Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t med en underdånig skrifvelse, att i denna ekonomiska fråga vidtaga de åtgärder, som pröfvas ändamålsenliga.
Likväl är det min enskilda öfvertygelse, att, om icke en genom - 38 Iler.-., Lag-, samt Allm.
Besv.-och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 1. gripande reform i delta afseende, — det vigtigaste af aila, — på fullt allvar företagas; om icke det onda snart uppryckes med rötterna; så skall omsider samhällsbyggnaden skakas i sina grundvalar af den proletär-class, som bränvin s-lagstif tn ingen tillskapat.”
I den hufvudsakliga syftningen af denna reservation instämde Herr af Dahlström; Herrar Pros larne Osterman och Arborelius, Herr Comminister Bergstrand, Herr Doctor Säwe samt Herrar Winge och Bergsten.
Af Herr Doctor Ulterström: ”Önskeligast hade jag ansett, om cle sammansatta Utskotten bestämt en viss tid, eller hvilkens förlopp allt bränvin, så lill införsel som tillverkning, vore förbudet i vårt iand; ty del ligger dock någonting demoniskt i denna näringsgren, den må betraglas från hvilken sida som helst
Men då detta ej låtit göra sig, icke eller den motion blifvit gällande, som tillstyrkte fortfarandet af 1841 års bränvinsförordning, får jag emot det nu uppgjorda förslaget reservera mig: l:o i afseende på husbehofsbränningen, att den må tillåtas med enkel panna, till högst 15 å 16 kannors rymd och mäsk värmare, hvarjemte skatten, på grund af pannerymden, nedsättes 50 procent; 2:o, i afseende pvå fabriksbränningen eiler de pistoriske verken, att icke pannerymden utan mäskekaren tages till grund för beskattningen: instämmande för öfrigt i de åsigter Herr Friherre Hamiltons utförliga reservation innehåller.” Af Herr Prosten Gahne: ”De stridiga åsigter, hvilka i frågan om bränvinsbränningen velat göra sig gällande, har hos mig mera stadgat den öfvertygelsen, med hvilken jag i Afdelningarne, der frågan förbereddes, inträdde, alt den närvarande Författningen borde, oagtadt sina brister, kunna till en måhända snart återkommande Riksdag bibehållas, så att den allmänt öfverklagade osäkerheten i vår näringslagstiftning nu icke genom ett förändradt beskattningssätt måtte ökas.
Mig återstår endast att reservera mig emot de sammansatta Utskottens beslut, hvarigenom hufvudgrunderna för brän vinstill verkningen blifvit ändrade.” Af Herr K. A.
Almgren: ”Jag instämmer i den del af Doctor Sandbergs reservation, som afser den af Höglofl.
Utskottet föreslagna bränvinslagstiftning, såsom, efter min tanke, ledande till fortfarande af det stora förderf, fosterlandet får vidkännas genom öfverdrifven bränvinslillverkning, uppkommen, serdeles genom de större bränneriernas verksamhet.” Vev.-, Lag-, samt Allm.
Desi'.- och Ekon.- Utskottens Betänkande, N:o 1. 39 Af Herr C. J. Kock: ”Instämmande i allo i Herr Friherre Raabs reservation, får jag yttermera för egen del tillägga följande:
Stadgandet i 42 § af Kongl. Maj:ts INådiga Förordning den 6 Augusti 1841, att försäljning af bränvin under
En kanna icke är lofgifven, så i stad som på landet, utan på tillåtna värdshus, källare och näringsställen, hvilar, efter mitt förmenande, icke på någon verklig rättsgrund, och dessutom leder icke till det i hufvudsak dermed förmodligen åsyftade ändamål, att lill nykterhetens befrämjande i möjligaste nion försvåra tillfället för menige man alt åtkomma den förföriska drycken.
Det synes mig orimligt att för köpmannen, som eger utminutera andra varor i huru ringa qvantitet som helst, skall härutinnan stadgas ett undanlag för en vara, hvars nödvändighet icke numera lär bestridas, sedan sammansatta Utskottet uti sitt afgifne Betänkande antagit en serskild Afdelning för rättigheten alt lill husbehof bränna bränvin.
Ej eller kan det lända till sedlighet och nykterhet, att arbetaren, hemkommen i sin bostad, från dagsens tunga, tvingas alt besöka krogen för att hemia sitt behof af bränvin, hvilket då troligen oftast derutöfver varder förlärdt på stället, der så många lockelser fängsla honom qvar till dess hela den dagspenning lättsinnigt är förstörd, hvaraf hemmavarande hustru och barn skolat njuta uppehälle.
