Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
B y r å: 5 Sture gatan 8 (ingång från Humlegårdsg.
19) Annonspris: 25 Öre pr petitrad (
Fredagen den, 9 mars 1888.
Tidningen kostar Redaktör och endast 1 krona för qvartalet.
Ingen lösnummerförsäljning!
FRITHIOF utgifvare: HELLBERG.
Träffas å byrån kl. 9 — 10 och 4 — 5.
lasta årg.
Utgfifning-stid: hyarje helgfri fredag.
Sista numret i hvarje manad innehåller en fullständig mode-o. mönstertidning.
Prenumeration sker: I landsorten: å postanstalterna.
I Stockholm: hos redaktionen, å Stads- postens hufvudkontor, i de större bok- lådorna samt å tidningskontoren.
A u r o r e Von Haxthausen.
(Klara Kuhlmann.)
&gt;,en 7 sistlidne februari afled i hufvudstaden en af de rikast begåfvade qvinnor, de senaste årtiondena haft att uppvisa i vårt land.
Under sitt eget namn känd, älskad och aktad inom en vidsträckt umgängeskrets, har hon äfven tilldragit sig en all- männare uppmärksamhet genom de alster inom musikens och lite- raturens områden, som hon utgif- vit, de sistnämda under signaturen Klara Kulilmann.
Hennes bild i detta nummer försvarar så- lunda väl sin plats i Iduns qvin- liga porträttgalleri.
:: för sin själfullhet och gästvän- lighet.
U t o m guvernanterna och friherrinnan Gyllenhaal sjelf tog äfven dennas halfsyster fröken Silfverstråle — afgudad i famil- jen under namnet » Moster Märta » — betydlig andel i den talrika barnskarans vård och utveckling.
Sedan baron Gyllenhaal år 1857 aflidit i koleran, dröjde det ej länge, innan fröken Aurore genom öfverhofmästarinnan gref- vinnan Stephanie Hamilton fick anbud att blifva hoffröken hos kronprinsessan Lovisa.
I denna befattning förblef hon, äfven se- dan kronprinsparet bestigit tro- nen samt ända till drottning L o - visas död, eller inalles i 12 å 1J&gt; år.
Under denna tid öfver- glänste hon de flesta genom de rika gåfvor, med hvilka naturen utrustat henne.
I besittning af en mer än vanlig konversations- talang och en sprittande qvick- het, som dock aldrig antog en bitter eller sårande karaktär, för- stod hon att samla talrika be- undrare omkring sig, och alla skänkte henne ständigt ett vil- ligt öra.
H o n muntrade alla, spridde lif, glädje och tref- nad omkring sig.
Drottning Lovisa satte också det största värde på sin hoffröken och egnade henne en sann vän- skap.
;; | Gustafva Charlotta Märta Aurore von Haxthausen föddes m i Vestergötland den 15 augusti 1830.
Hennes föräldrar v o r o friherre Carl Henrik Gyllenhaal » — landshöfding, statsråd, gene- \ m raltulldirektör — och hans fru i andra giftet Beata Aurore af Xfl Nordin.
|||| Eedan som litet barn utmärkte sig Aurore Gyllenhaal för ovan- lig musikalisk begåfning, lef- vande iakttagelseförmåga och ska- pande fantasi.
Hennes och hen- nes syskons uppfostran leddes af åtskilliga guvernanter, bland hvilka i synnerhet mademoiselle Giovanna Buglia, en själfulhkun- skapsrik, verksam och hjertegod qvinna, utöfvade det lyckligaste inflytande på den unga Aurore ' s utveckling.
Sedermera fick familjen en ny ut- märkt guvernant i mademoiselle A.skergren *.
A.urore ' s barndom och första ungdom för- flöto i föräldrahemmet, som var vida bekant * Bägge dessa förträffliga qvinnor, hvilka fortforo «tt vara intima väninnor till den aflidna, så länge hon lefde, öfverlefva sin kära elev, bittert begråtande hen- nes bortgång.
En lustig episod från denna tid må här anföras såsom bevis pa hennes begåfning och hennes förmåga att förjaga alla moln.
