Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» Men hur går det då med läxorna? » » Ähjo, det går nog.
Om jag stiger opp en timme tidigare i morgon, så hinner jag med hvad som fattas. » » En, två, tre — sjutton uddar, » räknade hon.
» Det hinner jag godt i kväll, och fri- herrinnan Dufve vill ha remsorna så snart de bli färdiga. » Hon sydde raskt, men plötsligt såg hon mycket betänksam ut.
» Vet du hvad, mamma min.
Du vore så rysligt snäll, o m du ville laga hålet på min högra klädningsärm, ty Dora Littner anmärkte på förmiddagen, att min armbåge tittade fram lika nyfiket som en fågelunge ur sitt b o.
» Snart sutto mor och dotter bredvid hvar- andra vid fönstret, och deras nålar löpte upp och ned i jämn takt.
Emellanåt jäm- kade fru Skog på sina glasögon eller tog af dem, för att gnida dem klara.
Hennes ögon voro genom arbete och tårar mycket svaga, men hon låtsade som om det var glasögonens fel, att hon icke såg så väl.
En liten lapp passades in i hålet på An- nies klädningsärm och syddes fast med så stor omsorg som möjligt.
1 T J. "
JSr O T W T T « U T V T TT • &amp; T3 XV lak eller tvätt i stället?,., f ": " ™ ° p f ' alldeles samma som med vanlig asklut, och Lutpulvret begagnas vid fi r b sta o c h r e a S &lt; e a s k a A n d n i t t o r) a _ fritt f r å n k l o r - sJ- o n r e Sparar JJQTHlillCfcLl?
* Sparar a r b e t e.
7 _ 7 ^, j„^_ Sparar ILldCLer w- * * w SÅP-PULVER (M t t f r ä n k] ersätter s å p a och- tvål.
IDUN » Nu blir (len j u nästan som ny och kommer att hälla ännu ett par månader, till dess jag kan ta ' till mina sommar- klädningar. » Annies röst klingade munter, och modern såg ej, att hon en stund därefter i s m) g torkade bort en tår, som droppade ner på hennes förkläde.
Och hvarför skulle hon visa modern att hon grät?
En försakelse — en helt liten sådan — vållade detta känsloutbrott.
Det var ' så dåligt, tyckte hon, att ens känna det som en försakelse.
Men hon kunde ej låta bli att i tankarne följa sina jämnåriga skolkamrater till den präktiga kälkbacken därborta på åsen.
Hela klassen var med och man skulle ha en riktigt glad efter- middag.
Man hade » salat » till tårtor och andra läckerheter, men Annies börs var tom, och — men hvarför skulle hon be- höfva att säga dem skälet till att hon ej deltog i utflykten.
Hon hade helt enkelt sagt, att hon ej kunde deltaga i nöjet.
Det är halfannat år senare.
Ett stridt regn faller och vinden hviner om knutarne.
I trädgården utanför fru Skogs fönster stå träden i praktfull höstskrud.
Ett och annat vissnadt löf rifves löst af stormen, gör en hvirfveldans i luften och slår med ett Ma- skande ljud mot de våta rutorna, innan det tungt och motvilligt lägger sig till hvila på syskonbädden nere på marken.
Inne i rum- met är det kyligt och mörkt.
En half- packad kappsäck står framdragen på golfvet och några fruntimmerspersedlar ligga ut- åxararanf.
J Redigeras af c Sophie bredda på stolarne.
Det eljes så hemtrefliga rummet har i dag ett upprifvet och oroligt utseende, som harmonierar med höstregnet utanför.
I den lilla hörnsoffan sitter fru Skog, och Annie har slagit sig ned vid hennes fötter, på en pall.
Hennes hufvud hvilar i mo- derns knä, och man skulle kunna tro, att hon sof, så stilla är hon och så orörlig sitter äfven fru Skog.
Heliga tystnad!
Kunna några ord, hur vackra och välfunna som helst, säga mera än hvad som finnes gömdt under ditt in- segel.
Annie har tagit moderns båda händer inom sina samt håller dem så fast, som om hon aldrig mera ville släppa dem, och emot denna kärleksknut hvilar hon nu sin kind.
Hur snart skall hon åter sitta så?
Mo- dern gör sig tyst samma fråga, men den kommer ej öfver hennes läppar.
