Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling.
Majit behagade, jemlikt Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörde förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, samt befallde, att, i enlighet dermed, Nådig proposition skulle till Rikets Ständer aflåtas.
Ex Protocollö.
Uaj.it i7 \:o 9.
Ant. till Exp. Utsi. den 11 Dec. 1853, kl. 1 e. m. Kongl.
Mnj:ti Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående nedsättning i kopparräntan å tillverkningarne vid Stora Kopparberget, samt i anledning af ånyo väckta frågor dels om upphörande af y/lfmogens inom vissa trakter af Kopparbergs
Län skyldighet att till Stora Kopparbergs
Qvarntulls-kolen, dels ock om uppiili frände af öfrige åt Stora Kopparbergs Bergslag och Hytte-egare tillerkände privilegier och särskilda förmåner; Gifven Stockholms Slott den 16 November 1855.
Redan 5r 1829 gjordes af Stora Kopparbergs Bergslag hos Kongl. Majit underdånig ansökning om förmedling i den af koppar-fillverkningen utgående räntan, sålunda att denna ränta, i stället lör den genom Kongl. Resolutionen den S
Mars 1803 fastställda beräkningsgrund af hvart tionde
Sk//, måtte få med hvart trettionde Sk/f. af tillverknings-qvant i telen erläggas.
Enär Kongl. Majit, enligt Dess und* r den 19 Juli 1854 härom utfärdade Nådiga Resolution, funnit giltiga skäl då icke förekomma att den sökta nedsättningen i koppar-räntan bifalla, förnyade Stora Kopparbergs Bergslag, genom Grufve-rätten och Direktionen för Bergslagets Enskilda Verk, medelst en deri 8 December 1837 ingifven underdånig skrift, samma anhållan, hvarefter, och med anledning af de vid 1840 och 1841 årens Riksdag gjorda framställningar om befrielse för vissa socknar inom Kopparbergs
Län från åliggandet att tili Stora Kopparbergs Bergslag in natura leverera hemmans-ränte- och mantals- eller qvarntu\ls-kolen, Rikets då församlade Ständer, uti underdånig skrifvelse den 8 Maj 1841 begärde, att undersökning måtte i behörig ordning verkställas till utrönande af så väl beskaffenheten utaf de privilegier, å hvilka Bergslagets rättighet till kol-räntornas utfordrande in natura sig grundar, som ock beloppet af den qvantitet, hvilken, i förhållande till Fahlu grufvas tillstånd, kunde anses erforderlig för koppar-tillverkningens bestånd oell fortfarande bedrifvande, äfvensom att, så framt icke Bergslagets privilegier deremot lade hinder i vägen, den behöfliga ko^qvantiteten måtte, till utgörande på dittills föreskrifvet sätt, fördelas eme'Jan de närmast belägna socknarna, hvarest tillgång å til! kolning passande skog funnes, samt allmogen i de socknar, från hvilka räntorna med kol utgjordes, förklaras berättigad, att erlägga mantals-penningarne och hemmans-räntan i öfverens - *8 Ken yl. Alu;: It Råd.
Propttilion, 9. stämmelse med de för dessa skatters utgörande i allmänhet stadgade grunder, eller de förr* i kontant till deras i orten bestämda belopp och de sednare efter årets markegångs-priri.
