Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Därigenom kunna de skaffa sig saker, som de annars icke skulle få råd att köpa, men som gifva deras hem ett mera välmående ut- seende D e n n a hennes arbetsförtjänst iätter henne också lättare i tillfälle att göra större uppköp på en gång.
H o n förskotterar då af sin egen kassa.
Hedberg &amp; Bäckgrens maskinaffär
IDUN 1894 Kuggad.
[är herr skräddaren och riddaren A.
Göökh skulle aflägga besök hos frö- ^ ken A n n a Öländer för att med henne träffa uppgörelse om lektioner för sin dotter Zulamith, tog han på sig en fin, gul siden- väst, satte på den vänstra handens pek- och ringfingrar två präktiga juvelringar och tog fram ur sitt etui och satte i den sjöblåskif- tande halsduksrosetten en kråsnål af guld, besatt med äkta pärlor och en stor smaragd.
Och när han stigit in i fröken Öländers lilla bostad i en vindskupa vid Skomakar- gränd, sjönk han full af behag ner i den lilla hvilstolen vid fönstret och lät hufvudet liksom af en händelse glida ner i den vän- stra handen.
Och o, hvad det glimmade och blixtrade i det lilla vindsrummets svaga be- lysning!
Lilla fröken Öländers hjärta klappade i aningsfull förbidan.
D e t var fråga om lektioner.
U t e på lan- det och nu under den stundande sommaren.
Ville fröken Öländer, som blifvit honom re- kommenderad från det läroverk, där Zula- mith gick, meddela hans dotter undervisning, så kunde hon ju möjligen hyra sig ett rum ute på Gåsön i närheten af skräddarens villa och låta Zulamith gå hem till sig och läsa.
Ja, visst ville hon.
K o m m a ut på lan- det — tänk hvilken glädje!
Olof, den lille brodern, som suttit där i sin stol, aftynad och maktlös under den långa vintern, skulle få komma ut i skärgården, till sol och luft och frihet.
A n n a jublade i sitt sinne.
» Och frökens lektionspris? » » 1,50 i timmen. » » H m — hm!
E n liten treflig lägenhet, det här, och billig, antar jag.
Förlåt mig, hvad betalar fröken för den?
K a n s k e är det kallt här, så att det går mycket ved åt.
— H m — E n och femtio sa ' fröken.
Bra mycket det.
Dock, lärdomen är för lifvet den.
Och det är min mening, ser fröken, att Zulamith skall taga studentexamen.
H v i t a mössan, det är ändå något det!
Flickan är begåfvad, ser fröken; hon har ovanligt lätt för sig, ser fröken, ett godt hufvud.
» Och fröken såg.
Ett långt, spinkigt något i storblommig bomullsklädning med sidenrosetter.
T v å långa, slappt nedhängande armar, och två ljusblå ögon, som säkert aldrig sedan dibarnsåldern växlat uttryck.
» För att återgå till priset, » återtog skräd- daren, » kan det inte bli litet billigare si så här på landet och i all enkelhet? » » Jag har alltid ett bestäm dt p r i s.
» » N å ja, låt gå d å!
D e t är inte värdt att knussla på lärdomen, inte.
Farväl, fröken. » Och juvelerna med ägare och ägarens dot- ter försvunne Och det såg så fattigt ut i det lilla vindsfönstret, när den hvita handen, som stödt sig mot fönsterkarmen, icke längre hvilade där.
Men det var, som om rum och allt lyst upp, när A n n a tog sin lille bror i famn och jublade: vi få komma ut till lan- det, du, vi få komma till landet!
Om en vecka flyttade skräddare Göökhs familj ut.
Och fröken Öländer med sin lilla bror hade hyrt ett litet rum med förstugu- kvist alldeles i närheten för det billiga pri- set af 2 5 kronor för sommaren.
Och så började lektionerna.
D e t blef ett tungt arbete.
Zulamith var underkänd i de flesta ämnen och skulle nu under sommaren läsas upp i sin klass.
