Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad särskildt pressen vidkommer, torde intet tvifvel råda, att ej landets tidningar vid denna tidpunkt skola täfla om att i ord Men fast jag icke den strimman såg Af skiftblått vatten, det fanns därinne I gummans bostad rätt månget minne, Som väckte slumrande sjömanshåg.
Där funnos strutsägg som groft porslin, Petrifikater som bleka stjärnor, Ett vackert halsband af mörka kärnor, En skär korall, ett kinesiskt skrin.
Bland rara snäckor där också fanns En präktig en från Atlantens stränder, Metalliskt blankhård med fina ränder Och sällsamt skimrande rosenglans.
och mer bild eller hylla den grånade monarken; mindre utförliga skildringar öfver hans politiska gärning, hans väl visa och outtröttliga landsfaderliga för de tvänne brödrafolken omsorg komma helt visst att fylla dagspressens spalter.
Idun, de svenska kvinnornas tidning, får icke, vill icke saknas vid denna foster- ländska hyllningsfest.
Den blyga blomma, hon då kan lägga för jubilarens fot, må bli än så anspråkslös — från hjärtat skall den dock vara vuxen, och vilja endast
IDUN 1897 våra läsarinnor hjälpa oss därmed, bör öfver densamma kunna komma att hvila något af den säregna charme, som plägar följa kvinnogåfvor åt.
Vi nämnde här ofvan vår konung en folkkär monark.
Och han är det i san- ning!
Få furstar ha vetat att så som han rundt om i sitt rike vinna hjärtan, per- sonliga vänner, personliga sympatier.
Hvar helst han dragit fram, har han mött hög och låg, man och kvinna, gammal och ung, med samma faderliga hjärtlig- het, med samma ridderliga högsinthet, med samma vinnande älskvärdhet.
I ota- liga svenska hem har han under dessa gångna år varit en kär gäst, hvars be- sök hos dessa hems medlemmar efter- lämnat minnen för lifvet, och på sina mångfaldiga och vidt utsträckta resor g e - nom landet har han kommit i beröring med representanter för de mest växlande samhällskretsar.
Från detta personliga, detta intima umgänge mellan konung Oscar och hans folk måste en rik min- nesskatt finnas att samla, och Idun, de svenska hemmens och familjernas speciella organ, bör därvid vara den allra lämp- ligaste förmedlaren.
Vi uppmana därför härmed enhvar af våra läsare, i hvad samhällsställning hon eller han nu vara månde, som äger något personligt minne af något sitt samman- träffande eller samvaro med vår konung, att under rubriken: " Hvad jag minns om kung Oscar " ned- teckna detta och insända det till Iduns redaktion.
På så vis skulle den minnes- skatt, hvarom vi ofvan talade, kunna dragas fram i dagens ljus och, af redak- tionen vederbörligen sofrad och ordnad, vid tiden för konungajubileet i höst genom Iduns spalter meddelas, till en säregen och helt visst högeligen intressant hyll- ning bland de otaliga, som då komma att ägnas konung Oscar.
Ingen, som kan hafva något om än aldrig så obetydligt att andraga, bör hålla sig borta af liknöjdhet eller af fruktan för sin ofullkomlighet vid den skriftliga fram- ställningen.
Ju rikare och fullständigare det material blir, som härvid ställes till redaktionens förfogande, af dess större värde kan naturligtvis det slutliga urva- let blifva, och de möjliga formella bris- terna skola vi med beredvillig tack- samhet afhjälpa.
Det kan ej falla oss in att med några penningepris förbinda denna litterära lan, som just får sitt största värde ge- nom den frivillighetens och hjärtlighetens otvungna ande, som bör besjäla den.
Som en uppmuntran ha vi dock velat utfästa en minnesgåfva i en form, som synes oss väl harmoniera med sakens innebörd.
Med anledning af jubileet har ett stort charmant porträtt af konung taf- Oscar i amiralsuniform efter en fotografi af Gösta Florman blifvit utfördt i färg- tryck och betingar i konsthandeln, i prakt- full förgylld ram med sniderier under kung- lig krona, ett pris af 4 0 kronor.