Sedan Kongl. Maj:t, med bifall lill denna Rikets Ständers anhållan, den 17 Juli 1815 förordna t, att de sålunda väckta frågor om förmedling i den af koppar-tillverkningen utgående ränta samt om förändrade före:>kri(ler rörande levereringen af skatte-kol till Stora Kopparbergs Bergslag, borde närmare utredas genom en för sådant ändamål tillsatt särskild kommission, bestående af en ledamot från bvartdera af Kammar- och Bergs-kollegiprne, och denna kommission, efter att hafva på stället inhemtat Bergslagets tankar och begifvanden i afseende på allmogens lindring vid hemmansränte- och qvarntulls-kolens framtida utgörande, och efter att äfven hafva låtit, vid särskilda sammanträden, öfverläggning hållas med allmogen i de socknar, från hvilka ränte-kol illgöras, den 25 Juni 1814 afgifvit underdånigt betänkande i ämnet, har Kongl. Maj:t, efter Kammar- och Bergs-kollegiernes hörande, den 18 November 1847 till Rikets då församlade
Ständer aflåtit
Nådig proposition angående detta ärende, innefattande hufvudsakligen följande förslag: att, i enlighet med den genom Kongl. Förordningen den 21 Juni 1831 stadgade beskattningsgrund för bergverk i allmänhet, den från Stora Kopparbergs Bergslag utgående koppar-ränta måtte bestämmas till hvart 30:de Skäf., under vilkor, dels att Bergslaget underkastade sig den förändring i sättet för hemmans-ränte- samt mantals- eller qvarntullskolens utgörande, som af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer pröfvades böra ega rum, dels ock att det anslag af IJ Skäf.:s tiondekoppar, hvarmed kronan bidrager till preskerskapets aflöning, äfvensom
Bergslagets uteslutande rätt till kol-upphandling inom det, genom Kongl.
Resolutionen den 2 Juli 1816 bestämda distrikt, för framtiden skulle upphöra, hvaremot den af Bergsfrälse-jorden vid Fahlun utgående så kallade vedhygges- eller vedhyggstersräntan borde, såsom vederlag för den genom Kongl. Brefvet den 29 December 1820 Bergstaget tills vidare ålagda utgift till aflöning för förste läraren vid Bergsskolan i Fahlun, fortfarande komma Bergslaget tili godo, intilldess annan lämplig tillgång för nämnde lärares aflöning framdeles kunde utfinnas; att, beträffande den allmogen inom vissa trakter åliggande leverering af ränte-kol, detta åliggande måtte alldeles upphöra för de skattskyldige, som tillhöra Thorsång* och Stora Schedvi, Rättviks, Leksands, Säthers och Gustafs Socknar, jemte delar äf vissa andra socknar, äfvensom några särskilda byar, hvilka alla skattskyldige i stället skulle /örpligtas dels att, utan uppsägningsrätt, erlägga lösen efter markegångs-pris med penningar för hemmansränte-kolen, dels ock att _betala mantals-penningar till det för orten stadgade belopp af åtta skillingar banko, men Ahls socknemän, med fortfarande skyldighet att leverera hemmansränte-kolen in natura, vinna befrielse blott från sådan leverering af mantals- eller qvarntulls-kolen under vilkor af mantals-penningars utgörande på nyssberörda sätt, samt föröfrigt de skattskyldige inom Wika, Sundborns, Svärdsjö, Bjursås, större delen af Gagnefs och Tuna äfvensom Husby Socknar, enligt deras egen tillkännagifna önskan, fortfarande till Stora Kopparbergs Bergslag leverera så väl hemmansränte- som mantals- eller qvarntulls-kolen; att skillnaden emellan markegångspriset å kronans behållna ränte-kol, efter hvilket pris de skattskyidige komme att för dessa kol till kronan erlägga lösen, och det progressiva markegången understigande lösningspris derå, som Stora Kopparbergs Bergslag egde att sig tillgodoberäkna, må fortfarande af hytte-egarne åtnjutas och af kronans medel utgå; samt att, med anledning af den väckta frågan om upphäfvande a/ Kongl. Resolutionen den 13 November 1747, angående inskränkning af en del socknars i .Dalarne rättighet att an - k’otofl, vända siu skoj;, Torkan af berördo Resolution nii, såsom följd af den föreslagna nedså lili ingen i koppar-räntan, förfalla.
