Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Olga hoppade tilt Hon förstod p&amp; ringningen Livern det var.
- Fredrika hade öppnat.
" Vanta derute litetn, sade hon.
Hon gick direkt in till fröken StAl.
Olga satt med klappande bjarta - hon stod inte ut.
Hon böjde sig öfver maskinen och stor- snyftade.
Hennes svarta klIdningskjo1 som inte var draperad!
De talado högt derinne, nästan som om de gralat.
I-lvad rörde det henne.
Det var förbi nn.
Ändteligen kom Fredrika in.
" Olga far gPn, sade hon.
" Skynda, p&amp; nu.
Fastman tir derute. "
" Men sorgklädningarne och begrafningen 3) ' " Det blir val val med det. "
" Men hur skall jag tordas gA ut.
Otto ä r nog desperat. "
" S&amp;, ut med sig ", sade Fredrika, ' men lofva mig en sak.
Tjufsy aldrig mer och - och akta sig för att - - bli narrad. "
Och dermed sköt hon Olga ut genom dörren rakt i arrnarne p&amp; maskinisten.
" Söta Otto grala inte - jag ar ju har nu.
Vi fA springa.
- Stanna litet har borta - jag kilar upp till Lotten Lundholm - hon 1Anar mig nog sin svarta kladningskjol.
Visst I r den litet f6r kort, men jag har nya skor se ' n i somras.
Har, vanta bara ett litet tag. "
Han hann inte saga nigonting, fastan vreden sjöd inom honom.
" Har har jag gAtt och vantat .. började han, nar hon kom tillbaka med kjolen öfver armen.
" Söta Otto - stig ingenting, d&amp; grinar jag igen, och SA se de. "
154 - det p&amp; soarén.
S&amp; der ja.
gá in i kryddboden en kvart och kom sedan upp, s&amp; ä r jag färdig. "
Han gick icke in i kryddboden utan i en modebutik, och der köpte han nilgonting som lades i en strut af silkesprrpper.
Han tog sin sista styfver - men fin skulle hon vara, om hon ooksá kom sent.
Och nar han kom upp och s i g henne öppna struten, der rosenknoppen lilg med sina blad, och ság de sm&amp; lockarne och kinderna som voro sii röda af griit och ifver, d&amp; försvann hans vrede och de följdes át glada och lyckliga till soarén glömmande slap, arbete, fattigdom och trötthet.
Han var stolt öfver henne och öfver törnrosknopparne, och öfver all den beundran hon vhckte.
Och roligt hade hon, det var d&amp; sakert.
Följande dag fick hon sofva.
Ingen skakade henne upp u r den djupa, tunga sömnen.
Tviitterskan gick tvartom mycket försigtigt p&amp; sina ullsockor.
" Hon hade val ocks&amp; haft en ungdom, fast man hade svilrt att tro det nuruera. "
P&amp; ateliern hade natten ocksii skridit till slut, utan att en ensam lampa blifvit slackt.
Nar morgonsolen bröt fram öfver ladug&amp;rdsgiirdet, öfver de mánga skorstenarne med sina höga rökpelare, hvilka 1Angsamt höjde sig i den klara luften glansande i rödt, griitt och guld, när klockorna började ringa frán alla hg11 och högtidskliidda skaror vandrade upp till Guds ggrdar, d&amp; dunsade Rödlufvan andtligen ned framför dockan för att afmönstrs den sista sorgkkdningen, ty nu var den fardig.
Af Domenico Macry-Correale.
från Italienskan Du ijufva!
sof i frid.
Med hvita vingar Guds angel hagne grafven, der du bor, Och rosenbladens fall i latta ringar Den Ofverhölje som ett snbhvitt flor!
I Irvalens natt, d&amp; bitter sorg mig tvingar, I stunder, d&amp; p&amp; lyckans dröm jag tror, Hvadhelst af fröjd, af gr&amp;t som lifvet bringar, Jag följa skall din karleks ljus, min mor.
Hur ofta stjamorna, som tyst sig tands, Mig möta skola, dii med sorgtyngdt, sinne Jag vid din kulle dröjer natten iing.
