Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lika betydande, som moarén är för middags- och sällskapsdrägter, står den kulörta moiré antique, hvilken, randad med atlas, i ännu högre grad verkar praktfullt.
Deras följeslagare äro vidare: atlas, satin mer- veilleux, faille frangaise, surah veloutine och öfriga sidentyger, hvilkas speciella be- nämningar alltid stå i öfverensstämmelse med de här ofvan nämda.
K l ä d n i n g ' a f y l l e.
Här framställes en drägt, hvars kjol består af grå fasonerad étaminc.
Denna är lagd i djupa veck å ena sidan och för öfrigt slät.
I kanten är anbringadt ett 30 cm högt soutachebroderi.
Öfverklädningens lif, som utgöres af liknande, dock något mörkare nyanseradt tyg, är öppet framtill och lera- nar ett spetsformigt soutachebroderi synligt och på dess begge sidor ordnas löst vec- kade uppslag af samma tyg som öfver- drägten.
Den långa bakvåden, som seder- mera löst anbringats å klädningslifvet, är draget litet till baka på höger sida och låter underklädningen synas, under det den deremot på venster sida hänger fritt ned.
De släta armarne bära epauletter af sou- tachebroderi och nere vid handen är en liknande prydnad anordnad.
Bedan i moderevyn hafva vi påpekat fördelen af dessa soutachebroderier.
Det visar sig nämligen, att de kunna både för- enklas och omordnas, och äro sålunda lätta att åstadkomma.
Kostnaderna derför blifva jemförelsevis ringa, i synnerhet om man beräknar, hvad som inbesparats med afse- ende å annars erforderlig sammet eller garneringstyg.
Kapotthatten framställes af faille fran- gaise i samma färg som klädningen, och monteras med bandöglor kring en fogel- aigrette, hvars färg måste öfverensstämma med hattens.
Bland ylletyger märkas en ännu rikare samling, hvilken i afseende på färgernas skönhet och klarhet ingalunda står till baka för sidentygerna.
Sammansättningar deraf åstadkomma i år oftast god effekt, på grund af de rena nyanser, hvilka göra sig mest gällande bland årets modefärger.
Så vurseblifver man t. ex. svarta toaletter, hvilka, alltid comme il faut, utgöras af crépe och virginé, en crepeartad tygsort, blandade med batist do laine å jour, che- CToJväfnader, etamine- och diagonaltyger.
Alla dessa väfnader och ytterligare flere i alla tänkbara färger och qvaliteter utgöra vårsäsongens nyheter.
Och nu vilja vi ytterligare kasta en blick på garnityrernas område, toalettfrå- gans vigtigaste punkt, och finna då, så- som prydnader för uppslag å kragar, ärmar P a l e t å (baksida).
Klädning af ylle.
V å r k a p p a.
Denna] förfär- digas af svart sidenrips.
Man ordnar de rika vecken och fäster dem på ett åtsit- tande foder.
Både framstycken och rygg- stycken veckas.
Krage ocb axelstycken prydas rikligt med snörmakeriartadt bro- deri af silkessnodder och perior, och likaså
April 1888 IDUNS MODETIDNING 15 Fig. 11.
S p e t s t i l l t v ä t t k l ä d e r, etc.
Denna utgör hufvudsakligast en sammansättning af små stjer- nor, hvilka virkats hvsr för sig och sedermera samman bundits medels ett uppslagshvarf.
Spetsens öfre kant består af ett enkelt stolphvarf, d. v. s. 1 stolpe och 1 luftmaska.
För att åstadkomma stjernorna slår man upp 6 luft- maskor, virkar i hop dessa, och derpå göres 15 stolpar, sedermera virkas näsla hvarf 8 bågar med 7 luftmaskor 1 hvar båge och 1 stolpe öfverhoppas.
Stjernorna sam- manvirkas efter hand.
