Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidkommande grunden för bestämmandet af taxeringsvärdet å fast egendom på landet, har Herr von Koch, uti sin motion, föreslagit, att taxeringsvärdet för fastighet må bestämmas till dét belopp, till hvilket den sednast blifvit försåld, om försäljning egt rum under de sisla tio åren, och att de egendomar, som icke inom denna tid gått till salu, måtte hvarje 5:te år uppskattas till ett med de i orten sednast försålda egendomarne jemförligt värde; hvarjemte, inom Bonde-Ståndet, Ola Månsson från Skäne, med hvilken Johannes Nilsson från Malmöhus län sig förenat, för vinnande af ej blott en rättvis fördelning af den bevillning, som efter 19 och 20 §§. i Bevillnings-Förordningen utgår till Stats-verket, utan äfven en riktig måttstock för de utgifter, som inom kommunerne erfordras, gjort framställning derom, att alla egendomar, med afseende å deras natur och godhet, måtte taxeras till sitt rätta värde, samt att, för sådant ändamål, samtlige länen i Riket måtte hvar för sig nedsätta en, utaf länets jordbrukare inom alla stånd och klasser vald, kommitté, hvars åliggande skulle vara, att taxera all inom länet befintlig jord till det värde, den i verkligheten eger, hvarefter 75 procent af det sålunda funna värdet borde blifva det. bestämda taxeringsvärde, hvarefter såväl allmän bevillning, som kommunal-afgifler skulle utgå.
Dessutom har, med anledning af Ola Månssons motion, en vidlyftig diskussion inom Bonde-Ståndet egt rum, dervid några ledamöter instämt med motionären, hufvudsakligen beträffande motionens uppgifna syfte, eller åstadkommandet af en jemnare fördelning af skattebördorne; hvaremot de fleste, som sig yttrat, motsatt sig motionen, af farhåga, att, genom det framställda förslagets antagande, en förhöjning i jordbrukets beskattning skulle åstadkommas.
Då de uti förevarande §. redan uppställda grunder för uppskattning af fast egendom, om de följas, kunna vida 'säkrare leda till det afsedda målet, eller utfinnandet af fastigheternas rätta värden, än egendomarnes, på konjunkturer och andra tillfälliga omständigheter beroende försäljningspriser, hvilka sistnämndas antagande såsom ovilkorliga taxeringsvärden dessutom mången gång skulle leda till en jemförelsevis för hög beskattning, kan Utskottet icke tillstyrka bifall till Herr von Köchs ofvannämnde förslag, att taxeringsvärdet för fastighet må bestämmas till det belopp, hvartill den sednast blifvit försåld; och alldenstund de hvarje år sammanträdande taxerings- och pröfnings-kommittéerne hafva, jemte andra föremål för sin verksamhet, alldeles enahanda bestämmelse, som skulle tillkomma de, utaf Ola Månsson föreslagna, länsvis sammansatta kommittéer, finner Utskottet dessa sednare icke vara af behofvet påkallade, hvadan Utskottet hemställer, att Ola Månssons motion i nu omförmälda del ej må föranleda till någon åtgärd. §. 71.
Då de uti den sednare delen af denna §. omförmälda hus i allt äro jemförlige med hus och åbyggnader i städerne, har Utskottet funnit sig böra föreslå, att ett liknande stadgande med det uti 108 §.
1 mom. förekommande, eller att brandförsäkringsvärdet skall blifva det minimum, Bevillnings-Vtskottets Betänkande, N:o i.
23 hvartill förstnämnde hus skola vid taxering i värde upptagas, uti förevarande §. införes. §§. 88, 89, 92 och 119.
