Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer må för sin del besluta en författning af följande lydelse: »Med upphäfvande af de, angående borgenärs rätt att erhålla bysättning å gäldenär, i särskilda författningar meddelade föreskrifter, så vidt de stå i strid med nedanstående, förordnas som följer:
Finnes ej, vid utmätning hos gäldenären, full tillgång till gäldande af skuld hvarför betalningsskyldighet honom ålagd är, eller finnes uppgifven tillgång tvistig, eller kan den, för annan orsak, ej straxt till betalning i laga ordning användas, då skall bysättning gäldenären åläggas, der borgenären det äskar, och gäldenä ren ej gitter hos Kouungens Befallningshafvande eller vid domstol, å tid, som dertill honom föresättes, med ed styrka, att han ej eger annan tillgång än hvad uppgifvet är.
Har gäldenär, som ej gittat nämnda ed gå, bysatt blifvit, och fullgör han edgången derefter; varde ur häktet lösgifven.
Ej må i annan ordning, än nu sagd är, bysättning gäldenär åläggas, utom i de fall, som i 5 § af Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841, äfvensom i Konkurslagen nämnda äro.
Denna förordning skall icke blifva gällande i de mål, som göras anhängiga före utgången af December månad nästkommande år.»
(Året efter det, hvarunder förordningen utfärdas.)
Stockholm den 11 November 1865. Wilhelm Fredrik Dalman.
N:o 44. 95 N:o 44.
Af Herr Dalman, Wilhelm Fredrik, om upphörande af frälsemans särskilda forum.
1 öfverensstämmelse med hvad Höglofliga Lag-Utskottet vid sistförflutna riksdag enhälligt löreslagit samt de tre öfriga Riks-Stånden enhälligt bifallit, men hvartill Ridderskapet och Adeln med en pluralitet af endast några få röster vägrat sitt bifall, anser jag mig böra förnya min vid flera föregående riksdagar väckta motion om upphäfvande af Ridderskapet och Adelns forum privilegiatum samt i sådant hänseende vördsamt hemställa att Rikets
Ständer måtte för sin del besluta en så lydande författning. »Sedan Rikets Ständer öfverenskommit, att den i 6 § af Ridderskapet och Adelns den 16 Oktober 1723 utfärdade privilegier grundade samt i 8 och 9 mom. af 2 § i 8 Kap. Rättegångs-Balken stadgade rättighet, enligt hvilken frälsemän ega att få vissa dem rörande mål och angelägenheter omedelbart af Hofrätt bedömde och handlagde, skall upphöra, samt Kongl. Maj:t denna öfverenskommelse bifallit; så varda berörda rum i allmänna lagen jemte dermed öfverensstämmande särskilda författningar upphäfda; dock att derigenom någon inskränkning icke sker i den rätt, som jemlikt Kongl. Resolutionen den 3 Oktober 1675, § 35, jemförd med Kongl.
Förordningen den 1 Mars 1749, tillkommer arfvingar i adliga sterbhus att till förrättande af bouppteckningar och arfskiften i samma sterbhus kalla dem de helst dertill bruka vilja; i följd hvaraf Kongl. Brefven den 26 Oktober 1748 och den 7 April 1805, hvarigenom utländske adelsmän, som hit till riket inkommit, samt Svenska Akademiens ledamöter blifvit förunnade enahanda förmåner i rättegångsmål, som Ridderskapet och Adeln, komma att till all verkan upphöra; skolande de mål och ärenden, som, jemlikt förenämnda lagrum och författningar, tillhört Hofrätt såsom första domstol, tillhöra vederbörande underdomstolar och efter allmänna rättegånsordnmgen behandlas.
