Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och allt detta under det regnet strömmade ned med en ihärdighet, värd en bättre sak, o c h luften i rummen, hvilka knappast kunde eldas, kändes rå o c h fuktig.
Att o m b y t e förnöjer är en af de största san- ningar jorden äger, o c h nu tyckte också herr- skapet Lundström, att det skulle blifva lika tref- ligt att flytta in till staden, s o m de i våras tyckte det vara att från stadens kvalm o c h dam flytta ut till doftande barrskog o c h friska sjöbrisar.
Man hade fröjdat sig åt en sommar, ljufligare än någon i mannaminne, o c h det var ej annat än all förgänglighets lag s o m nu gjort slut på deras glädje.
Här o c h där synas gula fläckar i de blekgröna björkarna, o c h vildvinet börjar an- taga sin varma röda färg.
Som en mur står dimman öfver det mörka, kalla, lugna vattnet, och lingonen glänsa som små lysande punkter bland barr o c h ris.
Man har plötsligt upptäckt tusen ofullkomligheter hos det prisade sommar- nöjet, dörrarne sluta ej till ordentligt, fukten tränger in g e n o m springor, hvilkas tillvaro ingen förut anat, o c h höstvindarne jaga tjutande röken ned genom skorstenen, så att den stackars ko- kerskan får de allra förskräckligaste hostattacker.
Och fru Lundström, s o m förr tyckte det var så präktigt att släppa ut ungdomarne på bete, som h o n kallade det, har känt sin ifver svalna på ett betänkligt sätt, sedan hennes ostyriga älsk- lingar aldrig kunde vara utom porten, utan att de vid hemkomsten hade sina pantalonger o c h skodon i det miserablaste skick — det ' är nu en gång så, att en pojke skulle anse det för en för- brytelse af värsta slag, o m han ej ginge o c h vätte ned sig i alla de vattenpölar, han är i stånd att upptäcka.
Med ett o r d: det började blifva ruskigt n o g att leka sommar, o c h det var m e d stor lättnad i sinnet, s o m hr Lundström v e k hundörat i sin almanacka.
Så k o m den där dagen m e d hundörat.
A h — bevare mig väl, hvad det var mycket att taga vara o c h reda på — hur kunde de hafva fått med sig allt detta från staden?
Fru Lundström slog gång på gång ihop händerna af förvåning och förfäran, smågossarne slogo sönder ett par kaffekoppar af de där tunna mjölkhvita m e d guldkanter, o c h pappa ströfvade omkring, kriti- serande och snäsande, medan han då o c h då tittade ut till potatisen, s o m han köpt af hem- mansägaren.
Den kunde taga skada af rotblötan, menade han, m e n s o m ingen fanns att kommen- dera, fick den ligga där den låg förr än att han skulle så sänka sitt husfaderliga anseende s o m att taga i den m e d ett finger.
Fröken Selmas lilla smärta, sylfidiska gestalt såg man däremot öfverallt, o c h h o n utvecklade verkligen en sådan energi o c h en sådan allvarlig håg för husliga sysselsättningar, att pappa för- vånad spärrade upp ögonen o c h tyst undrade, o m notarien verkligen förklarat sig.
Ett tu tre klarnar himmelen — först en liten, liten blå fläck längst bort i väster, s o m blir allt större o c h större — o c h snart strålar hela hvalf- vet i det klaraste blå, som gör det onödigt smärt- samt att lämna den lilla villan.
M a m m a lånar koppar af hjälphustrun — hennes egna få ospräckta äro nedpackade af Ernst o c h John — o c h dukar för sista gången i år ett storartadt kaffebord i lilla bersån, där h o n bjuder » m o r Malin » på många, många koppar kaffe m e d mycket, m y c k e t småbröd.
» Doppa för all del, madam, det är sista gången i å r, o c h tack, madam, för all hjälp. » » A, kära frun, ja, jag säger inte nej till en liten påtår (den åttonde i ordningen); det är jag som får tacka.