Stormen för åter några hopgyttrade blad emot fönstret, rycker i dess fogningar och sänder en kall fläkt ända bort till soffan i vrån.
» Måtte vädret bli bättre i morgon, » sä- ger ändtligen fru Skog.
» Det blir eljes en ledsam resa. » » Ah, det är mest järnväg — bara ett par mil landsväg — och det går snart.
Fast nog vore det roligare att få se land- skapet i solsken. » » Jag undrar, om någon är dig till mötes vid stationen? » » Det tror jag knappt, ty vägen är j u ganska lång.
Kanske ändå. » Ny tystnad.
» Du skrifver snart, förstår du. » Ett längtans mål jag blir till sist För A. och B. och Strand och Kvist, Om man med ö mig ger den piff, Som passar bäst för stek och biff.
L. Linge.
Jag minnes, hur i ungdomsår, När iefnadslust brann varm, Och lätt jag fällde känslans tår I glädje som i harm, Hur som mitt första var den tiden Mitt tredje uti hvardagsstriden.
i: a-2.a 1891. haft.
DAGNY T D I SKR F I T FOR SOCIAIA OM1 LITTERHRA IHTRESSEH FREDRIKA-BREMER-FORBUNDET Till Fredrika Bremers minne Clrtrrlotie Lu~dJlolua, Tvenne abngiu ur diktan ~Veionicas RIIen Rbm, En moda till sin son Bi&amp; fik 1600 talet.
(' ecdtn RrmsJ Stockholm som storatacl Tankrar och fnnderiqiu htteratur AvlirEd Agidt, Undei taslm och pmer - E e h a NyWowJ bikt och verkl~ghet.
M A ~ h d t, Medelhafvetb skonaste o, Meddelanden frPn Fredrika-Bremer-Forbandet II \ qehanda i XvinnofiBgm - ---- - - - -- - z ------- - - - - - - - - - För Ftlrbundets medlemmar kr 2 50 dr icke medlemmar 4 00.
Till Fredrika-Bremer-W rliundet insind periodisk # # eratwt NO^&amp; tidskr~ft, 1890, n-r i, 8 - Ny svensk tirlts~riftl 1890. n r 7, 8 T~dskrift for kristlig tro och b~ldning, 1894 m ' i - Lasmng 101 - hemmet, 1890, n r 6.
- Lasning for folk&amp;, i8SQ n: r 4 - Pedagogisk tidskrift, 2890, n-r 12 - Svensk lararetiiining, 1890, ii r 40453; 1891, n r 1 - Slojdnndervtsning~bMet,i 189&amp; n r 11, 12 - Sv6nsk mns~ktidning, 1890, n r 19, 20; - f 89f n-r 1 - En, 1890, R i 13, 24.
Helsuvannen, 3890, n r 24, 1&amp;8t, wr 1 - Idan, 1890, IL ' F 49 - 52 Tidning for traii&amp;t ?~ndlare~ 18.31. ii r 1 - Xya Rokhmdelstidmngen, 1890, II r f Y-52, / 8$l, n; r I, - Sreiisk Bokbandelstidning, 1890, n r 49 - 52, 1891, n-r t, - d - Hemmet och SlamhaUet, 1890, II r 1 % Krrndeu og Samfandet, 1830, n r 10- - Hmd vi ull, 1890, n I 28.
30, 31, 1891,- n.r 1 - Td skueren, 1890, - nor I).
Xyllaende, 1890, n r 23, 24.
JR Yhteisknnta, 1890, n-r 12.
- Wonian ' s jon1 nd, 1i3t10, n r 17 - 1 50 Dentsclie Xzusf-nénee ' rtnnq, 1890, nl.
49-52, $891, n-r i - Nem ~ - Brthnen, 1890, nar - 24, 18,91, n r 1 - Franenberttf, 1890, r t Il Die Lehreriu, 1890, ' n r ii - 7 - 1) as Xaganii ful Litterat&amp;, W O, ii r 49-52, 1891,n: r i, 2 - I - - - - - - -, Till Fredrika-Bremer-flirbundet insinda bIIek~ l l W. Bille: - 3rd Bark, Odemarkernas barn - R &amp; ag laad, l Tv8 krmnor eller en % d&amp; Bonnier: L. Toldoy, Fam~ljelycka t d. V. Carlson: N.