Denna författning kommer att gälla till efterrättelse från och med den i Januari 1867, men de mål och ärenden, sora då på Hofrätts pröfning bero, skola af Hofrätten med slut afhjelpas.» 1 sammanhang härmed och då nödigt är, att Riddarhus-direktionen äfven hädanefter, likasom hitintills skett, på grund af Kongl. Brefven den 30 Mars 1787 och den 9 Augusti 1818, varder underrättad om sådana omständigheter, som hindra adelsmän att begagna sin representationsrätt, såsom om han råkar i konkurstillstånd, om han, sedan han uppnått myndig ålder, sättes under förmyndare, om han dömes adelskapet förlustig eller ställes under framtiden för brott, som medför sådan förlust; men berörda 96 Motioner hos Eidderskapet och Adeln 1865.
Bref afse nuvarande förhållanden, hvadan annan ordning för underrättelsernas meddelande, än den samma Kongl. Bref bestämma, är behöflig, derest Utskottets framställda förslag vinner bifall, får jag hemställa, att Rikets
Ständer för den händelse de godkänna förslaget, ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, om förslaget äfven i nåder bifalles, Kongl. Maj:t måtte, i sammanhang med utfärdandet af den föreslagna författningen, meddela särskild föreskrift för vederbörande domstolar att, om någon af förenämnda omständigheter inträffar, derom genast underrätta Advokatfiskalen i vederbörande Hofrätt, som hade att fjorton dagar före början af hvarje riksmöte lemna Riddarhus-direktionen del af de inkomna underrättelserna, med åläggande derjemte för Advokatfiskalerne att hålla hand deröfver, att domstolarne ordentligen fullgöra förenämnda föreskrift.
Af Herr Du Rietz, Fredrik Gustaf, om uppförande på Statens bekostnad af lämpliga bostäder vid lotsstationerna å Gotland.
Ar 1827 och följande uppgjordes med hemmansegarne kring
Gotlands kuster kontrakter om upplåtelse af jord till lotsarne vid hvarje lots-station, för hvilken Kronan årligen, efter den tidens värden derpå, betalar en nu ringa s. k. jordskyld; — Dessa större och mindre jordlotter till lots-stationerna, äro dels bebyggda af lotsarne sjelfva, då deremot de mera försigtige hafva, endera inköpt eller arrenderat jord i närheten, hvarpå de uppfört sin ofta trånga, osunda och kalla bostads-koja.
Större delen af dessa lotsjordar äro särdeles väl belägna för uppassning å ankommande seglare, andra åter mera afsides.
Då nu en lots, som nästan alltid på skuld bebyggt sin boställsjord, faller undan eller afskedas, icke efterlemnande ogift son, som är anstäld i Kongl.
Lotsverkets tjenst vid samma station, och den afgångnes plats rekryteras med oskyld person, har dels den antagne eller befordrade lotsen icke medel, eller ens vill inköpa enkans och de oförsörjde, ofta minderårige, barnens gamla stuga, deri vanligen hela deras förmögenhet består; eller och missbjuder han enkan för huset, väl Motioner hos Ridderslcapet och Adeln 1865.
N:o 46. 97 väl vetande att det är tillträdaren af jorden, som ograverad har rätt att disponera densamma, hvadan det icke sällan inträffat, att tillträdaren yrkat på stenkojans bortförande från lotsjorden, af än ett, än ett annat skäl, då befälet måst jemka, medla, och icke sällan vädja till barmhertigheten hos den tillträdande, för att skaffa tak öfver de värnlöses hufvuden.
Med anledning häraf vågar jag vördsammast föreslå: att kostnadsförslagen infordras från de lots-stationer som hafva sin lotsjord för tjensten lämpligt utlagd, och att Staten å densamma på hvarje station låter uppföra en tarflig bygnad af vanligast gagnad material: sten, kalk, och sand, inredd till så många rum, med ett litet kök till hvartdera, som lotsar finnas på platsen.
Dock med skyldighet för lotsarne, att årligen efter syn af lotsfördelningschefen, på egen bekostnad reparera den åsynta husrötan, och gemensamt underhålla bygnaden tills nybyggnad erfordras, hvilket, om huset från början väl och omsorgsfullt uppföres, icke skall på flera mansåldrar kosta staden något vidare.
