Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa, som lära kostat öfver .'i00,000 R:dr. komma sannolikt innan kort, när de blifvit genomdränkta af vatten, att sjunka jemte till dem hörande kettingar och tågvirke.» dels ock af förre Riksdagsfullmäktigen Hörnfeldt: »Då de stängselflottor, som för närvarande ligga förtöjda i det inre af Karlskrona hamn och hvartill kostnaden uppgått till omkring 800,000 R:dr, efter all sannolikhet innan kort blifva genomdränkta af vatten och således oanvändbara för det med dem afsedda ändamål, hade jag ansett nödvändigt att härpå fästa vederbörandes uppmärksamhet, på det att sådana byggnader mätte för framtiden undvikas.» hvarjemte Herr Huss afgaf följande förklarande: »Då jag ej;,deltagit utijinspektionsresan till Karlskrona, har jag ansett mig ej kunna deltaga uti öfverläggningarne — 278 — rörande ämnen, som under inspektionen fästat Revisorernes uppmärksamhet, samt fritager mig derföre från ali delaktighet i de omdömen och förslager, som uti berättelsen härom förekomma.» Häruti instämde Herr Bogeman, Doktor Sandberg och Kontraktsprosten Bergman. 6:0.
Vid berättelsen angående besök vid arbetena å sanunanhindningshanan genom hufvudstaden samt å norra stambanan, af Herr Snndvallson: »Då nedanstående erinringar, som afslöto det uppgjorda förslaget till ofvanstående berättelse, blifvit uteslutna efter votering, hvarvid 12 röstade för och 10 emot en dylik uteslutning ur revisionsberättelsen, torde desamma böra här meddelas, så lydande: »Med i tid något förökad arbetsstyrka och redskap synes t. ex. denna 6 mil långa jernväg, hvaraf större delen varit, enligt hvad kostnadsförslagen och i öfrigt kända förhållanden gifva vid handen, jemförelsevis mera lättarbetad, än de samtidigt bearbetade östra och nordvestra stambane-delarne, hafva kunnat något tidigare, än nu synes vara både afsedt och möjligt, öppnas för den stora och långväga trafikens väl behöfliga underlättande i dessa trakter af hufvudstadens omedelbara granskap, särdeles under höst-, vinter- och vårtiden.
Ett sådant fortskyndadt öppnande särdeles af bandelar, som kunna på visst sätt betraktas såsom ett belt för sig, torde alldeles icke vara att förbise, hvarhelst det låter sig göras, utan något väsendtligt fördyrande af sjelfva byggnadskostnaden.
Staten bör så fort som möjligt beredas någon direkt afkomst å de millioner riksdaler, hvarje sådan bandel kostar, och må ej heller underskatta eller förbise sin indirekta förmån af de särskilda orternas underlättade trafik och kommunikation.
Dervid beslöts att, sedan från den för statens jernvägsbyggnader an slagna summan af 27,896,000 R:dr afdragits dels hvad som för förtskyndande af arbetena å södra stambanan under år 1863 skulle utgå eller 3,815,000
R:dr, dels förskottsanslaget 750,000 R:dr till förberedande arbeten under 1863 å de nya bandelarne, återstoden 28,331,000 R:dr borde med en tredjedel eller 7,777,000 R:dr under hvardera af åren 1861, 1865 och 1866 utgå, med rättighet för Kongl. Maj:t att för hvart och ett af åren J 864 och 1865 använda, utöfver det för hvardera af dessa är sålunda bestämda anslag, högst 1,000,000
R:dr, som då skulle å 1866 års anslag afräkna».
Ständer hafva sålunda ock ovedersiigligen bestämt, att alla dessa jernvägsarbeten skulle vara afslutade före 1866 års utgång, med likväl för byggnadsstyrelsen öppen lemnad rätt att, der terräng- och öfriga förhållanden gjorde sådant möjligt utan arbetenas fördyrande, äfven före denna sluttermin upplåta för trafiken de delar af dessa stambanor, hvilka kunnat tidigare fullbordas.
Också har Kongh Maj:t, utöfver de bestämda årsanslagen, till utbetalning i för skott å 1866 års anslag anordnat 1,( 00,000 R:dr 1864 och 1,000,000 R:dr under innevarande år, så att den I nästkommande Januari endast återstå att lyfta 5,777,0(10
R:dr af de inalles 17,746,000 R:dr utom vinsten å statslånefonden, beräknad till 400,000 R:dr, — 279 — hvilka vid sednaste riksdag beviljades för östra, norra och nordvestra stambanorna samt sammanbindningsbanan genom hufvudstaden.
