Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Proposition N:o 28. dra än framdeles afgående pensionsberättigade, under nedanstående vilkor; att den, som på dessa vilkor ej inginge, icke komme att åtnjuta annan pension, än hvartill förut gällande stadganden för pensioneringen i Arméens Pensionskassa honom berättigade, att endast skilnaden mellan de nya pensionsbeloppen och dem, som enligt gällande grunder skola utgå från Arméens Pensionskassa, borde såsom särskild pension, eller fyllnadspension, utbetalas af Statsverket; att den, som åtnjöte aflöning eller pension af andra allmänna medel, eller innehade beställning på Rikets stat, icke vore berättigad lill fyllnadspension eller utöfver hvad honom från Arméens Pensionskassa kunde tillkomma; att förut varande stadgande, det ingen kunde erhålla pension i graden, som icke minst i två år innehaft den beställning, hvarför pension ifrågasattes, skulle fortfarande äfven för de nya pensionerna tillämpas, dock att för åtnjutande af de nya generalspensionerna erfordrades att i fem år hafva innehaft generalsbeställning på stat; att för dem, som vid viss ålder voro till förhöjd pension berättigade, sådan förhöjning medgåfves endast så vidt de vid afskedet åtoge sig förbindelsen att intill jemväl föreskrifven ålder hemma i landet, när sådant kunde påfordras, antingen handleda och inöfva det beväringsmanskap, som i krigstid blefve till Rikets försvar uppbådadt, eller ock fullgöra de särskilda kommenderingar och uppdrag, som för öfrigt vid sådant tillfälle kunde ifrågakomma; att den, sorn afginge från tjensten innan han uppfyllt de ålders- och tjenstevilkor som för pensions erhållande i hans innehafvande grad voro föreskrifna, hade rättighet till sådan förmån i den närmast derunder varande tjenstegrad, der de stadgade pensionsvilkoren voro af honom uppfyllda; samt att de föreskrifna afgifterna till Arméens Pensionskassa skulle, enligt gällande grunder, fortfarande utgå.
— Men då det förhållande, dels att vid hvarje riksdag statsbidrag måste beviljas för upprätthållande af den Arméens Pensionskassa, efter gällande stat, åliggande pensionering, dels att, såsom nu blifvit ifrågasatt, medel behöfde särskildt anvisas för pensionernas ökande, enligt Rikets Ständers tanke nogsamt ådagalade behofvet af en ny och omfattande reglering af pensionsväsendet för Arméen, så anhöllo Rikets Ständer, det Kongl. Maj:t täcktes låta upprätta och vid påföljande riksdag öfverlemna förslag till fullständigt ordnande af pensioneringen för Arméens befäl och tjenstemän, samt till beredande derjemte af nödig förenkling i förvaltningen.
Sedan, i afseende på denna Rikets Ständers anhållan, Kongl. Maj:t inhemtat
Direktionens öfver Arméens Pensionskassa utlåtande, förklarade Kongl.
Maj:t den 14 Oktober 1859, att, — i betraktande af hvad i frågan förekommit, och då en ny och mera omfattande reglering af pensionsväsendet för Arméen icke syntes kunna tillvägabringas, med mindre än att Staten öfvertoge hela pensioneringen och Arméens Pensionskassas bestyr dermed helt och hållet upphörde, men Rikets Ständer icke gifvit tillkänna, huruvida en sådan genomgripande och med större omkostnader för Statsverket otvifvelaktigt förenad förändring varit Rikets Ständers afsigt, — något förslag i så vidtomfattande rigtning icke vid 1859 och 1860 års riksdag kunde framställas, helst för verkställighet deraf äfven erfordrades medgifvanden från Arméens sida genom dess krigsbefäl, hvars sammankallande under sådana omständigheter möjligen utan ändamål skulle medföra betydliga kostnader.
Rikets Ständer vid sistnämnda riksdag utvecklade vidare, uti underdånig skrifvelse den 5 Oktober 1860, sina åsigter i ämnet, hvarvid anfördes: att Rikets Ständer fästat sin uppmärksamhet å det äfven vid föregående riksdagar anmärkta förhållande, att pensionsväsendet för Arméen, sådant det för närvarande befunnes, vore förenadt med väsendtliga olägenheter, som dels gjorde förvaltningen mera invecklad, än nödigt vore, och föranledde till ökade kostnader, dels ock motverkade Kongl. May.ts Nåd.
Proposition N:o 28. 3 det för Staten vigtiga ändamål, som med denna pensionering hufvudsakligen åsyftades.
