Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hemställer derföre att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl, Maj:t, om efter vederbörandes hörande i nåder så skäligt pröfvas, täcktes låta uppgöra förslag till inrättande af en särskild så beskaffad medicinsk kuranstalt, helst och till en början i hufvudstadeu och ställd under Sundhcts-kollegii närmaste uppsigt, att sjuke må kunna uteslutande efter homöopatiska grundsatser der blifva behandlade samt, efter beräkning af de oundgängliga kostnader, som för en sådan anordning erfordras, om anslag dertill aflåta nådig Proposition till Rikets näst sammanträdande Ständer.
Med motionen låter jag till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, dit den torde böra remitteras, följa ett särskildt aftryck af den reservation emot 112 punkten af Stats-Utskottets Utlåtande iörlidna riksdag N:o 123, hvilken min värde stånds- och stifts-broder Herr Doktor Schram då afgaf, och som innehåller många värderika upplysningar för frågans rätta bedömande.
Stockholm den 28 November 1862. J. E.
Forssell. 184 Motioner i Pr este-Ståndet 1862.
M:o 90.
Af Biskop Tli.
Om anslag af statsmedel till löneför bättring at Kapellpredikanten på Muskö.
I början af förlidet år blef kapellpredikantstjensten på Muskö genom innehafvarens befordran till bättre lägenhet ledig.
Oaktadt ledigheten flere gånger blifvit annonserad, har ingen sökande sig anmält.
Skälet inses lätt.
Hela aflöningen uppgår endast till ett belopp af 200 å 250 R:dr årligen, ett belopp så otillräckligt för lifvets aldra första förnödenheter för en ensam person, att ingen obemedlad, som vill göra hvar man rätt, kan emottaga en så ringa aflönad plats.
Konsistorium har anmält förhållandet hos Kongl. Majit med anhållan om något biträde af allmänna medel till kapellpredikantens aflöning, men har erhållit det nådiga svar, att sådant ej kan beviljas af det skäl, att inga medel för sådant ändamål åro ställda till Kongl.
Det må ej lemnäs oanmärkt att denna kapellförsamling ensam inom hela Södertörns kontrakt nekat att något förbättra sin predikants aflöning när Kongl. Maj:ts nådiga uppmaning i sådant hänseende till densamma framställdes, men äfven om denna uppmaning mötts med mera beredvillighet, så skulle det mycket inskränkta kapellaget svårligen mägtat att sammanskjuta en så stor lönetillökning, att någon prestman derigenom kunnat ex-hålla sin nödtorftiga bergning.
Under den tid, som ingen prest funnits på ön, har moderförsamlingens ordinarie presterskap, hufvudsakligen komministern, ungefärligen hvar 3:dje söndag rest ut till ön och predikat samt då äfven förrättat de öfriga presterliga förrättningar, som kunnat förekomma, men dels är detta för äldre män en ganska tung pligt, då färden dit ut måste ske dels åkande dels gående och dels roende, hvilket under förliden vår ådrog
Komministern en långvarig lunginflammation, dels ock hufvudsakligen är uppenbart, att kapellförsamlingen under sådant förhållande skall sakna den söndagliga uppbyggeisen af ordets predikan och ännu mera deu vård och andeliga ledning, som själasörjarens närvaro på stället kan skänka.
Jag anser det vara ett kristligt samhälles pligt att så ställa, att ett så betänkligt förhållande icke blifver permanent och får derföre vördsamt föreslå, att, intill dess medel till kapellpredikantstjenstens på Muskö löneförbättring genom regleringen af presterskapets löner eller på annat sätt kunna beredas, ett statsanslag af 500 R:dr
Runt årligen må anvisas att från början af år 1864 utgå såsom lönefyllnad till den, som nämnde lcapellpredikantstjenst uppehåller.
Och förbehåller jag mig att till Stats-Utskottet få inlemna de autentiska uppgifter och beräkningar, som för frågans fulla utredning äro af nöden.
O O Stockholm den 28 November 1862.
N:0 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 91. 1S5 3%:o 91.
Af Biskop TIi.
Om statsanslag till förändrad inred ning af läroverkshuset i Strengnäs samt till inköp och inredning af annat hus till inrymmande af hibliothek och samlingar.
Yid sistförflutna riksdag väcktes af mig motion om anslag af statsmedel till nytt läroverkshus i Strengnäs.
Detta förslag, som tillstyrktes af Stats-TJtskottot, bifölls väl af detta Högvördiga Stånd, men afslogs af Med-Stånden.
