Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enär härtill kommer det åliggande för den bevärings-skyldige, som vill betjena sig af förmonen att få lega annan duglig karl i sitt ställe, att anskaffa en person af god frejd, hvarom så väl Pastors i församlingen, som på landet Kronofogdens, och i stad Borgmästarens bevis skall upptes, så förmena Utskotten, att sedan denne af veder böran - Lag- samt Allm.
Bes v.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N'-o i3. g börande embels-myndigheler, hvilka hafva sig uppdragen ytterligare granstnings-rätl öfver den legdes frejd och förda vandel, blifvit behörigen godkänd och anlagen, någon vidare ansvarighet för den legdes person och uppförande ej bör åligga den legande; och få Utskotten, såsom följd häraf, vördsamt föreslå Rikets HögloH.
Sländer alt hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes låta upphäfva stadgandet i g §. af Kongl, Förordningen den 27 October 1812, alt, i händelse legd beväringskarl rymmer eller begår brott af den beskaffenhet, att han ej längre såsom krigsman tjena får, den, som legt, är skyldig alt skaffa annan person i den legdes ställe, eller ock sjelf träda i tjenslen.
Slockholm den 20 November 1840, Reservationer.
Af Herr Friherre Lejonhufvud, Abraham, hvilken förklarade sig skiljaktig från Utskottens pluralitet och tillstyrkte uteslutandet af g §, i ofvannämnde Kongl. Författning.
Af Herr von Rosen, Georg: ”Jag reserverar mig emot
Utskottens tillstyrkande att frikalla den beyäringsskyldige, sorn leger antagen beväringskarl i sitt ställe, att, enär den legde rymmer eller begår brott, som förhindrar honom att fortfarande få utöfva bevärings-pligten, sjelf utgå eller anskaffa annan antaglig karl för den återstående tiden.
Som skäl för denna reservation får jag anföra, att jag, ogillande för öfrigt hela legnings-principen, såsom oförenlig med det nationella försvarets ursprungligen rena ide, ej kan förena mig med dem, sorn på ringaste sätt vilja underlätta denna legningsrätt, som endast kan begagnas af den förmögnare.
Jag kan ej eller biträda ett förslag, genom hvilket det resultat ovilkorligen inträffar, att individer intränga i beväringens leder som genom mindre pålitlighet bortskämma den rena fosterländska anda, som derinom bör råda.
Denna anda bör hållas i helgd, såsom det egentliga vilkoret för ett nalionelt försvars bestämmelse.
Genom det i förslaget afgifna tillstyrkandet, kommer ointankan hos den eller dem, som anskaffa karl, alt Bih. till II.
7 Sami. 2 Afd. 5 Haft. 2 io Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.- Utskottens Betänkande, N:o 14* välja pålitligt folk^ ofelbart alt minsbas, i enmma mon, som legningssumman vanligen är i förhållande till den legdes ställning och ofvansagde förhållanden.
Någon borgen bör i detta fall gifvas, helst denna borgen endast drabbar den förmögnare, som koper sig en befrielse från en pligt, som borde tillhöra hvarje beväringsskyldig vapenför man — vare sig rik eller fattig.” Af Herr Prosten A. Källström:
”Då jag reserverat mig mot Utskottets Betänkande, i anledning af väckt motion om förändring af Kongl.
Förordningen den 27 October 1812, om utskrifningssättet oell inrättningen afallmänna beväringsmanskapet, har det hufvudsakligen skett på följande skäl: då conscriptions-skyldigheten är grundad på den principen, att hvarje Svensk medborgare, så vida han så väl i moraliskt sorn physiskt afseende är dertill qvalificerad, skall ifrån 20 till 28 år vara förpligtad till fosterlandets försvar, så synes mig deraf nödvändigt följa, att den, som leger annan man i sitt ställe, från denna sin skyldighet icke kan på annat sätt befrias, än så vida denna skyldighet af den legde personen fullgöres.