Jag är förvissad om att kostnaden för ifrågasatta bygnader, som skulle gifva trefnad och sundhet åt iotsarne, på 20 lotsplatser, med 50 å 60 man, icke skulle uppgå till hälften af det belopp, som de på sednare åren nyuppförda sex stycken tullinspektorsboställen kostat, i hvilka dock en enda Staten tjenande person är inrymd uti hvartdera.
Vördsamt anhåller jag om remiss till vederbörligt Utskott af denna min motion.
F. G. Du Rietz.
Åf Herr Du Rietz, Fredrik Gustaf, om anbringande på Statens bekost - nåd af en telegr afledning å Gotland.
En vis Regering och en nitisk och omtänksam
Höfding skaffade provinsen Gotland, för några år sedan, en lika önskvärd som nyttig och lätt kommunikation med moderlandet; men inom ön saknas helt och hållet hvad fasta landet i detla hänseende nästan öfverallt eger, nemligen telegrafledning, nu för tiden så oumbärlig både i militäriskt Bih. till R. aSt.
Prat. 1865 & 1866. 11 Sami. 1 A/d. 13 98 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N:o 47. och merkantilt m. fl, hänseenden.
Jag vågar, för afhjelpande af denna brist, vördsammast föreslå: att en telegraftråd måtte på Statens bekostnad sträckas från Fårösund öfver Wisby till Burgsvik, och vidare från Wisby till Slite, samt från Wisby till Ljugarn eller Rohneharnn
Distanserna äro ej långa, och kostnaden skulle snart nog inbringas
Ett hastigt meddelande om hvad anmärkningsvärdt som vid kusterna sig tilldrager, vore väl af största nytta och behof, synnerligen i krigstid, för så väl Militär-befälhafvaren som för Landshöfdinge-embetet, med flere.
Jag anhåller vördsammast om remiss häraf till behörigt Utskott.
F. G Du Dietz.
Af Herr Du Dietz, Fredrik Gustaf, om åstadkommande genom Statens försorg af tjäru- och kolbränning &
Gotska Sandön.
För flera år tillbaka inköptes, tid efter annan, af Staten, från Grosshandlaren Patersons konkursmassa, en ö uti Östersjön, benämnd Gotska Sandö, hvarest, förrän handeln derom blef afslutad, uppfördes på Statens bekostnad tvänne lentille-fyrar, utan likväl att någon annan sorts nytta eller inkomst blifvit tagen af denna ö, än hvad den ringa tomthyran för fyrstationen vill säga.
Meningen är dock ej nu, att ingå i detaljer rörande dessa fyrbyggnader med dertill hörande ämnen, ej heller om gjorda försök till trädplantering på ön, m. m.
Jag tillåter mig blott i korthet fästa Höglofliga Ståndets uppmärksamhet vid den nytta som Staten ovedersägligen skulle kunna ytterligare draga af denna handel, hitintdls alldeles förbisedd.
Den vexande skogen på ifrågavarande ö, är visserligen ej af särdeles betydenhet, emedan föregående egare deraf uthuggit det mesta och bästa, hvarjemte fyrbyggnaderna medtogo en god del; men de flera tusende större och mindre träd som stormar fällt samt den oräkneliga mängd af stubbar efter huggna block bprde tillgodogöras, synnerligen som större delen deraf innehålla en otrolig mängd olje-artade ämnen, Motioner hos Eidderskapet och Adeln 1865.
93 deraf med visshet kan tillverkas åtminstone högst betydliga qvantiteter tjära, för att icke nämna terpentin, hartz och kol m. m., hvilka, med jemförelsevis ringa kostnad, skulle gifva betydlig inkomst, af hvad nu endast ligger till förruttnelse och hinder för vextlighet, m. m.