Drottningen hade en dag funnit s \ föranlåten att gifva nå- gon eller några af sina kammarfruar en uppsträckning, hvarigenom naturligtvis en
Tidnlngeh utkommet * i hufvudstaden hvarje helgfri fredag och kostar för ett qvartal endast I krona, postarvodet Inberäknadt.
— Sista numret I viss förstämning gjorde sig gällande.
E n stund derefter satte sig emellertid frö- ken Aurore v i d pianot, slog an några ackord och afmålade sedan i toner hela den nyss passerade scenen, och detta på ett så slående sätt, att drottningen brast i det mest uppsluppna skratt, i hvilket de öfriga närvarande ej kunde låta bli att in- stämma.
Situationen var åter klar och be- låtenheten allmän.
| n I U 1 I Kl U IN månaden meddelar en fullständig mode- och mönstertidning.
— Uppgif å närmaste postanstalt namn och adress samt erlägg en krona, sa er- blifva föremål för offentliggörande.
Till- räckligt manuskript lär emellertid finnas färdigt till en tredje del af » Från svenska hem ».
Såsom ett litet prof på hennes enkla och naturliga stil samt hennes fantasi- rika begåfning se v i i oss i stånd att i detta nummer meddela en hittills otryckt skiss af den aflidna, » Domherrarne » kallad • — ett af hennes många barndomsminnen.
kacj.
tto33e p å liat-Eerl, » tat&amp;.
oon u a t m, %Jy ooft.
3tom3e * å rvjefcteéäti!
o m j; fcöj-3efc; att w m &amp; noppa3e * t m i t t » t å u t innan, &amp; on ie^na ni fiiö » t, avaK.
3e * j; öfc j-acjf uätnaSe o m mtn.
tfco » å u å t 3 » a m t ocn- Baj ?uan3e o m t j Till det förut sagda angående hennes yttre lif vilja vi lägga följande.
Icke långt efter konung Carl X V: s död förlofvade sig Aurore Gyllenhaal med danske legationssek- reteraren härstädes kammarherre Ferdinand von Haxthausen.
Bröllopet egde rum den 20 mars 1873 i hennes svåger grefve Axel Oxenstjernas hus, och i femton år v o r o dessa makar förenade i ett sällsynt lyckligt äktenskap.
Liksom förut vid hofvet, så förstod hon o c k att i sitt hem samla o m - kring sig intresserade åhörare och göra sig ända till förgudning afhållen och älskad.
Verkliga högtidsstunder skola dessa sani- qväm — i hvilka bland andra skalden Snoilsky ofta var en intresserad deltagare — hafva varit, vare sig nu den spirituella värdinnan underhöll sina gäster med sitt inspirerade pianospel, sina qvicka samtal, eller uppläste några af sin pennas talrika alster, eller ock resumerade innehållet af nå- V i nämde nyss, att den aflidna ej inhem- tat musikens teori.
Detta gjorde, att hon gon nyutkommen bok, i hvilken konst hon icke utan hjelp af sakkunnig kunde få sina skall hafva varit oöfverträfflig.
O c h under det kompositioner nedskrifna.
Många af hen- hon sålunda ingöt l i f och glädje hos andra, nes lyckligaste och bästa kompositioner led hon sjelf ofta svåra kroppsliga smärtor.
torde derför ock hafva gått förlorade.
Flere Bedan sedan många ' år till baka bar hon vackra stycken äro emellertid tryckta eller nämligen det sjukdomsfrö inom sig, som Hennes åtminstone skrifna, och komma dessa antag- skulle föra henne till grafven.
ligen att samlas och utgifvas.
M e d anled- varma religiositet gjorde emellertid, att hon ning af det nuvarande kronprinsparets för- med det största tålamod och undergifvenhet mälning komponerade hon en synnerligen bar sina lidanden.
Hennes makes hängifna anslående festpolonäs, hvilken ofta ännu kärlek utgjorde o c k ett verksamt stöd för spelas v i d stora fester.