Uti underdånig skrifvelse den 4 Mars 1848, hafva Rikets Ständer tillkännagifvit att de, uppå de skäl, som i den underdåniga skrifvelse!) äro anförde, anse sig ieke kunna bifalla den af Kongl. Maj:t i Nåder föreslagna nedsättning uti den af Stora Kopparbergs
Bergslag utgående koppar-räntan från hvart tionde till hvart trettionde Skeppund å den årliga tillverkningen, samt att, såsom följd häraf, Rikets Ständer funnit den tillika väckta frågan om upphörande af allmogens inom åtskillige socknar utaf Kopparbeigs
Län skyldighet att in natura leverera hemmansränte- och mantals-eller qvarntulls-kolen böra »för närvarande förfalla»; och har äfven, i öfverensstämmelse härmed.
Maj:ts Nådiga Bref till Kammar- och Bergs-kollegierne under den 12
Maj samma år aflåtits.
Medelst en sedermera af Bonde-Ståndet vid 1847 och 1848 årens Riksdag, den 16 September sistnämnda år, till Kongl. Majit afgifven underdånig skrifvelse, har Bonde-Ståndet ytterligare fästat Kongl. Majrts
Nådiga uppmärksamhet å det förevarande ärendet, såsom en fråga af vidt omfattande och utomordentlig vigt för Bergslagen och hvars behandling kunde för framtiden medföra ganska många, för hela landet menliga, följder; anhållande Bonde-Ståndet, att detta ärende, enligt de genom ofvanbemälde särskilda kommission utredda billiga och rättvisa grunder, måtte af Kongl. Majit i Nåder behjertas, och att åtminstone de af skatte-allmogen, hvilka genom deras skogars ända till 7 å 8 mil från Stora Skepparberget aflägsna läge, äfvensom, och med ännu större skäl, innebyggare i de socknar, hvilka, i brist af skog, ej kunde några kol leverera, måtte i Nåder befrias ifrån en levere-rings-skyldighet, sorn genom transport-kostnaden komme att uppgå till mer än dubbelt af kolens verkliga värde.
I anledning af denna underdåniga skrifvelse hafva, till följe af Kongl. Majits
Nådiga befallning, underdåniga utlåtanden blifvit afgifue; a) den 29 September 1849 af Stora Kopparbergs Bergslag, som, jemte åberopande af den fullständiga utredning af ämnet, hvilken i ofvanbemälde kommissions underdåniga betänkande af den 25 Juni 1844 innefattas, hufvudsakligen anfört: att allmogens skyldighet till kol-skattens utgörande in natura vore forngammal och grundad i Bergslagets äldsta privilegier, samt vidare genom många, så väl äldre som nyare författningar bekräftad; att kol-räntorne, inalles utgörande omkring 55,550 stigar, förr varit åt Bergslaget anslagnc, emot låga lösningspris, nemligen mantals- eller qvarntulls-kolen, sorn år 1845 utgjort 9,859J stigar, efter kronovärdiet 6 sk. 8 rst. per stig; kol-räntan från häradsfjerdingen i Leksand, utgörande 1,150 stigar och anvisad till konst-statens underhåll, utan lösen; lönings-kolen eller de indelda ränte-kolen 8,991i stigar, efter 20 sk. per stig; samt skatte-koien eller kronans behållna hemmmansränte-kol 15,551.1 stigar, lika med qvarntulls-kolen efter kronovärdiet; men att, då, genom Kongl. Resolutionen den 5 Mars 1805. koppar-räntan blifvit nedsatt från hvart åttonde tili hvart tionde skeppund å tillverkningen, hade tillika blifvit bestämdt att, såsom ersättning till kronan för dess sålunda förminskade inkomst, Bergslaget skulle lösa samtlige kol-räntorna efter fullt markegångspris, med undantag af kronans behållna hemmansränte-kol, för hvilka stadgats en progressiv förhöjning i lösningspriset med 2 sk. per stig årligen, till dess markegångs-priset upphunnits; men för hvilka sistnämnda ränte-ko!
Bergslaget äfven erlade fullt markegångspris, emedan skillnaden af särskild anledning tillfälle hytte-egarne under benämning af »hytfe-reveny»; att Bergslaget, sorn sålunda 50 Kongl. Haj.U .Vårf. Proposition, JV:« 9.
