Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Banco bestämda minsta sedel-valör vore för hög, och att densamma, efter derom afgifne olika förslag, borde nedsättas lill 5 R:dr 16 sk., 3 R:dr 16 sk., 2 R:dr 3a sk., eller a R:dr, allt Banco; att enskilde Banker icke borde förmenas rättighet, att utgifva å viss förfallodag utställde invisningar och vexlar, eller akt upplåna capitaler mot utfärdande af 3 procents obligationer för att derigenom öka sin rörelse; att Bank-Afdelnings in visningar ej borde få utfärdas å mindre belopp, än aoo R:dr Banco, och icke få vara tryckte eller graverade; att den af Utskotten, i g §, bestämde rättighet för enskilde Banker alt öka sin sedel-emission med a5 procent öfver teckningssumman på beviljade cassa-creditiv icke borde ega rum, eller att denna rättighet åtminstone måtte så begränsas, att ordet: "teckningssumma" i sista inom. af nämnde §. utbytes emot, "creditivsumma”, på det att tillökningen i sedelemissionen mätte inskränkas till a5 procent af creditiv-summan ; att, till vinnande af mera tydlighet, de i to§. i mom. förekommande orden: ”till högre belopp" borde utbytas emot: ”till högre sammanlagdt belopp"; att den i i i §. stadgade straffränta icke borde ega rum, utan låntagare i stället förpligta.* att ovi 1 korligt betala undfångne lån å förfallodagen, utan åtnjutande af så kallade respitmånader; att den enskilde Banker i i a §. tillagde rättighet att, utan föregånget uppbud eller hembjudning, å offentlig auction försälja i Bankerne belånte varor, som å förfallodagen icke inlösas, icke borde dem medgifvas; att den i i4 §• stadgade öfverränta icke eller borde ega rum; eller åtminstone icke beräknas längre, än för 2 månader, eller ock till concursdagen; att det i 3 mom. af sistnämnde §. förekommande uttryck: ’’skjndsamt öfver gående tilljUllighet,” vore ett allt för obestämdt stadgande, och att enskild Bank, så snart den brustit i skyldigheten att inlösa sina sedlar, eller, enligt ett annat förslag, om den icke inom 8 dagar fullgjorde denna skyldighet, genast och ovilkorligen borde försättas i concurstillstånd; att ofvanberörde uttryck borde förändras till: "af Directionen oberoende tillfällighet 4 Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande, N\o 2. att de i i5 och 16 §§. stadgade ansvars-bestämmel ser voro allt för stränga,
och att tiden, efter hvilken innehafvare af oinlöst credit-sedel skulle ega att vända sig till
Directionens ledamöter, för att utsöka betalning, borde utsträckas till 6 måuader, saint att den solidariska ansvarigheten icke borde inträda förr än, efter skedd utredning, det visade sig att brist uppstode; hvaremot, å andra sidan, är vordet yrkadt, att den af Utskotten föreslagna anståndstid af en månad inora hvilken
Directionens ledamöter ej få lagsökas för oinlöste creditsedlar, ej borde medgifvas samt att den solidariska ansvarigheten borde förverkligas, så att Bank-Bolagen ej mer än enskilde medborgare fingo sätta sig öfver Lagen; att de i 17 §. bestämde vilkor för Bankdelegare att träda från Bolaget äfvenledes voro för stränga och borde förändras, så att delegare i enskild Bank egde träda ur bolaget, om han efterskänkte sin insatts och sin andel i grundfonden eller öfverläte sin rätt på annan delegare i Bolaget, så vidt minsta antalet bolagsmän derigenom icke underskredes; att, då enskild Bank upphör med sin sin rörelse, det i 18 §. föreskrifne kungörande derom borde ske 2 gångar och, enligt ett annat förslag, 4 gånger om året; att Kongl. Kungörelsen den 14 Januari 1824 icke bordt upphäfvas utan i 2i §:n serskildt åberopas, för att åt enskilde Banker, som ej utgifva egne credit-sedlar, bibehålla de rättigheter och lörmoner, nämnde Kongl. Kungörelse innehåller; att enskilde Banker måtte förpligtas att, för inlösen af deras sedlar, inrätta vexlings-conlor i Länens Residens-Städer, eller, om sådant icke kunde ske, åtminstone åläggas att på de vigligaste handelsorter genom corainissionärer ombesörja nämnde inlösen; att, tili afhjelpande af de olägenheter och den brist på småsedlaroch tillfälle till vexling, som förmenats skola uppstå , derest enskilde Banker ej fingo utgifva sedlar å mindre valör än 6 R:dr 32 sk.