Redan den omständigheten, att vid hvarje riksdag statsbidrag måste beviljas för upprätthållande af den Arméens Pensionskassa, efter gällande stat, åliggande pensionering, samt att medel behöfde särskildt anvisas för pensionernas ökande, ådagalade, på sätt föregående Ständer anmärkt, behofvet af en ny och omfattande reglering af pensionsväsendet.
Men härtill komme åtskilliga andra förhållanden, som läto detta behof ännu tydligare framstå.
I sådant afseende hade Rikets Ständer funnit med skäl kunna anmärkas det olämpliga deri, att pensionerna utgå ur två särskilda fonder, nemligen dels af Arméens Pensionskassas egna medel jemte det statsbidrag, hvaraf den i sednare tider varit i åtnjutande, dels ock af det särskilda kreditiv, som för tillämpning af den förhöjda pensionsstaten måst på Riksgäldskontoret anvisas.
Vidare framställde sig såsom särdeles otjenlig pensionsrättens olikhet efter de tvenne särskilda pensionsstaterna, eller den väsendtliga åtskilnad, som företer sig emellan dessa pensionsstater, i afseende på grunderna och vilkoren för pensioneringen.
Den för Arméens Pensionskassa gällande stat medgåfve nemligen i allmänhet pension efter uppnådda 50 ålders-och 30 tjensteår, med rättighet tillika att, utan förlust af pensionsrätten, vid 45 års ålder och äfven i vissa fall derförinnan kunna taga afsked och efter expektans-årens utgång komma i åtnjutande af pension, då deremot, enligt den förhöjda pensionsstaten, pensionsåldern för ett större antal löntagare vore framflyttad till 55 och 60 eller 65 fyllda lefnadsår; och enligt denna pensionsstat medgåfves icke vid afskedstagandet i något fall pensionsrätt förr än vid 50 års ålder, hvarförutan för pensionärerne funnos flera andra bestämmelser, hvilka icke gälla för dem, som erhålla pension endast ur Arméens Pensionskassa.
Denna för Arméens löntagare onekligen stora fördel att kunna efter omständigheterna begagna sig af den ena eller andra pensionsstaten, — hvaremot icke något vore att erinra, såvida pensioneringen kunde upprätthållas genom tillgångar, som bildats af officers-korpsens egna bidrag, — hade till påföljd, att de för pensioneringen afsedda medel blefve starkare anlitade, än som egentliga beholvet å pensionärernes sida på- f kallade, utan att i samma mån befrämja pensioneringens syftemål i Statens intresse, nemligen att underlätta afgången af det äldre befälet och förskaffa
Arméen en för krigstjenstgöring och vapenöfningar fullt tjenstbar befälspersonal.
Fast heldre ansågo Rikets Ständer de vilkor, hvarunder pensionsrätt nu är medgifven, i anseende till dess vidsträckthet, mindre ändamålsenliga i så måtto, som Arméens officerare derigenom bereddes tillfälle att, ehuru ännu fullt tjenstbara, med rätt till pension afgå ur tjensten, för att derefter egna sig åt annan sysselsättning.
De tillgångar, som häraf tagas i anspråk, kunde dock bättre användas genom att bereda någon tillökning i pensionsförmånerna för dem, som först efter en längre tjenstetid erhålla afsked.
— Dessa omständigheter syntes Rikets Ständer tillräckligt ådagalägga olämpligheten af pensionsväsendets nuvarande inrättning samt behofvet af en annorlunda beskaffad organisation, äfvensom föranleda till den slutsats, att Arméens pensionsväsende icke kunde blifva ändamålsenligt ordnadt, med mindre än att hela pensionsväsendet öfverlemnas åt Staten, som sålunda borde öfvertaga Arméens Pensionskassa, men deremot ock ensam besörja pensioneringen.
Om derjemte nu befintliga olikhet i grunderna och vilkoren för pensions åtnjutande blefve afhulpen, skulle, enligt Rikets Ständers åsigt, pensioneringen utan tvifvel mera motsvara sitt ändamål och jemväl i afseende å underhållet blifva för Staten vida mindre betungande, än den nu är och med nuvarande organisation fortfarande måste blifva.
