Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har ingenting på marken, jag, och goda år äro dåliga år för mig: inga utmätningar, inga
--6--
auktioner.
Känner du nya häradshöfdingen som ska sitta ting i dag?
Nej, men det lär vara en ungherre som nyss gjort sin examen och nu sitter sitt första ting -- LÄNSMAN.
Och så skall han vara lite läsare.
Hm hm! -- Tingspredikan räcker länge i dag!
LÄNSMAN (lägger fram en stor bibel på notariens bord, samt tolf små på nämndemännens).
Nu kan det inte töfva så länge förrn det är slut, efter de hållit på en hel timme snart!
Han är en baddare att predika, kyrkoherden, när han kommer i tagen.
Ska makarna inställa sig personligen?
Båda två, så här blir nog en kalabalik... (Det ringer i klockstapeln utanför) Så där, nu är det slut! -- Damma af lite nu på bordet, så tror jag vi kan börja!
Och bläck är det i bläckhornen?
--7--
BARONEN och FRIHERRINNAN.
BARONEN (halfhögt till friherrinnan).
Alltså innan vi skiljas på detta år, äro vi fullkomligt ense i alla punkter!
För det första: inga tillvitelser inför domstolen?
Tror du att jag skulle vilja stå här och blotta vårt samlifs alla detaljer inför en nyfiken bondhop?
Du behåller barnet under skillnadsåret, med villkor att det får besöka mig, när jag behagar, och att det uppfostras efter de principer jag uppställt, och hvilka du godkänt?
Att jag af godsets afkastning lämnar till dig och barnet tre tusen kronor under skillnadsåret?
FRIHERRINNAN. Öfverenskommet!
Då har jag inte mer att tillägga, utan ber endast att få säga dig farväl!
Hvarför vi skiljas, veta endast du och jag; och för vår sons skull får ingen veta det.
Men jag besvär dig också för hans skull: upptag ingen strid, så att vi retas att smutsa hans föräldrars namn.
Det händer nog
--8--
ändå att han ute i det grymma lifvet får umgälla detta att hans föräldrar äro skilda.
Jag upptar ingen strid så länge jag får behålla mitt barn!
Låt oss då endast koncentrera vår omtanke på barnets väl och glömma hvad vi haft oss emellan!
Och tänk på en sak till: om vi kifvas om barnet och jäfva hvarandras fallenhet att vårda det, kan domaren döma barnet från oss båda och sätta det hos läsarna att uppfostras i hat och förakt för dess föräldrar!
Jo, min vän, så är lagen!
Det är en dum lag!
Må vara, men den gäller, och den är skrifven äfven för dig!
Och det skulle jag aldrig underkasta mig!
Det behöfver du heller inte, då vi ju beslutat att ej jäfva hvarandra.
Vi ha aldrig kommit öfverens förr, men i denna enda punkt äro vi ju sams: att vi skola skiljas utan osämja!
(Till länsman.)
--9--
det tillåtet för friherrinnan att vänta där inne i rummet?
(Baronen följer friherrinnan till högra dörren, därpå går han ut genom fonden.)
ADVOKATEN.
TJÄNSTEFLICKAN. DEJAN. TRÖSKAREN.
ADVOKATEN (till tjänsteflickan).
Ser du, min vän: att du har stulit, det betviflar jag inte ett ögonblick, men alldenstund din husbonde inte har vittnen på det, så är du oskyldig.
Men efter som din husbonde kallat dig tjuf, i två vittnens närvaro, så är han skyldig till ärekränkning.
Och nu är du kärande och han svarande.
Kom nu ihåg denna regel: en brottslings första plikt är: att bestrida.
TJÄNSTEFLICKAN.
Ja, men häradshöfdingen sa nyss att jag inte var någon brottsling, utan att det var husbonden.
Du är brottslig eftersom du har stulit, men eftersom du begärt advokat, så är det min oafviseliga plikt att rentvå dig och få din husbonde fälld.
Därför, och sista gången: bestrid!
(Till vittnena.)
Och vittnena, hvad de skola vittna?
Hör på: ett godt vittne skall hålla sig till saken.