Banco, Rikets Ständers Bank borde hålla vexlings-contor för utvexling af dess sedlar i alla städer, der Privat-Banker finnas; och att enskilde Bankers sedlar borde få i Kronans uppbörd emottagas; hvarjemte slutligen bos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln är vordet hemstäldt, att Rikets Ständer mätte bos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, för den händelse nuvarande Privat-Banker, vid slutet af deras nu egan - Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande, N'.o a. 5 de Octroijer, ej skulle anhålla om n3ra Octroijer, i öfverensstämmelse med förevarande lag, och ej heller nya Banker inom årets slut sådane Octroijer begära, Kongl. Maj:t måtte förunna de Banker, som det åstunda, förnyelse af deras nu egande Octroij till slutet af år 1849, och att förslag till ny reglering af den rörelse, Privat-Bankerne för närvarande bedrifva, måtte före begynneisen af nästkommande Riksdag utarbetas, för att Rikets Ständer förläggas.
Hvad sålunda anmärkt blifvit och de inom Riks-Slånden i ämnet förda discussions-protocoll i öfrigt, innehålla, hafva Utskotten tagit i öfvervägande, och gå nu att deröfver sig utlåta.
Då förevarande
Lag bör innehålla bestämmelser, icke allenast om vilkoren och sättet för enskilde Bankers stiftande och deras rörelse, utan äfven och hufvudsakligen rörande rättsförhållandena emellan dem och allmänheten, såsom om Bankernes betalningsskyldighet och ansvar, deras försättande i concurs och ränte-beräkning m. fl. frågor af ren Civillags natur, anse
Utskotten med beredandet af förslag till lag för dylika inrättningar böra förfaras på enahanda sätt, som med Civil-lags frågor i allmänhet, dock att, i anseende till det inflytande desse inrättningar kunna ega på penninge-circulationen inom landet, Banco- och Lag-Utskottens samverkan funnits erforderlig; hvilken mening dessutom under tre Riks dagar varit hos Rikets Ständer gällande, enär de om lagstiftning för enskilde Banker väckte frågor städse blifvit till sammansatt Banco-och Lagutskott remitterade och af dessa Utskott behandlade.
Beträffande dernäst frågan om enskilde Bankers antal och om bestämmande af ett visst maximi-belopp, utöfver hvilket alla i Riket varande enskilde Banker icke skulle ega rättighet att utfärda Credil-sedlar; så enär, enligt 1 §., lill Bank-Bolags stiftande erfordras Kongl.
Maj:ts tillstånd och vid ansökning derom det ankommer på Kongl. Majit att, efter pröfning huruvida Bank-inrättningen kan vara lör landet fördelaktig eller menlig, det sökta tillståndet bevilja eller afslå; torde uppkomsten af liera Banker, än som svara emot behofvet lör de serskilde orternes näringar och rörelse, vara genom dessa föreskrifter på lämpligasLe sätt förebyggd.
Att, på sätt anmärkningen synes föranleda, genom lag bestämma ett visst antal enskilde Banker, med ett lör dem alla ulstakadt maximum af rörelse-capita!, skulle i sjelfva verket grundlägga monopolisejing af denna locala förlags - fi Banco- och Bag-Utskottens Utlåtande, Bl:o 2. rörelse, hvilket, efter Utskottens tanka, icke vore med lagarne eller det allmänna bästa förenligt.
