Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Baron Edelhjelm och Major Lagerskiöld, som flera gånger sökande tittat in från balsalen, komma nu damerna till mötes/ Åh; major Lagerskiöld!
Är ni ledig?
Ge mig då er arm; bli inte så orolig för all del ­ jag ska inte uppehålla er länge.
För mig bara ut till en beqväm stol i salen, så att jag får se på kottiljongen!
/tar hans arm och går ut med honom/ 11te Scen Baronen.
/vill föra ut Arla/ Jag har gått och
letat efter fröken öfverallt.
Jag var rädd att fröken glömt sitt löfte om kottiljongen.
Förlåt mig, jag dansar inte mer i qväll.
Arla, hvad är det som kommit emellan oss?
Hur innerligt god var ni inte mot mig ännu i går afton då vi talade om balen och ni sade att ni var glad att ha en verklig vän bland alla de obekanta här ­ och nu?
Tro mig, fröken Arla, ni är för god - mycket, mycket för god för inrymma den minsta lilla plats i er fantasi åt en sådan man som Lagerskiöld.
Major Lagerskiöld skulle aldrig kunna göra sig skyldig till en sådan grannlagenhet som ni nu.
Låt vara det!
Lagerskiöld är klok, han ­ han beräknar hvarje ord och hvarje blick ­ hans öfverlägsenhet består just deri att han sjelf alltid är kall.
/häftigt/
Jag tror att ni alla sammansvurit er för att förtala major Lagerskiöld för mig.
Men det tjenar till ingenting ­ jag tror er i alla fall inte.
Både ni och Cecilia ha era skäl.
Säger ni ett ord mera om honom, så går jag och dansar kotiljongen med honom /går ifrån honom/
/vill hejda henne/ Fröken Arla! 12te Scen De förra.
/kommer i detsamma in.
Baronen aflägsnar sig/ Dansar inte fröken kotiljongen?
Jag hade hoppats att få en tur med er.
Nej, jag dansar inte mer - aldrig mer.
Alldrig mer?
Nej ­ och jag vill aldrig mer komma på en bal.
Baler ä' dåliga, afskyvärda - dåliga tillställningar.
Det är så ofattligt alltsammans.
Nej, gå, lemna mig ensam
- jag kan inte tala, ty då brister jag i gråt.
/lägger hennes arm i sin/ Kom ­ dansa bara ett enda hvarf med mig.
Ni måste gifva mig tillfälle till en förklaring.
/drar sig undan/ Nej, nej, nej, det kan inte förklaras.
Låt mig få, låt mig gå!
Nu brister ni ju ut i gråt ­ det går inte an ­ tänk på alla som observera er!
Låt oss dansa, så går det öfver ­ och på några minuter ska jag förklara allt.
/drar henne med sig till dörren der han lägger armen om hennes lif och dansar ut med henne.
De båda flickorna, som inte blifvit uppbjudna bli
ensamma qvar på scenen.
Statsrådet och Statsrådinnan komma in,/ 13de Scen Statsrådet.
Statsrådinnan De båda flickorna.
Inte går det an att så der låta kalla mig afsides.
Jag ville bara be dig ställa om att de stackars flickorna Ekström bli uppbjudna.
De ha inte fått dansa på hela qvällen.
Det sa jag dig ju då du envisades att bjuda dem; de höra ju inte alls till vår nuvarande societet.
Bjuda dem måste vi ju ­ vårt närmaste umgänge förut.
Men vill du inte nu presentera några kavaljerer för dem?
Jag vet ingen som jag kan begära den uppoffringen af ­ det är verkligen inte grannlaga ­ det enda vore om jag kunde få fatt i Edelhjelm.
/går/ Statsrådinnan.
/går fram till de unga flickorna/ Vill ni inte komma ut i salen, mina snälla flickor?
Det är så många af herrarne som äro så tröga att dansa ­ men om ni sitta der ute, kunna ni ju alltid komma med i några turer i kotiljongen.
Flickorna se tveksamt på hvarandra; gå ut med Statsrådinnan.
Scenen står tom ett ögonblick/.
14de Scen Majoren Arla Majoren.
/kommer förande Arla/ Det är ingen härinne.
