Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stockholm den aa October 1834- B ihan g tili R.
St, Prot. tS34- 7 Sami. i Afd, 2 Band. usta Häftet.
IO Lag-Utskottets Betänkande N.o )54.
Antom till Exp.-Utsk. den a5 October.
Betänkande öfver Herr B. //.
Santessons motion, om stiftande af en Lag till betryggande deraf \ att de af Staten till Göt/ia Canal-Bolag donerade skogar, jordegendomar och stenbrott skola fortfarande förblifva en C anal-Kerkels tillhörighet.
Borgare-Ståndet har Utskottet den 22 sistlidne Maji eniottagit remiss å en af Herr Santesson, med anledning af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 69, och under åberopande af 56 §.
Riksdags-Ordningen, framställd motion, hvari förmäles: att ibland de förordnanden, som Rikets åren 1829 och i83o församlade
Ständer bifogade deras beslut om beviljande af det yttersta bidraget ifrån Statens sida för fullbordande af Götha Canal, och hvilket beslut innefattas i deras underdåniga skrifvelse den 2 Januarii i83o, (N:o 312.) funnes äfven ett sådant, ”att, till ytterligare säkerhet för Canalens underhåll, de till Bolaget redan donerade skogar, jord”egendomar och stenbrott skola fortfarande förblifva en Canal-Verkets tillhörighet, hvilken ej någonsin får detsamma alhändas.”
I öfverensstämmelse dermed hade äfven Götha Canal-Bolag uti dess underdåniga förslag lill nytt Reglemente, 8§, intagit, och Kongl. Majit, medelst Nåd. sanction af detsamma, daterad den 16 Mars i833, fastställt följande stadgande: ”De af Kongl. Majit och Rikets Ständer till Götha Canal-Bolag donerade ”skogar, jordegendomar och stenbrott skola fortfarande förblifva en CanalVerkets tillhörighet, hvilken icke får detsamma af Bolaget afl)ändas.’'
På en noggrann efterlefnad häraf allt framgent berodde hufvudsakligen ej blott Bola gets säkerhet, i afseende på Canalens orubbade bibehållande vid dess ifrån Staten donerade tillhörigheter, hvilka för detta Verk ansetts oundgängligen erforderlige, utan ock Statens säkerhet, så vida nemligen Canalen skulle kunna i framtiden underhållas, utan Statens ytterligare anlitande, och motsvara de med detta dyrbara arbete afsedda allmänt vigtiga ändamål; och denna angelägenhet hade
Motionairen trott påkalla ett mera allmänt kändt lagstadgande, än det i nämnde Reglemente intagna, hvilket, åtminstone i tidens längd kunde undfalla uppmärksamheten, hvadan han föreslog, att, genom en serskild Lag, af Konung och Ständer meddelad, mätte till framtida orubblig efter rättelse förordnas: att de af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer till Götha Canal-Bolag donerade skogar, jordegen - Lag-Utskottets Betänkande N-0 i54- tlornar och stenbrott skola fortfarande förblifva en Canal-Verkets tillhörighet, hvilken icke får detsamma af Bolaget afhändas; och har Herr Hessle, med hvilken Herr Santesson jemväl instämt, gjort hemställan, om icke slutet af lagförslaget lämpligast kunde förändras till följande tydelse: hvilken icke får detsamma af Bolaget af händas, förpantas eller förskingras.
