Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Anser sig nemligen den enskilde låntagaren eller den förening, hvarunder han hörer, kunna på fördelaktigare Sammans.
Stats- och Banko-Utskottets Utlåtande M 24. 37 vilkor än Hypotheks-banken afyttra obligationerna, så bör hvarken den ene elier den andre förmenas rättigheten att sjelf försälja obligationerna, hvarigenom äfven all klagan öfver, att Banken under dess verkliga pris försäljer desamma, undanrödjes. 1 alla länders Hypotheks-förenings-reglemenlen, som jag haft tillfälle se, har den enskilde deiegaren denna rätt.
Således stadgas i § 25 af reglementet för nCreditforeningen af Landeiendoms Besiddere i Norre Jylland»: »Enhver, der erholder Laan af Föreningen, er pligtig att modtage samme i de af Föreningen udstedte Gjeldsforskrifninger efter disses paalydende Belöb.» och i slutet af samma paragraf förekommer: »Naar en Laantager fordrer det, er Bestyrelse!! pligtig uden Godtgjörelse, men mod Erstatning af udlagte Omkostninger, at besörge Obligationerne omsatte till rede Penge.» Paragrafen 4 af lagen för Norska Hypotheks-banken lyder: »Ved Bevilgelser af Pantelaan förhinder
Hypothekbanken sig kun til at give Laansögerne Valuta i Indretningens egne Obligationer efter deres paalydende Sum.
Dog skal det paaligge Bestyrelse!! at iridrette sin Virksomhed saaledes, at den, saavidt Omstsendighederne tilläde det, kan vaere istand til efter Vedkommendes Önske at udbetale Laanene med et saadant Belöb i rede Penge, sorn Indretningen efter Bankobligationernes Cours, uden at bli ve skadelidende, kan taale at give.»
I de Preussiska Hypotheks-föreuingarne erhåller låntagaren endast obligationer.
Af detta stadgande, jemfördt med stadgandena i <§§ 10 och 11, hvarigenom Hypotheks-banken enligt det förra »berättigas att, der gynnsamma förhållanden dertill föranleda, och behof af upplåning för Hypotheks-förenings räkning kan lörutses, penningar upplåna, ändå att ansökning om lån från delegande Hypotheks-förening ej ingått», och enligt det sednare ränta och kapital-afbetalning särskildt bestämmas för hvarje lån, som Hypotheks-förening undfått, synes följa, att man tänkt sig Hypotheksbanken uteslutande böra verka genom upptagande på en gång af större och således företrädesvis utländska lån.
Det är väl också hufvudsakligen för detta ändamål, som
Statens garanti genom grundfonden har ansetts nödvändig, ty för en upplåning inom landet synes deri icke af nöden.
Anser man nu det omnämnda stadgandet i § 7 vara nödvändigt för att Hypotheks-banken må vara den ende, som på den utländska penningemarknaden kan uppträda med i Svenska jorden intecknade obligationer, så synes det dock, som om deri enskilde delegare!) kunde med honom få tälla om lån på den inländska penningemarknaden och att denne således kunde, om han så önskade, ega utfå obligationer ställda i Svenskt mynt och med endast inom Sverige betalbar ränta och amortissement.
Ett positivt stadgande att sådana, som jag vill kalla, inhemska obligationer alltid böra låntagarne, om de så önska, tillhandahållas, bör, efter mitt förmenande, i Förordningen inflyta.
Man skulle på detta sätt helt enkelt och naturligt måhända kunna bringa ett inhemskt fondsystem till stånd. 38 Summans.
Stals- och Banko Utskottets Utlåtande M 24.
Om förhållanden» äro bragta till den spets, att Staten nödgas så att säga öfvertaga Hypotheks-föreningarnes affärer, för att hjelpa dem ur deras iråkade betryck, och Staten för detta ändamål anslår en grundfond af 8 millioner R:dr, hvilken hufvudsakligen är afsedd för Hypotheks-banks-obligationernas kredit utomlands, böra väl de gränser för utländsk skuldsättning, utöfver hvilka grundfonden ej får lagas i anspråk, bestämmas.