Ett fallet förslag är icke lätt ånyo väcka till lif med hopp om större framgång, men behof vet står oafvisligt för handen.
Så vanlottadt som Strengnäs läroverk i afseende på lokal är, torde icke något annat läroverk vara.
De lägre klassernas rum äro ytterligt små och låga, så små att under den kalla årstiden, då ingen ventilation under lektionstimmen är möjlig, inom den Irsta qvarten ljus och lampor brinna med ett matt och dunkelt sken.
I den enda större lärosal, som läroverket eger, läsa tillsammans de båda öfversta klasserna, hvardera med två skiljda läseordningar tillsammans.
I samma rum måste äfven dispenserade från lägre klasser inrymmas.
Minst 4 men stundom ända till 8 lärare måste således i samma rum och samtidigt undervisa i skiljda lexlag.
Huru menligt detta skall inverka på undervisningen är uppenbart, likaså huru osund den otillräckliga och trånga lokalen måste blifva så för lärare som lärjungar.
Behofvet af en bättre lokal är trängande, men inga medel finnas för dess afhjelpande.
Byggnads-kassa häftar ännu för en skuld, som ådrogs densamma i och för läroverkshusets i Nyköping utvidgande och reparation.
Sorn likväl Rikets Ständer förra riksdagen afslogo begäran om anslag till nytt läroverkshus, så har man varit betänkt på att genom förändring af det nuvarande huset, få, om ej en fullt tillfredsställande, dock hjelplig lokal, i hvilken händelse ett ej långt från läroverkshuset beläget, domkyrkan tillhörigt, hus skulle inköpas och inredas för hibliothek och samlingar, hvilka i Strengnäs äro ganska betydliga.
Förslag är i sådant afseende uppgjordt och af Öfver-intendents-cmbetet pröfvadt och godkändt och hvilar nu hos Kongl. Maj:t till nådig pröfning.
Då tillsynen ej mindre öfver de materiela vilkoren för läroverkets gagneliga verksamhet än öfver lärarekrafternas trogna verksamhet tillhör mig såsom Ephorus, har jag ansett mig förbunden att till Rikets Ständers behjertande ånyo frambära
Strengnäs läroverks behof och får derföre vördsamt föreslå, att, i öfverensstämmelse med ritning och kostnadsförslag, som af mig skola till Stats-Utskottet öfverlemnas, ett anslag af 72,500 R:dr R:mt må vid innevarande riksdag anvisas till förändrad inredning af läroverkshuset i Strengnäs samt till inköp och inredning af ett särskildt hus för hibliothek och samlingar; förbehåi Bih. till B.
U Sami. 2 Afd. 24 186 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 92. lande jag mig att få till Stats-Utskottet, dit denna motion torde remitteras, få öfverlemna de närmare upplysningar och till ämnet hörande handlingar, som kunna vara af nöden.
M:o 92.
Af Doktor J. E. Falck s
Om åtgärder till Jörekommande af försummad skolgång.
Det har under loppet af detta riksmöte så ofta, både här och inom de öfrige Riks-Stånden varit fråga om folkskolan, att jag visserligen icke skulle ånyo hafva vågat påkalla uppmärksamheten för denna angelägenhet, om jag icke i samtlige de gjorda förslagen, såvidt de kommit till min kunskap, trott mig, äfven jag, ännu sakna något som förekommer mig förtjent af uppmärksamhet, Vetenskapens och kyrkans målsmän hafva täflat i bemödandet att åt denna vigtiga samhällsinrättning skaffa förökade anslag, och det torde ursäktas mig, om jag är af den mening, att i denna väg nu kan vara gjordt allt som åtminstone för det närvarande är af nöden och på detta sätt kan vinnas för att åt folkskolan bereda duglige lärare.
Att den icke må sakna vederbörligt antal lärjungar är en omsorg, som vida mindre tilldragit sig motionärernes nitälskan, utan att jag likväl kan tillerkänna den mindre betydenhet.
Skolinspektörer och skolmöten hafva förenat sig att beklaga de talrika skolförsummelser, som allestädes ega rum.
Dessa hafva någorstädes blifvit uppgifne till en tredjedel, ja ända till hälften af det antal barn, som blifvit i skolan inskrifne, och de inlemnade skolredovisningarne skola säkerligen i icke obetydlig mån hafva vitsordat ett förhållande, som af skolstyrelser och lärare lika mycket som oftast fåfängt öfverklagas Kanhända skall man säga: hvarföre då icke använda de utvägar häremot, som skollagen af 1842 erbjuder; förmaning inför presterskap och kommunalstyrelse samt omsider, då detta icke hjelper, barnens skiljande från föräldrar, som försumma deras skolgång.
