Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utgifning af enskilda Bankers sedlar, i kraft af denna Förordning, må ej tills vidare öfverstiga en sammanlagd summa af 10,000,000 Riksdaler- Banko, fördelad dem emellan på sätt Wi finne godt i nåder besluta: kommande följaktligen maximum för hvarje enskild Banks sedelutgifning att i dess ‘oktroj utsättas.
Det alle etc.
Majäs Nåd.
Skrifvelse, N:o 10, 105 N:o 18.
Lag om Banker i Slaten New-York 1850.
Egare af Bank-aktier är med hela sin förmögenhet ansvarig för alla Bankens skulder till ett be,lopp lika med pari-värdet af de aktier han eger.
Aktierna måste vara ställde på viss man och kunna icke utan särskilda formaliteter öfverlåtas. Kapitalet för Aktie-banker är minst 100,000 dollars.
För alla Bank-sedlar, som utgifvas, skall motsvarande säkerhet ställas under allmänt förvar.
Denna säkerhet må bestå: af Staten New-Yorks obligationer; af hälften Staten New-Yorks och hälften Förenta Staternas obligationer; af hälften Staten New-Yorks obligationer och hälften inteckningar uti landtegendom inom Staten; af hälften Staten New-Yorks obligationer och för andra hälften en del uti Förenta Staternas obligationer och återstoden uti inteckningar.
Obligationerna skola bära minst 6 procent ränta.
Vid mindre ränta ökas kapitalet, så att det inbringar 6 procent.
Inteckningarne må ej öfverstiga |delar af fastighetsvärdet, ulan beräkning af byggnader, och de skola bära minst 7 procent ränta.
Vid utlåningar må Bankerne afdraga:
H ögst 7 procent å papper, som hafva mer än 03 dagars förfallotid; Hö gst 6 procent å papper på kortare tid.
Alla utgifna Bank-sedlar skola, för att vara gällande, antecknas och stämplas af offentlig myndighet, sedan behörig säkerhet blifvit ställd.
Sedlar må ej utgifvas på lägre valör än 5 dollars.
Innehafvare af en Banks sedlar hafva företräde framför andra dess borgenärer.
Alla Banker skola vid anfordran inlösa sina sedlar med Specie (guld- eller silfvermynt efter Bankernes godtfinnande) vid hvarje Banks hufvudkontor, och dessutom, emot |- procent diskont, för dem tillhandahålla Specie i städerna New-York och Albany.
Statens lagstiftande församling må icke utfärda speciela Bank-privilegier eller tillåta inställelse af Bankens skyldighet att vid anfordran inlösa sina sedlar.
Författning om Banker i Staten New-Jersey år 1850. I.
Bolag för Bankrörelses bedrifvande, med rättighet att utlåna sina egna sedlar, måste bestå af minst 7 medborgare i Staten New-Jersey.
Prol. 1SS3 & 18S4. 1 Sami. 1 Afd. 6 Haft. 14 106 Kongl.
Skrifvelse N:o 10. II.
Banks kapital får ej vara mindre iin 50,000 och icke större än 500,000 dollars. lil.
Aktie-egare äro, personligen och med hela sin förmögenhet, ansvarige, hvar för sig, för brist uti Bankens förbindelser, dock ej till högre belopp än en sum ma, lika med den af deras innehafvande aktier.
Bank-noter utlemnas till Banken af Statens Skattmästare, sedan hos honom blifvit deponerade Förenta Staternas, eller Staterna New-Jersejs och Massachusets obligationer till motsvarande belopp, beräknadt al pari efter 6 procent; dock må en tredjedel af deposilionsfondcn bestå .af inteckningar, betalbara med G procent ränta inom ett år, och inom Iplel af fastighetens värde, samt med vilkor att hvarje särskild inteckning ej öfverstigcr 5,000 dollars. V.
Bank-noter, utlemnade under denna förordning, må tillsammans icke öfverstiga 3,000,000 dollars. VI.
