Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Grims son, gif dig till freds, hvem vet hvad miirkliga ting, volvan kommer att tiilja dig.
Fostermoder, du tror att jag tanker sporja, du tror att allt, hvad jag harom ordat endast varit tomt munvader.
dslof.
Fosterson, om du g i r undan henne, blir det dig en latt sak att st&amp; vid ditt ord.
Foga kanner du mig - jag skall visa dig, att jag kan handla som jag bor utan att fly.
Tro icke att jag amnar lopa till skogs, nej, stum sorn en gudabild skall jag sitta h %rinne i laget.
Nen ej hofves mig sporja efter frmtiden, ty den har jag i egen hand.
(tager en skold f r h vaggen, svanger den ofver hnfvndet och liter den sedan falla med sjungande brak).
Slik klang aktar jag hogre $in tandlos fjollas pladder!
Fosterson, i allt likar du mig utorn i ditt iifver~nodiga guds- forakt.
Dn tror blott pA dig sjdf.
Battre tro pO marg och senor an tomma skuggor.
Aslof.
E j m % I nu ordkastas.
Orvar, iin en glng beder jag dig, 18; gg an hofvisk d r W och visa dig fridare till sinnes.
Din b r h a d e skar- lakanskappa, ditt rmristade gullspann vill jag Eta hernta ...
Nej, battre vore om jag satte mig vid hiirden, f a d e vapnen och i a110 skickade mig som en triil.
Hl, det var just ett godt pA-
fund, hit tarnor, hit med stickor och ved, jag skaU skota om elden jag!
Bort med pilkoger, bort med ormbugtad armring ...
bkall jag hgrda ut huinne, sb in&amp;ste jag g&amp; ifrbn mig sjaf.
Ingiald.
Och volvan, som sett nornans viif, h e m e tror du dig kunna hugvilla!
Ol " Val " (kastar vkdslijst vapnen till twnor- na och tager plats framfor elden).
Se sii, nu kan hon komma nar som helst hon gitter.
moder, sag Asmund att han ej] %tsar niigot om.
Foster- Aslof.
E j synes det mig vnra godt rbd du foretnger, men m&amp; du skylla dig sjalf.
(g h, Atfoljd af t~rnorna). '
Fosterfader, du som tackar gudarne, har du nldrig tackat dem darfor, att du icke iir en tral.
Ifigiald.
Nej, jag har tnckat dern for hvad jag ar.
Men ddrig for hvad du icke ar.
Nb, det skulle forvisso blifva for mbnga tacksagelser, du skulle trotta ut dig och de goda gudarne med.
De slrulle hafva ett offer dkfor, att du ej iii- en triil, ett annat darfor att du ej ar en kvinna, ett tredje darfor att du ej ar en bjorn eller en ulf eller en kr %ka ... och s&amp; vidare ut i oiindlighet.
Tiden kunde ej racka till: svarden rostnde, bkern tufvades, mjodet surnade, kvinnorna vissnade - hela lifvet blef ett enda blotande.
Nej fosterfader; ratt gor du, som endast tackar for hvad du ar.
Kommer ditt svard att sticlca si bra som din tunga, sii blir du 8 vidtberomd.
Orvar Godt, och niir man prisar mitt namn, skall man saga: ~ v i i l synes att han haft en hugstor fosterfader, den unga ornen brBs p&amp; den gamla.
w Ingiald.
Slikt honungstal kom~ner dig siillan pii tungan.
Hvart vill du med dina lena ord?
orvar.
Foga forstk jag att u m g med ljufliga ord, men aldrig kom- mer mig nlgot pb tungan som ej forut varit i hj,&amp;rtat.
2ir dock, att jag nu, triilbijjd vid din fot, beder en friboren mans bbn: LBtom oss fara ut och forvikrfva oss ett namn!
I~giald.
Du beder ej blott for dig sjdf.
Ovvar.
Asmnnd och jag hnfva ingiitt fostbrodralag.
Hv&amp; st&amp; db eder hilg?
h f l l.
(pekar pii roken, som letar sig vlig genom rijlif inget 1.
Hvart g8r den?
I9zginld.
Ut i det vida, hogt mot Odins sal!
Orvar SB iir det med ungdomshigen, ut vill den, ut i det vida och dess mkl iix hogt.
Vingslsne flaxa uppfit innas de aro fullv&amp;xta.
Snart skolen I f i profva dem.