I nedre kanten börjar man med 17 stolpar, gör derpå 3 luftmaskor, hoppar öfver 2 maskor, gör 1 stolpe, å nyo 3 luftmaskor, ännu 1 stolpe i föregående maska, å nyo 3 luftmaskor, hoppar öfver 2 och virkar 17 stolpar i de nästkommande maskorna, gör 3 luft- maskor, hoppar öfver 2 maskor, gör en stolpe, å nyo 3 luftmaskor, ännu 1 stolpe i föregående maska, å nyo 3 luftmaskor, hoppar öfver 2 och virkar de 17 stolparne igen o. s. v. 3:e hvarfvet består af 15 låga stolpar på de 17 af förra hvarfvet, hvarvid 1 öfverhoppas på hvar sida, 2 " uftmaskor, 2 genom 3 luftmaskor förenade stolpar i de mellersta 3 luftmaskorna på föregående hvarf, 4 ge- nom 3 luftmaskor skilda stolpar i nästa luftmaskbåge, 2 genom 3 luftmaskor skilda stolpar i den mellersta af det förra hvarfvets 3 luftmaskor, 2 luftmaskor och 1 stolpe öfverhoppad, 15 låga stolpar i nedre stolphvarfvet, 1 öfverhop- pad, 2 luftmaskor, 2 genom 3 luft- maskor skilda stolpar, i den mel- lersta bågen på föregående hvarf, 4 genom 3 luftmaskor skilda stol- par i nästa båge, 2 genom 3 luft- maskor skilda stolpar i den meller- sta bågen på föregående hvarf o. s. v..
enligt det mönster, som å vår mo- dell allt för tydligt framställes, för att någon närmare redogörelse skulle erfordras.
I uddarne virkas s. k. picoter, d. v. s. 5 luftmaskor och ett omtag, 5 luftmaskor och ett omtag.
Inalles virkas på detta sätt 10 hvarf på spetsens nedre sida.
Det hela verkar som imitation af guipyre.
Vårkappa.
Fig. 7. ärmarne.
Synnerligen effektfull är den på kappans schal- ändar anbragta brodyren, som åstadkommes af samma slags materiel.
I öfverenstämmelse härmed har man äfvenledes på kappans bakre veck anbragt broderier.
Kapotthatten består af hamptrikotåätor och är monterad med en fogetraigrette i rödt.
Ett och annat.
Billiga och lätt gjorda fransar.
Materialierna härtill: en virkkrok, garn och ett alnmått.
Använder man vanligt strumpgarn, tages då dubbelt.
Häraf virkar man först en maska, sedan en, som dragés ut till 1 / qvarters längd.
Hvarefter man med venstra handen håller i den första ma- skan; med den högra handen kastar man sedan om med nå- len den utdragna maskan 50 gånger, lägger ihop den dub- bel, då den sjelf snor sig, virkar ihop den med 1-sta ma- skan, lägger upp en ny, drager ut den till samma längd o. s. v. Härmed fortfar man, tills man får en önskad längd.
Desaa fransar kunna godt mäta sig med de, som snörmakare förfärdiga.
1 2 Fig. 7.
Denna bör framställas af svart ripsottoman.
Likasom sin föregångare är den, så att säga, öfversållad med broderi och perior.
Baktill åtsittande med endast ett kort skört, framtill en isättning af veckad spetstyll, prydd med perior, och å dess båda sidor uppslag af sam- met.
Det utsökt eleganta garnityret, som framtill afslutas med en hjertformig figur och baktill i en spetsig sådan, är utfördt af silkessnodder och perior.
Epåletter och stånd- krage äro i samma stil.
Armarne göras balfvida och förses med uppslag af sammet, hvilka kantas med perlgaller.
Hela den utomordentligt eleganta kappan afslutas med en perl- broderad chantillyspets, som anbragts kring nedersta kanten.
(Se mönsterbilagan !J Fig. 8.
M o r g o n k l ä d n i n g.
Den i prinsessform här framstälda morgonklädningen består af ljusblå etamine.
Lif- vet har man helt och hållet fastsytt på ett åtsittande foder och ordnat det i djupa plisséveck, hvilka tillfästats i midjan.
Fram- och sidvåderna äro skurna i sammanhang med sjelfva lifvet, men bakvåden är löst anbragt på den öfre klädnin- gen och bildar ett afrundadt släp.
Armuppslagen, såväl som nedvikskragen äro af sammet, ståndkragen af etamine.
Kring midjan slås en tjock yllekordong, antingen röd eller blå, hvilken knytes löst.
