Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer ansågo, att öfverensstämmelse i afseende på beräkningen af Ränta och Öfverränta vid Banco-Disconten och Filial-Disconterne borde ega rum, så har derom uti Reglementet för Filial-Disconterne influtit följande, icke otydliga, stadgande : ”Med beräkningen så väl *af Lagliga 492 Stats- Utskottets Betänkanden. räntan sorn af Straffräntan, förhålles i enlighet med hvad, som för Banco-Disconten kommer att stadgas.”
— När nu något undantag härifrån i öfrigt uti Reglementet icke medgifves, anse Utskotten deraf vara en påtaglig följd, att detta allmänna stadgande måste tillämpas så väl i afseende på beräkningssättet, som proCentens storlek efter enahanda grunder, som i Banco-Disconten äro gällande.
Herr Commerce - Rådet Santesson anför vidare: ”Beräkningssättet har nemligen varit det, att Öfverräntan efter 12 proCent uträknats å hela beloppet af den förfallne Reversen, till dess den med uti Reglementet stadgad afbetalning, på nytt Document omsattes.
Så länge omsättnings-rättigheten ej uti Discont-Reglementerne var medgifven, utan det ensamt berodde på Direclionerne, att, vid uppbärande af förfallne Länet, emottaga för en del eller det hela ny Revers eller intet annat än Contant, så hade denna beräknings-inethode sin giltiga grund; men enär vid sednaste Riksdag Rikets Höglofl.
Ständer funnit för godt att etablera en verklig omsättnings-rättighet, samt bestämma såsom villkor för densammas begagnande, uti f. d. Filial-Disconterne, minst ^.‘dels afbetalning, hvarje sjette månad, så vida Fullmägtige eller
Directionen pröfvade säkerheten för Lånet fortfara, så har i ordets enkla4bemärkelse ej iner än elen i^rdel Stats-Utskottets Betänkanden.
4,93 af primitiva Lånet som ovägerligen borde contant inbetalas, utgjort det belopp som kunde förfallet anses: denna iVdel var således ock allt hvarmed Gäldenårernes uteblifvande å bestämd dag manquerade Discont-Verket samt följaktligen denna /^:del det enda belopp, hvarå Gäldenären borde erlägga så kallad Öfverränta o. s. v."
Herr Commerce-Rådet synes således hemta stöd för sin anmärkning af det förhållande, att vid förre Discont-Directionerne omsättningar fingo ega rum, fast än sådane icke voro i Reglementen omförmälde ; men ehuru efter sednare Författningar Gäldenärerne nu mera är medgifven den rättighet, att om de,det åstunda genom omsättningar på Tö-del af Gapitalet, hvarje 6:te månad, småningom få afbörda sine skulder; likväl, och som
Gäldenärs betalningsskyldighet bör mätas efter skuld-förbindelsens innehåll, och alla till Disconterne ut— gifna Reversal äro stälde på inbetalning af bela Gapitalet, så måste ock vid förfällotiden hela Capital-beloppet anses vara förfallet , så att omsättningsrätten egentligen icke är annat än ett tillåtet medel, för Gäldenärerne, att för tillfället inbetala hela förfallne skuld-beloppet, hvilket de dock icke äro pligtige att begagna, enär det ar för en hvar Gäldenär öppet att genom full inbetalning af sitt lån förekomma all beräkning af Öfverränta.
Vid hvilket förhållande 494 Stuts-Utskottets något annat beräkningssätt af Öfverränta Jin det hittills följda, nemligen 12 proCent på hela förfallne Capitalet, med nu gällande Författningar icke lärer kunna komma i fråga.
Hvad Herr Commerce-Rådet i öfrigt exempelvis anfört, angående en Gäldenärs som fått låna 1000 R:dr med rättighet, att slippa betala mera än 100 R:dr hvar 6:te månad, lärer icke inträffa med någon af Filial-Disconternes Gäldenärer, helst då utlåningarne vid desse
Disconter voro i gång, någon sådan rättighet icke enligt Reglementet egde rum.
