Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
(Max står ett ögonblick allena, stödd mot kaminen, med ryggen mot åskådarna.)
Nå, är ni nöjd nu, fröken Haxton, att ni drifvit mig till ett beslut?...
Jag tänker anhålla om permission för en längre utrikes resa.
– Ja, nu tror jag, ni börjar bära er klokt och riktigt åt.
(bittert, halft skämtande).
När ni säger det så öfvertygande, börjar jag nästan själf tro det.
Där kan man se, hvad den inlärda kälkborgarmoralen ändå har för en makt öfver en!
(småleende, i det hon sätter sig ned).
Tror ni inte det är, för det den ändå är den solidaste?
Och – som en rätt klok man en gång har sagt: den hindrar en ibland från att göra andra ondt ...
Stannar ni till middagen?
Så brådtom har jag ändå inte att komma härifrån ...
Ja, tag nu icke illa upp, det undföll mig alldeles ofrivilligt ...
Men om ni vill undvika kommentarier, så tala åtminstone med alla om er resa, som om ni för länge sedan hade beslutat den.
Jag har aldrig vetat, hur ovärderlig ni var som sceninstruktris.
(Hans kommer in, i detsamma
Anna öppnar för herr och fru Schwarts-Hansen.)
HANS. Herr och fru SCHWARTS- HANSEN. Strax efter LEONORA.
(till Hans, stojande medan de hälsa).
Nå, herr doktor – får man gratulera?
Inte ännu, åtminstone!
(till fru Schwarts-Hansen, artigt).
Jag hade icke väntat mig den glädjen att få se er här i afton ...
Det är också en fördel för mig – det besparar mig nämligen ett afskedsbesök.
(uppmärksamt).
Löjtnanten reser bort?...
För längre tid?...
Jag vet inte ännu så noga.
Det beror på marinministeriet.
Men jag tror nog, det blir en rätt lång tur.
(Leonora som obemärkt kommit in, lyssnar ett ögonblick och ser hastigt på honom, innan hon hälsar på de främmande.)
(gemytligt, stojande).
Det var då hastigt beslutadt!
Ni rymmer väl inte bort med någon?
(Blinkar till fru Schwarts-Hansen.)
Eller hvad tror du, Kally?
Men min gud, herr fabrikör!
– Ni har då väl aldrig gjort mig så blodigt orätt som att tro, att jag ville kompromettera mig genom att rymma bort med fru Schwarts-Hansen!
(bragt ur fattningen).
Rymma bort?...
Nej, Kally blir nog där hon är – hon vet, hvad hon har.
(Klappar henne på skuldran.
Plötsligt sentimentalt.)...
Och det vet jag också!
(från entrén, andfådd).
Högst öfverraskande resultat, mitt herrskap!
Inför döden
PERSONERNA: MONSIEUR DURAND, pensionatsvärd, f. d. employé vid ADÈLE, hans dotter, 27 år.
ANNETTE, d:o 24 år.
THÉRÈSE, d:o 18 år.
Statens järnvägar.
ANTONIO, löjtnant vid ett italienskt kavalleriregemente.
I franska Schweiz på 80-talet.
fonddörren synes, öfver topparna på kyrkogårdens cypresser, Lac Leman med Savoyer-Alperna och franska badorten Evian.
Till vänster dörr till köket.
Till höger dörr till våningen.
En matsal med ett långt bord.
Genom den öppna
HERR DURAND (står med en kikare och ser utåt sjön).
ADÈLE (in från köket; i förkläde
och med uppvikta ärmar, bärande en kaffebricka).
Har du inte varit efter kaffebrödet än, far?
Nej, jag skickade Pierre i dag.
Mitt bröst DURAND.
är så dåligt de sista dagarna att jag inte kan gå uppför den branta backen.
skall man ta' dem ifrån, när det inte finns mer än en resande i pensionen sedan två månader tillbaka.