R Ostgaard, Eii Fjnllbjgd.
X Adolm, l B r h Medelhafvets skonaste n Z * Hregg: ström: A. Ch.
LeBZer, Ifr T~ifvet Femte S a 4 Xfter- aknft tt11 - K ?lighet och Erotik - Tr Olof Stigs rfterlamnado- papper jamte TrSgoL Ad.
Johnson: E.
W S Tzersch, Den kristliga famrijea I Of vers.
af E Evem - Looström &amp; Komp.
: ZT P BZat.ntsLy, Krckel tul t d f i - n P. d. Norstedt &amp; Siner: H xybZonz, Dik * och VCrfrIighet Sam1 I, I,.
T Eyestofsh, Noveiler E ' rdn Byskm, o f r e i ~ af K - .R Tornebkrdh, Handledning for deitagale i rUdplagsniia oeh be- diitniide forsamlingar - Srensk kalender 3 Z te hg 1891 P. Omtveaf: Altalde Prgdz, Lykke I - -
DAGNY TIDSKRIFT SOCIALA OCH LITTERARA 1NTRESSEN I ' TGIFYEN AF ' STOCRHOLN 1891, AFTOSBLADETS AKTIEBOLAGS TRYCKERI.
TILL F R E D R I K A - BREMERS MINNE 25 AR EFTER HEN-NIES DOD.
En blick på Fredrika Bremer och hennes lifsgWning w Knappast hafvs tjugofem iir förgitt sedan Fredrika Bremer dog, och likväl frågar m m: Hvem vm hon?
Hvad angir ho11 oss, den nya tidelis människor?
Hvarför har ni införlifvat hennes namn, na-mnet af en roman- författarinna med edert förbund?
Ett förbund, som tagit till uppgift att arbeta i den nya tidens anda, för kvinnornas framiitskridande!
Att man iiniiu si, kan fråga visar, att det var hög tid att bilda en institution, som bär hennes namn till efterviirl- den, värnar om henues minne och fullföljer arbetet på, hen- nes lifs uppgift.
Särskildt vill Dagny i gryningen af det nya aret - d&amp; ett fjärndels sekel förflutit efter hennes bortghng -- söka i n&amp;gra korta drag erinra om den ädla kvinnans personlighet samt arten och betydelsen af hennes lifsgärning.
FrecZri7; c~ Bremer föddes ti Tuorla gard iiära Åbo den 17.
Augusti 1801.
Men d i fadern med sorg förut$g det öde, som förestod Finland, öfverflyttade han med sin familj till Sverige 1804.
Där köpte han det gamla herresiitet Årsta i Osterhaninge fi5rsamling samt tillbragte vintrame i - Stock- holm, där han och h m s eleganta fru lifligt deltogo i det högre sällskapslifvet.
Hemmet var långt ifrån lyckligt.
Fre- drika, och hennes systrar växte upp och genomlefde hela sin
6 första ungdom under trycket af å, ena sidan den strängaste despotism, å den andra den mest smhaktiga konventiona~lism.
Hennes syster ' " har berättat om de små flickornas dagliga öfningar i att med grace niga och göra sin morgonhälsning för modern, och huru dessa öfningar miste ging på gång nied den innerligaste motvilja repeteras af den tafatta Fredrika; hon har berättat om huru systerns med bäfvan framställda bön, att de under stockholmsvistelsen ej mitte som vanligt hållas instängda, utan tillåtas att dagligen f i gå u t och gå till- sammans, besvarades med föpklaringen, att sådant icke vm passande för unga flickor ', hvarför de i stället ålades att, hållande sig i en stolsrygg, hoppa ett visst antal gånger rätt upp och ned för att få nödig motion.
Och systern gör det betecknande tillägget, .att Fredrika mot6og detta svar med en ström af tirar, hvaremot hon själf regelbundet iakttog fö~eskriften ~oclz fann sig mycket väl däraf,.
Systern berättar vidare, huru de små flflickorna, Iiär de hörde föraldrarna lcomma hem fran någon bjudning, sprungo att gömma sig hos sin finska sköterska.