Att en Discont-Gäldenär, om han försummade den första inbetalningen af 100 R:dr, skulle efter förfallo-tiden komma att erlägga, å desse 100 R:dr 120 proCent, då de dernäst förfallne 100 R:dr 108 proCent o. s. v. efter år räknadt, kunna Utskotten icke heller inse, emedan om en DiscontGäldenär öfverskrider förfallotiden, hela Capitalet, efter hvad ofvanberördt är, anses förfallet och det är då å detta Capital, som Öfverräntan kommer att beräknas.
Efter denna pröfning af de grunder på hvilka Herr Commerce-Rådet Santesson byggt sitt derefter gjorde yrkande, att den Öfverränta, som med tillämpning af det utaf Herr Commerce-Rådet öfverklagade beräkningssätt skall blifvit hit till Riksgälds - Stats-Utskottets Betänkanden.
4o^ Contoiret för mycket inbetald, måtte återställas de Gäldenärer, hvilka icke i följd af ågångneUtslag densamma erlagt, torde någre vidare skäl för att, bos Rikets Höglofl.
Ständer en sådan återbäring, afstyrka icke vara af nöden.
Och får B.anco-Utskottet särskildt i frågan om förändrad beräknad af Öfverräntan, uti Banco-Disconten, tillägga, att enär flere framställningar i denne del före detta inom Utskottet blifvit gjorde, Utskottet icke kan annorlunda, än i sammanhang dermed häröfver utlåtande meddela.
Dock varder hvad Utskotten sålunda andragit Rikets Höglofl.
Ständers bepröfvande härigenom vördsamligen understäldt.
Utdrag af Protocollet, hållet hos Riksens Höglofl.
Stander Stats - Utskott vid sammanträde in Pleno den 3 April 1823. S. D. V,d .justeringen af Protocollet för den 29 sisth Martii, i hvad det samma rörer den af Herr Commerce-Rådet Santesson väckte fråga, angående förment felagtig tillämpning af Författningarne, om Öfver - 4o6 Stats-Utskottets Betänkanden. räntans beräkning ä upptagne
Län af f. d. Filial-Disconterne m. m. åberopade Herr Commerce-Rådet hvad han förut i ämnet anfört, och hvilket innefattades uti följande nu ingifne redigerade yttrande: ’’sedan min Motion, $om remitteradts af YälloflBorgare-Ståndet till både Stats- och Banco-Utskotten, blifvit först handlagd endast af Stats-Utskottets afdelning för RiksgäldsVerket, och der uppsats förslag till det svar som nu utgör betänkandet, och vid. första föredragningen deraf den 8 Marlii i Stats-Utskottet, af mig och flere Ledamöter glindran gjordes, att Remissen synts fordra åtgärd af en gemensam Beredning, beslutade ock Högloft, Stats-Utskottet, att med föredragningen i anledning deraf skulle anstå, till dess saken blifvit anmäld hos Banco-Utskottet: denna anmälan skedde emedlertid i stället så, att Banco-Utskottet ansåg saken redan af Stats-Utskottet afgjord, och Betänkandet der justeradt, ehuru det ännu ej varit öfverlaggnings-ämue, och utan all tvifvel med särdeles afseende till ett sådant förhållande, helst Stats-Utskottet varit närmast i tillfälle bedömma hvad dess egen afdelning ensam berett, genast uti Stats-Utskottets Betänkande instämde.
När det, i en sålunda handlagd bakvänd ordning till Stats-Utskottet återkom, och mot denna behandling som, i min tanka, gifvet skulle verka till en särdeles utgång af hufvud saken, Stats-Utskottets Betänkanden.
497 saken, af mig framställning gjordes, förklarades vid sammanträde i Stats-Utskottet, den 29 sistl.
Martii nämnde behandling, som ett misstag, och Stats-Utskottet beslöt, att, oberoende af Banco-Utskottets redan fattade Beslut, ensamt nu afgöra motionen.
Då ingaf jag följande skrifteliga anförande till Stats-Utskottet: ”Då, nu enligt Höglofl.