Ty dig min kiirlek, all don djupast kanda, Jag egnar, moder, bringar tyst ditt minne, Majs första rosor och min sorgsna siing.
stf S- d.
Om kvinnans underordnade stallning.
Oppet bref till August Strindberg fr %n Elna Tenow.
- Det kan milhanda tyckas, att det a r öfverflödigt att vederlägg * hr Strindberg, dA han Bnyo upptrlder mot kvinnan samt att hans ut- redning af Itvinnofrtigan ar s i tillrllckligt Itänd och s&amp; föga aktad, afven d&amp; hau griper till hvad han kallar fysiologiskt bevisade fakta, att det skulle kunna anses rent af löjligt att bevardiga hans angrepp med ett allvarligt menadt svar.
Tyvarr torde det dock icke vara s i all- deles ur vagen att ännu en %&amp;ng erinra om haltlösheten i hans yr- kanden.
" Kvinnans underlägsenhet under mannen " har allt för Iiinge.
ansetts som en obest.ridlig sanning, för att pilstilendet icke skulle ha slagit.
rot litet hvarstädes i samli&amp;llet, och dA det annu upprepade ginger framhBlles, m&amp; detta icke lemnas utan genstigelse.
Det kan ju icke nekas, att kvinnans stallning smilningom för- battrats, att det t. ex. icke mera tillites mannen att tillegna sig hustruns enskilda arbetsförtjanst, ej heller att hon langre vagras att skaffa sig kunskaper samt till och med - ett ganska betydande, om ocksh ej; allmaut godkandt steg - att anvanda dessa kunskaper i det offentliga, liksom att en enka eller ett ogift fruntimmer, visst icke nBgon hustru, som har erforderliga inkomster, medgifves att deltaga i kom- munalval - ingalunda i riksdagsval - och det har gBtt SA IAngt., att afven en skollararinna till&amp;t.its att sitta i skolr8d.
Men under alla dessa " eftergifter ", som smBningom tillk8mpats.
och tvart emot livad erfarenheten dagligen intygar, fortlefver den före- ställningen, att kvinnan dock tir ett underlilgset viisen som bör intaga en underordnad stallning.
Denna Asigt Sr icke endast hr Strindbergs,.
finnes icke blott hos " kvinnofr8gans " förklarade motsttindare, utan af- ven hos personer som i flera fall önska kvinnans frigörelse f r i n det.
beroende i hvilket manuell hallit henne.
De aro sti bundna af gamla fördomar, att de icke lita ens p&amp; sin egen omdömesförrniga, mycket mindre pti hvad erfarenheten oupphörligt 15ir dem.
Och, miirkvärdigt uog, dessa om kvinnans underlagsenliet fortfarande öfvertygade till- höra icke blott det m~uliga könet, utan traffas iifven bland kvinnorna sjalfva.
S i lange ett sildant förhtillande eger rum, torde intet bidrag till.
frtigans utredande vara öfverflödigt, och det a r därför vi anse oss böra fasta vilra lasares uppmarksamhet p i det lilla hiifte som fru Elna Tanow nu utgifvit.
Det a r otvifvelaktigt kvinnan sjalf som i frlmsta rummet bör yttra sig i saken.
Ingen falsk blygsamhet bör hindra henne att öppet .gifva tillkanna, hiiru upprörd hon miste vara öfver att fortfarande
$etraktas som mannen underlagsen samt huru oberattigsd hennes under- ordnade ställning är.
SA ofta det sker sannerligen ickeffir ofta - e t t fruntimmer tager till ordet för att geudrifva gamla oförratter och nya förolampningar mot sitt kon, borde det vars, anledning till till- ~fredsst&amp;llelse för alla rattskaffens människor, vare sig kvinnor eller man.
En sadan anledning har nu intraft ' st.
I " Oppet bre£ till August Strindbergn bryr författarinnan sig icke a m att slrskildt piipeka de Ufverdrifter och missgrepp till hvilka hr - S. gjort sig skyldig, d&amp; han sökt med s. k. fysiologiskt bevisande fakta, uppenbarade naturlagar eller sasom allvarliga förklarade r8n # bevisa sina sofismer.