Josie alla kol-räntorna efter markegångspris, ehuru af nyss omförmälda orsak en obetydlig del af denna lösen ännu ej ingår till kronan, icke hade någon annan nytta eller förmån af kol-räntorna, än den att med större säkerhet kunna påräkna kol-behofvets fyllande för koppar-tillverkningen; att emellertid denna fördels bibehållande vore oundgänglig för kopparverkets bestånd, åtminstone så länge detsamma är hetungadt med en tredubbelt högre skatt än andre bergverk; att då koppartillverknings-qvantitefen, hvilken under åren före 1814 utgjort 2,400 å 2,500
Sk//, årligen, under den sedermera (öljde tid eller åren 4846, 1847, 1848 och 849 betydligen stigit (nemligen till 5 å 4,000 Sk//, och derutöfver), så vore den kol-tillgång, som erfordrades blott för den genom merbemälde kommission antagne årliga produktions-qvantitet af 2,500 Sk//., med beräkning af 15 stigars kol-åtgång fiir hvart skeppund (således 57,500 stigar) ganska knapp för att kunna anses motsvarande beholvet; och det vore derföre af högsta vigt, att kol-räntorna blifva bibehållna, på det kol måtte kunna påräknas jemväl från de skogar, som äro något aflägse från koppar-verket, helst koppar-tillverkningens ökande till en högre qvantitet än den nyssnämnda af 2,500 Sk//, äfven vore det enda vilkoret för möjligheten af bergsbrukets fortsättande utan förlust för näringsidkarne; förmenande Bergslaget slutligen att, på alla dessa skäl, Bergslaget icke kunde afstå från sin rätt att fortfarande erhålla kol-räntorna in natura, så vida icke Bergslaget genom koppar-räntans förmedling till hvart trettionde Sk//., sättes i tillfälle att bära de höga kol-pris och den ökade tillverkningskostnad, sorn af kol-räntornes frånträdande skulle blifva en följd; bj den 29 September 4849, af Landshöfdinge-ernbetet i Stora Kopparbergs
Län, som i underdånighet yttrat: att Bergslaget icke utan dess eget medgifvande kunde frånkännas dess på privilegier grundade rätt till ränte-kolens erhållande in natura; att emellertid, och då denna leverering medförde en obillig tunga så väl lör allmogen i de socknar, hvilka äro belägna på ett betydligare afstånd från Stora Kopparberget, som ock för den allmoge, hvilken saknar egen skog till kolning, Landshöfdinge-ernbetet ansåge någon uppoffring, från Statens sida kunna skäligen äskås för eje skattdragandes befriande från berörda, i begge nämnda fall olämpliga levererings-skyldighet, förmodade
Landshöfdinge-ernbetet en ytterligare framställning till Rikets Ständer om ifrågavarande skyldighets upphörande emot förminskning i den Bergslaget nu åliggande beskattning, böra så billig och rättsenlig anses, att den ej kunde annat än röna bifall; c) den 40 April 4850 af Kammar- och Bergs-kollegierne, hvilke i underdånighet förmält sig till alla delar instämma uti hvad Landshöfdinge-ernbetet yttrat om billigheten af en del allmoges befriande från dem åliggande kol-ieverering, men derjemte andragit: att, enär, sedan år 4844, då bemälde kollegier, uti afgifvet utlåtande angående förevarande fråga, på grund af utredda förhållanden, i underdånighet tillstyrkt koppar-räntans nedsättning till hälften eller från hvart tionde till hvart tjugonde skeppund af tillverkningen, ställningen nu vore, genom den ökade koppar-produktionen, väsendtligen förändrad till både Bergslagets och kronans fördel, kollegierne ansågo Bergslagets icke desto mindre fortsatta anspråk att, såsom' vederlag för eftergifvandet af en del utaf allmogens kol-levererings-skyldighet erhålla koppar-räntans nedsättning till hvart trettionde skeppund af tillverkningen, vara allt för högt, emedan den årliga minskningen i kronans påräknade afrad dymedelst skulle komma i jemförelse med värdet af Bergslagets eftergift, blifva högst betydlig; att deremot det vore för kronan och det allmänna, likasom för en stor del af allmogen inom Kopparbergs
Län, af särdeles vigt om, såsom förut äfven blifvit ifrågastäldt, Stora Kopparbergs Bergslags ännu. återstående privilegier och särskilda förmåner kunde för framtiden alldeles upphöra, samt deribland Bergslagets i äldre tider, på allmogens och ortens bekostnad, erhållna företrädesrättigheter i afseende på ved- och virkes- samt kol-handeln inom vissa socknar af )änet; hemställande fördenskull Kollegierne i underdånighet, om icke Stora Kopparbergs Kongl Maj-.it Råd.
