Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Toll! -- jag vill påminna mig att en person med det namnet var här u ppe i Stockholm för ett par v eckor sedan och då flera gånger hade hemlig audiens hos konungen; det sk all vara en listig , förslagen man -- och Prins Carl som också för närvarande är nere i Skåne. -- Oh ! det ligger bestämdt någon plan h ärunder.
Men hvad är då nu att göra? man måste vidtag a skyndsamma åtgärder.
Man bör genast utnämna en s äker person till öfverbefälhafvare i Skåne, t. ex. riksrådet Funk.
Kungen måste anbefall as att återkalla sina begge bröder ifrån Skåne och Östergöthland, på det vi måtte ha dem under ögonen, och sjelfva skola vi noga bevaka alla hans steg.
Men det vore ju emedlertid möjl igt att Hans Majestät är f ullkomligt okunnig om hela saken.
Det måste vi skaffa oss visshet om.
Jag hemställer om intet herr Öfverståthållaren sjelf ju förr ju hellre bo rde begifva sig till honom och söka utforska hans tänkesätt.
Han kan ännu intet ha erhållit några tidningar från Christianstad och bör således alltid förråda någon rörel se vid underrättelsen om ställningen der.
Jag skall bjuda till att utfo rska saken, men ni sjelf -- P e c k l i n .
Jag är befall d att i morgon bi ttida infinna mig på slottet, men sk all då låtsa den fullkomligaste okunnighet om allt.
Ni vet att Hans Majestät ordinärt en gång i veckan brukar k alla till si g åtskilliga personer af de olika partierna för att, för syns
18 skull, uppmana dem ti ll enighet, och i morg on är det min tu r att afhöra hans moraliska föreläsning.
MAURITZ (från fonden). DE FÖRRA.
Förlåt, herr general ! P e c k l i n .
Ah! det är min adju tant.
Jag vill intet längre u ppeh ålla herr generalen; vi kunna s åledes fullkomligt lita på ert bistånd?
P e c k l i n ( räcker honom handen ).
Farväl då h err general! så snart j ag varit uppe hos Konungen skall jag underrätta er om hvad jag inhemtat. (
Rudbeck går .)
ELFTE SCENEN. PECKLIN.
MAURITZ.
M a u r i t z . Erik Jansson är u te i förmaket och afvaktar herr general ens befallningar.
Ni träffade honom således på Mäs ter Anders?
Ja, herr general , men tillsammans med en annan person som j ag intet väntade.
Och denna person var?
Konungen P e c k l i n .
Ah! han är då öfverall t! och han h ar väl sökt inverka på Eri k Janssons öfvertygels e; hvad har h an sagt honom?
Det vet jag intet, herr general ; men jag kan intet dölja att han synes vara mycket intagen af konungen.
19 P e c k l i n .
Det är naturligt, det bli r alla som i ntet närmare känna honom; ni kan lyckönska er sjelf min unge v än att aldri g ha råk at ut för h ans farliga tjusningsförmåga.
Oh, herr general, med den kännedom ni gifvit mig o m hans karak ter f ruktar j ag den intet.
Så mycket bättre för er; men vi skola icke l ängre låta Erik J ansson vänta.
Gör mig den tjens ten och bed h onom stig a hit in! M a u r i t z . Genast herr general . ( Går till fonden , öppnar dörren och talar utåt. )
TOLFTE SCENEN. PECKLIN. ERIK JANSSON.
P e c k l i n ( för sig ).
Kungen har tal at med honom, desto försigtigare måste jag vara.
Den der bonden f år intet undgå oss, det anseende han äg er inom ståndet gör honom särdeles vigtig under närvarande förh ållanden.
Herr general! -- tillåt att jag föreställer fö r er -- -- P e c k l i n .
Välkommen redlige Riksdagsman Erik Jansson! det gläder mi g af hjertat att se er h är.
Mauritz h ar talat om för mi g all den godhet herr generalen bevis at honom och jag är mycket tacksam för att den äfven utsträckes till mig . (
Mauritz går .) P e c k l i n .
Ni är dem begge lika värdig.
Mauritz känner och uppfyl ler alla en officers pligter och på er räknar jag som på en gammal vän.