Det hade dock sannolikt icke skadat, om förf.
egnat niigon liten kritik &amp; t alla dessa lösa p %st&amp;enden, liksom det otvifvel- .aktigt icke förringat det vardigs i hennes frnmsttbllning, om Bon all- .deles uteslutit de artigheter med hvilka hon tager afsked af hr $., - d&amp; hon i det öppna brefvets slutord uttrycker sin ndjupa beundran för hvad stortn han tänkt och sin " varma erkiinsla för hoad viirdigt " han kampat.
Dessa artighetsfraser tagas sig något underligt ut, sedan författarinnan pA ett rätt sliende sätt bevisat, att hr S. ingalunda tan- .ker stort om kvinnan, hvilket han sjalf ej Pialler väl vill vidkannas, - samt att han alldeles icke kiirnpat värdigt.
Htminstone hade det val varit nödvandigt, att förf.
uttryckt p&amp; hvilket omrdde hennes mot- .stsudare tänkt stort och i hvilket afseende hans strid varit sardig.
Men fUrf.
till det " i3ppnca brefvet " &amp; r s i saker p&amp; sin sak, och dartill har hon nog skal, att hon icke fruktsr att gifva motspelaren Atskilliga fördelar p&amp; hand.
Hon drifver honom i alla fall fr&amp;n den .ena, om ock i somligas ogon aldrig s i v&amp;l befiiste, stallningen efter .den andra.
Den beskyllning mot hvilken förf.
i synnerhet sander sig ar, att ' kvinnan har en understödstagares plats i samhElllet.
erinrar .om de m h g a kvinnor som drifva affarer och det p % ett satt som icke lemnar niigot fifrigt att önske i friige om praktisk förmagta och - seg nthallighet.
Men skulle man Blaren vid tillämpningen af de Strind- bergska teorierna f r h r a k n a de kvinnor som " sjalfva förtjiha sitt brödn - och endast tala om famriljekuinnan, s&amp; kan ej hhller hon kallas pin- - derstödstagare.
" I egenskap af hustru, syster, dotter eller dyliktn, säger fi) rE., ' " lagar hon e r mat, öfvervakar anordningarna i ert hus, förrattar en mangd för allas e r bekvamlighet nödvitndigsa sm %sysslos.
Hvad @ r db kocken pA vardshuset, der ni äter, varden i hotellet, der ni bor, Alldeles detsamma.
Ni kallar dock ingen- kyparen och betjanten?
d e r a af dem wnderstödstagare.
Som uppfostrarinna leder hon barnens - -
utveckling, bildar deras sinnen och meddelar dem kunskaper, mer eller mindre, allt efter sin egen bildningsgrad.
Hvad gör d&amp; informa- torn, guvernören, folkskole- eller elementarläraren?
Hoar- för kallar ni icke ocksti dem understödstagare? "
För att lemna föreställning om det ofantliga slöseri med kvinlig arbetskraft, hvartill vhrt nuvarande samhtlllskick gör sig skyldigt, skil- drar förf.
husmödrarnas och tjänarnes bestyr vid den dagliga hushhll- ningen, men denna skildring torde dock vara mera lustig &amp; n egentli- gen bevisande och kan möjligtvis rnissförstAs.
Af ltingt större vigt a r förf: s varma, snillrika och logiskt bevisande framställning till bemötande af de föregifna fördelar kvinnan skulle ha genom frihet frAn barn- försörjning och varnepligt.
kan med fullt skäl icke finna annat än att kvinnan fullgör den vdrnepligt till hvilken hon af naturen tir tydligt htinvisad, namligen värnandet om det kommande sldgtet.
Mo- derspligten innehaler i sig samma moment som värnepligten och krigs- tjänsten.
