Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad derutöfver med denna lagstiftning varit afsedt, och ännu af de enskilda intressena yrkas, till uppmuntran eller s. k. skydd för särskilda näringar, är i sjelfva verket ingenting annat än en konstlad utväg att uppstegra varornas pris, visserligen till fördel för dem, som sysselsätta sig med dessa varors beredning, irsén till skada för dem, som deraf äro i behof, och leder således alltid till en beskattning, orättvis emot förbrukaren och förnärmande det medborgerliga anspråket på jemlik fördelning af bidragen till Stalsbehofvens fyllande.
All erfarenhet bekräftar derjemte, att det konstlade skyddet i sjelfva verket alls icke eller åtminstone endast ofullständigt främjat det syfte, för hvilket Staten och dess medlemmar underkastat sig från systemets upprätthållande oskiljaktiga uppoffringar, men deremot beklagligen ofta ledt till brottsliga företag af dem, hvilkas sedliga känsla icke är nog stark att kunna motstå den retelse, som vinsten af lagbudens kringgående innebär, .lag misstager mig visserligen icke heller deri, att den allmänna meningen inom landet nu mera utdömt det äfven i andra länder iner och mer underkända skyddssystemet.
Att öfvergången från detta system emellertid måste med varsamhet fullföljas är också en allmänt erkänd sanning; och frågan, om hvilken meningarne äro delade, inskränker sig således dertill, i hvad mån en vidsträcktare tillämpning af handelsfrihetens grundsatser nu må kunna utan fara för de inhemska näringarnes bestånd genomföras.
Men härigenom har tullagstiftningen, som till sina principer snart torde vara oomtvistad, blifvit mera än någonsin förflyttad in på de rent praktiska detalj-undersökningarnes fält; och i detta hänseende måste jag vid kommitterades på sakkunskap och, såsom jag antager, sorg fälliga undersökningar grundade förslag fästa synnerligt afseende.
Innefattar detta förslag, på sätt Kommers-kollegium och General-Tullstyrelsen äfven förutsätta, i och för sig riktiga och för deraf beroende näringar tillräckligt betryggande tullsatser, så skulle, efter min tanke, en fördröjd tillämpning af dessa tullsatser ingalunda rättfärdigas af de under nämnde förutsättning obefogade farhågor, som af vederbörande näringsidkare må hysas.
Att nu i stället för den varsamhet, hvarmed öfvergången bör utföras, iakttaga en så öfverdrifven försigtighet, att man på förhand måste motse behofvet af snart ytterligare förestående öfvergångs-åtgärder, skulle snarare underhålla än afvärja den otrygghet, öfver hvilken näringsidkarne isynnerhet klaga och hvilken icke kan upphöra, så länge åt den allmänna meningens billiga anspråk lemnäs alltför ringa uppmärksamhet.
Då således, utom de ur allmännare synpunkt obestridligen vigtiga ändamål, som genom Svenska och Norrska tulltaxornas närmande till hvarandra böra afses, i allt fall, efter min tanke, väsendtliga förändringar i Sveriges tullagstiftning äro af behofvet högeligen påkallade och Statsverkets ställning samt de inhemska näringarnes ståndpunkt för genomförandet af sådane förändringar nu äro synnerligt gynnsamma, lärer någon tvekan icke kunna uppstå om angelägenheten att i detta hänBih. lill R.
Sl. Prot. 1886 & 1887. i Sami. t Afd. 2 Bd 2 Häft. 8 10 Kungl Majis Nåd.
Prop. JV$ SI. seende för liu församlade Rikets Ständer framlägga ett genomfördt förslag till tullagstiftningens ordnande; och jag tillåter mig under sådan förutsättning öfvergå till de särskilda frågor, som härvid torde böra komma under Eders Maj:ts Nådiga bepröfvande.
På sätt kornmitterade medelst anförda exempel visat, uppgå de särskilda, utom tullumgälderna, å varor, som in- eller utföras, lagda afgifter dels till handelsoch sjöfarts-fonden, dels ock under namn af tolag till städerna, från omkring 16 till mera än 100 procent af sjelfva tullsatsen; och ändock äro flera under olika namn till vissa städer af den utrikes varutrafiken utgående afgifter häri icke inberäknade.
Afgiften till handels- och sjöfarts-fonden, bestämd till 10 procent af införselstullen, utgår således öfverallt lika och i enlighet med de grundsatser, som tullagstiftningen hyllar; men så är icke förhållandet med de afgifter städerna uppbära.