Det vore godt om j ag kunde motsvara ett s å högt f örtroende, men hvar och en arbetar gerna fö r si tt stånds fördelar och Högloflige Ridderskapet och Adel n har just aldrig dragit särdeles jemnt med bondes tåndet.
20 P e c k l i n .
Det har legat i ett visst partis intresse att stifta oenighet dem emellan, men detta missförstånd skall , hoppas jag, alltmera u pphöra och vi ska lära oss att ömsesi digt värdera hvarandras förtjenster.
Det vore alltför glädj ande om så kunde ske.
Under föreg ående regeringar ha allt större skattebö rdor bli fvit pålagde allmogen, och det skall blifva v årt fö rnämsta syftemål att så hushålla med rikets medel , att vi kunna bring a någon lättnad i dem.
Vid 69 års riksdag förespeglade man bondeståndet precist samma fördel ar, de trodde då och blefvo bedragna -- det torde derföre vara förlåtligt o m de nu alldel es ingenting tro.
Ni glömmer att det var Hattpartiet, som då inneh ade högsta makten och de ha al drig hyst något intresse för folkets angel ägenheter.
Så säg er alltid det ena partiet om det andra och det blir då ibland kinkigt att veta hvad man sk all tro . Svenska folket har ledsnat vid det här eviga k äbblet emellan Hattar och Mössor, de vilja nu också ha sitt ord med i lag et och om man intet vill gifva dem det godvilligt s å är jag rädd att de höga stånden torde komma att ång ra sig.
P e c k l i n . Ni för ett dj erft språk , Riksdagsman.
Jag kan också utan skryt göra det.
D et var med Bondeståndets tillhjelp, som Gustaf Eriksson Wasa kufvade adel och prester, och det var inte ett tomt ord att man kall ade honom Bondekung.
Om Gustaf III menar ärligt med dem och landet, så kunna de ännu ge honom ett likadant handtag, och ni kan lita på att barnens armar och yxor äro lika kraftiga som fädrens voro det.
P e c k l i n ( med kufvad harm ).
J ag väntade inte detta af er, redlige Eri k Jansson.
Jag hoppades att
21 Bondeståndet skulle förgäti t allt gammalt groll och vilja räcka oss en hjelpsam hand för att afböja de olyckor som hota landet.
Och hvem svarar oss för att icke
Mössorna blott begagna de ofrälse stånden såsom trappsteg för att klifva upp till högsta mak ten och sedan s å mycket bättre k unna kufva dem?
Ser Herr Generalen, den som länge varit bedragen blir till slut misstrogen.
Sv enska folket vill inte längre l åta föra sig i ledband och det f attas det bara två saker för att kunna intaga det rum vid sidan af partierna som med rätta tillkommer det.
P e c k l i n ( hånleen de ).
Och dessa två s aker?
Heta upplysning och enighet.
Lita på mig, den tid skall komma då det förvärfvat sig dem.
-- Det gamla Svea lejon är icke dödt fastän det slumrar -- det skal l resa sig upp en dag och ve då öfver dem som för enskilta fördel ar uppof frat det allmännas v äl. ( Bugar sig för Pecklin och går. ) Ridån faller.
ANDRA AKTEN. _______
Theatern föreställer ett rum hos madam Nyman.
FÖRSTA SCENEN. MADAM NYMAN och ERIK JANSSON sitta framme på Avantscenen.
M a d a m N y m a n .
Nå det var då en riktig välsignelse att
Riksdagsman lät öfvertal a sig att komma hit upp, det behöfs minsann någon som k an ta bladet från munnen och sjunga ut för de här g rälmakarne i stånden.
Men kära madam Nyman, en fluga gör ingen sommar, och hvad ska jag kunna u trätta emot så många.
Jo, det ska jag säga Riksdagsman, h är finns nog folk som både vet och vill det rätta, men de äro sådana harhjertade stackare att de intet töras u t med det, men få de bara någon sjelfständig k arl som ställer sig i spetsen för dem, så följer nog hopen ef ter.
Det är besynnerligt; vi ha ändå så många och stora förmågor här.