För det bidrag under rubriken: » Hvad jag minns om kung Oscar », som bland samt- liga insända mest tilltalar oss, komma vi att som en hedersgåfva till insändaren öfverlämna ett dylikt inramadt konunga- porträtt.
Samtliga bidrag böra åtföljas af insän- darens fullständiga namn och adress (hvil- ka dock, om så önskas, ej publiceras) samt måste vara ingångna till Redaktionen af Idun, Stockholm, senast den 15 näst- kommande juli.
Och nu, I svenska kvinnor, stån tro- get er tidning bi, med välvillig till- skyndelse, med råd och framförallt med dåd, och vi äro redan på förhand öfver- tygade, att resultatet skall bli lika hed- rande för Eder själfva som kärt för lands- fadern, till hvars hugnad på minnesdagen vi ju alla efter måttet af våra krafter önska medverka.
Stockholm i maj 1 8 9 7.
* " S o m markens blomster ... " M issbrukad kvinnokraft talar man om och grufvar sig öfver — åh, icke så stor fara!
Har den blifvit tagen från ett arbetsområde, har den kommit ett annat till godo, är åtminstone verksam och gör någon nytta i lifvet.
Men det finnes inom de s. k. bättre klasserna en ofantlig mängd kvinnlig arbetskraft, som aldrig tages i verk- ligt bruk, utan plottras bort på oviktiga och onyttiga ting.
Handen på hjärtat, mina damer, och medgifvom, att vi veta draga fördel af vår kvinnliga svaghet och nedärfda rätt till ett overksamt lif.
När skoltiden är slut, säga vi, i ekono- miskt hänseende oberoende, ofta på samma gång farväl au allt regelbundet arbete och tryckande tvång för att ingå i det sysslo- lösa lifvets glädje.
Vi ämna icke ägna oss åt något yrke, behöfva därför icke bry våra väl friserade hufvuden eller möda våra af intet groft arbete illa medfarna händer.
Vår bestämmelse är gifven — det är som maka och mor vi skola verka i lifvet, och härtill utbildar man sig e j, man blir, blott » han » behagar infinna sig.
Vårt lif, medan vi vänta på den lyckliga vind, som skall föra oss in i den äkten- skapliga försörjningshamnen, är därför ej heller förbittradt af arbete och bekymmer.
Vi äro som markens väna blomster, vi spinna icke, sy icke, men hafva dock tack vare andras arbete allt hvad vårt hjärta kan önska sig.
Vår tid dela vi mellan nö- jen, promenader, romanläsning, handarbe- ten och att » lära hushållet ».
Äfven de båda sistnämnda sysselsättningarna äro, trots sitt en smula respektingifvande yttre, odeladt an- genämna.
Det är icke hvad för handarbe- 139 ten som helst vi taga i våra händer, blott broderi och dylikt, som vi måste vara kun- niga i, på det vi sedermera vår plikt lik- mätigt medels sofföfverkast, spjällband och bordlöpare må kunna göra hemmet ljust och gladt för en älskad man.
Gröfre ar- beten, såsom kläd- och linnesömnad, hvilka j u en husmoder egentligen icke behöfver känna till, öfverlämna vi med en lättnadens suck åt andra att utföra.
Att lära hushåll — åh, hur väl vi kvin- nor förstå konsten att göra äfven det obe- hagligaste angenämt!
Det går som en lek — man tar på sig ett stort hvitt, förtju- sande hushållsförkläde m e d en kaffekittel broderad p * å bröstlappen, en nyckelknippa på fickan och rundt om kanten knifvar och gafflar, nötknäckare och korkskrufvar och fullt med andra lustiga saker, antingen i blått eller rödt — men hvar i all världen var j a g n u?