Nej, tro mig, jag har aldrig älskat Cecilia ­ jag har aldrig älskat någon verkligt före er.
Denna eländiga, ytliga kurtis, som ligger i luften på alla baler ­ den har inte det minsta med kärlek att skaffa.
Cecilia är just en sådan flicka som man kurtiserar; men ­ tro mig ­ man älskar henne inte.
Ni återigen ­ ingen skulle våga att kurtisera er.
/sitter i soffan, leker med sin näsduk knyter den i många knutar och vecklar upp dem igen; ser plötsligt upp efter en paus/
Och då ni nu ska dansa sista valsen
med Cecilia ­ ska ni då kurtisera henne igen?
Jag dansar inte vidare med Cecilia.
Men ni har ju bjudit upp henne.
/med en axelryckning/ Jag har mankerat min dam i kotiljongen ­ jag kan också mankera Cecilia.
Efter den dans ni nu skänkt mig ­ hur skulle jag kunna dansa med någon annan?
/han står bakom henne och böjer sig nu ner öfver henne/ Arla.
/drar sig undan/ Om ni visste allt hvad Cecilia sagt mig om er!
Hon har varnat mig för er.
Det har hon gjort rätt i.
En sdan man som jag har egentligen inte rätt att närma sig en flicka sådan som ni.
Det ligger en ofantlig afgrund mellan oss båda.
Det är således sannt...
Allt är sannt hvad man kan säga er om mig.
Och dock skulle ni kanske inte dömma mig för strängt om ni förstod hvilka frestelser vi män ä' utsatta för.
Jag har lidit mycket ­ förfärligt ­ detta är ingen ursägt, det vet jag nog, men det är dock ett slags upprättelse.
Ack, det har funnits stunder då jag inte tyckt mig kunna göra något bättre än jaga
mig sjelf en kula genom pannan.
O, tala inte så förfärligt!
Hvad vill ni att en man ska göra då han ser sin ungdom ligga spilld bakom sig, och då han står framför en ren, englalik flicka och säger sig sjelf; den mest himmelska lycka kunde kanske fallit på din lott om du inte ­ om du inte gjort dig den ovärdig.
O, säg inte så!
Nej, jag vet det nog - en qvinnas kärlek öfverskyler allt.
Och om det inte nästan vore en synd att binda en så ren ung varelse dom du vid mitt mörka förfelade
lif, så skulle jag falla på knä framför dig och säga; blif min räddande engel! endast genom dig kan jag besegra de mörka makter som hittills beherrskat mitt lif.
/gör min af att falla på knä, men benkläderna äro för trånga; kastar sig i stället ned i den lilla soffan bredvid henne och drar henne till sig.
Arla öfverlemnar sig ett ögonblick åt hans omfamning, men sliter sig plötsligt lös och reser sig samt störtar in i toalettrummet der hon går af och an.
Kotiljongen slutar nu och flera par komma in/. 15te Scen De förra.
Cecilia, Statsrådet, Balgäster sedan Grefvinnan.
Statsrådinnan /Eugenie vid Kammarherrns arm.
Cecilia vid Statsrådets/.
/vinkar majoren till sig/ Är det för att hvila er till vår vals som ni inte dansat kotiljongen?
Vår vals!
Åh, det är sannt ­ jag är förtviflad ­ det blir ingen mer vals i afton.
Jag måste utbedja mig att få ha den till godo till en annan gång.
/går till kammarherrn och säger halfhögt/ Laga ändtligen att den extra valsen blir instäld.
Jag har förstått på fröken Arla att hennes föräldrar önska att det ska vara slut nu ­ och alla vagnarna ä' redan komna.
Allt för gerna ­ jag har min själ fått nog.
Treflig kotiljong!
Och nu har statsrådinnan trugat på mig till valsen en liten mamsell ­ chose.
Förmodligen någon av hennes fattiga slägtingar.
/gäspar/ Majoren.
/till Cecilia och ett par andra damer/ Alla vagnarne lära redan vara komna ­ och statsrådinnan är medlem af djurskyddsföreningen.
/kommer in/ Är Eugenie här?
/Statsrådinnan och Eugenie komma i dörren./
Se der är du.
Kom nu och låt oss säga farväl.