Alt bestämma vidden och beskaffenheten af Canal-Bolagets rätt till ifrågavarande skogar, jordegendomar och stenbrott, anser Utskottet destomiudre tillkomma lagstiftningen, som denna rätt helt och hållet beror af de emellan Staten, å ena, samt Bolaget, å andra sidan, träffade aftal, hvilka, vid derom uppstående frågor, måste bedömas och tillämpas såsom andra Conlract; och linner Utskottet sig således ej kunna något lagstadgande i detta ämne föreslå; men då den af Motionairen omförmälda inskränkning i Bolagets rätt till meranämnde lägenheter, hvilken inskränkning först vid näsllidne Riksdag blifvit, såsom ett vilkor för ytterligare Statsbidrag, af Rikets Ständer beslutad och å Bolagets sida medgifven, icke ingått ibland de vid första upplåtelsen fästade vilkor, och, vid detta förhållande, i saknad af nödig offentlighet, möjligen kunde af Bolaget eller dess
Direction öfver trädas, tror Utskottet, med fästadt afseende derå, att frågan rörer det allmänna, sig ega anledning i så måtto understödja motionen, alt Utskottet härmedelst hemställer: det Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet begära, att innehållet uti den ofvan anförda 8 §:n uti det för Canal-Bolaget den 16
Mars i833 utfärdade Nådiga Reglemente mätte, till vederbörandes kännedom och efterrättelse, varda allmänligen kungjorde.
Stockholm den 22 October 1834- » STOCKHOLM, Ecks trins k a Tryckeriet, rS3/f.
Lag-Utslotlets Betänkande N'.o i55. i N:o i55.
Antom till Exp.-Utsk. den ii Not.
Betänkande, öfver Herr Grefve Gustaf Löwenhielms motion , om revision af 5 Capitlet 3 och 8 §. Straff-Balken.
Ridderskapet och Adeln liar Herr Grefve Gustaf Löwenhielm, uti ett till Utskottet remitleradt anförande, föreslagit: revision af ofvannämnde tvännc lagrum, lydande desamma som följer: 3 §, ”Häradsfogde eller Länsman å Laillet och tlien i Staden ther till satt är, håfve nppsigt therå, att domen rätteliga fullbordas; ägen the ock makt att genast näpsa then med Spö eller fängelse, som straffet med flathet verkställer;” och 8 §.
”Ej måge böter utsökas af Bönda, ther han ej förmår them betala utan Hemmanets förderf och ödesmål; ej eller af then som lider af brist på födo och uppehälle, utan umgälle then brott sitt med kroppen.”
Senare momentet af 3 §. och hela 8 §. har Herr Grefven ansett vara af den beskaffenhet, alt någon tillämpning deraf nu mera icke skulle kunna komma i fråga, enär i vår tid ingen Fogde finge det infallet, att extra-judicialiter med spö afstraffa den profoss, som efter hans tycke slår dåligt, och ej heller den hemmansbrukare, som förmår erlägga ådömde penningeböter, af någon Domare tvingades att bekläda spöpålen.
Dessa stadganden, hvars betydelse redan förmentes hafva upphört, borde just derföre formligen upphäfvas och försvinna.
Hvad nu först angår stadgandet uti senare momentet af 3 §., så in7 ser Utskottet ej något behof, alt i allmänna Lagen förordna om extrajudiciel bestraffning för ifrågavarande af profoss begångna tjenstefel, samt finner det i allt fall vara alldeles olämpligt, att Häradsfogde och Länsman, samt den, som eljest är tillsatt att öfver verkställande af spö och risstraff hafva tillsyn, skulle ega magt att, efter sitt enskilda ompröfvande, använda spöstraff eller fängelse, såsom näpst för profossens flathet.
Utskottet tror sig således hafva fullt skäl tillstyrka, att, på sätt Herr Grefve Löwenhielm föreslagit, senare momentet i 3 §.
5 Cap. Straff-Balken, så lydande: ",Agen the ock makt att genast näpsa then med spö eller fängelse, som straffet med flathet verkställer ” måtte upphäfvas.
Bihang till 11.
Prot. 1834. 2'.dra Häftet. 2 Lag-Utslottets Betänkande N:o i56.