Mindre äfventyr, om något, torde det för honom medföra atti saluboden, eler icke förtäring eger rum, vanligtvis lill billigare pris köpa hvad, som underen kortare lid åtgår, hvartill motionären, Herr E. G. Lindström, med hvars åsigt jag förenar mig i detta afseende, föreslagit såsom ett lagom en fjerdedels kanna, i stället för nu föreskrifna måttet en hel kanna, hvilket sednare, i de flesta fall, dagakarlens villkor icke medgifva honom alt på en gång förskaffa sig, och som dessutom kanske icke vore honom nyttigt att hafva i förråd.
Det är på förståndets, upplysningens och öfvertygelsens väg, man skall försöka att afvärja omåttligheten och alla dess menliga följder, och icke genom konstlade lagbud, hvilka, i sig innebärande den förbudna fruktens retelse, icke blott ej sällan verka sin motsatts, utan ock, såsom här torde vara händelsen, draga med sig nya öfverlrädelser.” Af Herr Paul Perg: ”Emot della Betänkande nödgas jag reservera mig.
Hvad först angår bränvinslillverkningen, anser jag densamma böra vara en fri handtering för hvarje välfrejdad person, dock mot 5 sk. 4 rst.
Banco skatt å hvarje tillverkad kanna, beräknad efter mäsk-karets storlek såsom del säkraste controllet, äfvensom att tillkverkningen kunde ske med 40 Bev.-, Lag-, samt Allm. Bcsv.- och Ekon.~U[sköttens Betänkande, N:o t. apparater af hvad sort och storlek som helst, men tiden, inskränkt till endast sex månader på året, samt att apparaterne skulle vara förseglade under den tid, som bran vinsbränningen icke är tillåten; härigenom vågar jag hoppas att productionen i allmänhet skall minskas, priset å varan höjas, samt, i följd deraf, den allmänna önskan på en, så vidt möjligt är, minskad consumtion vinnas.
Beträffande uter bran vinsförsäljningen i salubodar, finnér jag de skäl, Herr E. G. Lindström uti sin i ämnet väckta motion framställt, vara välgrundade, hvadan jag instämmer uti hans mening att i salubodar få försälja \ kanna, och får jag blott tillägga såsom ett ytterligare skäl, att de nu gällande författningar äro genom de stora inskränkningar, de föreskrifva, svåra att efterlefva och dymedelst ofta i fara att öfverträdas och kringgås”.
Af Herr A. G.
Akesson: ”Emot de sammansatta Utskottens nu af gifna Betänkande får jag vördsamt anmäla min reservation.
Att de åtgärder, hvilka senast församlade
Ständer vidtogo för bränvinsbränningens utöfning och beskattning skulle blifva af så korrt varagtighet, som detta Betänkande synes utvisa, var utom ali föreställning.
Het utgör så till vida en epok uti vår bränvinslagstiftningshistoria att här skiljas emellan bränvinsbränning, sorn får ske till husbehof med enkel panna från 10 till 20 kannor, och till afsalu med sådane, som äro derutöfver eller äro sammansatte redskap, hvilka uti 3:e och 4:e dussenia, när de med ånga bedrifvas, erhållit en så enorm beskattning att tillverkningen med dessa sednare sannolikt mäste upphöra.
Hvilka dammar än må uppresas mot bränvinet, såsom skadligt och förstörande, så äro visst icke de små enkla pannorne de tjenligaste att befordra den husliga sedligheten och välmågan.
Betragtas detta Betänkande från en statsekonomisk synpunkt, så innebär det ett förnyadt bevis på den alltid befarade och ofta inträffande osäkerheten i landets näringar, hvilka, så länge de äro ett experimentalfält för stridiga interessen och äsigler, aldrig kunna verka fortkomst och trefnad.
Jag reserverar mig emot detta Betänkande, emedan dess antagande skall föranleda nya och kostsamma förändringar af bränneri-redskapen, söm måste förvandlas från konstapparater tili enkla hushehofspannor, sorn kunna drif vas hela året, hvilka, utom förlusten af bränsle, som de förorsaka, visst Bet.-, Lag-, samt Allm. Best.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 1.
41 visst icke minska superiet och demoralisationen och kunde bränvinét genom dem till en ringa quantitet inskränkas, skall det likvisst finna vägen hit, men i vidrigt fall andra spritdrycker så mycket mera njutas såsom ett tillgängligt, ehuru dyrare surrogat.