Bank-noterna skola vara ställde att betalas vid anfordran utan ränta, och V endast vid Bankens hufvudsäte. VII.
Utdelning till aktie-egare må icke ske med mindre Bankens kapital är oförminskadt. VIII.
Bank-noter, som ej vid anfordran inlösas med klingande mynt, draga 12 procent ränta.
Tre dagar efter vägrad inlösen af bank-not skall skattmästaren kungöra, att alla noter, utgilna af den Bank, som vägrat inlösen, komma att betalas af honom: och på honom beror, att 10 dagar derefter sälja alla Bankens säkerhets-handlingar, som af honom innehafvas, eller uppskjuta sådan försäljning i G månader, men icke längre. X.
Skattmästaren må ock, när så nödigt pröfvas, vägra utbetalning af ränta å deponerade säkerhelshandlingar, eller fordra tillökl deposition.
Om Banker i England och Skottland, sorn cj utgifva sedlar.
Dessa Bankers föremål är att, på vissa vilkor, emottaga penningar af enskilde personer och alt vid anfordran återställa hvad insatt blifvit.
När en person inlemnar penningar, säges han öppna räkning med Banken.
När han fortfar, alt der inlemna och uttaga penningar, heter det i London, all han håller en Bankier.
En Bank af detta slag, som har icke flera än sex delegare, kallas en Privatbank; men då bolaget består af ett större antal personer, kallas det i Skottland en Publik Bank, i England en Aktie-Bank.
Gemensam ansvarighet eger rum för alla delegare.
I Skottland har nästan hvar person räkning i någon Bank.
Den rike affärsmannen håller räkning, emedan hans rörelse derigenom underlättas; den rike utan affärer, emedan han får ränta på sina penningar, under det de äro i godt förvar till dess han finnér bättre placering; medelklassen, emedan den, jemte lättnad i rörelsen, kan i Banken få diskontera innehafvande vexlar och anvisningar, samt till och med, Kongl.
N:o 10. emot 2:ne mäns borgen, erhålla så kallade kassa-kreditiver.
De fattige insätta i Banken sina små besparingar, för säkerhetens skull och emedan ränta godtgöres.
I London deremot är räknings hållande i en Bank på långt när ej så allmänt som i Skottland.
Londonska
Bankerne kunna begagnas blott af de rike.
Ban ker fordra, att hvar och en, som håller räkning, alltid skall dei’å lemna ett öfverskott, och om de icke anse det nog stort, så uppsäga de räkningen.
De medgifva i allmänhet ej någon ränta å insatte medel.
Dessutom måste hvarje räkningshållare i dessa Banker till betjeningen årligen betala en viss summa under namn af Julpenningar.
Men under de sednare åren hafva i London uppstått Aktie-Banker, som inrättat sin rörelse på det Skollska viset.
Den första af detta slag var London- och IVestminslcr-Banken, som jemte sitt hufvudkonlor har 5 afdelningar i särskilda trakter af London.
Denna Bank medgifver räknings öppnande utan förbindelse att hålla öfverskott, men emot en kommissions-afgift, som vid öppnandet bestämmes, och motsvarar hvad man i andra Banker får erlägga under namn af Julpenningar.
Banken godtgör ränta å insättningar, ehvad de äro större eller mindre.
Hvar och en, som i Banken öppnat räkning, erhåller kostnadsfritt en så kallad Bank-bok, der insättningar och uttagningar införas, och ett häfte blanketter till assignationer, eller så kallade checks, å Banken.
Banken hålles öppen hvarje söcknedag ifrån kl. 9 f. m. till och med 5 e. m.
Bänla efter 2| för hundrade om året godtgöres ifrån och med den dag insättning skett, till dess den uttages.
För summor under 1,000 £ erfordras ingen uppsägning.
Oberoende af räknings hållande emotlager Banken jemväl penningar, minst 10 £ St., emot deposiiions-bevis och 2|- procent ränta, stundom mera.
Dessa bevis kunna icke ifrån man till man öfverlåtas, och personlig inställelse i Banken erfordras för penningars insättning eller ultagning.