Likaså kring halsen.
(Se mön- sterbilagan!)
V i hafva för omvexlings skull här i modetidningen in- tagit några prof på enklare handarbeten, i förhoppning att äfven dessa skola väcka våra läsarinnors intresse. '
Så t. ex. framvisa figurerna 9 — 10 ett par enklare, men smakfulla korsstyngsborder på javastramalj.
Dessa äro afsedda för förkläden, barnkläder, täcken samt mindre arbetskorgar, och kunna utföras såväl i ylle och persiskt brodérgarn, som i bomull eller silke, allt efter smak och önskan.
Bland de åkommor, som man numera så ofta får höra besvära i synnerhet fruntimren, är domning och mattighet i armarne.
Man känner sig för öfrigt frisk och kan ej förstå, hvarifrån det onda härleder sig.
Bad- frågas läkare, ordineras massage, elektricitet eller, om orsaken är att finna i allmän svaghet, jerndrop- par.
Men för att nu slippa ifrån läkare, massage, elektricitet och jerndroppar, skulle jag vilja gifva ett vänligt råd till alla qvinnor.
Begagna all- tid (med möjligt undantag af sommarmånader- na) ylletröjor med ärmar, hvilka böra vara lika långa som klädningsämnen.
Männen haf- sina skjortor med linning vid handleden, derpå sina tjocka klädesrockar.
V i deremot hafva linnen, som ofta alldeles sakna tillstymmelse till ärmar, endast knäppta på axeln, tunna klädningslif, ibland alldeles i saknad af foder, såsom fallet är med trikotlifven.
Alltid kan ej drag undvikas.
Går man ut, sätter man på sig en kappa, är det kallt, möjligen en väst derunder.
Med undantag af ansigtet, blir det armar- ne, som äro de mest lottlösa hvad Morgonklädnin
16 IDUNS klädedrägten beträffar.
I så fall är ej underligt, att reumatism infinner sig, ytt- rande sig i darrning oeh inattighet samt ej sällan åtföljd af den mest intensiva och outhärdliga värk.
&gt;Man har sagt det. » |uru ofta få vi ej höra ofvanstående ord upprepas!
» Man har sagt », att min granne är högmodig, en listig kokett, sqvalleraktig etc.
Dylika omdömen äro ej ovanliga, och med hemlig rysning bör- jar man undersöka, om så också är förhål- landet.
Visserligen kan ej något spår till det koketteri upptäckas, för hvilket min granne blifvit beskyld — men » man har sagt,- » att hon är kokett.
Således måste hon vara det.
Hennes öppna, hurtiga väsen eller till äfventyrs hennes humor och qvickhet stämplas såsom koketteri, ty » man har sagt, » att hon är en beräknande kokett.
En annan har ett tillbakadraget och slutet väsen, döljer sina känslor och intryck för verldens nyfikna blickar.
Ja, hon är högmodig, ty — » man har sagt det. » Dagens krönika vet förtälja, att fröknarna X.
och Y.
äro förtjusande och pikanta.
De förmå nämligen med ett slags naivt och oskyldigt behag förvränga och miss- tyda nästans handlingar — man skrattar så gerna på andras bekostnad.
Det hän- der oss ty värr ofta den malheuren, att vi med förnämt förakt blicka ned på en genomhederlig menniska, men smeka och smickra en, som under det hala småleendet döljer » en orm i barmen ».
Och hvarför dessa misstag?
S j e l f h j e l p i f o r m af s j u k h j e l p.
et gifvcs förpligtelser, som åligga hvarje mcn~iiska, men om Iivilka ungdomen för det mesta lemrias i okunnighet och Iivilka de äldre blott allt för ofta Hsidosätta.
Till dcni hör pligtcn att bevara helsaii.
Viil är det sant, att Iielsoviirdspligten iiigon gång kan komma i konflikt med högre pligter, Iivilka nödga till dess åsidosattaiidc.
Men för att kunna falla utslaget i sadana kon-.
flikter miste nian åtminstone hafva insett att helsans vidmakt- hallaiide ii?