Jag vågar, i medvetandet häraf, vördsamligen föreslå:
Anläggning på Statens bekostnad, lill en början måhända i mindre skala, men efter bästa method, af tjäru- och kolbrännings-aparater, hvilket otvifvelaktig! skulle gifva god behållning, då för en tunna tjära uti Wisby blifvit begärdt omkring 20 R:dr; i och med detsamma icke allenast vedbehofvet till de på denna ö befintliga fyrar, skulle kunna af den otroliga tillgång på kull-liggande träd, som ej dugde till annat, fyllas, utan äfven detta behof för Gotlands öfriga fyra st, fyrar, till hvilka alla årligen vedförråden inköpas efter stegrade priser, som troligen med hvarje år stiga, sedan på gående laga skiften och dermed åtföljande ödesdigra uthuggningar af skog nalkas sitt slut.
En lämpligare och tryggare kommunikation emellan denna ö och Gotland, än den som nu förefinnes, är af behofvet högt påkallad, och skulle lättare framkallas samt åvägabringas genom vederbörande auktoriteters försorg, om flera anläggningar än endast Gotska Sandös fyrar, dertill gåfve anledning.
Jag anhåller vördsammast om remiss till vederbörligt Utskott af denna motion, samt kommunikation deraf med öfrige Stånden.
Stockholm den 11 November 1865. F. G. Du Rietz.
Af Herr Adlersparre, Rudolf, om ett tillägg till 1 morn. i 2% af Kongl. Förordningen angående fattigvården i riket den 13 Juli 1833.
Maj:ts nådiga Förordning angående fattigvården i riket af den 13 Juli 1853 säger: 2 § 1 morn.:
På hvart och ett fattigvårds-samhälle ankommer att, under iakttagande af föreskrifterna i denna författning, ordna fattigvården på sätt efter ortens 100 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N:o 49. beskaffenhet och särskilda förhållanden lämpligast synes, dock så att betlande icke må tillåtas, etc. etc.
Vilja samhällets samtlige vid sockenstämma i beslutet deltagande medlemmar i afseende på fattigvården fördela samhället i kretsar och rotar, med åliggande för en' hvar af dessa att försörja dit hörande fatiighjon, vare sådant ock tillåtet, etc. etc.
Häraf följer att om en eller flere egendomsegare inom ett fattigvårds-samhälle försöka förekomma fattigdom bland sitt folk, eller vilja egna de fattige en större omsorg ån de öfrige och af dessa orsaker önska utbrytning, bildandet af kretsar, så kan det ej ske såvida ej samtlige vid sockenstämma i beslutet deltagande medlemmar det önska och bevilja, d. v. s. att de som ej försöka förekomma fattigdom, eller ej vilja påkosta de fattiga mera än lagen bestämdt föreskrifver, skola tvärt emot eget intresse, bevilja de förres önskan.
Om en domare har fördel af utgången af ett mål, så bör han väl förklaras jäfvig, att detsamma afdöma.
Med anledning af denna min föreställning får jag vördsamt föreslå, att Rikets Höglofliga Ständer i underdånighet anhålla, att i slutet af nämnda moment må tillkomma ett stadgande för det undantagsfall att ej hela fattigvårdssamhället, önskar indela sig i kretsar, men en del af detsamma önskar utbryta sig till en sådan.
Tillägget skulle hafva, enligt min öfvertygelse, ungefärligen följande lydelse:
Om egaren (egarne) af minst tre (3) hela hemman önskar (önska) bilda krets, med afseende å fattigvården, så kan ansökan derom inlemnas till Konungens Befallningshafvande, som, om lämpligt synes, dertill bifall lemnar.
November '1865. R.
Adlersparre.
NtO 49.
Af Friherre von Schulzenheim, David, om upphäfvande af lagens sladganden, rörande proprie-borgen.
Då, af de omständigheter, som närmast bestämma ett lands ställning i ekonomiskt hänseende och dess fortskridande till välstånd eller nedsjunkande i ekonomiskt betryck och beroende, onekligen dess kreditlagstiftning intager ett betydelsefullt rum Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1865.