Tack, tack, nu är det nog — inte mera kringlor, ja, välkommen igen till vårn, frun. » Pappa ser på, när möblerna lastas på vagnen, med ett slags mildt medlidande, o c h uttalar då och då några v i s d o m s o r d o m placeringen af de bräckligare husgerådssakerna, medan han m e d mannens omedvetna egoism småsvär mellan tän- derna, därför att någon förlagt hans cigarrfodral.
Ernst o c h John äro ifrigt sysselsatta m e d att skära sig ett ansenligt antal en- o c h hasselkäppar för vinterns behof, och m e d storartad frikostighet skänka de sin båt m e d de trasiga seglen till sin vän från svunna sommardagar, unge Ka ' 1-Axel, som m e d strålande ansikte ser sin länge närda önskan förverkligad och skyndar att g ö m m a undan sin skatt af fruktan för att hans båda mecenater kunde ångra sin gifmildhet.
Lilla fröken Selma ser sig omkring m e d en hälft belåten, hälft trött blick o c h går så lång- samt öfver vägen, m e d sitt eleganta släp sopande samman de gula, vissnade björklöfven o c h in i skogen, där lion plötsligt trampar rätt ned i en stor vattenpuss.
Med ett litet rop af förskräckelse samlar hon ihop kjolarne m e d ena handen, ser ett ögonblick på den lilla skon o c h den genomvåta strumpan och fortsätter så g e n o m den tysta barrskogen.
Hon d r ö m m e r ljusa sommardrömmar, hoppets och glädjens skimrande drömmar, d e m man ej d r ö m m e r mer än en gång.
Och solen silar sina fina, gyllene strålar g e n o m de risiga kvistarne, och den lille löfsångaren, s o m värmen lockat ut ur holken på den gråa stugans södersida, drillar till af förvåning o c h glädje.
Pappa skriker s o m en gast hemifrån — han skall församla hela familjen under sina vingars skugga o c h vandra ned till stationen för att k o m m a dit jämt fem kvart, innan tåget k o m m e r inrul- lande.
M e n det är bättre än en minut försent, säger han, o c h det kanske han har rätt i.
A n en gång skakar nu hr Lundström hand med sin värd, o c h fru Lundström ber sin kära madam hålla till godo m e d hvad s o m är kvar- lämnadt, Ernst o c h John luggas o m h v e m s o m varit bästa vännen m e d Ka ' 1-Axel, o c h fröken Selma k o m m e r halfspringande från skogsprome- naden.
Pappa är så orolig för tåget, att han måste skynda på henne, då hon plockar sig en bukett af astrar och frostbitna resedor på rabatten och fäster de ' urblekta, färglösa höstblommorna vid sitt skärp.
En sista blick på deras lilla sommarresidens, ett hastigt öfverslag öfver sommarens händelser, obetydliga o c h färglösa s o m hennes höstbukett, en liten hälft bäfvande, hälft glädjedrucken tanke på framtiden — och så — farväl sommar!
Den lilla villan står öde, väntande sina gäster till nästa vår, då trasten pratar på de svarta åkrarne o c h crocus färgmättad sticker sig u p p ur fuktig mull.
* Namnsdagslista för 1 896.
T. F. L. Selma.
Ossian.
Hertha, Herta.
Torsten.
T. F. L. Ingegärd, Gärda.
Regina, Gina.
Cornelia,Conny.
Arabella, Bella.
S. Hervor (kv.).
M. Tora.
T. Agne, Agnar.
T. F. L. Eberhard.
Tor, Tore.
Volfgang.
Fredrika,Diken.
T. F. L. Gudrun (kv.).
Eagnar.
Gärhard.
Ragna.
Aslög.
Torgny.
Mikael.
Dagobert.
•:• Ui » notisboken.
Fritiof Nansen om kvinnan.
V i d den fest, som här o m dagen hölls i V a r d ö för de hem- vända nordpolsfararne Nansen och Johansen, höll den förre bland annat ett skåltal för kvinnan.
H a n erkände, att kvinnan alltid är ägnad att stålsätta o c h uppelda männen i farans stund o c h att just han, s o m under tre år varit beröf- vad kvinnlig hjälp o c h stöd, så m y c k e t m e r för- stod att värdera det.