Jaså — j o, vi taga alltså på oss vårt förkläde och en viktig, liten hus- moderlig min, som klär oss förträffligt, öf- vervaka städningen af rummen och göra allt som oftast en hastig titt ut till Mar- gareta, som ser ut som en stackars kokt kräfta, där hon steker sig framför den rys- liga spiseln, och råda henne ta en handfull cayennepeppar till i soppan eller att sätta på mjölken i tid, på det den må hinna bli » fil » till middagen.
Så gå vi den ena dagen efter den andra, fem, sex vuxna systrar, och hjälpas åt att med bistånd af ett par ordinarie jungfrur och några extra hjälpmadamer passa upp på mamma och pappa och hålla huset vid makt.
Allt under det vi vänta på » h o n o m ».
Och han kommer till sist och för oss till vårt nya hem, där vi skola börja lefva vårt eget lif.
Det är ett stort ansvar, som hvilar på en husmoder, och helt visst skulle vi digna under denna för oss så ovana börda, o m icke vår lyckliga ställning tilläte, att vi delade med oss litet däraf åt andra.
Vi låta kokerskan laga maten, husan stå för städningen, sjuksköterskan vårda våra sjuka, sömmerskan sy kläderna, amman amma barnen, barnjungfrun se efter dem, när de blifva något större, och öfverlämna dem siutligen till läraren för vidare uppfostran.
Själfva öfvervaka vi det hela och ägna den tid, vi ha öfrig, åt studiet af den nyare romanlitteraturen, nöjen och ett eller annat oskyldigt handarbete.
Men det händer understundom, att detta vårt angenäma lif af en eller annan orsak tar ett brådt slut, t. ex. därigenom att vår make faller ifrån och lämnar oss, som det lika målande som otrefligt heter, på bar backe.
Lefva måste vi, och då det nu i n t e / finns någon annan, som vill arbeta för oss, äro vi nödsakade att själfva förvärfva vårt uppehälle.
Något yrke ha vi aldrig lärt, alltså måste vi söka lifnära oss m e d det vi kunna, våra fina handarbeten, eller lefva på inackorderingar.
Det senare, så kanni- baliskt det än låter, är det fördelaktigaste, ty lyckas vi blott att i maten få unga eller gamla män med goda inkomster, hvilka för- älska sig i och gifta sig m e d våra döttrar, kunna vi sedan i deras komfortabla hem som afgudade och omhuldade svärmödrar fortsätta att lefva ett arbets- och bekymmers- fritt lif under många långa år trots våra svärsöners varma önskningar om motsatsen.
Detta om vi blifvit gifta.
Men det in- träffar icke så sällan, att vi familjeflickor trots ihärdigt sökande och mycket små
j QU N 140 pretentioner på vår blifvande makes både yttre och inre egenskaper ändå aldrig finna honom.
Och det händer jämväl, att våra naturliga försörjare, våra föräldrar, icke förmå lefva längre, utan dö, lämnande oss barn på 3 0 — 4 0 år alldeles ensamma midt i villande världen.
Äro de nog omtänk- samma att på samma gång gifva oss ett arf, ja, då är ingen fara på färde.
Vi be- höfva i så fall endast placera vår egendom i säkra papper och kunna sedan i lugn och ro lefva på våra räntor, en af de lät- taste sysselsättningar man gärna kan välja.
Yårt intresse koncentrera vi på och dela mellan följetongen, ett handarbete, sista skandalen och en älskad hund eller katt, hvars tillvaro vi gjort till vår uppgift att förljufva.
Stå vi däremot utan medel, ja, så måste vi som alla andra deltaga i kampen för tillvaron — i värsta fall.
I bästa hafva vi bröder, svågrar eller andra nyttiga släktin- gar, som vi låta arbeta för oss, under det vi själfva, friska, starka kvinnor i våra bä- sta år, sitta med händerna i kors och njuta j f vårt sorgfria väsen.
Och skulle så motigt vara, att vi inga släktingar ha att lefva på, finns det lyck- ligtvis en del fonder, hvarur vi utan rin- gaste vederlag kunna erhålla medel till vårt uppehälle.