Ja, men ser Riksdagsman, det är jus t olyck an att vi svenskar äro så fasli gt tröga af oss och rädda för allt som är nytt; vi tycka vi, att när far och farfar h aft det på det sättet, så behöfva barn och barnbarn intet h eller ha det bättre, och på det viset komma de ihop hvartannat eller hvart tredje år och ligga här i Stockholm i många månader och hålla tal och v äcka motioner; men hvad h a de
23 uträttat fö r landets nytta, när de resa hem igen? -- jo platt ingenting -- så har det nu gått alla åren, och det lär v äl inte bli bättre den här g ången heller, kan jag tänka.
ANDRA SCENEN. GERTRUD.
G e r t r u d ( störtar in från fonden ).
Mormo r! -- ett bref från Kungen, se hans eg et sigill ( kysser bref vet ), hans vackra sigill!
Hans egen kammartjenare v ar här med det.
Så du flyger flicka; nig då vackert och helsa på Riksdagsman Erik Jansson. G e r t r u d ( niger djupt ).
Välkommen till Stockholm Riksdagsman. ( If rigt ) Nå mormor, hvad skrifver Kungen?
Ha då inte en sådan förskräcklig brådsk a. (
Läser ) »Min bästa Madam Nyman, om ni inte är upptagen i afton, får ni ett besök af er högt bevågne Gustaf». ( Talar ) I afton! -- G e r t r u d .
Ah! han kommer då hit den gode, den vackre kungen! -- hvad jag är glad, hvad jag är lycklig! -- j ag måste omfamna er mormor, och er med, Riksdagsman.
Nå det måtte jag säg a, här h ar Hans Maj estät riktigt tillgifna vänner.
Oh! han har många sådana han; han har riktigt trängt sig in i folkets hjertan; när man ser honom gå omkring; bland menige man, tryck a deras händer och fråg a dem om deras ang eläg enheter, så kommer rik tigt tårarna i ögonen på en; svenskarna äro intet bortskämda med sådant, sk a j ag säga; nog ha vi haft kungar, som velat sk rapa åt si g folkets penningar, men inte h ar det just vari t många, som frågat efter deras behof.
24 E r i k J a n s s o n .
Och ändå h ar kung Gustaf s å många fiender.
Ja, det är l ätt förklaradt det, vi ha v ari t v ana vid sådana regenter, som aldrig ha haft någon egen kraf t, utan låtit leda sig än af den ena, än af den andra och sådana kallas alltid goda och beskedliga; men se kung Gustaf har ruter i s ig han, och vet hvad han vill, och se det tycker intet Rådet och Ständerna om ska jag säga.
Men man förebrår honom att han är en slösare.
Det må så vara, men han slösar inte för egen räkning, utan när han har något, så får både land och folk godt af det; hur gör han på sina fester, tror Rik sdagsman? -- är det bara för sig och hofvet h an tänker, -- nej bevars, s å många som få rum, så ska de ha del af lustbarheten.
Hur var det till exempel h äromsistens på Drottningholm? kungen hade en s to r tillställni ng derute, der var spektakel, karusell och flera sådana der nöjen.
Tusentals menniskor hade gått och rott dit ut för att se på ståten; men hv ad h ände! på q välln bl ef ett förf ärligt väder, det blås te och regnade, som om himmelen hade vari t öppen.
-- Nå en annan kung hade hel t simpelt g ått in i sina varma rum, och på sin höjd beklagat det stackars folket, som sk ulle bli så genomvåta.
-- Men vet ni hvad konung Gustaf gjorde? -- jo, h an skickade en expres till staden och hemtade ut al la hyrvagnar, som fanns och i dem l ät han stufva i n så mycket folk so m rymdes, och för de andra skaffade han plats att få ligga qvar på slottet öfver natten.
Ser Riksdagsman en sådan kung tycka Svenskarna om, och för honom kunna de gå i döden om det gäller.
Det bevisar att han har ett godt hjerta.
Oh, så gör han alltid, men den der nedl åtenheten förargar adeln och derföre har
25 han många af dem till fiender.