H a n yttrade bland annat, att » finns det ännu någon man, s o m t villar på det stöd o c h det m o d, kvinnan kan gifva män- nen, så sänd h o n o m till Nordpolen o c h låt ho- n o m stanna där under tre år.
Han skall då bli nödgad att erkänna d e t!
» Tysta skolans stiftarinna fröken Jeanette Berglind, fyllde den 21 dennes 80 år.
Den vörd- nadsvärda åldringen, s o m befann sig vid g o d hälsa, hyllades i sitt h e m af f. d. elever vid Tysta skolan, af hvilka alla de i Stockholm va- rande personligen hade infunnit sig o c h till frö- ken Berglind öfverlämnade en bland d e m sub- skriberad skänk, samt af en hel del andra vän- ner o c h gynnare.
En rik blomsterskörd, många skänker och talrika lyckönskningsskrifvelser och telegram ingingo under dagens lopp.
Som be- kant meddelade Idun i fjol, samtidigt m e d por- trätt, en skildring öfver fröken Berglinds vackra lifsgärning.
Madame Jane Oernandt-Clainp, den äf- ven för Iduns läsekrets välbekanta författarin- nan, vistas för närvarande i hufvudstaden.
H o n har anländt hit från Sydafrika via Paris för att aflägga ett kort besök hos sina närmaste släk- tingar.
Återresan äntrades den 1 september, då fru Claine styr färden till Rosario i Argentina, där hennes man under några år k o m m e r att kvarstanna i egenskap af diplomatisk konsular- agent.
Damerna till vänster.
I n o m tyska officers- kretsar är det ' vanliga bruket att låta damen taga plats på höger sida o m kavaljeren på väg att alldeles försvinna, antingen vederbörande promenerar till fots eller i vagn m e d en dam.
Det lär vara ef- ter kejsar W i l h e l m själf, s o m alltid har kejsa- rinnan till vänster o m sig, s o m officerarne upp- tagit detta mod, och enligt h v a d s o m meddelas i tyska tidningar har denna damernas » detroni- sering&gt; äfven spridt sig till andra lager af den tyska befolkningen.
operan öppnade spelåret i måndags m e d uppförandet af » L o h e n g r i n ».
Hufvudrollernain- nehades af hrr Ödmann, Söderman och Sellergren samt fruarna Östberg och Rundberg.
Utförandet var på det hela taget godt o c h de förnäm- sta rollinnehafvarne skördade både bifall o c h blommor.
Bland åhörarne, som fyllde större de- len af salongen, märktes en stor mängd re- sande.
Onsdagens program upptog » Trollflöjten ».
Edvard Grieg i Stockholm.
Enligt uppgift i Nationaltidende, har Edvard Grieg af härvarande k.
Opera blifvit engagerad att under instundande säsong dirigera två stora orkesterkonserter m e d uteslutande hans egna kompositioner på pro- grammet.
Detta blir, som bekant, första gången den genialiske norske komponisten k o m m e r att dirigera här i Stockholm.
1 Djurgårdssäsongens elfte tim- me k o m m e r Arenateatern m e d ett nytt program, ej utan sitt intresse o c h odisputabelt det literärt värdefullaste af hvad sommaren gifvit oss från denna den yngsta af hufvudstadens scener.
Lud- vig Fulda, den tyske dramatikern, s o m här sär- skildt gjort sig välkänd genom sitt under sist- förflutna spelar å Dramatiska teatern framförda sagospel » Talismanen », har i » Robinsons ö », un- der äfventyrets lekande form, åter upptagit några af samtidens allvarligaste sociala spörsmål; o c h o m än » Talismanen » m e d af seende på såväl poe- tisk fägring s o m djup ovillkorligen är det öfver- lägsnare, måste dock äfven » Robinsons ö » er- kännas s o m ett verkningsfullt o c h underhållande arbete.
Författaren försätter en samling af den mo- derna storstadskulturens representanter af båda könen på en o b e b o d d söderhafsö, efter det deras lyxångare gjort skeppsbrott.