Under hoftiden henne under pröfningens dagar.
D e t tom- skref hon likaledes en kraftfull marsch, rum, hon lemnat efter sig i hemmet o c h som ofta utförts v i d riksdagens högtidliga i den vidsträckta vänkretsen, är emellertid öppnande.
Hennes svanesång blef det r ö - af det slag, som ej åter kan fyllas.
Alla, rande stycke, som enligt hennes i lifstiden med hvilka hon kommit i beröring, ärb ense uttryckta önskan spelades och sjöngs (hon deri, att med henne en högst ovanlig o c h hade äfven författat orden) vid hennes j o r d - ytterst rikt begåfvad qvinna gått ur tiden.
fästning i Östermalms kyrka den 11 fe- H v a d pseudonymen » Klara Kuhlmann » bruari.
beträffar, torde ej vara så allmänt kändt, Den musikaliska begåfningen torde hafva varit Aurore v o n Haxthausens mest fram- stående egenskap.
Den lätthet, den geniala och uppfinningsrika fantasi, hvarmed hon på pianot framtrollade känslor, stämningar och tilldragelser ur sitt eget eller andras lif var rent af förvånande.
H o n spelade ogerna efter noter o c h hade aldrig gjort sig tid och ro att inhemta musikens teorier.
Deremot förfelade aldrig hennes musikaliska inspiration att förse henne med motiv, när och livar som helst, liksom ock hennes mi- rakulösa musikminne satte henne i stånd att återgifva all den operamusik, marscher och danser m. m., som hon hört och hvaraf hon funnit sig tilltalad.
O c h allt föredrog hon med ett lif och en finhet, som öfver- raskade till och med den mest kompetente musikkännare.
noa U n o p p a t n e A&amp;ufåe ita u t iiZt » tit, nvatom j-aa » å pacjefct 3 t o m t; 9 " locjf » &amp; ul !l !e väl u ä t m a o&lt;Å, rtj-erteg-föS oort tåfcafcne » pettetecpi 3 e m Homwia a t t » ptie&amp;a i fjEomma ocrt 3oj; ta i ttonet » ve.
tnial — ut näan.
S) c 3ocp me3 » Euten &amp; a£ &amp; Set fifej; ic&amp;e - BCommofc aj;, OOTV n u 3e ui » » na3e » t-tött » o m f i t u i j p å Sen.
j; o-t » ta Jia-fcCellen » cjfcaj;.
annu p å É-atfeft., 4tat &amp; ocn- o a t m, j-acjs ttot, oc ?v 3 å 3-zowvmefc fraa * ä££ o m jköj-Set, » o m Unoppa » l fifcöitet p å n-ij-tt, att » l !å u t innan dej; na ' n » avåtl.
Domherrarne.
Ur friherrinnan ATJBOKE VON HAXTHAUSENS (Klara Kuhlmanns) literära qvarlåtenskap.
stor trädgård hörde i gamla dagar till det vackra landshövdingeresidenset Marie- holm bredvid Mariestad.
Hela byggnadens baksida var omgifven af denna trädgård, som sträckte sig i en grönskande udde med höga stränder ut i den breda friskt flytande ä, hvil- ken just här fradgande och brusande delade sig i två armar.
I häftig fart skyndade de krusiga böljorna framåt, och när de på sin muntra färd mötte den trotsande landtudden, bröto de sig högt plaskande deremot.
Äfven hennes literära begåfning var värd att detta namn en gång tillhört en verklig, På denna pittoreska plats låg ett vackert all uppmärksamhet.
M e d den största lätt- lefvande person.
Nedskrifvaren af denna lusthus med hvälfda fönster åt alla sidor.
Det het nedkastade hon på papperet sina tan- enkla minnesruna har blifvit satt i tillfälle var lätt öfverskuggadt af höga träd, och sten- kar o c h intryck, och redan från hennes att härom meddela följande.
D e n aflidnas foten stod alldeles inbäddad i frodiga häckar tidigaste ungdom var hennes korrespondens efterlefvande make, var i sin ungdom för- af hvita och blå syrener.