A t t vi på samma gång stå i trügen för andra fattiga, som af ålder eller sjuklighet verkligen äro urståndsatta att försörja sig, icke behöfva vi bekymra oss därför?
Vi såsom pauvres honteux hafva obestridligen större rätt till hjälp än kvin- nor, som från barndomen varit vana vid att slita ondt och sålunda icke kunna känna nöden lika tryckande som vi, hvilka bakom oss hafva ett lif i öfverflöd och lycka.
Kanske förefaller den här framställda bilden karrikerad, men faktiskt är, att inom den burgnare samhällsklassen en betydande mängd kvinnokraft förspilles, om icke all- deles på detta sätt, så dock i fånyttighet, ja, ofta rent af — i lättja.
H v e m känner icke till dessa unga dagdrifvande flickor, dessa husmödrar, som kunde hafva så myc- ket att beställa, men som i verkligheten uträtta så litet, och slutligen dessa medel- ålders fröknar, hvilka, om de icke äga en- skild förmögenhet, lefva ett parasitlif på släktingar eller ockra på den allmänna barmhärtigheten och endast intressera sig för sitt eget obetydliga jag och dess be- kvämlighet?
Men vänder man sig till dessa kvinnor direkt, skola de utan tvifvel med indigna- tion tillbakavisa beskyllningen för lättja.
Med en halft förvånad, halft öfverlägsen blick skola de unga flickorna förklara, att de icke behöfva arbeta, de ämna icke blifva något — » blott » gifta sig.
För att blifva något, telegrafist, guvernant, sjukgymnast, behöfver man utbilda sig, men för att fylla makans och moderns ansvarsfulla kall, där- till fordras ingen förberedelse — sådan är att döma af förhållandena en ganska gängse uppfattning.
I stället för att använda tiden till inhämtande af de kunskaper och mån- gahanda färdigheter, en god husmoder bör äga, oeh att förskaffa sig den sinnets mog- nad och fasthet, som måste finnas hos en barnens uppfostrarinna, förspiller mången flicka sina bästa ungdomsår på ett fladd- rande, ytligt fjärilslif, där nöjena äro det förnämsta och arbetet, o m det förekommer, är något helt oväsentligt och saknar all stadga och allvar.
Därför går hon äfven G EORG 1897 till giftermålet i alla afseenden oförberedd och olämplig.
Hon gifves, som det så ståt- ligt heter, mannen till » ena hjälp », blir husmoder och får barn att vårda och fostra, men saknar i själfva verket alla förutsätt- ningar att med heder kunna fylla ett enda af dessa åligganden.
Hur vore det också möjligt, att hon, som, då det gäller lif vets allvar, själf står alldeles handfallen och bortkommen, skulle kunna vara någon an- nan till hjälp, att hon, ovan som hon är därvid, rätt skulle kunna handhafva sitt hus, att hon skulle vara lämplig att fostra barn, hon, hvars egen uppfostran, om man bortser från den bokliga bildningen, lämnar så mycket öfrigt att önska?
Som gift skall hon antingen nödgas att med forceradt, genom ovanan dubbelt på- kostande arbete taga igen den förlorade tiden, eller också — hvad som är vanligast — fortsätter hon sitt bekväma lif från flick- tiden och öfverlämnar ansvaret af sin nya ställning åt andra, men behåller själf den oförtjänta äran af deras arbete.
Blir hon icke gift och förhållandena så medgifva, gör hon högst sällan någon än- dring i det sysslolösa, behagliga lif, som blifvit henne en vana.
Arbeta — försaka egen bekvämlighet och njutning!
H o n har förmögenhet eller ock är det andra, som arbeta för henne — hvad göres henne mera behof?
Att erinra henne om mänskliga plikter och mänskligt ansvar är som att tala för döfva öron.
Ett långt själfviskt lif, där det först och sist gällt hennes egen trefnad och lycka, har förtorkat hennes hjärta, som dock en gång kunde känna varmt för andra, det har skrumpnat sam- man oeh rymmer nu endast henne själf och kanske dessutom en af välmåga glän- sande Kurre eller Moppe.