Pierre igen!
Det kostar tre sous!
--4-- DURAND.
Annette kunde hämta brödet!
Det är mycket sant, men jag tycker att ADÈLE.
men du har då aldrig gjort annat!
Äfven du, Adèle!
Det vore att förstöra husets kredit alldeles, DURAND. ADÈLE.
längst!
Äfven jag har tröttnat, men jag höll ut DURAND.
när Thérèse och Annette torterade mig.
Ja, det gjorde du, och du var ännu mänsklig,
och jag ha' dragit fram huset, sedan mor dog.
Du fick sitta i köket som Cendrillon, och jag
Du är trött; hvad skall icke jag vara då?
ADÈLE. fick sköta servisen, sopa, borsta, elda, gå ärenden.
oförsörjda barn, hvilkas hemgift du förstört!
Men du får icke vara trött då du har tre DURAND (lyss utåt).
ner åt Cully!
Skulle elden vara lös, så äro de ser jag på sjön.
Tycker du inte att det klämtar och trummar
förlorade, ty Föhn kommer snart att blåsa, det ADÈLE.
hus då?
Har du betalt brandförsäkringen på vårt
--5-- DURAND.
fått sista hypotekslånet.
Ja, det har jag gjort, eljes hade jag icke ADÈLE.
Hur mycket är ograveradt ännu?
En femtedel af brandförsäkringsvärdet.
Men DURAND.
du vet hur egendomarna föllo sedan järnvägen drogs österut, förbi våra portar.
Desto kärkomnare då!...
Adèle! ADÈLE.
DURAND (strängt).
Vill du släcka af i spisen?
Omöjligt förr än kaffebrödet har kommit!
Ja, det är här nu!
DURAND.
PIERRE (med en korg).
Intet bröd!
Bara en räkning!
Två, Tre!
PIERRE. innan han fått betalt.
-- Och så gick jag förbi Ja, bagarn sa', att hän inte lämnar mera ADÈLE (undersöker korgen).
--6-- slaktarn och kryddkrämarn, som stack åt mig de här räkningarna.
oss! -- Men hvad är detta?
(Öppnar ett paket.)
Det är ljus som jag köpt till mässan öfver DUKAND.
Å!
Gud i himmelen, då är det slut med
min älskade René.
Det är nämligen hans dödsdag i dag.
Sådant har du råd att köpa!
redan det förödmjukande att jag nödgas räcka fram handen när resande flytta ut...
Unnar du få njuta min sorg, en gång om året!
Att få ADÈLE. mig icke den enda tillfredsställelse jag äger, att lefva i minnet af det vackraste lifvet skänkt mig.
Han skulle bara ha' lefvat nu, hade du fått DURAND.
Af mina drickspengar, ja.
Finner du icke
se hur vacker han var!
sådan jag minns honom emellertid, var han icke som ni nu äro!
Mycket möjligt att din ironi innebär allvar...
själf, när han kommer och skall dricka kaffe
Vill du vara god och ta' emot herr Antonio
--7-- utan bröd! -- O! om mor hade lefvat, nu; hon hade då alltid förmågan att reda sig, där du stod handfallen!
DURAND. ADÈLE.
Din mor hade sina förtjänster!
Fastän du bara såg fel!
så skall jag tala vid honom!
Herr Antonio kommer! -- Drag dig nu undan, ADÈLE.
så att skandalen undginges!
Det vore bättre du gick ut och lånade pengar, DURAND.
lånat i tio år!
Må det ramla på en gång, allt, allt, bara det blir ett slut!
Jag kan icke låna en sous!
Efter att ha
Slut för dig, ja!
Men du tänker aldrig på oss!
Nej, jag har aldrig tänkt på er!
Kräfver du för uppfostran nu igen?
Svarar endast på en orättmätig förebråelse!
Gå nu, så skall jag möta stormen som vanligt!
Som vanligt!