Här var en skön den mest spirituella och underhållande.
lofvad med en ung och älsklig landsman- plats, så väl för ensamma betraktelser som Hennes bref, ehuru endast afsedda för hen- inna v i d namn Klara Kuhlmann.
E n ock för glada familjefester, hvilka gerna der nes närmaste, skulle kunna läsas med oblan- tärande sjukdom bortryckte emellertid i arrangerades af den uppfinningsrika moster dadt nöje af hvar och en.
Pikanta och förtid den unga qvinnan.
D å Aurore v o n Margareta, till fröjd för den kära raden af hen- träffande vers improviserade hon med out- Haxthausen trettio år derefter utgaf sitt nes, många systerbarn.
tömlig skaparkraft v i d otaliga tillfällen.
första arbete, valde hon med sin makes Vände man från denna ljufiiga fristad sina Kärleken och tacksamheten m o t den ofvan medgifvande pseudonymen Klara Kuhlmann.
steg till baka mot stora byggnaden, så var vä- nämda » Moster Märtas » minne blef anled- Hvilken ädel gärd af kärlek och finkänslig- gen icke mindre vacker, ty på båda sidor om ningen till, att hon en dag började skrifva het var ej detta mot såväl maken som mot sig såg och hörde man den ilande och susande ån, sina barndomsminnen.
Dessa återfinnas henne, hvars plats här i lifvet hon kommit under det att massor af törnros- och kaprifolie- delvis i det arbete » Från svenska hem », att intaga!
buskar doftade rundt omkring.
livars första del utkom år 1883 under pseu- Fruktträden stodo just i full blomning, och D e t porträtt, vi här meddela af friherrin- donymen » Klara Kuhlmann ».
Uppmuntrad nan Aurore v o n Haxthausen, är det se- de flitiga bien, som haft så brådt om hela mor- genom det välvilliga mottagande arbetet naste, som tagits af henne.
D e t framställer gonen, surrande mellan buskar och blommor, rönte, utgaf författarinnan året derpå en ny henne vid 41 års ålder eller just då hon började visst finna middagshettan väl stark, ty samling noveller » Från svenska hem », an- stod på sitt lifs middagshöjd.
täta rader af deras guldrandiga slägt sågos dra delen.
sömnigt krypa af och an på de sex bikupornas F. Hbg.
Bland hennes qvarlåtenskap lär finnas en fluster, liksom tvekande mellan arbete och hvila.
betydlig mängd intressanta manuskript från Helt nära ett gafvelfönster, vettande åt denna olika perioder af hennes innehållsrika lef- sida, stod ett lågt, men ovanligt frodigt äppel- nad.
Endast en liten del deraf torde dock träd, så öfversnöadt af sina vackra hvita och GG Jffn
hålles ett nummer I veckan under hela qvartalet.
För hvarje 6-tal abon- nenter, som samlas, och för hvilka afgiften insändes till Redaktionen af blekröda blommor, att det nästan bland de andra träden tog sig ut som en ung brud om- gifVen af sina tärnor.
Under dess lummiga höljen af blommor och blad både ett domherrepar slagit sig ned öf- ver sommaren, såsom det brukat göra i flere år.
Sin blygsamma lilla boning hade de sinnrikt inrättat åt sig i en djup skrymsla invid stam- men, der två grenar sköto ut mycket nära hvar andra.
Här hade de det riktigt godt i solskenet och den ljufliga blomsterångan.
Också hop- pade de muntert omkring i trädet, under ett kort enstafvigt qvitter, hvilket på fogelspråket förmodligen betydde: » Här är bra!
du är min, jag är din, vi ha mat, Gud ske lof! » Så der ungefärligen antogs det, att deras lilla konversation kunde öfversättas, åtminstone af en liten flicka på sex är, som stod funder- sam i det öppna fönstret, stödjande hufvudet mot händerna och betraktande de två smä be- vingade i trädet.