Bara du nu inte är alltför echaufferad efter dansen!
/till statsrådinnan/ En synnerligt angenäm afton.
Och mycket väl arrangeradt allting.
Jag gratulerar till en så lyckad debut.
Men hvar är er söta dotter?
Fröken Arla gick visst in i toalettrummet.
/ropar/ Arla!
/kommer med blyg uppsyn och sänkt hufvud/ Grefvinnan.
/klappar hennes kind/ Lilla rosenknopp.
Jag vet inte hvar jag fått den bilden ifrån, men jag tycker alldeles att den här lilla tärnan liknar en nyutslagen törnrosknopp.
/nyper henne i kinden/ Men rosorna få lof att också ha sina törnen, kom ihåg det min söta vän.
En ung flicka ska ha sin lilla stolthet, som jag säger till Eugenie - hon får inte uppmuntra den förste kavaljer som är lite artig mot henne.
Nå, Eugenie hon är
snarare alltför difficile.
/omfamnar statsrådinnan och Arla och räcker dem sin kind att kyssa ­ går med Eugenie som skrattar hela tiden/ Cecilia.
/niger försmädligt för Arla/ Jag gratulerar.
Till den vackra eröfringen.
Var säker på att han blir dig trogen ­ till nästa bal.
/tar afsked och går.
Allmänt afskedstagande./ Majoren.
/afsides till Arla/ Möt mig i morgon vid tutiden i Humlegården.
Följ med dina småsyskon när de åka kälke.
/Arla ser ned och biter i sin solfjäder/
Men låt inte din lila näbbiga syster Gurli följa med.
/ser upp och slår ut solfjädern.
Högt/
Känner majoren henne?
/högt/ Ja, det har roat mig ibland att tala med frökens näpna småsyskon när jag gått genom Humlegården om middagarne.
Och lilla fröken Gurli brukar någon gång vara med dem.
/tar afsked och hviskar då han trycker hennes hand/ Det är ju säkert att du kommer.
/Arla står med sänkt hufvud utan att svara.
Alla gå, hon blir ensam och står en stund i tankar; springer derefter framåt golfvet med händerna tryckta mot hjertat/. 16de Scen Arla.
/kommer häftigt in, stänger dörrarne bakom sig/
Hur kan man bära sig så dumt åt?
Mankera en kavaljer för att sedan dansa med en annan!
Göra sig till ett åtlöje genom att visa sig sakna det vanligaste lefnadsvett!
Jag vet nog att man inte brukar göra så; men jag vill inte dansa med hvem som helst.
Hvad är nu det för dumt prat!
Du har ju inte vanliga begrepp en gång.
En flicka med vanlig chic visar sig aldrig föredra en kavaljer framför en annan.
Det är ett af de gröfsta brott mot god ton man kan begå.
Men om du inte begriper det, så skulle väl åtminstone din qvinliga blygsamhet säga dig att ditt beteende är opassande.
Jag tycker tvärtom att det är opassande att dansa än med den ene, än med den andre.
Enfaldigt pjoller!
Är det kanske din mening att reformera sällskapslifvet?
Tror du att du bättre begriper hvad som är passande än hela societeten?
/Arla vill brista i gråt.
Statsrådet klappar henne på kinden/ Så, lilla stumpan, inte ska du bli ledsen nu.
För öfrigt var jag mycket nöjd med dig ­ du tog dig rigtigt bra ut.
Och du vill ju lägga på minnet hvad jag sagt, till en annan gång.
/går ut i fonden./ 17de Scen Arla.
kommer från barnkammaren/ Nå, min lilla flicka, har du haft roligt?
/sätter sig i soffan/ Arla.
/sätter sig på en pall vid moderns fötter och lägger armarne i hennes knä samt ser upp i hennes ansigte/ Pappa säger att jag burit mig dumt åt.
Tycker du det också?
Jag vet inte i hvad afseende pappa menar; men några små anmärkningar måste jag allt göra öfver ditt sätt i afton.
Först och främst får du lof att hålla dig lite rakare när du dansar ­ den der benägenheten du har att hänga hufvudet tar sig mycket illa ut i dansen.
