Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa en fastighet vidlådande och mindre betydlige gravationer kunna af långifvare förutses, och till ett ungefärligt maximi belopp beräknas; så att långifvare må skylla sig sjelf, om han, såsom säkerhet emottager en Inteckning, som ej kail stå tillsammans med dem- Alldraminst bör deraf för Banken uppstå osäkerhet, då de län, den beviljar, alltid emot första inteckning, altdrig öfverstiga ett, visst, mindre belopp af fastighetens värde.
Den förmånsrätt, sorn är köpeskilling, under lagfärtstiden innestående, tillärkänd ansel’ Utskottet, jemn väl böra oförändrad bibehållas, ty ehuru det, synes kunna med skäl häremot invändas, att köpeskilling, lika med andre fordringar, bör intecknas för att åtnjuta företrädesrätt, så möter likväl dervid den olägenhet, att köpare af Fastighet ofta skulle utestängas från det lånbiträde han behöfver, just för att liqvidera köpeskillingen, i händelse för denSammas säkerhet fastigheter vore med inteckning belastad; hvaraf följden åter skulle blifva ett band på handel af fastighet enär den, sorn behöfde lån, för att afbörda sig någon del af köpeskillingen, ej Vågade afsluta ett sådant köp, Yidkumman.de 1202 LagUtshottett Bttdnknnden' af Ritsens Höglofl.
Ständers BancoUtskotts och Herr Moraths Motioner, sora rörer föreslagen ändring uti 17 Gap. HandelsBalken, i afseende på stadgandet om förmåns rätt för Kyrkors och Fattig Inrättningars fordringar hos deras Föreståndare, samt Kronans och Räntetagares hos Uppbördsman; så finner Utskottet de af Motionairerne, i detta hänseende, anförde skäl, vara i den mån fullständigt utvecklade, att Utskottet, för sin del, ej drager i Betänkande att, utan ytterligare upprepande deraf, åberopa dera såsom stöd för den, äfven af Utskottet delade, öfvertygelse!!, att den förmånsrätt framföre Inteckningar, sedermera beviljade, sora nu gällande
Lag tillagt fordringar af förenämnde beskaffenhet, har, utan att vara af behofvet eller nödig omtanka för en fordringsegare påkallad, medfört misstroende till Inteckningar, oförenligt med begreppet om den säkerhet, som uti en pant bör vara förvarad, oförenligt i och med detsamma med pantens ändamål, som Inteckning sålunda ej motsvarar, och sluteligen af en märkbart skadelig inflytelse på penninge Transactioner i allmänhet; hvilka, så vidt ske kan utan förnärmande af rättsgrunder, böra synnerligen, under nu varande Myntförhållanden, underlättas och befordras. Uti den Lagstiftning, som bestämmer ordningen emellan Borgenärer vid uppkommande Concours tillstånd, har man alltid erkändt såsom en ofelbart vigtig Lagutskottets BetKtikanden.
1203 grundsats, att, racel yttersta sparsamhet och icke i andra fall, än då synnerliga omständigheter göra undantag af nöden, utdela så kallade tysta förmånsrätter.
Vid tillämpning häraf på förevarande fråga lärer man icke med skäl kunna påstå, nödvändigheten af ett sådant undantag för ofvannämnde slags fordringar, då en Kyrkoherde, som i hvarje
Församling förnämligast tager befattning med styrelsen af Kyrkors och Fattig Inrättningars angelägenheter, då Församlingens Ledamöter, hvilkas yttrande i hvarje särskildt fall äro för honom att inhemta, då vederbörande authoriteter, hvilka det åligger att tillse, det en Uppbördsman praesterar nöjagtig säkerhet för sin uppbörd, icke äro personer eller Corporationer i den ställning af oförmåga till egen omtanka, eller i det behof utaf Statens förmynderskap att densamma, genom ett undantag från den allmänna rättsenliga principen, bör gynna dem med undantagslagar, ledande, såsom den hvarom fråga nu är, till oreda medborgare emellan.