Utskottets Beslut, till hufvudsakligt afgörande företages det af Höglofl.
Riksgälds-afdelningen föreslagna svar på min motion, anhåller jag få fästa Höglofl.
Utskottets uppmärksamhet vid detsamma Afdelningens Förslag, innefattande besynnerlige och i min tanka alldeles origtige både prasmisser och conclusion.
Bland de förre efter verbotim införande af mina ord: ”Beräkningssättet har nemligen varit det, att Öfverräntan efter 12 proCent uträknats å hela beloppet af nu förfallne Reversen , lill dess den med uti Reglementet stadgad afbetalning, på nytt Document, omsattes.
Så länge omsättnings-rättigheten ej uti Discont-Reglementerne var medgifven, utan det ensamt berodde af Discont-Directionen, att vid uppbärandet af förfallna
Lånet emottaga, för en del eller det hela, ny Revers, eller intet annat än contant, 4\de Sami. 32 4f)S Stats-Utskottets Betänkanden. så hade denna beräknings-method sin giltiga grund, men, enär, vid sednaste Riksdag, Riksens Höglofl.
Ständer funnit för godt, att etablera en verklig omsättningsrättighet, samt bestämma, såsom vilkor för densammas begagnande uti f. d.
Fiiial-Discontjerne, minst YTs:dels afbetalning hvar 6:te månad, så vida Fullmägtige eller Directionen pröfvade säkerheten för Lånet fortfara, så bar, i ordets enkla bemärkelse, ej mera än den TT5:delen af primitiva
Lånet som oundgängeligen borde contant inbetalas, utgjort det belopp, som kunde förfallet anses; denna TT5:del var således ock allt, hvarmed Gäldenärens uteblifvande, å bestämd dag, manquerade Disconl-Verket; samt följaktligen denna y^rdel det enda rätta belopp, hvarå Gäldenär borde erlägga så kallad Öfver- eller Straff-ränta, o. s. v./' — hvarvid dock utelemnats den slutrad, som hörde till beviset för mitt påstående, ”emedan Straffet eller plikten i detta som i alla andra fall, väl bör motsvara det fel som begås, och den skada som göresHeter det i Afdelningens Betänkande: ”Commerce-Puldet synes således hemta stöd för sin anmärkning af det förhållandej att vid förre Discont-Directionerne ornsättningar fingo ega rum j fastän sådane icke i Reglementet voro omf tirniäldeP Stats-Utskottets Betänkanden.
4ö9 Jag hemställer om någon kan möjligen fatta mitt yttrande så, att jag härifrån hemtat stöd; jag har tvärtom sagt, att då var förhållandet helt olika, men stödet för min motion var och är det nyss citerade ordalag ur detsamma mitt memorial, ”att då Riksens Ständer stadgade vid sistlidna Riksdag en verklig omsättnings-rättighet, samt bestämde, såsom vilkor, för densammas begagnande uti f d.
Filial-Disconterne, minst .dels afbetalning hvar 6de månad, så vida Fullmägtige eller
Directionen pröfvade säkerheten för Lånet fortfara, så har i ordets enkla bemärkelse, ej mera än den f-:delen af primitiva Lånet, som ov äger ligen borde contant inbetalas, utgjort det belopp, som kunde förfallet anses; denna f^.-del var således ock allt hvarmed Gäldenärers uteblifvande pä bestämd dag manquerade
Discont- Verket; samt följakteligen denna f^.del det enda rätta belopp hvarå Gäldenär borde erlägga så kallad Öfver- eller Straff-Ränta, emedan straffet eller plikten i detta som i alla andra fall väl bör motsvara det fel, som begås och den skada som göres Hvartill jag sedan vidare lade: ”1 alla fall måste det vara oförenligt håde med Lagstiftarens mening och med all billighets princip, att den som lånt iooo R:dr, med rättighet att slippa betala mera än ioo R:dr hvar 6:te månad, och under 5oo Stats-Utskottets Betänkanden. löfte att äfven denna rättighet ej skulle vara förverkad, .blott han kunde åstadkomma denna afbetalning inom 2:ne ytterligare månader utöfver de sex, för hvilken öfverskjutande tid, likväl borde erläggas dubbel ränta; — att denna Gäldenär till tooo R:drs belopp skulle för de, vid första afbetalningstiden, endast förfallne joo R:dr, erlägga 120 proCents ränta, eller för de dernäst förfallne 100
R:dr, 108 proCents, för de sednare påföljande 100 R:dr, 96 proCents, o. s. v. efter år räknadt, som det ock onekligen gjorde, då den så kallade Straff- eller Öfver-Räntan beräknades af det 10, 9 eller 8 dubbla 0. s. v. belopp af hvad för hvarje gång verkligen var förfallet.
