Regerande Konungahuset, som, enligt den gällande Successions-Ordniugen, Arfsrätt till Riket äga kan och minst till 21 års ålder hunnit, samt blifvit af Konungen dertill förordnad.
Har Konungen andre Personer, som skola Svenske Män vara, till Förmyndare för den minderårige Konungen utsett, då före desse Rikets Styrelse, intill dess Riksens Ständer vid nästa Riksdag derom förordnat.
Dör Konung utan att hafva något förordnande meddelat, föres Styrelsen af Stats-Rådets samtelige Ledamöter, intill dess Riksens Ständer vid deras nästa sammankomst Förmyndare för den minderårige Konungen utsett.
I alla dessa fall styre den minderårige Konungens Förmyndare eller Stats-Rådet med Konungslig magt och myndighet i Konungens namn, och galle denna Regerings-Form till ovilkorlig efterlefnad.
Är Konung eller Thronföljare vid de i denna och föregående §§ uppräknade händelser Femton år gammal, äge Han att uti Stats-Rådet, Högste Domstolen, Hof-Rätter och Collegier inträda, dock utan att i några beslut deltaga. 42 §.
Skulle den olycka tima, att hela Konungahuset, inom hvilket Arfsrätten till Riket räknas, på manliga sidan utginge, då förvaltas Regeringen af StatsRådet med Konungslig magt och myndighet, intill dess Riksens Ständer hinna sammankomma, ett nytt Konungahus utkora, och den valde Konungen Regeringen tillträdt.
Uti alla de fall, hvarom föregående fyra §§ handla, skola samtelige Stats-Rådets Ledamöter och Stats-Secreterarne vara närvarande och rösta. 43 §.
Går Konungen i Fält, förordne
Han antingen Thronföljaren, i händelse denne uppnått Aderton år, eller ock minst sex af Stats-Rådets Ledamöter, och ibland dem Justitise Stats-Ministern att föra Regeringen i de mål, Konungen föreskrifver. 53 §.
Oförändrad. 91 §.
Konungen utöfver Tolf månader utom Riket och icke är i Fält emot Rikets fiender, sammankalle Thronföljaren, i händelse han Aderton år fyllt, eller i motsatt fall Stats-Rådet, genom öppet Påbud Rik - Bilaga A till Mern.
N:o 14. 501 sens Ständer till allmän Riksdag, och läte kallelsen inom Femton dagar efter berörde tids förlopp uti Hufvudstadens Kyrkor, samt skyndsamligen uti de öfrige delar af Riket kungöra.
Sedan underrättelse derom vid samma tid till Konungen afgått, men Han ändock icke inom en månad efter Riksdagens öppnande till Riket återkommit, då skola Riksens Ständer en ny tid utsätta inom hvilken Konungen bör till Riket återvända; skulle Konungen det oaktadt uteblifva, tillträde Thronföljaren genast, om Han Aderton år fyllt, Rikets Styrelse såsom Konung med bibehållande af denna Regerings-Form.
Har Thronföljaren ej denna ålder uppnått, förordne Riksens Ständer Förmyndare för den minderårige Konungen, intill dess Denne myndig varder, på sätt i 93 § stadgas. 92 §.
Uteslutes. 93 §.
Då Konung dör, utan att, på sätt 41 § stadgar, hafva den eller de Personer utsett, som skola Rikets Styrelse föra, utfärde Stats-Rådet kallelse å Riksens Ständer, hvilken kallelse inom Femton dagar efter Konungens död skall i Hufvudstadens Kyrkor och vidare i Riket kungöras.
Riksens Ständer äge att förordna en eller flere Förmyndare, som, intill dess Konungen myndig blifver, Regeringen i Dess namn efter denna Grundlag må utöfva.
Lag samma vare, i händelse Konungs minderårighet fortfar, då den nästa Riksdag infaller efter den förre Konungens död, och Prins af det Regerande Konungahuset icke finnes, åt hvilken Rikets Styrelse under Konungens minderårighet uppdragen blifvit, på sätt 41 § innehåller. 103 §.