1 afseende å sammansättningen af taxerings-kommittéerne i städerna har Utskottet emotlagit två motioner af motsatt syftning, nemligen: den ena frän Ridderskapet och Adeln af Herr Flach, 'sorn påyrkat den förändring uti 88 och 89 §§. af nu gällande Bevillnings-Förordning, att antalet af ledamöter uti städernas taxerings-kommittéer måtte för framtiden bestämmas till lika antal af hvarje i nämnde §§. uppräknadt Riksstånd, äfvensom af ofrälse ståndspersoner eller embets- och tjenstemän; samt den andra från Borgare-Ståndet af Herr Hagman, som föreslagit, att, då Borgerskapet, hvad antalet beträffar, inom städerne ensamt öfvervägde alla de andra samhällsklasser, hvaraf taxerings- och pröfnings-kommittéerne utgöras, samt det dessutom ej finge antagas, att borgare mindre samvetsgrann! än andre fullgöra sina taxerings-åligganden, hvartill ytterligare komme, att individernas antal inom de öfrige klasserna i flere om ej de fleste städer vore så inskränkt, att deraf ej kunde utväljas, än mindre till oförhindradt och verksamt deltagande i taxerings-arbetet påräknas en tillräcklig mängd taxeringsman, — ej mindre taxerings-kommittéerna för städerne och akademierne, än äfven pröfnings-kommittéen i Stockholm måtte, med uteslutande af det vid sistlidne riksdag tillökta antalet al' ståndspersoner eller embets- och tjenstemän, hädanefter, i afseende på personernes antal i det hela och inom hvarje klass, erhålla samma sammansättning, som 1848 års Bevillnings-Förordning och dess 88, 89, 92 och 119 §§. föreskrifva, och att samma §§. i nu gällande Bevillnings-Förordning måtte, i enlighet dermed, ändras.
Då Borgerskapet ostridigt inom städerna omfattar ett vida större antal, än medlemmarne inom hvardera af de öfrige, uti 88 och 89 §§. omförmälde stånd och medborgare-klasser, samt
Borgerskapet följaktligen bör inom taxerings-kommittéen talrikare representeras, än någon af dessa, torde å Herr Flachs motion något afseende ej fästas. Hvad åter angår Herr Hagmans förslag; så enär det icke visat sig, att den vid sistlidne riksmöte gjorda förändring i sammansättningen af städernas och akademiernas taxerings-kommittéer, samt pröfnings-kommittéen för Stockholm, medfört någon olägenhet, får Utskottet hemställa, att den i nu gällande Bevillnings-Förordning föreskrifna sammansättning af nämnde kommittéer måtte bibehållas oförändrad.
Utskottets uppmärksamhet har blifvit fästad derpå, att, genom den uti 88 §. efter orden »embets- och tjenstemän» förekommande bestämmelsen »som icke lill något Riks-Stånd höra», hvilken bestämmelse antagits såsom gällande äfven för 89 §. angående de öfrige städerne i riket, städernas magistrats-personer, hvilka, såsom ej drifvande borgerlig rörelse, enligt 90 §. icke kunnat i egenskap af borgare inväljas i taxeringseller pröfnings-kommitté, ej heller ansetts valbara till ledamöter i nämnde kommittéer i egenskap af embets- och tjenstemän, hvaraf blifvit en följd, att dessa kommittéer gått i mistning af den större insigt angående till taxeringen hörande frågor, samt den närmare kännedom om de skattskyldiges vilkor, som genom magistrats-personers inväljande kunnat vinnas.
För att åstadkomma en rättelse härutinnan, och på samma gång bringa 88 och 89 §§. till öfverensstämmelse sig emellan, får Utskottet föreslå, att uti 88 §. de på andra raden förekommande orden »af Borgare-Slåndet» utbytas mot ordet Borgare, och att de förutnämnde 24 Bevillnings-Ulskoltets Betänkande, N:o 4. orden: »som icke lill något liks-stånd höra» utgå; att i 89 §. 4 morn. i stället för »Borgare-Ståndets ledamöter» sättes: de
Bor gerliga Ledamöterne; samt ändlligen att åt 90 §. måtte gifvas den förändrade lydelse, förslaget utvisar. §. 104.