Märken
noga därför, att det icke är frågan om huruvida Alma har stulit eller icke, utan att det endast är frågan om
Alexandersson sagt att hon stulit, ty, märk noga, Alexandersson har icke rätt att styrka sina påståenden, men vi ha det.
Hvarför, det vete fan!
Men det angår er inte.
Alltså: tungorna rätt i mun och fingrarna på bibeln!
DEJAN. Herre Jesus, jag är så rädd, för jag vet inte hvad jag skall säga!
TRÖSKAREN.
Säg som jag säger, du, så ljuger du inte.
HÄRADSHÖFDINGEN och PASTORN.
Tack för er predikan, herr kyrkoherde!
Ingen orsak, häradshöfdingen.
Jo, som ni vet är detta mitt första ting.
Jag har egentligen haft fruktan för denna bana på hvilken jag nästan mot min vilja blifvit inkastad.
Ty dels äro lagarna så bristfälliga, rättegångsväsendet så osäkert och den mänskliga naturen så full af osanning och förställning, att jag mången gång undrat hur en domare kan ha mod att uttala en bestämd mening.
Och i dag har ni väckt mina farhågor ånyo!
Att vara samvetsgrann är ju en plikt, men att vara hjärtnupen, duger inte.
Och när nu allt annat på jorden är bristfälligt, så få vi väl icke heller tänka oss domare och dom fullkomliga.
Låt så vara, men det hindrar icke att jag känner ett gränslöst ansvar, då jag har människors öden i min hand, och då mitt uttalade ord kan verka ner i generationer.
Jag syftar nu närmast på detta skillnadsmål mellan baronen och hans maka, och jag måste fråga er, som i kyrkorådet meddelat makarna de två varningarna, hvad er mening är om deras inbördes förhållande och relativa skuld.
Det vill säga: häradshöfdingen vill göra mig till domare, eller ställa sin dom på mitt vittnesmål.
Däremot måste jag endast hänvisa till kyrkorådets protokoll.
Ja, protokollen, dem känner jag.
Men det är just hvad som inte står i protokollen jag behöfver få reda på.
Hvad makarna vid enskildt förhör tillvitat hvarandra är min hemlighet; och för öfrigt: hur skall jag veta hvem som talat sant och hvem som ljugit.
Jag måste säga er hvad jag sagt dem: jag behöfver inte tro den ena mer än den andra.
Men ni har väl kunnat bilda er ett omdöme om saken under dessa förhandlingar?
Jag har bildat mig ett omdöme när jag hört den ena parten, och jag har bildat mig ett annat omdöme när jag hört den andra parten.
Med ett ord: jag kan icke ha någon grundad mening i denna fråga.
Men jag skall uttala en bestämd mening, jag som ingenting alls vet.
Det är en domares tunga kall, som jag aldrig skulle förmå bära.
Men man skall väl kunna framte vittnen?
Få bevis!
Nej, makarna anklaga icke hvarandra offentligt.
Och för öfrigt: två falska vittnen äro full bevisning, och en menedare är lika god.
Tror ni att jag skulle bygga dom på pigors skvaller, afundsjuka grannars prat, eller partiska släktingars hämnd!
Ni är en förfärlig skeptiker, pastor!
Man blir det efter fyllda sextio år och när man varit själasörjare i fyrtio.
Lögnen sitter i
som arfsynden, och jag tror att alla människor ljuga; man ljuger af fruktan som barn, af intresse, behof, själfupphållelsedrift när man blir äldre, jag vet de som ljuga af ren människovänlighet.
I föreliggande fall, hvad dessa makar beträffar, tror jag ni får mycket svårt att utgrunda hvem som talar sannast; och jag vill bara varna er att ej låta någon förmening smyga sig på er.
Ni är själf nygift och står under den unga kvinnans förtrollning; ni har därför lätt att bli intagen till förmån för en ung charmant dam, som är en olycklig maka och tillika moder.
Å andra sidan är ni nyss barnafader, och skall såsom sådan icke undgå att röras af faderns förestående skilsmässa från sitt enda barn; akta er för medlidande åt någotdera hållet, ty medlidande med den ena är grymhet mot den andra.