Men hon var slö och ointresserad och utomordent ligt okunnig i sina stycken.
Fröken A n n a hade under arbetstimmarne en ihållande förnimmelse af, att hon höll på att lyfta något riktigt tungt, något, som hon med ångestsvett i panna och kinder ändå al- drig skulle förmå att rubba ur stället.
Och denna ljusblå, vattenaktiga blick, som satt fästad på henne under timmarne — utan en skiftning eller en ljusning.
G u d — hvad den plågade hennne.
Och Zulamiths slöa efter- sägande af hennes egna ord med frånskil- jande af själen i dem ljöd i hennes öron som tunga och enformiga ljud från ett trist och dödt dagsarbete.
H o n kämpade tappert emot dessa förnim- melser och försökte gifva så mycket hon kunde af sig själf i sin undervisning.
Hon fann liknelser, som kastade skarpt ljus just på den oklara punkten, hon lät sin humor spela in i exemplen och öfversättningsprof- ven, men den ljusblå, vattenaktiga blicken förändrades ej.
D e t var som ett porslinsöga, måladt riktigt ljusblått och sött i hufvudet på en pariserdocka.
Och därute under den stora lönnen satt hennes lille sjuke bror.
H o n kunde så tyd- ligt se honom från sin plats vid lektionsbor- det.
H a n satt alldeles stilla.
P å de bleka kinderna hade sol och hafsluft åstadkommit en liten skiftning i rödt och brunt, och de lidande, mörka ögonen hade fått ett skim- mer af ungdom, som de måhända aldrig ägt.
H u r gärna skulle ej A n n a velat kasta de tråkiga läroböckerna i väggen, förbindligt bedja den unga Zulamith promenera hem till sig för att aldrig återkomma och i stället under fagra, flyktande sommardagar få sitta vid sin lille brors sida därute på mossan under den väldiga lönnen.
H o n hade så mycket hon skulle berätta för honom.
Om molnen, som gledo förbi, hvita och ulliga på himmelen, om vattnet, som glänste och glittrade i korta vågor invid stranden, där måsarna kretsade af och an med en flykt, snabb som snittet af en knif, aftecknande sig så hvita, så hvita mot den blå himmelen och luften.
H o n skulle ha samlat knippor a f tång, doftande stormupp- ryckt tång med stänk af skum och vågor och lagt hela fånget invid den lilles fötter — eller hon skulle ha skattat ängar och hagar på bär och blommor, bara för att se den tunga blicken ur de kära ögonen lysa upp.
Men hon fick intet af allt detta.
Där fick han sitta e n 3 a m.
Och hon — blesser, bles- sant, blessé.
H v a d angick det henne, om participe pre- sent hade ändeisen ant eller icke eller om » vi sårade » hette antingen nous blessions eller nous blessämes.
D e t var lifvet hon älskade — lifvet därute i den fria naturen vid den lille Olofs sida.
Sommaren var förfluten och A n n a Öländers arbete med Zulamith G ö ö k h skulle bära frukt i en skriftlig examen vid läroverket.
321 hvad en tre, fyra tiokronsedlar skulle räcka till allt.
Matta till det lilla rummet i sta- den skulle köpas.
J a, det förstås, allra först skulle Olof lå en ny vinterrock — och hon hade så när glömt det viktigaste af allt, Fältskärns berättelser, som han längtat så ifrigt efter och bedt sin syster så varmt om.
Dessutom skulle där köpas husgerådssaker och kläder, taflor och prydnadsföremål — det var så roligt att tänka på allt, som de små sedlarna skulle kunna förvandlas till.
— Zulamith hade varit inne i staden och pröf- vats och blifvit kuggad.
Och hennes fader, herr skräddaren och rid- daren G ö ö k h, infann sig efter den sorgliga tilldragelsen hos fröken Öländer.
H a n kom med steg som af långa vågor, och juvelerna blänkte som fordom på hän- der och bröst.
H a n skulle göra upp, sade han.
