Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I 3. en encia fråga, vid hvars afgörande bemälte Herr Biskop icke var tillstädes, och Utskottet i öfrigt så fåtaligt, att anmärknings-beslutet fattades nied sex röster emot fyra, som jag tror mig skyldig att lemna en liten redovisning för min, äfven då, i Protocollet nedlagde reservation.
Frågan upptager fjerde numret i Betänkandet, och anmärkningen har blifvit riktad mot en Föredragande, för det han uragtlåtit att tillvägabringa en af Rikets Ständer vid förra Riksdagen begärd Lag-förklaring i afseende på soldaters skyldighet att deltaga i kyrko-bygguad.
I Stats-Rådets Protocoll är skälet för det uragtlåtna tillgörandet sålunda antydt, att de i frågan nödige ansedde upplysningar icke inom den tid inkommit, alt densamma vid det fortgående Riksmötet kunnat afgöras.
Om anmärkningen således skulle ega någon giltighet, måste det naturligtvis antagas, att den omfrågade lag-förklaringen utan Rikets Ständers deltagande kunnat gifvas.
Ett sådant antagande finnér jag, vid jemförelse af S^tde och 88:de §§:ne Regerings-Formen , så mycket mera oförenligt med Grundlagen, som Rikets Ständer, uti deras egen skrifvelse, medelst iiänvisning på Byggninga-Balken, ställt frågan under allmänna civil-lagens omfång.
Jag anser ock derföre Föredraganden, långt ifrån att ha lemnal frågan oprötvad , verkligen hafva grundlagsenligt pröfvat den, då han tillstyrkt, att den för närvarande mätte förfalla, d. r. s., hänskjutit den till det tidsmoment, dåden, i öfverensstämmelse med Grundlagen, medelst Proposition till Rikets Ständer åter kunde upptagas.
Att en sådan Proposition ej bordt utgå från Ecclesiastik-Expeditionen, lärer ej behöfva utredas.” Friherre Kantzou: ”Ehuru jag deltagit i nästan samtlige de anmärkningar, hvilka Constitutions-Utskoltet i detta Betänkande anmält, har jagdock icke kunnat dela pluralitetens åsigt om formen för Betänkandets uppställning, hvilken jag föreställt mig böra uttrycka en belt annan åsigt och grunda sig på en högre politisk öfverblick af de förhållanden, som bildat det Regerings-system, hvars resultater Constitutions-Ulskottet haft att bedöma och hvars allmänna caracter det, efter min åsigt, jemväl tillhört Utskottet att inför nationen åskådliggöra.
Jag hade dock icke ämnat att uti denna fråga mig reservera, så framt icke i Betänkandets slutmening det yttrande influtit, att Utskottet icke vore hvarken förpligtadt eller "berättigadt att skrifva styrelsens historia.”
Ett sådant yttrande kan jag omöjligen underskrifva.
Jag anser tvertom det vara af 107 § Regerings-Formen tydligt, att Conslilulions-Utskoltet åligger att tillkännagifva sitt omdöme, huruvida Stats-Rådets Ledamöter uti deras rådslag örn allmänna mått och 12 Constitut lons-Utsi o t tets Memorial, JSro i 3. steg i allmänhet iagttagit
Rikets sannskyldiga nytta — detta åliggande förutsätter
Utskottets både pligt och rättighet att ''skrifva styrelsens historia, ’’ så vidt den kan inhemtas utur de för Rikets Ständer i öfrigt förhemligade Stats-Råds-Protocollerna, Jag går så långt, alt, utan detta på historiska upplysningar stödda och af dem vägledda allmänna omdöme, tjenar Constitutions-Utskottets decharge eller Opinions-Betänkande till platt ingenting; det blir då endast ett naket register; en fullkomligt osammanhängande tafla , der endast betydelselösa skuggor ära tillfälligtvis anbragte; icke sakrikt, icke helt, icke syftande till ett mål, eller meddelande ett resultat ens- af Utskottets egen tanka om styrelsen i- allmänhet, lag nedlägger således min offentliga protest mot uteslutande från .Betänkandet af ett allmänt tillkännagifvande eller omdöme, huruvida Konungens Rådgifvare i deras rådslag om allmänna mått och steg ia g t-tn s it Rikets sannskyldiga nytta, d, v. s. uppfyllt nationens fordringar och rättmätiga anspråk uppå rättrådighet, kraft, insigter, aktning för lagarne oell upphöjda tänkesätt. ” Johan Jacob Rutberg instämde i denna reservation.