I fråga derefter om enskilde Bankers rättighet att utfärda egne tryckte eller graverade credil-sedlar och att med sådane bedrifva sin rörelse, anse
Utskotlen sig endast höra åberopa de skäl för bibehållande åt Bankerne af nämnde rättighet, sorn i förra betänkandet, lill stöd för denna mening, den Utskotten vidhålla, finnas anförde och hemställa således, att enskilde Banker fortfarande måtte tillerkännas rättighet att bedrifva sin rörelse med egne tryckte eller graverade creditsedlar.
Då uti Bmker med solidarisk ansvarighet ett större antal delegare, de der, en för alla och alla för en, svara för Bankens förbindelser, för allmänheten måste vara mera betryggande, än om Bolaget bestode endast af några få personer, och en Bank med större rörelse-capital och betydligare tillgångar alltid måste hafva lättare, än en med mindre fonder, icke allenast att fullgöra sine förbindelser och motstå möjligen inträffande brytningar, utan äfven att bedrifva en jemnare och för allmänheten följaktligen förmonligare låne- och creditiv-rörelse; hafva Utskotten ansett sig böra oförändrade bibehålla föreskrifterne i 2 §. rörande minsta antalet delegare och minimum för tecknings-summan.
Att i Lag intaga en föreskrift för enskilde Banker, att med någon viss bestämd andel af deras rörelse-capital bedrifva creditiv-rörelse hafva Utskotten icke funnit lämpligt, utan torde föreskrifterne derom, såsom varande af reglementarisk beskaffenhet, böra hänföras till Bolags-reglorne, hvilka, enligt mom. f, i 5 §., derom skola innehålla bestämmelser.
Med godkännande af den emot 7 §. rigtade anmärkning, att morn. />.), såsom innefattande hufvudvilkoren för Banks öppnande och trädande i verksamhet, bör framflyttas till mom. a.), hafva Utskotten deremot icke kunnat gilla de emot samma § i öfrigt gjorde anmärkningar, att inträffande förändringar med delegarne i Bank-Bolag icke skulle behöfva i Tidningarne kungöras, och att uppgiften å delegarne icke borde uti RådstufvuRättens lnteckning-Protocoll ulan i dess Dombok införas.
Om det neniligen är af vigt, alt uppgift å Bank-Bolags delegare vid Bankens stiftande genom Tidniugarne kungöras, lärer deraf helt otvunget följa, att inträffande förändringar böra på enahanda sätt kungöras, emedan det eljest skulle Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande, N;o a. 7 kunna inträffa, att större delen af de delegare, som stiflal en Bank, och på hvilkas förmögenhet och redbarhet
Bankens credit orh uppkomst berott, efter någre års förlopp kunde hafva lemnat Bolaget och blifvit efterträdde af personer, sorn af nämnde egenskaper ingalunda \oro i besittning, utan att en sådan förändring blefve allmänt kunnig.
Föreskriften om nämnde uppgifts införande uti Intecknings-Protocollet öfverensslämrner åter med de i Kongl. Förordningen den 28 Juni 1798, om Bolag, och Kongl. Kungörelsen den 14 Januari 1824, angående enskilde Banker, i nämnde hänseende nu gällande stadganden.
I fråga om credit-sedlarnes minsta valör, hafva Utskotten ansett sig höra vidblifva sitt förra beslut, desto heldre, som detsamma blifvit af Borgare-Ståndet godkändt och af Bonde-Ståndet lemnadt utan anmärkning.