Snart - jag vilntade att dn skulle shga nu.
Fosterfader, har du nigonsin varit s % ung som jag?
Yngre ... nar min fader taljde mig ett barkskepp och satte det i backen, grat jag diirfor att jag ej fick kasta mig efter och folja med etrommen.
Orvall.
(lyssnande).
Sesi, nu komrna de.
A£ seid och otyg stinker det l b g vag: ormtungor, ornhjiirnor, bolmort, kattblod, sot friin ail, offers tarmar, hu!
hvilken trolldryck de kokat ihop i natt.
Vh1 vore jag hugad, att upptriida i annan skepnad h triilens!
(Volvan intriider, foljd af s e i d m h och seidkvinnor.
Den form iir iblltdd en l&amp;ng klipa, kantad med svarta kattskinn.
Hufva och staf Pro omlindade med flackigt ormskinn.
Hennes fiilje blira alla luitna kipor och hufvor.
Alof och Asmund jamte tarnor och huskaslar fiilja strav cfter).
Hell och s d l dig Hleid!
Stor heder visar du mitt hus i dag.
(- 41of visar sp-nnan £ram till lilla hogslitet, tager stafven ur hen- nes hand, stiiller den mot hogsatespelaren och lBgger vecken af kattskinns- kitpan tillriitta.)
Vi Siro m h g a tr5ilar hiir i iva11.
(Huskarlwne se forundrade bort till honom och hviska emellan sig).
H leid.
Godt folk, tagen plats och ?&amp;ten mig fB ljud.
Sedan m l I framtrada en och en i sender.
Nej Ingiald, ror ej hornen, mjodets must f t ej fukta mina lappar forr an de klarligen talat, hvad jag fornummet under sistforflutna natten medan &amp; ngorna frln blodrod brygd omsvafvade mitt anne och galder fulla af fornvisdom ljodo fr&amp;n min mun.
(Alla taga plats, Ingiald och &amp; of i hogsatet, Asmund p&amp; n&amp;st&amp;ende I bank.
PPL tvubanken vid ena banken sitta Irvinnorna och bort&amp;t dorren till huskarlarne.
Volvan hojer sin staf ooh sjunger:) Framsynt iis volvan, Villig att varna, Villig att tyda Tidernas tecken.
H e m e h a r t vasen Tvingas att tjana.
om, som sig svingar, Orm, som sig smyger .Btlste till brygden Blodoff er bringa.
Storflglens hjarna Flanlmande fraste, Jordslickarns tunga krympte.
Kva-ttad Briidt ofver Bradden.
SvSimniade seiden, Dwrande .lappar Drucko hvar dropps.
Skarpsynta ogon Framtida synea Sigo d l slcimra.
Skslrphorda oron Nornornas rldslag Filma fornu.mmo.
(s8nker stfven).
Eom fram Ingiald och l&amp;t hora hvad dig veta lyster.
G k n a vill jag veta hurudan vinter vi fti i &amp; r. Miingen tor val tllsamt vanta p l att fjordens vatten skall bryta upp och folk borja nastan mala om, att de glomt hur gront
Det b h d % en ling, snorik vinter.
Si, hur faller skorden ut?
Vidga ut din huskrets, bygg upp en ny lada bredvid den gamla, men forgat ej att den bor vara dubbelt s i stor.
Du sp %r goda dagar - md jag d5 gti langre fram i tiden.
Hwu m h g a skordar s k d jag berga, huru mdnga vintrar s k d jag upplefva?
Hleid.
Mycket lyster dig veta, riil s5g jag randningen i nornans vaf, men om jag raknade trsdarne var vii1 icke sg risst.
Dock hor, m h g e n sliord skall hvitncl pa din iker, hvarje lock skall hvitna p i din hjassa innan din lifsdag &amp; r all.
(Ingiald g h, Alof trlider fram).
A1 of.
Hleid, jag has endast en friga.
Men allt lagger du i dema sporjan!
Sannt, ty jag onskar veta om jag undgir det tyngsta jordeve.
Du undgh det ve, som skulle grama dig bittrast.
- 4lof (hiilsar och gk).
Ingialds husfru kunde ej hora nigot mera hugnesamt lin att hon fHr ljuta doden fore honom.
Froja skall fd ett offer af mig i morgon.
A s m d (triider fram).
Nar fh jag draga ut pti vikingatig?