Af Grefve Spens: ’’Under anmärkningsmålens behandling inom delta.
Utskott,, har jag i allmänhet antagit såsom förhållnings-reglor: 1:0 att intet af de tillstyrkanden, elier underlåtna afstyrkanden, hvilka anmärkas såsom grund lags-vidrige, eller föranledande till grundlagsvidrigt steg, kunna annorlunda behandlas, än efter § 106 Regerirgs-Formen, ej helier sjelfva factum af grund lags-vidrighet anses constaleraut, förr än Riks-Rätts utslag fallit i målet; 2:0 att ingen ordalydelse i Ansvarighets-lagen kan leda till beslut inom Constitutions-Utskotlet på annat sätt, än när Utskottets pluralitet, i stöd deraf, att hvarken allmänna Lagen, eller Ansvarighets-lagen innehåller användbar straffbestämmelse, besluter begagna till målets- nedläggande den godtyckliga magt, hvilken kan anses innefattad uti orden: ”Constilutions-Utskottet äge att’r, sorn förekomma uti §. 106 Regerings-Formen.
Mot den första af dessa satser har blifvit anförd t, att Rikets sannskyldiga nytta alltid åsidosattes, när grundlag öfver träd es, åtminstone med undantag af sällsynta fall, analoga med dem, der högsta rätt bör anses vara högsta orätt.
I motsats härtill har synts mig, att, om så varit Grundlagens mening, skulle den halva förordnat, att alla de till Riks-Rätt, enligt § 106, hänvisade målen, äfven skulle underställas den i § 10-7 stadgade opinions - Constili.Uions-Utslcoltr.ts domstolen inom Riks-Slåndens Plena; då sådant ej har skett, har jag trott det fall, då båda §§;s an vändande kan för samma Stats-Råds-åtgärd medgifvas, böra utgöra undantaget,, och förutsätta
Iva olika anmärkningar mot en åtgärd, den ena grundad på Utskottets förmenande om juridisk origtighet, den andra på ett dylikt om administrativ olämplighet.
Såsom följd deraf har jagr
Vid frågan om Reglementet för Mosaiska Trosbekännareförst godkänt de inom Utskottet anförde skäl , att inför Riks-Rätt borde undersökas,, om ej någon del al hvad , som här behandlats efter § 8p Regerings-Formen, rätteligen bordt behandlas eller § 87; — och det oaktadt, sedan yrkat användande af § >07; —- men detta sednare hvaiken så .vidsträckt, eller på den grund, som Utskottets majoritet godkänt, utan derföre,, att det synts mig prineip-enligare, om aila Konungens Rådgifvare hade delat Slals-Secrelenarens och Gom rnerce-Col leg i i yttrade tanka,, att på samma1 gång, som Masaiska trosbekännare hugo ifrågavarande förmoner, utöfver dem, de förut egt i Sverige, borde de äfven få rättighet, alt utan serskild ansökan besitta fast egendom;; jag hade önskat finna detta Stats-Secreterarens förslag än längre utsträckt, och tror att, när Judarnes ställning skulle förbättras , borde man på en. gång hafva sökt förvärfva dem all slags med-^ borgare-rätt, ehuru åtminstone delta ögonskenligen fordrat begge Statslära kier Res bifall; jag tror full jern likhet mellan de stammar, som i samhället upptagas,, vata bättre, än både den ena och andra halfva ställningen.
Se Bil.
H-:o 3p.