HERR DURAND. ANTONIO. God morgon, herr Durand.
ANTONIO (från fonden).
Herr löjtnanten har redan varit ute och gått?
Ja, jag var ner åt Cully och såg på en sotANTONIO.
eld som släcktes! -- Och nu skall kaffet smaka mig särdeles!
är att behöfva tillstå det mitt hus på grund af verksamhet.
Jag behöfver icke säga er hur pinsamt det
bristande tillgångar icke längre kan fortsätta sin ANTONIO. DURAND.
Rent ut sagdt, vi äro bankrutt!
Men, min goda herr Durand, finns det ingen ANTONIO.
möjlighet att hjälpa er ur denna som jag hoppas tillfälliga förlägenhet?
DURAND. ställning är så grundligt undergräfd sedan flera Nej, det finns ingen möjlighet, och husets
--9-- år tillbaka att jag hellre ser det ramla än jag måste komma!
dag och natt skall sväfva i oro för hvad som ANTONIO.
deles för mörkt!
Men jag tror ändock att ni ser sakerna allDURAND.
mina uppgifter!
Jag vet inte på hvad grund ni vågar betvifla ANTONIO.
Därför att jag vill hjälpa er.
komma och lära mina barn att föra ett annat
Jag vill inte ha någon hjälp!
Nöden skall
lif än detta, som blott är lek.
Undantag Adèle Spela och sjunga, promenera och flirtera; och så länge det finns en brödkant i huset lära de icke ta' sig till något nyttigt!
som verkligen sköter köket, hvad göra de andra?
utredes, måste vi ha mat i huset.
Tillåt mig stanna en månad till och jag lämnar er min pension i förskott.
Låt så vara, men medan affärsställningen
ut, om det så skall bära i sjön.
Och jag vill
Nej, jag tackar er, ty här måste köras banan
icke fortsätta med denna handtering, som icke ger bröd, endast förödmjukelser.
Tänk er sista
-- 10 -- våren, då huset stått tomt tre månader.
kom slutligen en amerikansk familj och räddade oss.
Morgonen efter deras ankomst får jag i var Thérèse -- och ville kyssa henne.
Hvad skulle ni ha' gjort i mitt ställe?
ANTONIO (brydd). trappan se sonen som fasthöll min dotter -- det
men, som far, gjorde jag det inte!
Nästa gång vet jag hvad jag gör!
Jag vet hvad jag som far borde ha' gjort --
betänkt på hvad ni gör och icke lämnar era döttrar åt slumpen...
Det synes mig just därför att ni borde vara
hvilken jag af oförklarlig anledning fattat sympati.
Antingen ni nu värderar detta eller ej, ber jag min person eller mitt uppförande.
er om en sak: hys inga meningar som helst om ANTONIO.
Herr Antonio...
Ni är en ung man, för
svarar mig på en fråga: är ni schweizare född eller icke?
Herr Durand, jag lofvar er det, om ni endast
Jag är schweizisk medborgare!
-- 11 -- ANTONIO.
i Schweiz?
Det vet jag, men jag frågar om ni är född DURAND (osäkert).
-- Emellertid -- efter som jag måste tro er då ni säger att pensionen skall stängas, vill jag betala min skuld.
Det är visserligen bara gjorda affärer.
Jag frågade bara, emedan -- det intresserade
tio francs, men jag kan ju icke resa ifrån ouppDURAND.
skuld, ty jag för icke räkenskaperna, men har ni bedragit mig, så får ni stå till svars för det! -- Nu går jag och hämtar bröd. -- Sedan få vi se! (Går.)
Jag kan ej vara säker om detta är en verklig
ANTONIO. Straxt därpå THÉRÈSE (med en råttfälla i handen och klädd i morgonrock med utslaget hår).
Sedan ADÈLE.
THÉRÈSE.
Se där är Antonio!
Jag tyckte jag hörde gubben!