Hon berättm, huru fadern 1809, under det pågående finsk-ryska kriget, hemligen lät i små penningpåsar föra öf- ver sin förmögenhet till Sverige; huru hans lynne vid denim tid blef allt bistrare, huru han under de kriga mörks höst- och vinterkv&amp;llarne vandrade rastlöst af och an i den stora slottssalen på Årsta, huru den f örskramda barnflocken ibland tyckte sig höra honom gråta, men huru ingen, icke ens hallis hnstru, vigade gå till honom och taga del i hans sorg. '
Hon ber2ittar yttermera, denna syster, om den stränge dagordningen i huset, om de magra frukostarna och kvälls- vardarne; afsedda att befordra en lätt, sylfidisk växt.
Hon f örtaljer om barnens roll &amp; f åslcådare vid familjens t&amp;stund, om den dagliga tvångskonversationen på utfäst timslag och det obligritorislrci schackspelet med den underförstidda för- pliktelsen att lata motspelaren vinna och förhåna den för- lorande p r t e n s spel.
Fredrikas enda tröst var arbetet för den afhålha.
gu- vernanten, M: lle Frumerie, hvilken enligt ett af modern upp- #) Se Fredrika Bserners sjiilfbiogsnfiska anteckningm, bref och efter- lWmii: ~~cIe skrifter, jhte en teckning af liemes lefnsd och personlighet, ut- gifiia af Ch.
R-r.
0rebro 1865..
gjordt ' system bibringade de unga, flickorna allt hvad som på den tiden ansaps tillhöra en förfinad kvinnouppfostran.
B Denna uppfostran S, sk13 ver Fredrika sjalf, o var af en ganska allmän art.
Man proppade mitt hufvud fuilt med vackra läror emot fifängan och satte in i mitt hjerta f i - fängan själf.
w Vid 15 år fick hon läsa Pomaner.
Genast började hennes fantasi spela.
Hon väntade att en riddare skulle komma och enlevera henne och spanade troget efter honom.
genom vagnsfönstret, när familjen for till kyrlian.
Neri allt som hon blef äldre växte hennes tankar och hennes åtrå.
Läran om den stränge, straffande Guden hade satt skräck i hennes barnahjarta; nu började hon fråga, men afvisades med förklaringen, att man fick icke fråga, endast blindt tro, och wunder sträfvm att döfva vilda kanslorw gick hon.
för första gången till Herrans nattvard.
Begäret att lära och begäret att njuta stego allt högre i hennes sjal, men intetdera fann nigon tillfredsställelse.
Kom s i i Augusti 1821 den stora familjeresan genom Europa i tiickvagnar, far och mor och fyra döttrar samt betjent.
Fre- drika förde en dagbok, som af en händelse kommit i vårs händer, och däri klagar hon öfver de Tantali-kval hon led i medvetande af allt det sköna och härligt i iiatur och lronst, som hon kunnat njuta och lära af, om hon fått se och stu- dera dem i frid och frihet och ej fört hvardagslifvets moln- digra h m e l med sig i tackvagnen!
För de harligaste skat- ter i viklden hade Fredrika och hennes systrar e j velat göra om den resan.
, D i de iiterkommit till hemlahdet blef familjelifvet om möjligt ännu tyngre och stormigare.
År efter ar ' förgick ntan hopp om ändring eller förbättriiig.
Systrarna ledo med hvarandra, men djupast och mest tröstlöst led Fredrika.
Hon erfor eii brinnande önskan att lära kanna och förstå, männi- skorna, naturen, världen och Gud.
Men hvart hon såg fann hon blott orattvisa, förtryck och lidande, ett, som hon tyckte, iindamålslöst lidande.
Hon bestormade himlen att upphäfva denna lidandets f örbannelse, hon bjöd till att sjalf mildrande ingripa; men d&amp; intetdera lyclcades förtviflade hon om Gud och hails kärlek och ' öiiskade att f&amp; .dö.
Kvinnoriias lott i alhiinhet och hennes egen särskildt, syntes henne ryslig.
Hon såg handlingskraft och mod lysa fmm i männens blickar, hörde dem gifva tankar och känslor h f t, men kände sig sjalf dömd till tystnad, rtill intet lif ».
Ho11 visste sig vara född med starka vingar, men kände med bittraste smarta, att de voro stäckta och trodde att de skulle dltid så förbli.