En sak kommer dock att underlätta min möda, och det är, att makarna äro ense i hufvudsak.
Lita inte på det, ty så säga de alla; och när de väl komma inför dombordet, så står det i ljusan låga.
Det behöfs bara en gnista här, så är det tändt!
Nu kommer nämndemännen!
Jag sitter kvar fastän jag inte syns.
DE TOLF NÄMNDEMÄNNEN. LÄNSMANNEN (ringer i en klocka i öppna fonddörren.
Rättens ledamöter taga plats; folk strömmar in).
Erinrande om strafflagens bestämmelser rörande tingsfrid i dess elfte kapitel, femte, sjette och åttonde paragrafer, förklarar jag härmed rättens förhandlingar öppnade.
(Sakta till notarien; därpå:) Behagar den nyvalda nämnden aflägga ed.
NÄMNDEMÄNNEN (resa sig; lägga fingren på bibeln och tala sedan på en gång utom då namnen nämnas). Jag Alexander Eklund, Jag Emanuel Wickberg, Jag Karl Johan Sjöberg, Jag Erik Otto Boman, Jag Erenfrid Söderberg, Jag Olof Andersson i Vik, Jag Karl Peter Andersson i Berga, Jag Axel Vallin, Jag Anders Erik Ruth, Jag Sven Oskar Erlin, Jag August Alexander Vass, Jag Ludvig Östman (alla på en gång, i takt, låg ton och mezza voce) lofvar och svar vid Gud och hans heliga evangelium, att jag vill och skall, efter mitt bästa förstånd och samvete, i alla domar rätt göra, ej mindre den fattige än den rike, och döma efter Guds och Sveriges lag, och laga stadgar;
(högre ton och höjda röster) aldrig lag vränga eller orätt främja, för skyldskap, svågerskap, vänskap, afund och illvilja, eller räddhåga, ej heller för mutor och gåfvor, eller annan orsak, under hvad sken det vara må, och ej den saker göra som saklös är, eller den saklös, som saker är.
(Tonen höjes ytterligare.)
Jag skall ock hvarken förr än domen afsäges, eller sedan uppenbara dem som till rätta gå, eller androm, de rådslag, som rätten inom lykta dörrar håller.
Detta allt vill och skall jag som en ärlig och uppriktig domare, troliga hålla, utan arga list och påfund... (Paus.)
Så sant mig Gud hjälpe till lif och själ! (Nämndemännen sätta sig.)
HÄRADSHÖFDINGEN (till länsman).
Ropa på målet Alma Jonsson mot hemmansägaren Alexandersson.
ADVOKATEN. ALEXANDERSSON. TJÄNSTEFLICKAN.
DEJAN. TRÖSKAREN. LÄNSMAN (ropar upp).
Tjänsteflickan Alma Jonsson mot hemmansägaren Alexandersson.
Jag skulle presentera fullmakt för käranden Alma Jonsson.
HÄRADSHÖFDINGEN (granskar fullmakten; därpå):
Tjänsteflickan Alma Jonsson har i uttagen stämning å sin förre husbonde Alexandersson yrkat
ansvar enligt Strafflagens sextonde kapitel, åttonde paragraf, gående på sex månaders fängelse eller böter, därför att Alexandersson kallat henne tjuf, utan att ha styrkt sin anklagelse eller anbänggjort mål.
Hvad har Alexandersson att anföra?
ALEXANDERSSON.
Jag har kallat henne tjuf, emedan jag har sett henne stjäla.
Har Alexandersson vittnen på att hon har stulit?
Nej, jag hade händelsevis inga vittnen med mig, ty jag brukar mest gå ensam.
Hvarför lade inte Alexandersson sak mot flickan?
Därför att jag aldrig processar!
För öfrigt bruka aldrig vi husbönder tala på husstöld, dels därför att det ar sa vanligt, dels därför att vi icke vilja fördärfva tjänarnas framtid.
Hvad har Alma Jonsson att svara härpå?
ALMA JONSSON. Joo...
Alma Jonsson, som i detta mål icke är svarande, utan kärande, ber att få sina vittnen hörda, för att Alexanderssons ärekränkning må ledas i bevis!