Jo, han gick och hämta kaffebröd, sa' han!
-- 12 -- THÉRÈSE.
den kan man inte ha' längre!
Har han inte gjort det förut?
Nej, vet ni, ANTONIO.
där råttfällan klär dig inte.
Du är så vacker i dag, Thérèse, men den THÉRÈSE.
på den en hel månad och inte fått ett lif, men atätet är det hvar morgon.
-- Har du sett till Mimmi då?
Och en sådan fälla till.
Jag har nu betat
och otid!
Men i dag har jag verkligen varit skonad!
Kattfan?
Den brukar då synas här i tid
och kom ihåg att den som älskar mig, älskar
Du skall tala vackert om de frånvarande,
min katt!
(Ställer råttfällan på bordet och tar upp ADÈLE (i köksdörren).
ett tomt tefat under ifrån bordet.)
Adèle! -- Adèle!
Hvad befaller hennes nåd så högljudt?
ostkant åt dina råttor!
Jag befaller mjölk åt katten min, och en ADÈLE.
Det kan du gå och skaffa dig själf.
Är det ett svar till hennes nåd?
-- 13 -- ADÈLE.
skildt för att du visar dig för främmande med okammadt hår!
Det är svar på tal!
Och du skulle ha sär-
tonio, gå och tala vackert vid tant Adèle så får du mjölk åt Mimmi.
ANTONIO (dröjande).
ANTONIO (kort).
Har är ju bara gamla bekanta, och...
Nå, lyder du inte?
spöt?
Hvad är det för språk?
Vill du smaka ridANTONIO. THÉRÈSE (bestört).
minna mig om min plats, min skuld och min svaghet?
Vill du på-
min skuld och min svaghet.
Nej, jag vill endast erinra dig om min plats, ADÈLE (tar mjölkfatet).
öfningar ni företar er!
Var sams nu -- så skall
Hör nu, go' vänner, hvad är detta för språk-
jag ge' er godt kaffe sedan. -- (Går ut i köket.)
-- 14 -- THÉRÉSE (gråtande till Antonio).
tänker öfverge mig.
Du har ledsnat på mig, Antonio, och du ANTONIO.
Du skall inte gråta, för då får du så fula THÉRÈSE.
Om de inte bli så vackra som Annettes...
åsido, jag tycker att kaffet låter vänta på sig...
Du skulle just bli en treflig äkta man, som ANTONIO. THÉRÈSE.
Jaså, är det Annette nu?
Hör nu, skämt
inte kan vänta ett ögonblick på kaffet.
som inte kunde begå en dumhet utan att gnata på din man.
Och hvilken älskvärd äkta fru du skulle bli,
ANNETTE (in klådd och kammad).
ANNETTE.
Se där är Annette, redan klädd!
Jag tror ni grälar på morgonen!
-- 15 -- THÉRÈSE.
och så har hon äfven det företrädet att hon är äldre än jag.
Ja, Annette är så utmärkt i alla afseenden
Om du inte håller mun på dig...
Var snäll nu, Thérèse! --
(Han tar henne om lifvet och kysser henne.)
HERR DURAND (i dörren.
Stannar häpen).
DURAND. THÉRÈSE (sliter sig lös).
Såg mina ögon orätt?
Hvad såg du?
THÉRÈSE. DURAND.
kyssa dig.
Jag såg att du lät den främmande herren THÉRÈSE.
Det var lögn!
mig i ansiktet?
Har jag förlorat synen eller vågar du ljuga
-- 16 -- THÉRÈSE.
oss och hela världen att du är född schweizare, fastän du är fransman.
Ska' du tala om ljuga, som ljuger själf för
Det har mor sagt!
DURAND (till Antonio).
uppgjorda, så ber jag er lämna detta hus -- genast!
Annars?
Får ni välja vapen!
ANTONIO. DURAND. ANTONIO.