» Frökens räkning, » sade han, » behagade fröken skrifva en räkning?
För ordningens skull, ser fröken. » » Här är den. » » Sjuttio kronor.
— Fröken Öländer, ni torde veta, att Zulamith inte kom upp i sin klass. » » Ja, j a g vet det, och jag är uppriktigt led- sen däröfver, men räkningen blir icke desto mindre 7 0 kronor. » » Icke desto mindre — hvilken ton, » skräd- dare Göökh hetsade upp sig, när han för- sökte att vara höflig, » ursäktar ni om j a g tar mig friheten att påminna eder om en s a k: ni har icke hållit edert löfte, att Zula- mith skulle komma upp i sin klass, alltså känner j a g mig å min sida löst från skyl- digheten att uppfylla den öfverenskommelse — » » Men herr Göökh, hör då. » » Jag står fast vid, hvad jag sagt.
Har ni icke kunnat afgifva ett sådant löfte, säger n i?
I n t e?
Tror ni verkligen, att j a g annars låtit min dotter, som är så begåfvad, taga så dyra lektioner? » A n n a Öländer teg och betraktade skarpt herr Göökh.
H o n kände sig så förunderligt matt i kroppen.
D e t var, som om benen veko sig under henne.
» Ja, » fortfor skräddaren och slog patetiskt ut med handen, » det är visst icke min me- ning att alldeles undandraga mig all betal- ning.
Hyran här är jag villig att betala, men för öfrigt säger eder hederskänsla eder nog, att j a g inga skyldigheter äger. » » D e t är ovärdigt. » — A n n a Öländers stäm- ma var alldeles kväfd.
» Se här äro 2 5 kronor.
Var så god. » Och han lade två tiokronsedlar och en femma på bordet framför fröken A n n a med maje- stätisk hållning och uttrycket af en, den där vet sig i allo hafva handlat som en gentleman.
Fältskärns berättelser — den nya öfver- rocken, mattan — allt var förbi.
Hvad skulle lille Olof säga, han, som gladt sig så mycket öfver alla penningar, som skulle flyta in i det lilla hushållet?
H v a d skulle Olof säga?
Med ens drog det genom hennes minne, H u r u många gånger hade ej fröken Ölän- att hon ägde 2 5 kronor på sparbanksboken, der med pennan i hand räknat ut den lilla just den summa, som skräddaren Göökh vär- summa hon skulle erhålla som arvode för derat hennes arbete till.
Med en snabb åt- sommarens trälande arbeta.
D e t var ju en börd, full af förakt, sköt hon sitt tillämnade hel liten förmögenhet hon knogat ihop på arvode öfver bordet fram emot herr Göökh.
sina lektioner.
N u skulle visserligen hyran » Var så god och behåll edra penningar.
betalas, och räkningen på mjölk och grön- H y r a n betalar j a g själf. » saker var inte så liten, den, men d ä r.
s k u l l e » Har ni något vidare att tillägga, hvarför ändå alltid blifva en liten summa öfver, och g å r * n i inte, » sade de bruna ögonen mer än för den summan skulle hon köpa så mycket, tydligt.
så &lt; m y c k e t ' D e t var alldeles märkvärdigt Herr skräddaren uppfattade situationen ute.
Lager n. b., I o. 2 tr., Vesterlånggatan TVT r » 44 / • » » • » TV?
n l \ n l l &gt; f / v a x HAnflannn H Av * 4i A« * / &gt;« *
IDUN 322 slutande ur ekonomisk synpunkt.
H a n strök ner sedlarna i sin plånbok.
Men det gick långsamt och likasom om han ej varit rätt säker på sin sak.
Ett tag såg det ut, som om han verkligen ämnat afstå dem.
Han lät till och med undfalla sig ett ödmjukt: » nej, men alldeles för intet ska väl inte — • » men då hade fröken redan vändt sig om, och han hörde dörren till det angränsande rum- met häftigt slutas.
Därinne satt Olof.