" Pk samma g&amp;ngn, &amp; ger förf., " kvinnan varnar om det späda lilla frö till en medborgare som a r henne anförtrodt, s5 värnar hon p&amp; ett alldeles direkt sätt om sitt lands storhet, dess ara, lugn, ja Nar ni s i r de skaror, som i hundratal vimla p&amp; vAra gator, besthd i tusental mötas i v5ra samlingssalar, vAra htirar och v&amp;r industris jatte- armber - gripes iii da aldrig af den tanken, att för hvar och en af dem har en kvinna genomgatt en hel serie af smartsamrna förnimmelser? "
Med klara siffror kullkastar förf.
teorien om mannens egenskap af försörjare och visar tydligt, att hustrun ocks8 har sin andel deruti.
Hustrun har riitt att betalas för sitt arbete inom familjen, lika väl som mannen för sitt utomhus, och denna ratt medgifver alldeles icke, att hon p5 ntigot satt ar understödstagare.
Det kan naturligtvis in- vandas, .att icke alla familjekvinnor göra en siidan arbetsinsats, men äfven yti den invändningen har förf.
ett fullgiltigt svar.
I de aktenskap der kvinnan icke vet af annan uppgift än att vara till för mannens behof 3f ett angenämt och njutningsrikt hem, hvilka aktenskap förf.
visst icke gillar, har ' man dock icke ratt att saga., det hon far sitt underhi11 af mannen, utan endast att han betalar henne för att hon skall vara hans - med sin kropp, sin skönhet, ' just s&amp;dan hon är ", d. v. s. en docka, en liten omlnniska.
Det ä r f ö r h pti goda grunder stödda öfvertygelse, att m h g a af de.
svagheter som nu onekligen vidlhda den kvinliga karaktären och göra den liten just framalstras af denna kvinnornas trAnga materiela stiillning som hindrar .all fri utveckling.
" Smil vyer och smA miln, sager hon, " granser och skrankor öfver allt, beskyddare och förmyn-.
dare till höger och vanster!
FrAnvaroli af ett omutligt ansvar för- lamar ansvarskanslan, med hvilken heder och rattskansla gro i nara slägt. "
vill icke emancipera frdlz hemmet, utan i hemmet.
Men derför ftir kvinnan icke stiillas som understödstagare och hjon - icke ens till skenet ..
Moraliskt ansvarig och ekonomiskt oberoende i sin stall- ning som hustru och sin uppgift som moder, skall hon stti som sam- hallets direkta tjiinarinna.
Detta ar hufvudinnehAllet af fru Tenows lilla - 64 sm8 sidor - men innehallsrika och kraftigt bevisande skrift hvilken ingen van af sanning och ratt bör försumma att lasa.
- - A Tjugoårsfesten i Stockholms första hushållsskola.
25 April vid femtiden på eft.m.
var liflig rörelse p&amp; Jakobsbergsgatan.
Än såg man en halsdukskladd Jungfru, an en sidenklädd matrona försvinna i den breda portgången till N: o 11, den valkända lokalen för hushålls- skolan vid Jakobsbergsgatan.
Der uppe i den rymliga sam- lingssalen sutto radvis öfver golfvet kvinnor mellan 15 till 35 Ar.
Blicken möttes ömsom af en ung kvinnas runda, rosiga kinder, ömsom af den medelålders arbeterskans ofta något blekta och tiirda drag.
Främst sutto tvanne rader små knub- biga barngestalter, och man undrade hvad dessa småttingar hade har a t t göra.
Allas ansigten uttryckte en högtidlig och glad stamning, något af ljus sabbatsfrid.
Har voro till festens firande samlade hush %llsskolans nar- varande lärjungar samt hennes fördettingar, såväl gifta som ogifta, till ett antal a f 136 personer.
Och barnaskaran, den utgjordes af de giftas små, som blifvit inbjudna till deras mammors fosterhem, de voro hushållaskolans barnbarn, sam- lade kring valvilliga mormödrar, som aldrig sparat tid, möda eller kostnad för att val bereda sina fosterbarn till deras blif- vande kall som husmödrar eller tjiinarinnor.
Midt emot denna talrika skara af hushållsskolans skydds- lingar sutto hennes beskyddare!
deribland de två veteranerna grefvinnan Posse och fru Alm, hvilki för tjugo år sedan
gingo i spetsen för skolans grundande, och hvilkas fårade drag och gråa lockar kontrasterade som höstens mogna skörd mot ungdomens vårfägring.