Emot 8 § är, på sätt ofvan är nämndt, i öfrigt anmärkt, dels att enskilde Banker icke borde förmenas rättighet att drifva vexelrörelse och utfärda löpande räntebärande assignationer, och dels att Bank-Afdelningsinvisningar icke borde få utfärdas å mindre belopp, än 200 R:dr B:co, och ej få vara tryckta eller graverade; men om Utskotten, å ena sidan ^ då 2 mom. af denna § innehåller att Bankafdelning ej får utgifva reverser eller andre förbindelser, än å hufvudcontoret ställde invisningar, hvilka, för att ej kunna göras löpande, måste vara ställde på viss person, icke kunna inse det någre missbruk med sådane invisningar kunna ske och följaktligen ej finna de i berörde hänseende föreslagna bestämmelser af nöden; så mäste dock Utskotten deremot, å andra sidan, skäligen befara, att åt enskilde Banker lemnad rättighet att, jemte sin sedelrörelse, utfärda vexlar och löpande assignationer, skulle kunna underlätta vingleri och blifva ett medel för Bank-Bolagen att dölja sin rätta ställning.
Utskotten tro följaktligen, att en dylik rättighet icke bör i Lagen beviljas samt att enskilde Bankers upplåningar icke må ega mm i annan ordning, eller under andre vilkor, än 10 § medgifver.
Uti den Bankerne i 9 § medgifne rättighet till sedel-emission hafva Utskotten icke funnit skäl göra någon förändring; hvaremot Utskotten, till vinnande af mera tydlighet, ansett, alt de i 10 § 1 mom. förekommande orden: ”till högre belopp”, böra utbytas emot: ”till högre sammanräknadt belopp.” s Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande, N.o a.
Det har blifvit yrkadt, att den i 11 §. bestämda straffränta ej borde ega rum, utan att upptagne lån i stället borde, genast vid deras förfallotid, utkräfvas, och det anstånd med uLsökningen, som genom desåkallade respitmånaderne åsyftas, upphöra.
Om en sådan strängare ordning kunde införas, vore det visserligen för Bank-inrättningen mest förmonligt; men då allmänheten blifvit vand vid törmönen, att äfven efter förfallotiden, få besörja om inbetalning eller omsättning af lån, sorn i discontväg upplagas, utan aLt, förr än efter två månaders förlopp, behöfva äfventyra påföljderne af lagsökning; skulle sannolikt en förändring i grundreglorne, hvilken gjorde den längst drifua stränghet i förfallna låns utsökande till en nödvändighet för Bank-Bolagen, af allmänheten både med missnöje och med bekymmer anses.
Å andra sidan åter blefve det för Bank-Bolagen, hvilka måste vårda sin egen credit och följaktligen antingen böra kunna påräkna att på dagen få ullånta penningar åter, eller ock måste vara betänkte att, genom serskilda omsorger och anstalter, hålla sine contante tillgångar vid fullt belopp, omöjligt att visa skonsamhet vid förfallne låns indrifvande, derest dem ej hädanefter, så väl som hittills, förunnades rättigheten att efter förfallodagen beräkna en något förhöjd ränta under den tid med lagsökningen fördröjdes.
Då denna tid för den förhöjda räntans beräkning blifvit inskränkt till två månader, bör den kunna verka såsom en anmaning till ordentlighet hos gäldenärerne, men ingalunda betraktas såsom en oskälig förmon för Bankerne, hvilka för upplåning af främmande penningar icke sällan utsätta sig för ränteförluster, vida öfverstigande behållningen af den så kallade straffräntan på förfallne lån.
Af dessa skäl anse Utskotten, äfven i allmänhetens intresse, en förhöjning i räntan under en kort tid böra föredragas framför den vida hårdare påföljden af ovilkorlig betalningsskyldighet med förlust af vidare omsättningsrätt.
Att ålägga enskilda Banker att upp- och hembjuda i Banken belånte, å förfallodagen icke inlöste, varor, innan de föryttras, skulle föranleda en för Bankernas rörelse menlig omgång och tidsutdrägt, utan att medföra någon serdeles fördel för varornes egare, som, då dessa skola å offentlig auction försäljas, eger tillfälle att bevaka sin rätt.
Den i 10 Cap. 2 §.