Om således denne dör, eller på annat sätt urståndsättes att den åtagne krigstjensten fullgöra, qvarstår i min tanke en rättsenlig förbindelse för den, af hvilken Staten ursprungligen har bevärings-skyldigheten att fordra, att för densammas fullgörande ansvara.
På sådan grund anser jag, tvärtemot Utskottens Betänkande, alt stadgandet i p §. af Kongl.
Förordningen den 27 Oclober 1812 bör till all sin kraft och verkan bibehållas.” N:o 14.
Ank, till Exp. Utsk, d. 20 Nov, kl. 3 e. m, Betänkande, i anledning af väckt fråga om laga fardag
A städernes embets- och tjenstemäns inneha/vande embetsjordar.
Borgare-Ståndet har till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottets behandling remitterat en utaf Herr M.
Bagge väckt motion, hvaruti blifvit anförd t: att, ehuru Kongl. Maj:t ej behagat i Nåder gilla det af Rikets Ständer vid sistförflutne Riksdag fattade beslut, alt städer - Lag-samt dUm.
Besv.- och Elon-Utskottens Betänkande, N:o i4> H lies embets- och tjenstemän skulle för deras embetsjordar njuta tjenstocb fardagsår, i likhet med landets; bar motionären likväl, enär, enligt io §. 16 Cap. Jorda-Balken, i städerna finnas tvänne fardagar, nemligen sista dagarne i Mars och September mänader, af hvilka, för jords afträdande, någon annan än den förstnämnde ej vore lämplig, funnit sig föranlåten anhålla, alt Författning måtte utfärdas, som bestämmer fardag för slädernes embets- och tjenstemäns innehafvande jordar endast tili den sista Mars.
Detta mål, hvilket ansetts tillhöra Utskottens gemensamma pröfning, hafva Utskotten i öfvervägande tagit, och få dervid upplysa, att Kongl. Majit, i anledning af Rikets Ständers vid sislförflutne
Riksdag gjorda underdåniga hemställan om fardag för löningsjord i städerna, vid innehafvares afgång, uti Circulär af den i3 December 1837, läckts i Nåder förklara, alt, som löningsjord i städerne i allmänhet är af mindre betydenhet och obebyggd eller försedd med mindre byggnader, egentligen lador, hvilka vanligen icke jorden medfölja, och i afseende på dylik jord följagtligen icke det förlag och de anstalter, som för skötsel och underhåll af vanliga hemman å landet, erfordras, hvarigenom ock densammas snarare afträdande än hemman med mera lätthet kan verkställas, och hvilket jemväl beredde den verkliga fördel, att tjenstemannen vid tjenstens tillträdande förr lomme af alla de tjensten tillhörande lönförmoner i åtnjutande; så och enär med få undantag fardag å landet icke hittills för löningsjorden i städerne tillämpats, och enligt hvad de af vederbörande i ämnet afgifne yttranden innehålla, dels på vissa ställen serslulde stadganden härutinnan varit öfverenskomne och iagllagne, dervid någre önskat må få föi blifva, dels någre det underdåniga förslaget bestrida, andre åter med visse inskränkningar tillstyrkt, funne Kongl. Majit icke lämpligt, att, på sätt Rikets Ständer begärt, utfärda en allmän föreskrift, att den i Förfa tillingarne stadgade fardag för boslälls-jord å landet skulle för löningsjord i städerne tillämpas, hvaraf äfven den följd skulle uppstå, alt nuvarande tjenstemän derstädes, som icke vid sysslornes tillträde tjenat
För en sådan fardag, skulle få en opåräknad förmon, lill afsaknad för deras efterträdare.
Med föranledande häraf och då någon olägenhet icke försports af hittills för hvarje stad serskildt gällande stadgande, angående tiden, då jord, anslagen till lön åt slädernes embets- och tjenstemän, efter innehafvarnés död eller afgång från tjensten, skall afträdas, samt med billighet och rättvisa synes vara förenligt, att slädernes invånare, hvilka sjelfve aflöna sine 12 Lag- samt Allm.