Naturligtvis äro de här absolut hjälplösa, o c h de skulle gå ynk- ligt under, därest inte en ringa arbetare, en el- dare från fartyget, toge befälet öfver dem, orga- niserade deras arbete o c h sålunda gjorde den ö d e ön beboelig för d e m alla.
Denne arbetare, som af alla blifvit sedd öfver axeln i den gamla världen, blir här på grund af sina praktiska för- utsättningar allas herre.
H a n sätter mångmillio- nären att plocka potatis, fursten att m e d båge o c h pilar nedlägga lamadjur, den » schneidige » löjtnanten att odla majs o. s. v. I detta lilla samhälle är det han, folkets son, s o m blir beskylld för » despotism » o c h » tyranni », blir hotad m e d strejk af mångmillionären o c h m e d uppror af fursten.
Det är den upp o c h nedvända världen, hvilken dock till slut vändes » rätt » igen g e n o m de skeppsbrutnas räddning åter till kulturen o c h mera » ordnade » förhållanden.
H v a d utförandet beträffar, få vi fatta oss kort.
På flere händer af g o d effekt, erbjöd det på andra åtskilligt att önska.
Bäst af alla f3dlde fröken Gottschalk sin uppgift s o m den intagande unga millionärsniécen, hvilken håller sitt hjärta rent från all rikedomens slagg o c h öppet för en hängifven, offrande kärlek.
H r de Wahl som den egna, själfständigt banbrytande kraftens re- presentant Arnold Palm hade särskildt i de tvänne akterna på » Robinsons ö » många förträffliga mo- ment; i begynnelse- o c h slutaktens » civiliserade » dräkt trädde däremot åtskilliga drag af hans snart kända, m e n ej välkända maner störande i dagen.
Föga i sitt esse var hr Strömberg som kommersrådet; han skall väl dock vara ett stycke förfinad börsmatador, denne m ö d e r n e mammonsfurste, o c h ej en vulgär landthand- laretyp.
Ur den för öfrigt långa roll-listan må med erkännande nämnas hr Engelbrecht som furst Hartenstein och fru Dorseh som en kokett gam- mal änka, » det evigt kvinnligas » representant i alla väder, till o c h m e d under den obebodda öns värsta hunddagar.
Den talrika publikens bifall var på premieren i tisdags lifligt o c h decideradt.
Vasateatern begynner sitt nya spelar i m o r g o n lördag, hvarvid för första gången uppföres » Ge- neraldirektören », lustspel i 3 akter af Alexandre Bisson.
* I Nowo Djewitsehy-Monastir.
F ö r Idun af Mari U MIM.
nder den vecka jag tillbragte i » Rysslands hjärta » i slutet af maj, besökte jag ej mindre än tre gånger det nunnekloster, hvars namn läses här ofvan.
Det var så skönt att för några tim- mar få utbyta det örondöfvande larmet därinne i den festklädda staden m o t den absoluta still- heten o c h hvilan i n o m dessa helgade murar.
N o w o Djewitschy — Monastir, eller på svenska Nya Jungfru-Klostret, har ett synnerligen natur- skönt läge i utkanten af Moskwa.
Det hela ut- göres af en mängd olika b y g g n a d e r: kyrkor, be- grafningskapell o c h bostäder för nunnorna, allt- sammans omgifvet af en ofantlig kvadratformig mur.
Första gången jag for dit var kvällen före den stora kejsarkröningen.
Dagen hade varit synner- ligen mödosam, o c h jag visste, att morgondagen ej skulle ge den efter.
Mitt besök i klostret hade därför ungefär samma karaktär s o m » lugnet före stormen ».
Jag vandrade länge omkring på den lilla kyrkogården o c h beskådade dess många, präktiga grafvårdar; en stor del af Moskwas ari- stokrati brukar välja denna fridfulla plats för den sista hvilan.
Ett af monumenten fäste sig särskildt i mitt minne.
Det var ett stort marmor- block, på hvars framsida en medaljong m e d bröst- bild af ett ungt par var inhuggen i haut-relief.