Proposition, R.-o 9. 31 Bergslag borde ånyo höras, med föreskrift att öfver denna fråga fullständigt sig yttra; hvarefter det i*3 Kongl. Majds förnyade
Nådiga pröfning, efter inhemtande af Rikets Ständers tanka i amnet, blefve beroende, om och hvad reglering i afseende på den sökta befrielsen från skatte-kolens leverering må kunna med Bergslaget, till den skattskyldige Allmogens förmån, i förenings väg uppgöras.
Till Kongl. Maj:t är vidare den 12 December 1830 ingifven en af Riksdagsfullmäktigen utaf Bonde-Ståndet för Näsgårds fögderi inom Kopparbergs
Län, Anders Ersson i Norrhyttan på Hedemora, Folkärna, By och Grytnäs församlingars skattskyldige hemmansegares vägnar gjord underdånig ansökning om förvandling till spanmål eller penningar af deri kol-ränta, sorn utaf skatle-hemmanen i samma socknar utgöres, till det, Stora Kopparbergs Bergslag underlydande, Avesta bruk, till stöd för hvilken ansökning sökanderne åberopat dels den allmänna grundsats, att sådane ränte-persedlar, som antingen äro för jordbrukets uppkomst och förkofran hinderlige eller ock upphört att vara hufvudsakligen näringsalster för de orter, i hvilka de skola erläggas, böra få utbytas emot sådaiie artiklar, sorn vanligen i hvarje ort frambringas, dels bristen å erforderlig skog vid de flesta af sökandernes hemman, samt, beträffande några hemman, som möjligen ega hjelplig skogstillgång, olägenheten af en långväga transport, dels ändtligen det jemförelsevis med priset å andra ränte-persedlar allt för betydligt stegrade kol-priset, hvilket, när kronan afhändt sig eganderätten till Avesta bruk (år 1777) utgjort allenast 21 skillingar, men år 1830 uppgått till 2 R:dr 20 sk. per stig, och framgent skulle än vidare ökas i samma " mån skogstillgångarne förminskades, intill dess de Skattskyldige blefve alldeles oförmögrtc att sina räntor utgöra.
Uti en särskild ansökning, som den 28 November 1830 till Kongl. Majit inkommit, hafva Stora Schedvi, Thorsång*, Säthers, Leksands, Åhls samt Rättviks sockneinän inom Kopparbergs
Län, genom utsedde ombud, i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit måtte till Rikets Ständer aflåta Nådig proposition om fri dispositionsrätt för de inom Stora Kopparbergs koldistrikt belägna socknar, af skatteskogarna derinom, äfvensom af bergsfrälse skogarna, och om rättighet för dessa socknar att till Stora Kopparbergs bergslag i stället för skattekolens leverering in natura få erlägga värdet af hemmansränte-kolen antingen med spanmål eller med en bestämd billig penningeränta, allt efter tillgång på det ena eller andra af dessa lösningsmedel och eget val, samt betala mantals- eller <ivarnttills-koIen med penningar, i likhet med hvad inom häradsfjerdingen i Leksand af ålder Öfligt varit.