Bern och Ekon.
Utskottens Betänkande, N\o i5. embets- och tjenstemän, jemväl må ega rättighet alt, efter eget godtfinnande, bestämma tiden för de sistnämndes afflyttning eller aflemnande af deras på lön anslagne jordar, anse Utskotten sig sakna anledning att uti ifrågavarande hänseende tillstyrka annat, än hvad af ålder hittills varit brukligt i hvarje stad, hvadan Utskotten få hemställa, om icke Herr Bagges omförmälde motion må lemnäs utan afseende.
Stockholm dea 20 November 1840.
A.nk. till Exp. Utsk. dea 22 Nov. il. 1 e. ni. stänkandej i anledning }af väckt motion om domsrätt i målx rörande Sjö-of/icerare.
Ridderskapet och Adeln har till Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens gemensamma handläggning öfverlemnat en af Hans Exellence Herr Grefve Gustaf Löwenhielm väekt motion, deri är föreslaget, att, när Sjö-officerare äro aetionerade för deras sjö-ljenstgöring, deras domare må bestå endast af Sjö-offieerare.
Uti ett serskildt afgifvet yttrande, har motionären, såsom ytterligare utveckling af förenämnde motion, anfört: att Sjö-offieerare, vid åtal i och för deras sjötjenst, icke ega några vetenskapligen competenle domare och aetorer utom yrkets män, och hvilken åsigt vitsordades af förhållandet i alla Öfrige Sjö-stater; att, efter motionärens förmenande, den fordna Amiralitets-Rätten i Carlskrona innehaft en sådan compelenee, och alt Krigs-HofRälten kunde erhålla den, i händelse Kongl. Majrt sådant nödigt piöfvar, äfvensom att mål af nu antydda natur, i stället att fullföljas till Högsta Domstolen, hvilken då förstärkes af en Amiral, måtte gå till en AmiralsRätt, förstärkt med ett Juslrtiae-Råd.
Af det anförda ansåg motionären vidare tvänne lagfrågor uppkomma, nemligen förordnandet af en Sjö-Oflicerare till Actor, på sätt i andra lauders Amiralitits-Rätter tillgår, och försvinnandet af Högsta Domstolens befattning med ifrågavarande Lag- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Ut skott ens Betänkande, N:o i5. i3 mål, hviken senare fråga dock torde fordra en grundlagsenlig behandling.
, äfvensom att ifrågavarande motion åsyftade alla likartade förhållanden vid krigsmagten lill lands.
Hvad sålunda blifvit framställdt, hafva Utskotten tagit i öfvervägande och dervid ansett sig böra vördsamt erinra: alt, genom 14 Cap. 2 §. af Kongl. Majrts Krigs-Artiklar den 3i Mars 1798., redan finnes stadgadt, att Krigs-Rätt, såsom Förste
Domstol för upptagande och behandling af mål och ärenden, rörande Militär-väsendet, endast får, med undantag af Auditeuren, utgöras af Militär-ledamöter af det vapen, hvartill den tilltalade hörer; att denna domstol, jemlikt 12 §. samma Capitel, tillkommer att uti alla förekommande frågor ransaka och, utom gröfre brottmål, desamma afdöma, samt att, jemlikt 24 §•, actoralet vid alla tillfällen, då målseganden ej sjelf målet åtalan, åligger Väbeln i Regementet att utöfva.
Då denna domstol, hvars vidtagne åtgärder med målet sedermera måste ligga till grund och ledning för detsammas ytterligare behandling vid de högre instanlierne, sålunda lill sammansättning och göromål, i Utskottens tanka, bofin nes öfverensstämmande med hvad motionären yrkat, anse Utskotten någon framställning om ändring af hvad hittills i della afseende finnes stadgadt icke erfordras.