Den lilla flickan, som för en stund sedan slutat lexorna och läsningen i bibliska histo- rien för mamma och moster Margareta i huld förening, hade sedan lekt med sin yngre sy- ster, narrat henne att skratta och att efter- säga små meningar; nu hade lekkamraten som- nat in sött på sitt öra i den lilla hvita bäd- den, och domherrarnes pipande och flaxande hade dragit den äldre till fönstret.
Här stod hon tankfull.
Hvar sommar hade hon sett sina vänner domherrarne der emellan qvistarne, beställsamt stökande med deras lilla b o; och barnpigan brukade låta barnet kasta brödsmulor till dem, då ju trädet stod så nära fönstret, att en af dess grenar vid minsta vind- pust strök sig emot rutan.
Ingen visste dock, att den lilla flickan hade tagit sig den vanan att låta domherreparet spela en icke obetydlig roll i hennes lekar och barnatankar.
När hon läst något eller hört någon intressant fesaga berättas, satte hon alltid detta i sammanhang med sina vänner i trädet.
Hon stod just nu och tänkte på, huru hon föregående dagen läst om Adam och Eva i paradiset och om kunskapens träd.
Ja, der var intet tvifvel, det trädet såg bestämdt ut som äppelträdet utanför fönstret.
Våra första för- äldrar hade nog suttit under grenarna och pratat i menlös ro, till dess den der stygga ormen kom fram och talade så obeskedligt!
Men plötsligt flög en ny idé genom den lilla ljushåriga grubblerskans hufvud: tänk om Adam och Eva hade blifvit förtrollade, så som det gick med den stygga prinsessan i sagan, den der förskräckliga trollsagan, som mammas kam- marjungfru berättade i förra veckan!
Ja, det kunde min sann icke vara omöjligt.
— De kunde ju till straff för sin olydnad blifvit förvandlade t. ex. till ett par foglar, och till och med till ett par domherrar!
Knapt hade denna tanke uppstigit hos flic- kan, förr än hon omfattade den såsom en verk- lighet.
Ja, der voro de, der hoppade nu Adam och Eva i fogelhamn!
Eva hade blifvit så der ful och grå, ty det var ju hon, som först varit olydig, men Adam hade ju icke varit fullt så obeskedlig, derför hade han fått den vackraste och grannaste drägten.
Med denna slutsats var vår lilla betrakterska sjelf riktigt nöjd, hon fann den så moralisk, att både mamma och moster Margareta säkert skulle gillat den, om de varit med.
Nu aflöstes drömmandet af ett högt och häftigt qvittrande.
Adam och Eva grälade be- stämdt.
Hvilket flaxande — hvilken lidelse!
Denna gäng var det i alla fall icke Eva, | r * \ I I N | I | \ | Idun, erhålles ett gratlsexemplar för hela den tid, under hvilken abonne- mentet räcker.
Äro de samlade abonnenterna färre än 5, torde prenumera- som var så stygg, så tyckte den lilla flickan, nästan med förnärmad stolthet.
den elake Adam!
Han bad ju icke ens om förlåtelse för sin närgångenhet, utan tvärt flög han bort, obesvärad och sjelfbelåten, låtande sin granna röda bröstlapr bjert lysa i solen.
Och den stackars Eva, hon fick sitta hemma allena i sin fula grå drägt!
Detta tyckte åskådarinnan i fönstret vara mer än orättvist, och så sökte hon efter bästa förmåga trösta den öfvergifna i trädet, än med smekord, än med några hvetbrödsmulor.
» Stackars lilla du, » så lät det, » var icke led- sen, i morgon skall du ensam få hela min mjuka bulle!
Vet du, när jag blir stor, så skall jag också hafva ett litet bo och en man, men det skall vara en man, som inte är gräl- aktig och som inte flyger ifrån mig.
Han skall hafva en riktigt grann uniform, och ej som din man, blott en röd lapp på bröstet; men din man är då så stygg, att det kan vara lagom åt honom! » Nu kom barnpigan in i rummet och gjorde slut på samtalet, och dermed stängdes fönstret.
Många år derefter, när den lilla flickan blif- vit stor och lifvets vexlande öden hade fört henne långt bort från domherreparet i äppel- trädet, satt hon en gång i sitt eget bo och påminde sig de flydda barndoms- och ungdoms- dagarne.