När Alexandersson har påtagit sig ärekränkningen, fordrar jag inga vittnen.
Däremot är det af vikt för mig att veta om Alma Jonsson är skyldig till förseelsen, ty har Alexandersson haft sannolika skäl för sitt uttalande, inverkar detta på domens mildrande.
Jag ber att få bestrida detta domarens påstående i kraft af Strafflagens sextonde kapitel, trettonde paragraf, däri den som för ärekränkning tilltalas ej tillåtes framställa bevisning om sanningen af sitt tillmäle.
Parter och vittnen samt åhörare aflägsna sig, att rätten må öfverlägga.
(Alla gå utom rätten.)
RÄTTEN. HÄRADSHÖFDINGEN.
Är Alexandersson en trovärdig och hederlig karl?
NÄMNDEN.
Alexandersson är en trovärdig karl!
Är Alma Jonsson känd som en ärlig tjänare?
ERIK OTTO BOMAN.
Alma Jonsson har afskedats för snatteri hos mig, förlidet år.
Nu måste jag likafullt döma Alexandersson till böter.
Det finns ingen hjälp för det!
Är han fattig?
LUDVIG ÖSTMAN.
Han resterar för kronoutskylderna och hade missväxt i fjor; så att de böterna orkar han inte bära!
Och ändå kan jag icke finna anledning uppskjuta målet, då saken är klar och Alexandersson ingenting får bevisa.
Är det någon som har något att tillägga eller invända?
ALEXANDER EKLUND.
Jag vill endast tillåta mig en allmän betraktelse: ett mål som detta, där den icke allenast oskyldige, utan förfördelade får ta straffet, och tjufven blir upprättad, till sin så kallade ära, kan lätt leda till de följder, att människor bli mindre öfverseende mot sin nästa och att processer komma att bli vanligare.
Detta är mycket möjligt, men allmänna betraktelser tillhöra icke protokollen, och dom måste fållas.
Jag frågar därför endast nämnden om
Alexandersson kan anses skyldig enligt Strafflagens sextonde kapitel, trettonde paragraf?
NÄMNDEN. Ja!
Kalla in parter och vittnen.
ALLA in.
I målet mellan Alma Jonsson och hemmansägaren Alexandersson, dömes Alexandersson för ärekränkning till hundra kronors böter.
Ja, men jag såg ju att hon stal! -- Det har man för att man är barmhärtig!
Ser du nu!
Bara man bestrider, så går det!
Alexandersson var dum och bestred inte.
Hade jag varit hans advokat och han bestridt käromålet, så skulle jag strax ha jäfvat dina vittnen, och du hade suttit där! -- Nu går vi ut och gör upp den här affären.
(Går med tjänsteflickan och vittnena.)
ALEXANDERSSON (till länsman).
Och nu kanske jag ska utfärda flyttningsbetyg åt Alma och sätta att hon varit ärlig och ordentlig.
Det angår mig inte!
ALEXANDERSSON (till fjärdingsman).
Och för det här får jag gå ifrån gård och grund!
Kan man tänka sig att rättvisan är så beskaffad, att tjufven får äran och den bestulne får spö!
Fy fan! -- Kom och drick en kaffehalfva se'n, Öman.
Jag kommer sedan, men skrik inte!
Jo, jag ska djäfvuln i mig skrika, om det också kostar tre måna'r!
Skrik inte bara!
Sedan BARON och FRIHERRINNAN. HÄRADSHÖFDINGEN (till länsmannen).
Ropa på skillnadsmålet mellan baron Sprengel och hans hustru, född Malmberg.
Skillnadsmålet mellan baron Sprengel och hans hustru, född Malmberg.
(Baron och friherrinnan in.) HÄRADSHÖFDINGEN.
I uttagen stämning mot sin maka, har baron Sprengel förklarat att han icke vidare ämnar fortsätta äktenskapet, och anhåller att, då kyrkorådets varningar visat sig fruktlösa, bli dömd till ett års skillnad i säng och säte.
Hvad har friherrinnan att invända häremot?
Mot skilsmässan har jag intet att invända, blott jag får behålla mitt barn.