Vid frågan om åtskilliga dels löner, dels arfvoden, anslagne med lika resultat sorn löner, att utgå frän Andra Flufvud-titelns besparingar,s, först delat majoritetens åsigt, att åtgärdens tillstyrkande mot ordalydelsen af ett beslut vid sisla Riksdag kunde och borde behandlas efter § 106, ©eli dock sedan instämt i beslutet, alt efter § 10j tillkännagifva dem serskilda omständigheten, att dessa och flere andra utgifter från Andra Hufvud-titelus besparingar kunnat tillstyrkas, oaktadt samma besparingars belopp redan länge varit öfverskridet; jag har erkänt anordnandet af årliga' anslag på saknad tillgång böra anses sorn en oklok åtgärd, ehvad som RiksRätten må fälla 0111 grundlags-enligheten af de beslut, som tillsammans töran!edt: en sådan afsaknad.
Bil. N:o 3*y Vid frågan om Nya Trollhätte JSo/ags-Octroj, m. ni. godkänt användandet af begge §§, den ena derföre, att en utbetalning: från Handels- och Sjöfarts-fonden fastställdes för längre lid, än sorn.
•4 Constitutions-Utskottets Memorial, N:o i5. synis mig öfverensstämma med § 64 R. F., och den andra på grund af öfrige i Utskottets Betänkande närmare omförmälde förseelser.
N:o 47•
Vid frågan om Bolaget för Hval fiskfångst, deltagit i beslutet att hänvisa lill Riks-Rält frågan om den alldeles borttagna tullen för af delta bolag införd hvalfisk-tran , och det oaktadt äfven deri instämt, att anordnandet af slats-bidrag till ett så äfventyrligt företag förtjenle anmärkas efter § .07. N:o 48.
Och slutligen vid frågan om användandet af 32,000 R:dr B:co till byggnader vid Carl Gustafs Stads Gevärsfadorij fastän anslaget var bestämdt till gevärs inköp — i hvilket mål jag serskildt reserverat mig mot majoriteters beslut om tillämpligheten af § 106 — utan hinder af detta beslut godkänt Utskottets anmärkning, enligt §107, mot den omständigheten, alt Stats-Secreleraren så sent i Maj 1835 föredragit ärendet, att Riksens Ständer ej kunde hinna yttra sig olver anläggningarne vid gevärsfabriken.
Men i afseende på:
Gardes-Regement er nas, Lif-Beväringens och Kronprinsens HussarRegementes Jnterims-Stater samt anslagen till Krigs-Collegii President — i hvilket sista mål jag serskildt reserverat mig mot användandet af § 106, men i hvilka samtlige det, efter mitt omdöme, ej blifvit utredt, att anslagen på Tredje
Hufvud-tilelns besparingar voro ohjelpligen större, än som af dessa besparingar kunde bestridas, och der således begge §§:s användande hafva synts mig egentligen grundade på Constitutions-Ulskotlets yttrade åsigt om Grundlags öfverträdelse.
N:o 38. A', slagen till Theatern} der jag icke funnit någon origtighet deri, att medlen användes, så snart de togos från Extra Utgifts-fonden, utan deri, att Theater-Directionen, lill lättnad af låns upptagning, försäkrades om årliga stats-anslag till ränta och araortissemenl, under längre period än den lör faststalld Riks-slat.
Äfvensom andra, möjligtvis nu af mig bortglömda, fall, der Utskottet gemensamt åberopat begge §§, måste jag reservera mig mot användandet af § 107.
I stöd af ofvanskrifna första sats, har jag vidare ansett, att följande anmärkningar, dem Utskottet grundal på § 107, bordt antingen uteblifva, eller ock grundas på § 106, nemligen mot tillstyrkandet, eller icke afstyrkaniet, af: CoTi s !il ations-TJIskot tels Memorial, N:o io* Fot budet mot brefs ångfartyg &c.; här upplyser Stats Råds-protocollet, att före denna författning existerade ingeii restrictiv stadga i detta afseende, om icke ett mycket gammalt Kunga-bref, som dock egentligen gällde jakt-farten emellan U| isala och Stockholm; just derföre synes mig den vidsträcktare exclusiva rätt, som bär tillädes det Kronan tillhöriga Post-verket, vara ett monopolium till vinning för Kronan, och anmärkningen hafva bordt riktas mot öfverträdelse af §§ 5~ och 60 R.