Beträffande dernäst motionärens yrkande om reorganisering af andra instantien för kiigs-ärendens behandling, eller Krigs-Hof-Rätlen, så och utom det att denna domstol, i likhet ned hvad här förut är nämndt om Krigs-Rätt, utgöres endast af Militär-ledamöter, med undanlag af Krigs-Ilofrätts-Rådet, och sammansättes efter målens olika beskafh nbet, förmena Utskotten sig så myckel mindre kunna åt denna framställning lemna afseende, som 3:ne Riks-Stånd vid innevarande Riksdag beslutat underdånig hemställan lill Kongl.
Majit om indragning af denna inslanlie.
Hvad slutligen vidkommer framställningen om försvinnandet af Högste
Domstolens befattning med ifrågavarande mål och ärenden, så enär frågan derom jemväl afser en förändring af Rikets nu gällande Grundlag, anse Utskotten sig icke tillkomma att dermed laga någcn befattning.
Utskotten tillstyrka på desse skäl, att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Högiofl.
Stockholm den 20 Kovcnrber 1840. i4 Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-ZJtskottens Utlåtande, N'o 16.
Ank, lill Exp, Utsk, den 20 Nov. kl. 3 e, mi Utlåtande, dels i anledning af gjorde anmärkningar vid sistnämnde Utskotts Betänkande N:o 18 om Svenska Undersätares skyldigheter, när de vilja bosätta sig eller resa utrikes, samt utlänningars rätt att inkomma och bosätta sig i Riket, — dels ock till följd af ytterligare motion i enahanda ämne. i Delta Betänkande, hvilket Högvördige Preste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ständet, enligt ankomne Protocolls-Utdrag, bifallit, har af de öfrige 2:ne Riksstånden blifvit till Ekonomi-Utskottet återremitleradt, på grund af följande dervid framställde anmärkningar:
Hos Högloft, Ridderskapet och Adeln, af Herr Friherre Cederström, Jacob: att stadgandet i Kongl. Förordningen den 18 Februari 1768, att, om någon olofligen eller utan pass praotiserar sig utur Riket, men ej inom Ett års tid sig åter infinner, skall sin arfsrätt i Riket yara förlustig, fortfarande jemväl måtte tillämpas på den, som reser bort ur landet ulan pass och icke gör rätt för sig hemma eller uppgifver, hvarthän han tager vägen eller huru länge han blir borta.
Af Herr Hjerta, Lars: att Belänkandet, i afseende på utlänningars rätt att i Riket resa och sig bosätta, måtte så förändras, att tillträdet hit och vistandet härstädes kunde för dem blifva lättare och mera tryggande.
Af Herr Ribbing, Arvid: att, enär Svenskarne icke velat i allmänhet göra annan inskränkning uti ullänningarnes rätt alt i Riket inflytta, än den Kyrko-lagen bestämmer, eller attalia, som i Sverige bygga och bo, skola vara af den rena Evangeliska läran, så borde också dervid förblifva, utan att några slags tillägg i detta afseende må kunna komma i fråga på annat sätt, än att båda Stats-magterna äro öfverens om det sammas ordalydel - Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoltens Utlåtande, N:o 16. i5 se, likasom vid frågor om stiftande af eller tillägg vid allmän Civil-,' Criminal- eller Kyrkolag; Af Herr Friherre Sprengtporten, J.W,: att stadgandet om skyldighet för utlänning, när han kommer till Rikets gränsor, all derstädes afvakta tillåtelse af vederbörande Auctoritet, för att få fortsätta resan., måtte, såsom alldeles obehöfligt, upphäfvas; äfvensom alt föreskriften om arfsrättens förlorande derföre, alt en person reser Öfver gränsen utan pass, jemväl måtte, i sammanhang med frågan om den allmänna regleringen a£ Pass-förfaltningarne, lagas i noga öfvervägande, och annan lämplig påföljd derföre bestämmas; Ilos Högloft. Borgare-Ståndet, X Af Herr Ekholm, som, biträdd utaf åtskillige Ståndets Ilerrar Ledamöter, förklarat sig icke kunna inse, hvarföre icke Utskottet jemväl tillstyrkt upphäfvande af stadgandet angående Bergverks-arbetare, hvilket, i vissa fall, belägger sådana personer med lifsstraff, om de utan behörigt tillstånd Bytta ur Riket; Af Herr W&rn, som, med fästadt afseende å det ogästvänliga sätt, hvarpå utlänningar här ofta blifvit bemötte, önskat: ”att Ulskoltet icke ansett "sig så lätt kunna öfverlemna ifrågavarande och dylika lagstiftnings-frågor ’*åt Regeringsmagten;” Af Herr Petre', som, under åberopande af Herr Ekholms yttrande, förklarat, att utlänningars rätt alt vistas här i Riket blifvit i senare tider i högsta måtto afskuren, och att ett sådant förhållande icke alltid slått i öfverensstämmelse med folkrättens fordringar.