Grundfonden kan betraktas som en slags Statens garanti, och om Staten icke anser sig riskera något, om den utländska upplåningen inskränker sig till 30 eller 50 millioner, så kan den göra det om denna skuldsättning utsträckes till i 00 eller 200 millioner.
Ett sådant maximum, hvarutöfver den utländska skuldsättningen utan båda Statsmagternas samtycke icke får sträckas, bör äfven af andra skäl fastställas.
Tillätes nemligen Hypotheks-banken, alt till obegränsadt belopp i utlandet pantsätta den Svenska jorden, sä kan man inom landet helara en uppsjö på penningar, som åter kan föranleda öfverspekulation i många riktningar och sluta med en financiel kris, ej mindre våldsam än den nyligen öfverståndna.
Stadgandet om ett maximum för den utländska skuldsättningen bör således, i min tanke, i Förordningen inflyta-
Derjemte bör upptagande af såkallade premielån förbjudas.
Dessa äro de 4 hufvudanmärkningar jag funnit mig pligtig göra emot förslaget.
Några af mindre vigt tillåter jag mig äfven bifoga.
V. Huru stadgandet i § 8, som ålägger Hypotheks-banken att, vid all den upplåning densamma för Hypotheks-föreningarnes räkning ombesörjer, noggrant tillse, att tillräcklig säkerhet derför i jordegendom ställes, rätt väl står tillsammans med den i § 10 Banken tillerkända rätt att penningar upplåna, ändå ali ansökning om lån från delegande Hypotheks-förening ej ingått, kan jag ej klart inse. VI.
Fjortonde § förefaller mig ej heller rätt klar.
Ar meningen, som det synes, att för det tillfälliga och snart öfvergående behof af penningar, som af uraktlåten eller fördröjd inbetalning frän delegande Hypotheks-förening kan förorsakas, utgifva amorterings-obligationer, som först till inlösen förfalla efter den tid, då bristen bör vara liqviderad, så synes detta vara en både invecklad och onödig omväg.
Riksgälds-kontoret kan på detta sätt emot sin vilja och utan något behof blifva gäldenär och få betala ränta på obligationer, som det ej till inbetalning kan uppsäga.
Af § 20 synes följa alt på allmän sammankomst alla delegande Hypotheks-föreningar hafva lika röst.
När fråga är om bolag, stiftade och beräknade för inbördes vinst eller fördelar, brukar rösträtten merendels brytas efter hvars och ens större eller mindre andel i bolaget.
Om man älven ej vill låta hvarje delegare utöfva rösträtt efter sin delaktighet i Banken, så borde man åtminstone medgifva en graderad röstskala.
För detta ändamål borde antingen antalet af ombud frän de särskilda föreningarne vara olika eller ock borde ombuden för de större del— egarne hafva en högre rösträtt än de för de mindre.
I öfverläggningarne rörande bilagorna Litt.
A et C har jag icke deltagit.» Sammarin■ Slam- och flanko-Ulskottets Utlåtande M 24. 30 Af Herr Doktor Sandberg.
»DS jag såsom suppleant deltagit uti de korta och knapphändiga öfverläggningarne, som föranledde i det närmaste enhälligt godkännande af Bilagorna A och C, kan jag icke underlåta att i en reservation få anföra mina betänkligheter emot de vigtiga förslag, som detta utlåtande innehåller.
Sedan den ordinarie ledamoten i Sammansatta Utskottet med vederbörlig permission bortrest, var jag väl närvarande vid justeringen af hela detta betänkande, men enär jag icke deltagit uti öfverläggningarne om det mellersta förordnings-förslaget i Litt.