Vet Riksdags man, det var en af de der förnäma herrarna, som också en gång gjorde mig den äran, och som j ag är höflig emot alla menniskor, s å tog j ag emot honom, gudbevars.
Men se, högfärden tog som vanligt u t sin rätt, och vid qvällsvarden s ade han helt sturskt: att det ändå var trefligt att äta hos borgarfolk, för der kunde man f å lägga armbåg arna på bordet; men vet
Riksdagsman hvad jag svarade honom, jo: näs ta gång k an Herrn äta hos mina svin, så f år han läg ga dit både armar och ben. -- -- -- Men här står j ag och pratar bort tiden.
Förlåt k ära Riksdagsman, men j ag får lof att se om litet i köket, och laga att dammet blir torkadt i h elgdagsrummen.
Intet krus med mig k ära madam Nyman, jag kommer nog igen en annan gång, men om ni tillåter, dröjer j ag ännu en li ten stund, för att tal a några o rd med jungfru Gertrud.
Dröj så länge ni vill -- ajö, ajö -- välkommen tillbaka en annan dag. ( Går .)
TREDJE SCENEN. GERTRUD. ERIK JANSSON.
E r i k J a n s s o n ( klappar Gertrud på axeln ).
Hvad tänker ni på, jungfru Gertrud?
G e r t r u d .
Nå, det var också en fråga! hörde i nte Riksdagsman, att K ungen kommer hit i qväll?
Ack , han har v ari t h är en gång förr; vi visste inte af det ringaste, utan j ag satt som vanligt vid min spinnrock; men bäs t som det var, öppnades dörren, och hvem kom in, om inte Kungen?
J ag blef så glad att jag skrek till, men sedan blef jag så förlägen, för Kungen trodde att han skrämde mig, och s å satte han sig
Fyra dag. af K.
III:s reg.
26 bredvid mig , och talade så goda och vackra ord, att jag aldrig kan glömma dem.
Men det finns någon annan, som inte heller glömmer hvad ni sagt honom, och som tänker på er s tändigt och jemnt.
Mauritz naturligtvis. G e r t r u d .
Ja, det är sannt, också tycker j ag rätt myck et om honom.
Har ni inte märkt att, när man betraktar honom så der i profil, så har han emellanåt ett visst tycke af Kung Gustaf -- -- -- men på de sednare veckorna har det tycket tagit betydligt utaf . E r i k J a n s s o n .
Men han är också god och ädelsinnad.
Ack ja! -- snillet har tryckt sin stämpel på hans panna, och när h an l er, s trål ar godhet u r hv arje drag . E r i k J a n s s o n .
Han är värd en ädel flickas kärlek. G e r t r u d .
Han är värd hela verldens kärlek; man k an inte se honom, u tan att håll a utaf honom.
Om hvem tal ar ni, kära barn?
Om kungen, natu rligtvis.
Kungen! -- ah , det var en annan sak, -- stack ars flicka! stackars Mauritz! G e r t r u d . Stackars Mauritz? har då någon olycka händt honom?
Den störs ta af alla, den att i nte vara afhållen af den flicka, han h ar kär.
Säg intet det Riksdagsman, jag håller mycket af Mauritz -- rätt myck et ändå, men jag k än-
27 ner mig s å besynnerlig ibland, så underlig til l mods; -- han är inte s å som jag ville han skulle vara, men j ag skall bjuda till att älsk a honom, säg honom det.
Tack, jungfru Gertrud, ni är en god och rättsinnad flicka -- -- farväl! farväl! -- G e r t r u d .
Kom snart tillbaka till oss Rikdagsman, och h elsa Mauri tz ifrån mig . ( Erik Jansson går .)
FJERDE SCENEN. GERTRUD (allena).
Ja, han har rätt, j ag har verkligen inte varit som j ag bordt emot Mauritz; när man lofvat en menniska tro och kärlek , så är man också skyldig att h ålla si tt löfte, och Gud trös te mi g, om mormo r viss te hur k all och besynnerlig j ag fl era gånger v ari t emo t honom. -- -- -- Men nu f år j ag lof att skynda och kläda mig, jag vill alldel es i ntet en gång till tag a emo t Konungen i den h är grofva hemväfda ylleklädniagen. ( Skyndar u pp mot fonden , men mötes af Gustaf .)