Vid detta års slut ligga sålunda mera än 12,000,000 R:dr statsmedel nedlagda uti ofullbordade jeruvägsbyggnader, hvaraf, utom möjligen omkring | mil å nordvestra banan, ingen annan del kan trafikeras och såmedelst gagna åtminstone sin ort, om ej lemna staten större elier mindre trafikafkomst.
Då vidare, efter den räntefot af blott 6 procent, dessa 12,000,000 R:dr kosta statsverket 60,000
R:dr i ränteuppoffringar för hvarje månad, de sålunda äro alldeles ofruktbara både för staten och de särskilda landsdelarne; så synes skäligt och angeläget vara, att
Styrelsen för statens jernvägsbyggnader, i likhet med de enskilda jernvägsbolagen, hvilka t. ex. vid sednaste riksdag samtidigt hugnades med lånebidrag för sina bibanor till belopp af 9,644.000
R:dr och redan för flera månader sedan hunnit öppna dem för trafik, så ordnar planen för statens stambanebyggnader, att möjligen största delar deraf, som, utan det helas rubbning eller de fortskyndade delarnes väsendtliga fördyrande, kunna fullbordas, blifva, såvidt en ändamålsenligare fördelning af årsanslagen det medgifver, hvar för sig och i mån af deras färdigbyggande upplåtna för trafik, utan allt afseende derpå, om alla blifva färdiga samtidigt eller icke, hvilket Rikets
Ständer hvarken afsett eller föreskrifvit i dessa fall.»
Uti denna reservation instämde förre Riksdagsfullmäktigen Almqvist.
Herr Walberg begärde, att vid reservationerna i förevarande fråga skulle fogas följande, af honom afgifna förklarande: »Vid fråga om utlåtande rörande arbetet å norra stambanan af statens jernvägsbyggnader har, liksom vid handläggningen af åtskilliga andra frågor, på sätt protokollet visar, inträffat, att en och annan ledamot undandragit sig att afgifva hufvudsakligt yttrande beträffande föreslaget betänkande; hvilket, enligt min tanke, med lag icke förenliga fö farande föranleder mig till reservation.» Häruti instämde Herrar von Francken och Sundvallson samt förre Riksdagsfullmäktigen Almqvist. 7:0.
Vid berättelsen angående statens jernvägstrafik, § 2. dels af Doktor Sandberg: »Om Sverige företagit sig att bygga jernvägar med det belopp, som nu i räntor och amortering årligen utgår och i ett halft århundrade kommer att utgå till utlandet, så hade vi efter hand inom ett par tiotal af år haft lika långa jernvägar som nu. och varit fria från utländsk statsskuld.
— Men på en sådan framställning svarades med högsta emphas:
Hvarje dag som Sverige saknar jernvägar, gör det en oersättlig förlust.
Då emellertid det äfventyrliga beslutet blifvit fattadt att upptaga utländska lån till så stora belopp, som årligen kunde användas med vår arbetspersonal för jernvägsbyggnader, så tyckes det man bordt ställa så till, att skulden utomlands ej blifvit större än som för ändamålet var nödvändigt.
Det hade ju varit möjligt att framkalla vår egen jernmanufaktur-industri, så att jernvägsmaterielen, nvartill vi ega de yppersta råämnen, kunnat tillverkas inom landet och icke, såsom det lärer stundom skett, omkring 40 procent af kontraherade jeruvägslån stannat qvar utomlands för hvad som derifrån blifvit hemtadt.
Nog tyckes det icke hafva varit nödvändigt att ifrån England införskrifva — 280 — jernvägsmateriel för 12,000,000 R:dr, för hvilken, utom inköpspris och fraktkostnad, i allmänhet blifvit betaldt 2 procent eller 240,000 R:dr för bestyret dermed.
Att ett sådant förhållande varit fortfarande, tyckas uppgifterna i Kommerse-kollegii berättelse gifva vid handen, äfvensom att det icke blifvit minskadt, icke ens det sista året, hvilket är anmärkningsvärdt, då nu våra maskinfabriker vunnit en stor utveckling.
Sådant synes icke ådagalägga någon synnerlig omtanka att så mycket möjligt varit undvika tillökning utöfver behofvet af den utländska skuldsättningen, som alldeles qväfver vårt fattiga land.