A t t det finns så mycket icke aflönadt arbete, hvilket trots sin nödvändighet aldrig blir utfördt, och hvaråt hon kunde ägna den kraft, hon nu låter ligga obrukad, ett arbete i människo- kärlekens tjänst, vet hon måhända innerst, men hon stryper fortast möjligt den tanken för att icke störas i sin ljafva ro.
Män- niskorna som, förkomna af brist på tillsyn och omvårdnad, vandra på villstråt där ute i världen, och som hon genom att offra något af sig själf kanhända kunde bistå, hvad komma de henne egentligen vid och med hvad rätt fordra de hjälp af henne?
De kunna taga vara på sig själfva liksom hon gjort, gå fika korrekt genom lifvet som hon.
Hon har gudi nog att tänka på för egen del, har en våning att se om, en hund eller katt att älska, små fina hand- arbeten att sysselsätta sig med.
Ansvaret, ansvaret — det skjuter hon ifrån sig, vill ej veta af.
Det är för andra, icke för henne, svaga kvinna.
Och vaknar samvetet någon gång och visar henne den nedslående bil- den af ett flackt, fult lif, utan lifsverk, ett lif som förrinner i sanden till intet gagn och utan att lämna spår efter sig, känner hon kanske ett ögonblicks obehag, men hon tröstar sig snart på äkta fruntimmers- vis — använder hon icke det pund, som anförtrotts henne, bättre, ' så dock ej heller sämre än så många andra kvinnor, och de tyckas vara fullkomligt nöjda och tillfreds med sig själfva och sitt lif.
B a r i a r t a t a LEVY 5 ' LINNE|VIAGA5IN.
Drottninggatan 53, Stockholm, är husmors bästa h j ä l p - reda.
Vi hänvisa ännu engång till den » väd- jan från Greklands till Sveriges kvinnor », hvilken var införd i Idun n:r 15.
Vi fortsätta här nedan redovisningen för hittills influtna m e d e l: Till redaktionen af Idun: Julia F., Stockholm Fru Gerda Ericsson, Ystad ..
Fröken Frida Björkman, Stockholm ... Viola Ranin, Kuopio - En grenadiersänka, Västerås Anna W, Stockholm Fröken Hedvig Eländer, Stockholm ._.
G., Stockholm ... - Anna Hedlund, Tjpsala O. Roth, Sunnansjö Sofi Larsson, Jönköping, (jämte ett pak.
förbandsartiklar) H — a A — n A.
L., Nyköping — - Insamling i Luleå genom Elina Benchert Insamling i Jönköping genom hofrätts- rådet Axel W. Bratt - f » » » 1. — 5. — 5. — » 10. — Q » a — 208.25 » 322.30 S:a Kr.
717.80 Till kvinnoförbundets kassaförvaltare: Transport från förra numret Fru Skoglund -.
) &gt; L. Sjöström, Helsingborg l P. O — en, Föllinge.
O. P., Åmål -. '.
Skolgossen Tor Berg Sofie Gumælius Lotten D.
- - H.
L Fru Josefson Maria Durling A.
K Julie af K En tjänstflicka M.
H A — a Calla Curman IMissionsbokhandeln, Drottninggatan 49 I Fritzes bokhandel Kr.
132.50 » 10. — » 10. — » 5. — » 5. — » — .58 » 10. — » 5. — » 20. — » 2. — » 5. — » 1. — » 5. — » 1. — » 5. -- s 5. — » 25. — » 43. — » 80. — S:a Kr.
370.0 8 S:a Starum: Kr.
1087.8 8 Förbandsartiklar hafva inkommit från Falun, från Mom, Nässjö samt en mycket stor sändning från Valdemarsvik.
Nationalförbundet har till Röda Korset öfver- lämnat alla förbunds- och linneartiklar för säk raste befordran till ambulansen.