Dessa afgifter utgå icke blott med olika belopp, utan ock efter skiljaktiga grunder inom olika städer.
I allmänhet beräknas väl den väsendlligaste af dessa afgifter, tolagen, så vida lika, att de i taxan upptagna tullvärden tjena till grund för afgiftens bestämmande, ehuru äfven i detta hänseende undantag finnas.
Men i afseende å den procent af tullvärdet, hvartill tolagen beräknas, äro skiljaktigheterna betydliga.
Vid jemförelse emellan tolags- och tulluppbörden i särskilda släder visar det sig ock, att, då tolagen i en stad uppgår till mera än 40 procent af samma stads tulluppbörd, omvexlar den i andra städer från omkring 20 ända ned till 2 procent af enahanda uppbörd.
Dessa betydliga skiljaktigheter härröra väl icke ensamt från den olika afgifts-procenlen i särskilda städer, utan äro äfven beroende af andra förhållanden, synnerligast de olika föremålen för särskilda städers handelsverksamhet och dea större eller mindre tullpligtighet, de olika städernas förnämsta handelsartiklar äro underkastade.
Det ligger emellertid för öppen dag, att den naturliga utvecklingen af landets handel måste hämmas,- icke blott genom den tunga beskattning, som dessa afgifter innebära, utan också genom afgifternas olikhet på olika platser, hvilket sistnämnde förhållande icke kan undgå att bringa varutrafiken på konstlade och derigenom fördyrade vägar, samt sålunda förorsaka en statsekonomisk förlust, hvars betydenhet stiger i samma mån rörelsen utvecklar sig.
Hvilken väsendtlig fördel det skulle vara, ej mindre för handeln än för sjelfva tullagstiftningens principenliga ordnande, att beloppet af all afgift, som vid en varas in- eller utförsel skall erläggas, funnes i sjelfva tulltaxan uttryckt, är påtagligt; men huru föga delta vigtiga behof under närvarande förhållanden tillfreds— ställes, visa de ofvannämnde af kornmitterade anförda exemplen: och det är af dessa med flera skäl, hvilkas allmänna giltighet icke blifvit ifrågasatt, ehuru meningarne om sättet och vilkoren för de anförda olägenheternas afhjelpande i vissa hänseenden befunnits delade, som jag anser kommitterades förslag, att afgifterna dels till Handels- och Sjöfartsfonden, dels ock, under namn af tolag, till städerna, Kongl.
Prop. .V? 51. ti mätte såsom särskilda beskattnings-titlar upphöra, vara förtjent af synnerlig uppmärksamhet.
Hvad afgiften till Handels- och Sjöfarls-fonden särskildt angår, hafva kommitlerade antagit, alt denna fond, som beräknades nu hafva en årlig inkomst af 820,000 R:dr b:ko, skulle vid tiden, då ny tulltaxa förmodades vidtaga, eller från och med är 1838, kunna till sin nyttiga verksamhet vara betryggad med ett mindre tillskott af do afgifter, som påläggas importhandeln, än som af densamma för fondens räkning nu särskildt uttagas.
Vid bestämmandet af beloppet utaf ett sådant tillskott borde likväl tillses, att fondens förvaltning kunde, utan rubbning i hittills följda grunder och ingångna förbindelser, obehindradt ombesörjas, äfvensom att, i bredd med handelns och sjöfartens betydligare tillvext, fonden sattes i tillfälle att vidtaga åtgärder eller kraftigt understödja företag, som främja handelns och sjöfartens gagn samt underlätta dess utveckling; Och hafva kommitterade, jemte förslaget att den nu särskildt utgående afgiften till Handels- och Sjöfarts-fonden skulle upphöra och innefattas i den tullsats, sorn i taxan bestämmes, hemställt: att fonden, i stället, måtte af tullmedlen undfå ett årligt anslag, såsom minimum bestämdt till 300,000
R:dr b:ko, eller 730.000 R:dr R:mt, att från och med den tid, då den nya tulltaxan vidtager, qvartaliter af inflytande tullmedel till Konvoy-kommissariatet utbetalas; samt att, då tullintraderna i brutto öfverstiga 10 millioner eller det belopp, hvarå den föreslagna minimisumman utgjorde fem procent, Handels- och Sjöfarts-fonden å öfverskjutande tullbeloppet jemväl alltid skulle erhålla fem procent, så att, när brutto-tulluppbörden uppginge lill 10,100,000 R:dr, ersättnings-anslaget ökades till 303.000 R:dr, allt b:ko o. s. v.