Den välkända, ofta åberopade grundsatsen, att man bör köpa sin vara der den fås för bästa pris, tål dock många undantag.
Om också till en början inhemsk jernvägsmateriel skulle kostat något mera än utomlands, så hade den dock blifvit varaktigare, förbrukade jernvägsskenor haft ett större värde, arbetskostnaden kommit egna arbetare till godo, dryga provisioner undvikits och penningarna stannat inom landet.
Att den växande utländska skulden, såväl för jernvägarne som för hypotheksföreningarne och alla andra associationer och enskilda, med sina dryga räntor trycker landet, kan icke förnekas, då man året igenom förnimmer fortfarande lagsökningar och utmätningar i alla landsorter och de låga priser, hvartill landtfastigheter försäljas.» dels af Herr Ljungberg: »Då Revisorerne allmänt synts vara af den mening, att fullständigare upplysningar, än de af Jernvägsstyrelserna hittills meddelade, borde i dessa Styrelsers berättelser offentliggöras angående de kostnader, som af statsmedlen utgå för inköp af jernvägsmateriel, men, vid votering, en ringa majoritet lyckades undertrycka denna menings framställande i revisionsberättelsen, anser jag mig uti denna reservation böra uttala den åsigt, att det vore särdeles önskvärdt, att uti den berättelse, som af Trafik-styrelsen utgifves, mat e årligen eller åtminstone för nästa år meddelas en öfversigt af de belopp, sorn, från statsbanornas första anläggning, af allmänna medel dels till utlandet och dels till inhemska verkstäder utgått för inköp af jernvägsmateriel.
De uppgifter, som angående importen af jeruvägseffekter meddelas i Kommerse-kollegii berättelser, visa nemligen icke det aftagande i denna import, som efter så många års jernvägsarbeten här i landet tilläfventyrs kunnat förväntas, men såsom innefattande äfven den materiel, som för enskilda banor anskaffats, lemna de icke tillförlitliga upplysningar i förstnämnde hänseende; och det är ganska möjligt att, om, vid en följande statsrevision, samma behof som nu förekommit af detta ämnes utredning, tiden icke skall medgifva dylika uppgifters anskaffande.
Lika med en stor del af öfrige Revisorer har jag äfven funnit anmärkningsvärdt, att en högt afiönad statens embetsman, Generalkonsuln Tottie i London, fortfarande förunnas den till 2 procent uppgående provision för vissa bestyr med jernvägseffekternas inköp i England, hvilken redan ett föregående års Revisorer ansett för staten alltför kännbar.
Om det verkligen icke skulle kunna förekommas, att en särdeles betydlig del af våra utländska jernvägslån direkte gå till utländska verkstäder för jernvägsmateriel, torde åtminstone någon sparsamhet kunna iakttagas i afseende på provisioner, när. såsom under revisionsåret varit förhållandet, det belopp, på hvilket procent eger beräknas, uppgår till mer än 2^ millioner R:dr rint.» dels ock af Prosten Lundholm,. 281 8:0.
Vid berättelsen angående Kongl. Stuteri-ölVerstyrelsen, 4 §. af Grefve de la Gardie: »Emot innehållet af 4:de g i berättelsen angående Kongl.
Stuteri-öfverstyrelsen får jag anmäla min reservation»; hvarjemte Herr Bogeman ville hafva antecknadt, att han, vid det tillfälle då beslut i frågan fattades, ej varit tillstädes. 9:0.
Vid berättelsen angående Konsistorierne i Kalmar och Hernösand. dels af Doktor Sandberg: »Det är väl i Kongl, förordningen af den 28 Maj 1830 föreskrifvet, att Kontraktsprostarne skola hvart femte år anställa ekonomiska besigtningar på prestboställen, men ingenstädes, så vidt jag vet, är det dem ålagdt att för vakansår, der inga nådår komma i fråga, hålla auktioner för bortarrenderande af prestlägenheter och löneinkomster, för hvems räkning det vara må.
Under ett sådant förhållande synes det vara rättvist, att läroverkens byggnadskassör, eller de som tillgodonjuta arrendemedlen, också få vidkännas auktionskostnaderna.
Hvad räkenskaperna angår, kunna dessa omkostnader antingen frändragas vid liqviden och endast nettobehållningen uppdebiteras, eller också, såsom Konsistorierne i Kalmar och Hernösand gått tillväga, uppdebitera arrendesummans bruttobelopp och sedan afföra omkostnaderna.