Bland de gåfvor, som med anledning af uppropet inkommit] till kassaförvaltaren i Svenska kvinnornas nationalförbund, märk- tes en, som i all sin enkelhet talade ett rö- rande språk.
Gåfvan utgjordes af en pac- ke trasmattor och förskref sig från landsor- ten, troligtvis från någon som egenhändigt väft dem och insändt dem i hopp, icke att själfva varan kunde blifva till nytta, men dess kontanta valuta.
Gåfvan var åtföljd af några skrifna ord, som tydligt visa gif- varens sinnelag: » Till Grekerna!
Herre, förvandla det till det nyttigaste, dig förutan kunna vi intet g ö r a!
J. E. » Det behöfver knappast tilläggas, att mat- torna genast omsattes i pengar, och kommer således äfven denna » skärf » de sårade till godo.
• \ Största u r v a l af L i n n e - b o s ä t t n i n g s a r t i k l a r samt Gardiner.
Utstyrslar Kr 79.25 » 5. — » 5. — 3.- 50. — 10. — 2 2. förfärdigas på beställning- å egen atelier efter nyaste modeller.
Order ä minst 25 kronor levereras fraktfritt närmaste järnvägs- eller ångbåtsstation.
1897 I D U N Af medlen från denna insamling af sändes Bland de symptom, som under sjukdomens den 4 dennes — då de två sista stora belop- förlopp på den sjuke själf verka mest de- pen å Iduns lista ännu ej influtit — en primerande och ängslande, är den ej ovan- vexel å 700 francs genom Svenska kvinnor- liga blodhostan.
Ibland beror den på en nas nationalförbund till ordföranden i Greki- blödning blott från svalget eller näsan, hvari-.
från blodet runnit ned och blandat sig ska kvinnoförbundet, drottning Olga.
med upphostningen, men är ofta uttryck * för en bristning i något af lungans mindre blodkärl vid en kraftigare hoststöt eller kroppslig ansträngning.
För öfrigt temligen ofarlig många gånger; den mängd blod, som kommer, är obetydlig och kärlet läks snart (Eftertryck förbjudes.)
vid nödig stillhet.
Större, dödande lung- blödningar äro jämförelsevis sällsynta och XIII.
äga rum blott i långt framskridet stadium, Lungsot.
då något större kärl i en kavernös vägg öppnat sig.
Försvårande i hög grad för sjuk- För Idun af D:r T. Horney (Mörsil).
domens häfvande är den vanligen uppträ- (Forts, och slut.)
os dem yttrar sig sjukdomen i sin början dande temperaturstegringen på aftnarne.
Den ofta blott under bilden af blodbrist eller beror på en resorption af bacillgiftet in i magkatarr med dess åtföljande besvär, and- blodet, alstradt af tuberkelbacillerna själfva nöd vid hastigare rörelser, bristande aptit eller sönderdelningsprocessen i stagneradt och mattighet, utan att undersökningen af slem, och dess bekämpande utgör den största lungorna ger några bestämda bevis för en svårigheten vid sjukdomens behandling.
sjuklig process uti dem.
I andra fall däre- Upphostningarna äro klart slemmiga, än mot, och de äro ej så sällsynta som man mer eller mindre gul- eller grönfärgade, och be- vanligen tror, är kroppsbyggnaden normalt stå af inflammationsprodukter direkt från utvecklad, muskulaturen kraftig, hullet godt, lungväfnaden, blandade med slem från luft- och utseendet i öfrigt blott tydande på rörsgrenarne och svalget samt saliv.
För lung- hälsa; men en envis hosta, som drar ut soten karaktäristiskt utseende eller form hafva på tiden, ger tillkänna att något allvarsamt de e j, det bestämmande därvidlag är tuber- ligger under.
Rätt ofta visar sig sjukdomen kelbacillernas närvaro.