A n n a ämnade tala om för den lille brodern, huru hennes förhopp- ningar gäckats, men nej, hon kunde det icke.
Där måste tänkas ut något medel att få pen- ningar.
D e n lille skulle ingenting få veta om alltsammans.
Och hon öfverraskade sig själf med att hålla en liten monolog.
V ä n t a bara, sade hon, herr skräddare och riddare, visst hör det till, att skräddareräk- ningar förbli obetalta, men den här gången s å.
J a g skall skrifva en liten skiss för Idun om Zulamiths examen, och hur det blef jag, som blef kuggad, och det vore väl också märkvärdigt, om inte skräddaren på det sättet ändå skall få betala mig Fältskärns berät- telser åt lille Olof.
— Och fröken A n n a Öländer skref.
Och Idun tog skissen, och på det sättet blef hon till sist ändå inte » kuggad ».
Fröken Anna.
1894 poetiska och konstnärliga värde.
För reprodu- ceringen af teckningarna hafva alla nutidens för- nämsta reproduktionsmetoder tagits i anspråk.
Sålunda äro de i arbetet förekommande etsnin- garna utförda såväl å utlandets förnämsta repro- duktionsanstalter som här hemma hos J. Ceder- quist och å W. Silfversparres grafiska anstalt, hvilken senare särskildt utfört flere charmanta ljustryck.
Åtskilliga träsnitt hafva därjämte ut- förts af vår skicklige xylograf Gunnar Forssell.
För öfrigt förekomma i arbetet flere heliogravyrer och i färger utförda planscher.
Med ett ord: in- genting har sparats för att åstadkomma ett verk- ligt praktverk af monumentalt värde.
Hvad som särskildt torde intressera våra lä- sarinnor är, att arbetet tryckes å Iduns tryckeri, från hvilket för öfrigt de senaste årens förnämsta illustrerade arbeten utgått.
Praktupplagan af » Svenska bilder », hvars första häfte i dagarne utkommit och väckt berättigadt uppseende, utgifves i 6 häften stor 4:0 om 3 ä 4 ark till ett pris af 2 kr.
50 öre pr häfte, hvilket torde få anses som särdeles billigt.
Hela arbetet blir fullständigt färdigt till julen.
N å g r a b e t r a k t e l s e r för af Idun Helena Nyblom.
(Forts.) Ju mera bevakad den unga damen är, dess flere konster skall hon också hitta på för att på ett eller annat sätt kunna meddela sig med det älskade föremålet.
Rosinas biljett i Bar- beraren är nog fortfarande typisk för en syd- ländsk ung dam, som själf tar sin kärleks- handel om hand.
När då den unge mannen icke längre kan bilder af Carl Snoilsky, med teckningar uthärda det (hvilken tidpunkt inträffar rält af Albert Edelfelt; Stockholm, Hugo Gebers förlag.
— Få äro väl de, som ej läst och om igen läst snart), tar han en eller flere till sina för- dessa fosterländska bilder från en ärorik förfluten trogna, och efter att ha beskrifvit dem sina tid, och få äro nog de, som ei känt sig värmda och kval, förhör han sig om flickans namn, hen- hänförda af dem.
I en ädel form, full af malm och klang såväl som af känsla och poesi, upp- nes familjeförhållanden, och underlåter icke rullas här för oss, som bekant, taflor ur de be- heller att göra sig underrättad om hennes tydelsefullaste århundradena af Sveriges historia möjliga hemgift.
från » gamle kung Göstas » dagar, då Sverige åter Motsvarar allt detta någorlunda hans önsk- byggdes upp efter sin befrielse från utländskt för- tryck, till dess den mest lysande stjärnan på nor- ningar, låter han sin passion få fritt lopp, dens skaldehimmel gick upp och Tegnér under skaffar sig tillträde till familjen, och eftersom » Skogsvandringen » gjorde uppränningen till » Svea ».
de unga på förhand äro öfverens, går det lätt Ej under således, att Carl Snoilskys » Svenska bilder » äro på god väg att varda lika så populära alt få flickans ja-ord till den nyanmälde fri- som Runebergs » Fänrik Ståls sägner ».