Slutligen reserverar jag mig emot den mindre tillförlitliga beräkningen och uppgiften: att tillverkningen af bränvin skall genom ångkraften 100 procent fortskyndas, under den förutsättningen att i sex månaders tid intet uppehåll, hinder eller skada får å en konstapparat inträffa.
Då jag således icke kan gilla hufvudgrunderna för Utskottets Betänkande, hyser jag den förhoppning att närvarande bränvinsförfattning må åtminstone till en snart återkommande Riksdag blifva gällande.
Jag instämmer tillika uti Herr Friherre Raabs samt Herr C. J. Kocks afgifne reservationer.” Af Herr Fr.
Sundler: ”1 anseende till en resa åt hemorten, har jag ej kunnat öfvervara sammansatta Utskottens nu fattade beslut rörande bränvins-förordningen, men kan likväl ej undgå, att, ehuru återkommen dagen före reser va tionstidens slut, i vissa fall reservera mig emot Utskottens förslag i detta ämne.
Man har indelat bränvinstillverkningen i tvänne slag, nemligen för husbehof och för salu.
Jag kan icke inse hvarföre så skett, då man i jordvärdes- och beskattnings-tabellerna ej utstakat någon märkbar gräns dem emellan, om man ej velat idka ett nyhelsroakeri och genom ett tomt ord ge en inbillad fördel åt de mindre jordlottsegarne.
Jag instämmer derföre i många afseenden uti Herr Friherre
Raabs väl genomförda reflectioner i dess reservation, med undantag af den deri yttrade åsigt om fri bränvinsbränning, emedan jag anser att den, i likhet med Utskottens beslut, bör hädanefter sorn hittills, åtfölja jorden såsom en möjlig fördel för den hårdt beskattade jordegaren att upplåta åt speculanten, i händelse lian ej sjelf vill begagna den.
Äfvenledes instämmer jag i Usta, 3:dje, 5:te och 6:te puncterna af bemälde Friherres reservation, med tillägg till den sistnämnde puncten, att strängare controllör och straff böra bestämmas, för att hindra så kallad gårdfarihandel med bränvin, emedan jag bar en sorglig kännedom om hvilket moraliskt förderf denna utprångling förorsakar.
Fröt. 1844. 5 Sami. 2 Afd. 1 Uäft. 6 42 Bev.-, Lag-, samt Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskottens Betänkande, N:o 1.
Med Herr Kock reserverar jag mig om förändring af 42 § i 1841 års Förordning och anser, i likhet med Herr Lundgren, att, i fall rättigheten till försäljning för afhämtning af minst ~ kanna beviljas, så bör den beläggas med skatt af de handlande i städer, som dertill, vid mantalsskrifningen, sig anmäla.
Serskildt anser jag, i likhet med Herr von Mentzers motion, att bränningstiden bör indelas i 3:ne terminer med tvänne månader i hvarje, och beskattningen derefter beräknas, emedan det icke sällan händer, att man dels till följd af missvext, frusen potates m. m., dels af andra ekonomiska orsaker, icke kan eller vill bränna längre än November och December, samt möjligtvis de tvänne vårmånaderne för drank till utfodringen, hvarförutan fördelen dervid ligger i öppen dag vid af- och tillträde af fastighet, då afträdaren kan upphöra att bränna vid Februari månads slut och således ej behöfva att ej erlägga skatt för en tid, som ej till bränvinsbränning begagnas.
Några serdeles ökade besvär med debiteringen böra dervid icke uppslå, ty då tiden förut är delad, så blifver annoteringen från 2 till 3:ne delar ganska lätt verkställd.” Af Heri' Sjöstedt, som hufvudsakligen instämde i de af Herr Friherre Raab samt Herrar C. J. Kock och O.
Lundgren afgifne reservationer.
Af Herr O.
