Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nämnde Författnings 11 §, som handlar härom, stadgar nemligen icke något annat vilkor för tillåtelse att anmäla sig efter mantalsskrifningen, än det, att »sökanden styrker sig hafva behörigen till Kronouppbördsmannen erlagt belöpande pannerymdsafgift».
Deremot saknas i denna paragraf ett sådant förbehåll, som Författningens
Usta § innehåller i fråga om tillåten tid för bränvinsbränning, »så framt icke högst vigtiga omständigheter föranleda inställandet af denna tillverkning».
Om derföre en sökande visar sig hafva uppfyllt det vilkor, som
Författningen föreskrifver för tillåtelse att anmäla sig till bränvinsbränning efter skedd mantalsskrifning, så skulle det vara en afvikelse från en af Konung och Ständer stadgad lag, om andra vilkor och förbehåll uppställdes, än dem lagen innehåller för åtnjutandet af den äskade rättigheten.
Af sådant skäl har jag, i likhet med Utskottets majoritet, funnit mig förhindrad att yrka på bifall till första delen af Herr Dalmans motion.
Men då denna utväg att i någon mån förminska bränvinstillverkningen under April icke kunnat tillstyrkas, har jag ansett det vara så mycket mer angeläget att fästa afseende vid motionens sednare del, som har för afsigt att hindra begagnandet af samma bränningsredskap under loppet af 3:ne månader.
Då Kongl. Förordningen af den 13 Juli 1833 uttryckligen föreskrifver, alt bränvinsbränning innevarande vinter endast skall vara tillåten under 2:ne månader, så synes det mig innebära en uppenbar afvikelse från denna föreskrift, om samma redskap begagnas under 3:ne månaders tid.
Det har under offentlig diskussion inom ett af Riks-Stånden blifvit af en representant tillkännagifvet. att han hade för afsigt att under April månad bränna med samma redskap, som han begagnat under November och December, och jag betvidar ingalunda, alt många briinvinsbrännare gifvas, som hysa enahanda afsigt, om än deri icke lika öppet tillkönnagifves.
Man anser sig på grund af 3:te paragrafens innehåll i nu gällande Förordning för bränvinstillverkning kunna försvara cn sådan öfverträdelse af stadgandet i Kongl.
Förordningen den 13 Juli 1833.
G Särskilda Utskottets Utlåtande, JW 6.
Men om det än måste medgifvas, att icke något uttryckligt förbud nu finnes stadgadt, som hindrar en bränvinsbrännare att, medelst förflyttning af sin redskap från en lägenhet till en annan, begagna densamma under 3:ne månader, i stället för de tillåtna 2:ne, så kan det ändock icke nekas, att ett sådant förfarande är ett sätt att kringgå Författningens föreskrift, och att det står i strid mot dess syftning och ändamål.
Saknaden af ett uttryckligt förbud synes tala för deras åsigt, som anse alt Författningen sålunda saklöst kan kringgås; men å andra sidan kan det med lika skäl häremot invändas, att då Kongl.
Förordningen af den 15 Juli 1855 icke uttryckligen tillåter en sådan tydning af 5:te § i 1851 års Författning, hvarigenom bränningstiden med en och samma redskap må genom dess förflyttning utsträckas en månad utöfver den tillåtna tiden, så kan ett sådant medgifvande icke anses vara innefattadt i förstnämnde Kongl. Förordning, och något hinder kan följaktligen icke gifvas för utfärdandet af en förklaring, hvarigenom en slik tydning förebvgges.
En sådan förklaring synes ock vara af behofvet högeligen påkallad, enär i annat fall en motsägelse kunde synas ega rum emellan Kongl. Förordningen af den 13 Juli 1855, som inskränker bränningstiden till 2:ne månader, och 5:te § af 1851 års Författning, i händelse denna paragraf tydes så, att begagnandet af samma redskap skulle vara tillåtet under 3:ne månader.
Det må ej eller lemnäs obemäldt, att 2:ne Riks-Stånd, vid behandlingen af Särskilda Utskottets betänkande rörande Doktor Sandbergs motion om inställande af all bränvinsbränning under April månad, hafva, med afslag på Utskottets hemställan i denna del, ändock återremitterat betänkandet, i uppgifvet ändamål att befordra Herr Dalmans motion till behandling.
Afsigten med en sådan återremiss kan icke hafva varit den, att Herr Dalmans motion skulle af Utskottet lemnäs utan afseende.