Vid hvarje Riksdag skola Riksens Ständer välja Tolf Ledamöter af hvardera Ståndet till en Nämnd, som äge att dömma, huruvida Högsta Domstolens Ledamöter gjort sig förtjente att uti sitt vigtiga kall bibehållas, eller om visse af dem, utan bevisligen begångne fel och brott, hvarom föregående § handlar, likväl kunde anses böra ifrån utöfningen af Konungens Domsrätt skiljas.
Denna Nämnd träde samma dag, den blifvit vald, tillsamman, och röste, man för man, men icke Ståndsvis, med slutna sedlar öfver den frågan:
Skall omröstning anställas till uteslutande af någon bland Högsta Domstolens Ledamöter?
Härvid iakttages hvad Riksdags-Ordningen föreskrifver till undvikande af paria vota.
Besvaras derefter denna fråga enhälligt eller af 502 Riksdagen 1812. de fleste röstande med Nej, blifve då Högsta Domstolens samtelige Ledamöter bibehållne.
Besvaras den åter med Ja, så uppgöre hvar och en af Nämnden en sluten Lista på dem af Högsta Domstolens Ledamöter, flera eller färre, som han anser böra entledigas.
De trenne ibland desse, som då fått det största antal af röster emot sig, ställes hvar efter annan under en ny omröstning, hvarvid två tredjedelar af rösterne fordras emot den eller dem, som skola anses vara från Riksens Ständers förtroende uteslutne.
Dock tillägge Konungen honom eller dem hvardera en årlig Pension till lönens halfva belopp.
104 och 105 §§ bibehållas oförändrade. 106 §.
Finner Utskottet af desse Protocoll, att någon af Stats-Rådets Ledamöter eller Föredragande uppenbarligen handlat emot denna Regerings-Forms tydliga föreskrift eller tillstyrkt någon öfverträdelse deraf, och af andra Rikets gällande Lagar, eller underlåtit att göra föreställningar emot sådana öfverträdelser, eller dem vållat och befrämjat, genom uppsåtligt fördöljande af någon upplysning, då äge Constitutions-Utskottet att ställa en sådan under tilltal af Justitise-Ombudsmannen inför Riks-Rätten, hvaruti, i stället för Stats-Råd, fyra de äldste Justitiee-Råd, tvänne af Frälse och tvänne af Ofrälse
Stånd, i dessa fall komma att säte taga, och gånge härmed som i 101 och 102 §§ om tilltal emot Högsta Domstolen föreskrifves.
Då Stats-Rådets Ledamöter finnas hafva, på sätt ofvanberördt är, gjort sig till ansvar skyldige, dömme dem Riks-Rätten efter allmän
Lag och den särskilda Författning, som till bestämmande af sådant ansvar af Konungen och Riksens Ständer faststäld varder. 107 §.
Skulle Constitutions-Utskottet anmärka, att Stats-Rådets Ledamöter samfäldt eller en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg, icke iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon StatsMinister eller Stats-Secreterare icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt Förtroende-Embete utöfvat, äge då Utskottet att sådant tillkännagifva för Riksens Ständer, hvilka, om de finna Rikets väl det kräfva, kunna hos Konungen skrifteligen anmäla deras önskan, att Han Bilaga B till Mern.
N:o 14. 503 ville ur Stats-Rådet och från Embetet skilja den eller dem, emot hvilka anmärkning blifvit gjord.
Frågor uti detta ämne kunna i Riksens Ständers Plena väckas och af andre Riksens Ständers Utskott än Constitutions-Utskottet hos Stånden andragas, men icke af Riksens Ständer afgöras förr, än sistnämnde Utskott deröfver blifvit hördt.
Under Riksens Ständers öfverläggningar derom, skola icke Konungens beslut uti mål, som röra enskilde Personers eller Corporationers rättigheter och angelägenheter kunna ens nämnas, ännu mindre någon Riksens Ständers pröfning underställas.