Det är mitt villkor.
Lagen erkänner icke några villkor i detta fall, och det är domstolen, som afgör frågan om barnet.
Det var högst märkvärdigt!
-- 21 --
Och det är därför af stor vikt för domaren att få veta hvem som vållat oenigheten, hvarpå skilsmässan är grundad.
Enligt vidfogadt kyrkorådsprotokoll synes att hustrun påtagit sig, att hon stundom haft ett stridigt och svårt lynne, hvaremot mannen icke vidgått någon skuld.
Friherrinnan synes således ha erkänt...
Jag har svårt att antaga det kyrkorådets protokoll, bevittnadt af kyrkoherden och åtta andra trovärdiga män, skulle vara oriktigt.
Det är falskt skrifvet!
Man begagnar icke ostraffadt sådana utlåtelser inför domstolen.
Jag skall be att få observeradt det jag godvilligt afstått barnet till friherrinnan under vissa villkor.
Och jag upprepar ännu en gång hvad jag sagt nyss, att det är domaren och icke parterna som afgör målet.
Alltså: friherrinnan förnekar sig vara vållande till oenigheten?
Och det är icke ens fel att två gräla.
-- 22 --
Det här är icke något gräl utan ett brottmål, för öfrigt tyckes friherrinnan ådagalägga ett stridigt lynne och ett hänsynslöst sätt.
FRIHERRINNAN. Då känner ni inte min man.
Var god och förklara er, ty jag kan inte fälla dom på insinuationer.
I så fall ber jag att få målet nedlagdt, så att jag får söka skilsmässa på andra vägar!
Målet är redan handlagdt och måste fullföljas! -- Friherrinnan påstår således att mannen är vållande till skilsmässan.
Kan det bevisas?
FRIHERRINNAN. Ja, det kan bevisas!
Var god och gör det, men betänk noga att det gäller förinta baronens faderskap och rätten till egendomen.
Den har han förverkat många gånger, icke minst då han nekade mig sömn och föda.
Jag nödgas härtill upplysa att jag aldrig nekat friherrinnan sömn; jag har endast bedt henne icke sofva till middagen, emedan huset därigenom vansköttes och barnet lämnades utan tillsyn.
födan beträffar, har jag alltid låtit frun i huset bestämma därom, och jag har endast afstyrkt ett par öfverflödiga kalas, då det vanskötta hushållet icke tillät sådana utgifter.
Och han har låtit mig ligga sjuk utan att vilja tillkalla läkare.
Friherrinnan brukade alltid bli sjuk, när hon ej fick sin vilja fram, men detta slags sjukdom gick snart öfver.
Sedan jag tillkallat professorn från staden en gång och han förklarat att det bara var konster, tillkallade jag ingen läkare nästa gång då friherrinnan blef sjuk -- därför att den nya trymån var femtio kronor billigare än som var afsedt.
Allt detta är icke af den natur att det kan tagas i betraktande vid dömandet af ett så allvarligt mål.
Det måste finnas djupare motiv.
Det bör väl räknas som motiv att en far icke tillåter en mor uppfostra sitt barn.
För det första har friherrinnan låtit en piga sköta barnet, och där hon själf lagt hand vid vården, har det alltid varit galet; för det andra har hon velat utbilda gossen till kvinna i stället för till man; sålunda lät hon honom gå i flickkläder tills han var fyra år; och än i dag vid åtta
-- 24 --
års ålder går han med långt hår som en flicka, tvingas att sy och virka, samt leker med dockor, hvilket allt jag anser skadligt för barnets normala utveckling till man.
Under det att hon å andra sidan roade sig med att kläda folkets döttrar som gossar, klippa håret af dem och sätta dem till sådant arbete som gossar pläga sköta.
Med ett ord: jag tog min sons uppfostran om hand, då jag märkte dessa sinnessjukliga symptom, hvilkas följder man förr sett leda till konflikt med Strafflagens adertonde kapitel.
Och ändock ville ni nu lämna barnet kvar i moderns vård?
Ja, därför att jag aldrig hyst den grymma tanken skilja barn och moder, och emedan modern lofvat bättring.