Bankerne besörja i allmänhet såväl betalning, som inkassering af vexlar och anvisningar för dem, som i Bankerne hålla räkning.
Innestående medel på läkningar i deposilionsafdelningen i Rikets Sländers Bank . . .
. deraf odisponeradl på beviljade kreditiver Utelöpande Banko- och Riksgälds-scdlar.
. . deraf Riksgälds-sedlar Privat-Bankernes utelöpande sedlar, efter afdrag af deras kassa-behållningar i Rikets mynt Summa af utelöpande Banko- oell Riksgäldssedlar samt privat-sedlar, efter ofvannämn de afdrag Summa af Rikets Ständers Banks ansvarighet för utelöpande sedlar och medel, stående i depositions-afdelningen Rikets Ständers Banks metalliska kassa, eval verad i Banko å 128 sk eller i silfver och guld R:dr Specie deraf stående i Hamburg .
. » » i guld, dukater st.
Medelkurs på Hamburg Rikets Ständers Banks behållna vinst för året Utlåningar i diskontväg och på kreditiver: af Rikets Ständers Bank af Prival-Bankerne i N:o Uppgift om Penninge - d. 31 December 1844. d. 31 December 1845. d. 31 December 1846. 6,219,045 3,367,077 20,105,608 361,801 8,192,930 3,656,008 23,747,592 8,499,562 3,685,365 25,890,403 y- 3,968,814 4,088,207 3,861,161 24,074,422 27,835,799 29,751,574 26,324,653 31,930,522 34,389,975 8,828,648 13,272,179 15,716,181 3,310,743 140,000 4,977,067 453,938 5,893,568 713,075 161,545 127 sk. 3 r. 1,247,362 128 sk. 11 r. 846,793 127 sk. 1,642,785 15,851,110 15,776,600 16,026,600 Kongl. Maj:ts Nåd.
Skrifvelse, iV-o 10. 109 21. ställningen i Sverige. d. 31 December 1847. d. 31 December 1848. d. 31 December 1849. d. 31 December 1850. d. 31 December 1851. d. 31 December 185?. 11,417,507 5,374,270 28,910,060 9,029,602 4,773,989 26,064,517 9.529,124 4,407,849 22,724,286 9,179,289 3,796.862 22,362,426 10,907,469 5.607,469 22,575,962 8,747,236 3,592,120 22,586,277 T 5,892,361 6,811,225 7,019,935 6,874,806 7,337,220 7,402,827 34,900,427 33,645,974 29,744,221 29,237,232 29,913,162 29,989,205 40,327,033 35,094,119 32,253,410 31,541,715 33,483,433 31,333,653 22,006,741 15,673,900 12,904,883 12,196,817 12,934,834 12,989,241 8,252,528 447,653 129,782 127 sk. 2 r. 777,830 5,877,712 5,894 103,838 129 sk. 10 r. 1,003,838 4,830,380 228 87,569 129 sk. 2 r. 944,272 4,573,806 190,767 72,384 128 sk. 5 r. 929,582 4,850,563 550,485 58,178 128 sk. 4 r. 963,092 4,870,965 798,241 46,358 128 sk. 4 r. 985,683 16,001,600 7,438,699 15,991,600 10,049,698 16,360,000 11,058,356 16.370,000 10,063,169 16,370,000 9,532,975 16,370,000 10,727,113 110 Kongl. Maj:!» Nåd.
Skrifvelse, JV.*o 40.
JLitt.
Finans-Komiténs första åliggande lärer vara, alt för sig sjelf göra klart ändamålet äfvensom omfånget af det densamma i nåder lemnade uppdrag.
Då Kongl. Maj:t sednast, för mer än 30 år sedan, lät sammankalla^en dylik Komité och infordra dess utlåtande, voro förhållandena väsendtligen olika med de närvarande.
Myntvärdet hade under en följd af år saknat stadga, och den naturliga följden deraf, stor förlägenhet i allmänna rörelsen, hade inträffat.