Snarare an du tror, men icke snarare an du onskar.
Asmz (nd.
Det Eter godt ... ta.lj mig mitt ode an vidare.
0, " lX.W (half hiigt).
Du ar for god for den har leken.
Ingialds son, mycket ager du af hvad lifvet vanast skattar.
Blott tre ting, vill jag nu namna; en moders omhet, en faders rAd och vishet, en.
bjates vanskap.
Din h&amp;g Br blid och vansdl, men den.
stracker sig dock eftex ryktets blodiga bragd, och glads, ty du skall.
till fullo nB ditt m6.1.
Men nar ditt sv&amp;d mest fi-uktas mAste det.
ur domnad hand falla och n&amp; Lifvet fagrast leker for din syn, opp- nar sig din grafhog.
Nornan spann din trild i skiraste glans, men ioke blef den l@g. Ovua~.
Hvad spBr hon ...
Asmmds fall!
Asmud Val 1ika.r mig din sphdom, dn tiiljer mig att jag skall do, men du taljer mig desslikes att jag slrall lefva.
Orwar.
Sannt - lifvet och aran aro ett.
Ryktet, som aldrig dor stan- nar utanfor hogen, inen ej m % han hAlla det for sannt, som en volva pladdrar.
Ingialds son, lyster dig att frHgn n %got mera?
h ~ (med ~ halft d 16je).
Hvad taukte min fader, d&amp; han forsta gBngen tog mig i famn och skulle f&amp;Ua domen ofver mitt lif?
Du vill profva mig, Asmund.
Godt, din fader tankte att; du var en klen pilt, fogn artad ntt vFxa upp till fullgod kampe.
Ran hade ocksA redan beslutat¶ att dn skulle siittcls ut i vjldmarken till rof f6r ulf och raf, dB din spada hand Liksom hajdande grep efter hans arm.
Darvid skiftade han hug och sade: ~ l e f v a mB han, hurudan han all b1ir.n Minnes dm det Ingiald?
Incjiald.
J a g minnes det fdlval.
Asmnnd, tror du mig nu?
I Asmund.
Viil ser jag att dn h a kunskap om mycket.
@ &amp; Isar ooh g ~).
Hleid (reser sig, stiider sig tungt mot hogsatespelaren och blickar skarpt.
' Man andas sA tungt hii&amp;nne, det mAste vixa brist pH lnft, trk 1 % npp dorren!
(~ e l i h p i Orvar, sorn ej ror sig ur flgcken).
A-1 ' de
blB rok i stugan eller iir det seidlngor, som annu hagra for min syn?
Nu skall volvan sporja, sporja med stickande spe.
Godt folk, I hafven d a hort talas om Tor, huru han kladde sig i brudelin och kvinnopynt och sokte gora sina hvassa blickar milda och sina hlrda hander lena och huru han l t kost vid dens bord, som han foraktade.
Hvarfor tron I, att hau s l handlade?
Det mlnde man v d veta, han ville Ptterfl sin hammare.
mest hkdprofvade, sitt mest fruktade vapen.
J a val.
SB milste han gora sig svag for att lter blifvs stark, Tor i kvinnobllider, med omkan kunde man le d&amp;Ht om man ej visste hvarkt det syftade.
Men kan nlgon saga mig hvad det hetyder, dQ en friboren man skickar sig som tral?
I tigen, ja volvan mb val fBfangt spijrja.
- Men hor db, det ar nigot kvafrande tun&amp; ofver stugan, oppna dorren tr81, jag befaller dig!
.AterfS, sitt Orvfll ' jreser sig upp och griper efter sitt undankastade vapen.)
Foga har du, kvinna, att befalla.
ja.g mig dock for god att lyda dig.
Tore jag blott trtil, holl Hleid.
Orval., G r h s son, var stilla och jag vill tiilja hvad dig forestk.
o.) ' Var (lyfter en skijld frPn riiggen.1 Hvad mig foresttr vet du mindre an jag sjiilf.
Grip ej skolden att hamra pH, ty hora mlste du!
Djiirf ar din hug, bland btllde m h vill du blifva framst och rosande rykte vill du vinna.
q a r r a n vill du dmga och stordld vill du ofva.
Ditt unga blod sjuder sf trhgtans brand.
, Orvar.
Miirklig nyhet bldar du ...
Sannt, annu ar jag ej fastvuxen vid tufvoima pB Berurjoder.
meia.