Jag hade för öfrigt endast lofvat villkorligt, och under förutsättning att lagen icke befattade sig med ämnet; men eftersom vi kommit in på anklagelsernas område har jag ändrat beslut, i synnerhet som jag ifrån kärande har blifvit svarande.
Det ar sa den mannen alltid håller sina löften.
Mina löften ha som andras alltid varit villkorliga, och så länge villkoren uppfyllts, har jag hållit lofven.
Så hade han lofvat mig personlig frihet i äktenskapet...
-- 25 --
Naturligtvis under förutsättning att anständighetens lagar icke kränktes, men när alla gränser öfverskredos och under frihet insmugits begreppet själfsvåld, ansåg jag mitt löfte kringgånget.
Och därför pinade han mig med den orimligaste svartsjuka, som brukar vara nog för att göra en samlefnad olidlig.
Han var till och med nog löjlig att vara svartsjuk på läkaren.
Den svartsjukan upplöste sig i att jag afrådde från att begagna en ökänd och pratsjuk massör för en krämpa som brukade behandlas af ett fruntimmer, såvida icke friherrinnan åsyftar det fallet, då jag körde ut inspektoren när han rökte i min salong och bjöd friherrinnan på cigarrer.
Eftersom vi råkat in på skamlösheternas område, är det så godt att hela sanningen kommer fram: baronen har begått äktenskapsbrott.
Är det nog för att göra honom ovärdig att ensam uppfostra mitt barn?
Kan friherrinnan bevisa detta?
FRIHERRINNAN. Ja, det kan jag, och här har jag bref! HÄRADSHÖFDINGEN (mottager brefven).
-- 26 --
Det är ett år sedan.
Tiden för åtals väckande är visserligen försuten, men själfva sakförhållandet väger tungt mot mannen och kan förorsaka honom barnets och giftorättens delvisa förlust.
Erkänner baronen äktenskapsbrottet?
Ja, och med ånger och blygsel, men där funnos omständigheter hvilka måste betraktas som förmildrande.
Jag var tvingad till ett nesligt celibat genom friherrinnans beräknade kallsinnighet, oaktadt jag endast höfviskt bad att som en gunst få vinna hvad lagen tillstäder mig som en rättighet; jag ledsnade på att köpa hennes kärlek, då hon infört prostitution i mitt äktenskap och sålde sina favörer först mot makt, sedan mot gåfvor och pengar, och jag såg mig slutligen, och med friherrinnans uttryckliga tillåtelse, nödsakad ingå en lös förbindelse.
Hade friherrinnan gifvit sitt samtycke?
Jag fordrar bevis!
Det är sant, men jag kan ej bevisa det, då det enda vittnet, min hustru, förnekar det!
Obevisadt behöfver icke vara osant, men ett aftal som detta emot gällande lagar, är ett pactum
-- 27 --
turpe och är ogiltigt. emot sig.
Baron har fortfarande allt
Och då baronen påtagit sig brottet med ånger och skam, ber jag, såsom numera kärande ifrån att ha varit svarande, det rätten måtte öfvergå till domens fällande då vidare detaljer äro onödiga.
I min egenskap af rättens ordförande ber jag få höra hvad baronen kan ha att anföra till sitt försvar eller åtminstone urskuldande.
Jag har nyss påtagit mig äktenskapsbrottet och anfört såsom mildrande omständigheter, att det dels skedde af tvingande nöd, då jag efter tio års äktenskap plötsligt befann mig vara ogift, dels att det var med friherrinnans eget samtycke.
Som jag nu får anledning tro att detta allt var en snara för att få sak på mig, är det min skyldighet, för min sons skull, att gå vidare ...
FRIHERRINNAN (utropar ofrivilligt).
Hvad som vållade mitt äktenskapsbrott, det var friherrinnans otrohet.
Kan baron bevisa att friherrinnan varit otrogen?
BARONEN. Nej!
Ty jag var mån om familjens heder, och utplånade alla bevis som jag hade i min hand,
-- 28 --
men jag vågar ännu antaga att friherrinnan här skall vidhålla den bekännelse hon en gång aflagt inför mig!