Jag väntar dock föga motsägelse, åtminstone af dem, som något deltagit i dylika ärenden, om jag påstår, att det förra är en utväg, som, helst oftare anlitad, snart förlorar sin kraft, och det sednare måste, särdeles der försummelser uppgå till ett högre belopp, förblifva en död bokstaf.
Eller hvar finna vårdare åt den talrika ungdom, som, oaktadt alla tillsägelser, icke infinna sig i skolan ?
Skola föräldrar, emot hvilka enahanda åtgärd kanske nästa dag kan vara att vidtaga, väl finnas villige att dertill låna sitt biträde?
Huru tilltvinga sig lydnad af dem, som icke finnas hågade att godvilligt släppa sina barn?
Detta stadgande må således vara lämpligt för undantagsfall; men till afhjelpande af den nu öfverklagade olägen - Motioner i Preste-Ståndet 1862.
187 heten är det utan tvifvel otjenligt.
Måhända skall man då sätta sitt hopp till folkets förökade kärlek till skolan och nitälskan för det uppvexande slägtets förkofran?
Om också en sådan må vara att för framtiden emotse, visar dock erfarenheten, att den ännu ej på låugt när är i tillräcklig styrka förhanden, och frågan återstår med lika berättigande: hvad är att göra på det vi ej för närvarande och sannolikt ännu länge må hafva vida och välförsedda skolsalar, lärare, med för dem höga löner och någon gång motsvarande anspråk, men jemförelsevis få och stundom inga lärjungar?
Jag kan icke dertill föreställa mig mer än tvänne utvägar: att skolgången eller undervisningen göres tvungen.
Det förra skulle vara fallet, om det vore vid böter ålagdt föräldrarne, att inställa sina barn i skolan.
Att så brukas i den mönsterstat från hvilken första uppslaget till vår närvarande skollag väl är hemtadt, torde vara allmänt bekant; och mången har säkerligen tyckt, att då man derifrån lånade en del af hvad för undervisningen derstädes blifvit föreskrifvet, det icke skadat att taga det hela.
Säkert är ock, och har i andra fall tillräckligen visat sig, att en, om ock ringa, penningeplikt förunderligen bidrager att erinra om åliggande skyldigheter.
Jag skulle dock ej, åtminstone numera, vilja tillstyrka allmänt användande af detta medel, bland annat derföre, att det i verkställigheten befunnits behäftadt med olägenheter, som ibland oss sannolikt skulle blifva större än annorstädes, och ännu mer afvända folkets sinnen från en sålunda framtvingad bildning.
Något annat återstår då ej än att göra undervisningen tvungen, under det åt föräldrarnes val öfverlemnas, att söka den i skolorne eller annorstädes.
Det kunde tyckas, som vore detta redan fallet genom de i 8 § af 1842 års skolstadga gifna föreskrifter om allmänna förhör med de i skolåldern varande barn, ehvad de bevistat skolan eller ej, samt åläggande för dem, som dervid finnas underhaltige att inställa sig till skolundervisning.
Men erfarenheten har nogsamt visat att detta stadgande icke gjort tillfyllest.
Med blotta åläggandet, har ofta nog föga uträttats, då någon lämplig utväg att tilltvinga sig lydnad icke stått skolstyrelsen tillbuds.
Måhända har af denna anledning det flerestädes tagits mindre noga med sjelfva förhöret.
Jag anser det således vara af behofvet påkalladt, att detta närmare bestämmes och regleras.
Obestridligt lär vara, att då Staten beredt tillfällen för inhemtande af de för hvarje samhällsmedlem nödige insigter, och derföre underkastar sig städse stigande uppoffringar; den ock med rätta må fordra, att dessa insigter egas, de må då blifvit huru som helst förvärfvade.