B, så eger jag icke rätt, att deruti yrka någon förändring; men mig torde dock tillåtas att i förbigående vidröra hufvudfrågan så mycket som är nödvändigt, för att motivera de betänkligheter, som jag hyser i afseende på hvad som föreslås i Litt.
C och särdeles i Litt.
Det har alltid, på grund af varnande erfarenhetsrön, blifvit fasthållet såsom grundsats, att Statsverkets affärer icke böra inblandas med Kiks-bankens, och ännu mindre med företag af enskilda personer eller korporationer.
Privat-bankerna och Hypotheks-föreningarne iiro organiserade af enskilda och oktrojerade i administrativ viig af Regeringen såsom ett ekonomiskt lagstiftningsärende utan Ständernas deltagande.
Det var således Regeringen ensam, som egde att reglementera för dessa inrättningar på ett sådant sätt, att deras verksamhet lände till rikets sannskyldiga nytta, såsom det heter i Regerings-formens 107 §; och om något felaktigt eller mindre ändamålsenligt möjligen skulle förefinnas uti dessa enskilda bäne-anstalters organisation eller verksamhet, så synes mig
Regeringen ega både rättighet och pligt, att på lagligt sätt deruti åstadkomma ändring och rättelse
Man har alltid hort upprepas det påståendet, hvaruti jag för min del dock icke deltagit, att låne-inrättningar icke böra centraliseras på några få punkter och drifvas för det allmännas räkning, utan fördelas öfver allt i landet och öfverlemnas åt den enskilda omtankan, som vida bättre skulle förvalta dem till allmänhetens båtnad.
— Förslaget om en allmän Hvpotheks-förening för hela riket, som skulle hafva sitt säte i hufvudstaden, tyckes slå i strid med denna åsigt, den man na synes undantagsvis vilja frånträda, då fråga är om ett stort Central-bolag, som skall bildas af enskilda män med större förmögenhet.
Att Staten skall, såsom grundfond för denna enskilda Hypotheks-bank, utgifva obligationer till 8 millioner Riksdaler för att. användas i händelse IIypotheksbanken skulle sakna tillgångar att fullgöra sina förbindelser emot långifvare, är att helt och hållet öfvergifva den välbetänkta grundsats, som uttalades af f 840—1841 års Ständer, »att
Statens sammanblandning med enskilda personers kredit- oell »industri-föreningar bör sorgfälligt undvikas.»
Annu betänkligare afvikelse från denna grundsats innebär förslaget att afhända Riks-banken alla dess lånehandlingar till ett belopp af 7,500,000 R:dr, som äro intecknade i Svenska jorden inom hälften af 1850 års låga taxerings - 40 Sammans.
Stats- och Banko-Utskottets Utlåtande M 2i. värde, och i dess ställe tillbyta sig den enskilda stora Hypotheks-bankens obligationer, för hvilka säkerheten skal! ligga uti ansvarigheten hos de deruti deltagande enskilda mindre Hypotheks-föreningarne.
Riks-banken erhåller nu årligen af enskilda låntagare både 4 procent ränta och dels 2 dels 3 procent af kapitalet, som kunna åter utlånas; men Hvpotheks-banken skall jemte 4 procent ränta blott erlägga 1 procent om året i kapital-afbetalning.
Detta är ett förslag, hvilket jag såsom ledamot af Rikets Ständers Ranko-Utskott minst kan gilla.
Riks-banken eger, enligt föregående Ständers beslut, en oföränderlig grundfond af 15 millioner Riksdaler och man kan väl knappast placera densamma på någon säkrare fot än uti förenämnde inteckningar i Svensk landtegendom.
Man säger väl att den enskilda Hvpolheks-bankens obligationer skulle blifva lätt realisabla papper.
Riks-banken innehade, med inberäkning af Riksgälds-kontorets obligationer, vid sistlidet års slut ett belopp af omkring 8,300,000 R:dr och för sitt deltagande i jernvägslånet har den att vänta ytterligare fyra å fern millioner i stats-obligationer, alla de sednare ställda i utländskt mynt: således redan öfver 12 millioner i sådana papper.