Herr löjtnant, efter som våra affärer äro
utom harvärjan!
Jag undrar hvad ni skulle välja för vapen, DURAND.
mitt gevär från sista kriget...
Om jag inte föredrog käppen, skulle jag ta'
deserterat!
Du har visst gjort något krig, du, som DURAND.
mot lik, men jag kan slå lefvande till lik!
(Han lyfter påken och går mot Antonio.)
Det har också mor sagt!
Jag kan inte slåss
-- 17 -- THÉRÈSE OCH ANNETTE (kasta sig emellan).
Tänk på hvad du gör!
ANTONIO (drar sig ut).
Du slutar på schavotten!
mina tio francs!
Farväl, herr Durand!
Behåll mitt förakt och DURAND (tar upp ett guldmynt efter Antonio).
ur västfickan och kastar
Mina förbannelser följe ert guld, slyngel!
Gå inte, gå inte!
Far dödar oss!
THÉRÈSE OCH ANNETTE (efter Antonio).
DURAND (bryter sönder käppen).
Den som inte kan döda, han dör!
sjunkande skeppet!
Farväl, och sakna mig, sista råttan från det
DE FÖRRA, utom Antonio.
THÉRÈSE (till Durand).
det underligt då att huset går omkull?
På sådant sätt behandlar du gästerna!
Thérèse, mitt barn...
(Han tar hennes hufvud
På sådant sätt.
Sådana gäster! -- Men säg
-- 18 -- mellan sina händer.)
Mitt älskade barn; säg mig om jag såg orätt nyss, eller om du talade osant.
THÉRÈSE (vresigt).
så mycket saken själf, hvilken kan vara tämligen oskyldig... det är frågan om jag icke kan lita på mina sinnen, som intresserar mig.
Och det är icke
hvad vi skola äta och dricka i denna dag! -- För öfrigt är det lögn att han kysste mig!
Tala om något annat i stället... tala om
ju hur det passerade!
Bevisa det!
Det är icke lögn!
I himlens namn, jag såg THÉRÈSE.
(Till Annette.)
Annette, mitt barn, vill du säga mig sanningen?
ANNETTE. DURAND.
Med två vittnen eller en polis!
Jag såg ingenting!
sina systrar.
-- Hvad du är lik din mor, i dag, Annette!
Det är rätt svaradt, ty man skall icke ange
-- 19 -- ANNETTE.
ha behöft lefva en dag som denna!
Säg inte något ondt om mor!
Hon skulle
ADÈLE (in med ett glas mjölk, som hon ställer på bordet).
ADÈLE (till Durand).
brödet?
Där har du din mjölk!
Hur gick det med DUKAND.
skall bli, som det hittills blifvit.
Det blef intet bröd, mina barn, men det THÉRÈSE (rycker mjölkglaset från fadern).
bort pengarna, så att dina barn få svälta.
Du skall inte ha någonting, du som kastar
Han skulle ha blifvit satt på dårhus den gången mor sa' att han var mogen!
Se där är en räkning till, som kom köksvägen!
Kastade han bort pengarna, den uslingen?
DURAND (ser på räkningen och rycker till; därpå slår han i ett glas vatten som han dricker ur; rotpipa).
sätter sig och tänder en
-- 20 -- ANNETTE.
Men röka tobak, det har han råd med?
er mer än vattnet, för den har jag fått till skänks för ett halft år sen!
Reta er inte i onödan.
THÉRÈSE (tar undan tändstickorna).
Älskade barn, den tobaken har inte kostat
DURAND (trött och undergifven).
stickorna...
Men så ska' du åtminstone inte öda på tändDURAND.
jag ödt på dig, när jag skulle opp om nätterna Annette, hur många gånger jag i smyg gifvit
Om du visste, Thérèse, hur många tändstickor
och se efter om du kastat af dig; om du visste, dig vatten, då du skrek af törst, men din mor att dricka.
hade den principen att det var skadligt för barn THÉRÈSE.
inte om.