Detta förslag, emot hvilket någon särskild anmärkn' ng icke blifvit i det deröfver från Kommers-kollegium infordrade underdåniga utlåtande framställd, afser visserligen en högst betydlig minskning i de Handels- och Sjöfarts-fonden nu tillHylande och med rörelsens utveckling årligen stigande inkomster, med hvilka flera allmännyttiga och för handeln och sjöfarten isynnerhet gagnande företag skola understödjas och utföras; men då, såsom kommitterade antagit, nämnde fond med det löreslagna anslaget och den tillökning deri, som vid en stigande tulluppbörd skulle ega rum, jemte fondens i öfrigt egande och påräkneliga tillgångar bör för fram tiden blifva tillräcklig för de med fonden afsedda ändamål, samt det för tullagstiftningens ordnande är af synnerlig vigt, att de, jemte tullun»guiderna, till
Statens icke mindre än till städernas behof af varutrafiken utgående särskilda afgifter komma att upphöra och i tullsatserna inbegripas, tvekar jag icke att underdånigst tillstyrka bifall till hvad kommitterade, i fråga om afgiften till Handels- och Sjöfartsfonden, på sätt här förut är närnndt, föreslagit.
Reträflände vidare de vid varors fört ull ni ng till städerna ingående särskilta äfgifter och deribland den väsendtligaste, eller tolagen, hafva kommitterade, efter \ IS Kongl.
Maj:ts Nåd Prop. M Si. framställning af de skäl, på grund af hvilka kommitterade ansågo ersättning för hvarje stads tolags-inkomst böra bestämmas till det belopp, hvartill stadens tolag hittills uppgått, i sådant hänseende och med ledning af en kommitterades “betänkande bilagd tabell, öfver bland annat tolags-inkomslerna under åren 1852—1854, samt enär förhållandet sistnämnde år kunde i allmänhet antagas ungefärligen uttrycka medelbeloppet af städernas tolags-inkomsler under de fem år, som närmast föregingo den föreslagna nya regleringens inträdande, hemställt, att den ersättning, som i stället för tolagen skulle stapelstäderna tillkomma, fastställdes till följande belopp, att af lulluppbörden qvartalsvis utgå, nemligen till: Calmar 6,500 R:dr B:ko. Carlshamn 2,500 » » Carlskrona . 10,000 » » Christianstad 1,200 » » Gefle , 9,000 » » Götheborg . 195,000 » » Halmstad 4,000 » » Helsingborg . 5,500 » » Hernösand . 2,500 » » Hudiksvall 600 » » Kongelf . 100 » » Landskrona . 4,500 » » Luleå . 300 » » Malmö 5,000 » » Marstrand 400 » » Norrköping . . 15,000 » » Nyköping 1,300 » » Piteå 1,200 » » Stockholm . 215,000 » » Strömstad 600 » » Sundsvall 1,500 » » Söderhamn . 1,200 » » Söderköping . 1,200 » » Uddevalla 700 » » Umeå 1,000 » » Warberg . 4,000 » » Westervik 1,700 » » Ystad 3,000 » » 491,500 » » samt till Wisby och andra redan befintliga stapelorter, såsom Carlstad, Jönköping, Kungl. Maj:It Nåd.
Krup. JVl 31. 13 Oscarshamn m. fl. hvad de, hvar för sig, hittills må hafva i tolag åtnjutit; förmälande kornmitterade att dessa belopp, jemte hvad såsom bidrag af tullmedlen kunde beräknas ifrågakomma för ytterligare blifvande stapelstäder och hvilket bidrag ansågs till en början böra bestämmas till högst fem procent af hvarje orts tulluppbörd, samt efter en tids, t. ex. fem års förlopp, till en bestämd rund summa, motsvarande medelbeloppet af de föregående fem årens tolags-inkomst, torde uppgå till en sammanräknad summa af omkring 500,000 R:dr b:ko eller lika belopp, som föreslagits att af tullmedlen utgå till Handels-och Sjöfarts-fonden; hvarförutan kommitterade på vidare anförda skäl tillstyrkt, att för hvarje lull million, hvarmed brutto-tulluppbördon öfverslege 10 millioner, tolagsförhöjningen skulle till städerna utgå med 5 procent å den tillökade brulto-tulluppbörden, eller med 10 procent å den för hvar stad fastställda tolags-ersättning, så att t. ex. Calmar, för hvilken stad föreslagits eli ersättningsbelopp af 6,500, R:dr, skulle, vid en tulluppbörd för hela riket af från och med elfva till tolf millioner, erhålla tillökning med 650 R:dr, vid fulla tolf til! tretton millioners tulluppbörd undfå ytterligare tillökning med 650 R:dr o. s. v.; äfvensom att den föreslagna uppgörelsen, derest den vunne Eders Maj:ts och Rikets Ständers bifall, sedermera icke skulle kunna förändras utan begge Statsmakternas samtycke.