Läggas nu härtill 7,500,000 R:dr, så torde det blifva vanskligt nog i nödens stund att förvandla alla dessa s. k. lätt realisabla papper af 20 millioner R:dr i Bankosedlar eller klingande mynt, särdeles när man betänker huru öfverfylld både den utländska och inhemska penninge-marknaden skall blifva af den oräkneliga mängden Svenska obligationer, som dels redan äro utgifna, dels komma att utgifvas så väl af Staten som af alla möjliga inrättningar.
Kursen på åtskilliga Hypotheks-obligationer noteras nu till 85%, och hvad skall det blifva, när Sveriges skuldsedel-massa blir mångdubblad, om ett trängande behof uppstår för alla att realisera?
Det är utan tvifvel bekymmersamt att Svenska jorden skall vara så hårdt skuldbelastad, som den är.
Men så länge skulderna äro inhemska, kan man ej förneka, att hvad den ene Svenske medborgaren är skyldig, det har en annan Svensk man att fordra, öch detta bevisar således icke någon större hela landets fattigdom.
Ett godt ändamål är det visserligen om enskilde industri-idkare och särskildt jordbrukare, genom några förmedlande anstalter, kunno få sina flytande, uppsägbara skulder förvandlade till fasta amorterings-iån på längre tid, dock med det vilkor att det sker med inhemska penningar, som äro både representant och produkt af inhemskt kapital och kunna blifva häfstång för ytterligare produktion, då också alla räntor qvarstanna inom landet.
Men helt annorlunda synes mig förhållandet blifva, så snart denna fördel för enskilde skall beredas genom utländsk skuldsättning, som måste förorsaka en tryckande tyngd på hela landets financiela och ekonomiska ställning.
Det behöfver icke sägas, att om utländska lån skola blifva för ett land nyttiga, så mäste de Sammans.
Stats- ock Banko~Utskotte's Utlåtande M 24.
41 de användas endast till sådana val beräknade företag, der den produktion de åstadkomma, med säkerhet betäcker både räntor och kapital och derjemte lemnar något öfverskott.
Deremot om de annorlunda användas, såsom till äfventyrliga företag, hvilka, ehuru nyttiga i sig sjelfva, likväl icke kunna bära sig — till ökade egendomsköp — till svindlande spekulationer af alla slag, och till ett öfverflödigt lefnadssätt; så kan den utländska skuldsättningen ej blifva annat än en frätande kräfta på rikskroppen.
— Om också en del af lånen användas bättre, så att derigenom landets fasta förmögenhets-kapital ökas, så blifva dock dess innehafvare i mer eller mindre mån förpaktare hos utländningen, som tager afkastningen i ränta; — och landets export i det hela förmår icke betäcka alla dessa rabatter, räntor och amorteringar jemte den oändliga mängd af varu-artiklar, som in föras från utlandet.
Aldra olyckligast är, att sedan en sådan bana blifvit beträdd och en tid fortsatt, blir det nästan omöjligt att vända om.
Lånebehofven vexa i samma mån, som man ökar tillgångarna för deras tillfredsställande, och ingen annan gräns är att motse, än en fullkomlig oreda i rikets alla penninge-förhållanden — en katastrof.
Enligt Finans-kommittéens beräkning hade Hypotheks-föreningarne vid 1858 års slut en skuld i utlandet på öfver 61 millioner R:dr.
Läggas härtill alla enskildas, Privat-bankers och Statsverkets utländska skulder, blir summan så stor att jag fruktar att landet ej förmår bära den.
Kännedomen om andra rikare länders vida större statsskuld kan icke heller vara rätt lugnande, när man vet både deras vida större ressurser och derjemte att största delen af deras skulder äro inhemska, hvilket icke är förhållandet med dem vi åsamkat oss och stän digt föröka.