Det synes mig derföre, att Utskottet, vid behandlingen af densamma, bort mera fästa sig vid den af 2:ne Riks-Stånd uttryckta mening, än hvad som skett.
På grund af nu anförda skäl anser jag, att Särskilda Utskottet egt full anledning att, i öfverensstämmelse med hvad Herr
Dalman i sednare delen af sin motion föreslagit, till Rikets Ständer göra den hemställan, att Rikets Ständer, måtte i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl.
Majit täcktes utfärda en förklaring af Kongl. Förordningen den 13 Juli 1853, hvarigenom det föreskrifves, att bränvinsbrännings-redskap, som under November och December månader sistlidet år blifvit för bränvinstillverkning begagnad, icke vidare må under innevarande bränningstermin dertill användas». af Herr Hasselrot: »Jag delar de af Herr Indebetou uttalade åsigter; men enär rättigheten till bränvinsbränning är fästad vid egande eller besittning af jord och ej vid innehafvande redskap, och förbud för försäljning af begagnad bränvinsredskap, lika litet Särskilda Utskottets Utlåtande, JYi 6. 7 lärer kunna utfärdas, som rättigheten till bränvinstillverkning bör kunna förloras derför, att den redskap, hvarmed den skulle utöfvas, varit förut af annan person begagnad, anser jag mig icke kunna i annan eller vidsträcktare mätto bifalla Herr
Dalmans motion, än att jag, för att i möjligaste män vinna det ändamål, han åsyftat, vördsamt föreslår, att Rikets Ständer mätte i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj.t genom utfärdande förklaring öfver Kongl. Kungörelsen den 13 Juli 1853, läcktes i nåder förordna: att den, som under November och December månader sistlidet år, för ett eller flera hemman å landet eller för jord i stad, utöfvat bränvinsbränning, icke skall ega alt under instundande
April månad för annat hemman å landet eller annan jord i stad idka sådan tillverkning eller alt rättigheten d annor man öfverlåta».
J Herr Hasselrots reservation hafva Herrar österberg och Rydin instämt.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOll. BECKMAN, 1854.
Sanhilda Utekottete Memorial, N:o 7. i N:o 1.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 22 Febr. 1854, kl. 9 f. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion, om belöning för uppfinning af ett instrument, som utvisar mängden och gradtalet af tillverkadt bränvin.
Högvördiga Preste-Ståndet har till Särskilda Utskottet remitterat en af Herr Lektor Sondén väckt motion, att en belöning af 1,000 R:dr banko må af allmänna medel utsättas för den, som uppfinner ett instrument, hvilket när som helst tillförlitligt utvisar, huru många kannor bränvin afverkats genom den redskap, hvartill den blifvit fogad; hvilken belöning borde, efter motionärens förslag, höjas till 2,000 R:dr Banko, om instrumentet tillika förmår angifva medelhalten af ren sprit i det tillverkade bränvinet.
Utskottet, som erkänner rigtigheten af den tanke, hvarifrån motionären utgått,' och inser nyttan af sådana machiner, enär genom deras användande kostnaden för den tillsyn, som, enligt Utskottets åsigt, bör af härtill utsedda kontrollörer utöfvas, torde kunna minskas; äfvensom genom dem kunde beredas en ökad kontroll å tillverkningen, anser sig emellertid icke böra för närvarande tillstyrka något definitift beslut i anledning af motionen, då flere vetenskapsmän redan anmält sig vara sysselsatte med uppfinningar i samma syftning, och Utskottet tagit närmare kännedom om en af Kongl.
Vetenskaps-akademiens fysiker Herr Professor Edlund och Laboratorn vid Kongl.
Teknologiska Institutet, Bergsfiskalen Styffe företedd ritning, hvilken de inför Utskottet förklarat, å en machin, som synes kunna uppfylla ändamålet.
För att komma i tillfälle att bilda sig ett bestämdt omdöme, erfordras emellertid att få se machinen utförd; och då icke begäras kan, att uppfinnarne underkasta sig kostnaden härför, utan säkerhet, huruvida machinen slutligen blifver gillad och använd, anser Utskottet skäligt, att försöken ske på allmän bekostnad.
Om några machiners utförande nu snart beslutes, kunna de vara färdiga att i nästa April månad pröfvas vid något närbeläget bränneri, då deremot, i fall, efter motionärens förslag, en belöning utsattes och kungjordes, betydlig tid förBih. till R.