Åttonde §. åter lärer icke, såsom Motionairen förment, kunna tydas derhän, som skulle den pliktfällde någonsin då han har penningar kunna vägras att, genom böternes erläggande, betria sig från kroppsstraff; utan der stadgas endast, att böter ej må, genom executiv åtgärd, uttagas af hemmansbrukare, derest sådant ej kan ske utan hemmanets förderf och ödesmål, eller i allmänhet af den, som härigenom komme att lida brist på föda och 'uppehälle;, och berörde stadgande är, efter Utskottets omdöme, destomera rigtigt och behöfligt, som den redan fattiges utarmande genom utmätning för böter skulle öka hans nöd, och tilläfventyrs såmedelst framkalla frestelser till nya brott, hvadan också en gräns bör vara i Lagen utsatt för rättigheten att bölerne indrifva.
Utskottet förmodar således denna del af motionen böra förfalla.
En Ledamots serskilda yttrande bifogas.
Stockholm den 3i Oct. i834* Reservation af Anders Svensson: ”Jag är från Utskottets i detta Betänkande uttryckte beslut i det skiljaktig, alt jag anfier 3 §. af 5 Cap. Straff-Balken böra oförändrad qvarstå, intill dess lämpligare stadgande i sådant afseende införes, helst den person, hvarom berörde lagrum handlar, eljest möjligen kan blifva för sin förseelse strafflös.” N:o i56.
Autom till Exp.-Utsk. <1.
II Not.
Betänkande, öfver väckt motion, om förbud emot eller beskattning af offentlig försäljning utaf utländska Lotterisedlar.
Borgare-Ståndet har ULskoltet fått emottaga ett Utdrag af Ståndets Protocoll för den i nästlidne Julii, så lydande: ’I anledning af Bilagan Litt. I. vid Stats-Utskottets Utlåtande N:o 54 . angående beräknande af Stats-Verkets inkomster, och uppå Herr
Qederborgs gjorda hemställan, blef den del af bemälde Herr Cederborgs> angående Numer-Lotteriets afskaffande, afgifna motion, sorn angår förbud emot eller beskattning af offentlig försäljning utaf alla utländska Lotterisedlar, remitterad till Lag - Lag-Utskottets Betänkande N:o i5j. 3 Utskottet;” — Men som Rikets Höglofl.
Ständer nu mera beslutat NumerLolteriets bibehållande, och således äfven förkastat den mening, som för Herr Cederborgs ifrågavarande motion måste anses ligga till grund, enär remiss hit deraf skett, nemligen att Lotterispel i allmänhet skulle innefatta något otillbörligt, får Utskottet, som icke eger behörighet att i den oeconomiska delen af ärendet något yttrande afgifva, härmedelst vördsamt hemställa , om icke motionen, sä vidt den utgör föremål för Lag-Utskottets behandling, må till ali vidare påföljd förfalla.
Stockholm d. 3i October i834.
Ankom till Exp.-Utsk. el. 11 Nov.
Betänkande, öfver Herr Friherre Jacob C eder st röms motion, att, i händelse, efter Realisationens verkställighet, mynt någon tid skulle komma att i allmänna rörelsen saknas, det måtte genom en Lag tillåtas att in natura afbörda, så väl allmänna utlagor, som ock enskild skuld.
Genom Protocolls-Utdrag af den 3 sisth Mars har Höglofl.
Ridderskapet och Adeln till Utskottet remitterat ett af Herr Friherre Jacob Cederström afgifvet skriftligt anförande, af innehåll: att Herr Friherren, under förutsättning, det Rikets Ständer vid detta Riksmöte komme att bifalla Kongl. Maj:ts Nådiga Pioposition om Realisationen, ansåge sig böra fästa uppmärksamheten på de följder, som möjligen derigenom kunde uppkomma.
Det vöre möjligt, ali farhågor uppstodo, alt sedelmyntet således strömmade lill Banken, och att silfret några månader innehölles af dem, som invexlat det.
Deraf kunde inträffa, att åtskillige skattskyldige icke vid uppbörden voro i stånd erlägga sina utskylder med mynt, äfvensom att enskilde, hvilkas skulder blifvit uppsagde, icke kunde betala dem med mynt.