Jag observerade dig särskildt när du dansade med major Lagerskiöld
- och vet du, det såg nästan ut som om du lutat hufvudet mot hans axel.
/springer upp; häftigt/ Danslärarinnan sa' alltid att man måste luta sig mot sin kavaljer för att kunna dansa väl.
Då är det bättre att inte dansa så väl.
Och så en annan sak:
Du hade lofvat att dansa kotiljongen med baron Edelhjelm.
/undvikande/ Jag var så trött.
Och så dansade du i alla fall med major Lagerskiöld.
Det var bara ett enda hvarf;
och dessutom ­ major Lagerskiöld för så väl ­ att dansa med honom är ingen ansträngning.
Kom lite närmare! får jag se på dig!
/Arla lägger sig på knä framför modern och snyftar med hufvudet i hennes knä.
Statsrådinnan smeker henne.
En stunds paus hvarunder Arlas snyftningar höras/.
Stackars barn! jag måste väl då säga dig det.
Du får inte öfverlemna dig åt denna barnsliga fantasi.
Major Lagerskiöld är verkligen en sådan person som jag helst skulle sett aldrig blifvit bjuden i vårt hus.
Det är en person, helt och hållet utan karaktär och grundsatser ­ ja, rent ut sagdt en dålig menniska.
/upplyfter hufvudet; triumferande/ Det vet jag; han har sjelf sagt mig det.
Har han sjelf sagt - Arla.
/reser sig/ Han har aldrig haft några föräldrar eller något hem och varit omgifven af frestelser.
Och han har aldrig träffat någon som han verkligen kunnat älska.
- Och endast genom kärleken skulle han kunna räddas från de mörka makter som hittills beherrskat hans lif.
Och allt detta har han redan sagt dig!
Nå, då kan jag också gissa hvad han vidare sagt.
Vill du att jag skall säga dig det?
Du är den första flicka han verk-
ligen älskat ­ du skall bli hans räddande engel.
/Arla ger till ett utrop/ Du tror väl inte att jag lyssnat.
Jag vet det ändå, ty så säga alltid sådana herrar då de vilja vinna en oskyldig flicka.
Jag sjelf hade en gång i min ungdom en tillbedjare af detta slag ­ det är inte alls något ovanligt.
Inte ovanligt!
Mamma förstår inte alls hur det är.
Det kan väl finnas andra som... men inte på det sättet ­ nej, inte på det sättet.
Men inser du inte att en man, som kan göra en flicka en kärleksförklaring första gången han
ser henne, måste vara lättsinnig och opålitlig.
Den rätta kärleken föds i ett ögonblick och varar ändå för hela lifvet.
Men det kan mamma inte veta; jag tror inte att mamma någonsin älskat pappa rigtigt.
Såå, hvarför tror du inte det?
Då skulle ni väl inte vara så ljumma och likgiltiga mot hvarandra.
Den verkliga kärleken kan aldrig förändra sig ­ den måste bli densamma hela lifvet igenom.
Hm! så tänkte jag kanske också
då jag var 17 år.
Det hör ungdomen till och jag vill inte ta ifrån dig dina illusioner i det fallet.
Säg mig bara en sak ­ hvad tror du att det egentligen är för "mörka magter", som du säger ­ som du ska rädda major Lagerskiöld ifrån?
Han har sagt dig att han har mycket att förebrå sig i det förflutna ­ hvad kan det vara, tror du?
Det vet jag; han har inte dolt någonting för mig.
Han har kurtiserat Cecilia Hornfeldt ­ men det är lika mycket hennes fel.
Och det är allt, tror du?
Han har kanske också kurtiserat andra; men kurtis ligger i luften på alla baler.
Det finns många slag af kurtis.
Tro mig, mitt barn ­ att bli en mans räddande engel kan visst låta som en vacker uppgift; men en man med ett så fläckadt lif som hans behöfver andra räddande englar än en svag jordisk varelse.
Ett sådant lif ­ tro du mig fast du inte kan förstå det nu, och jag ber gud bevara dig från att någonsin förstå det ­ ett sådant lif kan inte upprättas genom att en ung, oskyldig flicka i blindt oförstånd vill taga bördan på sig - men deremot fläckas deraf.