Talrika bankrutter förekommo, och fastigheter försåldes med svårighet, äfven till vanpris.
Vi kunna nu glädja oss att dessa bekymmersamma företeelser hafva upphört.
Sedelmyntets silfvervärde har under snart tvänne årtionden varit orubbadt, och skall så förblifva, om ej stora misstag af Regering och Ständer begås, hvaremot säkerhet härvidlag tyckes ligga i den klarare insigt i financiella ämnen, som mer och mer hunnit spridas och göra sig gällande.
Förlägenhet i allmänna rörelsen eller hvad i dagligt tal benämnes penningebrist förspörjes föga eller icke; utländska kapitaler hafva till betydliga belopp inkommit i landet, flerfalaiga offentliga kreditanstalter hafva uppkommit, räntefoten har, åtminstone på säkra fastighetslån, nedgått under den lagliga; fastighetsvärdena hafva varit i stigande och tyckas fortfarande vara det.
Vi torde alltså kunna antaga att hvad Kongl. Maj:t afsett med denna Komité ej varit, att den skulle framlägga ett förslag lill upphäfvande af de hufvudsakliga förhållanden, som genom eller till följd af realisationen inträdt, utan faslhellre att tillse, hvad som må kunna erfordras till desammas befästande, på det ej närvarande penningeställning i en närmare eller fjermare framtid måtte befinnas hafva varit endast en öfvergående god konjunktur, efterföljd af en förstörande krisis, äfvensom ätt uppgifva, huru nämnde förhållanden ändamålsenligast må kunna utvecklas till befrämjande af nationalvälståndets jemna och säkra tillväxt.
Denna erfordrar inom samhället: egendomssäkerhet, näringsfrihet och tillgång på förlag (kapital), samt inom samhällsmedlemmarne: omtanke, idoghet och sparsamhet.
Komitén lärer höra af dessa vilkor undersöka de delar, som kunna anses vara af financiel natur.
Vid egendomssäkerheten förekommer då främst myntvärdets orubblighet.
Då, såsom hos oss, det beror af den betalande att lemna antingen silfver eller bankosedlar, så erfordras för denna orubblighet, att silfret skall bibehålla sitt värde i förhållande till varor i allmänhet, och bankosedeln sitt i förhållande lill silfver.
I förstnämnde afseende hafva farhågor uppkommit genom de nyupptäckta guldgrufvor, som under de sednare åren blifvit bearbetade och lemnat en särdeles rik afkastning, och nekas kan ej alt guld och silfver till en viss grad ersätta hvarandra, att sammanräknade värdet af allt i omlopp varande guld och silfver bestämmes af rörelsens behof inom alla jordens länder, uch alt, om detta förblifver oförändradt, under det mängden af ädla metaller betydligen ökas, så faller hvarje stycke af de sistnämnde i värde, och tvärtom.
Denna theoretiska sats är bekräftad af erfarenheten.
Sålunda finner man, under 15:de seklet, silfvervärdet i stigande, men efter Amerikas upptäckt visar det sig åter fällande, så att det under 16:de och 17:de seklerna, i förhållande lill hvete, förlorade vid pass f af sitt värde.
Under 18:de seklet visar det sig åter stigande, emedan folkökning och industri då framgingo fortare än bearbetningen af de ädla bergverken.
Hade man ej under tiden med papper till betydlig del ersatt silfver och guld, skulle nämnde stigande otvifvelaktig! visat sig mycket betydligare, och är det troligt, att de civiliserade folkens i flera verldsdelar med raska steg fortgående förökning skulle hafva verkat till fortsättning af stegringen, derest ej de nya guldgrufvorna blifvit upptäckte.
För att nu kunna grunda en aning om, huruvida denna upptäckt skall verka blott ett återhåll i stegringen af silfvervärdet eller en nedsättning deraf, bör man ihågkomma, att ett föränderligt för - Kongl. ilaj:ts Nåd.