Del vore således angeläget alt uttänka en lagstiftning, som undanröjde de vådor, hvilka deraf orsakades, Efter Motionairens mening borde, i sådant fall, de skattskyldige få afbörda> sina Krono-utskylder i natura-persedlar, efter föregående årets markegång; och samma förmon troddes äfven böra beviljas de medborgare, hvilkas skulder till enskilda blefvo uppsagde, så att de inge betala desamma i natura-persedlar, efter föregående årets markegång, 4 m Lag-Utskottets Memorial N:o 158. med iakttagande af de vilkor för uppsägning oell forsling, som enligt Författningarne äro gällande i afseende på Kronans indelta räntor.
Det vore otvifvelaktigt, att, sedan utvexlingen någon tid fortgått, myntet skulle återkomma i rörelsen, men innan delta inträffade, borde man vara betänkt på att förekomma de möjliga vådor, som farhågan på ena sidan och vinningslystnaden på den andra eljest kunde åstadkomma.
Hvad sålunda blifvit anfördt, tillika med de af åtskillige Ledamöter inom Höglofl.
Ridderskapet och Adeln dervid gjorda anmärkningar, har Utskottet i öfvervägande tagit, men finner det af Motionairen gjorda förslag, såsom åsyftande rubbning af de mest vigtiga rättsförhållanden, vara af sådan beskaffenhet, att något afseende derå icke lärer böra hafvas.
Ständers eget närmare omprövande vördsamt öfverlemnas.
1834- N:o i58.
Ankom lill Exp.-Utsk. den 11 Not.
Memorial, i anledning af Herr B.
Rosenblads motion, om en Lag för Rikets skuldväsende, Höglofl.
Ridderskapet och Adeln har under den 4 sistl.
Mars till Utskottet remitterat en af Herr Bernhard Rosenblad väckt motion, att en Lag måtte upprättas för Rikets skuldväsende, hvarvid Motionairen tillika förbehållit sig att få närmare yttrande i ämnet afgifva; men som någon utveckling aUdeii alltför obestämda motionen sedermera icke följt, anser Utskottet densamma icke kunna till någon åtgärd föranleda.
Stockholm den 3i Oct. 1834- Lag- Ut slottets Memorial N:o l5g. 5 N:o 15g.
Ankom till Exj>.-Utsk. d. u Nor.
Memorial, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 107, öfver väckta motioner, angående förändring af Högsta Domstolens organisation samt Arbetsordningar för Högsta Domstolen, Hof-Bätterne och Justitice-Bevisionen m. m.
Omförmälde Betänkande är af Hedervärda Bonde-Ståndet till Utskollet återremitteradt, men som detsamma blifvit af de öfrige Riks-Slånden bifallet, och trenne Stånds mening utgöra Rikets Ständers beslut, lärer något vidare yttrande till svar å den meddelade återremissen icke erfordras.
Stockholm den 3i Oct. i834- N:o 160.
Ankom till Exp.-Utsk. d. ii Not.
Memorial, med förslag till sammanjemkning af de inom, Biks-Stånden fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Utlåtande N:o 108, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 72, öfver väckta motioner, angående inrättande af Förmyndare-Kamrar.
Ridderskapet och Adeln har bifallit, men Yällofl.
BorgareStåndet deremot afslagit Utskottets i dess Utlåtande N:o 108 gjorda hemställan om ”aflåtande af en underdånig skrifvelse till Kongl. Majit af det innehåll: att då Rikets Ständer äro öfvertygade om nyttan och angelägenheten deraf, att Förmyndare-Kamrar varda inrättade å de orter, der sådant lämpligen ske kan, och att erinran härom utgår från Kongl. Maj:t, Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t, i den ordning och på det sätt Kongl. Maj:t tjenligast pröfvar, å detta ämne fästa allmänhetens uppmärksamhet, samt, derest Förmyndare-Kammare kan tillvägabringas, på sådane grunder, som Kongl. Maj:t godkänner, åt stadgandena derföre, uppå vederbörandes underdåniga anmälan, meddela Nådig stadfästelse.” Högvördiga Preste-Slåndet och Hedervärda Bonde-Ståiidet åter hafva beslutat: ”att Rikets Ständer skulle i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t 6 Lag-Utslcottets Memorial N:o 160. anhålla, att förslag lill Förmyndare-Kamrar må af dertill utsedde skickliga personer utarbetas, samt att samma förslag, genom Konungens Befallningshafvande öfverlemnas till Rådstufvu- och Härads-Rätterne, med föreskrift, att i vanlig ordning sammankalla stådernes invånare och deputerade från hvarje socken, för att välja Comilerade lill förslagets granskning, och att afgifva utlåtande om möjligheten och ändamålsenligheten af omförmälde Inrättningar, hvaröfver Rådstufvu-Rätterne samt
Domhafvanderne på landet jemväl borde sina yttranden aflemna, hvarefter och sedan förslaget och hvad dervid blifvit anmärkt blifvit af Högsta Domstolen granskadt, Rikets Ständer vid nästa Riksdag torde få afvakta Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition."