För verkställandet på en gång af en så omfattande reglering af pensionsväsendet, att den i allo tillfredsställer fordringarue från det allmännas sida, kunde, på sätt Rikets Ständer vidare anfört, 4 Kongl. Maj.is Nådiga "Proposition N:o 28. visserligen möta åtskilliga hinder, hvilkas undanrödjande tilläfventyrs vore förenadt med stora svårigheter; men genom vidtagande af tjenliga förberedande åtgärder skulle dessa svårigheter kunna aflägsnas och så mycket snarare beredas möjlighet att fullständigt vinna det åsyftade ändamålet.
1 betraktande af detta allt, anhöllo Rikets Ständer, uti ofvanomförmälda underdåniga skrifvelse, det Kongl. Maj:t täcktes vidtaga de åtgärder, som funnes lämpliga till förberedande af en sådan reglering af pensionsväsendet för Arméen, att hela pensioneringen måtte kunna af Staten öfvertagas, samt till åstadkommande af mera enhet i grunderna och vilkoren för pensioneringen jemte nödig förenkling i förvaltningen.
Direktionen öfver Arméens Pensionskassa, häröfver hörd, hade i anledning deraf yttrat, att för en så beskaffad förändring, som med denna Rikets Ständers framställning afsåges, i första rummet erfordrades krigsbefälets hörande i afseende å öfverlåtandet af pensionsinrättningens fonder; men då
Direktionen saknade behörighet att i denna hufvudsakliga omständighet något yttrande afgifva, inskränkte sig Direktionen till att fästa Kongl. Maj:ts uppmärksamhet å några med frågan sammanhängande och, särdeles hvad beträffade den af Rikets
I sådant afseende förekomme, att, utom Arméens Pensionskassa, under Direktionens förvaltning befinna sig flera andra, mer och mindre betydliga fonder, hvilka för närvarande drabbas af dels inga dels högst obetydliga förvaltningskostnader, nemligen: l:o.
Arméens enskilda Enke- och Pupillkassa, som stiftades år 1817 och hvars fond, utan något understöd från Statens sida, blifvit samlad och uppehållen dels genom årliga afgifter af alla delegarne i Arméens Pensionskassa och dels genom inträdesafgifter af dem, hvilka frivilligt i Enkekassan ingått.
Kassans utlånade kapital år 1861 utgjorde 630,000 R:dr, samt den till 370 dåvararande pensionärer utgående årliga pensionssumman 53,000 R:dr. 2:o. Kongl.
Maj:ts fond i Arméens Enke- och Pupillkassa, 7,500 R:dr, eller årliga räntan å det gåfvo-kapital, som i n&der blifvit anslaget till pensioner för militär-enkor och barn, att efter Kongl.
Majrts förordnande användas och särskildt redovisas enligt Kongl. Brefvet den 9 Februari 1819, från hvilken fond år 1861 utgingo årliga pensioner till 132 enkor och barn. 3:o. Statsanslaget å 9:de Hufvudtiteln, 37,500 R:dr årligen, till aflidne militärers i fattigdom efterlemnade enkors och barns pensionerande, hvilket anslag, intill år 1828 förvaltadt af Stats-kontoret, genom Kongl. Brefvet den 3 Januari nämnda år öfverflyttades till Arméens Pensionskassa, för vinnande af enhet i förvaltningen, och ännu af Direktionen förvaltas i enlighet med Kongl.
Reglementet den 21 September 1833.
Från detta anslag åtnjöts år 1861 årligt understöd af 970 enkor och barn.
Den af aflidna Grefvinnan Sophie Horn, född Blomstedt, gjorda stiftelse för fattiga mililär-enkors och barns pensionerande, hvars årliga inkomster, som år 1861 uppgingo till 8,700 R:dr, utdelas i årliga pensioner af 150 R:dr enligt de i stiftelseurkunden föreskrifna grunder. 5:o.
Arméens ackordsamorteringsfond, bildad i ändamål att inlösa och amortera officers-ackorderna inom Arméen, på sätt Kongl. Brefvet den 17 Augusti 1833 föreskrifver, samt förvaltad enligt Kongl.
Reglementet den 3 Juli 1840; belöpande sig år 1861 fondens återstående skuld i utelöpande 4 procents obligationer till 2,757,600 R:dr, hvilken skuld vore beräknad att enligt fastställd amorteringsplan vara inbetald år 1886.
För öfrigt upplystes af Direktionen, att alla dessa fonder, hvilka, så till inkomster som till utgifter vore af skiljaktig beskaffenhet och till en del för olika än - Kongl. May.ts Nåd.