Minst måtte ett sådant beräkningssätt emot Medborgare, hvilka ganska gifvet äro af de mest behöfvande i samhället, och hvilket sätt visserligen förtjenar den benämning af förstörande, som enligt hvad ofvannämndl är, sednaste Riksens Ständers Banco-Utskott sjelf gifvit den beräkningen af Öfver-Ränta, anstå ett Allmänt Verk, för hvars mellankomst till Reglerande af de fallna
Disconterne ju endast den ädla afsigt, att förekomma Tusendetals nyttige och trefne Medborgares ofärd och undergång, uppgafs, och äfven verkeligen måste hafva varit grunden.”
Härom yttrar åter Afdelningen: Stats-Utskottets Betänkanden. 5oi ”Hvad Herr Corn mer ce-Rådet i öfrigt exempelvis anfört angående en Gäldenär, som fått låna iooo R:dr med rättighet att slippa betala mera än rooRrdr hvar sjette månad, lärer icke inträffa med någon af Filial-Disconternes Gäldenärer, helst då Utlåningarne vid desse Disconter voro i gång, sådan rättighet icke enligt Reglementet egde rum/’ Huru kan Afdelningen väl säga att sådant ej inträffat med någon af f. d. FilialDisconternes Gäldenärer? utan att just vilja vanställa elier förtyda Motionairens mening, måtte mina ord: ”Den som lant iooo R:dr med rättighet o. s. v.” väl här kunna och böra förstås så: att den som var skyldig iooo R:dr och erhållit rättighet att slippa betala mera än 100
R:dr hvar 6:ie månad, ochj som det vidare heter, under löfte att äfven denna rättighet ej skulle vara förverkad, blott han kunde åstadkomma denna afbetalning inom 2:11c ytterligare månader utöfver de sex , för hvilken öfver skjutande tid likväl borde erläggas dubbel ränta, att denna Gäldenär till 1000 R.drs belopp, skulle, för de vid f örsta afb stab ungstiden endast förfallne 100 R:dr erlägga 120 proCents ränta eller för de dernäst förfallne 100 JR:dr 108proCent, för de sedan påföljande 100 R:dr, g6 proCent o. s. v. efter år räknadt, som det dock onekligen gjorde, då den så kallade 5oa Stats-Utskottets Betänkanden.
Öfver- eller Straff-Räntan beräknades af det 10, g eller 8 dubbla o. s. v. belopp af hvad för hvarje gäng verkeligen är forfallet, och huru kan efter denna ordalydelse afdelningen säga ”sig ej kunna inse det den Discont - Gäldenär, som försummade första inbetalningen af 100 R:dr, skulle för den samma erlägga 120 proCents ränta, eller för de dernäst förfallne iooR:dr, 108 proCent, emedan” som Afdelningen vidare anför, ”om en Discont Gäldenär öfverskrider förfalloliden, hela Capitalet, efter hvad ofvanberördt är, anses förfallet, och det är dä å detta Capital, som Öfverräntan kommer att beräknas?” ■— Ehuru här aldrig af mig var väckt fråga om sådane, som öfverskredo Respitmånaderne, hvilket ju står i ofta nämnde senast upprepade min mening: blott han kunde åstadkomma denna afbetalning inom aine ytterligare månader utöfver de sex _, för hvilken öfver skjut ande tid likväl borde erläggas dubbel ränta/’ och jag dessutom uti det motionen åtföljande Borgare-Ståndets Protocoll, af den 12 Februarii, ytterligare förklarat, att min Motion, ingalunda rörde dem, som ej inom Respitmånaderna omsattemedan då, efter tydlig föreskrift, Lånet var helt förfallet, hvarefter ock räntan ä det förfallna total belopp , ej gjorde mera än 12 proCent; men den som ej nekar att 2 gånger 2 är 4»kan icke eller neka det af mig anförda exemplets både vigtighet och oemotsäglighet, — Stals-Ut skottets Betunkanden. 5od emedan Tx5:del af iooo R:dr gör 100.