CII pligt ocli icke uppfostras, sasoni ännu i dag sker, till liknöjdhet för dess enklaste kraf eller i den öfver- tygelsen, att sjeliForsalrelseii på detta soni på andra omraden ar siirskildt för qvi~iiiaii pligten quaiid m6me.m Hur långt ocli i Iivilka motsatta riktningar denna asketism drifves, ar fast otroligt.
så - for att taga blott ett par exem-: inses det ju inom den förnäma eller rika verlden vara pel en pligt afvcii för iildre personer att offra sig sjclf och sin lidsa för siillskapslifvets alla fordringar, ocli detta ännu nar iiöjct förvaiidl: its till leda.
Iiioni arbetcts verld iter betraktas det s9soiii bci~iidransvardt, nar en lärarinna eller en kassör lefver p half kost ocli arbetar iifven oni nätterna för att satta sin bror i tillCillc att följa sin smak för krigaryrket, eller för att tillit; ^ en syster att leiiinri ett anspr.4kslöst praktiskt yrke, Iivari Iiou ar duglig, ocli i stället I5ta henne egna sig i t en s9 kallad diögrc * bana, för hvilkcn hon föga passar.
Att man inför sådana ocli andra förhållanden har pligter till sig sjclf, Iivilka, ocksil de, kunna Slägga försakelse af hvad som vore oss kärt eller angenämt, det hafva l i ännu ej fått klart för oss.
Mycket vore att sägn om dessa forpligtelser, både ur nio- ralens och nationalekonomiens synpunkt, men vi maste här stanna vid att antaga såsoni en obestridlig saniiing: att hwarje u~c~miska lir skjddig att taga vtfrd um sin helsa för ntt f~arngent kurma g a p a med siii vcrksnd~d samt hjeIpn s&amp; sjCY och dc si~m i stR / / tt ntt fn / / n dc111 cI / cr snrttlrRllet til (/ # st.
Rlott i för- - nabn, .. 5
66 bigiendc m3 påpekas, att qvinnorna hafva i vilr tid en särskild förpligtelse i detta hänseende, emedan de.
genom att vanvirda sin helsa och bortslösa sina krafter, äfventyra, icke allenast sin egen franitid, utan ock sina medsystrars.
Det ar ju nämligen ganska vanligt, att man förklarar qvinnan icke ega kraft nog till ett regelbundet och uthallande arbete af nigot slag; och gifva vi fortfarande, genom försummad helsovird och oförnuftigt arbetssätt, bekräftelse åt detta pilstiende, sa skola vi dermcd stacka hvarjc strafvan för qvinnans framiltskridande.
samt bringa Iicla qvinnofrågan i fara att gil upp i rök.
a Men, ä andra sidan, late vi ock fullständigt öfvertyga oss om pligtcn att varda helsa och krafter.
och fylde vi denna pligt så troget, som förhållandena möjligen inedgilfve, så vore dock dermed icke nog gjordt.
Sjukdomar kunna komma oför- villade, nar vi minst vänta dem, och med dem komma lidande.
arbetslöshet, utgifter, och i slaptig härmed, för den obemed- lade, ni %&amp; ofta s i svår, att den hindrar tillfrisknandet, och s i Isngvarig, att den ej p3 iratal kan helt öfven ' mnas.
Att i helsans dagar trygga srg mot denna iiöd ar Iukoplig- fni n: o 2.
Medel härtill erbjuder försäkringsväsendet.
denna mäktiga nutids idé, hvilkcn, ratt anlitad och tillämpad, skall komma att i framtiden ersatta det offentliga fattigvårdsvasendet med sjelf- hjelpsvasendct, förbyta nödfallsitgarder i förtanksamhetsåtgär- der, samt, i stället för tillfalliga bidrag eller allmosor af arbets- gifvarcn, ålagga denne irliga bidrag till sina arbetares sjukfalln- eller ranteförsakringsinsatser.
Kort sagdt, för att försäkra oss mot de ekonomiska svHrighcter, som följa af sjukdom, bjuder oss plipten och klokheten i förening att inträda som dclegare i en sjukhjelpskassa, beräknad för den lefnadställning vi inne- Iiafva och de yrken eller tjenstebefattningar, i t hvilka vi egna oss.
Idfen är p3 detta område icke ny.