Lundgren: ”Emot de sammansatta Utskottens Betän kande, rörande bränvinsbränningen och försäljningen deraf, får jag anmäla mina reservationer uti följande puncter: l:o hvad benämningen angår, kan jag icke annat än ogilla den förändrade redaclionen, eller tillägget: salubränningen, enär det i Grundlagens 60 § heter husbehof sbränningen, och det svårligen lärer kunna förbjudas, eller förhindras dem, som till husbehofsbränning äro berättigade, alt, på lofligt sätt afyttra hvad de kunna ega, utöfver sitt eget behof, och då den mindre bemedlade jordbrukaren ofta har större behof att sälja varan, än den större producenten; 2:o enligt 1 § uti 1841 års bränvinsförfattning, är bränningstiden inskränkt till 6 månader, hvaremot, i öfverensstämmelse med nu afgifna Betänkande, tiden blifvit utsträckt för hela året, i afseende på de tillverkare, som vilja begagna under eller till och med 20 kannors panna emot lika skatt, som förut erlagts för 6 månaders bränningstid.
Häremot mäste jag mig reservera derföre: att jag anser detta stadgande icke blott ändamålslöst, utan äfven olämpligt; emedan derigenom den, som icke vill bränna mer, än under 3:ne månader, nödgades betala Ben -, Lag-, samt Allm. Best.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 1.
43 skatt för ett helt år, och (let dessutom, enligt min tanka, hittills tydligt visat sig, att i landet nog bränvin tillverkats under loppet af 6 månader, och många af de mindre jordbruksinnehafvarne alltså måste, till följd häraf, upphöra med all bränvinstillverkning, utan att minskad production i allmänhet derigenom uppstode, då de, som ega flera hemmansdelar eller större egendomar, deremot fortfarande äro oförhindrade att anmäla sig fölen större och en mindre panna, af hvilka båda pannorne biltills begagnats under bränningstiden 6 månader, ocb den mindre pannan dessutom under hela året nyttjats att klara den lank, som samlats under vintermånaderne, elier bränningstiden, och della utan ökad skatt till staten; 3:o hvad försäljningen af bränvin beträffar, tror jag, att färdandct från gård lill gård att utminutera varan bör, der sådant eger rum och så vidt ske kan, strängeligen förbjudas, men anser, att 7i kannors quantitet fortfarande bör vara det minsta någon får sälja på de platser och ställen samt under de villkor, 43 § i nu gällande Förordning stadgar, hvadan jag förmenar det i Betänkandet, såsom minimi-quantilet för försäljningsrätt föreslagna belopp af 15 kannor vara olämpligt, såsom för högt, enär de flesta hushåll, så väl i stad som på landet, torde anse det för mycket, alt på en gång köpa 15 kannor, och mången 'mindre jordbrukare, som icke eger att på en gång aflåta 15 kannor, men väl 71, genom ett sådant stadgande skall tvingas att antingen borlpluttra delta quantum hemma eller blifva lagbrytare och exponeras för Krono- och Poiismyndigheternes orga ner, Samma åsigt hyser jag i afseende på det quantum bränvin, som i städerne minst får försäljas. Enligt 44 § i nu gällande Förordning är stadgadt, att minst en kanna bränvin får af handlande i dess salubod försäljas, detta belopp är, i min tanka, för högt, enär det torde vara allmänt bekant, att den, som med penningen iliand vill åtkomma varan, nog någorstädes erhåller den i mindre quantitet, än den föreskrifna, om så åstundas, och jag följaglligen anser det orätt, att med min röst bidraga lill Författningar, som sällan efterlefvas, eller hvilkas efterlefnad åtminstone omöjligen kan controlleras utan chikaner.
Af dessa skäl skulle jag vilja tillstyrka, att handlande i städerne, som utöfva annan loflig handel, måtte varda berättigade, alt, då de sig dertill anmäla och behörig skatt erlägga, till afhemlning försälja ~ kanna bränvin.
Genom ett sådant medgifvande förmodar jag för öfrigt, att det nu så mycket, och troligen rättvist, öfverkia - 44 Bet'.-, Lag-, samt Allm. Besv.- och Ekon.-UtsJeoltcns Betänkande, M 1. gade lönnkrögeriet skulle i väsentlig mon förekommas, enär den skattdragande då väl sökte i möjligaste måtto conlrollera lagbrytaren.
Vid närmare granskning af de gemensamma Utskottens Betänkande, kan jag icke annat, än anmärka, att det, i min öfvertygelse, är oriktigt, att icke ett högre jord värde blifvit bestämdt för 4:de och 5:te dassens jxinnorj drifna med änga och en förhöjd beskattning dem ålagd, i förhållande derefterj än för de öfrige cl asser ne, och enär under discussionerne inom Utskotten, mångfaldiga serskilda, olika meningar och åsigter uttalat sig, och sökt göra sig gällande, kan jag icke undertrycka dessa mina egna.