Under förmälan, hurusom handtverkare, hvilka, utan mästerskaps eller burskaps förvärfvande, erhållit tillstånd att såsom försörjningsmedel åstadkomma handtverkeriarbeten, genom underlåtenhet att till taxerings-kommiltéen uppgifva sin inkomst, nästan alltid undginge högre bevillning, än den uti 14 §. bestämda minimi-afgiften, har Herr Lundh hos Borgare-Ståndet yrkat, alt bemälde handtverkare, måtte åläggas, att till taxerings-kommitté i den stad, der ofvannämnde tillstånd vunnits, afgifva en dylik upp gift, som för andre näringsidkare i 02 §. stadgas.
Utskottet har inhemtat, att iliågakomne handtverkare, hvilka mången gång af sin handtering hafva ej obetydliga inkomster, som borde komma till taxerings-kommittéens kännedom, på den grund alt de, såsom ensamme arbetare, ej egentligen innefattas under benämningen husbönder, icke ansetts kunna tillförbindas, alt lemna de i 62 §. omförmälda uppgifter.
Till förekommande af all ovisshet härutinnan, får Utskottet föreslå ett sådant [stadgande, som uti 104 §.
1 mom. i förslaget blifvit intaget. §. 109.
Till förekommande af misstydningar utaf denna §., hvilka, till följd af dess nuvarande uppställning, skola egt rum, har Utskottet åt samma §. gifvit den förenklade lydelse förslaget innehåller. §. 112.
Beträffande den uti denna §. omtalade och Bevillnings-förordningen bifogade s. k. minimi-tarif öfver värdet å hemman, som innehafvas under egande-rätt, samt de i 2 Art. 20 §. af nämnde förordning omförmälda hemman, har hos Ridderskapet och Adeln föreslagits af Herr von Koch, att nämnde tarif ej vidare måtte åberopas i eller bifogas Bevillnings-Förordningen, samt af Herr Rosenblad, att tarifen måtte på det sätt ändras, att sammanräknade beloppet af den köpeskilling, hvarför fast egendom på landet under de sista tio åren blifvit försåld, fördelas med antalet af de försålda mantalen, hvarefter fem åttondedelar af det belopp, som uppkommer genom multiplikation af det på nyss.- nämnde sätt bestämda medelpriset med antalet mantal inom länet, skulle blifva den minimi-summa, som samma läns taxeringsvärde för fastigheter på landet ej finge understiga; hvarförutan inom Bonde-Ståndet O/a Månsson från Skåne, i sin förut omtalade motion, framställt det förslag, att, i stället för minimi-tarifen, ett maximum mätte stadgas för hvad hvarje län i riket skall såsom bevillning af jordbruket efter 19 och 20 §§. utgöra; delta maximi-belopp bestämdt i enlighet med den bevillning, som af jordbruket för sednaste skalteåret från hvarje län ingått till staten.
Hvad Bcvillnings-Utskottets Betänkande, N:o 4. 25 Hvad först angår det af Herr von Koch föreslagna borttagandet af den vid Bevillnings-Förordningen fogade minimi-tarif; så finner Utskottet, då betänkliga nedsätt ningar i fastighets taxerings-värdena möjligen kunde häraf blifva en följd, sig icke kunna understödja berörda förslag.
Beträffande sedan den af Herr Rosenblad väckta frågan om upprättande af en ny minimi-tarif, grundad på de tio sista årens medelförsäljnings-priser; så enär, om äfven genom denna åtgärd sammanlagda taxerings-värdena för de särskilda länen skulle kunna bringas i ett något riktigare förhållande till hvarandra, än som nu är fallet, hufvudsyftemålet för en förbättrad fastighets-taxering, eller utrönande af hvarje fastighets rätta värde, så väl i och för sig, sorn i förhållande till de öfrige fastigheterne inom riket, i allt fall icke skulle derigenom ernås, kan Utskottet icke eller tillstyrka bifall lill Herr Rosenblads förslag om en förändrad minimi-tarif.