Utom dessa anmäkningar, hafva åtskillige utaf ofvannämde Herrar Ledamöter erinrat, att denna fråga, såsom åsyftande ändring i allmänna Civil-Lagen, bordt behandlas af sammansatt Lag- och Ekonomi-Utskott; och då dertill kommer, alt en utaf Herr.
Hjerta, Lars, i ämnet väckt motion är till Lag-Utskottet remitterad, ulan att något svar derå ännu hunnit meddelas, hafva de sammansatta Utskotten funnit för godt att gemensamt handlägga frågan och i sammanhang dermed till besvarande jemväl upplaga sistnämnde motion, hvaruti Herr Hjerta anfört: att bland de forntidens regerings-maximer, hvilkas bibehållande föga stöde tillsammans med nyare liders fordran på individens rätt att sjelf råda om sin person och egendom, funnes få eller ingen mera motbjudande för känslan, än i6 Lag- samt Allm. v.- och Ekon.-Utskottcns Utlåtande, N:o 16. den magt, Staten tillvälla! sig, att förbjuda sine medlemmar att lemna dess område; att det borde med skäl kunna antagas., att hvar och en redan af barndomsminnen, sLiglförhållanden eller kärlek lill födelse-bj^ggden är så fästad vid sitt eget land, alt han icke ulan skäl öfverger detsamma, och alt da, mot hans egen vilja, qvarhålla honom, om han icke längre der funne trefnad eller utkomst, samt hindra honom att annorstädes söka en lyckligare framtid, vore en härdhet, som föga stöde tillsammans med den humanitet, hvars första grundsats är alt anse samhället vara till för att skydda den enskilde, icke att tvinga honom alt emottaga delta skydd, om han vill lemna det; att en närmare undersökning öfver naturen af det samband, som förenar menniskcrne inom samma fädernesland, sannolikt skulle visa rigtigheteu af denna sats, som, äfven ifrån den Stats-ekoliomiska synpunkten, redan börjat göra sig gällande öfver allt, i samma mon, som man funnit nödigt att undanrödja vådorna af näringslös öfverhefolkning.
På grund af hvilket allt motionären, under citerande af åtskilige stadganden uti Kongl. Commerce-Collegii Kungörelse den 8 September 1756, grundad på Kongl, llescriptet den 3 Augusti samma år, Kongl.
Förordningen den 18 Februari 1768,, angående den, som olofligen och hemligen begifver sig utur Riket, Kongl. Kungörelsen den 17 April 1795, Kongl. Brefvet den 12 xMaj 1801, Kongl. Kungörelsen den 3o Maj 1781 och Kongl. Brefvet den 26 Juni 1804., hvilka motionären ansett vara alltför stränga — föreslagit: "att Rikets Ständer måtte besluta att upphäfva alla ofvannämnde lagrum eller andre, som stadga serskilda förbud emot enskild mans rätt at: resa utur Riket, och de ansvar, sorn derföre finnas stadgade, utöfver hvad allmänna Lagen innehåller i i5.
Cap. 7 $. Arfda-Balken.’’ Med Herr Hjerta har sig förenat Herr Edenhjelm, Gillis, som likväl ansett, det skyldigheten att vid utländsk resa ställa säkerhet för sin person borde qvarstå, uteslutande för dem, som äro i bevärings-åren.