Det skulle då, efter min enskilda åsigt, långt bättre blifvit sörjdt för landets väl, om lånebehöfvande jordbrukare fått pantsätta sin jord i Svenska Riks-banken.
Räntorna hade då stadnat inom laudet och äfven kommit det allmänna till godo.
Ifrån realisationens början har Banko-vinsten uppgått lill omkring 27,000,000 R:dr, hvaraf största delen blifvit bortskänkt till Statsverkets behof; men icke det ringaste användt till förstärkning af fonden för amorterings-lån åt jordbruket.
Om man, i stället för att vid hvarje riksdag minska denna fond, hade ökat densamma i den mån Bankens tillgångar kunnat medgifva, skulle man, efter min öfvertygelse, gagnat landet långt mera, än att genom ett motsatt förhållande tvinga eller föranleda lånebehöfvande jordbrukare, att, genom Hypotheks-föreningarne pantsätta sina hemman hos utländska kapitalister.
Några af de brister och olägenheter, som vidlåda de nu befintliga
Hypo theks-föreningarnes verksamhet, hafva både Kommittéen och Utskottet icke kunnat underlåta att erkänna, ehuru de blifvit med lätt och varsam hand vidrörda.
SåBih. lill It.
Prat. 1859 & 1800. 4 Sami. 2 Afd. 12 Höft. 6 42 Santmans.
Stats- och Buriko-Ulskoltels Utlåtande M 24. ledes kan det icke förnekas, att dessa inrättningar mera än eh gång skuldsatt landet hos utländningen utöfver det förhanden varande behofvet: — att dessa från utlandet hemtade penningar blifvit använde till en extra lånerörelse, som gifvit grundad anledning lill klander: — att de uppbjudit all sin förmåga alt utsläppa i rörelsen ett större antal obligationer, än som kunnat finna en tryggad placering: — att de afyttral obligationer till vilkor, som för låntagande delegare medfört betydlig förlust och menligt inverkat på förtroendet m. m.
Om också denna stora allmänna Riks-hypotheks-förening, som nu är i fråga, både skall kunna sjelf undvika och äfven förebygga alla menliga yttringar af de enskilda Hypotheks-föreningarnes verksamhet, hvarpå man dock kan våga tvifla, så är ju ändock dess ändamål, att i den största möjliga grad utveckla lånerörelsen emot inteckning i landtegendom, och således, för detta ändamål, i en ännu större skala un hittills skuldsätta Svenska jorden hos utländningen.
Det är häruti, som, efter mitt förmenande, den hufvudsakligasle betänkligheten ligger.
Ty då, såsom tillbörligt är, den grundfond af B millioner R:dr, som den erhåller i stats-obligationer icke får användas i lånerörelsen, och de 7'/2 millioner R:dr som Riks-banken skall släppa till, redan finnas förut utlånta i landet, så blir ju denna sednare fonden ingalunda större derföre att dess tillgångar hädanefter skola genom flere omvägar blifva tillgängliga för de lånesökunde.
Då den inhemska penninge-tillgången blifvit absorberad och kommer ännu mera att upptagas för andra ändamål, så finnes ju icke någon annan tillgång till ökade lånefonder, än att fortgå på den utländ ska skuldsättnings-banan, som också antvdes, sannolikt med ännu större fart, än som varit möjligt för de enskilda Hypotheks-föreningarne.
Man har förespeglat att genom denna öfverflyttning af lånefonden från Riksbanken till Hypotheks-banken skulle mindre jordegare lättare få amorterings-lån på billigare vilkor än hittills.
I viss mån kan man tvifla derpå.
Nu är minsta iånerätten i Riks-banken 300 R:dr.
Enligt §§ 3 och 5 i afdelningen C erhållas */, af taxerings-värdet när det uppgår till minst 600 R:dr, således 400 R:dr, och 500 R:dr eller hälften efter särskild värdering till minst 1,000 R:dr.