F. N:o 3o.
Löne-regleringen för Canzliet och Kammar-Collegium r genom anslag af Andra Hufvud-tilelns besparingar; denna åtgärd svnes mig vara af enahanda natur med hvad som i afseende på Kammar-Rätten, Stats-Contoret, m. rn. blifvit Lill Riks-Rätt hänvisadt.
N:o 3<rj.
Lyftningen den 2 Mars i838 af mindre Creditivets till oförutsedda militär-behof anslagne del.
Här grundas anmärkningen egentligen derpå, alt hvari sorn till Stockholms försvar hörer, bordt vara långt förr förulsedt; meri detta synes mig medföra påståendet, att, mot § 65 R.
F, medel blifvit använda annorlunda än som fastsläldt blifvit; hvad sjelfva sakfrågan angår, kan jag så mycket mindre deltaga i någon derpå grundad anmärkning, sorn allt hvad som hörer till försigtighetsmått mot Rikets östra granne, synes mig vara af den art, alt det ej af Svenska folket bör öfverklaga^.
Kungörelsen den ig Juni i8S5, hvarigenom, då Riksens Ständer hade till Kongl. Maj:t ölverlemnat disposilions-rälten till bestämda ändamål af Handels- och Sjöfarts-fondens» Sverige tillhöriga, öfverskott, med dervid fästadt vilkor, alt vissa mtrnieipal-myndigheter och CommerceCollegium skulle höras öfver hvarje serskildt anslag, den erbjudna dispositrons-rälten antogs, men vilkoret utan Ständernas hörande ändrades så, att Konungen, i hvarje serskildt fall, ville profva, om dessa myndigheter borde höras.
Ilar tror jag lagligheten kunna sättas i fråga af del. partiella antagandet af ett Riksens Ständers beslut; men att för öfrigt, och i sjelfva saken, Rikets sannskyldiga nytta blifvit förbisedd, anser jag mrg så mycket mindre kunna påstå, sorn jag, nästan endast med undantag af anslagen lill Trollhättan och Stockholms Slussar, tror, att munrcipal-myndrgheternas hörande harle varit vida mer tidsspilland e, än upplysa tide.
Anslagets till Stockholms Stussbyggnad beviljande att. utgå i 10år, ecb således under längre tid, än som Riks-Slalen blifvit reglerad ; här är öfver skriden medel-anordning anmäi kt, och således efter min tanka öfverträdd Grund lags-para gruf. N:o 47* Coll stitutions-UIskof tels Memorial, IV: o i5.
Un^pr åberopande af samma grundsats om uteslutande användbarhet -aX §.
106 lil! anmärkning mot Grund lags-öfverträdelse, reserverar ju» mig äf v en mot den anmärkning , Utskollet riktat mot Konungens Rådgifvares "yttrande i fråga om Talarens allmänna re'Merinsr.
Utskottet klandrar här 0 O ^ O O •egentligen den af Konungens Rådgifvare framställda principen, att Tolagsmul ej tillhöra Riksens Ständer att med någon beslutande rätt behandla.
Bet finnes, efter min tanka, få frågor i Svenska Statsförfattningens theorb sorn åro svårare att afgöra, än den om Konungens rätt alt bestämma local O 7 O afgifter Lill corn munal- och municipa (-inrättningars förmon , just derföre, att Grundlagen tillerkänner Svenska Folket ali beskattningsrätt, och Konungen den ekonomiska lagstiftningsrätten, och — det som värre är — att communal- och mnnicipal-lagstiftning egentligen saknas, och att -sjelfva ideen örn hela detta hufvud vilkor för allt samhälles trefnad är så litet utbildad, att de få inrättningar, som hafva utseende al conni; tina la och municipala, vid alla klagomål öfver, och alla fastställande af, deras beslut, visa sig underkastade administrativa myndigheter.