Lagstiftningen angående bränvinsbränningen och villkoren derföre, har, vid föregående Riksdagar, alltid utgjort ett af vilal-föremålen för Ständernes sysselsättning, och skulle jag derföre nästan hafva önskat, att, vid detta Riksmöte, ämnet kunnat åsidosättas, eller taga så liten tid, som möjligt, i anspråk, och föreskrifterna fått förblifva i det närmaste oförändrade, men då många väckta motioner inkommit till Utskotten, och allmänna rösten från nästan alla landsorter synts ådagalägga, hvad äfven genom practiska upplysningar torde få anses vara nogsamt constaleradt, nemligen: att de s. k.
Pistoriska verken, drifne med ånga, nu mera, och lill följd af sednare uppfinningar och förbättringar, vidtagne med redskapen, förmå afverka betydligt större quantilet, ja dubbelt så mycket af varan, som vid sistförflutna Riksdag billigt vis ansågs kunna tagas i beräkning, vid jemförelse af afverkningsförmågan emot hvad med enkla pannor kunde tillverkas, och då en stor slats-ekonomisk förlust naturligtvis skulle uppkomma, om denna så ojemnförligt högre afverkningsförmåga hos de s. k. konstbrännerien icke vid beskattningen, eller grunderna derföre, loges i rättvist betragtande och afseende, utan den ena producenten sålunda fortfarande bereddes fördel på den andras bekostnad; s(i måste jag bestämdt yrka: att högre beskattningsgrund fastslälles för dessa konstbrännerier, lieklst erfarenhet, redan sedan sista Riksdag, visat följden af detta ojemna och obilliga beskattningssystem, en omätligen förökad tillverkning, som medfört allmogens och den mindre jordbrukarens utarmande medelst varans orimliga sänkning i värde eller försäljningspris.
Man har velat jemnföra vårt land med Preussen och Dannemark, och förespeglat nyttan af alt befordra fabriksmessig bränvins-tillverkning, men minska eller omintetgöra husbehofs-bränningen, utan att besinna de olika förhållandena, som ega rum emellan dessa länder och Sverige: i de förra äro allestädes tätare och folkrikare städer nära hvarandra, hvarest landtmannen linner lätt och * • Bn\-, Lag-, samt Allm.
Bcsv- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 1.
45 förmonlig afsättning af sin bördigare jords flerehanda alster; i vårt land, der mindre bördighet i allmänhet förefinnas, och potates mångenstädes utgör den växt, den mindre jord-innehafvaren 'väsendtligast kan med fördel odlå, är afständet till närmaste stad, eller afsättningsort, ofta 4, 5 ä 6 mil, eller stundom längre; transporten lönar sig då föga af den skrymmande varan: säd och potates, hvaremot dessa, till bränvin förvandlade, inlaga en betydligt mindre tung och svårforslad volume, som ock, då priset är modererad!, medför större vinst, än spanmålens eller potatesens afyttrande, i oförädladt skick.
Slutligen och hvad det så mycket omtalade och omskrifna moraliska och physiska onda beträffar, som företrädesvis lmsbehofsbränningen anses hafva åstadkommit och tillskyndat landet, mäste jag öppet bekänna, att jag åtminstone icke är mägtig att detsamma inse och bedöma, hvarföre det skulle vara en följd mera af husbehofs- än al fabriks-tillverkningen utaf varan, enär tvertom mig synes som, då sig obestridligen visat: alt fabriks-tillverkningen vållat den betydliga nedsältningen af varans pris, — och det låga priset väl snarare må kunna anses hafva ökat, än minskat, lättat, än försvårat, en större consumtion hos dem, som på varan äro begifne, — skulden till det moraliska och physiska förderfvet, äfven rättvisare torde böra debiteras fabriks-, än husbehofs-bränvinsbränningen; och, upprigtigt taladt, föreställer jag mig och hoppas, att de enda, bästa och tillförlitliga garantier emot missbruket och öfverdriflen af bränvins-supandet, må vara, att söka och finna i förbättrade lärooch uppfostrings-anstalter för ungdomen äfven af allmogen och de fattigare folk-classerne, och lättade utvägar lill deras kostnadsfria eller åtminstone högst lindriga begagnande, äfvensom i Idögv.