Det är då härpå, i förening med hvad redan blifvit anfördt, jag vågar grunda min vördsamma hemställan, att Rikets Ständer måtte för sin del besluta, a) att en verklig afgångsexameu skall hållas inför skolstyrelsen med alla till folkskolan hörande barn, hvilken examen lämpligast torde böra anställas vid barnens fyllda 14 år, med rättighet, för dem, som tro sig dertill vara färdige, att äfven tidigare äska en sådan; b) att vid denna examen, som alltid skall vara offentlig, och hållas vid läsårets början, noga skall undersökas, om barnen hafva de föreskrifna minimi-kunskaperne, i brist hvaraf de böra hänvisas till omedelbar skolgång; c) att för dem, som antingen icke inställa sig till detta förhör, eller förfallolöst uteblifva från dem ålagd skolgång, ett lämpligt vite bestämmes, hvartill föreslås 1 R:dr Riksmynt för försummande af förhöret och 10 till 25 öre, efter förmögenhet och tredska för hvarje dags frånvaro från skolan; 188 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 93. d) att först, sedan sig visat, att dessa böter icke mägtat framkalla åtlydnad för lagens föreskrift, det må vara skolstyrelsen efterlåtet, att använda stadgandet om barnens skiljande från föräldrarne, der detta låter sig göra, och i hvarje fall sådana barn icke må admitteras till nattvardsundervisning, innan de förete skolstyrelsens intyg, att vara i förenämda examen godkände.
Det är ganska troligt att äfven detta förslag skall finnas med stora svårigheter behåftadt; och det torde då få åtnöja sig med förtjensten att hafva bringat en sak till tals, som synes mig inför representationen hafva sitt rätta forum; hvarföre jag ock nu anhåller om dess remitterande till vederbörligt Utskott.
Stockholm den 28 November 1862. J. Falck.
KiO 9:i. Af Doktor J. K. Falck:
Angående bestämmande a.f Jyrktalet såsom omröstningsgrund vid prestval. 1 16 § af nu gällande Kongl. Prestvals-förordning föreskrifves, att rösträttighet på landet skall utöfvas, efter hemmantal, masugn etc., allt på grund af de ecklesiastika utskylder, hvilka derutaf utgöras.
Jag lemnar derhän, huru rättvist detta kan vara emot de många, som, ehuru de äfven utgöra ecklesiastika utskylder, derigenom beröfvas ali talan vid ett tillfälle, hvilket är för dem lika magtpåliggande som för hemmansegaren m. fl.
Men uppenbart är att derigenom, i anseende till den nästan i oändlighet drifna hemmansklyfningen, vid valförrättningarne åstadkommes en för alla deri deltagande, ehuru framförallt för valförrättaren, högst besvärande vidlyftighet, Bråk, uppgående någon gång till biliiondelar, skola behandlas icke sällan en hel vinternatt igenom, och det i en kall kyrka, ofta af en ålderstigen ordförande, som dervid äfventyrar både helsa och i någon mån sitt embetes anseende.
Sedan nu genom de så kallade kommunallagarne en annan grund för omröstning blifvit lagd, af den enkelhet att den endast kräfver en lätt verkstäld addition, och äfven i andra fall är mindre underkastad ofvan påpekade olägenhet, har jag föreställt mig, att den med fördel skulle kunna begagnas äfven vid prestval.
Fyrktalssättningen må underkastas hvilka förändringar som helst, den skall alltid bibehålla fördelen, att undvika de ändlösa bråken, och således, om den får läggas till grund, mycket förkorta här afsedda förrättningar och göra det möjligt att tillkännagifva resultatet, utan de misstag, som nu emellan Motioner i Preste-Ståndet 1862.
189 åt föranleda att valen befinnas hafva haft en helt annan utgång än man först uppgifvit.
Jag får af denna anledning vördsamt föreslå, att fyrk talssättningen, sådan den nu är eller framdeles blifver föreskrifven, må förklaras gällande äfven vid omröstning till återbesättande af presterlige lägenheter.
Stockholm den 28 November 18G2. J. Falck Af Doktor J. R.
Falck:
Angående återgång till kyrkorna i Skåne af den från dem till universitetet i Lund nu utgående tionde.
Jag begagnar mig af ett flere gånger på detta rum gifvet exempel, för att likaledes förnya en förleden riksdag väckt, men då fallen motion, och det så mycket heldre som den, på grund af ett annat
Stånds remiss, i hvarje fall måste komma under öfverläggning.
Frågan angår nemligen den från landskyrkorne i Lunds stift till Carolinska akademien utgående spannmål.
Jag skall icke länge uppehålla mig med de skäl, som förra gången gjorde sig för afslag gällande.