Då jag härigenom ledes lill ali erkänna svårigheten för Konungens Rådgifvare, att ud elfrit t behandla detta mål; och likväl äfven godkänner Utskottets ogillande deraf, att Konunga-myndighetens prerogalif af ekonomisk lagstiftning ihågkoms, men Folkets lika bestämda prerogatif af beskattningsrätt blott betraktades med afseende på huru hittills tillgått, oaktadt denna beskattningsrätts hela resultat ostridigt kan tillintetgöras, om rättigheten att pålägga localafgifter utsträckts på det sätt, som Stals-Secreteraren framställer — tror jag, -att den anmärkning, som Constitutions-Utskottet här måst göra, bordt innefatta ett hänvisande till Riks-Rält; tv dels är målet tvisligl, dels måste Konungens Rådgifvares åsigt antingen godkännas, eller anses i bestämd strid med §§ 5^ och 60 R.
F, Att man härvid åberopar § 3 i Ansvarighets-lagen, är mig visserligen bekant, men dels kan, efter mitt förmenande, en Grundlags-§:s kraft icke höfvas af det undantag, som finnes i den lag, hvilken ej är Grundlag, dels synes mig äfven den vidsträcktaste tolkning ej kunna leda derhän, att ab slags Tolag anses vara af dylik beskaffenhet med båk-, bro- och färj-afgifler, och ej ens orden: ”algifter, hvilkas föremål äro inrättningar till enskildas gemensamma nytta och beqvämlighet” kunna utsträckas till sådan utskyld, der den uppbärande parsten är en commun,, men den erläggande en eller par provinser., och begge parterna Conatitutions-Utslöttels Memorial, IV:o i5. 37 partenia icke kafva någon gemensam nylla af de Inrättningar, till hvars underhållande utskylden är förordnad.
N:o 46- Från samma synpunkt, och dessutom på grund af de skäl, som Prosten Hallström anfört i 10 morn. af sin reservation, har jag bestridt användandet af § ro 7 i afseende på den underlåtna
Jr an ista lin in ge n för i83J och 1840 årens Ständer .af Cabinetts-cassans borgensförbindelser.
Utskottet 'har hänvisat detta mål till Riks-Rätt, i afseende på sådane Sta IsRåds Ledamöter, som ansetts bevisligen hafva afveiat det förlegade förhållandet, men funnit de öfriga efter § 107 höra anmälas derföre, att de i så många år kunnat förblifva -okunniga om förhållandet.
Jag förundrar mig visserligen öfver della sednare, men tror, alt ett mål, sådant som delta, hör nedläggas, der mati ej anser tilltal inför juridisk myndighet kunna, enligt § 58 R. F., anbefallas.
N.:o 57.
Medan iag i ofvannämnde fall ansett Utskottet hafva bordt använda § 106, der det har användt § 107, har jag deremot i två fall trott, att § 107 bordt användas i stället för § 106, om anmärkning ansågs böra ega rum; nemligen i afseende på tillstyrkandet, eller underlåtna af st yrkandet, af; Medsättningen af ett Kopparverks -afrad.
Jag delar ej den -ofta yttrade tanken om Konunga-myndighetens obefogenhet, ,att mellan Riksdagarne nedsänka ett skattebelopp, utan tvärtom den, som vid flere föregående Riksdagar, och nästan allt sedan 1809 gjort sig gällande, alt, när S Co R. F., nyttjar orden: ”ej må några allmänna a (gift er kunna förhöjas,” erkännes på samma gång rättigheten att kunna sänka dem , hvilken rättighet jag dessutom icke inser, huru den, uuder en flerårig period,skall kunna utan skada för
Riket förblifva absolut prascluderad; — jag tror vidare, att, när § 61 R.
F. stadgar, att ”de afgifter, som under förenämnde titlar äro beviljade, skola utgöras till slutet af” en bestämd period, är härigenom förbudet, att helt och hållet borttaga en eller flera af dessa afgifter, men ej den rättighet att moderera afgifts-beloppet höfven, hvilken § 60 lemnar.
På grund häraf, har -jag ej bestridt Utskottets beslut om Riks-Rälts-pröfning af hela tullens borttagande för en vara, men i alla frågoi om modererande af skatt tror jag § 107 böra ensamt komma i betraktande.