Då det icke är länkbart, att Kyrkoherden och Församlingen, vid valet af de personer, åt hvilka förestånderskapet för Kyrkan och Fattiginrättningen anförtros, åsidosätter nödigt afseende på de blifvande Föreståndarnes vederhäftighet, hvarom de, boende inom samma Församling, aldrig äro i okunnighet, och enär det är lika litet sannolikt, att en ofördelagtig förändring i en Föreståndares ceconomiska 1204 LogUtskottets Dttanhnnden.
Ställning skulle för hans grannar förblifva en hemlighet, anser Utskottet dem städse vara i tillfälle att, antingen genom ombyte af Förståndare, eller, om han bibehålles, genom Inteckning i hans fastighet, borgen eller annan gällande säkerhet, iagttaga Cassans bästa, och afböja förlusterne likasom det allmännas
Rätt, vid antagande af en Uppbördsman, kan äfvenledes genom Borgen, såsom nu sker, eller genom inteckning, om han eger fastighet, så fullkomligt betryggas, att förluster böra förekommas, Det har dessutom hitintills icke utgjordt något vilkor för en Uppbördsman? tillsättande, att ograverad fastighet skulle af honom egas.
Vid betragtande af dessa nu anförda skäl, finnér Utskottet sig böra tillstyrka, att den genom 17 Gap. 8 §.
HandelsRalken, Kyrkors, Fattighus, Kronans eller Frälsemans fordringar hos Föreståndare och Uppbördsman, tillagde förmånsrätt framför inteckningar, må hädanefter afskaffas, i följd hvaraf den förändring i redactionen af samma Capitel skulle ega rum , som här nedanföre kommer att omförmälas, efter meddelt utlåtande öfver hvad uti de remitterade motionerne i öfrigt är vordet, föreslaget.
Beträffande nu dernäst den af Motionairerne, i sammanhang med föregående ämne, väckte fråga, att den förmånsrätt framför inteckningar, som i nyssnämnde Dagrum tillika är omyndiges Arfsmedel Lagutskottets Betånkandcn.
1205 förunnad> jemnväl skulle postponeras inteckningar» ehuru sedermera beviljade; så kan Utskottet för sin del icke ingå 1 de åsigter, under åberopande hvaraf Motioiiairerne ledt sig till det resultat» att en sä beskaffad lagförändring» såsom med tidens fordringar och förhållanden i närmaste Öfverensstämmelse» vore af yttersta vigt.
Ilär måste man, hvilket Utskottet antager
Såsom en obestridlig princip» fästa synnerligt afseende, å dens belägenhetj hvars egendom ar ifråga; och när man då finnér hans ställning vara sådan, att den gör honom helt och hållet oförmögen, att till sin säkerhet vidtaga någre försigtighetsmått» så måste hos Samhället hvila den förbindelsen, att genom sina lagar, bereda den omyndige en garantie, så god den kan gifvas, emot det äfventyr, som den omyndiges egendom, under förmyndares förvaltning kan vara underkastad, ty det låter icke förena sig med begreppen om nödig consequence i en Lagstiftning, att den samma lag, som förordnar, att den omyndiges egendom skall öfverlemnas åt den myndiges omvårdnad, skulle vid en sådan ofullständighet stadna, utan att, i sammanhang med föreskriften om sättet för förvaltningen gifva en följande, hvarigenom åtminstone någon säkerhet vunnes emot de oberäkneliga följderna af en förmyndares antingen vårdslöshet eller bedrägeri, följder af den vådligaste art, ty den värnlöses I2oS I/ig Utskottets Besdnkandeti, tiraeliga välfärd och medborgerliga existens ce kunde derigenom vara förspilde.