Af dessas mängd i efter en lunginflammation eller starkare för- upphostningen kan ej någon bestämd slut- kylning; och vid sådana tillfällen ha bacil- sats dragas beträffande sjukdomens större lerna legat slumrande i lungorna och fått eller mindre elakartade beskaffenhet; det kraft till utveckling först genom det förut- som fäller irtslaget därvid, är organismens gångna försvagandet af organismen.
Ej motståndskraft i allmänhet och specielt lung- ovanligt är det också, att sjukdomen hos väfnadens samt närvaron af andra mikro- fullt friska manifesterar sig genom en plöts- organismer, särskildt de varbildande, sprep- lig, oförmodad blodhosta.
Den del af lun- tococcerna.
Komplicerad i öfrigt och för- gorna, som i regel först angripes, är spetsen, svårad kan sjukdomen blifva genom till- och har man sökt förklaringen därtill uti stötande processer i njurar och tarmar; ofta det förhållande, att spetsen minst deltager påkommande diarréer eller större halt af i andningen, bacillerna där således få bättre ägghvita i urinen äro ogynnsamma symptom.
tid att sätta sig fast än i andra delar, där För sjukdomens motarbetande gäller att luftströmmen är kraftigare, hvarigenom slem- hinnan kan lättare befria sig från dem.
stärka den uppväxande ungdomens organism nyttiga kroppsöfningar i friska Erhåller man en person till undersökning genom sträfvandet bör vid ett tidigt stadium af sjukdomen, där luften och kraftig föda; således inga oroande symptom ännu visat sig, vara riktadt, i motsats mot hvad numer finner man oftast just i ena tungspetsen en brukligt är, mer på kroppens normala ut- förefintlig slembildning, beroende på en bildning än själsförmögenheternas uppdrif- Tuberkulösa mödrar t. ex. böra ej tuberkulos inflammation i de smala luft- ning.
rörsgrenarne därstädes, utan att någon för- gifva sina barn di.
I hemmen böra råda ändring i andningsljudet eller perkussions- snygghet, renlighet och flitig ventilation, så tonen (den ton lungan ger vid anslag med att där alltid sörjes för frisk luft.
På så sätt fingrarne) tyder på, att den egentliga lung- skaffa vi lättast ett motståndskraftigt, ungt väfnaden är angripen.
Det är den så ring- släkte.
aktade och af patienterna själfva lättvind- Något tvifvel råder ej om sjukdomens ligt omnämda spetskatarren.
Hur ofta hör botlighet, man har därför stöd uti ofvan- man ej fällas det uttrycket: » jag har endast nämnda iakttagelser vid liköppningar så- en spetskatarr, så med mig är det ingen väl som i de uppgifter, som lämnats från fara ».
Det finnes nog oskyldiga katarrer specialanstalterna för lungsiktige.
Men det äfven i spetsarne, men är spetsaffektionen gäller att kraftigt gripa in vid de första isynnerhet ensidig, lurar oftast tuberkel- misstänkta spåren af sjukdomen.
På den bacillen bakom, och vid ej i tid företagna medikamentära behandligen får man därvid åtgärder står faran för den sjuke lika hot- ej fästa för stora förhoppningar.
Den har full, som då han träder från läkarens mot- i stort sedt ännu ej lyckats verksamt hejda tagningsrum med tårade ögon genom med- processen, äfven om den gynnsamt kan på- vetande, att han i spetsen har en förtät- verka vissa symptom däraf.
Det är nämligen blott en kvantitativ Tuberkulinet i sin ursprungliga form är skillnad mellan katarren och förtätningen.
i hufvudsak uppgifvet, och om det nyligen I förra fallet är lungväfnaden ännu frisk, af Koch publicerade tuberkelbacillextraktet blott luftrörsgrenarnes slemhinna angripen; är för tidigt att fälla något omdöme.
i det senare har processen öfvergått till Det håll, från hvilket vi fortfarande ha lungväfnaden själf, som genom tuberkel- och att vänta största hjälpen, är specialan- ärrbildning har förminskad lufthalt, och stalterna för lungsiktiga, lungsotsanatorierna.