Då tänkte hon också på, huru allt slagit in, som hon anförtrodde åt den lilla grå domherrehonan.
Hon hade fått en man, som icke var grälsjuk, utan god och varmhjertad, som icke flög bort ifrån henne, och som verk- ligen bar en lysande uniform.
Några ord om handarbeten.
T ä f l i n g s s k r i f t a f Ida E. Björklund.
Vid Iduns första pristäfling belönad med ett extra pris.
å det tillåtas en af Iduns läsarinnor att i all anspråkslöshet sända ett J7?
(?gbi litet varningens ord till sina med- systrar angående en sak, som kanske många af dem ej beaktat.
Det gäller — rätt på sak — våra s. k. handarbeten.
Insändar- innan, sjelf lycklig husmoder, maka och mor, är en varm vän till alla arbeten af qvinlig hand och tror sig med godt samvete kunna påstå, att hon är väl hemmastadd i de flesta sådana; ja, hon finner den qvinna vara mycket att beklaga, som är främmande för eller ovan vid dylika, ej händig eller egande förmåga att pryda sitt hem och sina kära, naturligt- vis äfven sig sjelf, med hvad hennes händer kunnat tillverka, vare sig af enklare eller finare slag.
Hon saknar ju då en fcr hvarje qvinna hardt när oumbärlig egenskap, som blott ovan- ligt stora gåfvor i andligt eller rent materielt hänseende kunna ersätta.
Det är således ej mot handarbeten dessa ord syfta; nej, det är öfverdriften i denna så modern blifna ifver för tillverkande af vackra arbeten för hemmet — dels sådana, som endast afse prydnad, dels sådana, som äfven afse nyttan — som jag fruktar skadar oss och våra kära hem mera, än den gagnar.
Låt nu ock vara, att dessa arbeten utföras i vare sig fornnordisk, allmoge- eller annan » stilig » stil!
De, som äro nog lyckliga att helt fritt kunna förfoga öfver fullt upp af tid och penningar, må ju dock opå- taldt hafva rättighet att i detta, som i åt- skilliga andra fall, få hafva sin » svaga sida ».
Jag syftar närmast på dem af oss husmödrar, som blott äro i medelmåttigt goda ekonomiska för- hållanden.
Som flicka har må hända mången af oss fått offra mycken tid åt dessa qvinliga sysselsättningar och finner det kanske svårt nog att ej allt fortfarande — äfven som gift — få egna sig någorlunda flitigt deråt.
Tänk blott på alla dessa — förtjusande — arbeten: kuddar och dukar, mattor och gardiner, fantasibord och öfverkast och hvad det nu allt heter, som verkligen i ganska hög grad bidraga att gifva hemmet ett komfortabelt och trefligt utseende.
Och alla dessa små utrop af vänner och vän- innor: » Ah, så vackert, så präktigt, så stilfullt!
När har du gjort detta?
Hur har du hunnit med så mycket arbete, du, som har både hus- håll, man och barn att sköta!?
» — » J o — bara på småstunder! » heter det till svar — så an- språkslöst och vackert.
I mitt stilla sinne har jag många gånger vid sådana tillfällen tänkt: Ja, huru ha tid och råd räckt till!
Undras just ändå, huru verkligt små dessa stunder varit!
Kanske både ett och annat riktigt nöd- vändigt, om ock ej fullt så angenämt arbete fått sitta emellan eller lemnats åt legda hän- der.
Kanske lilla tösen eller store gossen derigenom fått sakna mammas uppmärksamma, kärleksfulla tillsyn mången lång, god stund.
Hvad der vid lag förloras, tages dock ej lätt igen.
Att man på små stunder verkligen kan hinna göra, jemförelsevis, rätt vackra och prydliga saker, vill jag dock gerna medgifva, och det kunna nog många af oss intyga.