För öfrigt var det bara din skyldighet, som du sagt själf!
Det var så länge sen, så det bryr jag mig
skyldighet!
Och lite' mer ändå!
Det var det också, men jag uppfyllde min ADÈLE.
hvad det blir af oss!
Tre unga flickor lämnade utan huld och skydd, utan något att lefva af.
Vet du hvad nöden kan drifva till?
Fortsätt med det du!
Annars vet ingen
-- 21 -- DURAND.
ville höra mig; och jag har för tjugu år sedan har inte kunnat hindra den att komma.
Det har jag sagt för tio år se'n, men ingen
förutsagt att denna stund måste komma, men har suttit som en ensam bromsare på ett blixt-
tåg, sett hur det gått åt afgrunden, men jag har stoppa.
icke kunnat komma till maskinens kranar för att THÉRÈSE.
med oss!
Och nu begär du tack för att du kört ikull DURAND.
litet mindre elaka mot mig.
Ni har grädde åt inte ätit på... så länge.
Nej, mitt barn, jag begär bara att ni äro
katten, men ni unnar inte mjölken åt er far, som THÉRÈSE.
mjölktår!
Det är du alltså som inte unnat katten en DURAND. ANNETTE.
råttorna med?
Och kanske det är han som ätit upp för DURAND. ADÈLE.
Ett sådant svin! --
-- 22 -- THÉRÉSE (skrattar).
Tänk om det hade varit gift på det då!
Ack, om det hade varit, menar du!
så ofta sladdrat om att du skulle skjuta dig, men inte gjort det!
Ja, inte skulle du haft något emot det, som
direkt förebråelse!
Ja, vet ni hvarför jag inte
Hvarför har du inte skjutit dig?
Därför att ni skulle slippa gå i sjön, mina älskade barn!...
Säg något mer elakt nu! från... den gamla goda tiden...
Det är för mig som att höra musik, kända toner ADÈLE.
och gör något.
Sluta nu med detta pratet, som är lönlöst, THÉRÈSE.
oss så här?
Vet du hvad följden kan bli, om du lämnar DURAND.
alltid er mor, när hon förstört hushållspengarna på lottsedlar.
Att ni prostituerar er, kan jag tro.
Så sa'
Och inte ett ord om vår dyra, älskade
-- 23 -- DURAND (lallar för sig själf).
det har brunnit, är ändamålet vunnit!
Vunnet ska' det väl heta!
Och så kommer Föhn med ett stort dön!
Ja! -- Nej! -- (Det har börjat blåsa utanför, och det mulnar.)
Det brinner ett ljus; i detta hus; och när
Släck i spisen!
Föhn kommer!
Det kommer ingen Föhn!
DURAND (springer upp; till Adèle).
ADÈLE (ser Durand in i ögonen).
få vi ingenting af assuransen.
Släck i spisen, säger jag!
Släck!
För om det tar eld där, så
Jag fattar dig inte.
DURAND (ser henne in i ögonen
Men lyd mig då bara!
Gör som jag säger! öppen).
och tar hennes händer).
ADÈLE (ut i köket; lämnar dörren DURAND (till Thérèse och Annette).
efter spjällen!
Men kom och ge mig en kyss er pengar!
Gå upp och stäng era fönster, barn, och se
först, ty jag skall ut och resa -- -- för att skaffa THÉRÈSE.
Kan du skaffa pengar?
-- 24 -- DURAND.
realisera.
Jag har en lifförsäkring som jag tänker THÉRÈSE.
Hur mycket får du för den?
fem tusen om jag dör.
Sex hundra francs om jag säljer den, och THÉRÈSE (brydd).
vara grymma i onödan. -- Säg, Thérèse, är du fästad vid Antonio så att du skulle bli ganska olycklig om du icke fick honom?