Orvar, du foraktar gudarne, d l du ser deras bilder tanker dn p&amp; stock och sten och bjiirtmiiladt snidverke, men al&amp;ig p l Odin, som skankt ditt stolta, manliga sinn, aldrig pH Tor, som skankt din smidiga kraf t. Orva~ ..
Sannt - och jag sager det nu med hogt ljudande rost: jag tror icke pB dessa gudar, som man talt mig m9ste forgHa.
afven om jag trodde, ville jag ej blota.
Hvad jag f l t t utan bega- ran, mB jag vti.1 f B behhlla, det mb nu vara oxnr eller karfvar, soner eller tralar.
Hogt iir ditt tal, men mark mina ord: den tid skall komma d l du blir llgmald och ofvervunnen och faller i stoftet for gudar, hvillca du nu ej ens namna vet! "
Dina ord aktar jag ej mycket varda.
en volvas, for det andra en lrvinnas.
For det forsta iiro de Hleid.
Den tid skall komma, d % du for en lrvinnas skull andrar ditt hela sinn.
Orval .. Tig eller jag slungar skolden i din gamla trollskalle!
E j angslnr mig ditt hot, allt g l r dit odet hvalfver och manni- skan kan ej nndgB hvad henne forelagdt iir.
Men om jag nu nam- ner nlgot, som du varmt alskar och starkt hatar, vill du d l boja ditt sinne och saga: jag tror?
Nemn l Hleid.
Ditt sinne giir aldrig en smygvag och det hala, som slingrar sig undan eller fram ar dig en styggelse.
Mot bjornen g l r du med en kort khbba, men ur vagen springer du for e n orm.
Hyem gaf dig kunskap hgrom?
Du alskar den guldljuse gtngaren, som gnaggar dB du nalkas, som ser s l eldigt mot faran liksom alskade han den och som hastar fram i kapp med vindens il. "
orva9-.
Hvad fagert ar blir latt alskadt, du behofde e j koka seid for att tiilja inig det.
Grims son, sliksl ord gora dig foga gagn.
Den dunkla brygd.
har skankt mig ljus, ljus ofver ditt lifs ode.
Hor och glads: vidt-
berest s k d l du blifva, ditt iykte skall spridas frdn land till land och din vag ofver hafven liinge spixas af blod.
Vet dock - om du fore ofver 5in storre floder, bredare fjordar och vidare haf, s k a l du dock do i Berurjoder.
Mycket skall du med svardsegg vinna, men for sv&amp;d skall dn dock ej falls.
Giftig orm, som du hatar skall din bane varda och Faxe, som du iilskar skall dig till ofiird fijra.
o ~ a r (siitter skolden framfor sig och harnrar p&amp; den).
Tig kvinna eller jag svww ej for min g&amp;ning.
tunga Llr mig forhatligare an giftsviild orm.
Din falska PB dorren lned dig och hela ditt folje!
Ijzgiald (trader emellan).
Har rdder jag.
Owar.
Fosterfader, ratt har jag val ej att lasta din giirning, men det synes mig som kunde jag ej mer trifvas af ditt brod sedan seid kokats vid din h&amp;d.
Jag beder dig, ej sdsom nyss tralbojd i mull utan med hoglyftadt anne: Latom oss lamna Berurjoder!
I~zgiald.
MB det rustas till er affiird.
Du glader mig fosterfader.
(Hm g&amp;r niigra steg, men vilnder sig plWsligt mot Hleid liksom fattad af en ingrfvelse.)
Volva, viil lyster mig att visa det din spddom ej skall fyllas.
Gor det om du kan.
Nornans v 8, som du sH mycket pladdrm om, vill jag sonder- rifva med mitt svard.
Du sager att Faxe skall mig till ofiird fora., men innan dag gryr skall han ligga maktlos som en gudabild.
Grims son, nu tror du pB ndgot mera an pH dig sjalf.
En norna sager, nr ii~ri-n %kan ovetande tvinnar mad p i sitt e skall till slut sanna mina ord.
odes trld.
Hvad du nu ~ ~ o t s a l l d gor,
orvar (ler ijfverljudt).
Om jag trodde att en dod hast lrnnde blifva lnin bane, vore jag v51 f r i n vettet.
Hlezd .. - Du tror att en lefvande Iran det!
Volva, intet - tror jag, iqztet, hor du.