Af slaget af enskild Theaters inrättande i Hufvudstaden.
Jag har erkänt, att när de exclusiva rättigheter medgåfvos, som Kongl. Theatern JMh. till R.
Prot. 1840. 3 Sami. 12 Häfta. $ Constitidions-Utskotletf; Memorial%
N:o la - eger, fastställdes ett monopolrum; men ali skipa lag på grund af dessa medgifna rättigheter» tror jag icke kunna vara stridande emot § 60 R.
F.; —■ deremot tror jag förhållandet ganska an märknings värdi elter § 107, emedan Staten här sjelf var monopolist, och således kunde afsäga sig nämnde rättigheter, hvilket jag ansett mycket nyttigare för Riket, än att de bibehöllos.
Den andra af ofvanskrifne satser, eller den,, alt ingen § i Ansvarighets-lagen kan föranleda något positivt beslut inom Conslitutions-Utskottet, har serdeles, blifvit bestridd,, med hänvisning till Ansvarighets-lagens § 6, hvilken omtalar en Riksens; Ständers rättighet att göra anmälan efter § 1 o-j "för uraktlåtenhet af i Grundlagen uttryckligen föreskrifna pligleroch föreskrifter, hvilka i denna Aris v ar ig be ts-lä g ej äro serskildt uppräknade.’’
För mig har synts, att,, då § 106 R.
F. uttryckligen hänvisar ali Grundlägsöfverlrädelse till Riks-Rätt; då Ansvarighets-lagens straffbestämmelser för en del af de vid sådan domstol constaterade facla äro serskildt bestämda men för en annan del sjelfva hänvisa till ”sådan anmälan» hvartill § 107 R.
F. berättigar,” och då slutligen denna ^ 107 omnämner helt andra förseelser» än Grundlagsöfverträdelse; kandelia allt ej annorlunda förstås, än att Riks-Rälten i dessa fall måste fälla det Utslag, att ”dea af Actor åberopade Grundlags pa ragra fen är öfver t rädd , men » då den ej finnes serskildt uppräknad i Ansvarighels-lagen,. ej eller någon annan del af denna lag» än § 6, är hit lämplig, ankommer det på Riksens Ständer,” o. s. v.
Efter detta Riks-Rätlens Utslag, men icke förut, tror jag, att i dessa mål hvarje ledamot af Riks-Stånd ,. om Riksdagen då ännu är samlad, eger ostridig rätt väcka frågan om Rikets, väl kräfver den anmälan, hvartill § 107 berättigar.
Jag styrkes i denna tanke än ytterligare deraf, att ofvannämnda § 6 slutar med föreskrift att ”iakttaga de vilkor, som sednare momentet af § 107 stadgar,” hvilket moment just omtalar väckandet i Rikets Ständers Plena af frågor om oftanämnde anmälan.
På dessa grunder hvilar den reservation jag till Utskottets Prolocoll anmält,, och här ytterligare förnyar mot användandet af $ 107, i afseende på en Föredragande i Commandomål.
Denna Embetsman nära ries i § so.6 R.
F.» och i den efter min åsigt ensamt dermed sammanhängande § 6 Ansvarighets-lagen j men; han nämnes ej i § 107 R» F-; — tvertom har vid' Riksdagar efter 1809, der frågan om att införa samma Embetsman bland de i sistnämnde §, upptagna, genom att utbyta ordet ”Stats-Secrelerare" mot ”Föredragande”, varit grundlagsenligen bereddd vid föregående Cons ti tuli oris-Utskottet* Memorial3 A7:o i5. »9 Riksmöte., ett sådant förslag alltid blifvit vid definitiv pröfning afslaget; — jag erkänner på grund af b vad sorn blifvit anförd t, alt sådan anmälan, som i § 107 omtalas, kan om denna embetsman ske, men blott för grundlagsöfverträdelser, och blott för sådane, sorn ej äro serskildt uppräknade i Ånsvarighets-lagen, samt icke förr, än Riks-lYätten constaterat factum, och med stöd deraf frågan väckes enligt sednare momentet af § 107.