Mig synes derföre anmärkningen böra uteblifva.» Häruti instämde Prosten Lundholm och Kontraktsprosten Bergman. dels af Herrar Bogeman, von Francken och Huss. 10:o.
Vid berättelsen om granskning af redogörelsen för Sveriges deltagande uti 1862 års exposition i London. dels af Grefve Hamilton: »Svenska folkets ställning bland Europas nationer såväl som dess eget välförstådda intresse, hvilket ej kan beräknas med siffror, fordra, enligt min åsigt, Sveriges deltagande, i de internationella utställningar, der sådant är möjligt.
Jag kan derföre icke dela det tvifvel, som härom blifvit af Revisorerne uttaladt.»
Uti denna reservation instämde Herrar Bogeman och von Francken. dels af Herr Carlson: »Emot de af Revisorerne, vid berättelsen rörande redovisningen för Sveriges deltagande i 1862 års allmänna industri- och konstexposition i London, uttalade tvifvelsmål om den nytta deltagandet i sådana expositioner medfört för svenska industrien, samt huruvida Sverige bör för framtiden deruti deltaga, får jag mig reservera.
Efter min tanke borde i stället den åsigten uttryckts, att, som Sveriges deltagande i dylika expositioner är för vårt lands industri af allrastörsta vigt och det fördenskull är nödvändigt att vi deruti deltaga, synes det vara särdeles önskvärdt att all den hushållning iakttages, som med ändamålets vinnande är förenlig och nationens inskränkta tillgångar påkalla. dels ock af Kontraktsprostarne Rabe och Bergman. 36 1 l:o.
Yid förslaget, att Rikets Ständer mätte pröfva Styrelsernas för Tull-, Post- och Telegraf-verken samt statens jern vägsbyggnader utgifts stater. af Grefve de la Gardie: »Emot den i detta förslag förekommande mellanmening: »i hvilka Chefen eger allena heslutande rått,» får jag anmäla min reservation.
Obehöflig för motiveringen af Revisorernes hemställan, får den utseende af ett uttalande från Revisorernes sida till förmån för den kollegiala formen, emot hvars användande i embetsverk af den natur, som de här ifrågavarande, jag skulle hysa de största betänkligheter.»
Slutligen skulle omförmälas, att Grefve de la Gardie, Herr Bogeman, Doktor Sandberg och Herr Petre icke deltagit i besöket vid högre artilleri-läroverket å Marieberg; att Herr Huss och Doktor Sandberg icke varit tillstädes vid besöken uti Svea och Andra Lifgardets kaserner, samt att Grefve de la Gardie, Herr Bogeman och Doktor Sandberg icke närvarit vid besöket uti de åt Sappör-kompanierna upplåtne lägenheter, äfvensom att dessa ledamöter af sådan anledning icke heller kunde deltaga uti de omdömen, som om ifrågavarande inrättningar blifvit uttalade.
— 283 - Kongl. Stats kontorets underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers år 1865 afgifna berättelse om granskning af statsverkets förvaltning under år 1863.
Till åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts genom remiss meddelade nådiga befallning, får Stats-kontoret härmed i underdånighet afgifva utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers berättelse om den innevarande år af dem verkställda granskning af statsverkets tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1863, uti de delar samma berättelse kan anses påkalla yttrande från Stats-kontorets sida.
Uti den afdelning af nämnde berättelse, som rörer detta embetsverk, hafva Revisorerne, i 3 §, under åberopande af en berättelsen bifogad förteckning å sådane utgifter, som åren 1859—1863 blifvit anordnade såsom förskott att hos Rikets Ständer till ersättande anmälas, anfört, hurusom de trott sig finna, att större delen af de betydliga belopp, som, enligt förteckningen, blifvit anvisade, innefattade utgifter för sådane behof, hvilka vore af natur att årligen återkomma, samt att anslag dertill lätteligen kunde å riksstaten uppföras; och då, i Revisorernes tanke, medel till bestridande af de oförutsedde tillfälliga utgifterna icke saknades, ansåge sig Revisorerne böra till Rikets Ständers pröfning hemställa, huruvida bibehållandet af ofvanberörde anordningstitel vore af behofvet påkalladt och öfverensstämmande med den i 64 och 65 §§ af Regeringsformen uttalade grundsats, att statsmedlen skola till de af Rikets
Ständer pröfvade behof och efter den upprättade staten anordnas.