GERTRUD.
G u s t a f ( gladt ).
Jungfru Gertrud! G e r t r u d .
Ack min Gud -- -- Ers Majestät! G u s t a f .
Hvad fel as er? har j ag nu återigen skrämt er?
Nej, just intet det, men jag är så l edsen så -- -- -- G u s t a f .
Ledsen -- -- och hvarföre det? -- G e r t r u d .
Derföre att -- jag intet hunni t kläda om mig.
28 G u s t a f .
Oh är det ingenting annat! den sak en är lätt hjelpt, jag låtsar, som jag alldeles inte hade sett er, och ni kommer tillbaka, så snart ni bytt om toilett, ehuru ni, uppri ktigt sagdt, i mina ögon är l ångt vackrare i den der enkla dräg ten, än om ni vore smyckad med all verldens grannlåt.
Det var en annan sak ; då stannar jag qvar som j ag är.
Men f örlåt, Ers Majes tät, j ag skall genast underrätta mormor. G u s t a f .
Oh, hon kommer nog, låt oss under tiden språka tillsammans.
G e r t r u d ( med en djup nigning ).
Ers Majestät är alltfö r nådig. ( Af sides ) Ack min Gud s å roligt! G u s t a f .
Sedan jag sist såg er, har jag mycket tänk t på er, vack ra Gertrud. G e r t r u d .
Jag har ock så oupphörligt tänkt på Ers Majestät. G u s t a f .
Verkligen! G e r t r u d ( förlägen ).
Ja det vill säga inte allti d -- -- emellanåt -- -- när jag haft tid; -- -- men f ör hvarje qväll när j ag läst min af tonbön och bedt till Gud för alla goda menniskor, så har jag allti d nämnt Ers Majestäts namn, näst efter mormors. G u s t a f . Goda Gertru d, då är det inte underligt att jag sofver godt, när edra böner stå som vaktande englar vid min h ufvudgärd. -- Men låt mig återkomma till det jag vill e säg a; jag ville så gerna göra något för er, Gertrud! G e r t r u d .
För mig? -- hvad skulle det vara?
Är det då ing enting ni skulle vilja ha, ingenting ni önskar er? -- G e r t r u d .
Nej, ingenting; -- men låt se -- j o, jag vet något. --
29 G u s t a f .
Och hvad är det då? säg Gertrud! G e r t r u d .
Nej, nej , jag kan intet, det är omöjligt. G u s t a f . Ni har då intet förtroende för mig, men Gertrud! ( fattar hennes hand ) skall ni då l åta mig bedj a er fö rgäfves?
SJETTE SCENEN. MADAM NYMAN. MAURITZ ( från höger ).
Herre min Gud, hvad ser jag!
Hans Majestät h är i hvardagsstugan, men hvar har du då ditt förstånd, Gertrud? G u s t a f .
Banna henne intet, fel et är mitt, ty hvarje rum i er boning har lika mycket beh ag för mig.
Men derinne har j ag det väl litet bättre, och jag ber aldra ödmjukast, att Ers Majestät ville hafva den godheten att stiga di tin. G u s t a f .
Nå som ni vi ll då, min bästa madam Nyman, jag skulle vara en barbar, om jag kunde neka en så älskvärd värdinna någonting; men innan jag följer er, mås te ni fö rst skaffa mig upprättelse af er fosterdotter.
Skulle Gertrud på något s ätt förbru tit sig emot Ers Majestät? G u s t a f .
Jag kan inte neka till det; j ag har nu under en hel qv arts tid bedt henne begära något af mig, men fö rgäfves, och jag vill derföre att ni, såsom straff för hennes gensträfvighet, sk all ål ägga henne att taga emot den här lilla gåfvan, som hon kanske annars vore i stånd att af slå.
Hvad ser jag , Ers Majestäts porträtt, infattadt i briljanter. -- -- Kära barn, hvilken ära, som sk er dig!
30 G e r t r u d ( okonstladt ).
O min Gud!
Ers Maj estät gissar då till allt, det var just det jag önskade. G u s t a f ( med ädel värdighet ).