— Emedan den 2 månaders Öfverränta för Respit-månaderne, sorn en sadan Låntagare, vid första omsättningen till yoo R:dr, till större eller mindre del begagnade, beräknades honom efter 12 proCent per anno på alla 1000, hvilket på de förfallne blott 100 R:dr alltså måste göra 10 gånger så mycket eller 120 proCent per anno, — Emedan vidare den vid 2:dra omsättningen upplupna Öfverränta, å begagnad Credit af de två Respit-månaderne, beräknades honom med 12 proCent per anno, å alla yoo R:dr, sorn å dä blott förfallne iooR:dr måste göra 108 proCent, emedan y gånger 12 gör detta belopp; o. s. v. När Högloil.
Utskottets Afdelning för Riksgälds-Verket på sådan, i utlåtandet kallad, pröfning af de utaf mig för Motionen lagde grunderj byggt dess afslyrkan till min motion, men jag vågar tro HöglofL Utskottet utaf hvad jag nu anfört, blifvit öfvertygadt, det dels de af mig åberopade verkliga grunder undfallit Afdelningen, så att de ej uti dess förslag till betänkandet fullständigt eller rätt blifvit citerade, dels det, som jag anfort såsom fordom gällande för ett helt motsatt förhållande, nu af Högloil.
Afdelningen bedömts såsom af mig antagen grund, och dels de af mig ariförde, sorn ovedersägligen hit hörande och etter Quatuor Species riglige befunne exempel, oell 5o4 Sta ts~ Utskottets Betänkanden, uträkningar blifvit framstälde såsom ej hit lämplige eller mecl förhållandet öfverensstämmande; så hemställer jag ock Ödmjukligen, om den på sålunda omöjligen mera bestående pramisser uppförda conclusion kan ega bestånd.
Jag vill derföre inte säga, att ju något kunnat invändas mot min motion, ej som rättvis och billig, men som för Riksgälds-Contoiret obehaglig, emedan det alltid är ledsamt återgifva, hvad man en gång tillegna! sig och trott få behålla; i sådan akt och mening kan jag ock medgifva, att Afdelningen kan haft ett, i min tanka, dock blott skenbart skäl för sitt afstyrkande, der det säges, att enär uti Reglementet, som för utredningen uppgjordes af senaste Riksens Ständer, stadgas icke otydligen (desse två ord nämnde utan tvifvel till min villfarelses corrigerande tror jag dock äfven ej varit behöflige, emedan jag sjelf i min motion alldeles verbotim infört och åberopat samma mening) det med beräkningen så väl af lagliga räntan, som af Straff-räntan förhålles i enlighet med hvad som för Banco-Disconten kommer att stadgas, så, enär något undantag härifrån i öfrigt uti Reglementet icke medgifves, anse Utskotten deraf vara en påtaglig följd, alt detta allmänna stadgande måste tillämpas så väl i afseende på beräkningssättet, som procentens storlek efter enahanda grunder, sorn i Banco - Stat s^Ut skottets Betänkanden.
5o5 Disconten äro gällande. —•
Och om detta äfven blifvit Höglofl.