Och hvad ändtligen vidkommer Ola Månssons hemställan om upprättande af en på [sista skatteårets taxerings-värden grundad maximi-tarif; så utgör den omständigheten, ali en sådan tarif skulle göra hvarje framtida .försök till en jemn och med verkliga värdena öfverensstämmande fastighets-taxering om intet, tillräckligt skäl för Utskottet att afstyrka allt afseende å hvad Ola Månsson sålunda föreslagit. §§. 116 och 125.
Med erinran hurusom erfarenheten allt mer och mer ådagalagt otillräckligheten af de uti nu gällande Bevillnings-Förordning befintliga stadganden, hvilka åsyfta noggrann och tillförlitlig kontroll å taxerings-uppgiflernas sanningsenlighet, hvaraf blifvit en följd, att den allmänna bevillningen blifvit särdeles betungande lorden laglydige och samvetsgranne medborgaren, i samma män det lyckats den mindre nogräknade, att genom osannfärdiga uppgifter undandraga sig en tillbörlig delaktighet i de offentliga bördorna, har Herr Flach hos Ridderskapet och Adeln föreslagit, alt Bevillnings-Utskotlet måtte anmodas förelägga Rikets Ständer lämpliga förslag lill stadganden, hvilka i nämnde hänseende kunna vara betryggande eller åtminstone gå allmänhetens anspråk mera till mötes, än nu sker; och har motionären, i sammanhang dermed, till Utskottets bepröfvande hemställt, huruvida icke, såsom korrektiv mot osannfärdiga och ofullständiga taxerings-uppgifter, lämpligen borde stadgas, bland annat, i fråga om taxering å sådan näring eller rörelse, hvars idkare enligt lag är förbunden att deröfver föra bok och räkning, att den som öfver Taxerings-kommitlés uppskattnipg vill hos Pröfnings-kotnmillé klaga, för alt i denna uppskattning vinna nedsättning, skall vara pligtig hos sistnämnde kommitté förete de öfver klagan-, dens näring eller rörelse de sednast föregångne åren förde böcker, samt med dessa, hvilkas riktighet honom skulle åligga alt edeligen fästa, behörigen styrka, alt medium af behållna inkomsten för dessa år, sådan denna inkomst, enligt nu gällande föreskrifter, skall beräknas, ej uppgått till det belopp, hvarför klaganden blifvit af Taxeringskomrnittéen påförd bevillning; i hvilket fall, men icke eljest, klaganden borde en derefter lämpad nedsättning i taxeringen tillgodonjuta.
1 afseende å den vigtiga frågan om tillfyilestgörande kontroller emot osannfärdiga taxerings-uppgifter, hvilken utgjort föremål för Utskottets synnerliga uppmärksamhet, har Utskottet slädnät i den öfvertygelse, att sådane kontroller, om de någonsin skola vinnas, nästan uteslutande äro alt söka uti Taxerings- och Pröfnings-kommittéernas nit, samvetsgrannhet och kännedom om de verkliga förhållandena; hvadan Utskottet icke tillBih. till B.
Prot. 4833 & 4834.
3 Sami. 1 Afd. 3 Häft. 4 26 Bevillnings-TJtskottets Betänkande, No 4. trott sig att genom förändrade lagbestämmelser kunna tillvägabringa någon förbättring i omförmälde afseende; Och hvad särskildt angår det af motionären förordade åläggande för idkare af näring eller rörelse, sorn vill hos Pröfnings-kommittéen söka nedsättning uti honom af Taxerings-kommittéen påförd bevillning, att, för vinnande af sådan nedsättning, förete och beediga de af honom förda böcker; så, utom det betänkliga deruti, att på sådant sätt tvinga den enskilde alt blotta sina kreditförhållanden, har det synts Utskottet med rättvisa oförenligt, att föreskrifva ett visst bevisningsmedel, såsom det enda bindande, enär det skäligen bör få bero på klagandens fria val, att, för vinnande af rättelse i Taxerings-kommittéens beslut, förete den bevisning, han finner för ändamålet lämpligast, Pröfnings-kommittéen sedan obetaget, att derå fästa det afseende, den kan förtjena.