Med sårad stolthet kände hon huru hinnans varde ocli frihet nedsattes, hoii föraktade af hela sin sja.1 dem som be- tjänade sig af yttre makt för att förtrycka varelser, som likväl kunnat stii i jämbredd med, ofta högre än sina f&amp;- tryckare; hon grät då, hon tiinkte p i alla de rika anlag, den rena vilja och den stora duglighet, som hos heiiiie sjiilf och tusen sinom tusen hennes medsystrar, möglade borfr i overksam het.
Hon såg dagligen exempel p i fattiga, otiinkande, makt- lösa kviniior, som förnekades och ej siillani voro färdiga att förneka sig sjallfva allt manniskoviirde, nar de måste upp- gifva hoppet att vinna en man.
Hon skg dem blifva före- mål för männens åtlöje och lyckligare medsystrars ömkan, samt i allmänna lifvet stämplas med Öknamnet rymda.
nm~iseller)) .. Fredrika led outsägligt med dessa arma och kände sig ofta lika olycklig och förfelas i sin tillvaro som dc.
Hon försökte att med pennan reda upp shia tankar i detta och många andra ämnen, men hennes sjal var kaotisk och hemles ralppfostrxn hade gifvit henne många talanger, men ingeii verklig, f d t b i i r a n d e kunskap, inga förutsättningar att lira kinna sig själf och ändamallet med sin tillvaro.
Under ett par fridfulla år, tillbragta i ensamhet med systrarna på, Arsta, blef hon dock smkningom lugnare.
Hon sökte nu glömma töcknet som höljde hennes sjal och h a f d e hennes tankelif, och hon hangaf sig uteslutande At sitt varma kärleksrika hjärtas ingifvelser.
Hon kinde sig nyt- tig, ja stundom lycklig, ty, säger hon: z siillaii förgick nigoii dag, d&amp; jag ej haft tillfalle att li&amp;a nigon pliga eller göra någon fröjd.
Jag hade dessutom frihet, denna lifs- och hiilsodryck, och drack den me6 lmdtloften i friska drag.
8 Hon började &amp; ter skrifvn i mingu olika ämneii, och föp att f å medel att hjälpa sina fattiga samlade hon under varen
1 S 2 S en del af sina småskrifter och gaf hemligen sin broder i uppdrag att sälja dem till en förläggare.
Detta lyckades, och Fredrika och hennes systrar hoppade högt af gladje öfver de 200 riksdaler, som .de första Tm7c- 42ilya1) ' 9213 z w H v ~ ~.
~ ~ c Z u g ~ inbragt l ~ f v e t till deras f attiglrassa.
Fre- drika skulle gärna velat fortsatta att skrifva, men » har i staden är det mig omöjligt, all min kraft, min liflighet, mina idéer mögla », skrifver hon till systern i februari 182 9.
» Den goda tiden äs förbi, jag ar iiii en nolla i frihet sh val som i förmåga.
- - Vi, du och jag, imlkas båda 30 &amp; r ' och hvilka njutningar hafva vi annu haft, hur litet ha vi kunnat verka fastän begafvade med så mycken kraft till nyttig och välgörande verksamhet!
» - - Vid denim tid drabbades fddern af slag, det harda sinnet bröts, lyimet mildrades, haii bas tidigt sina plågor och mot- tog tacksamt den ömma vård, som agnades honoin.
1 ~ » Det vm goclt a, skrifver Fredrika tio ar senare - ' seii den tunga tiden ar långt förbi, Enner jag att det var godt - att förtrycket varade s&amp; lange tills bitterheten för- smalt i smärta, det var godt att trycka försoningens kyss på den döendes kalla haiicl och panna. » Ännu lhg likviil lange den gamla tyngden kvar öfver hemmet och isyiinerhet öfver Fredrikas sinne.
Val gaf henne den fridfulla sommaren på Årsta nigon ro, och ej utan till- fredsstallelse smmaiiskref hon 11.p teckriingar ur hvmdags- lifvet sedan.
den anonynia f örfattarinnaii blifvit af pressen valvilligt uppiniintrad.
Men då inflyttuingen till Stockholm narmade sig, greps ho11 på nytt af sin gamla skräck för det tomma iiiiiehå,llslösa lif, som där viiiitade henne.
Men här mötte i stallet den i författarinnans hemlighet i.n.vigcle Fran- zén och gaf henize de första .varma lofosden för hennes FGL- uldjen H.; och honom följde skaror af uppriktiga beundrare, bland andra den fine lcoiistdoniaren och litteratören v. Brink- man.