Pieni tanka hade jag ej mera i detta än annat kunnat förtänka en sådan olika åsigt mot den jag yttrat, att, nemligen, rättvisa och billighet mot Medborgare, bland hvilka en stor del äro af de mest behöfvande i samhället, och emot hvilka tillämpningen af det utaf mig öfverlagda beräkningssätt för Öfverräntan alltså visserligen förtjent det namn af förstörande, som Riksens Ständers Banco-Utskott vid förra Riksdagen gaf hela beräkningen af Öfverräntan, — krafde det afseende af ett allmänt Riksens Ständers Verk, för hvars mellankomst till reglerande af de fallne
Disconterne ju endast den ädla afsigt, att förekomma iooo:detals nyttige och trefne Medborgares ofärd och undergång , uppgafs, och äfVen verkligen måste hafva varit grunden, —- att detta Verk ej i sjelfva Verket borde profitera af dessas förlägenhet.
Derjemte skulle jag, som sannerliga ej vill väcka eller yrka det alidia minsta, hvarken för enskildes eller allmän räkning, som ej efter min öfvertygelse är stride rätt, ingalunda kunnat bestrida om, mot det af mig calculerade belopp, som till restituerande kunde komma i fråga, eller troligen ^:delar af hela öfverräntans belopp 28^,600, af Höglofl.
Afdelningen blifvit anmärkt, hvad jag dock saknar och nu anser mig tt 5o6 Stats-Utskottets Betänhanden. skyldig sjelf rätta, eller alt uti denna totala Öfverrän te-Summa, 1:0 Ligger Ordinarie ränta, som utgör hälften eller R:dr 142,800.-- livilket då ej i hast erinrades och 2:0
Att af den andra hälften, som utgör den egentliga Straffräntan, väl i;del och kanske hälften kan antagas hafva blifvit erlagde af lagsökte och executivt uttagne
Lån, örn hvilkas considererande jag ej väckt eller ansett mig kunna väcka fråga, emedan de ej hetalt högre å'11 12 proCents ränta å deras skuld, som bestod af hela beloppet.
Det belopp, hvarom fråga alltså kunde blifva till följe af min Motion att återställas, torde ej kunna uppskattas till mera an omkring 70 å 80,000 R:dr.
Och enär på sätt jag tror mig hafva utredt, desse 70 å 80,000 R:dr eller hvad det samma belopp efter en noga uträkning på uppgifne grunder i sjelfva verket kommer att befinnas utgöra, alltså äro uttagne, ej af de tredskande, ej af de lagsökte, ej eller af defalliserades massor, utan af dem, som med bästa vill ja (ty huru kan man väl misskänna hos dem, som inom de 2 respit-månaderne med så dryg känning för hvarje dags begagnande deraf fullgjort deras omsättningsskyldighef) ej kunnat precist vid de ordinarie sex månaders förlopp det åstadkomma, så kan jag ej annat än, med å-be - Stats-Utskottets Betänkanden, 507 ropande af min Motion, ytterligare yrka Höglofl.
Utskottets afseende till den för mig i denna sak sig så solklart framställande billighet och rättvisa, att ej desse sist beskrifne personer bordt eller böra belastas med 120,108,96 o. s. v-. proCents ränta efter år räknat, å hvad för dem var förfallit, enär de tredskande och de lagsökte å deras förfallna skuld ej kunnat debiteras mera an 12 proCent.
Jag kan ock intet afhålla mig från att nu meddela det ytterligare bevekande skäl för min Motion, att, enär på sätt Riksens Uögl.
Ständer vid sednaste Riksdag beslutade, och som finnes infördt uti io:de Bandet af Bihanget till Protocollerne för sednaste Riksdag pag. 622, sedan Götha Canal-Discont- Verks skulder blifvit till fullo liquiderade, derest något öfverskott för denna Discont skulle uppkomma, sådant skall tillhanda hållas i första rummet Borgenärerne och derefter Actie-egarne i denna Discont, så har jag trott, under full öfvertygelse, att ett sådant öfverskott både redan är synbart att blifva, och efter slut-utredning'äfven, efter min oförgripliga tanke måste blifva, men hvilken, af många måhända, alldeles kätterskt ansedda öfvertygelses utredande får höra till ett annat Capitel, då det så påkallas, att äfven desse Actie-egare ej borde profitera af den hos, om ej olycklige, dock fattige och förlägnc kr 5o8 Stats-Utskottets Betänkanden.