Presterskapets och ordningsmännens inom communerne nilfulla och verksamma bemödanden för införande allestädes af gudsfrugtan, ordentlighet och sedlighet.” Af Gustaf Pettersson från Östergöthlands Län: ”Emot det af Utskottens majoritet fattade beslut i bränvinsbrännings-frågan får jag härmedelst nedlägga min reservation och till stöd för densamma åberopa hvad jag i afseende på grunderna för en. ny bränvinsbrännings-förordning anfört uti min i Bonde-Ståndet väckta motion i ämnet.
Jag får tillägga att jag för min del anser det af Utskotten fattade beslut till sina följder komma att blifva stridande mot alla sunda så väl stats-ekonomiska som moraliska grundsatser, och att della beslut saknar någon consecjvenl utförd idee, då 46 Ben.-, Lag-, samt Allm. Best.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, tf:o i. del deremot, sökande alt tillfredsställa flera olikartade interesse», vacklar einellan fabrikssystemet, husbeliofsbränningen och nykterhetsideerna (eller dryckenskapslastens förekommande), utan alt på ett rationell sätt uppfylla någonderas fordringar.
Det bögre fabriks-inlresset synes likväl framför de andra och på deras bekostnad hafva inom Utskotten gjort sin rätt gällande.
Men huru nyttigt fabrikssystemet också är inom alla andra näringar, tror jag likväl, att det, tillämpadt på bränvinsbränningen, medför melin och ogagn, så väl i moraliskt som stats-ekonomiskt hänseende.
Effecten af delta system eller bränvinets qvantilaliva förökande i oändlig mängd, jemte prisernas nedsättande till en obetydlighet, bar gjort denna för de lägre obildade, olyckligare lottade classerua så begärliga, men tillika vådliga, vara lättare tillgänglig än någonsin förr.
Bränvins-consumtionen är likväl något, som icke bör uppmuntras, utan snarare motsatsen.
Men då man känner huru svårt äfven den bildade menniskan i allmänhet bar att besegra frestelsen, måste man befara att de obildade och de, som hafva ringa tillfällen till reellare njutningar af lifvet, icke kunna motstå den frestelse, som ligger i denna ökade lättnad att erhålla större quantileler af den skadliga varan, hvilket alltid kommer att förderfligt inverka på deras moral.
Äfven uti stats-ekonomiskt hänseende tror jag att fabrikssystemet, tillämpadt på bränvinsbränningen, kommer att yttra ett menligt inflytande, alldenstund detta system, då det betydligt rigtar några få bränvins-patroner, deremot skadar den stora massan af jordbrukare, soia begagna sig af husbeliofsbränningen.
Husbehofsbränning bar väl inom Utskotten blifvit erkänd såsom gagnelig, men man har dock icke varit consequent dervid, då man bibehållit föj- densamma en skatt, hvilken, ehuru fabriks-brännings-skatten blifvit fördubblad, likväl är omkring 3 gånger så hög, som den de större britnvinsfabricanterna erlägga.
Till bevis härpå får jag åberopa Östgötha Iinshålls-sälJskapets sista Årsberättelse, der det, sidan 76, läses: ”Med den vanliga , af allmogen begagnade, enkla redskapen om 20 kannors rymd tillverkas vanligen, på sätt den till verkligt husbehof begagnas, icke mer än vid pass 150 å 200 kannor under årets tillåtna bränningstid, utgörande, med en skatt af 6 R:dr 32 &k. B:co, 2 sk. å 1 sk. 6 rst.
B:co per kanna; hvaremot med en bränvinsbrännings-apparat i 3:dje classen med ånga om 40 kannors rymd, med hvilken redskap alltid tillverkningen foreeras, 30,000 kannor utan serdeles svårighet kunna produceras, hvilket, mot en skatt af 240 R:dr B:co, utgör närmast 4| rst, per kanna."
Delta yttran - B ev.-, Lag-, samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 1.
47 de torde icke kunna gäfvas, då det härflutit från ett så respectabelt samfund, för hvilket Kongl. Maj:ts egen Befallningshafvande, den som i sitt Län handlar i Konungens stad och ställe, är Ordförande.
Det vederlägger för öfrigt ett groft misstag, som en af reservanterne inom Utskotten begått, då han uppgifvit, att man med 20 kannors enkel panna kan bränna ända till 2,000 kannor; men den värde ledamoten har förmodligen tänkt för mycket på sina egna 3:ne stora fabriker.
Ilusbehofsbrännings-skatten qvarstår emedlertid till stort mehn för jordbruket, oagtadt snartjsagdt alla representanter från det Stånd, hvilket hufvudsakligen idkar denna näring, yrkat dess borttagande.