Enär således Riks-Slånden stannat uti 3:ne skiljaktiga meningar af elen beskaffenhet, att frågan icke kan anses förfallen, finner Utskottet det vara dess åliggande, jemlikt 7 3 §.
Riksdags-Ordningen, att söka skiljaktigheterne sammanjemka.
I följd häraf och då Preste- och Bonde-Stånden äro i slutet ense samt Ridderskapets och Adelns mening mest närmar sig till de nyssnämnde t värme Ståndens, anser Utskottet sig böra vördsam/igen inbjuda Ridderskapet och Adeln att förena sig med Preste- och Bonde-Stånden, om aflåtande till Kongl.
Maj:t af en sådan underdånig skrifvelse i ämnet , som dessa båda Stånd beslutat.
Skulle denna inbjudning icke af Ridderskapet och Adeln antagas, samt Vällofl. Borgare-Ståndet ej heller finna skäl att, med frånträdande af dess förra mening, förena sig med Preste- och Bonde-Stånden, så lärer frågan böra afgöras genom omröstning i förstärkt Lag-Utskott, i hvilket afseende Utskottet föreslår följande Voterings-P roposition:
Den, sorn anser Rikets Ständer böra, i fråga om FörmyndareKamrars inrättande, till Kongl.
Maj:t ingå med en underdånig skrifvelse, af det innehåll, som Preste-Ständet och Bande - Ståndet för deras del antagit, röstar Ja; Dm dei ej vill, röstar Nej; Lag -Utskottets Utlåtande N:o 161, 7 Vinner Nej , anses Rikets Ständer hafva bifallit det förslag till underdånig skrifvelse i ämnet, som Lag-Utskottets Utlåtande A: o 108 innefattar.
1834* N:o 161.
Antom till Ex p.-Utsi. d. ii T*Tor.
Utlåtande, öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 119, i anledning af Riksdagsfullmägtigen Nils Strindlunds motion, alt stadgas måtte, det afhandlingar, hvarigenom någon förvärfvar sig nyttjanderätt till jord eller betingar sig så kalladt undantag eller a fkomst af annans fasta egendom, böra intecknas för att vara gällande.
Emot delta utaf samtlige Riks-Stånden till Utskottet återremitterade
Betänkande äro följande anmärkningar framställde, till en del i motsatlt syftning.
I Ålskillige af dem , som inom Riks-Stånden yttrat sig i ämnet till stöd för den gjorda motionen, hafva, jemte åberopande och förnyande af hvad Herr Friherre Stael von Holsteins Betänkandet bifogade reservation innehåller, vidare anfört: att det syntes obestridligt, att, om hypotheksföreningar skulle kunna uppkomma, alla gravationer, af hvad beskaffenhet som helst, hvilka hvila på fast egendom, måste vara intecknade för att ega bestånd; att det vore med frågan om undantagshafvare och deras beqvämlighet, likasom med den om omyndiges tysta förmonsrätter, att man fästade sig vid klingande ord, som antydde mildhet, och förglömde saken, till mehn för både gamla och unga; att dén ömsesidiga säkerheten både för fastighetsegare!! och undantagsmannen fordrade undanlags-förmonernes intecknande och förnyande, hvilken åtgärd icke är förenad med större svårigheter i detta fall, än då frågan angår vanlig skuldfordran; att det vor« påtagligt, alt den del af en egendom, som en säljare undantagit, eller den afgäld af egendomen, som han sig förbehåller, ej är att betrakta annorlunda än såsom obetald köpeskilling, emedan, om undantaget icke vore, köpeskillingen i stället förhöjdes; och att undantag, som gjorde egande- och B Lag-Utskottets Utlåtande K:o 161. hypotheksrätten osäker, icke borde ske lill förmon för någon viss samhällsclass.