Vid granskning af åberopade förteckning förekommer, att utaf der upptagna utgiftsposter, som till största delen redan äro af Rikets Ständer godkände och ersatte, de flesta utgöra kostnader för Kommittéer, hvilka, i följd af Rikets Ständers egna underdåniga framställningar, för särskilta ändamål blifvit tillsatta; att en del förskott äro sådane, som icke vidare ifrågakomma, såsom kostnaden för uppgörandet af formulär till de förvaltande verkens räkenskaper och ersättningen till innehafvarne af roterade ecklesiastike boställen, för hvilket sednare föremål anslag numera finnes å riksstaten uppfördt; att likaledes, beträffande ersättningen till innehafvare af vissa kungsgårdar för den s. k. hofveri-skyldighetens upphörande, medel till gödtgörelse åt dessa indelningshafvare vid — 284 — nästlidne riksdag blifvit å stat anslagna; att åter andra utgifter äro af den beskaffenhet, att de lämpligen torde böra af Riksgälds-kontorets tillgångar direkte bestridas, såsom ersättningen för de med statsrevisionerne förbundne kostnader och de årliga tillskotten för betäckande af kolonien S:t Barthelemys förvaltningskostnader, den sednare utgiften medelst förhöjning af det å Riksgälds-kontoret för ändamålet nu anvisade extra statsanslag, samt att för öfrigt utgifter förekomma till ersättning för afskrifna eller förmedlade indelta räntor m. m., hvarom, sedan behörig utredning hunnit ske rörande flera andra likartade utgifter, såsom ersättningen till vederbörande indelningshafvare för mistade mjöl- och sågqvarnsräntor, Stats-köntoret framdeles kommer att i ett sammanhang göra underdånig anmälan, på det att ersättningsanslag derför må kunna å de särskilda hufvudtitlarne uppföras.
Ehuru det vill synas, som för utgifter af ifrågavarande beskaffenhet, för hvilka vid statsregleringens uppgörande medel ej blifvit anvisade, en ytterligare anordningstitel utöfver de begge, som redan förefinnas, nemligen de å de flesta hufvudtitlarne upptörda anslagen till extra utgifter och samma hufvudtitlars besparingsmedel, icke borde erfordras, må dock å andra sidan härvid erinras, att om kostnaderna för ofvanomförmälta Kommittéer skulle af nyssnämnda båda fonder bestridas, dessas tillgångar utan tvifvel icke sällan blefve otillräckliga för de många tillfälliga behof, som af samhällsodlingens framåtskridande i alla rigtningar måste blifva en nödvändig följd, men, om åter Rikets Ständer, i sammanhang med sådane af dem gjorda underdåniga framställningar, som, för att kunna bringas till verkställighet, medföra kostnader för staten, tillika anvisade nödiga medel för dessas betäckande, skulle, enligt Stats-kontorets tanke, den s. k. förskottstiteln blifva mindre behöflig, än nu är fallet.
För öfrigt och då, med hädanefter årligen återkommande riksdagar, representationen lättare, än hittills, blifver i tillfälle att omedelbart pröfva anslagsbehof af ifrågavarande beskaffenhet, föreställer sig Stats-kontoret, att nämnde anordningstitel i allt täll kan komma att inom kort försvinna; och det är under sådant förhållande som Stats-kontoret anser, att någon särskild Rikets Ständers åtgärd icke af Revisorernes framställning påkallas.
Vidare är af Revisorerne, uti 4 §, efter en redogörelse för förhållandet med de å statsanslagen uppkommande besparingar, hemstäldt, bland annat, att anslagen å riksstatens 5:te hufvudtitel till Flottans underhåll, till dess nybyggnad, till båtsmännens förseende med kojer och täcken, till beklädnad åt mariner m. fl., till exercis af Flottans bemanning samt till spanmålsupphandlings- och bagerikostnader, måtte, i öfverensstämmelse med de föreskrifter om reserverande för ändamålet af derå inträffande besparingar, som, jemlikt ett nådigt bref till Förvaltningen af sjöärendena utaf den 17 April 1860, blifvit nämnde embetsverk meddelade, upptagas i riksstaten såsom reservationsanslag; att jemväl anslagen å 7:de liufvudtiteln till Myntets drift och till Post-verket, hvilka likaledes, till följd af särskilda bestämmelser, vore att anse såsom reservationsanslag, måtte i riksstaten erhålla denna benämning, samt att följande kassor och fonder, nemligen Militieboställs-kassan, Trosspassevolans-fönden, Salpeter-fonden, Skogsplanteringskassan, Wadstena krigsmaushus-kassa och Invalidhus-fonden, måtte icke, såsom för närvarande egde rum, ingå i statsregleringsfonden, hvarigenom deras behållningar, ehuru ej för statens allmänna utgifter disponibla, blefve upptagna bland hufvudtitlarnes reserverade medel, utan deremot, i likhet med andra af allmänna medel bestående kassors tillgångar, från statsregleringsfonden uteslutas, så att hufvudtitlarnes reservationer komme att allenast omfatta bssparingarne dels å jeservationsanslagen, dels å de allmänna anslagen.