Arla. hon kan
Mamma förstår inte hvad verklig kärlek är.
/vill springa ut i fonden/ Statsrådinnan.
Går du din väg redan?
Fast det är sent ska vi väl inte frångå vår vana att läsa ett kapitel i bibeln tillsammans.
/tar bibeln från en hylla/ Arla.
/ser skygg på den/ Nej, inte i qväll ­ jag kan inte ­ inte i qväll.
Vi ha inte försummat det någon afton sedan du var en liten flicka.
Jag tycker det är så längesedan - Åh, så länge!
Det är som om det inte vore jag sjelf utan en af småsystrarna, som brukade sitta
der på pallen och läsa för mamma.
/slår ihop boken/
Lägg det då på minnet, mitt barn; att detta var följden af din första bal.
/Arla går med sänkt hufvud ut i fonden och möter i dörren Statsrådet./ 18de Scen De förra.
Är mamma der?
Ja ­ mamma är här.
/kysser henne/ God natt då, min lilla stumpa.
/Arla går.
Statsrådet kommer in/ Nå?
/Statsrådinnan ser upp frågande/ Nå tycker du att aftonen varit lyckad?
Jag vet minsann inte; jag är ju så ovan att representera.
Hur tycker du sjelf?
Du får förlåta mig att jag inte rigtigt kan gilla ditt sätt som värdinna.
Att nu till exempel sysselsätta dig så mycket med den der beskedliga fru Ekström och hennes flickor ­ Statsrådinnan.
Det var för att ingen annan sysselsatte sig med dem.
Men för all del, min käre vän, en societetssalong är väl inte en välgörenhetsanstalt.
Nå, det är ditt goda hjerta.
Hör, observerade du Arla?
Och Lagerskiöld.
Jag bad dig att major Lagerskiöld inte skulle bli bjuden.
Det är inte deri felet ligger, utan felet är att din dotter blifvit uppfostrad till ett våp, som ingenting begriper.
Ser du, der har du följderna af ditt klostersystem.
Har jag inte sagt det många gånger att flickor, som lefvat så der inspärrade, äro alltid färdiga att falla i armarne på förste bäste karl, som något så när förstår att sköta dem.
Är det då bättre att utan vidare
bara kasta sina döttrar ut i verlden?
Och när Arla, som jag mest litat på, visat sig så lite stålsatt ­ hur ska det då med Gurli som har så farliga anlag!
Och de båda småflickorna som nu sofva så lugnt inne i barnkammaren.
Skola de nu, den ena efter den andra, kastas ut i all den orenhet, all den flärd och och lögn, som jag sett så mycket af i afton?
/stöder armarne mot bordet och pannan mot händerna/ Hvartill tjena då alla sträfvanden, alla förböner?
Hvartill tjenar det att skydda barnen mot det onda, om de kanske just härigenom bli lättare utsatta för frestelser?
/klappar henne på axeln/ Tag det bara
inte så seriöst, min lilla gumma.
Låt dem bränna sig lite, det är inte så farligt.
Brändt barn skyr elden. 19de Scen De förra.
/gläntar på dörren till venster/ Är mamma ensam?
Hvad nu då trollhoppa, är du vaken än så här dags?
/sticker ut hufvudet genom dörren/ Söta pappa, gå sin väg! jag vill gå och lägga mig derinne.
Hvad för något ­ härinne?
Din säng är ju inflyttad för natten i barnkammaren.
Men jag kan omöjligt inte sofva härinne i barnkammaren.
Än gnäller den ena och än den andra af småbarnen.
Men, mitt lilla barn, inte kan man nu midt i natten hålla på och flytta din säng.
/kommer inspringande i kort, hvit underkjol, peignoir, röda skor och utslaget hår/ Det behöfs inte alls; jag kan ligga här på chaiselongen.
/bär en brokig filt och ett par dynor som hon kastar på chaiselongen; får se fadern/ Kan inte pappa gå sin väg?
/skrattande/ Jo, jag går.
/kysser på fingret åt henne och går/ Gurli.
Evald har grinat hela natten.
Har han det?
Jag tror verkligen gossen är sjuk.
Jag får lof att se hur det är.