E j handlar jag for att undslippa, endast for att klarligen visa, att det ligger i min makt att sjalf bestamnla ofver mitt ode.
Det 5r redan bestamdt.
, * 0~ " ' U~ ') " (vsnder sig till Asnmnd.)
Posterbroder, hvarfor hiirda vi sB l h g e ut.
En sanning talde oss volvan, hiirinne kan man svhligen andas.
- Kom, viinnre ar det under himlahvalfvet, vanare nere vid fjorden: stjarnor, fullm&amp;ne och Hart sofvande vatten, tystnad och ljus hvart man ser b&amp;de ofvan och nedan.
Kom, kom, f r i n sotad &amp; s och nattrnork trollkonst, frAn gudar och logner och svikande ord.
Vi vilja r&amp;dsl&amp; om v&amp;r stun- dande fard.
(Fosterbrijderna g8.)
Bleid (lyfter stafven oc11 sjnnger.)
Manniskotunga Stolt du talar, E n gBng likval Stuln du blifver.
Mannislcoogn Stolt du blickar, En g h g likviil Skumt du blifver.
N5inniskosinne Hogt du hiifves, E n gang likviil Sanlct dn blifver.
Knn mot stormen S p h val spjarna?
Kan for frosten J3os sig freda?
Hogre lagar Lugnt de lyda, 0dmjukt bojda Och vissnade.
(Slut ph forsta akten.)
Nhgra CigonbllcksPotograflep frkn arbeterskornas varld.
Jmuaridagen iir kall och bister, snon faller i tiita flingor, blasten hviner om knutarna.
Skymningen faller pb, men inne i ar- betssalen sprida de elektrislra lamporna eft kl&amp; ljus.
Har skall man inte t h k a p % snon och kylan, h&amp;r iir det for vilrens och som- marena tid som det arbetas.
Vid de tvii lHnga borden, som lopa genom selen, sitta mellan 50 och .60 unga.
flickor sysselsatta med ett sy hdmhattar.
Hvar och en bar sin lilla i bordet fastgjorda symaskin, som drifves med elektricitet, hvw och en har sin modell att sy efter, sin stock af tra, p i hvilken hntten formas, sin stora jarnrulle - liknande en sy- maskinsspole - kring hvilken flatorna aro upplindade.
Hvita, svarta och kulorta hattar af en mangd olika former och storlekar iiro i arbete.
Diir sitter en liten ljus %icka, som ej ser nt aft varcb mer an en 16 h. IXon hiller pb med en hatt af enkla, hvita ffiitor.
Kul- len iir just fardig, liten och toppig, nu syr hon briittet, som skall vara stortJ med ett par djihfva bukter bak.
Den liua arbeterskans kinder gloda af ifver, flatorna lopa raskt och sgkert mellan hennes kvicka; fingrar, maskinen surrar, hatten blir storre och storre, inom ett par minuter iir den f&amp;dig.
DB stannas maskinen med ett litet tramp af foten, flatan klippes af och fastes for hand.
Bitten prof- vas pii siocken med en van rorelse, fBr en hastig bojning vid buck- lorna bak och lagges sedan till den hog af likadana hattar, s o u samma arbeteraka forut forftirdigat under dagen.
8 % borjar hon ge- nast en ny hatt, alltid genom ett par stygn for hand midt uppe pB kullen och s&amp; p % maskinen igen.
Om hon &amp; r riktigt flitig kan hon af denna enkla sort hinna anda till 70 hattar pb dagen och hon har annu icke arbetat mer an ett Ar i yrket.
Och denna vecka mlste hon vara forf~irligt flitig - siiger hon - ty det iir snart den 1: sta och hon mlste betala hyran for nasta mlnad, ty hennes far ligger sjuk och modern hinner aldrig komma ut och fortjlina nlgot, dB det iir 5 yngre syskon hemma.
~ F o r r a veckan fortjanade jag 8 kronor,
57 - den hiir skall det nog bli 102, sager hon, &gt;) om jag bara f h slippa ryggvarken, som brnkar komma pii mig, nar jag syr allt for ifrigt.
Men sB f&amp;r jag .val ligga till sangs p&amp; sondagen och d&amp; det nog ofver i g e n.
~ Och med ett energiskt tng i flatorna liiter hon hatten snurra rundt pB stocken.
Litet langre upp vid bordet sitter en jildre flicka, som begag- nar en annan sorts symaskin, en som syr utan stygn.