Emedan, vid 1817 och 1818 årens Riksdag, bland andra skäl emot bifall till Kongl. Majits då gjorda Nådiga proposition, härom äfven anförts, att, vid frågans behandling år 1844 hös forhcmälde kommission, en del af allmogen väl skulle hafva begärt att från skattekolens leverering in natura befrias, men andra deremot framställt önskan att dermed få fortfara, hafva Stora Schedvi och Thorsångs socknemän, såsom bland alla de skattskyldige inom Sfora Kopparbergs koldistrikt egande största anledning till missbelåtenhet med det nuvarande beskattningssättet, inbjudit samtlige öfrige socknarne inom koldistriktet till gemensam talan i detta afseende; Och hafva sålunda, förutom de ofvannämnda sex socknarne, de skattskyldige inom Vika socken med Hossjö kapells-lag, Sundborns, Husby, Gagnefs, Stora Tuna och’Gustaf? socknar förklarat sig instämma i den underdåniga ansökningen, med det af Vika, Sundborns och 38 fongt.
Uaj:t* Sid.
Profoiiiion, S;o 9.
Gagnefs socknemän dervid gjorda tillägg, atl de, lika med hvad
Aids socknemän äfven hegart} önskade få med penningar, ej med spanmål, kolskaften sig afbörda; hvarförutan Vika sockr nemäns bergsfrälse jordegare åt sitt ombud uppdragit, att, ifall socknarnes önskan om fri dispositionsrätt till skogarne icke i allo kunde bifallas, söka verka dertill, att dylik rättighet mätte erhällas, åtminstone i afseende på skogarnes afkastning i allt öfrigt utom kolhandeln.
Leksands och Åhls socknemän hafva dessutom gjort förbehåll om oförminskad rätt för allmogen till den genom Rikets Ständers beslut dem tillerkände lindring i personela bevillningen.
Deremot har allmogen inom Svärdsjö och Bjursås socknar förklarat sig icke vilja biträda den gjorda ansökningen, utan önska att fortfarande få afbörda sig kolskatterne in natura.
Sökanderne hafva emellertid i underdånighet begärt, att sistnämnda tvänne socknars vägran ej måtte utgöra något hinder för frågans behandling till alla de öfriga skattskyldigas bästa, och att för socknemänncn inom Svärdsjö och Bjursås antingen kolprestationen in natura må qvarstå, eller ock, om ett för alla bindande beslut ansågs erforderligt, dessa socknemän tilllörbindas att foga sig efter de öfrigas åstundan, helst äfven de skattskyldiga inom Svärdsjö och Bjursås socknar komma att, enligt sökändernas tanka, hemta stora fördelar i stället för befarad skada och förlust af kol-Ievereringens upphörande.
Såväl i anledning af hvad Kammar- och Bergs-kollegierne uti deras bär ofvan omförmälda utlåtande af den 10 April
I8S0 underdånigt andragit, som ock öfver bondeståndets förberörda särskilda skrifvelse och de nämnda socknarnas underdåniga ansökning har Kongl. Maj:t, genom Dess Befallningshafvande i Länet inhemtat, Stora Kopparbergs bergslags underdåniga yttrande, hvarefter Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande, uti underdånig skrifvelse den 10 Mars 185i, till Kongl.
Maj:t insändt: A) en underdånig ansökning af Floda och Näs socknemän, innefattande klagan öfver de till dessa socknars skada och förfång i flera hänseenden ledande samt för hela den fattiga Vester-Dals-orten i hög grad tryckande privilegier, dem Stora Kopparbergs bergslag ansåge sig ega såväl å uteslutande rättighet till timmerhandeln i Ve^ter-Dalarne, som ock å flottningen af timmer å Vester-Dalelfven.