Uuder förutsättning af denna Samhällets ovillkorliga förbindelse emot dess värnlösa medlemmar, af hvilka det med tiden kan förvänta erkänsla och medborgerlig nytta, har Lagstiftaren, vid bestämmande af sättet för fullgörande af samma förbindelse, funnit svårigheten, om icke omöjligheten, att utstaka åtgärder, hvarigenom Förmyndaren, under utöfningen af sin befattning, skalle kunna steg för steg så följas, att möjligheten af allt missbruk med de honom anförtrodde pupillmcdlen derigenom uteslöts, hvarförutan af en sådan strängare tillsyn, om än för någon del verkställbar; det vare att befara den följd, att det oberäkneliga besvär, som honom härigenom tillskyndades, skulle motarbeta, 1 stället att befordra, den omyndiges bästa.
Det är efter Utskottets tanka, under sådane, väl grundade betänkligheter, sorn Stiltaren af den Lag, vinn efterlefva, tillgripit den enda återstående , men också den •säkraste utvägen, att tillerkänna Barna-arf och pupillmedel en förmånsrätt, sådan den uti ifrågavarande Lagrum finnes utmärkt.
Om 1111 sådane omständigheter äro för handen, som fordrar åsidosättande af denna Lagstiftnings, princip, hvilken bjuder ett synnerligare Lagens hägn för den värnlöse, en princip, adeli sitt ursprung, och välgörande i sin tillämpning, återstår således att utreda.
LtigUtskotttts Betänkan/len. 1207 Såsom hufvudsakeligt skäl för Motionens antagande har blifvit! framstäld den olägenhet, som, under nu varande förhållande, vidlåder inteckningar och med detsamma försvårar nenninge transactioner i så måtto, som en lånsökande, hvilken tili pant för begärd penninge försträckning ärbjuder inteckning i en ograverad fastighet icke kan åstadkomma bevis om ledighet från Förmynderskap, hvilket, om det är äldre, besvärar Egendomen framföre intecknad skuld.
Utskottet, nogsamt inseende all den olägenhet, som af en slik brist i Lagstiftningen är en följd, skulle icke draga i betänkande att antaga det föreslagne medlet till rättelse, så framt man varit betänkt att framställa, elier så vida det vore möjligt att upptänka en säkerhet, svarande emot den, som lör de omyndige sålunda skulle gå förlorad.
Och om man än skulle å ena sidan, medgifva hvad som icke utan allt skäl anmärkes, alt deras rätt liilintils varit endast ofullkomligt tryggad, hvilket likväl grundar sig på den mindre sannolika förutsättning att en i välstånd varande Förmyndare, sorn vid befattningens emottagande, haft fastighet, skulle den samma sälja, och blott i afsigt att skada myndlingen, förskingra de Contante medlen, samt dymedelst förvandla sitt välstånd i obestånd; så står dock i allt fall, å den andra sidan, det skälet fast, att man för det säkerheten hitintills varit endast 1208 Lagutskottets B et Åttkanten. ofullkomlig, ej bör göra den ännu sämre, eller alldeles borttaga densamma; äfvensom och ehuru man kunde förmoda, att den föreslagne Lagförändringen skulle leda till en, å den omyndiges bönders och anhöriges sida ökad omtanka, hvilken icke då, sorn förr, skulle kunna söfvas i förlitande på den i Lagen, Utan särskild åtgärd , förvarade säkerheten, en sådan förmodan, gällande i alla fall endast för dö omyndige, som hafva frände!1 och anhörige, men icke för de otaliga fall, då sådant förhållande icke inträffar, likväl icke hör föranleda till en positiv Lagstiftning, dell der städse bor stödja sig på gifna rättsbegrepp, stundom också på en, under tiders längd, samlad erfarenhet, Ulen ingalunda på blotta Suppositioner, ledande oftast till misstag, för hvilka Lagstiftaren hör på det nogaste taga sig till vara.