Uti det underdåniga utlåtande, Kommers-kollegium i denna fråga afgifvit, har Kollegium till en början redogjort för innehållet af de särskilda yttranden, som från hvarje till tolag berättigad stapelstad, äfvensom från Eders Maj:ts Refallningshafvande i de län, hvarest dessa städer äro belägna, blifvit öfver förslaget afgifne; innefattande dessa yttranden från flera orter obetingadt gillande af kommitterades förslag och från andra, med ytterst få undantag, godkännande af den princip, alt tolagen borde, såsom särskild beskaltningstitel, upphöra och, emot godtgörelse af tullmedlen, innefattas i sjelfva tullafgiften, men med anmärkning dels emot de för vissa städer nu föreslagna ersättnings-belopp, dels ock emot grunden för denna ersättnings bestämmande, äfvensom för den framtida tolags-förhöjningens utgående, hvilket allt ansågs böra lämpas efter den olika utveckling städernas rörelse kunde komma att uppnå och bestämmas i mån af tulluppbörden eller värdet af in- och utförda varor på olika handelsplatser.
För egen del har Kollegium väl vitsordat, hurusom afskafländet af alla särskilda till städerna af utrikes varutrafiken ingående afgifter, emot godtgörelse al tullmedlen, såsom kornmitterade för en de! föreslagit, skulle medföra åtskilliga fördelar, deribland enkelhet och lättnad vid tullagstiftningen samt på Rikets handel och sjöfart i allmänhet utöfva ett gagnelig! inflytande, men tillika anmärkt, att, om också den föreslagna regleringen kunde omfatta, utom afgiften till Handels- och Sjöfarts-fonden samt tolagen, jemväl de till stapelstäderna ingående våg- och stämpelpenningar, det åsyftade ändamålet likväl icke till fullo uppnåddes, då, jemte ornförmälda afgifter, flera andra till namn, beskaffenhet och beräkningsgrunder sins emellan mer eller mindre skiljaktiga umgälder komme att qvarstå; hvarförutan fyrfaldiga för farlygen utgående 14 Kongl.
Muj:ls Nåd.
Prof. M SI. och på varutrafiken medelbarligen inverkande afgifter, hvilka också utgjordes efter skiljaktiga grunder och med olika belopp, icke enligt kommitterade förslag skulle komma att upphöra.
Angående alla dessa på varor och fartyg lagda afgifter hade Kollegium ansett sig af remissen å kommitterades förslag sakna anledning att från vederbörande införskaffa erforderliga uppgifter för den ifiägastälida regleringens utsträckning äfven till sådane umgälder; hvarföre
Kollegium icke heller var i tillfälle att utlåta sig, i hvad mån en sådan reglering kunde eller borde i framtiden verkställas.
I fråga särskildt om tolagen, hvilken för närvarande utginge under namn dels af ordinarie eller sladstolag, dels af inqvarterings- eller tillökningstolag, dels ock i vissa städer af allmän tolag, derunder inbegrepos så väl ordinarie som inqvarteringstolag, hvarjemte några städer'åtnjöto en så kallad fattigvårdstolag, fattigvårdsafgift eller öfverflödsafgift för utrikes ifrån kommande artiklurne kaffe, risgryn, socker, tobak och vin, har Kommers-kollegium, efter framställning om tolagens uppkomst, de förändringar den undergått, de frågor sorn varit å bane så väl orri medgifvande af räll till tolag för stapelstäderna Jönköping, Carlstad, Sölvitsborg och Oscarshamn, som om tolagens upphörande såsom särskild afgift, vidare förmält, hurusom de skäl, hvilka, ur synpunkten af de trafikerandes beqvämlighet och såsom vilkor för tullagstiftningens ändamålsenliga ordnande, påkallade upphörandet af samtlige till stapelstäderna nu inflytande afgifter lör varor, som från utrikes ort dit införas eller derifrån till utlandet afsändas, tvifvelsutan i väsendtlig mån egde tillämplighet å den ifrågaställa regleringen af tolags-umgälderna, hvilka bland dessa afgifter i allmänhet voro af öfvervägande betydenhet.