Hon har svarta, breda och mjuka engelska flator att arbeta af.
Det ar om- tAaliga flator, hon m h t e vara mycket noga, s&amp; ntt de ej gii sonder i kanten, och ej I&amp;ta maskinen gii for fort.
Hennes model1 iir stidan, a.tt knllarnn m h t e sys for sig och briitterna for sig for att sedan fastas tillsammans af montererskorna.
Hon arbetar lngnt och jamt utan fjask, kanske snarare en smula likgiltigt.
Det ser nastan ut som om hennes fingrar ginge af sig sjiilfva, som om hon ej behofde gora sig besviir att tiinka pB hvad hon gor.
Men s&amp; har hon ocksB hiillit pii att sy hattar i 11 Ar, dag nt och dag in; modellerna ha nog vaslat under Brens lopp, men arbetet har alltid k r i t det- samma.
En 15, 16 kronor.
kan hon fortjana i veckan, hon iir en af dem som sy fortsst.
&gt;Ja, det racker inte sB lBngt, nSir man slcall betala bade hyra och mat och ldader och ved och allt.
Om sommaren har fabriken ej sB mycket mbete, dB blir for- tjiinsten mindre.
Men s&amp; &amp; r ju zwbetet iclre s&amp; anstriingsnde heller och snyggt och trefligt ar det och endast hyggliga kam- rater fib: man, ty hvem som helst t a p s ej till arbeterska p&amp; hatt- fabriken.
SB inte Sir det v k d t man beklagar sig, battre kunde man ju ha, men samre ocksi.
Eller bur?,) v a d j ~ hon r till kamraten bred- vid, som syr kapotthattar af mycket sinala och finn inarinbliia flator.
Denna nickar blott till svar, v8gar ei se upp, det galler att fora flatorna riktigt jWt, s4 att de ej bukta sig.
Arbeterslran bredvid heme syr stora hvitn gosshattar, den nasta smA bruna reshattar eMer engelsk modell, sedan komma nggra soin sy roda och grona landshattar.
Forestiinderskan g %r omkring och ser till arbetet, ger ett r&amp;d hiir, en rattelse diir, delar ut flator och sybehor; springflickorna nystn upp flatorna p&amp; rullar, sopa upp skrap och @ all, b5il.n.
ut de fkdiga hattarna till prassning.
Alla hattar sys dock icke pB maskin.
I den s. k. monterings- salen aro afven omkring 60 arbeterskor sysselsatta.
Halfva antalet montera de maskinsydda hattarna, fasta kullar och bratten till-,.
sammans samt satta band pil, de enlrlzlre hattarna och gosshat- tarna.
Men de ofriga m-beterskorna, pH monteringssalen sy de finaste hattarna for hand.
Ibland tiUverka de fijrst en liten stomme af kar- kas, kring hvilken flatorna sedan sys, men ofta formas hatten p i fri hand efter modellen.
De skickligrtste arbeterskorna sy efter friin utlandet komna ritningar de forsta modellhattarna, efter hvilka t r i.
stockar sedan goras och som tjiina till monster for dem, som i den andra salen sy.
hattar pH maskin.
F r h £3 pB morgonen till 7 pB aftonen med 11 / 2 t i m e s mid- dagsrast arbetas det p l hattfabriken och for hvarje dag stapp1a.s nya tusenden af hattar i alla f&amp;ger och former upp p l hyllorna i de stora lagerrummen.
Och n&amp;r vAren kommer spridas dessa olika hattar landet rundt till alla de smB och stora iterforsiiljrtme i stiiderna och p % landsbygden.
PB hattfabriken tar man db itu rned flthattai-na, men pB dem &amp; r det hufvudsakligast min, som arbeta.
De arbeterskor, som ej kunna sysselsattas med att montera filthattar, fii under den tid strtihatt-tillverkningen st&amp; stilla, sokrt sig annat arbete eller - om de hafva rtid d&amp;rtill - hvila sig.
Det kan nog vara skont att en liten tid slippa sitta instiingd pti fabriken, men att gb miste om fortjansten &amp; r ofta bekymersmnt nog.
N u under vintersasongen iir det i alla fall fullt upp med arbete for bHde hnttsiimmemkor och montererskor.