Under debatterne inom Utskottet., har jag dessutom serskildt bestridt, och anmäler på nedan anförde grunder, min reservation mot följande 1 Betänkandet upptagne anmärkningar, angående tillstyrkandet, eller icke .afstyrka nd et, af:
Vädrade sanctionen på Riksens Ständers beslut, angående förändring i § 11 R.
Den af alla fyra Riks-Stånden antagna nya lydelsen stadgade, uti ett tillagdt /p'le moment, att det till Lagtima Riksdag förrättade val skulle gälla äfven för Urtima Riksdag, som dessförinnan sammankallades, och genom de i föregående momenten verkställda förändringar kunde det blifva möjligt, alt Riksens Ständer, vid någon Riksdag, på grund af den tydliga nyttan deraf, alt valda Riksdagsmän må få så lång tid som möjligt att bereda sig till sitt ansvarsfulla kall, utsatte Riksdagsmanna-valen till kommande Lagtima Riksdag strast efter den afslutade.
Då nu, efter mitt förmenande, det dels i allmänhet är olämpligt., att, i afseende på bela representationen, inskränka styrelsens rätt, alt, vid Urtima möten för oförutsedda händelser, vädja till nya val, i fall den fruktar för de gamlas resultaler; då vår nuvarande Regerings-Form serskildt omtalar uti §§:na 91, 92, p3, p.j och q5 flera Riksdags-fall, der representationen synes mig böra vara nyvald af folket, efter sorn detta aldrig har kunnat förutsätta dessa fall, och der representationen tillika behöfver ali den visshet orri folkets medhåll, som åstadkommas kan; — då slutligen Sveriges historia allt sedan 1769 har innehållit en varning för följden deraf, alt en periods, eller ett års rådande opinion, försöker göra sig säker, att en längre tid ensamt blifva hörd, och utestänga för styrelsen ali möjlighet att lyssna till någon annan, äfven om denna under tiden segrat i folkets sinnen.; — kan jag ej dela den tanken, att Rikets sannskyldiga nytta har genom det ofvan omtalade sanetions-vägrandet blifvit förbisedd.
N:o 2, Åsidosättandet af Ständerr. as önskan om soldaters deltagande i kyrko-byggnad.
I afseende på detta mål, äfvensom det längre fram i Betänkandet förekommande, Bestämmandet af Full makts-chartans belopp för en Professor vid Gymnastiska Institutet> enligt hvad som gäller för ett 20 Constitutions- Utskottets Memorial, ]Sf:o 15. annat Instituts Professorer, och icke efter regi orna för Professorer E allmänhet; — åberopar jag, med förbigående af de serskildta skäl, jag tilt Utskottets Protoeoller, vid hvardera beslutets fattande, anförde, blott det allmänna, som blifvit framstäldt af Prosten Hallström i 12 morn. af dess reservation, N:o 4 — Nto Underlätet inställande af Regements- och Bevärings-möten i orter,, der nöden blif vit af Landshöfding vitsordad.
Utskottet bär här sammanfört
Iva i min tanka skiljaktiga falk
För den ena provinsen hade Landshöfdingen med högst bjärta färger skildrat nöden, och tvänne gånger inom kort tid förnyat sin framställning; för den andra var hemställandet blott en gång gjordt, Det är ganska möjligt att nöden inom begge provinserna ■yar ganska stor; men det synes mig, sorn om Utskottets ändamål bär egentligen bordt vara, att väcka uppmärksamheten derpå, att inkomna berättelser om nöd i landsorter förtjena afseende? och dertill kunde det anförda större exemplet vara nog.
Att Utskottet framdragit alla dylika , sorn det funnit i Sta Is-Rådets Protoeoller, kan möjligen anses sorn en uppmaning till framtida Stats-Råds Ledamöter, att alltid yrka rättandet af redan beslutade steg, och inställandet af årligen- återkommande åtgärder, när sådant föreslås i någon rapport, sorn inkommer från Länen.