Andra åter hafva dels yrkat, att, till förekommande af den osäkerhet som förmentes uppstå af Utskottets i irsta punkten gjorda förslag, det derjemte måtte stadgas såsom en ovilkorlig skyldighet att i köpea(handlingar alltid intaga en uppgift på de undantag, som egendomen vidlåda, således icke blott i första salubrefvet, utan i alla möjligen derpåföljande, vid äfventyr för säljaren, att han eljest ansvarade köparen för den opåräknade utgift denne komme att vidkännas, eller ock att köpet ginge åter, äfvensom att, vid hvarje köp, skriftligt bevis borde meddelas undantagsegaren 'derom, att hans rätt blifvit i köpeafharidlingen bevarad, dels ock förment det vara bättre alt ej meddela något nytt stadgande, än att antaga det ifrågavarande, emedan nu åtminstone den tolkning i allmänhet rådde, att ingen kunde öfverlåta eller sälja ett hemman med bättre rätt än han detsamma innehar, och detta någorlunda, betryggade undantagshafvare!!, hvaremot en af okunnighet eller enfaldighet tillkommen försummelse, att införa undantagsvilkoren i öfverlåtelse-handlingen, beröfvade ålderstigne undantagshjon det enda stöd de vid hemmanets upplåtelse oftast lill nära slägtingar och på god tro beräknat för sina gamla dagar.
Vid närmare öfvervägande af delta ämne har Utskottet funnit sig böra frånträda den i Betänkandet yttrade mening, att undantags-contract icke skulle behöfva intecknas, för att vara med säkerhet gällande.
Det måste utgöra ett högre åliggande för Lagstiftaren att bereda en utväg till erhållande af full säkerhet och trygghet, när man vårdar sin rätt, än att, med uppoffring af denna säkerhet, söka minska deras äfventyr, hvilka försumma sina rättigheters bevakande, vare sig af sorglöshet eller oförmåga, i hvilken senare händelse
Lagen anvisar flera sätt att begagna andras hjelp.
Men någon ömsesidig verklig säkerhet för fastighetsegare, samt dem, sorn ega intecknade fordringar, och undantagshafvare, är, efter hvad Utskottet nedan i förra Betänkandet medgifvit, icke beredd genom stadgandet i lista punkten af Utskottats Lagförslag.
Om nemligen egendomen, efter det undantagsmannen sålt, går i nya köp, utan att undantaget vid dessa senare tillfällen uppgifves och i köpebrefven intages, så inträffar möjligen ett sådant förhållande, att någondera af ofvanberörde personer måste blifva lidande, ehuru de alla hvar för sig iakttagit hväd dem efter Lag ålegat.
Detta kan icke, på sätt några anmärkare förmenat, förekommas genom en Lag-Ulslotlets Utlåtande N:o 161. 9 en tillagd föreskrift om skyldighet för dem, som efter undantagsmannen sälja, att i salu-afhandlingen införa undantaget; ty denna föreskrift kan åsidosättas, utan att äfvcntyret derföre blifver större än förut, nemligen skyldighet alt gifva skadestånd, hvilket åter heror på hans betalningsförmåga.
Man må ock ihågkomma, att egande-rälten till faslighet oftast öfvergå!’ genom arf.