Prof. 1SSR—1864. 11 Sami. 6 Häft. 1 2 Särskilda Utskottets Memorial, N:o 7. ginge, innan de täflande uppfinningarne hunne anmälas, pröfvas och utföras, så att riksdagen vore allt för långt framskriden, innan något praktiskt resultat deraf kunde vinnas.
För att kunna, så fort sig göra låter, få ett sådant, tror Utskottet sig således böra sättas i tillfälle att föranstalta o,m förfärdigande af bränvins-afverkningsmätare enligt Herr Professor Edlunds och Bergsfiskalen Styffes företedda ritning, äfvensom möjligen äfven enligt en eller annan af de öfriga uppfinningar i samma syfte, hvilka kunna blifva hos Utskottet anmälda.
Hvad Utskottet sålunda anser sig böra föreslå, är, att Rikets Ständer för närvarande icke vidtaga någon annan åtgärd i anledning af Herr Lektor Sondéns motion, än att anvisa ett förslags-anslag af 1,500 R:dr banko, att af Utskottet användas till bestridande af kostnaderna för utförande af och försök med den af Herrar Edlund och Styffe uppfunna afverknings-mätare, och möjligen af andra, som kunna hos Utskottet anmälas.
Och vill Utskottet, sedan försöken blifvit gjorda, ytterligare hos Rikets Ständer uppgilva de bestridda kostnadernas belopp, och, i händelse uppfinningarne befunnits ändamålsenliga, äfven föreslå, om och i hvad mån belöning eller ersättning må lemnäs åt de vetenskapsmän, som offrat tid och moda för ändamålet.
STOCKHOLM, tryckt hos N. MABCU8, 1854.
Särskilda Utskottets Betänkande N:o 8. 4 8.
Ankom till Exp.-Utsk. d. 1 April 1854; kl. 11 f. m.
Betänkande i anledning af Kongl. Maj:ls Nåd.
Proposition, samt åtskilliga hos Riks-stånden väckta motioner, om vilkoren för Brämvins tillverkning.
Sällan, om någonsin, har val en öfvertygelse så allmänt och otvetydigt uttalat sig, som i de sednare åren här i Sverige om nödvändigheten af kraftiga åtgärder mot det fysiska, ekonomiska och sedliga fördärf, hvarmed det omåttliga bruket af starka drycker hotar nationen.
Tänkarens forskning och den olärdés oförvillade känsla hafva kommit till samma slutföljd; och denna har varit, att svenska folkets trefnad, ja bestånd, såsom ett bildadt, idogt och laglydigt folk, äfventyras, om icke medel kunna utfinnas att hämma det onda.
Nästan alle, som yttrat sig i ämnet, hafva därom kommit öfverens; och en stor mängd bland alia folk-klasser har sökt tillfälle att yttra sig.
De flesta länens Hushållnings-Sällskap och Nykterhets-föreningar hafva uttalat sin öfvertygelse i starka och bestämda ordalag; och landets presterskap, troget sitt heliga kall, har ifrat mot fördärfvet.
Från alla landsändar hafva petitioner, undertecknade af tusentals personer af alla yrken och vilkor, inkommit dels till Riks-stånden, dels till Konungen och blifvit till folkets ombud öfverlemnade.
Flera menigheter hafva till sina valda represen tanter lemnat föreskrifter och uppmaningar att nitälska för den stora angelägenheten.
Man kunde säga, att ett ångest-rop gått ur folkets hjertan, ett vädjande till alla, som hafva något inflytande på landets öden, en bön om förskoning från ett plågo-ris, som föregående lagstiftningar planterat och vårdat.
Sålunda förberedd var den stora frågan, då Rikets Ständer sammanträdde; och Konungen, lydande sitt ädla hjertås maning och sin höga pligt, skyndade att till Ständernas behjertande framställa nödvändigheten att med allvar påtänka en Bill. till R.
Prot. 1855 och 1834. 44 Sami. 8 Haft: 4 2 Särskilda Utskottets Betänkande lS:o 8. genomgripande förändring i bränvins-författningarna.
Maj:ts nåd. proposition i ämnet, gifven den 9:de sistl.
November, utgår från den länge misskända sanningen, att bränvins-bränningen icke är nödvändig, icke ens nyttig för jordbrukets fullkomligare utveckling till varaktig vinst,,att ”intet land med högt uppdrif”ven boskaps-skötsel och lönande åkerbruk finnes, som för en sådan lycklig ställning har att tacka bränvins-bränningen, och att tron på dennas nödvändighet för ”jord-bruket saknar allt stöd af den erfarenhet, som vunnits, så väl inom, som ”utom fäderneslandet;” och den s. k. husbehofs-bränningen har varit den, som minst gifvit vinst åt sina idkare.