Utskottet hemställer alltså, att Herr Flachs ifrågavarande motion må lemnäs utan afseende. §. 122.
Herr Kontrakts-proslen hullman har uti sin motion velat fästa uppmärksamheten derpå, att, enligt nu gällande formulär för taxeringsmans ed, en person kan för hvarje Bevillnings-Förordning få aflägga ed Irenne gånger, nemligen såsom ledamot i Taxeringskommitté, såsom ordförande derstädes, och såsom ledamot i Pröfnings-kommitté, men att blott en edgång under samma period behöfdes, om de första raderna i formuläret finge denna lydelse: »Jag N. N. lofvar och svär vid Gud och Hans Heliga Evangelium, att jag, såsom Taxeringsman, skall o. s. v.»; äfvensom att, om derjemte framför ordet »Beviilnings-Stadgan» sattes orden den för hvarje tillfälle gällande, eller några motsvarande ord, taxeringsman kunde undvika, att mera an en gång i sin lefnad aflägga ifrågavarande ed.
Utskottet, som ej kan finna annat än att, genom det vid sistlidne riksdag uti formuläret för taxeringsmäns ed gjorda utbyte af orden »nu gällande
Bevillnings-stadga» mot blotta ordet »Bevillnings-sladgan» vunnits hvad dermed alsågs, eller att förekomma upprepad edgång, så ofta ny Bevillnings-Förordning skall tillämpas, af den, som förut i Taxerings- eller Pröfnings-kommitté deltagit, har, i afseende å den ytterligare olägenhet med upprepad edgång, som motionären påpekat, å andra raden i §:n förändrat uttrycket »sådan befattning» till någondera af dessa befattningar.
Dessutom har Utskottet vidtagit den förändring i edsformuläret,’ som i förslaget förefinnes; och torde denna förändring af Bikets Ständer godkännas. §§. 125 och 126.
Under förmälan hurusom, genom de i 1 mom. af dessa §§. gifne stadganden, folkets sjelfbeskattnings-rätt syntes, i strid emot Grundlagen, vara tillintetgjord, har Herr Kontrakts-prosten Kullman föreslagit, att, om ej Pröfnings-kommittéen hör i taxeringsfrågor vara sista instansen, så att dess beslut icke må kunna öfverklagas, likasom detta stadgande nu i 126 §. 2 mom. för ett visst fall vore gällande, den Kongl. Kammarrätten tillkommande gränskningsrätt öfver Pröfnings-kommittéernas åtgärder måtte öfverflyttas på Rikets Ständers Fullmäktige i Riksgäids-kontoret.
Bevillnings-Utskottels Betänkande, N:o i. 27 Förslag oin upphörande af Kongl.
Kammar-Rättens domsrätt i bevillningsmål hafva vid flere riksdagar blifvit väckta, men icke vunnit Rikets Ständers godkännande; och då ett dylikt förslag vid 1840 års riksdag af Rikets Ständers Revilinings-Utskott förordades, biel' dock detsamma af 3 Riks-slånd förkastadt.