De voro hufvudsakligen tvänne: det ena, att kyrkornes behof af en sådan eftergift icke vore ådagalagd; det andra, och förmodligen företrädesvis bestämmande, att Staten icke mägtade bära denna nya börda, Motionären hade emellertid andragit, hurusom kyrkor funnos, som, sjelfve djupt skuldsatte, måste till nämnda läroverk afstå närmare tredjedelen af sin behållna spannmål och med återstoden knappast mägtade fullgöra sina räntebetalningar, mycket mindre något afbetala å hufvudstolen, och han tviflar icke, att, om så äskas och honom dertill lemnäs rådrum, kunna ådagalägga att detta ingalunda är ett enstaka fall.
Lika förvissad gör han sig att tillgångar icke skola saknas till en utgift af emellan 20 å 30,000 R:dr, då millioner finnas tillgänglige för ändamål af mer och mindre vigt, men som likväl icke påkallas af oförtydliga rättsanspråk.
Det är nemligen från denna sida han tror ifrågavarande angelägenhet böra företrädesvis betraktas.
Enligt Malmö recess och derpå grundade stipulationer, dem det Utskott, som kommer att behandla denna fråga, torde gunstigt låta förelägga sig, äro kyrkorne i Skåne för all framtid tillförsäkrade ett orubbadt bibehållande af alla då egande inkomster.
Sådant oaktadt anvisades några årtionden sednare, genom ett magtspråk, öfver tvåtusen tunnor kyrkospannmål till det nyinrättade universitetet i Lund.
Sådant torde då hafva varit en nödvändighet, med någon ursäkt deri, att det väl vore företrädesvis kyr - 190 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 95. kans tjenare, som vid universitetet skulle bildas.
Nu är det, efter min tanke, icke annat än en olaglighet, i saknad äfven af detta försvar, då de vida fleste studerande utbilda sig för andra samhällsangelägenheter.
Huru då förena med Statens rättskänsla att denna läroanstalt skall framgent till en så betydande del underhållas af kyrkorna, som af dess verksamhet draga minsta förmånen, äfven om det ej vore öppet stridande mot besvurna öfverenskommelser?
Hvilken konseqvens ligger deri att helgonskulden, som tillbörligt var, återgått till sin ursprungliga bestämmelse; men kyrkotionden till så betydande belopp ännu qvarhålles vid en för densamma främmande?
Tore Staten ur stånd att aflöna dem, som verka för det uppvexande slägtets högsta bildning, månne då ej snarare inskränkningar borde på annat håll göras, än tillgångar af detta slag fortfarande begagnas?
Eller skulle ej tiden omsider vara inne att godtgöra en snart tvåhundraårig orättvisa?
Det är på dessa grunder jag vågar ödmjukast föreslå, att Rikets Höglofliga Ständer ville för sin del besluta återgången till kyrkorna i Skåne af den från dem till Kongl. Carolinska akademien nu utgående spannmål, samt anvisande af ett behöfligt statsanslag till fyllande af den sålunda uppkommande brist i bemälde läroanstalts inkomster; eller om detta ännu skulle anses förtidigt hos Kongl. Maj:t i underdånighet förorda en undersökning i ämnet, till utredande af rättsgrunden och möjligen äfven af kyrkornas förmåga att undvara dessa sina inkomster.
Stockholm den 28 November 1.862.
J Falck. iY.o 95.
Af Doktor 11. G. Lindgren s
Om anslag åt 3 landtbruks-stipendiater.
Då Agronom-korpsen, som för det närvarande är inskränkt till det ringa antalet af 9 personer, visat sig vara en för upphjelpandet af landets jordbruk särdeles vigtig institution, och som under de sednare åren varit både af större och mindre jordegare så strängt anlitad, att, oaktadt agronomerne från första vårdag ända till senhösten varit i oafbruten verksamhet, dock många jordbrukare gått misste om deras önskade biträde, hade önskligt varit, om redan vid denna riksdag anslag hade kunnat beviljas, icke blott, såsom föreslaget blifvit, till behöflig förbättring af de redan befintlige Landtbruks-ingeniörernas lönevilkor, utan äfven till korpsens förstärkande med nya ordinarie tjenstemän.
Men då Landtbruksakademien icke vågat så långt utsträcka sina anspråk på Statens för så många Motioner i Preste-Ståndet 1862.