Säg ut du, mitt barn! -- Nej, vi ska' inte
nämligen håller af dig!
Men du skall icke vara elak mot honom, ty då blir du olycklig! -- henne och kysser hennes kinder.)
Då bör du gifta dig med honom, om han
Farväl, mitt älskade, älskade barn!
(Omfamnar THÉRÈSE.
Du får icke dö, far!
Du får icke!
Unnar du mig icke att komma i ro?
Jo, om du önskar det själf!...
Förlåt mig, THÉRÈSE.
far, för alla gånger jag varit elak mot dig.
-- 25 -- DURAND. THÉRÈSE.
Småsaker, barn!
Men ingen var så elak mot dig som jag!
Jag märkte det mindre, ty jag älskade dig
mest, hvarför, vet jag inte.
S e så gå nu och stäng fönsterna.
Och -- där har du din mjölk!
Ack, du barn!
Där har du strykstickorna, pappa! -- -- DURAND (leende).
ting annat att ge dig.
Ja, hvad skall jag göra?
Jag har ju ingenDURAND.
barn att du icke är mig skyldig något.
Och ge mig bara en vänlig blick som förr!
THÉRÈSE (i det hon går vänder sig om och kastar sig i hans armar).
Så, så, mitt barn, nu är det bra!
(Thérèse DURAND.
Du har gifvit mig så mycket glädje som
springer ut.)
HERR DURAND. ANNETTE.
Sedan Adèle.
Farväl, Annette! DURAND. ANNETTE.
DURAND. ANNETTE.
Skall du resa bort; jag förstår inte det här?
Men du kommer väl igen, pappa?
Det vet ju ingen om han öfverlefver morgonANNETTE.
dagen, och i alla fall kan vi ju säga farväl.
Du glömmer väl inte att köpa något hem åt oss, som du brukade förr?
Adjö med dig då, far!
Och lycka på resan!
jag köpte något åt barnen!
Adjö, min Annette!
På ondt och godt, på stort och smått, och där ADÉLE (in).
(Lallar för sig själf.)
Du minns det, fastän det var så länge se'n
du sått, få andra skörda.
-- 27 -- DURAND.
-- Att jag talar i förtäckta ordalag, det betyder veta för mycket.
-- Var lugn, barnen har jag fått upp på sina rum.
Nu ska' du fråga mig
Adèlel Nu skall du höra mig!
Och förstå!
endast att jag vill förskona ditt samvete från att
först så här:
»Har du någon lifförsäkring?» Nåå!
»Har du någon lifförsäkring?» DURAND.
ADÈLE (spörjande, oviss).
för längese'n, emedan jag tyckte, mig märka att någon blef otålig efter dess utfallande.
-- Däremot har jag en brandförsäkring!
Se här är brefvet; göm det väl! -- Nu ska' jag fråga dig: -- Vet du hur många ljus det går på ett skålpund mässljus à sjuttiofem centimes?
Det går sex.
DURAND (antydande ljuspaketet).
Nej, jag har haft en, men den har jag sålt
Hur många ljus ligger det där?
Fem bara!
och mycket nära! -- Herre Jesus!
Därför att det sjette står mycket högt uppe ADÈLE.
-- 28 -- DURAND (tar upp klockan).
nedbrunnet!
Om fem minuter eller så omkring är det ADÈLE. DURAND.
mörker?
Nej! -- Alltså! -- Detta om affärerna.
Nu en annan sak!
Durand går ur världen som en (hviskar) mordbrännare, det kan som en man af heder det skall hans barn veta.
-- Nåväl, jag är född i Frankrike -- det behöfde jag inte tillstå för den förstkommande
Kan du se någon annan dager i detta
vara tämligen likgiltigt, men att han lefvat dittills
slyngel! -- Strax före konskriptionsåldern råkade jag bli förälskad i den som sedan blef min maka.