&gt;Sjuk- och begraf- ningslidon hafva länge funnits i Stockholm och i samma syfte verka för närvarande ett stort antal liknande föreningar.
Så- som ett litet exempel p i de bättre må här nämnas .Vänskaps- förbundet., stiftadt 1865, hvilket har ett kapital af @, o00 kr.
och soni undcr Ar 1880 utdelade i sjuk- och begrafningshjelp samt understöd g ~ z g kr.
för 163 personer.
S~ckhollnrr arbetar- fömiings * s och begrafi&lt;ingshjeIpsfoizdd stiftad 1862, har ett - Läsaren hiinvisas till en liten nonk skrift i delta 5m.e.
och bebiertah v l l vlrd at1 1 6 ~ s
67 kapital af 13,255 kr.
och titbetalade under år 1880, alltså ifter zo ars verksamhet, ej mindre an 29,048 kr.
i sjukhjelp sanit 3,450 kr.
i begrafningshjelp.
Alen om alltså idéen icke ar ny, har den dock haft en yt- terst begränsad tillämpning.
Så hafva alla sjuklijelpskassor nästan endast omfattat hancltverkare och manliga kroppsarbe- tare; sällan nog hafva ens deras hustrur varit inberäknade.
Kassor, gemensamma för nian och qviiirior, Jara icke heller vara lämpliga, emedan niedellifsl~ngden ar olifia for man och qviiinor och i följd deraf berakningarne icke kunna uppgöras efter samma norm.
Den första sjukhjelpsförciiing för qvinliga arbetare i Stock- holni var, s5 vidt vi kanna, söint~aerskonras, upprättad år 1880 af frii Elisabet Nyström, född Kosenitts, samt af henne fortfa- rande iiied största omsorg och bista framgång vårdad och ledd.
I följd af en riksdagens skrifvelse, framlagd på förslag af en framst3ende riksdagsnian i andra kammaren, ar, som be- kant, cn stor koniité tillsatt for att utreda frågan om arbetares försäkring mot sjuk- och olycksfall; mcn om qvinliga arbetare dervid också komma i fitanke, har man sig ännu ej bekant.
Visst ar, att for den bildade qvintzan, som arbetar for sitt egd eller de sinas uppchrïIk, ahidng hm oss funnits ndgon uiväg att t2Iforsci: kra sig kje&amp; vid iiaha~andc sji * kdom.
Detta är dock för Itcnne, i fullt lika hög grad som för nagon annan klass, biitle ett behof och en pligt.
För att motsvara detta behof och möjliggöra uppfyllandet af dcnna pli@ har Fredrika-Bre#nc * - Forbrr~det bildat sin sjuk- hjeCpskassa, hvan stadgar meddelats i Mregaende numret af Dagny och afven skall medfölja förbundets årsberättelse samt tillhandah.illas 5 dess Byra.
Eassan ar afsedd för lärarinnor och alla andra svenska qvinnor, Iivilka äro med dem iingefarligen likstalda ocli hvil- kas sysselsättning icke ar för helsan ogynsammare an Iara- rinnans.
I kassan kan alltså den qvinliga Skriftställaren, bokföraren, artisten ocli brodösen, likasoiii Iiiismodcm, förestandarinnan Hur vi1 det behöfdcs klinner litet hnr.
som i n k o n mXn Mljt v b n qvin- l i p kroppsirbeiires öden.
H l r blolt ett exempeL En helt ung.
vckt bygd flicka, anslllld vid en tvattinrattning.
Illides en allt Er tung börda d v8ti kläder att burr upp i torkvinden och blef dcmf s8 fönförd, att hon ddrig mer kunde arbeta.
Utskiiiven M n sjukhuset sbsom obotlig.
Icfde hon likviti Innu ett par k i det fattiga hemmet till tung, för dc iino och outsäglig plåga för sig jclf.
för barnhem och inackorderingshem, qvinliga bank- och post- biträden, m. fl.
intrada med samma ratt som skollararinnan, guvcrnanten eller lektionsgifvaren.