191 andra vigtiga behof hårdt anlitade tillgångar, har akademien för denna gången åtnöjt sig med att begära dels en successiv lönetillökning för de 9 redan anställde Agronomerne, så att dessas aflöning, efter 15 års vitsordad berömlig tjenstgöring skulle uppbringas till 3,000 R:dr R:mt, och "dels att, i stället för det nu med tillsammans 1,575 R:dr till stipendier för 3 så kallade agronom-elever utgående årliga anslag, en summa af 2,000 R:dr måtte å stat uppföras, för att tilldelas minst 3 landtbruks-stipendiater, som med samma förmåner och skyldigheter i öfrigt, hvilka tillkommit agronom-eleverna, skulle åtfölja Landtbruks-ingeniörerna, samt af dem åtnjuta undervisning och utbildas till att antingen, allt efter som ingeniörsplatser kunde blifva lediga, inträda i Statens tjenst såsom sådane, eller ock såsom enskilde agronomer blifva till nytta och gagn vid egna eller andras jordbruk."
Detta akademiens förslag har. såsom det inhemtas af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, icke vunnit nådigt afseende i vidsträcktare mån, än att, sedan den begärda successiva löneförhöjningen åt agronomerna blifvit lemnad utan afseende, 3,000 R:dr blifvit föreslagne till löneförhöjning åt de två äldste agronomerna, samt de medel, som förut varit anvisade till denna löneförhöjning, blifvit föreslagne att disponeras åt tre landtbruks-stipendiater till aflöning och bekostnad af deras resor.
Då således korpsens förstärkande med nya ordinarier icke blifvit ifrågasatt och följaktligen inga nya utsigter till snar befordran blifvit öppnade för de redan antagne tre s. k. eleverna, af hvilka tvänne redan hafva fullgjort alla de vilkor, som för kompetens till agronom-platser blifvit af akademien fastställde, hade åtminstone önskligt varit, att de arfvoden eller stipendier, som åt dessa under väntningstiden kunde bestås, hade blifvit föreslagne till ett belopp, som i någon mån hade kunnat betrygga stipendiaternas tarfligaste utkomst, helst i annat fall mera än sannolikt är, att de snart nödgas vända sig till andra förvärfskällor, hvarigenom den olägenheten för det allmänna skulle uppstå, att dels nödiga biträden komme att för den närmaste framtiden saknas för de starkt anlitade ordinarie agronomerna, och dels att lämpliga personer till successionen efter dessa icke blefve att tillgå; hvarför jag vördsamt dristar föreslå, att Rikets Höglofliga Ständer ville anordna de af Kongl. Maj:t i den nådiga Propositionen till 3 Landtbruks-stipendiater äskade 3,000 R:dr
R:mt att oafkortade till stipendiaterne utgå, samt medgifva, att kostnaden för dessas tjensteresor finge, fortfarande såsom hitintills, bestridas af de på sjette Hufvudtiteln till Kongl. Maj:ts nådiga disposition lör sådana ändamål ställda medel.
Om remiss till Höglofliga Stats-Utskottet anhålles vördsamt. o o Stockholm den 28 November 1862. H. O.
192 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 96. i\:o »a Af Prosten A. F.
Sonden:
Om Farmaceutisk!! institutets Jörvand ling till ett Statens läroverk.
Den farmaceutiska undervisningen i vårt land bestrides för närvarande af Farmaceutiska institutet, hvilket underhålles till hälften på Apothekaresocietetens, till hälften på Statens bekostnad.
Då det förra, som är ett vilkor för det sednare, åtminstone till största delen beror af Apothekarnes frivilliga åtagande tills vidare, är institutet i den ovissa ställning att när som helst vid slutot af en statsregleringsperiod blifva i saknad af medel för sitt bestånd ocb till följd deraf upplösas.
Följden deraf skulle naturligtvis blifva den, att hela denna undervisning måste återfalla till den skråöfning, hvarifrån den gemensamt med andra näriugsyrken utgått, då deremot Kongl. Maj:t i nådigt Bref den 26 April 1861 anbefallt
Sundhets-kollegium inkomma med ett sådant förslag till ordnande af Farmaceutiska institutet, att det deltagande i Apothekareexameu, som tills vidare måste tillhöra det Karolinska institutet, må kunna upphöra.
Då således fråga är att höja det Farmaceutiska institutets verksamhet, och såsom längre fram skall visas, derjemte institutets medel inom kort befinnas otillräckliga för dess närvarande behof, har dess Styrelse i skrifvelse af den 30 Juni detta år till Sundhets-kollegium framställt den anhållan, att kollegium hos Kongl. Maj:t ville förorda ett förslag till dels dess utvidgning dels öfvertagande af Staten ensamt.