Ehuru, vid sådant förhållande, någon närmare utredning af denna så ofia behandlade fråga måhända icke vore behöflig, anser Utskottet sig likväl höra erinra: att Svenska folkets sjelfbeskattnings-rätt synes uti ifrågavarande afseende vara tillräckligen bevarad derigenom, att Rikets Ständer ej blott sjelfve bestämma beloppet af den bevillning, som skall utgå, utan äfven uppgöra den förordning, efter hvilken bevillningen skall fördelas och utgöras, samt uppdraga närmaste och hufvudsakligaste tillämpningen af denna förordning åt af folket valde taxeringsman; alt en för hela riket gemensam domstol uti bevillningsfrågor är nödvändig, dels emedan, då en olika tolkning af Revillnings-sladgan kan göra sig gällande inom olika län, en rättelse härutinnan, till vinnande af enhet, i annat fall icke skulle kunna ernås, dels ock af det skäl, at,t, om en sådan högre instans saknades, en Pröfnings-kommitté skulle vara alldeles oförhindrad att nedsätta bevillningen för sitt län, under hvad Rikets Ständer afsett eller uttryckligen stadgat; samt ändlligen, hvad beträffar det föreslagna öfverflyttandet af den Kongl. Kammar-Rätten tillkommande gransknings-rätt öfver Pröfnings-kommiltéernas åtgärder på Rikets Ständers Fullmäktige i Riksgälds-kontoret, att af desse Fullmäktige, som till en stor del hvart 3:dje år ombytas, och hos hvilka dessutom ej rimligen får förutsättas den speciela sakkunskap i alla till bevillningsfrågan hörande eller dermed sammanhängande ämnen, som är af nöden och med fullt skäl kan fordras af ständige domare, omöjligen kan väntas den säkerhet i frågornas bedömande och den enhet i besluten, som måste finnas lill, såvida ej myndighetens anseende skall spillas och ändamålet för dess tillvaro förfelas.
På grund häraf hemställer Utskottet, alt Herr Kontrakls-prosten
Kullmans omförmälda förslag om upphäfvande af Kongl.
Kammar-Rättens pröfnings-rätt i bevillningsfrågor och öfverflyttande deraf till Rikets Ständers Fullmäktige i Riksgälds-kontoret måtte lemnäs utan afseende. §§. 130 och 131.
Vid dessa §§. anser Utskottet lämpligast, att lill besvarande upptaga en från Hedervärda Ronde-ståndet till Utskottet remitterad motion af Petter Gabrielsson från Kronobergs län, deruti motionären öfverklagat, hurusom, till följd af den å foVmuläret till debet-sedel förekommande anmärkningen, att »alla särskilda afgifter, som kunna hemman påföras, äfven böra i debet-sedeln utsättas», Häradsskrifvare!! i hans hemort, eller Sunnerbo härad, på debet-sedeln uppfört den s. k. hästvakans-afgiften, hvaraf inträflat, att de skattskyldige fått vidkännas förhöjd debetsedels-lösen, äfvensom, i händelse af uraktlåten betalning vid uppbördsstämman, förhöjda stämmoböter; till undanrödjande af hvilka olägenheter motionären föreslagit, att ofvan omförmälda anmärkning måtte antingen helt och hållet borttagas, då 131 §. i allt fall innefattade tillräcklig föreskrift mot flera debet-sedlars utfärdande, eller ock förtydligas genom följande eller något deremot svarande tillägg: »dock med undantag för snöplognings-penningar och sådane utskylder, som få uppsägas, alt in natura levereras, eller derför särskild ersättning för uppbörden eger rum.» Utskottet anser det dock vara med ifrågakomne anmärknings både ordalydelse och syftning öfverensstämmande, att äfven de utskylder, sorn få uppsägas att in natura levereras, då en sådan uppsägning ej skett, upptagas å debet-sedeln; och då en god 28'
Bevillnings-Vtskottets Betänkande, N:o 4. ordning kräfver, att berörde utskylder till Kronan inbetalas på samma gång och vid samma äfventyr, som öfrige allmänna afgifter, finner Utskottet, att Petter Gabrielssons förslag ej bör vinna afseende. §. 131.
Förändrade bestämmelser angående lösen af debet-sedlar hafva blifvit föreslagne, uti Borgare-ståndet af Herr AVellerberg, hvilken, under förmälan, att debetsedels-lösen står i ojemnt förhållande till krono-utskvlderne, samt att den minskning i debiterings- och uppbörds-provision, sorn kronans uppbördsmän fått vidkännas genom skydds-aigiftens nedsättning vid 1840 och 1844 årens riksdagar, kan för framtiden godtgöras genom en rättvis beräkning af berörde lösen, uppställt följande tarif derför: under 3 R:dr 1 sk. från 3 till och med 5 R:dr . . 2 „ „ 5 „ 15 „ 2o „ 50 15 25 50 100 , 3 4 6 8 8 och derutöfver för hvarje fulla 50 „ .