Men sä stadgas äfven i 4 § såsom oundgängligt vilkor att hemmanets åbygg nader skola vara brandförsäkrade i någon af vederbörande myndighet stadfästad försäkrings-anstalt, eljest erhålles icke något fastighetslån på jordegendom.
Dessutom gälla dessa föreskrifter endast för sådana Hypotheks-löreningar, som hädanefter bildas och äro pligtige att ingå i allmänna Hypotheks-banken.
Men månne nu befintliga Hypotheks-föreningar, äfven om de frivilligt ingå i den allmänna Hypotheks-banken, kunna förmås att medgifva något lägre minium i utlåningsbeloppet, än som deras reglementen innehålla?
Vidare anmärkes att man nu vill fråntaga Riks-banken landlfastighels-fonden och öfverlemna den till Hypotheks-banken, men Hypotheks-banken lärer väl icke sjelf bedrifva någon utlånings-rörelse till enskilda personer, utan utlåningen skall Sammans.
Stals- och Banko-Utskottets Utlåtande M 24. i5 gå genom enskilda Hypotheks-föreningar, som deruli blifva delaktiga.
Men är det så afgjordt ali de redan bildade och med af Kongl. Majit fastställda reglementen försedda
Hy potbeks-löreningar skola finnas benägna all på föreskrifna vilkor deruli ingå?
Och om några beqväma sig dertill, månne sådant kommer att ofördröjligen ega runi med alla?
Och innan della skett och blifvit reglerad t, skulle efter den föreslagna öfverflytt ni ngen tillgång till låns erhållande utur denna fond blifva slängd för lånebehöfvande uti många landsorter.
Det synes mig fördenskull vara alldeles för bittida att nu besluta det landtfastighels-fonden skall fråntagas Riks-bauken, förrän alla enskilda Hypotheks-föreningar blifvit inkorporerade i den stora Riks— Hypotheks-föreningen.
En vigtig omständighet bör icke förbises, att jordegare nu innehafva sina små fastighetslån mot 4 procents ränta och 3 procents afbetalning på hufvudstoien, hvarigenom de slutliqvidoras på 2lV2 år.
Före förra riksdagen var det blott 2 proc. kapital-afbetalning, då amorteringen skedde på 28V> år, och dervid bade det bort förblifva.
Förändringen häraf, äfvensom fondens förminskning, har skett tvärt emot det Riks-Stånds önskan, hvilkas små hemmansdelar likväl utgöra den största delen af Svenska jorden.
Nu föreskrifves i 13 § cn högre ränta eller 3 procent och dessutom V* procent i förvaltnings-arfvode.
På detta sätt blir den årliga räntan minst 1V4 procent högre än den nu är.
Af de 6 procent sorn skola erläggas, minskas alltså kapitalskulden med endast 3/t procent om året och kommer att vidlåda hemmanet öfver 40 år.
Och om någon låntagare vill göra någon större inbetalning än den föreskrifna, för att kunna snarare och på kortare lid blifva fri ifrån en sådan skuld, så är del icke tillåtet, ulan alt Styrelsen pröfvar sådant vara nyttigt för Hvpolheks-föreningen.
Men deremot kan föreningen ålägga låntagaren en högre knpital—afbetalning om den så finner för godt.
Att flere af dessa vilkor icke äro billigare, utan vida mera betungande, torde väl icke kunna förnekas.
Slutligen har man velat ådagalägga den stora besparingen i Riks-bankens förvaltningskostnad, sedan den afhändt sig hela iandtegendoms-belåningen.
Härvid kan jag icke underlåta anmärka, alt stadsfastighets—belåningen, som är vida osäkrare och hvarpå banken får lida förluster, derstädes skulle bibehållas, och att, örn några få tjenstemän kunna umbäras, dessa dock måste åtnjuta sina löner på indragningsstat.