N-.o 49.
101 samt den under sednaste penningekriserna vunna erfarenheten ovedersägligen gifver vid handen, att flerfaldiga misstag och oefterrätthgheter vidlåda Sveriges ekonomiska lagar, så att om ock individer inom nationen genom företagsamhet, sparsamhet och omtanka, sträfsamt söka och understundom vinna en önskvärd förkofran, likväl oredan i penningeväsendet, osäkerheten i affärerna och framför allt det allmänt överklagande borgensväsendet förhindrar uppkomsten af ett allmännare välstånd, grundadt på en ordentlig och sund kredit, så får jag härmed, riktande nu min anmärkning emot det lagstadgande, som just förorsakat en osund kredit, en allmän intrassling, ett missaktande af realsäkerhet och, vid inträffande penningekriser, förökad oreda och vidlyftigheter, vördsamt föreslå en förändring af 10 Kap. af Handels-Balken.
Sverige är, mig veterligt, det enda land der borgensförbindelser af den art, som hos oss benämnas proprie, finnas legaliserade.
Det är nu afskaffandet af skilnaden emellan s. k. proprie-borgen och vanlig eller laga borgen, som jag åsyftar.
Jag inser dock ganska väl, att i den internationela handeln och vid hvad man egentligen benämner köpmansaffärer, vexelstadgans bestämmelser kanske icke böra eller kunna ändras, utan måste bibehållas vid hvad de äro, men då affärs- och penningerörelse är af mångfaldig art och fältet för penninge transaktioner, affärs- och låneförhållanden inom landet är tillräckligt vidsträckt för att med afseende derå vidtaga åtgärder, som kunna åstadkomma en återgång från den i moraliskt och ekonomiskt hänseende förkastliga missriktning, som föranledts af den genom lag medgifna rätten, att direkte hos löftesmän infordra skuld, medan tillgång till gäldens betalande ännu finnes hos den rätte gäldenären och på det att hädanefter krediten så vidt möjligt är, måtte blifva inskränkt inom naturliga och rätta gränser och möjligheten till vinglerier blifva förminskad, samt iångifvande såväl enskilde personer som inrättningar tvingas, att mera afse personligt förtroende och realsäkerhet, här med vördsamt föreslå, att Rikets Ständer för sin del besluta, att 9 § af JO Kap.
Handels-Balken må helt och hållet utgå ur lagen, samt i följd deraf Kongl.
Förordningen 28 Juni 1798, § 4, Kongl.
Förklaringen 29 Juli 1812, Kongl.
Kungörelsen 9 Maj 1835 och Kongl.
Förordningen 20 December 1851 äfven till all kraft och verkan förfalla, och hädanefter endast 8 och 11:te §§ af samma Kap. erhålla tillämpning.
Anhållande jag vördsamt om remiss af denna min motion till Lag-Utskottet.
David Schulzenheim. 102 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 186b. N:o 50.
Af Herr Charpentier, Gustaf Reinhold, angående pension åt aflidne Kammar rails-rådet Paul Roland Ferlins tre döttrar.
Uppå nådig Proposition af Kongl. Maj:t medgåfvo Rikets Stander vid sistförflutna riksdag, att tillförordnade Kamereraren i Kammar-kollegii första Provinskontor, Kammarrätts-rådet Paul Roland Ferlin, med bibehållande af pensionsrätt i Civil-statens Pensionskassa, hvarigenom han hade att bekomma 750 R:dr årligen, skulle, ehuru han endast på förordnande innehade omförmalda kamererare-befattning, vid entledigande derifrån på allmanna Indragnings-staten undfå fyllnaden i det pensionsbelopp, som då kunde vara för pensions-berättigade Kamererare i Kammar-kollegium fastställdt, Enligt gällande författning utgjorde detta pensionsbelopp 3,000 R:dr, och fyllnaden, som på Indragnings-stat kunde tillkomma Ferlin, uppgick sålunda till 2,250 R:dr årligen.