Båda dessa aren.
diktcyklar erbjuda ock tacksamma motiv för en I förnäma familjer mötas de unga, liksom illustratör.
Den finske skaldens verk har i en framstående svensk konstnär, prof. Malmström, hos oss, ofta i sällskapslifvet, på baler, tea- för länge sedan funnit sin tecknare och illustratör; trar eller vid badorter, och få sålunda mera turen har nu kommit till den svenske skaldens tid att samtala och förälska sig grundligt.
verk att illustreras, och det egendomliga inträffar, Föräldrarnes samtycke är dock också i Ita- alt här är det en finne, den berömde målaren och tecknaren Albert Edeljélt, som får sig det ärofulla lien af mycket större betydelse än hos oss, och i familjer af hög rang och stora förmö- uppdraget anförtrodt.
Förläggaren har alldeles rätt, då han säger, att genhetsvilkor äro de världsliga hänsynen till det ej varit någon lätt uppgift att på ett sätt, som en passande likställighet hos båda parter un- fullt motsvarade det höga ämnet, illustrera dessa gefär desamma som i Frankrike.
Men i värdigare händer än Edelfelts torde I forna dar ingingos förlofningar i Italien den ej heller kunnat läggas.
I närmare ett hundra- tal teckningar, större och mindre, helsidsbilder (liksom förr hos oss) genom uppgörelse af de och vignetter, upprullar konstnären taflor från ungas föräldrar, hvarvid man blott tog hän- olika tidsskeden af vår kultur, våra bragder, våra syn till yttre fördelar för de respektive famil- lidanden, vår medgång och motgång.
Sveriges minnen träda oss således till mötes med gripande jerna, ofta utan att de blifvande makarne ens sanning och med en tids- och naturtrohet, som sett hvarandra.
måste aflocka artister och kännare odelad be- Howells skildrar, huru man i Venedig firade undran.
Vi hafva varit i tillfälle att taga den en förnäm förlofning på dogernas tid.
celebre konstnärens originalillustrationer i betrak- När förlofningen hade blifvit afgjord mellan tande, och vi kunna försäkra, att många af dem äro sanna konstverk, hvilka, satta inom ram, båda parternas föräldrar, begaf sig brudgum- skulle utgöra prydnader för hvilken salong som men till dogepalatset, där man på gården helst.
Hvad som för öfrigt särskildt utmärker uppläste kungörelsen om förlofningen för all- dessa illustrationer är, att de samtidigt bevara den historiska stämningen och så nära som möj- mänheten, och där brudgummen mottog sina ligt sluta sig till de dikter, de äro afsedda att manliga vänners lyckönskningar.
illustrera.
Lika genialiskt som skalden själf har Den dag, då förlofningskontraktet skulle u n - ock tecknaren lyckats få fram den rätta tidsfärgen.
derskrifvas, var den tillkommande brudgum- Men äro originalillustrationerna förträffliga, så men med alla sina vänner och stadens hög- äro reproduklionerna af dem det ej mindre.
Inga kostnader hafva nämligen sparats för att låta ar- sta ämbetsmän inbjudna till fest i brudens betet framträda i ett skick, som anstår dess höga föräldrapalats.
Vid palatsets dörr mottogos Svenska Litteratur.
— — £« F o t o K é n k ö k e t " P R I.
l i r S ' är hittills oöfvertrkttadt 100,000 et.
r u t i l l v e r k a d e och s å l d a.
Säljes i alla Jérn- &amp; Bosättningsaffärer.
£ Varnas för värdelösa efterapniiigar.
^ 15 B.
H j o r l T i &amp; Co. 51 B K l a r a N.
K y r k o g a t a.
• * gästerna af brudens far och fördes upp i fest- salen, där inga damer fingo vara närvarande.
Därpå blef bruden förd från sina rum och framställdes för brudgummen och hans vän- ner.