Och huru del förhåller sig med denna besparing, är icke svårt att inse.
Den drygare lånekostnaden af l'/4 procent, utgör för landlegendoms- lånefondens 7'/a millioner R:dr ej mindre än 93,730 R:dr om året.
Det blir således enskilda låntagare, som få betala del lörvallnings-arfvode, som hittills utgått af Banko-vinsten, och om den bestämda förvaltnings-procenten icke blir tillräcklig, kunna de, enligt 13 åläggas att ytterligare tillskjuta hvad som brister.
Då, såsom både Kommittéen och Elskottet förklarar, öfveiflyttningen af fastighets-fonden ingalunda är något nödvändigt vilkor för bildande af en Hypoteksbank för bela riket, utan förvaltningen af denna fond tvärtom är ett onus, som Sammans.
Stats och Banko-Utskottets Utlåtande .11 24. denne sednare skulle åtaga sig, och enär många mindre jordegare, om öfveiflyttningen nu beslutades, icke skulle kunna erhålla några smärre fastighetslån förr än både den stora Riks-Hypotbeks-föreningen kommit till stånd och derjemte de enskilda nuvarande
Hypotheks-föreningarne blifvit införlifvade uti densamma, så vågar jag vördsamt underställa Rikets Ständers pröfning att förslaget uti Bilagan lill.
A, om landtfastigbets-lånefondens öfverflytt— ning från Riks-banken, icke för närvarande må lill någon åtgärd föranleda.
Hvad mina betänkligheter i öfrigt angår, så äro de ingalunda framställda i någon förmäten afsigt alt vilja yrka förändring uti det hufvudsakliga förslaget, utan de härleda sig endast från en uppriktig önskan att blifva vederlagd och öfvertygad om den sannskyldiga nyttan för land och rike, som skall åstadkommas genom en ytterlig och snart sagdt obegränsad utvidgning af en lånerörelse, som är grundad på upplåning af utländska kapitaler.» af Herr L. J. Hierta: »Emot det förslag till författning angående en allmän Hypotheks-bank för riket, som de sammansatta Utskotten i förestående Betänkande afgifvit, får jag anmäla min reservation vid följande punkter:
Vid §§ 1 och 2.
Instämmande i den bufvudåsigt, som föranledt bola detta förslag, nemligen att upplåningar, som erfordras för Hypotheks-föreningarne inom landet, böra lättare och med mera förde! för låntagarne kunna ombesörjas genom en gemensam och central inrättning, än genom många särskilda, så framt den förra handhafves af en väl ordnad och omtänksam Styrelse, kan jag deremot icke förena mig om föreskriften i § 1, att denna inrättning ovilkorligen skall besörja a/l sådan upplåning, och i § 2, att hvarje Ilypotheks-förening sorn hädanefter inom riket lildas, likasom hvarje redan bildad
Ilypotheks-förening för all den upplåning, föreningen hädanefter finner sitt ändamål påkalla, skola vara tvungne att ingå såsom delegare i den allmänna Hypotheks-banken.
A ena sidan synes denna föreskrift öfverflödig, emedan det faller af sig sjelf, att om Hypotheks-banken är så inrättad, att den hos de särskilda Hypotheks-föreningarne, hvilka måste anses både ega rätt och vara i stånd att i främsta rummet sjelfve bedöma sitt eget bästa, vinner samma förtroende, som måste ligga till grund för dess bildande af Rikets Ständer, så skola föreuingarne frivilligt sluta sig till densamma.
A den andra sidan innefattar, enligt mitt förmenande, den föreslagna tvångslagen ett alltför närgånget ingripande i den hittills obestridda och häfdvunna rättigheten såväl för enskilde som bolag, att fritt förordna om sin egendom på hvarje lofligt sätt, hvaribland äfven rättigheten till låns upptagande mot egendoms förpantande genom inteckning varit af alla tiders lagstiftare erkändt.