/går in i barnkammaren/ 20de Scen Gurli. /ensam, sätter sig framför spegeln, undersöker blommor och balböcker, som ligga glömda; pudrar sig, fäster en blomma i sitt hår och speglar sig med handspegeln.
Tar en solfjäder och viftar sig med, studerar olika ställningar, springer upp, ut i kabinettet och slår upp dörren i fonden/ Är Arla der?
Hu då, stå fönsterna öppna?
/springer tillbaka till chaiselongen, tar filten och sveper in sig i den samt springer ut i fonden.
Höres ropa utanför./ Men, Arla, kommer du då aldrig nånsin?
Nej, jag går inte förrän du kommer.
fryser så jag skakar.
Hur kan du stå der i öppna fönstret! ­ En sjal! ja hvad hjelper det?
Jag har en filt och jag fryser ändå.
Ja, vill du ha på ditt samvete att jag förkyler mig så... /Arla och Gurli komma in från fonden./ 21st Scen Arla.
Gurli sedan Statsrådinnan Arla.
/kastar af sig en sjal/ Hu, hvad det är qvaft härinne!
Det var så skönt att få lite frisk luft.
Ja, det tror jag, det ­ du lyckliga, som får dansa dig varm!
Jag fryser så jag hoppar, jag.
/kastar sig ned på chaiselongen och breder filten över sig/ Lägg på mig din sjal också!
/lägger sjalen över henne/ Men ska vi inte säga åt Sophie att komma in och bädda, så att du får lägga dig rigtigt?
Åh nej, vänta!
Berätta först!
Du hade väl gudomligt roligt?
Men klockan är så mycket.
Ska du inte sofva nu?
Åh! tror du jag kan somna förrän jag fått höra om balen?
/Arla sätter sig framför toalettbordet och börjar ta af sig armband och blommor/ Hör du jag såg på ditt danskort att du dansade med major Lagerskiöld.
Han dansar väl vådligt stiligt du?
Farligt umgänge
A NNIE G YLLING , 25 år.
E N KAMMARJUNGFRU . _______
H ELENA M UNK , 38 år.
familjeporträtt och gravyrer på väggarna.
Vid ett bord till vänbref och stora pappersark.
Ett vackert, modernt arrangeradt rum med gamla
ster en soffa.
På bordet bläckhorn, några hopbuntade A NNIE (iklädd pelskappa och jungfrun).
hatt, i dörren, till kammar-
ling är här.
Jag skall säga till Hennes nåd, att fru Gyl(Hon går in till höger). A NNIE (väntar ett par ögonblick de hopbuntade brefven, lyfmed nervös otålighet, får se
K AMMARJUNGFRUN .
Naturligtvis, det kunde jag väl förstå.
ter upp dem och säger)
228 H ELENA (kommer in från hö-
tet byter uttryck vid anblicken af Annie, som erfore hon en missräkning.
förväntningsfull ut.
Ansik-
Hon ser strålande och
ser, att Annie märker detta, fattar sig och säger skrat-
att det var din man.
Ser du, jag har gjort ett fynd
Jaså var det du!
Jag trodde,
tande)
i de här brefven, som jag ville visa honom, och så beröm, förstår du.
Nar det inte var han, var det
vill jag ha beröm för flit och påpasslighet, välförtjänt emellertid roligt att det var du.
Välkommen, kära Hvarför har du inte pelsat af dig?
Nej, var så god
Annie (kysser henne)!
Men hvad skall det nu betyda? och låt mig slippa en högtidlig visit i hatt och kappa!
Däremot är det en ofantligt lämplig pratstund (hjälper Annie af med hatt och kappa, sätter henne i soffhörnet, knuffar fram en pall åt henne och ordnar kuddarna bekvämt A NNIE . H ELENA .
bakom hennes hufvud).
bra för egen del, så kan du väl förstå, att det ligger
Ser du, oafsedt att jag vill, att du skall ha det
en god portion egoism under allt det här.
Jag måste jag hans amanuens.
Han har börjat blifva mig en
vara artig mot dig.
Du är historieskrifvarens hustru,
så sträng herre, att jag är tvungen ställa mig in hos brefven till exempel -- --
hans fru för att bli bättre behandlad.
Ser du, de här A NNIE .