Men i dessa gamlas anleten lyste den oförgängliga ungdom och glada frid, som är morgonrod- naden af evighetens skönare da.g, och som de unga, först efter långa, segerrika pröfningar kunna vinna.
Kring dem och kring hushållsskolans förest %iiderska, den aktade och älskade fröken Cronius, samlade sig skolans öfriga beskyddare och vänner, alla fröjdande sig öfver företagets framgång och nytta.
Kaffet serverades, den glada stämningen steg och nådde sin höjdpunkt, då pastor Bring i ett enkelt och inner- ligt tal tolkade betydelsen af skolans valspråk " bed och ar- betan, samma ämne lian talade öfver vid skolans invigningsfest.
Derefter redogjordes för inrättningens verksamhet.
Den öppnades 1870 med G elever, den har nu 36.
I densamma hafva 200 flickor varit inskrifna, af hvilka 136 utgått med betyg.
Alla dessa lärjungar, sh när som på tre, hafva blifvit inbjudna till 20-arsfesten, omkring 100 voro närvarande.
Af skolans 200 elever hafva 54 blifvit gifta, 9 bland dessa i Amerika, en i Dresden.
Af de ogifta lärjungarna befinna sig nu 16 i Amerika, 7 äro döda.
Skolan har nu icke mindre än 93 barnbarn, och erfa- reuheten har visat, a t t dessa sm&amp; stå i stor tacksamhetsskuld till sina mammors uppfostrarinna, t y i allmänhet bara de pregeln af helsa, munterhet och snygghet och deras hem af ordnihg och renlighet; hush&amp;llsskolans goda vanor och lar- domar barande frukt i elevernas egna hem.
Många för detta lärjungar hafva som tjänarinnor till- vunnit sig sina llusmödrars förtroende, och flera bland dem liafva stannat 6, 8 8.
9 år på samma plats.
E n flicka har förblifvit 12 år i den familj, hos hvilken hon vid utträdet nr skolan fick anställning.
E n annan har tjenat 17 %r ph ett och samnia stalle.
Den utvidgning af hush8llsskolans lokal, som det ökade antalet lfirjungar gjort nödvändig, har betydligt försämrat inrättningens ekonomi, som för närvarande tryckes af 20,000 kr.
skuld.
För att skaffa lärjungarna kunskap och öfning i hushhllssysslor och anstalten behöflig inkomst till de 30 flic- kornas underhall (för 6 flickor erlägges lhg årsafgiftj, har hush~llsskolan öppnat 4 salubodar för bröd och matvaror och mottager dessutom i egen lokal omkring 10 inackorderade.
Tolf flickor stodo nu redo att utgå ur skolan, hade mot- tagit sina betyg och skulle tillträda platser som tjänarinnor.
Tolf unga nybörjare komma att intaga deras rum i skolan.
De afgkendes rörelse vittnade om öm modersvård i foster- hemmet.
Vid utträdet erhkller hvarje flicka full uppsättning kläder, ' 1 2 dussin linnen, d: o strumpor, 6 klädningar, kappa 0.
S. v. Att den ljusa tafla, %O-årsfesten upprullade, ej har saknat sina skuggor, är naturligt.
Men mödor och modlöshet, be- kymmer och svikna förhoppningar, allt var denna afton glömdt.
Kanske skulle ej heller skörden af den sådda säden blifvit så rik, om den ej vattnats ymnigt af de tårar, som deltagande kärlek fäller vid fruktan att se sina skyddslingar dragas ned i lidelsernas malström eller håglöshetens letargi, och i ' båda fallen gå förlorade.
Kärleken, närd af Honom, som sökte det borttappade fåret, och i öppna armar mottog den förlorade sonen, denna kärlek formår mycket, t y den har mottagit mycket.
Festen afslutades med er1 enkel kvällsvard, till hvilken de gifta elevernas man äfven vor0 inbjudna, " en patriarkalisk fest med barn och blomma.