Med hänsigt till dessa åberopade grunder, finnér Utskottet sig icke kunna tillstyrka förändring i ordningen för utta* gande af omyndiges medel i Föräldrar^ eller Förmyndares gäldbundna ho; men sorn Utskottet i det föregående med* gifvit olägenheten af lagens brister i afseende på giltiga Förmyndare bevis, så anser Utskottet sig höra hista sin uppmärk* sammhet på de Alternativer, som uti Bali* coUtskottets Memorial innefattas, heklst
Utskottet tror den öfverklagade bristen med antagande af ett ibland dem kunna afhjel» Lagutskottets Bot Mandin, »eli det är en närmare utveckling af ett sådant förslag, sora Utskottet nu företager sig.
Oin det nemligen, såsom ett tillägg lill Lagens stadgande i afseende på Förmyndares tillförordnande, jemn väl föreskrifs, dels att då Egendom tillfaller omyndigt Barn, medan både föräldrarne lefva, sådant skulle bos Rätten anmälas, och anteckning derom i FörmyndareProtocollet ske, dels att då den, sora till Förmyndare förordnas, ej är boende inom den Rätts område, der förordnandet blifvit meddelt, han ej må tillträda förraynderskapet förr än det blifvit kungjordt den rätt, hvarunder han lyder, och i dess Protocoll tecknadt, så tror Utskottet ändamålet, så vidt ske kail, uppfyllt; ty genom det förra af dessa stadganden, är tillfälle boredt för Borgenärer, att förskaffa sig visshet om den tysta gra vathin, hvarmed Föräldrars Egendom kail vara besvärad, och genom det sednare, är man säker derom, att förmånsrätten för myndiges medel, ej häftar vid någons Egendom, innan anteckning derom skedt vid den Domstol, hvarunder han lyder.
Man kail således der få en ofelbar upplysning, hvarigenom den lånsökande kommer i tillfälle att visa, huruvida han häftar för något Förmynderskap eller icke.
Har han oftare förändrat hemvist, så blir väl efterforskningen i samma män besvär - Lagutskott ds Betänkande. 77 1210 Ia^Utskottets Betlinkanåin, Vigare, men ändamålet kan ändock vinnas.
Ilar man åter bott endast på ett ställe, så är bevisningen derom lätt att åstadkomma, genom intyg, antingen från vederbörande presterskap, eller från Häradsskrifvaren i orten.
I enlighet med hvad Utskottet således föreslagit, skulle 8 §. i 17 Gap.
HandelsBalken erhålla följande lydelse:
"Sedan taget Barna-arf ut hot Föräldrar eller Förmyndare.
Häfver någon Inteckning i deråt fasta gods, innan Barnaarf af Föräldrar emottogs eller innan Förmyndare denna befattning tillträdde j njute thd sin Inteckning till godo."
Hvarefter återstoden af nu varande 8 §. skulle emellan 12 och i3 §. §. i samma Gap. inflyta uti en särskildt §. af detta innehåll: "Härefter utgå Kyrkors och Fattighusfordringar hos ther as Föreståndare, så ock Skuld till Kronan eller Frälseman för uppbörd.
Hos uppbördsman, som sedan blifvit Föreståndare, ege Kronan eller Frälseman förmän till thet som i uppbörden för alla åren brister.
Var han föreståndare förr än han Uppbördsman blef j hafva Kyrkors• och Fattighus- medel företräde Likaledes skulle efter 1 §. i 20 Gap. ÄrfdeBalken, denna §. tillkomma: ”Faller Egendom omyndigt Barn till medan föräldrar lefva, och skall godset af dem förvaltasj då må en sådan förvaltning af dem ej förr tillträdas, än anmälan derom Lugi)t skotets Betnnkandctt.
121 i skedt hot den Rått hvarunder de lyda, och i dess FörmyndareProtocoll tecknad blifvit.’* samt viel slutet af samma Cap. följande §.: ”Ar den sorn till Förmyndare förordnas ej innom samma Rätts Domsaga boende; då må han Förmyndersktipet ej tillträda , innan förordnandet blifvit kungjordt den Rätt j hvarunder han lyder, och i dess Protocoll tecknadt.”