Ja, är det inte det jag säger, att jag förtjänar beH ELENA .
röm?
Jag blef färdig för när jag trodde det var han som kom.
en halftimme sedan.
Det var därför jag blef så glad, A NNIE (torrt).
med mig .
Jag kan ju taga manuskripten (Hon lägger handen på brefven och papperen).
H ELENA (tar dem från henne, i det hon skakar på hufvudet).
svara mina åtgöranden, annars går det aldrig väl.
Jag börjar förstå hur man skall taga en sådan där godt som något annat.
Jag får ge honom dem själf och för-
svårskött herre som din man.
Det är ett studium så A NNIE (hastigt).
ligt, Helena.
Jag har kommit hit för att säga dig något allvarH ELENA .
Jag vill inte höra något all-
230 varligt.
Ser du, den anledningen till vår bekantskap.
Det är det bref din man skref till mig för att fråga om han fick här lilla papperslappen kan man verkligen kalla första
komma ut till Munkeborg och forska i familjearkivet.
Högvälborna Fru Grefvinna!
Det är också i andra hofman.
afseenden så olikt honom.
Han är då allt annat än A NNIE .
brefvet.
Det var på min inrådan, som han skref det där H ELENA (kastar en slängkyss Tack, du är för söt! till henne).
fluget och taktlöst att komma och besvära dig, då -- Ja visst, det var andra året vi voro gifta.
Han hade länge funderat på om det ej vore på-
A NNIE .
du lefde så tillbakadragen från världen.
-- Maj 1886. var bara några månader gammal.
-- Det var verkliatt resa.
gen bra litet egoistiskt af mig, att jag öfvertalade Erik H ELENA (varmt).
och där fick jag sitta ensam.
Det var meningen, att blef borta en månad.
Vi hade hyrt ett litet landtställe utanför staden,
han skulle stanna på Munkeborg en vecka, och han H ELENA .
du väl veta.
Och så ha vi aldrig kunnat hålla oss
Vi ä' en ofantligt intressant familj.
Det måste
stilla.
Vi ha alltid bråkat, alltsedan vi på femton-
hundratalet bråkade oss in i Sverige.
Och så ha vi
haft den egenheten att gömma hvarenda liten pappersbit.
Talade han inte om hur oartig jag H ELENA . A NNIE .
Jag sett så svåra exemplar, medan min far lefde
har aldrig kunnat tåla herrar arkivforskare.
Jag har och äfven under min mans tid.
Nå, min gamla
hushållerska skötte om herr docenten, och som hon var alldeles intagen i honom, visste jag att han inte for illa.
Nå, så en vacker för-
middag, då jag trodde honom vara ute, kom jag direkt från min ridtur in i biblioteket.
Han har verkligen
232 ett alltför uttrycksfullt ansikte.
Han trodde väl att all deras vildskap lig alls.
gått i arf på mig.
Men jag är, som du vet, inte farHan sa »tack», och jag sa »ingen orsak».
Jag lade logo begge.
Vi tänkte på grefvinnan Ulrikas be-
ridpiskan på bordet mellan manuskripten, och vi smårömda ridpiskdater.
Det var han, som sa, att vi va en bråkig, men intressant blicks paus).
En sådan otrolig förmåga han har att honom.
Han är så enfamilj, och det gaf jag honom rätt i.
(Efter ett ögonfå människor att intressera sig för det, som intresserar tusiastisk och rycker alla med sig.
Det vet du väl
bäst själf, Annie.
Han ryckte mig ur min apati och
passivitet genom sin oerhörda, smittande arbetsförmåga och energi.
Man kan inte vara sysslolös, när man ser man dras inom kretsen af hans tändande intresse.
Jo. A NNIE . H ELENA . honom arbeta, och man kan inte vara intresselös, när
hvilken grad jag kunde ryckas med och bli förströdd
Jag blef slagen af förvåning, när jag märkte, till
och jag kände mig så stolt (rätar på sig), så stolt
som jag aldrig känt mig i mitt lif, när han erbjöd han uttryckte sig »hjälpa till».
mig att göra utdrag och afskrifter åt honom, eller som A NNIE .
nuens.
Erik påstår, att han aldrig haft en sådan amaH ELENA .