För att få gifta oss reste vi hit och läto naturalisera oss! -- När sista kriget bröt ut och det bära vapen mot mitt land, gick jag ut som liknade sig till att jag skulle kunna komma att franc-tireur mot tyskarna! -- Jag har aldrig deihop den historien!
serterat som du hör, utan din mor har fabulerat ADÈLE.
Min mor ljög aldrig!
emellan oss.
Jag kan icke kära mot döda, men jag svär att jag talar sant.
Och hvad er hemgift, det vill säga, hvad ert möderne
Nu är liket oppe igen och står
-- 29 -- beträffar, så hänger den saken ihop så här: först spolierade din mor genom slöseri och enfaldiga spekulationer mitt fäderne så grundligt att jag måste lämna min syssla och sätta upp detta
pensionat.
Därpå måste en del af hennes möderne användas till er uppfostran och det kan väl icke kallas att ha förstört. -- Alltså var det också osant...
Nej, så sa' icke mor på dödsbädden...
LAGMANNEN. AMALIA.
GRANNEN. THYRA.
DEN ANDRA.
FRANCISKANERN (
LEKKAMRATEN.
HEXAN. PRINSEN.
BIFIGURER, SKUGGOR.
SCENERIET. AKT I.
Vingården och mausolén.
Förmaket.
Vinkällaren.
Trädgården.
Korsvägen.
Korsvägen. »Väntsalen».
Tingssalen.
AKT V. Förmaket. »Väntsalen».
Fonden föreställer en vingård.
Till venster mausolén:
En hvitrappad liten tegelbyggnad med dörr och fönsteröppning i spetsbågstil utan bågar eller rutor; korsformiga blomman klänger på väggen.
Vid murens fot åtskilliga blommor.
I förgrunden ett persikoträd med frukt, under hvilket sitta:
Lagmannen är klädd i grön kachett och 1820-talets drägt; Ser ut som »en hexa». rödt tegeltak; ofvan på gafveln ett kors.
Clematis med den violetta
Lagmannen och Lagmanskan.
gula knäbyxor, blå frack etc.
Lagmanskan med duk öfver hufvut, käpp, glasögon, snusdosa.
Till höger ett litet expiationskapell med Madonnabild; sta-
ketet framför är behängdt med kransar och buketter»
Framför staketet en bönpall.
sken som dess morgon lofvade; arlaregn och särlavisa skall snart ljuda kring bygden.
Lifvets afton har slutligen skänkt oss det sol-
regn har välsignat åker och äng, och vintramparens
Säg icke så; någon kan höra det!
ADVENT LAGMANNEN.
skada att jag tackar Gud för all god gåfva?
Hvem skulle lyssna här, och hvad skulle det
stå och lyss.
Man får icke tala om sin lycka; olyckan kan
hufva!
Hvad skulle det göra; jag är ju född med seger-
och onda ögon lura på oss!
Akta Dig, akta Dig!
Vi ha många afundsmän
Men jag har stått mig likafullt.
Så fa de göra't; det har ju aldrig varit annat.
godt; han går omkring i byn och säger att vi af-
Hittills, ja.
Men grannen tror jag icke om
händt honom hans egendom med svek, och mycket mera sådant som jag inte vill nämna.
Det gör visst ingenting när man har rent samvete och ett fläckfritt lif bakom sig.
Mig gör förtalet ingenting; jag går i bikt och messa och är färdig lägga igen mina en gång och skåda min domare i ansigtet.
Då vet jag också hvad jag skall svara:
ögon när stunden kommer för att åter öppna dem
FÖRSTA AKTEN LAGMANNEN.
Hvad skall Du svara?
ock en fattig syndig menniska, så var jag dock en smula bättre än min granne.
Så här: felfri var jag icke, Herre, men. var jag
tankar just nu, och de behaga mig ej.
Är det kanske derför att mausolén skall vigas i dessa dagar?
Jag vet inte hvarför Du kommit in på dessa