Må vi blott akta oss för att belasta våra hem med allt för många af dessa onödiga prydnader, ej göra såsom en och annan för öfrigt både älskvärd och duglig husmor, som nämligen genom mångfalden af sina » handar- beten » stör intrycket af sitt i allt annat väl ordnade och trefliga hem.
Man kommer der- vid nästan att tänka på ett slags utställning och det ehuru hvarje sak för sig är både väl och smakfullt utförd.
Resultatet af det hela blir dock något öfverlastadt och icke rätt stil- fullt.
Men huru månget beundrande omdöme fälles ej af ytliga åskådare i fall såsom detta.
» Hvilken flitig, duglig qvinna! » — Kära vän, tala blott dervid äfven om, huru mycken hjelp till klädsöm, linnesöm och andra — tråkigare — göromål du derigenom måst taga.
Säkerligen också rätt djupa grepp i hushållets eller din mans kassa, låt vara med hans samtycke!
Nej, sund och god smak i allt, den gyllene medelvägen i detta som i många andra fall och väl använda » små stunder »!
Egna då hellre både make, barn och hem, så väl i det stora hela, som i minsta del, en öm och tro- gen vård!
Då skall också tiden ej bli för knapp, äfven om vi, så att säga, gå upp med hela vår själ och alla våra krafter i allt som rör make, barn och hem, både i inre och yttre hänseende, dervid dock ej förglömmande vår- den om oss sjelfva — till förädling och för- bättring, så att vi åtminstone i någon mon kunna likna den idealbild af qvinna och hus- moder vi väl alla uppstält för oss.
Låt oss ej för- små att arbeta och vara trogna i det lilla, i det obemärkta, der icke någons beröm kan nå oss, men der vi lika fullt fylla nödvändiga pligter, samt der det egna medvetandet och Dens öga, som ser öfver allt, kan gilla oss.
I nästa nummer börjas följetongen.
nämt, E r n s t den nya, Dess synnerligen namn intressanta blir, » E n lifsnppgift », Limtfquisl.
som vi b e r ä t t e l s e förut a f
I r " N I I III I |_J U IN tion ske å närmaste postanstalt.
— Bidrag från alla områden f ö r qvlnllg verksamhet mottagas med tacksamhet.
Endast en sida af papperet bör Hemma och ute.
Ett Konungen afreser från Kristiania nästkommande tisdag.
Kronprinsen afreste i tisdags afton från Kristiania öfver Malmö och Köbenhavn till Karlsruhe.
Prins Carl begaf sig i tisdags afton öfver Malmö alt öfvervara prins O s c a r s bröllop afreste sist- lidne onsdags afton från hufvudstaden öfverstinnan Henriette Munck, löjtnanten vid Jönköpings rege- mente Carl Munck, löjtnanten vid Smålands husarer Bror Munck jemte fru, född friherrinna De Geer, äfvensom öfversten och chefen för Helsinge rege- mente Carl Munck och hans fru, född Hierta.
Med samma tåg följde äfven hofpredikanten G.
E. Be- skow, hvilken utsetts att förrätta vigselakten.
Hertiginnan d ' 0trante, född von Stedingk, som in- bjudits att öfvervara prinsens och prinsessans af Wales silfverbröllop, afreste till England i måndags.
Her- tiginnan bar under sitt föregående äktenskap med mr Grey, en tid legationssekreterare härstädes, un- der några år tillhört prinsessans af Wales hof samt hennes förtroligaste vänkrets.
Sällskapet Nya Idun eller qvinliga Idun, som det också kallas, hade i tisdags sammanträde, hvarvid föredrag hölls af fru Nathalia Frölander.
Derjemte utfördes af medlemmar i sällskapet en qvartett af J. Jacobsson, » Serenad » af Braga och » Nachtlied » af Hauptmann, de båda senare för sång och obligat- violin.
Konstutställningen utgjordes af aqvareller af Egron Lundgren och fröken Virginia Larsson samt » Sommarlandskap », motiv från Bjurvik (Tjust) af fröken Julia Strömberg.
kwii n:r cåU författarinnan 2 vid af denna föremål för en ganska vidlyftig diskussion i riks- dagens andra kammare.