DBr de sitta rid maski- nerna eller med vana fingrar sy for hand dessa olikfgrgade hat- tar i mer eller mindre konstiga fasoner, agna de kanske icke en tanke Ht den varma och ljusa &amp; stid, d l dessa hattar skola begagnas.
Hvem vet hvad de tanka pti och lgngta efter!
Kanske hlott efter att klockan s k d l bli sju pti kviillen, d l de fS stracka p l de stela benen, rata pB ryggarna och skynda ut i friska luften.
H o s sattarinnorna.
Hvilken besynnerlig lukt!
Det ar trycksviirta ocb kaffe till- sammans, mest kage niistan, ty sddant kokas p i tre stallen i saleu.
Man behofver nog en liten t k ntt styrka sig med i kylan, helst de, som haft ofverarbete till kl. 3 i natt, men iindi miste horja satta W. 8 pB morgonen igen.
Det ' r s l tyst i salen, hvars nakna nedsvartade vaggar har och dar fitt sig nigra, ur illustrerade tidningar urklippta forfattarportratt till prydnad.
Balrom de hoga %regalernan s ' til och sitta sattarinnorna, nggm af den1 6x0 aldre Irvinnor, andra, soin aro elever, iiro helt unga.
I)) kasten)), soin s t k p i nregalerna)), liggn de olika typerna i. sina fack.
Niigra af sgttarinnorna hllla pfi med)) aflaggningw, d. v. s. de la-gga tillbaka forut uppsatta typer, med hvillza de sedan skola satta ett nytt arbete.
Det g b med en .ofantlig hastighet att kasta hvar och en af typerna i sitt fack, det forsta man mlste lam sig pil tryckeriet ar ju att Irunna finna hvarje typs plats utan att behofva soka den.
Och for en van sattarinna Lr aflaggningen nastan en liten hvila.
En elev, med ett blekt sorgset ansikte och pannan rynkad af anstriingning, hiller pi % att goka tyda den mycket sviirlasta stilen.
i det manuskript hon f l t t sig anfortrodt.
Den aldre sattarinnan.
dar bredvid, som lar henne, iil.
for ogonblicket alltfor upptagen af ett brldskande arbete for att ha tid att hjalpa henne, och s % rn %ste hon leta sig fram st % godt hon kan pB egen hand.
Langre.
frail1 i salen star buntmakersk ' ann - hon, som skall h8Ua reda pil alla stilsorterna, lagga in dem, nar de i * - o begagnade och liimna nt dem till sattarinnorna - rod och varm letar hon bland sina palzet, medan t v i sattarinnor, ifriga och otlliga, begiira den ena nnonpreille-stil 2, den andra.
, petit 2 och ~ I c o r p u B s.
Nu lzoinmer falztorn och fr6gar efter ett korrektur, som det Br rnycket briidtom- med.
, Om tio minuter, - sager sattarinnan --, %jag Iran inte jakta p % fortare Bn jag gar!))
Hennes blick ilar blixtsnabbt mellan texten och ~skeppetw, i hvilket)) s %ttningen~ stir, pfi hennes kinder brinna t v i roda flackar, heqnes hand slziilfver eilzellan&amp;t " och svetten n hon fiirdig, ett par)) om- piirlar p l hennes panna.
~ n d t l i ~ e blir brytningar~ blott och gossen, soin vantar vid prassen f %r satta in wkeppet B, dra ofver iued fihgvalsen och gora)) afdraget)).
som sedan slrickas ned till korrekturlaserskan.
Sattrwinnan torlrar sin.
heta panna och vander sig sedan till den elev, hon har bredvid sig.
Hon mlste se till att flickan arbetar, ty det iiz hon, som aflonar henne.
Hon ger heme 3 kronor i veckan och lhter heme sattzl p l det arbete hon sjalf filtt.
Hennes egen for- tjanst g&amp;r upp till en 18, 20 kronor i veckan, ofta stannar dot dock vid 15, 16, beroende pfi halsan och krafterna, s o u icke alltid Bro de basta.
,))
BDU f&amp;r allt raska pB litet *, silger hon till eleven.
%Den diir enkla ~brodstilens ar ju sA lgtt,.
vi mlste hinna slut detta i dag och snart &amp; r det middag!
s SB tar hon titer till sitt eget arbete.
Det ar en svbrlast, veten- skaplig afhandling; men hon 5ir van vid de mest olasliga stilar och satter latinet och tyskan, som hon inte fijrstb, ntan minsta svbighet.