Båda v o r o af sällsynt skönhet, o c h medaljongen var påtagligen ett verk af någon stor konstnär.
Jag läste inskriptionen, o c h den l y d d e: Påminn Dig d e m i Ditt rike!
Furst Sergei Sergeiwitsch Tscherebatoff 1846 — 1876 Furstinnan Ielisaveta Pavlovna Tscherebatoff 1853 — 1875 Sonen Furst Sergei 1874 — 1875 E n tragedi på en grafsten.
Från kyrkogården ställde jag mina steg till klostrets högsta byggnad, det af » Pjotr pjärvi » (Peter I) uppförda klocktornet, för att från dess spets njuta af den b e r ö m d a utsikten öfver de skogbeklädda Sparfbärgen.
Uppstigandet i tornet är förenadt m e d rätt m y c k e t besvär; den långa spiraltrappan smalnar, j u högre man kommer-, hvarför jag slutligen började frukta det värsta.
Andtligen skymtade jag dock dagen, hvilket sade mig, att jag snart nått målet för mina mödor.
Väl u p p k o m m e n på den öfversta platformen, möttes jag af det mest intensiva flickfnittrande, som nått mitt öra alltsedan jag lämnade .. b o, oförgätligt i åminnelse.
V i d närmare påseende befanns det härröra från ett tjogtal 16- k 17-åriga noviser, hvilka gjorde i ordning lyktor, för att kvällen därpå illuminera för tsaren o c h tsarinnan.
Så snart de fingo syn på mig, upphörde fnittran- det s o m genom ett trollslag, o c h de ägnade sig åt sitt förehafvande m e d det allra näpnaste all- var.
Jag aftog hatten o c h bugade mig, verkligen mycket förlägen, samt började därpå m e d all gewalt kika bortemot de beprisade Sparfbergen.
I mitt stilla sinne önskade jag mig innerligen dit, ty jag sväfvade i den hopplösaste ovisshet, huruvida det gick an att tilltala d e m eller e j.
Slutligen tyckte jag dock, att min tystnad bör- jade förefalla litet malplacerad, o c h jag vågade en blick bakåt.
De tittade igen, tydligen inte det minsta rädda, ehuru tysta s o m muren.
Situa- tionen började blifva melodrastisk.
D e små novi- serna tycktes vilja säga detsamma åt mig, s o m fransmännens general vid F o n t e n o y sade till den engelske befälhafvåren: Flerrar af gardet, skjuten första salvan!
— Jag lydde ordres o c h framstam- made en bedröflig fras, hvilken dock verkade som den tändande gnistan, ty ett ögonblick där- efter var samtalet i full gång.
De berättade, att de skulle stanna i klostret så länge de lefde, o c h att de trifdes där alldeles utmärkt väl samt med otålighet motsågo den stund, då de skulle få taga slöjan.
Då jag talade o m, hvarifrån jag var, blefvo de m y c k e t fundersamma, till dess något Ijushuf- vud bland d e m k o m att nämna den tolfte Carls namn.
— Ögonblickligen v o r o de alla med.
» Oui, oui!
Charles X I I ett Pierre le Grand et la victoire de Poltava. » » Ja, ja, Pultava minns ni nog, m e n Narva o c h Holofzin o c h Clissow ha ni g l ö m t.
» Nej, det hade de då aldrig i lifvet hört talas om.
— Då jag sagt d e m farväl o c h åter skulle ned- stiga för den branta trappan, bäfvade jag för att se ned i afgrunden, hvarför jag beslöt att gå baklänges.
» Nej, nej, inte så, inte baklänges, » ropade flickorna i korus.
» D å blir ni alldeles vimmel- kantig, innan ni k o m m e r ner. » Jag ville emeller- tid inte riskera en kullerbytta, hvarför jag fort- satte som jag börjat, b e m ö d a n d e mig att göra min sortie så värdig s o m möjligt.
D o c k v o r o alla mina ansträngningar i den vägen förgäfves, ty flickorna samlade sig i en halfcirkel omkring den ödesdigra trappan o c h skrattade af hjärtans
lust, hvari jag slutligen inte kunde annat än in- stämma.