Med förmälan, hurusom Stora Kopparbergs Grufverätt, dels genom en den 5 Februari 1848 utfärdad resolution, gifvit sökanderne tillkänna, •tt bergslaget egde rätt till obehindrad timmerflottning på Vester-Dalelfven, samt jemväl, i följd deraf, ehuru utan stöd af någon uppgifven urkund förbjudit sökanderne att öfver elfven anlägga de broar, som för sökanderne äro behöfliga till kommunikation med deras på elfvens andra sida belägna egor, dels ock, medelst allmänna kungörelser i Länets tidning, of fentliggjort åtskilliga äldre författningar, på hvilka bergslaget ville grunda sin uteslutande rett till disposition af sökandernes skogar, hafva socknomännen, till vederläggning häraf, åberopat Kongl.
Maj:ts den 12 Januari 1802 till Kammar- och Bergs-kollegierna aflåtna Nådiga Bref, hvarigenom åt Vester-Dalarnes invånare vore tillerkänd rättighet att, på sätt dem bäst syntes, afyttra sina skogar, sedan desamma blifvit afvittrade, och medelst hvilken Kongl, lörådaring de äldre författningarne i samma ämne måste, enligt sökandernes förmenande, vara upphäfda; och hafva sökanderne i underdånighet anhållit att, om bergslagets yrkade privilegium på flottleden uti Vester-Dalelfven befinnes ogrundad! och det åberopade Kongl. Brefvet den 12 Januari 1802 ännu eger lagligen gällande kraft, Kongl. Maj:t måtte tillförsäkra sökanderne de rättigheter, dem de trodde sig författningsenligt ega; om
Ater bergslaget skulle af ifrågavarande för sökanderne obilligt tryckande privilegium vara i besittning, hafva sökanderne i underdånighet begärt, att Nådig proposition om upphäfvande deraf mitte af Kongl. Majit till Rikets Ständer aflfitas; Kongl. Maj:ls Nåd.
Proposition, N:o 9. 33 B) Det af Stora Kopparbergs bergslag genom deputerade, under den 3 Februari 1831, afgifna ytterligare utlåtande i anledning af allt hvad, enligt nu omförmälda handlingar, i afseende på förevarande frågor förekommit.
Bergslaget har i underdånighet förmält sig icke innehafva några andra privilegier och förmåner på Statsverkets bekostnad eller till möjlig olägenhet för ortens allmoge, än följande: 1:0
Den forngamla rättigheten att erhålla hemmansränte- och mantals- eller qvarntulls-kolen in natura, hvarom Kongl, förmedlings-resolutionen den 3 Mars 1803 och den särskilda bergskommissionens år 1814 i underdånighet afgifna betänkande innehålla närmare upplysningar.
Bergslaget erlägger emellertid för dessa kolräntor full betalning efter markegångspris, ehuru för en del deraf, nemligen de kronan behållna räntekolen (15,331 i stigar) Statsverket icke åtnjuter detta pris till fullo, så länge icke Iösningspriset derå med den genom 1803 års Kongl.
Förmediings-resolution stadgade progressiva förhöjning, uppgår till markegångspriset; varande skillnaden, hvilken för år 1830, å 21 skillingar 4 r:st per stig, utgjort 3,934 Riksdaler under benämning af «hyttereveny», anslagen åtegarne till de sjutioen hytteugnarne.
Bergslaget har härvid yttrat den förmodan att, om skyldigheten till räntekolens leverering in natura upphör, den deraf för kopparverket minskade tillgång å kol, i förening med fri kolhandel inom distriktet, fri virkeshandel i Vester-Dalarne samt ökad koppartillverkning, otvifvelaktigt skall uppjaga kolpriset och markegången derå;'jj 2:o
Uteslutande kolköperätt inom bergslagets genom Kongl, resolutionen den 2 Juli 1816 till gränserna utstakade koldistrikt; 3:o Uteslutande rättighet till timmer- och virkes-handel inom bergslagets så kallade afrihet», hvartill höra Sundborns, Wika, Svärdsjö, Schedvi, Tuna och Thorsångs socknar samt Öster- och Vester-Dalarne, enligt flera af bergslaget åberopade äldre författningar och resolutioner; 4:o