* Ed9nzcn.d Ganzrnal.
Kvinnorna och trädgårdsskötseln.
Dagny har under loppet af förlidet år i ett par artiklar berört en fråga, hvilken på den senaste tiden skväl i Sverige som i grannländerna begynt draga uppmärksamheten till sig.
Det är frågan om trädgårdsskötseln såsom ett nytt verksam- hetsfält för kvinnan.
Icke endast för vännerna af kvinnosaken ar denna fråga af stort intresse; för hvarje sann fosterlandsvän bör det vara af vigt att något af de obrukade krafter och den slumrande praktiska begåfning, som så många af v h t lands kvinnor sitta inne med, blifver användt pk ett omrade, der fosterlan- det behöfver många krafter.
Det är ett allmänt erkandt faktum, att den nordiske jordbrukaren har för ringa afkastning af sin jord.
Och ehuru mången anser, att jordbruket i de i klimatiskt hänseende mindre gynnade länderna är dömdt att till följd af den allt.
lifligare samfärdseln hopplöst duka under i konkurrensen mecl rikare zoners produkter, så är det å andra sidan mången, soin förmenar, att mänsklig intelligens och mänsklig arbetskraft val bör kunna upptaga täflingen med de rent materiella för- manerna, och att jordbrukaren genom en intensiv kultur bör kunna framtvinga långt rikare skördar ur sin jord än hittils.
I Kina, der jordbruket, såsom bekant, bedrifves p % ett verkligt vetenskapligt satt, och der ett Bkerfalt odlas med mera omsorg än hos oss en trädgård, har man lyckats att äfven i trakter af ursprungligen karg jordmån och ogynsamma klimatiska förhallanden genom den insigtsfullaste skötsel, ge- nom konstvattning och rik gödsling frambringa otroligt rika skördar.
En nyligen utkommen fransk bok, " La cité chinoi- se ", meddelar förvånande siffror med afseende på den rike- dom och mangfald af prodykter, som årligen fås från ett jordstycke af ringa areal.
E t t närmare exempel på hvad arbete och omtanke i den vägen kunna åstadkomma hafva vi i de beundransvärdt val skötta köksträdgårdar, som likt ett bälte omgifva Paris och förse staden med dess behof af grön- saker.
I dessa triidgårdar tager man årligen 6 A 8 rika skor- dar ur samma jordstycke.
Om den svenske jordbrukaren vill draga lärdom af dessa exempel, om han vill förskaffa sig ett större utbyte af sin jord an hittils, måste han förvandla ' allt mer och mer af sin jord till trädgård, och han måste sköta sin trädgård på ett l h g t mera rationelt satt än hittilsdags i allmänhet skett.
Det är härvid han bör finna en hjiilp i kvinnan.
Och om, som oftast ar fallet, han ' ar fullt upptagen af sitt jordbruk i öfrigt, sk vore det en stor vinst för honom, om han kunde öfverlåta detta område helt och hållet åt sin hustru eller &amp; t någon vuxen dotter.
Säkerligen finnes det få slag af arbete, som i sjalfva verket så lämpa sig för kvinnans begiifning och fallenhet som trädgårdsskötseln.
J a g kommer ihhg en gammal gumma, som inne i sin mörka kammare hade några präktiga pelargonier och rikt blommande lackvioler, blommor, hvilka tycktes sakna både luft och ljus och likväl trifdes förunderligt val, såsom man så ofta ser innanför fattigmans skumma fönsterrutor.
" Man måste hålla af sina blommorn, plägade hon säga, " det är det som det beror på alltihop. "
J a g tror, att hon icke hade s&amp; orätt, gumman.
J a g tror, a t t kvinnan mera an mannen lampar sig för trädgårdsskötsel äfven derför att denna kärleksfulla omvårdnad, denna ständigt vakande omtanke, som erfordras under de spada plantornas och de vaknande knopparnas utveckling, ligger sB mycket mera i kvinnans natur.
Hittils torde det likväl varit svart, ja niistan omöjligt, för en kvinna att erhålla de kunskaper-och den utbildning, som äro nödvändiga för att rätt kunna sköta en trädgård.