Väl n e d k o m m e n hörde jag körsång från en af kyrkorna, hvarför jag begaf mig dit.
Man höll aftongudstjänst, o c h ett hundratal af nunnorna voro församlade därinne.
Den heliga akten leddes af fyra präster, hvilkas förnämsta åliggande tyck- tes vara att vildt svänga m e d sina rökelsekar.
Sången var ganska vacker, o c h många af de sjun- gande nunnorna v o r o begåfvade m e d utmärkta röster.
Jag kunde verkligen inte hjälpa, att jag, då jag hörde d e m sjunga, g e n o m någon fatal idé- association hädiskt påminde mig scenen ur » Lilla Helgonet », då nunnorna stämma upp H e r v é ' s glada m e l o d i: Klostret ger oss frid o c h ro, Intet värdsligt får där b o etc. E n stund därefter förde mig den väntande iswoschtschiken tillbaka till staden.
Sista gången jag ställde min färd till N o w o Djewitschy — Monastir, hade jag fullt o c h fast be- slutat mig för att o m möjligt tala vid abedissan.
Jag hade då ännu aldrig sett någon sådan o c h väntade mig därför något grandiost hvad heligt allvar beträffade.
V i d min framkomst frågade jag därför en af nunnorna, hvar igumena (abe- dissan) bodde, o c h man visade mig till en stor, lindomskuggad byggning af rödt tegel m e d sand- stensornamenter.
Icke utan en viss tveksamhet satte jag fingret på den elektriska ringledningen; en nunna k o m o c h öppnade samt lofvade fram- lämna mitt kort.
Strax därpå visade hon sig åter o c h gjorde ett tecken, att jag kunde stiga på.
M e d snabba, knappt hörbara steg skred den lilla nunnan framför mig, tyst som ett andeväsen, g e n o m flere stora salar, tills hon stannade i en elegant, modernt inredd salong, där hon bad mig vänta.
Några minuter därefter inträdde en gam- mal, gammal gumma, iklädd dessa nunnors egen- domliga dräkt m e d den höga, svarta sammets- mössan på hufvudet samt bärande ett stort guld- kors på bröstet.
Blicken ur hennes ögon var mild s o m en ängels, o c h i de af tusen rynkor fårade dragen kunde man ännu se spår af en skönhet, s o m kanske b l o m m a d e på L e r m o n t o w s dagar.
Aldrig hade jag trott, att det skulle gå så lätt att samspråka m e d en abedissa, ty gum- man var vänligheten själf o c h skrattade riktigt Redigeras af Sophie Linge.
I - flydda da ' r, när strid o c h kif Upptogo männens hela lif, När fienden stod utanför, Då gällde att ha friskt humör.
I fästen o c h i slott man då Försökte skydd o c h värn att få.
Men nu för tiden annat är, Ej fienden nu k o m m e r när.
D o c k uti ro får ingen vara, Af fiender det finns en skara, Fast utaf annan sort, likväl Förakta d e m är alls ej skäl.
Och s o m det nu är kvinnans tid, För henne gäller denna strid Mot fiender, så små o c h djärfva 2&gt; SS Att rakt de kunna en fördärfva.
Att striden ej må bli för svår, På hennes sida stads jag står, • o Ett värn, ett skydd, en bundsför- £r ° vandt.
B Få se o m jag ej talat sannt.
H v a d uti grafven blott man fann.
En sak, som kan ditt hjärta få Att utaf sorg som glädje slå, Men o c k förargelse kan ge.
H v a d uppå trädet man kan se.
cd - 2 H v a d vilda djuren lefva af.
Hvarpå gick skeppet väl i kvaf.
2 « ° 3. sr * g b g.
Ett namn uppå en Sveriges kung, •so: För hvilken kronan n o g var tung.
En ort uti Amerika, &lt;o s 9&gt;r Där kaffet s ä g e s: v ä x a bra.
godt, när jag berättade henne mitt äfventyr i Klocktornet och novisernas munterhet.