Vidgår friherrinnan sitt äktenskapsbrott såsom i tiden före och därför sannolikt vållande baronens felsteg?
FRIHERRINNAN. Nej!
Vill ni gå ed på att ni är oskyldig till denna anklagelse?
FRIHERRINNAN. Ja!
BARONEN. Herre Jesus!
Det får hon inte!
Ingen mened för min skull!
Jag frågar ännu en gång: vill friherrinnan gå eden?
Jag tillåter mig endast anmärka att friherrinnan nu för ögonblicket är kärande, och att man icke kärar med ed.
Då ni anklagat henne för brott, är hon svarande.
Hvad anser nämnden?
EMANUEL WICKBERG.
Då friherrinnan är part i målet, synes mig att hon svårligen kan få vittna i egen sak.
-- 29 --
SVEN OSKAR ERLIN.
Mig tyckes att då friherrinnan skall vittna med ed, baronen också skulle få vittna med ed i samma mål, men då ed icke får gås mot ed kan hela saken få anses mörk. AUGUST ALEXANDER VASS.
Här är väl icke fråga om vittnesed utan om värjemålsed.
ANDERS ERIK RUTH.
Det är väl den frågan som skall afgöras först.
AXEL VALLIN. Dock icke i parternas närvaro, då rättens förhandlingar icke äro offentliga.
KARL JOHAN SJÖBERG.
Nämndens yttranderätt är icke begränsad af hemlighet som villkor.
Af så många olika meningar kan jag icke hafva någon ledning.
Men då baronens brott kan bevisas, och friherrinnans ännu är obevisadt, måste jag fordra värjemålsed af friherrinnan.
Jag är redo! HÄRADSHÖFDINGEN.
Nej, vänta ett ögonblick! -- Kan baronen icke med uppskof framte bevis eller vittnen för sitt påstående?
Jag hvarkeh vill eller kan, ty jag är icke angelägen om min vanäras offentliggörande.
Rättens förhandlingar nedläggas, medan jag söker samtal med kyrkorådets ordförande.
(Går ned ur domstolen och in till höger.)
NÄMNDEMÄNNEN (rådgöra sins emellan halfhögt).
BARONEN och FRIHERRINNAN (i bakgrunden).
FOLKET (talar i grupper).
BARONEN (till friherrinnan).
Du ryggar icke för meneden?
Jag ryggar för ingenting, när det gäller mitt barn.
Men om jag har bevis?
Brefven äro brända, men de bevittnade afskrifterna finnas i behåll.
Det ljuger du för att skrämma mig!
För att visa dig hur högt jag älskar mitt barn och för att åtminstone rädda modern, då jag är förlorad, så -- tag bevisen här; men var icke otacksam.
(Räcker henne en brefbunt.)
-- 31 --
Att du var en lögnare, det visste jag förut, men att du var så skurkaktig att du lät afskrifva brefven, det trodde jag ändå inte.
Det är tacken!
Men nu äro vi båda förlorade.
FRIHERRINNAN. Ja, må båda sjunka, så det blir ett slut på striden.
Är det bättre att barnet förlorar båda föräldrarna och står ensamt i världen?...
Det kan aldrig ske!
Din orimliga inbilskhet, som förleder dig tro att du står öfver lagar och medmänniskor, har narrat dig upptaga denna kamp, i hvilken en med säkerhet blir den förlorande: vår son!
Hvad tänkte du på när du började detta anfall, som måste utmana till försvar?
Icke var det på barnet!
Det var på hämnden?
Hämnden för hvad?
För att jag kom på ditt brott!
FRIHERRINNAN. Barnet?
Har du tänkt på barnet, då du stått och smutsat mig inför detta pack!
BARONEN. Hélène! -- Vi ha rifvit hvarandra blodiga som vilda djur, vi ha blottat vår skam inför dessa alla gom glädjas åt vår undergång, ty här i salen ha
-- 32 --
vi icke en vän; vårt barn skall hädanefter icke kunna tala om aktningsvärda föräldrar, aldrig gå ut i lifvet med en anbefallning från far och mor; han skall se hur hemmet är skydt, hur de gamla sitta ensamma föraktade, och så skall han fly oss en gång!