Alla eruottogo ined den största välvilja den okända författariniian och gkfvo fart.
å t hennes gryende rykte.
» Alla visa mig godhet a, skrifver Fredrika, » mamma a r vänlig och glad.
Det kan väl äniiu möjligtvis bli trefligt hemma.
B Vintern blef lysande, Presseii hade endast loford för de 11ya teckningarile.
Frainstående personer läto presentera ' S
sig i familjen, Svenska akademien lat öfverlämna till forfat- tarinnan af Y ' ec7aingar w H~a~dagsZIjCcet sin mindre medalj i guld » såsom ett vedermäle af dess aktning och bifall)), och förläggaren begarde att få bereda en ny upplaga.
Ehuru rädd för smicker kunde Fredrika ej undgai a t t känna sig road och uppmuntrad.
Andra delen af FamiQen H. skrefs under vintern litet » huller om buller » som hon sj alf seger, utkom och emottogs med stigande f örtjusning.
Sominnren tillbragte familjen.
vid en badort, d&amp; Fredrika bör- jade en liflig brefväxling med v. Brinkman.
Kom s5 sensom- maren, d i hon begaf sig till sin gifta systers hem i Kristian- stad för att där tillbringa en längre tid.
Har skulle hon snart befinna sig vid en afgörande r i d p u n k t i sitt inre lif.
2 Egna mig å t författa-rskap iimnar jag för iiigen del.
Bättre, vill Gud, ämnar jag göra i världen för mig och andra.
Det är blott en sysselsä~iiing tills vidare,, hade Fredrika skrifvit i Februari 1829.
Ku tinkte hon annor- lunda.
Hon ville, sager hon till Brinkman, på fullt d ~ i W utbilda sig till skriftstallarinna.
%len hon lciinde val hurr.
mycket som fattades henne i maiiniskokäiinedoiii och 18s- erfarenhet för att kunna arbeta med framgång.
Nagot svaf- vande uttrycker hon sig ocksk ännu rörande arten af ilex uppgift, hon vill förelägga sig.
Den ena gången skrifver hon skämtande till Brinkman om huru visheten och moralen länge burit peruk och varit tråkiga samt huru hon ville visa, att de ocksa kunde vara » aimabla ».
E n mnan @ ng gripes hon helt af allvaret i sin uppgift siigande: » Hvad mängden af människor behöfver: tröst, muntrai;, utsigt, dager i lifvet och äfven för stunden, hur viil sLd ' ie man .ej kunna gifva detta, huru nira komma den lidandes hjärta och förstånd i bilder hämtade ur hvardagslifvet.
Meal.
hartill fordras kännedom af människan i ordets djupaste mening, om hvad som verkar på henne, hur det verkar.
2 hvilka föreningar, i hvilken grad.
stii mig därvid bi, milde och vise Brinkman!
» Man förstkr af detta., och många andra hennes uttryck
1.l i brefven till Brinknian, hur lätt Fredrika kunnat komma att åtminstone till en tid stanna, under dennes inflytande och hur hon då också hade andeligen stannat i växten.
Men en mild försyn förde henne till en annai vägvisare af oiind- ligt mycket högre varde, en man som var lika djup tänkare som varm G s t e n, rektorn i Kristianstads skola Per Böklin.
Under Brinkmans inflytande hade Fredrika Bremer kun- nat bli en fin estetiker, bevandrad i konsten att säga behag liga samiingrar på ett ' » aimabelt u sätt och salunda förblifve i orubbad besittning af den stora popiilmitet, hon vunnit vid sitt f örsta framträdande.
Under inflytande af Böklins miilrtiga ande utvecklades hon till en hel människa, en sallsynt adel personlighet af djup religiös halt, med hjiirtat brinnande d manniskokarlek samt med mod och sj ' älfförsakelse nog att under oafbrutet sökande efter sanningen välja ett stort mal för sitt lif och att för detta mål, iigr så krafdes, med glädje offra sin popu- laritet som dilctare.
Denna utveckling, som med hjälp af.
vännens och lara- rens inflytande dock snart fortgick på ett fullt sjalfständigt sätt, ofta p&amp; vapar, som han icke förutsett och icke alltid gillade, utgör Fredrika Breiners egentliga, lefiiadshistoris.