För dem, som ega några tillgångar utöfver arbetsinkom- sten, eller, såsom ej sällan handt, lefva fritt i fÖPdldraheniiiiet, bör ingen svårighet uppsta vid att inträda i sjukkassan och der nedlagga dc stadgade afgifterna; och som dessa for all framtid blifva Iagrc, nar man inträder vid unga iir, så ar dct allt skal att med första besluta sig.
För de mánga.
som ar- beta hela dagen mot otillracklig lön, blir dct ofta bittert svart.
Men svirare ar dock att, iiär sjukdonien koiiinier.
cga iugen tillgang, ingen läkare, kanske ingen annan sjukvakt an den bleka nöden.
Komma vi en g h g SH långt, att arbrtsgifvaren erkänner sin pligt att deltaga i sina arbetares sjukfalls-försäkring., så ar mycket vunnct.
Till dess måste vi, p3 bekostnad af anda till den minsta prydnad eller förströelse, bereda oss för sjukdoms- tiden.
Det ar dessutoni icke endast den betingade hjelpen af ett visst belopp i veckan under visst antal sjukdonisveckor, som kassans delegare kunna emotse.
Nar kassan det tillater eller med densamma fljrenade fonder uppnatt ett visst bclopp, kan styrelsen bevilja tillfalliga understöd bl.
a. afven till sZdana delegare, hvilkas helsoskick krafver en hvilotid för stervinnande af förlorad arbetskraft och förekommande af svirare sjukdom.
a Årsafgifterna äro, såsom nyss antyddes, stälda efter grade- rad skala i förhållande till inträdesåldern, hvilket gifver kassan största möjliga trygghet.
Men skulle d e i framtiden befinnas onödigt höga, ar det ingenting, som hindrar att genom ändring i stadgarnr minska dem.
Kassan erbjuder obegränsade tillfällen för förmögna och frikostiga personer, hvilka deltaga far den arbetande qvinnans ofta tut1g.d lott, att genom gåfvor eller testainentariska dona- tioner understödja kassans vackra andam51.
blir Men icke nog harmcd; äfwrrii den fattiga deIcgare~~ wä, ' görare.
Hvarjc hennes årsafgift blir en lijclp för lidandc medsystrar, då hon sjelf ar nog lycklig att ej behöfva taga kassans - det ar de öfriga delegames - hjelp i ansprak.
Si hnr den ofvannïmda sjukkassan för sörnoicnkor redan efter a i g n in verksamhet förlidet i r anordnat ett sommarhem p&amp; landet, der de klmaste dcleprnc turvis konde hvila upp sig några veckor.
Detta ar cn af de stora sidorna i associationens ide, att hon cj blott ger oss niedcl i hand att i större niatt an eljest vore möjligt frinija vart eget basta, utan derjcmte tvingar, cller rattarc bereder oss glädjen att i saiiiina niatt koniia tjena vara iiiednicnniskor.
Frcdrika-Brcnier-I ' örb~~tidct liar tagit till en af sina upp- gifter att p i olika oinridcn göra ocksi qvinnan till barare och briikarc af associationens niliktiga idC.
M5ttc det lyckas!
Och matte sarskildt dcn nybildadc .sjiiklijclliskassa~i onifattas mcd ilet förtroende den fortjcnar!
a e * Till d e personer, Fru Elisabet Nyström, född Roseniiis, samt herr professor P.
K o s h, Iivilka offrat tid och niöda för planens rippgörande och stadxarnes utarbetandc, Iieiii- baras liar Förbundets Iijertliga tackstigclser ..
Uttalande om qvinnofragan.
1 Hamburg hdva under viiitem flera föredrag h9llits rörande qvinnofrilgan, bl.
a. en nf en högre embetsman, juris doktor Schwabc, rom qvinnomns ställning i staten och inför lagen *.
Föredraget in- leddes med följande bchjertnnsvitrda ord: r (~vinnoriirclrcii, soiii dagligen tillvaer i dlvar och vigt, IStcr sig lika litet ignoreras soin bortresoneras, än mindre k m den skaffas or vtigen genom tomma doktriner eller spott och han.
Det gäller derföre att rätt fatta den i ögat, att ratt pröfva den och.
för s i vidt den syner ber3ttigad.
bidraga till dess lusning *.