N:o 10. lii hållande
I de särskilda värdena af silfver och guld äger rum, och att guldökningen hufvudsakligen kommer att verka nedsättning af det sednare, hvilket vid medeltidens slut var 10 ä 12 och sedan stigit till 15 å 16 gånger det förstnämnda.
Om sålunda guldet skulle åter nedgå till att endast vara värdt 10 gånger sin vigt i silfver, men det oaktadt värdet af hela del omlöpande guldbeloppet genom ökad mängd erhålla ett högre värde, så komme sådant utan tvifvel, i den mån guld såsom mynt ersätter silfver, att verka till nedsättning af det sednares värde, men det är hvarken omöjligt eller osannolikt, alt full motvigt häremot under tiden skulle uppkomma, genom det ökade behof af silfvermynt, som förorsakats af mera utbredd civilisation samt tilltagande industri och folkmängd.
Någon synnerlig anledning torde således ej vara för hand att oroa sig öfver en förestående rubbning i silfvervärde!, men del kan vara nyttigt att komma ihåg, att della ingalunda är absolut oföränderligt, ulan, såsom nästan allt annat här på jorden, beroende af stora händelsers inverkan, hvilken ofullkomlighet dock ej hindrar att bland alla varor silfver är den, som närmast uppfyller ändamålet att erhålla eli mynt med stadgadt värde.
I afseende å bibehållandet af bankosedelns silfvervärde hafva, såvidt jag kunnat förmärka, farhågorna endast baft afseende på en mer eller mindre aflägsen framtid, och uppgifvits grundade på a) ITypotheksföreningarne, b) Privat-Bankerne och c) Rikets Ständers uteslutande lagstiftningsrätt öfver sin Bank.
Hvardera af dessa torde böra särskildt undersökas. a) Hypotheksföreningarne hafva, säger man, under en följd af sednare år skuldsatt landet för många millioner, och, oaktadt ett nära motsvarigt belopp silfver såmedelst blifvit från utlandet indraget, har Riks-Bankens metalliska kassa dock, på det hela taget, icke stigit, hvaraf följer, säger man, att, då detta fortsatta utländska lånande en gång måste finna sin gräns, kommer Bankens förråd af silfver ej längre att motsvara vcxlingens behof och följaktligen alt uttömmas.
Ilade ej, fortfar man, de utländska lånen blifvit indragne, skulle nämnde olycka redan hafva inträffat, och detta sistnämnkan visserligen ej nekas, såvida silfverutförseln i alla fall varit lika stor, men just detta torde böra tagas i närmare eftersinnande.
De, som hysa nämnde farhåga, antaga alt silfvermynlet inom ett land kan obegränsadt ökas och qvarstadna, utan att falla i värde.
Yäl hafva de sett, alt, då ett land begagnar mot guld eller silfver ej inlösbart pappersmynt, så faller detta i värde i mån som det ökas; vi håfve sjelfve inom värt land haft allt för mycken erfarenhet deraf.
Yäl måste de medgifva, att värdet af silfver, genom den förökning deraf, som uppkom under de tvänne sekler, som följde på Amerikas upptäckt, nedgick, men morn ett rike särskildt för sig måste förhållandet, mena de, vara annorlunda.
Det synes mig dock böra vara temligen lättfattligt, alt samma orsak måste hafva samma verkan, vare sig inom det stora samfund, som utgöres af alla handlande nationer, eller inom en särskild stat för sig, hvilket i förevarande fråga äfven längesedan blifvit bekräftadt af en stor erfarenhet.
Man må nemligen ej föreställa sig, att det, efter Amerikas upptäckande, var Spanska Regeringens afsigt, att Perus och Mexikos ädla metaller skulle komma andra stater tillgodo.
De skulle tvärtom föras till Spanien, och deras utförande derifrån var vid lifsstraff förbjudet.