Det var Ferlins nit och skicklighet i tjensten, som hufvudsakligen beredde honom ett sådant välvilligt medgifvande, men af denna i hans ställning betydande förmån kom han aldrig i åtnjutande.
Maj:ts nådiga Rref i ämnet, gifvet den 1 1 December 1863, ankom till Kammar-.koIIegium den 9 Januari 1864, och redan den 15 i samma månad afled Ferlin.
Enkling sedan några år tillbaka efterlemnade han såsom sterbbus-delegare fem söner, af hvilka den yngste nu är omkring 17 år, och döttrarne Augusta Eugenia Amanda, 35 år.
Hildegard Louise, nära 27 år, samt Augusta Wilhelmina, 25 år; och då vid boutredningen skulderna befunnos öfverstiga tillgångarne, nödgades dessa arfvingar att till borgenärernes förnöjande afträda all sterbhusets egendom.
A Civilstatens enskilda Enke- och Pupillfond undfingo väl yngste sonen samt dottren Augusta Wilhelmina pension af tillhopa 250
R:dr, men häraf har den sistnämndas andel, sedan hon uppnått föreskrifven ålder, redan upphört, och det belopp af 27 R:dr för hvardera, hvilket nyssbemälde son, till dess han fyller 21 år, samt döttrarna, så länge de lefva ogifta, hafva att bekomma af Civil-statens allmänna Enke- och Pupillfond, är, såsom en hvar finner, högst otillräckligt.
Ferlin var, då han afled, 68 år gammal.
Sin ofvannämnda Kamererare-befattning skötte han till sin död med en drift och en förkärlek, som få i lika grad visa.
Motioner hos RiddersTcapet och Adeln 1865.
N:o 51. 103
Han hade kunnat ännu lefva flera år och bereda de sina den tarfliga bergning de genom hans inkomst egde.
Det var alltså för dessa det svåraste slag, då han hastigt bortgick.
Den erfarenhet af Ferlins utmarkta duglighet såsom tjensteman, hvilken jag, i egenskap af ledamot af Kammar-kollegium haft tillfälle att inhemta; den skickelse, som betog honom och hans barn hela frukten af Rikets Ständers förenämnda välvilliga beslut; förhoppningen att Rikets Ständer, i betraktande häraf, kunde finnas benägne att, åtminstone i någon mån, låta de oförsörjda döttrarne af denne man, hvilken i Statens tjenst utslitit sina krafter, tillgodonjuta hvad Staten icke behöfde på honom uppoffra; samt slutligen kännedomen om det stora behofvet af något understöd för dessa medellösa; allt detta gifver mig, såsom jag vågar tro, en väl grundad anledning föreslå, att Rikets Ständer täcktes åt hvardera af aflidne Kammarrätts-rådet Ferlins efterlemnade tre döttrar, Augusta Eugenia Amanda Ferlin, Hildegard Louise Ferlin och Augusta Wilhelmina Ferlin, så länge de lefva ogifta, anslå en årlig pension af 200
R:dr, eller tillsammans 600 Riksdaler Riksmynt.
Jag anhåller att denna motion måtte remitteras till Stats-Utskottet och mig tillåtas att dit aflemna sådana handlingar, hvaraf mina uppgifter bestyrkas. Stockholm den 14 November 1865.
Reinhold Charpentier.
Af Herr Charpentier, Gustaf Reinhold, angående åtgärd lill underlättande af jernvägsanläggning från Calmar till Lamhult.
Inom östra delen af Srnåland har en fråga blifvit väckt, som för denna ort är af största vigt.
Det är fråga om en jernvägs anläggande från Calmar till Statens stambana i närheten af Lamhults station.
En hvar som eger kännedom om dessa trakter, har icke svårt att inse, hvilket stort behof de hafva af förbättrade kommunikationsleder.