Handels15a 1 ken föreskrifne skyldighet att offentligen låta uppbjuda förfallen pant har afseende endast å guld, silfver eller lösören, men kan ej, utan mehn för allmänna rörelsen, utslräckas lill belåningar å varor, med hvilka en enklare Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande, N'.o 2. 9 enklare procedure eller försäljning å offentlig auction, redan blifvit i handelsrörelsen antagen, till stor förmon för omsättningens liflighet och den allmänna crediten.
— Paragrafens lydelse inskränker jemväl verkan af tillåtelse till omedelbar försäljning allenast till belånte varor, ej till andre lösören.
Under sådane förhållanden torde Bankerne desto heldre höra befrias från skyldigheten att låta uppbjuda belänte varor, som en ännu vidsträcktare förmon i detta hänseende redan blifvit beviljad Pantlåne-inrättningen i Stockholm.
Då straffränta ansetts böra bibehållas i 11 §., torde deraf följa, att den enligt 14 §. jemväl bör ega rum för Banker, som ej fullgöra sine förbindelser; och hafva Utskotten ej funnit skäl förändra tiden för densammas beräkning.
Emot de i 14, 15 och 16 §§. lemnade bestämmelser rörande Bankers försättande i concurs samt betalnings-ansvar för Directionens ledamöter och Bankens öfrige delegare äro inom Riks-Stånden framställde anmärkningar, hvilka dels afse att ännu mer, än Utskotten föreslagit, modifiera den solidariska ansvarighet, som utgör sjelfva grunden och vilkoret för ifrågavarande Bankers tillvaro, men dels ock att nämnde ansvarighet måtte än mera skärpas.
Denna stridighet i åsigter lärer nogsamt bevisa svårigheten för Utskotten att i denna grannlaga och vigtiga fråga föreslå beslut, som öfverensstämma med allas åsigter; men då Utskotten å ena sidan och i främsta rummet, uti de föreslagne lagbestämmelserne haft allmänhetens rätt och säkerhet lill ögonmärke och just genom strängheten i betalningsansvaret sökt förebygga ej mindre enskildes lidande på Privatbankernes sedlar, hvilka, äfven om de icke utgöra ett lagligt liqvidationsmedel, dock äro uti allmänna rörelsen så gängse, att det ofta lärer vara oundvikligt att dem såsom god betalning emottaga, än äfven Bankernes egen ofärd, och å den andra åt dessa sökt vid förefallande, af den enskilda Banken ofta oberoende, criser i allmänna penningerörelsen bereda det råderum och anstånd med förbindelsers uppfyllande, hvilket med vilkoren för så väl Bankens förmåga att göra rätt för sig, som med allmänhetens billiga anspråk kunnat anses förenligt; så hafva Utskotten af de framställde anmärkningarne ictje funnit anledning att uti nämnde lag-paragrafer föreslå någon förändring.
Bih, till R, St, Prot. tS/jS, 6 Sami. 2 Slfd, 2 Haft. 2 10 Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande, IV:o s. Alt göra Bankdelegares rättighet alt frånträda Bolaget beroende af hans eget godtfinnande lärer ej vara förenligt hvarken med Bankens säkerhet, eller med begreppet af solidarisk ansvarighet.
Sådane förhållanden kunna nemligen inträffa, att det för delegarne vore en vinst, att med uppoffring af egen insatts få träda från Bolaget och den gemensamma ansvarigheten.
Denna rättighet torde rätteligen böra ankomma på Bolagets pröfning och godtfinnande såsom Utskotten föreslagit.
Att det i 18 §. sista mom. föreskrifna kungörande af Bankbolags upplösning verkställes två gånger om året hafva Utskotten deremot funnit ändamålsenligt och lämpligt, likasom Utskotten, med godkännande af den emot 21 §. gjorda anmärkning, att de fördelar, 1824 års Kongl. Kungörelse medgifver Bankbolag, bordt uti denna §. serskildt omnämnas och upplifvas, funnit rättelse derutinnan böra ske.