Proposition Nio 28. 5 damål afsedda, förvaltades afskilda från hvarandra och redovisades uti särskilda räkenskaper, som granskades dels al Kammar-rätten och dels af Arméens egna Revisorer; samt att, hvad särskildt angick Arméens enskilda Enke- och Pupill-kassa, densammas förvaltning skulle, till följd af dess organisation i samband med Pensionskassan, blifva särdeles betungande, om, vid den ifrågasatta öfverflyttningen af Pensionskassan till Statsverket, Enke- och Pupill-kassan förlorade förmånen af den kostnadsfria förvaltning, gemensamt med Arméens Pensionskassa, under förutsättning hvaraf den stiftades och till följd hvaraf den hittills kunnat, ehuru de sednare åren med endast ett ringa årligt öfverskott, fullgöra sina förbindelser mot delegarne utan deras betungande med alltför höga afgifter.
Maj:t, som sedermera gifvit den tillförordnade Landtförsvars-komitéen del af hvad sålunda, rörande denna fråga, såväl Rikets Ständer vid 1859 och 1860 års riksdag framställt, som ock Direktionen öfver Arméens Pensionskassa i anledning deraf yttrat och upplyst, för att af Komitéen tagas i betraktande vid behandlingen af detta ämne, hvilket, bland andra, jemväl utgjort föremål för Komitéens arbeten och förslag, tillkännagaf vid sistfördutna riksdag de hinder, som dittills mött för framläggande af förslag till sådan reglering af pensionsväsendet för Arméen, som af Rikets Ständer åsyftats, hvarefter Rikets Ständer, i underdånig skrifvelse den 17 Oktober 1863 förklarade: att Rikets då församlade Ständer, med vidhållande af de åsigter, som af förre Rikets Ständer härutinnan uttalats, funne det vara både önskvärdt och angeläget, att en ändamålsenlig pensionering för Arméen, utan vidare dröjsmål, bringades till verkställighet, och anhölle således Rikets Ständer, det Kongl. Maj:t täcktes låta vidtaga sådana förfoganden, att ej mindre Arméens krigsbefäl, än ock öfriga vederbörande blefve i tillfälle att så tidigt före påföljande riksdag i denna fråga höras och med yttrande till Kongl. Maj:t inkomma, att Kongl. Maj:t då måtte kunna framlägga så beskaffadt förslag till reglering af Arméens pensionsväsende, som uti Rikets Ständers vid 1859 och 1860 års riksdag aflåtna underdåniga skrifvelse afsågs.
Uti underdånigt betänkande af den 12 sistlidne
Maj har Landtförsvars-komitéen sig i denna fråga yttrat och dervid, efter en öfversigt af nu gällande stadganden i ämnet, förklarat, att, med afseende å Arméens Pensionskassas oförmåga att, äfven med sitt nuvarande understöd af Statsverket, bestrida sina delegares nödtorftiga pensionering, hvartill särskilda fyllnadspensioner måste från Statsverket påräknas, Komiterade icke kunde undgå att biträda den af Rikets Ständer uttalade härofvan anförda åsigt, ”att Arméens pensionsväsende icke kan blifva ändamålsenligt ordnadt, med mindre än att hela pensionsväsendet öfverlemnas åt Staten, som sålunda borde öfvertaga Arméens Pensionskassa, men deremot ock ensam besörja pensioneringen”.