Det skulle derför vara, särdeles önskviirdt, om en skola i trädgårdsskötsel för kvinliga elever kunde komma till stånd, en skola der de kvinnor, som önska att i ock genom trädgårdsskötseln skaffa sig en själfstandig verksamhet och för- värfva sig sitt uppehälle, kunna få full utbildning, och hvarest de, som deri blott vilja söka en bisysselsattning, kunna få genomga en kortare kurs.
Hvem har icke nhgon gång pA landet sett en eller annan familj, der det finns flere döttrar och des ens krafter iim fullt tillräckliga för skötandet af hushållet,, hvem har icke der för- nummit en klagan, uttalad eller icke, öfver bristen p&amp; arbete?
Det är icke alla föräldrar, som vilja släppa ut sina unga dött- rar i världen för att söka arbete, sivida det ej är absoliit nödvändigt för utkomstens skull eller såvida det ej gäller ut- präglade anlag för nligot särskildt slag af arbete, det är icke heller alla unga flickor, som vilja lemna hemmets skydd, afven om de längta efter en sysselsiittning, som kan upptaga deras tid och deras intresse.
Men gif dem möjligheten att fA lara ett arbete, som tillåter dem a t t stanna i hemmet och likviil innebär en bhde sjalfständig och intressant verksamltet., ett arbete, &gt;varmed de kunna göra sitt hem bhde gagn och glädje, och jag är säker om att många med ifver skola om- fatta tillf ' ället till en slidan undervisning och sedan göra den fruktbärande.
Och dubbel tillfredsställelse skall man hafva af hvad man lart, om med vården af egen tradghrd förenas en verksamhet för andra, om man å t torparhustrurna och statgummorna kan gifva några goda råd med afseende p&amp; sköt- seln af deras sma tiippor, om man kan vfvertyga dem om det ekonomiskt fördelaktiga i att harat egna wigot af sin tid, och om man kan förma dem att tillhålla sina minderårige barn, hvilka oftast alltför mycket springa omkring utan till- syn och utan sysselsättning, att hjälpa till med ett arbete,
som för dem borde blifva ett verkligt nöje.
Och låter man de uppmuntrande råden Atföljas af nQgra sticklingar, några plantor och en och annan ympkvist, så kan man vara viss om att på detta sätt utratta mycket och varaktigt godt.
Den icke minst vigtiga sidan af denna fråga ar emeller- tid, att den öppnar utsigt till en ny vag till utkomst för mången kvinna, som finnande alla banor till trängsel uppfyllda, frågar sig b a r t hon skall vända sig för att förvärfva sig sitt lifsuppeliii,lle.
Att arrendera en liten jordlapp i närheten af en stad, atii på dess odling nedlägga hela sin intelligens, sin omtanke och sin driftighet lika såväl som sina kroppskrafter, att dagligen gliidjas å t allt detta lefvande, som spirar fram omlcring en och som SA rikligen lönar ens mödor, att herslra i detta lilla rike, som kan blifva ett rike af skönhet, huru afundsvärd förefaller icke en sådan tillvaro i jämförelse med e t t lif tillbragt bakom en bankpulpet eller en kassörskas disk!
Och huru mycket sundare är icke ett sådant arbete i fria luften än det, som i allmänhet erbjudes kvinnan!
Det finnes redan alltför mycket bleksot och nervsvaghet bland vår tids kvinnor, hvad skall följden blifva för hela slagtet, om de kvinnor, som vilja arbeta, alltj amt måste valj a en stillasittande sysselsättning såsom lärarinnor, kontorister, sömmerskor, tele- grafister m.
Det torde derjämte fÖrtjä,na påpekas, att medan de fack- kunskaper en kvinua förvarfvar i de flesta fall blifva utan nytta för henne, ifall hon gifter sig, s&amp; &amp; r detta icke förhål- landet med hvad hon kan hafva lart i trädgårdsskötsel, åtmin- stone om hon äfven efter sitt giftermål är bosatt .på landet.