På grund af hvad i det föregående sålunda är vordet yttradt, få Ut skotten alltså föreslå: att 1, 2, 3, 4, 5 och 6 §§. må bibehållas oförändrade: att mom. b) i 7 blir mom. a) och mom. a) nedflyttas till mom. b), men att §. i öfrigt mä godkännas; att 8 och g 4>S' må förblifva oförändrade; att de i 10 ,§\ 1 mom. förekommande orden: ”,till högre be lopp’ måtta utbytas emot: ”till högre sammanräknadt belopp”, men att i öfrigt måtte bifallas; att 11, 12., i3, 14, i5, 16 och 17 §§. förblifva oförändrade; att 18 §. måtte godkännas med den rättelse att orden ”en gäng” på näst den sista raden förändras till ”två gånger att 1g och 20 44- mätte bifallas, och att 2t §. måtte erhålla följande förändrade lydelse:
I afseende på enskilde Banker, hvilka icke utgifva egne creditsedlar, galle hvad om Bolag i allmänhet, uti Lag och Författningar nu är eller framdeles varder stadgadt.
Der dylik Bank, på sätt i 1 §. af denna Lag bestämdt blifvit, sökt och vunnit Kongl. Majrts
Nådiga tillstånd till Bankrörelses bedrifvande, må de i 11 och 12 §§. bestämde förmoner sådan Bank jemväl till— godokomma.
Banco- ooh Lag-Utskotlens Utlåtande, N\o 2. 11 Och få Utskotten således till Rikets Ständers antagande vördsamt öfverlemna följande i ofvanberörde hänseenden förändrade och rättade förslag lill LAG för Enskilde Banker. 1 §; Bankrörelse, med rättighet att utfärda tryckte eller graverade creditsedlar, rnå utaf enskilde personer, endast i förening till Bolag, bedrifvas efter dertill af Kongl. Maj:t meddeladt tillstånd.
Då underdånig ansökning härom göres, böra till granskning och stadfästelse bifogas ej mindre de lör Bankbolaget uppgjorde grundreglor, än oek Utlånings-Reglementet; och ankommer på Kongl. Majrt att, efter pröfning, huruvida Bankinrättningen kan vara för landet fördelaktig eller menlig, det sökta tillståndet bevilja på högst
Så vida ansökning om Bankrörelses fortsättande blifvit af Bolaget gjord Aderton (18) månader inom nämnde tids utgång, kan tillståndet dertill förnyas; dock aldrig utöfver
Till Bankbolags stiftande erfordras minst Femtio (50) namngifne delegare, under den ansvarighet, som i denna Lag bestämmes, med en teckningssumma af minst En million (1,000,000) Riksdaler Banco, motsvarande Trehundrasjutiofem Tusen Riksdaler Silfverspecie.
Vid pröfning af bolagsreglorna bestämmer Kongl. Maj:t det bogsta belopp, hvarutöfver teckningssumman ej får gå. 3 §•
Delegarne i Bolaget böra inom sig utse en ansvarig och, efter Bolagets godtfinnande, afsättlig Direction, för att, enligt utfärdad Instruetion 12 Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande, N:o 2. och under sådan controll af offentlig myndighet, som i denna Lag stadgas, Banken förvalta samt i alla mål för Bolaget lagligen tala och svara. 5§- Bolagsreglorne, genom hvilka delegarne skola sig inbördes förbinda, böra dessutom innefatta uppgifter ocb stadganden i följande ämnen: a) om beloppet af teckningssumman eller grundfonden, deraf minst Tjugofem (25) procent skola utgöras af Rikets gällande mynt; b) om antalet af Directionens Ledamöter, som icke få vara färre än fem; c) om tiden och sättet för revisionen, som årligen förrättas, och revisionsberättelsens kungörande i Tidningarne; d) om tiden för ordinarie Bolagsstämma, som årligen hålles, vilkoren för sammankallande af extra Bolagsstämma och om rösträttigheten; e) om sättet för ändring i bolagsreglorne; f) om sättet för utlåningen och om creditiv-rörelsen; och g) om deposition på upp- och afskrifnings-räkning. 6 §.