Måtte er sj äl al ltid förblifva s å ren som vattnet i dessa stenar, och må den bild de omfatta, någon gång påminna er er k onung.
M a u r i t z ( utom sig , vänder sig hastigt om ). G u s t a f .
Nu madam Nyman, är jag till er tjenst. ( Gustaf och madam Ny man gå till venster .)
SJUNDE SCENEN. GERTRUD.
Hans porträtt!
o min Gud, det är hans po rträtt, drag för drag -- samma leende -- samma godhet! -- och hans blick, det är som om jag såg honom lefvande.
M a u r i t z ( häftigt ).
Sluta då en gång, Gertrud! jag har också något att säga dig. G e r t r u d .
Jag vill säga, att jag ändtligen genomskådat dig, du l eker med min kärlek, min heder, och du vill bedra v erlden med skenet af en låtsad kärlek, för att derigeno m dölj a en verklig; det är ick e mig du älskar, det är honom. G e r t r u d ( med bäfvan och förvåning ).
Honom?
M a u r i t z . Kungen ja!
Ah, du bl eknar, du darrar -- -- du trodde att j ag blott var en godtrogen narr, som lät fö ra mig bakom ljuset -- du litade på min ömhet för dig -- ah, j ag olycklige! -- G e r t r u d ( i ytter sta bestörtning ).
Älskar Kungen! -- j ag? -- o min Gud! min Gud! hvad är det du säger -- skulle det vara möjligt? -- nej , -- nej -- jag älskar honom intet.
31 M a u r i t z . Du dårar mig inte längre; du har plundrat mig på min dyrbaraste egendom, mi tt förtro ende, min kärlek til l dig; men jag sk all hämnas, du kan lita derpå.
G e r t r u d . Hämnas ! och på hvem?
På honom, och genom honom på dig; tro icke att hans makt, h ans kungliga värdighet skall kunna skydda honom -- jag vet en annan makt, som skall nedslå den, -- ja, j ag skall h ämnas, om jag också med mi tt lif skal l plikta derför. G e r t r u d ( med styrka ).
Nå väl , Mau ritz, hör då också mig, -- jag h ar aldrig velat bedraga dig; j ag älskar inte Kungen, men jag beundrar honom, j ag dyrkar honom, och jag ville tusende gånger lida döden för hans skull. -- -- M a u r i t z . Ah, du trotsar mig. -- -- G e r t r u d .
Ja, jag trotsar dig! -- förfölj honom du, bruka hvad medel som helst för att skada honom -- -- du skall s tändig t finna mig i din väg -- -- jag skall hindra dig ifrån att göra något ondt, j ag skall vaka öfver honom som öfver dig! -- -- jag sk all oupphörligt bedja till Gud för eder begge; det är hatets hemsk a makter, som beherrska din själ, men j ag skall bes egra dig med en makt, starkare än den, -- g enom kärlekens . (
Skyndar ut till venster , Mauritz åt fonden .)
Ett rum på slottet.
Till venster ett Toilettbord.
På samma sida , nere på Avantscenen , ett litet bord med papper , böcker och skrifmaterialier.
GUSTAF (sitter vid bordet).
HORN (står framför honom).
Således alldeles inga underrättelser, hvarken ifrån Chris tianstad eller Sveaborg?
32 H o r n .
Ingen enda, Ers Maj estät. G u s t a f .
Och vi skrifva likväl i dag den 17:de Augusti. Hvilken o beg riplig långs amhet.
Och det, då man v et, att hvarje mi nut är vigtig, att ett ögonblicks dröjsmål kan förderfva allt.
H o r n .
Men hvarföre då afvakta dem?
Ers Majes tät har folkets förtroende, borgerskapet och Stockholms g arnison afguda Ers Majestät, det behöfves blott att ni med s tark arm fattar regeringstyglarne för att nationen med glädj e skall h ylla er såsom enväldig Konung. G u s t a f .
Du bedrar di g, Horn, om du tror att detta är min afsigt, men de misshälligheter, s om sönderslita riket, tvinga mig att våga allt för att rycka makten ifrån den aris tokratiska liga, som i så många år slitits om väldet.