Utskottet j sorn vid ett slikt slut an-* Ser Herr Movat}\s förslag, om FörmyndareKammares inrättande i hvarje Län, komma att förfalla, anser sig i nu afgifne Betänkandet hafva fästat tillbörligt afseende på de särskildte Ömtåliga förhållanden, hvilka med förevarande ämne ega gemenskap, Och tror i öfrigt att man, genom antagande af Utskottets förslag, kommer närmast det goda ändamål, Motionalrerne åsyftadt, utan att med detsamma lemna utur ögnasigte ett anspråk, så rättmätigt, sorn det den värnlöse har på skydd och hägn af Staten och dess Lagar, Beträffande slutligen Jon Jonsons förslag, så har väl tvekan hos Utskottet Uppstått, huruvida detsamma af Riksens Högloft.
Ständer borde kunna till pröfning upptagas, enär det ej förr än efter Motionstidens förlopp blifvit afgifvet, och icke torde kunna anses föranledt af någon förut gjord Motion; men då Hederv. BqndeStändet beviljat Remiss å förslaget, utan att lemna afseende å en inom nämnde
Stånd emot detsamma gjord anmärkning af ena - I2iZ L/igUtskottets Bitnnkanden, handa beskaffenhet med den betänklighet Utskottet nu yttrat, har
Utskottet trott sig böra afgifva yttrande öfver sjelfva lagförslaget, likväl endast så vidt detsamma angår de ämnen, som afhandlas i Kongl. Förordningen den i3 Julii 1818, om Inteckning i fast Egendom, samt 17 Cap. HandelsBalken och de Författningar, hvilka uti sistnämnde LagRum göra ändringar eller tillägg, hvarutöfver pröfningen likväl icke rimligen lärer kunna sträckas.
Detta förslag till en fullständig Hypotheks lag stadgar i nio särskilda §.
§. fördelta i momenter den rätt en fordran i allmänhet ger i Gäldenärs Egendom, sättet, att göra särskild del deraf till underpant för en viss gifven fordran, och sluteligen medlen, att utan denna underpant utbekomma betalning.
För Öfrigt är förslaget till större delen ett sammanförande och ett utvecklande af hvad redan i dessa hänseenden genom särskilde författningar finnes föreskrifvet.
En del nya Stadganden hafva likväl deruti blifvit föreslagne, och bland dem må först nämnas det att Inteckning skulle kunna ega rum uti all Egendom af lösöre-natur, och det jemnväl under uttryckligt förbehåll, att de intecknade persedlarne ändå finge förblifva under Gäldenärens vård, samt att Inteckning skulle få meddelas i dispositionsrätt af fastighet.
För utvecklingen endast af denna nya princip angående Hvpotheker, har Motionairen måst ingå i vidlyftiga detal - LagUtjkotttttBetHnkanden» U13 jer,, i ändamål, att söka förekomma de bedrägerier, som med panter af en föränderlig beskaffenhet lättligen kunna föröfvas; men detta vidsträckta InteckningsSystem, kan Utskottet för sin del icke godkänna.
Utskottet medgifver, att Staten bör för Medborgare underlätta utvägarne att begagna Credit, i den största möjliga utsträckning, så vidt det likväl med bibehållande af ordning och laglige rättsförhållanden kan ske.
Det synes Utskottet också, som hade Lagarne redan sörjt härföre, då de godkänt Inteckning, Införsel, Löspant och Allmän pantsättning af egendom och personlig frihet genom Skuldsedel.
Utskottet inser ej nödvändigheten, att nu stadga en Lag, som, med åsidosättande af de grunder för panträtt som hittills varit gällande, att nemligen panträtt i Fast Egendom förvärfvas genom Inteckning, och i Lös Egendom endast genom afträdande utur egarens vård, skulle godkänna enahanda förpantningssätt för en oföränderlig Egendom, som för den, hvilken hvad stund som heldsfc kan förändras eller till intetgöras.