Spanien fick sålunda, att börja med, vida mera silfver än något annat folk; värdet deraf sjönk inom landet så, att piastern köpté mera varor utom än inom detsamma, och denna skilnad hlef så stor, att det stränga utförselförbudet befanns kraftlöst, många behof fylldes genom en ökad import af utländska varor, inhemska industrien tynade, och vi hafva slutligen sett detta folk, långt ifrån att vara i besittning af verldcns guld och silfver, nödgas fördjupa sig i ett oerhördt belopp af utländsk skuld. 112 Kongl. Maj:ts Nåd.
Om nu silfver hemtas ur egna grufvor, eller genom lån, måste verkan vara alldeles enahanda till minskning af dess värde inom landet, och till förökad import af andra varor, och det synes mig derföre antagligt, att förklaringsgrunden här igenfinnes till vår under de scdnaste åren betydligt ökade import, äfvensom att, om våra utländska hypotheksförenings-lån ej hade inträffat, hade Riks-Bankens silfverförråd varit ungefär hvad det nu är.
Då hade deremot skuldsatte jordegare och industri-idkare ej blifvit hugnade med en nedsatt räntefot, många nyttiga företag hade af kapitalbrist uteblifvit, fastighetsvärdena hade måhända ej stigit och verklig penningebrist torde någon gång hafva uppkommit.
Indragandet i landet af utländska kapitaler äfven genom lån, då sådant behöfves, må derför ej i allmänhet klandras; men om den, likasom mången annan på det hela nyttig åtgärd, är förenad med vissa olägenheter, torde vara skäl att tillvägagå på sätt, att desse i möjligaste måtto undvikas, och anser jag af sådan grund att det hade varit önskligl, att indragningen af de utländska lånen hade skett mera småningom, då med mera sannolikhet kunnat påräknas, alt de i sin helhet blifvit an- y vända till produktiva förelag, och man hade undgått en högt uppdrifven varuimport, med deraf föranledd ökad vana vid och behof af utländska varor, hvilket behofs tillfredsställande, sedan den utländska skuldsättningen ej vidare kan fortgå, kommer alt bero på huruvida vår produktion af exportabla varor under tiden hunnit i samma mån tilltaga. b~) Privat-Baiileerne kunna, då deras sedlar ej äro lagligt betalningsmedel, väl ej hafva omedelbar inverkan på myntvärdet, men de utöfva en betydlig sådan på RiksBanken.
Likasom denna en gång genom riksgäldssedlarne nödgades att minska sin sedelstock till samma belopp med metalliska kassan, för att af denna söka bibehålla den lilla återstod, som fanns qvar, äfvenså har i sednare tider Privat-Bankernes sedelulgifning föranledt en emot densamma svarande minskning af Riks-Bankens.
Privat-banksedeln uppfyller allmänna rörelsens behof af mynt, om ej alldeles lika, dock ganska nära såsom bankosedeln.
Det omlöpande myntkapitalet utgöres alltså af Riks-Bankens utelöpande sedlar, i omlopp varande silfvermynt och utelöpande Privatbanksedlar tillsam-. mantagne.
Om denna summa, likagodt i hvilkendera af sina delar, ökas utöfver allmänna rörelsens verkliga behof, inträffar ett fall i myntvärdet, som vållar Riksbankssedlars utbyte mot Bankens silfver, hvilket exporteras.
Skulle Privat-Banker uppkomma till den mängd och storlek, att deras sedlar nedträngde Riks-Bankens sedelstock under det belopp (20 millioner), som, utan afseende på metalliska kassans tillstånd, är afsedt alt hållas i omlopp, så blefve det för Banken ganska svårt, att kunna verkställa alla anbefallda utlåningar och tillika hålla metalliska kassan vid eller öfver bestämdt minimum (2|- millioner specie).
Det sistnämnda blefve att hälla i ett såll.
Hvad som med kostnad blifvit införskaffad! ginge genast ut igen.
Häremot invändes väl, att Privat-Bankerne ej kunna handla så oförståndigt, att verka till försvinnande af de Riksbanksedlar, Prival-Bankerne sjelfva behöfva för sin vexlingsrörelse, men det kan vara ganska tvifvelaktigt, huruvida, med en utlöpande Riksbanks-sedelstock af t. ex. blott 10 millioner, det må för Privat-Bankerne vara omöjligt att fylla hela det öfriga behofvet af rörelsekapital.