Gäldenärer uttagne fördubblade öfverräntn, utan har jag fast mera ansett mig förut, och innan i sin ordning Discontens Creditorers obetalte räntefordringar, och derefter Actie-egarnes rätt, i anledning af nämnde Riksens Ständers Beslut göres gällande, böra utverka till den considcration för de nämnde Gäldenärer, som min Motion afsett, och som, på sätt jag nu uppgifvit, slutligen alltså ej blifver en förlust för Staten eller Riksgälds-Conloiret; och jag tror åtminstone dermed hafva ådagalagt, att ej enskildt Intresse varit det bevekande skälet för Motion.
Långt ifrån att villja begära, det mitt anförande nu må genast verka hos Höglofl.
Utskottet till ett förändradt beslut, mot hvad Afdelningen föreslagit, vågar jag dock tio, att de af mig uppgifne förhållanden, äfvensom anmärkningar vid Afd el ningens nyttjade framställningssätt, få verka till en återremiss åt Afdelningen, hvarom jag alltså anhåller, såsom ett steg, hvilket jag yågar på förhand vara öfvertygad skall föranleda en förändrad åtminstone framställning af ämnet.
Till hvilket skriftliga anförande jag, efter yttrande i ämnet af en Riksgälds Afdelningens Ledamot, muntligen tilläde:
Jag har i min Motion, lika så litet som i det nu anförda, sagt, att Riksens Ständers Stats-Utskottets Betänkanden.
5og Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret orätt eller mot Riksens Ständers afsigt tillämpat Reglementet; jag har fastmera haft till ändamål att visa, det uti Reglementet en sådan tillämpning, som den förr och nu vid omsättningen använda, varit af senaste Riksens Ständer förbisedd, och tror ännu, att om då deras uppmärksamhet hade blifvit af någon fästad vid de förhållanden, som jag ådagalagt hafva utgjort följderne af en sådan tillämpning, så skulle Riksens Ständer ej hafva underlåtit att stadga en billigare beräkningsgrund, med bibehållande af densamma Öfverränte-proCent; och, då jag har denna tro, har jag ock på den byggt min Motion om billighet, att återställa, hvad i så måtto utöfver billighet kommit de Gäldenärer, som inom Ilespit-månaderne omsatt sine Lån och erlaggt Öfverränta , alltför känbart till last.
Om denna tanke och öfvertygelse ej delas af Höglofl.
Utskottet, får jag i detta, som i flere andra mål ej misstycka; men den rättighet har jag trott mig nu ega yrka, att sådant afslag då stödjes på skäl, andre än de af mig emot Afdclningens Betänkande anmärkte mindre rigtigt gifne tydningar af mine yttranden och åberopanden i Motionen; ty sådane skola de samina vid ny oväldig granskning ©tvifvelaktigt befinnas; och jag kan ej förmoda, att Herrar Ledamöter utaf Afdelningen kunna vara emot att för sådant ändamål påse förslaget ånyo, samt om anmärk - 5 io Stats-Utskottets Betänkanden. bingarne finnas ega grund, omarbeta Betänkandet, äfvensom i motsatt fall, ådagalägga , huru jag i dessa anmärkningar halt fullkomlig orätt.
Men då, allt delta oaktadt, Högloft Stats-Utskottet, pågjord proposition af Herr Ordföranden, utan allt vidare antog Afdelningens förslag, tili Betänkande åt Rikets Högloft Ständer, anhåller jag att detta får, som mitt särskilda yttrande åtfölja.” Hvilken särskilda mening uppå begäran skulle åtfölja det i detta ämne afgående Betänkande till Riksens Höglofi.
Ex Protocollo V- Karström.
N:o 95* Ankom (len 9 April i8a3.