. samt uti Bonde-Ståndet af Tobias Lind från Götheborgs- och Bohus län, hvilken, för att bereda Häradsskrifvarne någon förhöjning i löneinkomster, och på samma gång ställa debetsedels-lösen i en mera rättvis proportion till den debiterade summans storlek, än som nu eger rum, framställt följande förslag lill tarif för berörde lösen, nemligen: debet-summa under 5 R:dr . . . 1 sk. 33 55 10 „ ... 2 55 55 55 20 55 * 3 35 55 55 30 55 ... 4 53 55 53 40 55 ... 5 53 53 55 50 55 ... 6 53 55 55 60 55 ... 8 33 55 55 70 55 ... 10 33 55 55 80 55 ... 12 33 55 35 90 55 ... 14 55 55 55 100 55 ... 16 33 För fulla 100 53 ... 24 33 samt derefter 1 sk. för hvarje fulla 10 R:dr.
I likhet med Bevillnings-Utskotten vid de två nästföregående riksdagarne, anser Utskottet frågan om löneförbättring för Häradsskrifvare och Uppbördsmän lämpligast böra förekomma i sammanhang med den ännu pågående omregiering af Landtstatens löner; hvadan, och då någon klagan icke försports öfver det anmärkta missförhållandet mellan den stadgade debetsedels-lösen och debet-summornas storlek, Utskottet får afstyrka bifall till molionärernes förslag om förändrad tarif för lösen af debet-sedlarne. §. 136.
Hos Borgare-Ståndet har Herr Brodin, uti väckt motion, anfört: att den uti slutet af l:a momentet i denna §. förekommande bestämmelsen, att Sjömanshusets Skeppsombudsman i Stockholm och Sjömanshusens föreståndare i de öfriga städerna skola för Bevillnings-Ulskottets Betänkande, N:o 4.
29 den dem genom samma §. uppdragna debiterings- och redovisnings-skyldighet af sjöfolks bevillning och andra personela krono-utskylder erhålla »samma förmåner, som blifvit andra debileringsmän förunnade och af dem åtnjutas,» icke, åtminstone hvad Stockholm beträffar, medfört någon fördel för skepps-omhudsmannen, enär vederbörande ansett orden »samma förmåner» icke bestämdt uttrycka hvad dermed skall förstås; med anledning hvaraf, och då det vore gifvet, att debiteringen, uppbörden och redovisningen af sjöfolks krono-utskylder äro förenade med vida mera besvär och påpasslighet än i vanliga fall är förhållandet, samt skepps-ombudsmannen och sjömanshusens föreståndare för detta uppdrag ej ätnjöte bestämd lön, motionären föreslagit, det mätte i bevillnings-förordningen intagas bestämdt stadgande om de förmåner, nämnde personer i och för ifrågakomne uppdrag må tillgodonjuta, hvilken ersättning motionären hemställt böra utgå med 6 procent af den redovisade uppbörden, utom andel i den uti 121 §:n omförmälda debiterings-procent.
Då obestämdheten af nuvarande stadgande om den ersättning, som för fullgjord debitering, uppbörd och redovisning bör af skepps-ombudsmannen i Slockholm och sjömanshusens föreståndare i de öfriga städerna tillgodonjutas, enligt hvad motionären upplyst, föranledt dertill, att dessa tjenstemän för sagde besvär icke erhållit någon ersättning, ehuru otvifvelaktig! är, att detta besvär, i förhållande till uppbördssummans bela belopp, för dem varit vida större, än för andra uppbördsman, får Utskottet föreslå, att Herr Brodins framställda förslag så till vida må bifallas, att Skepps-ombudsmannen i Stockholm och Sjömanshusens föreståndare i de öfriga städerne, genom ett sådant bestämdt stadgande, som Utskottet i sitt förslag intagit, tilläggas en ersättning, för fullgjord debitering och uppbörd af tre procent utaf det af dem redovisade belopp.