Jemte erinran, att samtlige ifrågavarande anslagsbehållningar äro bokförda i öf - — 285 — verensstämmelse med riksstaten och det för rikshufvudbokens upprättande fastställda for - mulär, får Stats-kontoret, delande Revisorernes i ämnet uttryckta åsigt, instämma uti deras ofvannämnda hemställan så i ena som i andra afseendet.
Slutligen hafva Revisorerne, uti 6 §, med anledning deraf, att, jemlikt Kongl, brefven den 22 Augusti 1684 och den 4 Maj 1721, mantalspenningarne, som utgjordes af befolkningen i Waxholm, vore anslagna till aflöning ät justitie-staten derstädes och till detta ändamål från de skattskyldige direkte utginge, hemställt, att åtgärd måtte vidtagas i syftemål, att nämnda mantalspenningar, förslagsvis beräknade till 180 R:dr, komme att, emot ersättning åt vederbörande, till statsverket ingå.
Lika med Revisorerne, anser Stats-kontoret, att ifrågavarande mantalspenningar lämpligen böra, i samma ordning som mantalspenningarne för den öfriga delen af riket, till staten ingå; och föreslår Stats-kontoret, att på enahanda sätt, som, i enlighet med hvad Revisorerne jemväl anfört, egde rum vid 1850—1851 års riksdag i afseende å de till Upsala Akademi dittills utgående mantalspenningar utaf de å Akademiens hemman skattskrifne personer, ett emot medium af nu ifrågakonma mantalspenningar för de tio åren 1854- 1863 svarande anslag, utgörande, enligt räkenskaperna, i jemnt tal 183 R:dr, må anvisas till aflöning åt justitie-staten i Waxholm, emot det att mantalspenningarne i stället komme att till statsverket ingå; lärande detta anslag böra uppföras under den å riksstatens 7:de hufvudtitel förekommande an slagsrubrik en:
Revisorernes berättelse återställes i underdånighet, och Stats-kontoret framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung!
Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste undersåter 0. A. TAUVON. C. W. GRÅÅ. O. F. AF SILLÉN.
BRUNO JOHANSSON. 1. s. Karl Kinberg. O. W. af Donner.
Stockholm den 30 December 1865. — 286 — Kongl.
Civildepartementets
Bränvinskontroll-hyrås underdåniga utlåtande öfver Rikets 1 Ständers Revisorers år 1865 förnyade hemställan, i afseende å kostnaderna för kontrollen af bränvinstillverkningen.
Till åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning genom remiss den 20 sistlidne Oktober, får Bränvinskontroll-byrån härmed afgifva underdånigt utlåtande med anledning af hvad Rikets Ständers Revisorer anmärkt angående kostnaderna för kontroller, å bräuvinstillverkningen, enligt bifogadt transsumt af deras afgifna berättelse om verkställd granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1863. 1862 års Revisorer anmärkte, rörande ifrågavarande kostnader, att dessa för revisionsåret, enligt hvad rikshufvudboken utvisade, uppgingo till ett sammanlagdt belopp af 601,651 R:dr 69 öre, samt att, ehuru tillverkningsafgifterna för denna handtering under samma år belöpte sig till 8.771,214 R:dr 2 öre, nämnde utgift i förhållande härtill syntes vara nog dryg, då den hufvudsakligen utgjordes af Ofverkontrollörernes och Kontrollörernes arvoden, uppgående, utom rese- och traktameutsersättning jemte kost och rum för Kontrollörerne, till 10 R:dr för de förre och minst 4, högst 8 R:dr för de sednare, allt för dag räknadt, hvarföre Revisorerne, som velat fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å förhållandet, ansett sig böra ifrågaställa, om icke nämnde arvoden, som vid 1859—1860 årens riksdag nedsatts till berörde belopp, kunde, utan fara för kontrollens behöriga handhafvande, ytteoligare nedsättas.