De ekonomiska förlusterne äro imedlertid, enligt den i Kongl. Propositionen yttrade åsigt, icke de fördärfligaste verkningarne af den öfverflödiga bränvins-tiilgången; förfärligare är den moraliska förnedringen och den förstörda helsan hos människorna.
”Det är en vid rikets domstolar lika ”allmän, som sorglig erfarenhet, att de flesta dråp och sjelf-mord och största de”len af de öfriga gröfre brott, som där äro föremål för åtal, föröfvats under öf”verlastadt tillstånd.
För drinkaren är, under rus-dryckens inflytande, ingenting hejigt; och sedan han slitit mänsklighetens starkaste band, slutar han ofta sitt brottsliga ”lif antingen igenom lagens arm, eller träffad af naturens lika hämnande hand, som ”ändtligen beröfvar honom det förnuft, han länge sökt tillintetgöra, och låter ho”nom sluta sitt lif i ett tillstånd af fullkomligt förstörda både kropps- ocb själs ”förmögenheter.
” Utskottet har icke kunnat afhålla sig att återgifva denna, lika sanna, som sorgliga tafla.
Det är icke blott de inom en trång krets kringskådande enskilda betraktare, som sett tillståndet i mörka färger; det är Sveriges Konung sjelf, som så uppfattat det från sin höga stånd-punkt, hvilken tillåter att se vidt omkring och i stort, och hvars medel att blifva väl underrättad äro så oändligen öfver den enskildes.
Utskottet behöfver sjelft ej anföra något annat eller mera, för att visa den trängande nödvändigheten af ovanliga ansträngningar för nationens räddning undan en större fara, än hvaraf hon kanske någonsin varit hotad.
Man bör våga fatta, att hvarje liten betänklighet måste vika för den hårda nödvändigheten, att hvarje obetydlig vinst-beräkning eller inbillad rättighet måste förbises, då fråga är om afböjande af en så stor fara.
Konungen har, ”såsom högste vårdare af samhällets val,” meddelat sitt folks ombud planen till en lagstiftning i frågan; och det höfves då dessa ombud att äfven å sin sida öfverskrida det vanliga måttet af bemödanden för frågans lösning.
Ständer hafva också denna gång ansett henne värd att behandlas afskild från de öfriga ämnen, tillhopa med hvilka hon alltid förr varit behandlad; att förordna ett särskildt
Utskott derför var en af de ras första åtgärder.
Det vigtigaste af de mål, Kongl.
Maj:t i den nåd.
Propositionen uppställer, är minskning i bränvinets mängd; och bland medlen, som föreslås, är först Särskilda Utskottets Betänkande N:o 8. 5 brännings-tidens förkortande från sex månader till två, och sedan förhöjd beskattning.
Hvad tillverknings-tidens förkortande angår, så föreslås, alt bränning må för framtiden tillåtas blott en månad om våren och en om hösten, men att under de två första åren, efter det författningen trädt i verksamhet, brännings-månadernas antal måtte vara tre, eller en och en half om våren och lika mycket om hösten.
Beskattningen åter skulle, enligt den nåd.
Propositionen, sålunda regleras, att brännerierne indelades i två klasser: husbehofs- och /aönfo-bränning, för hvilka båda sättet för afverkningens beräknande och beloppet af skatt blefve olika; att, för den förra, tillverkningens mängd för dagen beräknades i det närmaste lika med pannans rymd och skatten för hvarje kanna till tolf skillingar banco, och att, för den sednare, eller fabriks-bränningen, tiliverknings-mängden bestämdes efter Mäske-karens rymd, med två skillingar banko skatt för hvarje kanna jäst-färdig mäsk, hvilken skatt beräknas utgöra sexton skillingar för hvarje tillverkad kanna bränvin.
Vid husbehofsbränningen skulle icke få användas ång-apparat, utan endast enkla pannor af högst 18 kannors rymd med mäsk-värmare och 27 kannors utan dylik.
Vid fabriks-bränningen skulle hvad redskap som häldst få användas, men hvarje mäske-kars rymd utgöra minst 1,000 kannor.
Rättigheten att tillverka bränvin skulle, såsom hitintills, vara fästad vid jorden.
Dessa äro grund-dragen af den plan, som den Kongl. Propositionen framlägger.
Inom Riksstånden hafva motioner i denna fråga blifvit af icke få enskilda representanter väckta och till Utskottet remitterade; och Utskottet anser sig till en början endast böra redogöra för dem, som angå bränvins-tillverkningen.