För pröfning af hvad sålunda förekommit, hafva Utskotten ansett sig först böra redogöra för hvad de hufvudsakligasle Författningarne i ämnet innehålla, nemligen: af Kongl.
Commerce-Collegii Kungörelse den 8 September 1756, ”att eho, antingen främmande eller inländsk, som söker någon manufac”tur-arbetare bortlocka, eller hemligt och olofligt vis utur Riket förskaffa, ljbör derföre plikta 2000 daler
Sini t, samt dessutom vara skyldig den bortlockade - Lag- samt Allm. B esv.- och Ekon-Utskottens Utlåtande, iVio 16.
17 ”lockade och afvekne personen att återskaffa, hvarjemte den, som läster sig bortlocka, samma sitt brott, enär han ertappa, med ioco daler ”S:mt umgälla bör;” b~) Kongl. Majlis Nådiga Förordning den 18 Februari 1768 1 morn., ”att eho, som eger kunskap om bergverk eller dervid näring och uppehälle hafva, och drager utur Riket, utan alt vara försedd med BergsCollegii ”speciella tillstånd, skall böta första gången 200 daler S:mt, andra gången ”dubbelt och tredje gången straffas till lifvet.
Förmår han ej fullgöra bö”terna, plikte förslå gången med 5 och andra gången med 7 hvarf gatulopp; ”och skall den vara lika straff underkastad, som söker alt locka eller tub”ba något bergs-folk utur Riket;” 2 mom. ”att Skeppare åligger att hafva med sig tillbaka det Sven”ska skeppsfolk, sorn han bortfört, vid 100 daler S:ml plikt för hvar och ”en, som borta blifver; alt sjömän, som på Coopvaeidie-skepp låtit sig städja och sedermera bortrymma, skola, om det sker hemma i landet, varda ”allmänneligen efterslagne, och i fall de ertappas, böra dessa så viii som de, ”hvilka utomlands rymma, då de fasttagne och åter i Riket införde varda, ”icke allenast återbära allt hvad de i städja, lego och hyra af Skepparen ”bekommit, ulan ock plikta med spö eller fängelse vid vatten och bröd ”elter omständigheterne.
Skulle åter en sådan utomlands bortrymd der ”antaga tjenst och alldeles blifva borta, så anses han såsom menedare mot ”Kongl.
Majit cch Sveriges Krona och häfver förverkat alla dess undersåt ”liga rättigheter och friheter här uti Riket; börande allt, hvad en sådan ”rymmare här uti arf skulle kunna tillfalla, vara förbrutit till Coopvaei’- ’’d*e-Sjömanshuset, utan att någon af rymmarnes antingen samarfva eller ”närmaste arfvinge derpå något åtal skall kunna göra;’' 3 mom. ”att Svensk invånare ej må, vid tjenstens förlust och att ”blifva ansedd som en otrogen tjenare, värfva för främmande Herrskap el*’ler lill detsamma skänka, öfverlåta eller utur riket practisera något ”manskap.
Gör det främmande undersåte, miste han det antagne manska"pet och plikte 200 daler S:mt för det han brutit detta förbud, och 200 ”daler samma mynt för hvar karl, han värfvat.
Den, som lockar och öf”vertalar någon afRikets undersåtare alt gå utur riket eller träda i främjande tjenst, straffes efter omständigheterne, antingen med ansenliga pen''ninge-böter, eller svår kroppsplikt, eller ock till lifvet; äfvensom att den, ”hvilken utan tillstånd begifver sig utur Riket, eller träder i främmande Bih. till R■ St.
Prot. 7 Sami. a Afd. 5 Haft. 3 i8 Lag- samt Allm. Qesv.- och Ekon.-Ut skottens Utlåtande j N:o 16. ”tjenst slyall, sedan lian blifvit hitförd, undergå det straff, som för rymma-* ”re i Krigs- och Sjö-Artiklarne stadgadt är;’ 4 Morn. ”att handtverks- och tjenstefolk icke må begifva sig utur ”riket, utan vederbörandes pass, och skulle den resande icke inom två eller ”högst tre ar återkomma, skall han, om ej laga förfall visas, hafva förlorat all arfsrätt här i riket.