Hon bar en krona af pärlor och dia- manter på hufvudet, och hennes hår var ut- slaget öfver hennes skuldror, blandadt med långa, fina guldtrådar.
Hon hade örhängen af tre stora, hängande pärlor, och på sin bara hals ett halsband af spetsar och juveler, hvar- ifrån en lång, fin juvelkedja föll ned på hen- nes bröst.
Öfver klädningen bar hon en väst af guld- tyg, hvarifrån långa ärmar hängde ned, öppna från armbågen till handen.
När därefter förlofningsceremonien var förbi, gick bruden långsamt rundt omkring salen vid ljudet af flöjter och trumpeter och gjorde en lätt böjning på hufvudet för hvar gäst, hvarefter hon vände tillbaka till sina rum.
Men om en gäst kom senare än de andra, kom hon ut igen för att åter gå rundt och hälsa.
Till sist följdes hon ned på gården, där hon mottogs af ett följe adelsdamer, som lyfte henne på en tron, betäckt med dyrbara tyger, ned i en öppen gondol, och ledsagad af en hel flotta af gondoler med uppvakt- ning, begaf hon sig bort för att aflägga be- sök i alla de kloster, där någon af hennes släktingar var nunna.
All denna officiella prakt, hvarmed förlof- ningen firades, ansåg man nyttig för att trygga giftermålet.
Italiens historia kan uppvisa flere blodiga skådespel och långvariga fejder till följd af brutna förlofningar, och om ett parti var önskvärdt, skyndade man sig att göra för- lofningen så bekant och erkänd som möjligt.
Ännu långt fram i medeltiden var det bruk i Venedig, att familjefäderna förde sina dött- rar till ett slags marknad, där de unga män- nen kunde taga dem i skärskådande och välja sin brud.
Denna marknad hölls i St. Pietro di Ca- stello Olivolo, och de unga damerna, som med sina föräldrar begåfvo sig dit, voro re- dan på förhand klädda i ett slags bruddräkt, hvit, och med utslaget hår, och bärande sin hemgift i en liten väska om halsen.
De unge männen, som från alla sidor af lagunerna kommo till marknadsplatsen, kunde då i fred mönstra de olika skönheterna och lyfta på deras hemgift-väskor.
Det hände nog också då, att ett och annat par förut voro öfverens, och att därför förlofningen snart blef sluten.
När de unga damerna hade fått afsättning, höll biskopen en predikan och gaf dem sin välsignelse.
De unga männen togo sina ut- valda och deras hemgift med sig, och man begaf sig bort för att gifta sig.
Detta sätt att arrangera giftermål förefaller en ju tämligen affärsmessigt, men det har sin stora motsvarighet i många förlofningar, som ingås ännu i dag, och där det icke en gång är frågan om, att den unge mannen skall bli intagen af sin bruds yttre personlighet.
En nutidstparisare i goda omständigheter förblef länge ungkarl.
En af hans väninnor, som själf var lyckligt gift, ville på alla möj- liga sätt öfvertala honom att ingå i det he- liga äkta ståndet.
Mannen i fråga hade alldeles ingen lust därtill.
Han förde ett angenämt och obero- ende lif i sin närvarande ställning och var rädd, att hans förmögenhet, som var tillräck- lig för en att lefva fritt och gladt, skulle bli otillräcklig för två eller flere.
Men den unga frun lät sig icke afskräckas.
Hon försäkrade, att hon kände en ung dam, l l l i n r s M A T T A N " Pris 75 öre st. f ö r e k o m m e r absolut all öfverkoknlng &amp; vidhrftnnine-.
IDUN 1894 som skulle vara u t m ä r k t lämplig.
Där voro b å d e god familj och pengar, och själf var h o n också behaglig.
Nej, h a n h a d e fortfarande icke ringaste lust därtill.
Då försökte den unga frun ä n n u en gång och försäkrade honom, att han till börja med icke alls behöfde göra sig vidare b e s v ä r.