Det lagliga myntets alltför betydliga förminskning medför dessutom så många andra olägenheter, att meningarne ej torde blifva särdeles delade derom, att Privat-Bankernes sedelutgifning bör vara begränsad.
Den är det äfven nu för hvarje särskild Privat-Bank genom Kongl.
Reglemente, dock med vissa undantag, hvaribland alt utöfver det bestämda beloppet må utgifvas hvad som motsvarar i Privat-Bankens kassa inneliggande Riksbanksedlar.
Detta undantag är theoretiskt fullkomligen riktigt, emedan det i Riket omlöpande pappersmvntets totalsumma ej förökas derigenom, att en sedel Kongl. Majlis Nåd.
113 sedel inlöses i Privat-Bankens kassakista, och en annan lika stor i stället utgifves, men man har, och såsom det vill synas med skäl, uppgifvit, att det gör kontrollen på Bankens sedelutgifning svår, och att missbruk förmodas hafva egt rum, hvadan det synes, i praktiskt afseende, vara både enklare och riktigare, att bestämma ett visst maximum för hela det belopp sedlar, Privat-Banken får utgifva.
Hela summan för alla PrivatBankerne torde böra bestämmas lill högst hälften af hvad Riks-Banken får, utöfver egande metallisk kassa, utgifva, börande hvarje Privat-Bank, under vård af annan offentlig myndighet, nedlägga hypotheks-obligationer eller andra godkända säkerheter för hela det belopp af egna sedlar, Privat-Banken på en gång må hafva utelöpande, utan att något undantag dervid må ega rum.
Om man får antaga, att den vid sednaste
Riksdag rådande mening angående Privat-Bank erne kommer fortfarande att göra sig gällande, så lära de komma att inom en ej aflägsen tid upphöra och ersättas af under Rikets Ständers Bank ställda Filialbanker.
Då denna förändring likväl ej ännu kan anses vara fullt afgjord, torde Finans^ Komitén böra undersöka dess lämplighet, och får jag i sådant afseende yttra, att jag visserligen inser, att olägenhet är förenad med de i omlopp varande många slag af banksedlar, hvilkas godkännande såsom betalningsmedel ej är i lag stadgadt, men att denna likväl torde i väsendtlig mån upphöra, när beslutet om minimum af fiij-
R:dr för dessa sedlar blifvit bragt till verkställighet; hvarefter ett betydligare belopp af lagligt mynt mäste komma alt inom hvarje landsort finnas i rörelsen.
Å andra sidan måste jag medgifva, att de väsendtliga fördelar i afseende å sättet för utlåningarne, som Privatbanker anses ega framför en af Statens embetsman förvaltad, böra kunna genom Filialbanker uppnås, men hvad som vid dessa förekommer betänkligt är, att Rikets Ständers bank skall vara deras förläggare.
Ständer vid realisalionstiden behandlade privatbankfrågan, ansågs temligen allmänt, att ett sådant förhållande skulle medföra våda för Stats-banken, hvartill hågkomsten af de fordna Provins-diskonterna utan tvifvel var vållande.
Nu må medgifvas att, om banken ej Iemnar förlag utom emot godkänd real-säkerhet, så kan väl ingenting i anseende till återbetalningen vara att befara, men en annan fråga är, huruvida ej anspråken från de särskilda orterna, att erhålla egna banker med förlag af Rikets Ständers, komma alt blifva så stora och så ifriga, att det i längden blifver svårt för Rikets Ständer att vidhålla de bestämda reglorna för begränsningen af deras banks sedelstock.
Om en svårare penningebrist inträffar, hvilket utan tvifvel under tidernas längd någon gång kommer att ske, blifver sannolikt inom hvarje, äfven mindre, ort omlankan riktad pä inrättandet af egen bank med förlag af Rikets Ständers.