Såsom säkerhet för den del af grundfonden, hvilken ej ovilkorligen skall bestå af contanta medel, må begagnas ej allenast Rikets gällande mynt samt controlleradt guld och silfver, utan äfven sådane fastighetsinteckningar, actier eller allmänna Verks och Inrättningars räntebärande obligationer, som för sådant ändamål af Bolaget godkännas, efter pröfning, uti hvilken Konungens Befallningshafvande i Länet skall deltaga, med skyldighet att öfver säkerheten sig utlåta; börande hvad till grundfonden hörer i Landtränteriet eller annat förvaringsrum nedläggas uti cassa-kista, med serskilde lås, dertill Directionen samt ett af Konungens Befallningshafvande utsedt allmänt Ombud hafva hvar sin nyckel; Bolaget dock obetaget att, om reda penningar sålunda nedsatte blifvit, dem återtaga i utbyte emot annan säkerhet, som af Bolaget och Konungens Befallningshafvande godkänd blifvit.
Bankens egne och andre enskilde Bankers actiebref få aldrig ibland hypothek för grundfond antagas.
Ej må insatt grundfond, genom utdelning, minskas, sä länge Bankens rörelse fortfar.
Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande} N\o~a, 13 7 §•
Förr än Banken får öppnas och träda i verksamhet, skall |iakltagas och inför Konungens Befallningshafvande styrkas: a) att inför Rådstufvu-Rätten i den stad, der Bankens hufvudcontor är beläget, blifvit i hufvudskrift förevisade och uti Intecknings-Protocollet ordagrant intagne, så väl den af Kongl. Maj:t utfärdade tillstånds-resolution, som ock holagsreglorne, samt att Rätten, på Bolagets bekostnad, låtit i allmänna Tidningarne införa kungörelse om det ingångna Bolaget; b) att prof-blankelter till Bankens creditsedlar blifvit af Kongl.
Majit fastställda; c) att uppgift på Bolagets delegare ej allenast blifvit aflemnad till samma
Rätt och uti dess lntecknings-Protocoll inlagen, utan ock i allmänna Tidningarne kungjord; d) att uppgift å de personer, som komma att underskrifva Bankens creditsedlar, blifvit tillställd Konungens Befallningshafvande i Länet och i allmänna Tidningarne kungjord; e) att till Banken blifvit inbetaide minst
Tio (10) procent af grundfonden eller :delar af det i 5 §, Litt. a, bestämda tillskott i Rikets gällande mynt, äfvensom handlingar, hvilka Bolaget efter pröfning godkänt, aflemnade till säkerhet derför, att återstoden af samma tillskott varder inom ett år i Banken insatt; och f) att hvad som, enligt nästföregående §., utgör säkerhet för den öfriga delen af grundfonden, blifvit till Banken inlemnadt och af Bolaget jemte Konungens Befallningshafvande i redan föreskrifven ordning godkändt.
Då förändring med delegarne i Bolaget inträffar, skall uppgift derom, efter hvarje Bolagsstämma, aflemnas till Rådstufvu-Rätten, för att i dess lntecknings-Protocoll intagas samt i allmänna Tidningarne införas; äfvensom, enär någon förändring sker med de personer, som underskrifva Bankens creditsedlar, sådan genast skall hos Konungens Befallningshafvande anmälas och genom allmänna Tidningarne kungöras. 8 §•
Utom invisningar på Rikets Ständers Bank, i enlighet med derom gällande föreskrifter, [må ej af enskild Bank utfärdas andre tryckte eller 14 Banco- och Lag-Utskottens
Ut låtande, N.o 2. graverade förbindelser, än creditsedlar, ställde till innehafvaren att vid anfordran, utan ränta, inlösas, och hvilka ej må lyda å mindre belopp än Sex Riksdaler 32 skillingar Banco, motsvarande Två Riksdaler 24 skillingar silfver.