Mångfaldige tvister om förskingrade panter, och omöjlighet för vederbörande Domare och Ämbetsmän, att på skedde inteckningarne hålla behörig ordning,, skulle deraf blifva en oundviklig följd, så framt icke den gäckande osäkerhe ten uti Inteckning af lös Egendom, den egaren efter behag kan afhända sig, skulle föranleda fordringsegare, att sällan begagna densaijjma, och torhan - J2T4 LagVtskottets Betänkanden, da inskränka bruket deraf till de fall, då, genom diktade afhandlingar, Gäldenärs egendom undandroges fordringsegares rättmätiga kraf.
Och förslaget står i alla händelser i rak motsatts med den allmänt yttrade, och på rättsgrund stödde önskan, att åt Inteckningar bereda all möjlig säkerhet, Vidare har 9l°n Jonson yrkat, att Man, Målsman, Giftoman, Förmyndare, Uppbördsman och Föreståndare af Publike Cassör, må vid ersättnings och bysättnings ansvar tillhållas att sjelfva besörja, det Hustru, Myndling, frånvarande arfvinge , Staten samt publike Cassör och verk undfå Inteckningar i deras fastigheter för de medel bemälde
Målsmän för de sednare om händer hafva, samt att Domare vid enahanda påföljd och Ämbets ansvar, böra öfver verkställigheten häraf vaka; men Utskottet, som anser Mans och Giftomans Målsmannaskyldigliet vara uti GiftermålsBalken, och Förmyndares uti Ärfcla Balken mera ändamålsenligt utstakade, och dessutom i afseende på beredande af säkerhet för omyndige, Staten och publike verk, redan i detta Betänkande haft tillfälle yttra sin åsigt i detta ämne, finner icke skäl, att i anledning af Jon Jonssons förberörde framställningar tillstyrka någon åtgärd, hvaraf äfven följer, att Utskottet ej kan gilla den af Motionairen föreslagne företrädes rätt för Hustrus fordran hos Mannen, derest den ej blifvit i laglig ord - LtgUtskotiets BetHnkandcit. 12ig liing intecknad.
Utskottet anser sig ej eller med förord böra beledsaga det förslag, att Intecknings-sökande må ega affordra Gäl*- denar egande Rättshandlingar och gravations Bevis, samt låta anställa värdering å hans Fastighet, och yrka fortsättning af Lagfarten deråäfvensom Utskottet ej kan inse något skäl till bifall af den föreslagne ändringen i sättet, att vid HäradsRätt föra InteckningsProtocoll, så att det hela året blefve öppet för intagande deruti af Inteckningsansökningar, hvaröfver likväl endast å Ordinarie Ting beslut skulle meddelas.
Såsom alldeles oförenligt med rättsbegrepp, och förnärmande allmänna säkerheten, anser Utskottet det i 21 Momentet 6 §. föreslagne stadgandet, om förkorane Skuldsedlars återupplifvande, icke böra antagas; och angående Motionairens förslag i 5 §.
5 Momentet och 6 §. 25 Momentet åberopar Utskottet dess utlåtande i anledning af Åter-Remisserna af Betänkanderne öfver yrkade ändringar uti 12 och 24 §.
§. af nu gällande InteckningsLag.
1 öfrigt utgör Jon Jonssons förslag till IlypotheksLag, uti de delar hvarom här kan uppstå fråga, endast en förändrad och mera vidlyftig Redaction af 17 Cap. HandelsBalken och deruti genom särskilde Författningar gjorde ändringar och tillägg, samt Kongl. Förordningen den i3 Julii 1818, utan att i de mindre afvikelser derifrån, ordningen 1 uppställningen, och uttryckens tydlighet ega något företräde framför of, 1216 LugUts kattets Ret Ankan A<-h. vannäronde nu gällande Lagar hvilka Utskottet alltså anser företrädesvis böra bibehållas ; heldst Riksens Högloft.
Ständer af de under detta Riksmöte i ämnet väckte motioner ego tillfälle att vidtaga de pärtielle jemkningar och rättelser sorn erfarenheten och ftnanciella förhållanden, visa vara af nöden..