Komiterade, som härvid tillagt den slutsats, att något bidrag till detta ändamål icke ko rame att af löntagarne fordras, och uttalat den förutsättning, att Statsverket vid en dylik förändring skulle, utan rubbning af dittills gällande förhållanden, öfvertaga Pensionskassans alla förbindelser till dåvarande pensionärer, hafva i sammanhang härmed framställt och med anförda skäl utvecklat följande förslag: att, på samma gång den ifrågasatta öfverlåtelsen af Pensionskassan till Statsverket bringas till verkställighet, denna kassas årliga andel, tre femtedelar af vissa bland Wadstena Krigsmanshus-kassas inkomster, måtte till sistnämnda kassa få återföras; att pensionerna, med vissa uppgifna undantag, borde i de bättre lönade tjenstegraderna, eller från och med Kapitensgraden uppåt, utgöra två tredjedelar af lönerna, men i de öfriga, ringare lönade graderna, utgå med lika belopp som lönerna; 6 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 28. förhållandet mellan lön och pension dock beräknadt efter afdrag från den förra af all kostnad i tjensten och sålunda af både så kallade tjenstgöringspenningar samt häst- och fourrage-medel jemte kavalleri-tillägg; att härvid, oberoende af det regemente, der en pensionstagare tjenat, en enda löningsstat, nemligen den för indelta Arméen af Komiterade föreslagna, borde läggas till grund för pensionernas bestämmande inom hela Arméen; att om, beträffande under-officer, som blifvit till officer befordrad, vid afskedet befinnes, att den officerspension, hvartill han vore berättigad, understiger den, som honom tillkommit, derest han icke blifvit från under-officer befordrad, han då må ega att uppbära den sednare, högre pensionen; att den lefnadsålder, som borde berättiga till full pension i tjenstemannens grad, må för indelta Arméen och Wermlands fältjägare bibehållas lika med hvad i detta hänseende nu finnes stadgadt bland vilkoren för förhöjd eller fyllnadspension, endast med framfiyttning af den fulla pensionsrätten i Kapitensgraden från 50 till 52 ar, men för den öfriga Arméen, med undantag af Regements- och Korps-chefer af Ofverste-grad, bestämmas två år lägre än vid den indelta; att tjensteålderu, såsom vilkor för full pension, borde vara 30 år vid indelta Arméen och Wermlands fältjägare, men, med enahanda undantag för Öfverste-graden, 25 år vid den öfriga Arméen; att den, som afgår från tjensten innan han uppfyllt de för full pensions erhållande i hans grad föreskrifna lefnads- och tjenste vilkor, skulle vara berättigad till sådan förmån i den närmast lägre grad, der han uppfyllt stadgade pensionsvilkor, och sålunda komma i åtnjutande af en afkortad pension, hvars belopp likväl för vissa grader blifvit af Komiterade efter annan grund beräknadt; att deremot, om de föreslagna pensionsbeloppen blefve godkända, Arméens öfver- och underbefäl skulle vara förbundet att, älven utan egen ansökning, afgå, sedan de uppnått följande ålder: vid indelta Arméen och vid den öfriga Wermlands fältjagare.
Arméen. inom Öfverste-graden 65 65 » Öfverstelöjtnants- och Majors-graderna 60 58 „ Kapitens- och Fanjunkare-graderna . . 55 53 n Subaltern-officers- och öfriga Under officers-graderna 50 48 lefnadsår; att den, som under loppet af fem på hvarandra följande år varit och fortfarande befunnes genom sjuklighet oförmögen att sköta sin befattning, skulle erhålla afsked, men, om han i tjensten varit anställd i minst femton år, åtnjuta två tredjedelar af fulla pensionen i sin grad; att de nya pensionerna må tilldelas endast framdeles afgående tjenstemän för beställningar på ordinarie eller indragen ordinarie stat, under öfriga här ofvan omförmälda vilkor; att den, som uppbure pension af andra allmänna medel, icke vore berättigad till sådan å Arméens stat; att den, som efter erhållet afsked med pension åter tillträdde tjenst med lön utöfver 2,000 R:dr på Rikets stat, skulle under den tid, han deraf vore i åtnjutande, afstå pensionen; att för erhållande af pension i graden skulle i allmänhet fordras att minst i två år hafva innehaft den beställning, hvarför pension ifrågasättes, men i Generalsgraden att hafva i fem år innehaft dithörande bestiiilning på stat; Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 28. 7 att pension borde medföra skyldighet för den pensionerade att intill fyllda 60 år, i hvad angår Kapitens- och lägre grader, men till 65 år i högre grader, hemma i landet, när så påfordras, antingen handleda eller inöfva det beväringsmanskap, som i krigstid varder till Rikets försvar uppbådadt, eller ock fullgöra de särskilda kommenderingar och uppdrag, som för öfrigt kunna vid sådant tillfälle ifrågakomma; att den, som i krig eller fred, under utöfning af Rikets tjenst, vid något bestämdt tillfälle blifvit så skadad, att han varder alldeles oförmögen till vidare utöfning af sin tjenst, enligt hvad härom i Reglementet för Arméens Pensionskassa innehålles, må, utan afseende på tjenste- och lefnadsår, erhålla full pension i sin grad samt, om skadan skett i krig, jemväl en förhöjning i pensionen, från 100 till 500 R:dr, allt efter pensionens belopp, skadans beskaffenhet och öfriga omständigheter; att den, som enligt
Regeringsformens 35 § blifvit från embete entledigad, må åtnjuta enahanda pensionsrätt, som skulle hafva honom tillkommit, derest han sjelf sökt att med pension från sin befattning afgå; men att deremot den, som genom lagakraftvunnet beslut blifvit dömd sin tjenst förlustig eller till sådan påföljd gjort sig förfallen, komme att förlora all rättighet till pension.