Bland dem af Ridderskapet och Adelen, hvilka afgifvit förslag i afseende på bränvins-tillverkningen, yrkar Hr Dalman, W. F. A., dess skiljande från jorden, två månaders årlig brännings-tid och sexton skillingars skatt å hvarje tillverkad kanna bränvin, samt den norska beskattnings- och kontroll-methoden.
— Hr Hård, A., yrkar: två månaders bränningstid om hösten, 16 eller 32 sk. skatt för kanna och Bränvins-mätares anbringande på apparaten, hvilken mätare borde en till två gånger i månaden eller oftare af Krono-Inspektören kontrolleras.
— Frih. Cederström, A., vill brännings-rättighetens skiljande från jorden, lika skatt å all bränning, ingen inskränkning i tid, samt kontroll och uppbörd i enlighet med norska lagens föreskrift.
— Hr Reutersvärd, P. A., anser bränning med konst-apparat böra beskattas tio till tjuge gånger högre än husbehofs-bränning, hvilken sednare icke borde få drifvas med större än 16 kannors panna.
Inom Högrör diga Prestselåndet har Hr Doktor Sandberg föreslagit tre alternativ a) absolut förbud, b) tillåtande af endast fyratio stora brännerier i riket, med en maximi-tillverkning af tio millioner kannor och minst 32 sk. skatt å hvarje 4 Särskilda Utskottets Betänkande fia 8. kanna, eller ock c) medgifvet bruk af endast enkel redskap, af minst fO och högst 20 kannors rymd, omedelbarligen drifven med eld, utan mäsk-värmare och förfärdigad efter bestämd modell, brännings-tid April och November månader, skatt 24 sk. för kanfian, men högre vid användande af vissa uppgifna sädes-slag, skattens erläggande i terminer, samt brännings-rätten fästad vid jord-egendom af minst Trehundra rdrs värde.
— Hr Lektor Sondén uppställer den grundsats, att hvarje län och hvarje kommun häldst borde äga hos sig förbjuda tillverkning, införsel och försäljning af bränvin, men föreslår i annat fall husbehofs-bränningens fullkomliga afskaffande och brännings-rättens öfverlåtande åt ett bestämdt, inskränkt antal fabriker.
— Domprosten Doktor Thomander yrkar årliga tillverknings-beloppets fastställande till Tolf millioner kannor, husbehofsbrännings-rättens fördelning, inom detta belopp, på Länen efter folk-mängd, skattens minimum 20 sk. för tillverkad kanna, bortauktionering af den hvarje Län tillkommande tillverkningsrätt, i en elfer flera större lotter, för tre år, och med vilkor att anbuden ej understiga minimum af 20 sk. för kanna, halfva års-skattens erläggande förskottsvis, högst halfva till ver knings-rättens afstående åt de jord-egare inom bränneri-distriktet, hvilka hos Konungens Befallningshafvande sig såsom bolagsmän anmäla (då denna hälft borde i så mänga särskilda aktier, som kunna uppgå till 100 rdr bko, fördelas och, om teckningen öfverstiger tillgången, mindre tecknings-summa äga options-rätt framför större och lottning afgöra mellan lika summor), tillverknings-beloppets ökande med 2 millioner kannor, i fall bränvins-priset visar sig ovanligt högt, och slutligen öfverlemnande åt Kongl. Maj:t att efter omständigheterna förordna om den del af husbehofs-bränningen, där anbud ej vid två särskilda auktioner göras till minimi-beloppet.
Motionären har särskildt ingifvit utkast till författning bygd på dessa grunder.
Bland de motioner, som från Vällofl.
Borgare-ständet blifvit till detta Utskott remitterade, hafva följande yttrat sig om tillverknings-rätten och sättet; nemligen Herr Boman har föreslagit husbehofs-bränningens upphörande och visst antal privilegierade fabriker, med högst tjuge millioner kannors tillverkning, kontroll genom mätning af den tillverkade varan och högt ansvar å underslef, skatt af 24 sk. för första året och sedan 4 sk. tillökning årligen i tio år, derefter förbud för all bränning, utom till medicinska och techniska behof, med beskattning och kontroll.
Herr Boman har äfven i en annan motion yrkat ändring i stadgandet om ' jord-värdets i stad förhållande till bränvins-tillverkningen, samt om minimi-storlek af hränvins-panna derstädes.