Dock varder detta allt, tillika med någre Ledamöters särskilde mening Riksens Högloft.
Ständers vidare pröfning vördsamli gen hemstäldt.
Stockholm den 36:
September iBaX Utdrag af Protokollet, hållet hos Riksens Högloft, Ständers Lagutskott den a6 September 18a?. S. D. Herr Grefven och Ordföranden yttrade:
Jag delar fullkomligen den öfvertygelse, som pluraliteten af Utskottets Ledamöter i Betänkandet yttrat, angående tysta förmånsrätters skadliga inflytelse på den allmänna Crediten och angående det häraf föranledda behof af en Lag, som upphäfver den förmånsrätt framför Inteckning, som genom 17 Gap. 8 §.
HandelsBalken blifvit tillagd Kongl, Maj:t och Kronan 'samt åtskilliga allmänna Inrättnia - Lagutskottets Bttånkatidtn, 1217 jgar för deras Uppbördsmäns och Förvaltares omhänderhafde medel, men i frågan om icke den lika beskaffade förmånsrätt jemnväl bör upphäfvas, som i samma Lagrum tillerkännes myndling för dess hos Förmyndare innestående arfsmedel, är jag af särskild tanka.
Jag medgifver gerna , att det tillstånd hvari omyndige sig befinna, oförmögne, att sjelfve bevaka deras rätt, påkallar att Staten genom särskildt gynande Lagar dertill förhjelper dem; men frågan är nu, om den skyldiga vården om de omyndigas bästa fordrar ett för den enskilda Crediten så skadligt stadgande som arfvemedels förmånsrätt framför Inteckning, eller om icke de omyndigas rätt på ett med allmänt och enskildt väl mera förenligt sätt bör kunna skyddas.
Vid afgörande! af denna fråga bör först utredas beskaffenheten af den förmånsrätt arfvemedel i sådant afseende för närvarande eger.
Den är enligt min tanka, ingalunda ovillkorlig och fullkomligt betryggande de omyndigas rätt, utan alltid underkastad Förmyndarens mer eller mindre redlighet, ty då det är honom obetaget, att när som heldst föi’Sälja sin fastighet och densamma endast genom denna försäljning upphörer, att vara underpant för arfvemedlen, hafva de omyndige, uti den förmånsrätt
Lagen dem tillerkänt, icke haft någon bestämd säkerhet.
För öfrigt har egande i allmänhet af Fastighet eller af visst belopp ograverad fastighet aldrig aiisetts såsom erforderligt 1218 Lagutskottet!
Bctänkanden. lios en Förmyndare, utan har förtroendet till sjelfva personens redlighet, skicklighet och ordning i penningeaffairer varit de egenskaper Domstolen vid en Förmyndares lillförornande efterfrågat.
På dessa i korthet framstälde skäl, och då jag i enlighet med hvad här ofvan blifvit anfördt, icke anser arfvemedels nu tillerkända förmånsrätt framför
Inteckning vara så betryggande för de omyndiges rätt, att
Statens skyldiga vård derom hör verka till förmånsrättens bibehållande eller att fördelen deraf öfverväger den betydliga olägenhet för allmänna Crediten, som densamma medförer och jag jemnväl icke anser de omyndigas bästa genom någon än mera bestämd elier vidsträckt förmånsrätt böra befrämjas, tillstyrker jag, att med bifall till BancoUtskpltets och Herr Moraths Memorialer, äfven i denna del, der omyndiges arfvedel tillagde förmånsrätt framför Inteckning måtte upphäfvas.
Vid fråga sedermera om den säkerhet, som bör omyndige beredas till ersättning för hvad de genom oftanämnde förmånsrätts upphörande möjligen komma att förlora, förekommer det förslag Herr Morath i sådant afseende framstälde, om inrättande i hvarje Län af en FörmyndareKammare, hvars skyldighet. det blefve att vårda de omyndiges arfsmedel och hafva inseende öfver det sätt hvarpå Förmyndare förvaltade den fasta egendomen.