Inga djupt i landet inskärande hafsvikar, inga segelbara floder eller kanaler och inga jernvägar underlätta der rörelsen; och dock är denna ganska betydlig.
De vidsträckta skogstrakternas innebyggare och de derstädes belägna bruk och fabriker söka sig alla med sina produkter ned 104 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N:o 51. till Östersjöns kust för att derifrån återhemta hvad de behöfva af spanmål, råvaror och andra förnödenheter; men allt måste föras af forbönder.
Den både ekonomiska och moraliska skada, som härigenom förorsakas land och folk ligger för öppen dag.
Sådana omständigheter hafva framkallat tanken på en jernvägs anläggande från Calmar till det inre af Småland, och härvid har för flertalet af ortens innevånare visat sig tydligt, att sträckningen emot Lamhult skulle erbjuda de bästa förmåner af en större trafik och förena de flesta och mägtigaste intressena.
Den tilltänkta vägens rigt ning har redan blifvit undersökt och uttakad af Kapitenen vid Väg- och Vattenbygg nads-korpsen G.
'Nerman.
Längden af jernbanan, hvilken ansetts böra gå öfver Nybro köping, Brännhult, Lenhefda, Braås och Gynkelstorp, utgör 11 mil 32,700 fot och anläggningskostnaden är beräknad till 4,925,552 Ridr, hvilket i rundt tal gör 414,000 R:dr. per mil.
Jernvägen skulle blifva af samma spårvidd som stambanorna^ och af den bärighet, att dessas lastvagnar kunde utan äfventyr ingå på densamma.
Årliga driftförvaltnings- och underhållskostnaden har antagits till , 220,000 R:dr, hvilket, med tillägg af 250,000 R:dr till ränta och amortering af anläggningskostnaden, skulle erfordra en årlig inkomst af omkring 470,000 R:dr.
Denna inkomst har man äfven trott sig kunna vinna.
Till detta betydande företag har jnbjudning till aktieteckning blifvit utfärdad, och man hoppas på god framgång; men för vinnande häraf är äfven något deltagande från det allmännas sida behöfligt.
Utan tvifvel förtjenas det, men jag vågar ej sträcka mina förhoppningar långt.
Jag inskränker mig derföre till att föreslå, att såsom ett bevis på Statens intresse för en mindre väl lottad landorts sträfvande att upphjelpa sin ställning samt i och med detsamma äfven gagna det stora hela, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit anhålla om åläggande för vederbörande Styrelse öfver Statens jernvägar, att när arbetena å Calmar—Lamhult-linien närma sig stambanan, åt detta företag lemna all den hjelp i materiel m. m., som kan finnas behöflig och med Styrelsens tillgångar vara förenlig uppå sådana vilkor, som vederbörande komma att bestämma.
Jag anhåller vördsamt om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott och att dit få aflemna de vidare upplysningar, som för sakens befrämjande kunna erfordras.
Motioner hos Riddtrskaptt och Adeln 1865.
N:is 52 och 53. 105 N:o 52.
Af Herr von Knorring, Erik Oscar, om pension åt öfverste-löjtnanten, Friherre Ulf Carlsson Sparres enka, Friherrinnan Kerstin Sparre, född Vult von Steijern.
Den 30 December förlidet år afled en af Svenska arméens veteraner, f. d.
Öfverste-löjtnanten Friherre Ulf Carlsson Sparre, efterlemnande enka och sex oförsörjda döttrar, deraf den yngsta endast 11 år gammal, i ytterst knappa omständigheter.
Öfverste-löjtnanten Friherre Sparre hade tjenat fäderneslandet såsom militär i öfver 40 år och derunder aktivt deltagit i 4843 och 1844 årens krig i Tyskland och Norge; hade på slagfältet blifvit dekorerad med både Svenska tapperhetsmedaljen och Svärdsorden samt den 3 Augusti 1814 i Norge illa blesserad i båda benen.