Med kännedom derom, att en af Kongl. Maj:t tillsatt Komité för upprättande af förslag till ändamålsenligt ordnande af pensionsväsendet i allmänhet, uti sitt underdåniga utlåtande af den 27 September 1862, hvilket icke omfattade Arméens befäl, likväl uppfört samtlige vid Arméen anställde läkare och civile tjensteinnehafvare, såsom Auditörer, Regements- och Mönsterskrifvare, Regements-kommissarier, Förrådsoch Tygförvaltare, Sekreterare och Kassörer vid Ingeniör-korpsen, m. fl., på en “allmän pensionsstat“, har Landtförsvars-komitéen förklarat sitt underdåniga pensioneringsförslag icke ega tillämplighet på de vid Arméen anställda civile tjenstemän; hvaremot handtverkare vid regementen af olika vapen ansetts fortfarande och rätteligen böra tillhöra Arméens pensionsstat.
Det förslag till dylik stat, hvilket åtföljde
Landtförsvars-komitéens betänkande i pensioneringsfrågan och här bifogas, Bil. A., utvisar, särskildt för Arméens och särskildt för Gotlands nationalbevärings befäl, inom hvarje grad beloppet af full och afkortad pension, dertill berättigande lefnads- och tjensteår, samt de lefnadsåldrar, vid hvilka skyldigheten att taga afsked skulle inträda och den pensionerades förbindelse till tjenstgöring under krigstid upphöra.
Att med säkerhet beräkna den kostnad, hvartill den sålunda af Komiterade föreslagna pensioneringen skulle uppgå, hafva Komiterade funnit vara enligt sakens natur omöjligt.
Det enda sätt, hvarpå Komiterade i detta afseende kunnat tillvägagå, hade varit att efterse, huru många officerare och underofficerare, vid en viss tidpunkt, voro pensionsberättigade enligt den föreslagna staten.
Med ledning af 1863 års rullor öfver Arméens officers- och underofficers-korpser, samt med antagande att alla pensionsberättigade afginge, skulle, enligt uppgjord och här bilagd beräkning, Bil. B., erfordras till betäckande af pensionsbeloppen vid både Arméen och Gotlands nationalbeväring en summa af 273,225 R:dr; — hvaruti icke vore inberäknade de med lägre pensioner, enligt nu gällande stater, redan afskedade befäl och tjenstemän.
I fråga om framtida förfarandet med de öfriga fonder, hvilka nu förvaltas gemensamt med Arméens Pensionskassa, har Komitéen jemväl afgilvit yttrande; hvarvid Komiterade, under förutsättning att Statsverket komme att öfvertaga Arméens ackordsamortering, ansett
Armeens ackordsamorteringsfond blifva oberoende af Arméens Pensionskassas öfverlåtelse till Statsverket; och då under sednare tider uppstått flera anstalter, hvarigenom man vore i tillfälle att på fördelaktigare vilkor bereda understöd åt efterlefvande, kunde Arméens Enke- och Pupillkassa efter Komité - 8 Kongl. May.ts Nåd.
Proposition N:o 28. rades åsigt, numera blifva mindre behöflig för sitt ändamål och således böra bibehållas endast för de nuvarande delegarnes räkning, så framt de ej heldre skulle besluta densammas upplösning, hvarigenom ock all tvungen afgift till densamma kunde för framtiden upphöra.
Utan allt för kännbar uppoffring kunde kassan likväl icke underhålla en egen förvaltning, hvarföre lämpligen en förening i detta afseende med Civilstatens Enke- och Pupillkassa, så framt denna komme att såsom sådan fortfara, torde kunna af deltagarne sökas; men om hinder häremot skulle möta, hafva Komiterade trott ett visst oundgängligt belopp böra fran Arméens pensionstillgångar årligen anvisas för Enke- och Pupillkassans särskilda förvaltning.
Hvad angick det på 9;de
Hufmdtiteln uppförda statsanslag för aflidne militärers i fattigdom efterlemnade enkor och bara, hafva Komiterade ansett förvaltningen deraf kunna utan olägenhet öfverflyttas till Stats-kontoret, som ursprungligen förvaltat detsamma ; och beträffande den af Grefvinnan Morn donerade fond, syntes jemväl denna kunna af nyssnämnda eller annat embetsverk, mot någon skälig mindie ersättning för uppbördsansvaret, till förvaltning öfvertagas.
Krigsbefälet, som på Kongl.