Snart k o m m o vi in på klostrets historia, o c h där visade h o n sig synnerligen hemmastadd.
Kanske skall det intressera Iduns läsarinnor- att höra ett par af hennes berättelser.
En svägerska till Ivan Wasiliewitsch, storfurst- innan Juliana, hade, u t o m sig öfver sin frändes illdåd, sökt sin tillflykt inom de helgade murarne för att där i lugn få sluta sin lefnad, utan att hennes öron skulle nås af de d ö d s d ö m d e s jäm- merrop.
Under alla de år h o n vistades där hade h o n oafbrutet suckat o c h gråtit.
Slutligen k o m detta till tsarens öron, o c h en m ö r k höstnatt klappade hans handtlangare på klostrets port.
Den arma prinsessan, som endast alltför väl visste hvad detta betydde, flydde genom sitt fönster för att dränka sig i den närbelägna floden Moskwa, men upphanns o c h fördes tillbaka till sin cell, där h o n stryptes, » ty, » sade gumman, » sedan tsar Ivan mördat sin äldste son, s o m ni antagligen sett på den förfärliga taflan i Tretjakoffgalleriet, ville han ej se sina släktingars blod.
Därför stryp- tes hon. » » Det var en ruskig historia, » menade jag.
» A c k, » sade hon, » här finns det många sådana; » därefter fortsatte hon sålunda: » Tsar Peter lät här intaga sin härsklystna syster Sofia under namn af Susanna.
V i befinna oss nu i det af henne uppförda huset, hvilket alltid utgör abe- dissans bostad.
På goda grunder ansåg han henne vara den ledande handen i strelitzernas uppror, hvarför han i hennes åsyn framför detta fönster lät halshugga 300 man af strelitzergardet.
D e andra afrättades på Röda torget.
Om gift qvinnas eganderiitt e n l i g t Nya Lagberedningens ftirslag.
etta förslag, soni s ?i ifrigt varit emot ' sedt, har nu efter mer an z ' /?
ars väntan blifvit offcntliggjordt, och de flesta af våra större tidningar Iiafva mer eller mindre utförligt redogjort för dess innehåll.
Denna tidskrifts begränsade ut- rymnie tillater icke återgifvande af det ganska digra utlåtandet; men afven om det varit fallet, torde för flertalet af tidskriftens läsare de många lagparagraferna liaf \ .a blifvit en föga njutbar lektyr.
I var lagbok samnianhanger den ena sbalkeni nied den andra; cn paragraf betingas af en annan; rubbas den först?
liar, måste ocksa den andra der röra p5 sig.
Om allt detta ar for icke lagkuiiiiige svårt att hafva någon mening.
Förvisso har arbetet varit drygt, och niycken tid och omsorg torde derpi blif \ ?it nedlagda; att det varit samvetsgrant, derom vittna ledamöter i främsta rummet de reservationer, hrilka af snn~tl~gn afgifvits.
Endast en öfverlagscn, fint juridiskt spetsad penna borde derför liar tillata sig att falla nigot omdöme.
Men då ju ett lagförslag.
sådant som detta, sil djupt ingriper i familjens, i det dagliga lifvets niangskiftande intressen, berör mer eller mindre hvarjc samfundsmedlem, iifven den ringnste, verkar i den rikes saval som i den fattiges hem, sa ma ej anses olämpligt om förslaget skarskadas afven från synpunkten af .Ic gros bon scns coiiimun .. Endast fran sådan synpunkt kunna vi denna $ng yttra oss om förslaget, under förhoppning att framdeles få meddela utlatanden fran verkligt konipetenta personer.
~ H v a d skulle vinnas genom detta förslag, ont det bleke ar dcn fråga, som först frainstiller sig G r dcii närmast lag ?&gt; intresserade, d. v. s. den svenska hustrun, och denna fråga skola vi så kort och enkelt som möjligt söka besvara.
Som bekant blcf gerioni 1874 års lag en början gjord till att rubba den s. k. egendomsgcinenskapen i äktenskapet, en brklie skjuten i niotst51idar1ics fastaste bilverk.