Talnren vidriiide derpi de sitrskilda moment i nutidens kiilturlif, som inverkade pa qvinnofrlgan.
I ' örst gäller det anska6andet af lifvets nödtorft och sedan det Itinlpliga anvanduidet af qvinnornas inneboende krafter.
Det problem man clervid har att lösa är ett dubbelt, först att hjelp räckes, att hindren undanrödjas och an fönlomama iifrervinnas; men sed.an att könets värdighet och egendomligheter fa blifva oantastade.
Stort ar nntalct af dem, som tillbakavisa qvinnan till hemmet, som vilja stämpla hvarje utom detsamma gåcnde verksamhet och hvarje utanför äktenskapet, barnauppfostran och hushallsbestyren liggande kallelse som oqvinlig, okristlig och otysk, och som anser qvinnofrå.gan öfverhufvud som ett tecken till v i t folks urartande.
Dessa man niaste man gifva svar pa tal.
Qvinnofragan ii^ till sin ekonomiska och pedagogiska sida ett fullt bertittigadt socialt problem, som, rtitt förstadt, har till hufvudsyfte det tyska hn~mets f~pfby@irn ' r och den tyska fami&amp;s bmnrandt.
En sjelfbiografi frän sextonhundratalet.
blcddelad if Ellen Fries.
(Forts. frin förcg.
hilhe) Emellertid b6jnde Gustnf Horn att fria till Sigrid Bjdkr af A ~ W J douer.
dotter till Rikrskittmästnren Bengt Gabrielsson Oxenstierna.
FN Ebba mr ej nöjd dcrmed och side, au Agnch stfilt till det för att l3 en styfmor, som hon kunde deka med .. Sirm min h. far begynte till att fria, begynte ocksi min osta- diga lycka till att a d r a sig, och det blef iter knappare för mig, meii så var jag ej ov.an dervid.
Mig tycktes det derför ej heller underligt.
utan P t jag mig allt nöja denned, ty jag viste \, al, att det inte annars skulle g9 för mig.
Tillförene hade min h. far ingen Mrare iin mig.
och har han fått en kikare, s i var jag inte heller SS.
enfaldig, att jag inte kunde göra mig den rhkningen, an det icke kunde annat vara, hn att det kiimt v i t t, det fick ockd det mesta och det biistu, och jag det som öfver blef.
Sa gaf jag mig till freds dermed, allenast jag hade min h. far.
Sedan kom jag hem till min mormor och \ .ar hos henne till min h. fars bröllop.
Anno 1643 den 20 april blef min h. far förlofracl i Riksskannia- starens hus, och s a m derefter den 9 juli stod hans bröllop i Stockholm.
-- Jag var annars mycket lustig och glad, att jag icke aktade, hvad mig gick öfrer, utan jag var lika token, men den dagen \ .ar mig omöjligt att cj vom bcdröfwä, ehum val det förtret mig mycket, an alla in5rkte det, och att jag icke den gången som alltid kunde bita in min sorg.
S fragade mig nagra, hvi jag inte v m s9 lustig och glad den dagen som alltid, och jag sade, att jag icke kunde veta, inen så hade jag denna dag ej orsak s9 mycket till att glhdja mig, eRer jag ser en annan står i min mors stäile, det jag heldre hade önskat.
att min egen mor hade stått, mm eiter intet annat kan van, sa vill jag önska, att hon som står der matte blifva god, ty annars hänger p9 denna dagen all min lycka och olycka till en tid.
Agneu var sedan hor sin b r och sin styfmor.
och fick knappt bcrök: li.
sin mormor.
N5r förfildrame vistades i Stofl&lt;holm, rg&amp;tidc~ dc hos fru Ebba.
Som Gud alltid har skickat mig h n n t till en stor och odrägelig plåga, 0 % försummade hon sig icke heller nu, ty nu tyckte hon vhl
71 det var tid för henne till att hjelpa mig fort ur askan i elden.
Hon lade mig Iör den skull inycket ondr till 1i8de hos h. far och styfmor, satic, att de intet skulle kosta s8 mycket p8 mig, ty det gjordes intet be- huf, och s3 begynte Ster min mycket svira lycka till att blifva mig mycket tung p9 nytt igen.