Farans storhet ökar dock min försigtighet, ty om jag mi sslyckas, upppoffrar j ag icke allenas t mig sjelf, partihatet skall bli ännu vi ldare, anarkien ännu mera taga öfverhand.
Ryssland skall begagna sig af tillfället och kasta sig öfver oss, liksom det nyss gjort med Pol en, och Sverige sk all k anske inom kort blifva ett l ydrike, en provins under dess barbariska spi ra. H o r n .
Men betänk då den allmänna förvi rri ngen i riket.
Allt högre klagomål uppstiga ifrån provinserna och Ers Majestät tvekar? -- G u s t a f ( stiger upp ).
Nej, Horn! j ag tvekar icke.
Mitt fädernesland står vid brädden af en afgrund och jag vore icke v ärdig att vara dess konung , om jag icke sökte rädda det derifrån. H o r n .
Låt oss då genast gripa verk et an! G u s t a f .
Icke förr än j ag erhållit underrättel ser ifrån Toll och Sprengtporten.
J ag har öfverenskommit med dem derom.
33 H o r n .
Men Ers Majestät vet kanske icke att Ständerna, som f rukta det inflytande ni äger öfver stadens befolkning, i dag på morgonen fattat det beslutet att hitk alla två bataljoner af Uplands och Södermanlands regementen, som skola öfvertaga vak ten såväl vid slottet, som på andra vigtiga ställen. G u s t a f .
Ah! man misstänker mig då; -- j ag måste fö rdubbl a min f örsigtighet; -- Pecklin är den jag mest fruktar.
Ers Majestät bör undvika den räfven. G u s t a f .
Omöjligt; h an kommer hit om en h alftimma tillika med Fers en, -- j ag hade beslutat att göra ännu ett försök ti ll förlikning emellan de olika partierna.
Som numera är lika fruk tlöst, som det vore skadligt för våra planer.
NIONDE SCENEN. EN KAMMARHERRE.
K a m m a r h e r r e n .
Fru Grefvinnan Fersen anhåller om audiens hos Ers Majestät. G u s t a f . Bed Grefvinnan genast stiga in! (
Till Horn .)
Gå in i mi tt kabinett så länge, General! här fruktar jag , att den tredje personen blefve för mycket. ( Horn går till venster .)
GREFVINNAN FERSEN (ifrån fonden). GUSTAF.
G u s t a f ( går emot Gref vinnan ).
Hvilken k ärkommen öfverraskning , f ru Grefvinna! något särdeles angenämt måtte säkert komma att hända mig i dag, efter l a belle Rose så tidigt på morgonen skänker mig behaget af sin närvaro.
34 G r e f v i n n a n .
Ers Maj estät är alltför nådig, men om den benämningen någonsin kunnat användas till mig, v ar det åtminstone mycket längesedan. G u s t a f .
Behagen och de qvinliga dygderna äro la plus belle Ros e, och den förlorar aldrig sin fägring , fru Grefvinna. ( Bju der henne en stol .) G r e f v i n n a n .
Jag kommer för att anhålla om en nåd hos Ers Majestät! G u s t a f .
Jag blir er gäldenär, om ni sätter mig i tillfälle att tjena er.
G r e f v i n n a n .
Och likväl fruktar jag , att den anhållan jag ämnar framställa, kommer att ådraga mig Ers Majestäts höga mi sshag. G u s t a f .
Ni förskräck er mig; tala, f ru Grefvinna! G r e f v i n n a n .
Jag har i sex år haft den äran att v ara anställd vid Ers Majestäts hof, och j ag skall aldrig förgäta de mång a bevis på huldhet och bevågenhet jag derunder fått emottaga, men inseende min oförmåga att längre vara till något gagn, kommer jag nu till Ers Majestät, för att i underdånighet anhålla om mitt afsked. G u s t a f .
Hvad skall det heta, fru Grefvinna? -- ert afsked -- -- hvad har då h ändt? förklara er närmare! -- G r e f v i n n a n .
Då Ers Majestät befaller, är jag skyldig att tal a.
Då jag emottog den ansvarsfulla platsen af Hofmästarinna hos H. M.