Arfskiftes-instrumentet efter en känd egare anta ges vanligen sedermera, när arfvingen säljer, såsom tillräckligt bevis på hans lagliga åtkomst, men om detta ej omförmäler undanlaget, uppstår samma förhållande som ofvan är nämnd t.
Man har stundom lill försvarande af de så kallade undantagen, dåde “ej varit intecknade, invändt, att undantagsmannen icke borde anses hafva afhändt sig hvad lian uttryckligen undantagit från köpet, och alt köparen ej kunde sälja med bättre rätt än han sjelf innehar.
Men detta inkast grundar sig på ett missförstånd.
I de fleste fall angår undantaget icke egande-rätten utan besiltnings-rälten, samt kan, i följd af undantags-vilkorens vanliga beskaffenhet, icke angå den förra, emedan afhandlingen derom då skulle strida emot förbudet af skattskyldig jords minskning.
Äfven den jordega, som undantages, är således verkligen såld; och besittningsrätten, skiljd från egande-rätten, kan i allmänhet icke lagligen befästas, utan genom inteckning.
Sålunda finnes t. ex. af 16 Gap. i5 §.
Jorda-Balken, jemförd med Kongl.
Förordningen den 13 Junii 1800, att köp bryter Legostämma, så vida lego-aftalet icke är intecknadt, och att följaktligen, i nämnde fall, den, som utlegt sin jord, ehuru icke berättigad sjelf återtaga densamma, så länge legostämman varar, likväl kan sälja jorden med full rätt för köparen alt arrendatorn genast uppsäga.
Grunden härtill är det insedda behofvet alt icke erkänna gravationer å fast egendom, utan att åt dem är gifven sådan offentlighet, alt köpare och andre må kunna derom vinna upplysning.
Derföre har man måst antaga, att, så länge lego-aftalet ej fått offentlighet genom inteckning, har arrendatorn icke någon säkerhet i sjelfva fastigheten, utan hans anspråk är endast gällande emot den person, med hvilken han contraherat, men att genom inteckningen åter han får sakrätt i egendomen.
Egaren kan väl sägas fela emot arrendatorn, om. försäljning sker utan förbehåll af det ointecknade arrende-aftalets bestånd, men lian säljer icke derföre fastigheten med bättre rätt än han sjelf eger, ty han eger den äfven ograverad för arrendet, och hans personela förbindelse alt gifva skadestånd qvarstår efter försäljningen.
Allt detsamma, Bihang till R.
Prot, 1834. 7-.de Sami. lista Afd. %\dra Band. 2, 2'-dra Håflet. 10 Lag-Utskottets
Utlåtande IV-O i6u som nu är ytlradt, angående arrende, måste äfven gälla om undantagsaltal, så vida det icke befinnes möjligt att deråt gifva sakralt, medelst annan bättre utväg än inteckning, på ett sätt, som skyddar allas rättigheter; men på denna fråga har Utskottet i det föregående redan afgifvit ett nekande svar.
Må man icke föreställa sig, att, derest inteckning stadgas för undantags-aftal, hvar och en, som försummar alt inom viss tid inteckna eller förnya inteckningen, skall vara ovilkorligen förlustig de betingade förmonerne.
I de fleste händelser qvarstår ett personell anspråk emot fastighets-egaren; och detta anspråk kan i större eller mindre mon ånyo betryggas genom ny inteckning.
Att vid några tillfällen förluster skola inträffa, är väl otvifvelaktig!, men Lagen kan omöjligen förebygga alla förluster, som härflyta af parters egen försumlighet.
Man kan af Lagstiftaren endast fordra, alt han i möjligaste måtto minskar anledningarne härtill, och just för detta ändamål är det af synnerlig vigt, att han beflitar sig om system och enhet i de förmer, som påbjudas.
I följd häraf får Utskottet, med återkallande af hvad första punkten af dess i Betänkandet uppgifne förslag innehåller, och med derefter lämpade ändringar i öfrigt, vördsamt hemställa, det måtte uti förevarande ämnen, för ordnas som följer: 1:0