Pä olika städers utrikes handels- och sjöfartsrörelse komme regleringen väl alt medföra skiljaktig verkan.
Der tolagen varit hög, blefve någon lättnad tillskyndad den utländska varutrafiken; der tolagen varit låg, uppkomme i sjelfva verket en tullförhöjning; och derest regleringen komme att omfatta endast tolagen, men andra under olika titlar af den utländska varutrafiken inflytande umgälder komme att bibehållas, kunde sådane städer, hvarest sistnämnde afgifter öfverstego tolagen, röna svårighet att i den utrikes handelsrörelsen uthälla täflan med andra stapelstäder, der ett omvändt förhållande emellan tolagen och öfrige umgälder egde rum.
För de till tolags åtnjutande berättigade städer i all-r mänhet ansågs emedlertid deri ifrågavarande förändringen komma att medföra fördel genom minskning i de med uppbörden af städernas inkomster förenade kostnader.
Rättigheten att uppbära tolag vore genom särskilda privilegier och Kongl, resolutioner en del städer medgifven endast tills vidare och intill dess en allmän reglering af tolags-umgälderne kunde varda tillvägabragt, men för de flesta städer vore denna rätt (emnad utan inskränkning till viss tid.
Då det emellertid på Eders Majit ankomme, att i administrativ väg förordna örn rättigheten till tolag och grunderna för dess beräkning, och då dessutom tullagstiftningen pä dessa grunder utöfvade ett väsendtligt inflytande, ansåg
Kommers-kollegium gifna privilegier och resolutioner icke Kongl. Majlis Nåd.
Jtf 81.
Utgöra hinder för lolagens ifrågaställa upphörande, derest städerna tillförsäkrades årlig ersättning af allmänna medel, motsvarande deras tolagsinkomst.
I fråga äter om beskaffenheten af denna tolags ersättning, ansåg Kommerskollegium sig icke kunna biträda Kommilterades förslag, att ersättningen, beräknad för hvarje stad efter ett ungefärligt medeltal af tolags-uppbörden derstädes under de fem år, som närmast föregingo den nya regleringens inträdande, skulle fastställas att i all framtid utgå med enahanda belopp, ulan att förändring deruti skulle ega rum, derest icke brutto-tulluppbörden i riket uppginge till minst 11 millioner R:dr B:ko, i hvilken händelse den för hvarje särskild stad bestämda lolags-ersättningen förhöjdes i lika proportion för alla städer.
Härigenom skulle, utan giltigt skäl och till men för vissa städer, frånlrädas de grundsatser, som vid fastställandet af tolags— beräkningen hittills varit iakttagne.
De för särskilda städer olika grunderna för denna beräkning ansågos nemligen hafva hufvudsakligen blifvit bestämda med afseende å hvarje stads behof af tillgångar för bekostande af anstalter till handelns och sjöfartens beqvämlighet och förkofran.
Och då dessa behof väsendtligen berodde af den större eller mindre betydenheten utaf stadens handels- och sjöfartsrörelse, hade tolags-uppbörden gjorts beroende af varutrafikens tillvext eller aftagande.
Det syntes icke heller lämpligt eller med full rättvisa öfverensstämmande, att en stad, hvars handel och sjöfart påkallade utvidgade anläggningar af ifrågavarande beskaffenhet eller som, under förutsättning af rörelsens tillvext och med beräkning af tolagsuppbördens samtidiga förökande, redan å dylika företag nedlagt derefter lämpade kostnader, skulle nödgas åtnöja sig med en för ändamålet mer eller mindre otillräcklig årlig ersättningssumma, understigande hvad som, med bibehållande af nu stadgade grunder för tolagens utgörande, kunnat med sannolikhet i dylik afgift påräknas.
Å andra sidan ansåg Kominers-kollegium icke någon skälig anledning vara för handen, hvarföre en stad, der, i följd af rörelsens aftagande eller i anseende dertill att hamn, kaj och dylika anläggningar blifvit bragla i fullfärdigt skick, behofvet af tillgångar för handelns och sjöfartens underlättande förminskades, skulle, sådant oaktadt, städse förblifva i fortsatt åtnjutande af ett årligt statsbidrag, som för det dermed hufvudsakligen afsedda ändamål icke erfordrades.