Herr Åsbrink förordar tillverknings-rätt för hvar och en, stora fabriker, inskränkt tillverknings-tid och kontrollör vid hvarje fabrik.
Herr Öhrström yrkar visst tillverknings-belopp för riket, tillverknings-råttens upplåtande medelst auktion, fritt tillverknings-sätt, kontrollör vid hvarje bränneri.
Herr Österberg hyser den åsigt, att hvar och en bör äga anmäla sig till bränvins-bränning, Särskilda Utskottets Betänkande N:o 8. 5 att viss tillverknings-tid bör bestämmas, att skatten, som bör vara 32 sk. för kanna tillverkad med konst-apparat och 24 sk. med enkel redskap, skall förskottsvis erläggas, och att kontrollör bör vaka öfver tillverknings-lieloppet.
Herr Indebetou vill brännings-rättens skiljande frän jordbruket, fabriks-tillverkning med tillständ från vederbörlig myndighet, som pröfvar behofvet, samt skattens erläggande förskottsvis eller borgen derför.
Herr Lund ogillar bränning för press-jästs beredning under tid, då bränvins-bränning i allmänhet är förbuden.
Herr vice Talemannen Brink föreslår, att 340 ång-brännerier, efter bestämd och lika modell, tillverkande hvartdera 250 kannor på dygnet, fördelas på de län, der spanmåls-tillgången medgifver, hvarigenom således Femton millioner Tre Hundra Tusen kannor på sex månader skulle åstadkommas, att' skatten för tillverkad kanna 6-gradigt bränvin blifver år 1855 16 sk., åren 1856 och 1857 20 sk. och sedermera 24 sk., som månadtligen förskottsvis insättes i länets ränteri, att brännings-tiden blifver från den 1 Nov. till och med sista April eller, efter särskild anmälan, från den 1 Oktober till och med sista Mars ; att bränneriernas antal för hvarje län bestämmes af Konungens Befallningshafvande och rättigheten upplåtes på entreprenad, att flere få förena sig om ett bränneri, att Kronans stämpel anbringas å alla till bränvins-redskap hörande apparater, som hafva inflytande på tiilverknings-mängden, att ansvar för'sålunda stämplad redskaps förändring stadgas, och att hvarje bränneri ställes under uppsigt af någon, heldst techniskt bildad person.
Herr Henschen vill, i anledning af en genom honom inlemnad petition, att Rikets Ständer hos Kongl.
Maj:t anhålla, att om en eller annan kommun, vare sig socken, stad eller län, vill från sitt område förvisa brända och destillerade drycker, utom för medicinska och kemiska ändamål, nådigt bifall dertill måtte lemnäs och för kommunen utfärdas sådant förbud, som redan länge gällt för Lappmarken.
Från Hedervärda Bondeståndet hafva till Utskottet blifvit öfverlemnade fyratio tre motioner; och bland dessa hafva tolf, nemligen f. d. Talemannen Nils Pehrsson från Kronobergs län, Lars Mattsson från Upsala län, Nils Andersson från Christianstads län, Änders Nilsson från Hallands län, Gustaf Nilsson från ’ Calmare län, Nils Svensson från Blekinge län, Erik Ersson från Stora Kopparbergs län, Anders Pehrsson från Jönköpings län, Nils Svensson från Christianstads län, f. d. vice Talemannen Pehr Eriksson från Wermlands län, A. Medin från Kronobergs län och Ola Pehrsson från Blekinge uttryckligen yrkat bibehållande af det nu gällande stadgandet, att rättigheten till bränvins-bränning är förenad med jord-egendom; men af sammanhanget i motionerna synes, att ännu flere ansett den grundsatsen såsom gifven; och endast en, nemligen Änders Jonsson från Östergöthlands län, har uttryckligen föreslagit brännings-rättens skiljande från jorden och dess öfverflyttande till stadsmanna-näring, hvarjemte fyra, Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län, Lars Andersson från Gefleborgs län, Nils Nilsson från Wermland och Nils Larsson från 6 Särskilda Utskottets Betänkande N:o 8.
Jemtland vilja endast fabriker, Lars Andersson och Nils Larsson med minst 250,000 å 300,000 kannors tillverkning.
En grundsats, som ögonskenligen genomgår flera af framställningarna, är att ång-* och konst-apparater utgöra det egentliga upphofvet till det öfverklagade öfverflödet af bränvin; och åtskilliga medel till det ondas hämmande föreslås, såsom att skatten å bränvin tillverkadt med sådana redskap bor sättas högre än å det med enkel redskap brända.