En sådm lef iiadshistoria, grundad på hennes under flera och trettio hr fullföljda brefviixliug med Röklin, %r under iit- arbetning; tf den, som för Dagny tecknat denim minnesbild, och torde den inom ej alltför lång tid lcmna l&amp;mnas i all- manhetens haiider.
Har kunna vi blott, efter denna öfverblick ' af hennes ungdom och första arbetstid,.
gifva en flyktig teckniiig af För att kuxiiia gifra en riktig framställning af den lifs- uppgift, Fredrika Bremer ålagt sig själf samt Izeiines satt att, arbeta för densamina, iiiåste vi söka visa arteii och infl@m- det af de förhillmdeii, iiiider hvilk~lr de svenska kvinnoriii den tiden lefde.
Hiii skulle den iiidividiiella erfarenheten '
icke förslå.
Historien har som vanligt mycket litet att för- inala, om kviiiiiails vara eller icke vara.
Vi skulle stilledes hafva ganska svårt att finna den nödiga utghgspunkteii för vår framställning, om den ej föreliige så att säga klippt och skuren för vkrt alldamal i ett offentligt aktstycke inom Göta Hofratt.
Vi enföra här nedan det märkliga uttalandet, som ger en fullkomlig iiisigt i hvad man den tiden begärde och vantsde af .deii svensk+ kviniian, om man ock må, medgifva, att i många fall.
hennes sunda natur och medfödda energi segrade öfver systemet.
b Göta Hofriitts betihkitnde m o t Lagberedningeiis för- slag 1.827, att kvinna inhtte varda inyndig vid 25 &amp; r.
» D&amp; kvi~zihan i vfirt land D,] heter det, » i foljd af vedertagen upp-, fostringsmetod icke bildas elleq * dalzas ii11 a m a n verksasnhet iin den sonz blir &amp; idig för den i w e k~shiilkzingens vård, lmarutofiier kvimans egent- liga verkningskrets ej Ittiller synes vara tiwmad; sd mdste ock daraj ', filja ' att hon, daglig ' elt s ?jsselsa.tt med silzu k ~ d i g a småbestyr, icke kan shsom nzawnen,, reJle7cterande p&amp; de större tilldragelsema i allnziiluza lef-.
o e m t, v.ila ?za den bekaqatskap med 7~ändelsemzccs vadigcc ~ l å m ~ icke, .för- ska$&amp; sig del?
erfaredbet af vtirlclen och nzä.miskan m. m. att ho11 z~tarb farn kz~nde tilliitas att råda sig och sitt.
Lii~zgt blittre yore d&amp; att .fortfarmode 7~å11a henne ' i skydd mot faronta af sin okzmtig7bet ock nzedfödda godtrogenl~et.
Så.lzurzda viirnad .for, frestelsen att pli egen 7talizd vilja skcqa si91 lyika och Begäret att siisom 4j81f myndig tiinka och 7ha ?,dla för eget bästa, i stallet att lefva j6r miclra, skulle WOW, njuta det lugn oclh den stilla för~zöjelje, ltwarqf hon, at sig sjalf liimnad, icke torde konzma i 8tnjzt.ttyde.
Och då li.09~ jorr eller senare intrticler i det iikta std~zclet, skzdle hon, dit icke sned- fora den .ilzbillhgat, att hon vore lika god som rnamen, utaqa h012 s7culle se i sin make en sjäIJ: liald .fönnydare, 7~vilken af öm valvilja iitagit sig 7telt.nes a~zgel~geizheter, och hon skzdle.
framgent som 7~ittill.s vara lifvad af deit s a m a zwzde.i.g~fve~zketskti~~zsla, sonz alltid skall zctgöra ett o~fteryifligt d k o r för den ii7ctenslcapliga, föreiziqens stillli.et.
: &gt; ' Det var eget nog iiiigefar samtidigt med detta af vtilra, historieskrifvare ol&amp;nda eller å,tmilistone onämda, men för vkr.
kulturhistoria s i högst märkligs betänkande, som Fredrika Brenier utsände den f6rsta delen af sina uTec7cniftga.r ur Hvcw- da !gsZ$i-et ».
Denna lilla samling var, som vi redan niimnt,. '
vald p % måfå bland en miingd under föregående år helt af- sigtslöst sammanskrifim uppsatser.
Men redan här finner mm.