Han k u n d e väl » inlämna en lista på sina förtjän- ster till h e n n e s portvakt, » så att hon med en s å d a n nota k u n d e s t y r k a sina uttalanden om h o n o m, n ä r h o n ville tala väl om honom hos n ä m n d a familj.
Huruvida en s å d a n lista kom till s t å n d, vet j a g icke, men troligen gjorde sig den omta- lade h e r r n intet b e s v ä r d ä r m e d, då han fort- farande h a r förblifvit ungkarl.
Drottningen återkom förliden lördag från Norge och mottogs vid Centralstationen af prin- sarne Carl och Eugen, änkehertiginnan af Dalarne, prinsen och prinsessan Bernadotte samt medlem- mar af ministéren och hofstaten m. fl.
Hon läm- nade den kungliga waggonen, stödd vid prins Bernadottes arm, samt hälsade de å perrongen församlade damerna och herrarne.
Drottningen begaf sig omedelbart ut till Drottningholm, dit hon åtföljdes af prinsarne Carl och Eugen.
Vigseln mellan grefvinnan Stephanie von Plåten och f. d. tyske ministern i Stock- holm grefve Carl von Wedel kommer att äga rurn den.
27 d:s i tyska kyrkan härstädes, Efter vig- seln afresa de nygifta med extratåg till Kungsör och vidare till Stora Sundby, där de torde komma att vistas omkring en månad för att sedermera begifva sig till Berlin.
* J sitf hem härstädes har aflid.it fru Anna Louise Lund, född Munthe, i en ålder af nära 82 år.
Hon var den sista kvarlefvande af tio syskon, barn till ryttmästaren, sedermera öfverjägmästaren i Kalmar län J.
L. Munthe och hans maka, född Regneli.
Den aflidna hade i nära 56 år varit i ett lyckligt äktenskap förenad med sin efterlefvande make, förre rådmannen i Vimmerby Anders Lund.
Duglig och praktisk husmoder samt kärleksfull och uppoffrande maka och mor, utgjorde hennes största sorg på gamla dagar den tvungna sysslo- löshet som pålagts henne dels genom en svår ögonsjukdom, dels genom andra kroppsliga lidan- den, hvilka hon eljes bar med ovanligt tålamod och lynnesspänstighet.
Hon sörjes af sin 87 årige make, tre söner och en dotter samt barnbarn.
Inom kretsen af anförvandter och närmara um- gängesvänner efterlämnar hon minnet af en fin- känslig, hjärtegod och ädel kvinna.
* Anjovis-jubileum.
30åriga jubileet af sin tillvaro firar i dessa dagar i bohuslänska skär gården anjovisindustrien.
Det var nämligen år 1864, som efter otaliga konserveringsförsök firman J.
J. Hallgren, Gullholmen, beslöt att i marknaden föra den s. k. anjovisen (skarpsill
Visserligen förekom redan några år förut denna sillart kryd- dad och » bressling » saltad i små träkärl; men anjovisinläggningen såsom industri räknar dock sin tillvaro från nämnda tid.
För den bohuslänska skärgårdens ekonomiska lif intager denna näringsgren nu en högst bety- dande plats, så att tusentals personer af den äga utkomst.
Den har också på denna korta tid vun- nit så stark utveckling, att inläggningen från några hundratals burkar 1864 nu belöper sig till om- kring ett par millioner kärl.
operans första nyhet lär bli Smetanas komiska opera » Den sålda bruden », hvilken för sin melodiösa och vackra musik rönte stor fram- gång på flere af utlandets scener.
Fröken Labia har nu återinträdt i tjänstgöring vid k. operan.
Hennes första uppträdande skulle ExtPci W fin äga rum i går (torsdag) som Margareta i » Mifisto- feles. » Symfonikonsert gifves lördagen den 20 dennes, hvarvid den unga mycket lofordade franska vio- linisten Marteau kommer att låta höra sig.
Kon- serten lär komma att anföras af hofkapellmästarn C. Nordquist.