Icke heller syntes det med billighet förenligt, att städer, hvilkas tilltagande handelsrörelse bidragit att framkalla den tillökning i Rikets hela tulluppbörd, som skulle utgöra vilkor för förhöjning i tolags-ersättningen, icke blefve af en sådan förhöjning delaktiga i större proportion än de städer, hvilkas rörelse under tiden befunnit sig i stillastående eller till och med aftagit; hvarförutan Kommers-kollegium såsom i dess tanke olämpligt anmärkt, att den eventuela tolagsförhöjningan skulle beräknas endast för hvarje fulf million; i hvilket hänseende Kollegium, för den händelse att kommitterades tolagsregleringsförslag blefve till sina hufvudgrunder godkändt, ansåg den eventuela förhöjningen i ersättningsbeloppen böra, på sätt uti vissa af de i ämnet afgifna förkla - ih Kongl.
Maj:tt Nåd.
Prop. M 51. ringar och utlåtanden blifvit hemstäldt. utgå för hvarje fullt belopp af 100,000 Ridt, hvarmed brulto-tulluppbörden för hela Riket öfverstege 10 millioner R:dr.
För tolags-ersättningens bestämmande har Kommers-kollegium vidare sökt uppställa annan grund än den kommitterade föreslagit.
Lika med komrnitterade har kollegium väl ansett utrönandet af den relativa rättmätigheten af städernas tolags-inkomster, så vida dessa skulle bestämmas af de mångfaldiga handelsgrenarnes inbördes förhållande och det gagn landet af den ena eller andra kunde anses hemta, vara med synnerlig svårighet förenadt, och förhållandet i dessa hänseenden ingalunda kunna uteslutande eller ens i hufvudsaklig mån tjena till ledning för tolagsersättningen, lika litet som denna ensamt kunde bestämmas med hänsigt till hvarje särskild stads verkliga behof af ifrågavarande intrad.
Vid ersättningens fastställande borde derföre, enligt Kollegii tanke, i främsta rummet tagas i betraktande beloppet af hvarje stads tolags-uppbörd under en viss redan förfluten eller den blifvande regleringen närmast föregående tidrymd, men derjemte behörigt afseende fästas å den framtida tillvexten eller minskningen af stadens utrikes handels- och sjöfarts - rörelse.
Såsom grund för bedömandet af denna tillvext eller minskning kunde, på sätt uti särskilda af de i ämnet afgifna utlåtanden blifvit föreslaget, antagas dels beloppet af stadens årliga tulluppbörd, dels sammanräknade värdet af in- och utförda varor; i enlighet med hvilka olika åsigter tolags-ersätlningen ansetts böra utgå efter procent-förhållandet, beräknadt i medeltal för någon viss tid, antingen emellan beloppet af stadens lolagsinkomster och derstädes influten tulluppbörd, eller ock emellan tolagsuppbörden samt värdet af utrikes ifrån inkomne eller till utlandet afsända varor.
Denna sednare grund öfverensslämde väl närmast med det i allmänhet hittills följda beräkningssättet och saknade icke heller i öfrigt allt skäl för sig; men emot densamma förekomme dock, att de utsatta tullvärdena icke tillförlitligt angåfvo varornas verkliga värden; att lolagens beräknande efter dessa värden vore mindre lämpligt, enär deraf uppstode missförhållande till de med tullagstiftningen åsyftade ändamål, och att städernas tolagsinkomster, ehuru i allmänhet icke beroende af tuilumgälderna, likväl med dessa vanligen samtidigt ökats eller minskats; hvarföre Kommers-kollegium ansåg procent-förhållandet emellan tolagen och tulluppbörden utgöra den lämpligaste grunden för bestämmandet af den ifrågaställa tolagsersättningen; i öfverensstämmelse hvarmed Kollegium hemställde, alt denna ersättning måtte för hvar och en lill tolags uppbärande berättigad stapelstad fastställas att årligen utgå med ett belopp, hvilket till årets tulluppbörd vid stadens tullkammare stöde i enahanda förhållande, som stadens tolags-uppbörd, beräknad i medeltal antingen för någon redan förfluten tid, t. ex. åren 1853, 1834 och 1855, eller ock för de fem år, hvilka komma alt närmast föregå den blifvande regleringen, hade till medelbeloppet af tulluppbörden vid stadens tullkammare, beräknadt för motsvarande tidrymd.
Och ansåg Kommers-kollegium denna tolags-reglering böra omfatta ej allenast den under namn af ordinarie stads- eller allmän tolag utgående afgift Kongl. Maj:ts Nåd.