Afviker någon hemligen utan pass och utpracti”serar sig, men icke inom ett års tid åter sig infinner, vare han likaledes ”ali arfsrätt förlustig; äfvensom att den, som en sådan öfverförer eller är ”honom på något sätt vid afvikandet beforderlig, skall derföre plikta 100 ”Daler Sjmt”; 5 Mom. ”att ståndspersoner af båda könen icke må vid 5o daler ”srmts vite resa öfver gränsen, utan vederbörande Landshöfdinges pass.
”Allmogen får icke eller begifva sig utrikes utan närmaste Krono-betjentes ”pass, och åligger det den förpassade, vid 20 daler s:mts vite, att, straxt ”efter återkomsten, angifva sig hos Krono-betjenten, samt till lika böter ”vara förfallen för hvart tjenstehjon eller lös person, som på resan varit ”honom följaktig, men ej till orten återkommit;” — samt c) Kongl. Maj:ts Kungörelse och lörbud emot Svenskt sjöfolks utpractisering utur
Riket af den 3o:de Maj 1781: / $. ”att främmande Skeppare ej får i Svensk hamn till skeppstjenst antaga någon Svensk man, innan han visat sin förlägenhet och brist af eget manskap, samt i Sjömanshuset nedsatt 100 R:dr Specie för hvar man såsom borgen för deras sna”ra återställande till Riket;” —« 2 att samma skyldigheter åligga främmande skeppare, derest de vilja i sin skeppstjenst antaga Svenska caracteriserade Under-officerare af flottan; — 3 dT- att, i händelse dylika Under-officerare vilja gå ifrån Svensk hamn såsom passagerare med utländsk skeppare, vare det honom icke tillåtet, förrän han lill borgen för sin återkomst, i vederbörande Sjömans-hus nedsatt 100 R.’dr Specie, ifrån hvilken deposition dock de med ordinarie syssla och lön försedde verklige Under-officerare skulle undantagas; — 4 <$’•
Svenska handtyerkeri-gesäller, arbetare och betjente i allmänhet förbjudes att begifva sig utrikes, men, i händelse utresan af en eller annan orsak bifalles, må den dock ej verkställas, innan den resande anskaffat arne godkände män, de der borga för hans säkra återkomst, inom dertill förelagd tid, samt derjemte åtaga sig att, om han öfver densamma uteblifver, för honom i plikt lill nästa Sjömanshus erlägga 100 R:dr Specie; och 5 $. ”att den främmande skep - Lag- samt Allm.
Bern- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 16. rq "pare, som tubbar och lockar Svenskt, serdeles sjöfolk, till utrikes sjötjenst, skall derföre plikta 1 5o R:dr Specie för hvar person; den, som der”vid varit behjelplig, 75 R:dr; äfvensom till) samma plikt den skeppare ”skall vara förfallen,, som uppå sitt förande fartyg, i Svensk hamn emot”tager ocb döljer, samt till främmande ort öfverbör någon oförpassad eller ”med behörigt tillstånd ej försedd Svensk man, och skola alla förskotter ”och värfningspenningar vara förbrutne.” —•
Om också det med dessa föreskrifter åsyftade ändamål att inom Riket qvarhålla den för industrien och näringarne nödiga arbetskraften och slöjdfärdigheten kunna anses påkalla all den strängbet, de innehålla, tro Utskotten en sådan ekonomisk angelägenhet icke utgöra någon tillräcklig grund för de våldsamma band, som derigenom äro lagda på den personliga friheten, och för de, ända till ytterlighet utsträckta, ansvars-bestämmelserne, som, vid jemnförelse med brottmåls-lagstiftningen i allmänhet, ingalunda kunna anses afvägde efter förbrytelsernes beskaffenhet.