Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förordningen den 24 Mars 1813, dcin tillagde domsrätt i fylleri-mål, då dermed är förenad rättigheten att den för sådant brott tilltalade till förhör inför Konungens Befallningshafvande inkalla, hvilket senare ämne äfven utgjort föremål för den af Herr Grefve Gyllenborg väckte Motion, Herr Prostens härom gjorde framställning, hvarmed åtskillige Preste-Ståndets Ledamöter sig förenat, kommer att till Lag-Utskottet öfverlemnas, för att tagas i öfvervägande, i sammanhang med de flere väckte frågor om upphörande af Konungens Befallningshafvandes domsrätt i fylleri-mål, som, i följd af erhållna remisser, af sistnämnde Utskotts handläggning bero;— hvilket LTtskolten få till svar Högvördige Preste-Slåndet vördsamt tillkännagifva.
Stockholm den i5 Maji 1839, 38 Zog. samt Allm.
Bes v. o. Oec. Utsk.
N.o 2g.
Utskottet d. 20 Maji 182g.
Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid Utskottens Betänkande N:o 3, angående väckt fråga om bestämmande af rättigheten till upphemtning å stränderne af hafstång.
Högvördige Preste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet hafva till Lag- samt Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskotten åter-remitterat berörde betänkande; hvarvid Utskotten jemväl tillhandakommit följande deremot framställde anmärkningar, nemligen: inom Högvördige Preste-Ståndet af Herr Contracts-Prosten NibeliuSj som bestridt tillämpligheten till förevarande fråga af de utaf Utskotten anförde grunder för deras omdöme , att i allmänhet endast Strandegare må hafva rätt till upphemtning och begagnande af den hafstång, som å stranden uppdrifves, samt i öfrigt, med åberopande, ibland annat, af det förhållande, att inom Halland och Skåne funnos så kallade fisklägen, hvilka, skattlagde till allenast ett mantal, kunde hafva sig tilldelad fkygsandsjord af flere ioo:de tunne - Lag- samt Allm.
Besv. o. Occ. Utsls.
TJll. N. o 2g.
29 lands vidd, just vid de stränder der hafstång i största ymnighet från hafvet uppdrefs, yrkat, att då, i händelse rättigheten till upphemtning och begagnande af denna hafstång endast tillerkändes Strandegare, men de hemman, hvilka, ehuru belägne på afstånd från stranden, dock voro skattlagde till lika begagnande af den gemensamma strandens fiske och andra fördelar, skulle gå miste om deras på urminnes häfd grundade rättighet att hemta hafstång, dessa hemmansegare hade att befara ödeläggande af deras nu varande sköna och stora åkerbruk, då deremot innehafvarne af fisk-lägen komme att sitta i orubbad besittning af en för dem öfverflödig herrlighet, inga monopolier i detta afseende måtte i förväg antydas, enskilde till förmon, på det allmännas bekostnad, utan hvar och en tillerkännas sin på urminnes häfd eller eljest lagligen grundade rättighet till upphemtning af hafstång, och annan inskränkning häruti icke göras, än att å sådane gamla odal-inegor, som gränsa intill hafs-stranden, den der uppkastade hafstång uteslutande må tillfalla Strandegaren; samt af Herr Biskopen och vice Talmannen Doctor af Wingård, som jemte anförande af dels nyttan af ifrågavarande hafsväxt, såsom ett gödningsämne, dels användbarheten deraf till taktäckning och gärdslande m. m., andragit 3o Lag- samt Allm.
N.o 2g. hurusom någon inskränkning i den allmänna åtkomsten till denna hafsväxt skulie menligt inverka åtminstone på det al naturen vanlottade Hallands åkerbruk; men att, ehuru den breda landsträckan vid hafsbandet kunde anses lör en res nullius eller en allmänning, dit gamla vägar till uppliemtande af hafstång voro utstakade, en tillväxande egennytta likväl vore nära alt störa det gamla, på godvillig öfverenskommelse, eller ock blott häfd, grundade förhållandet, då Strand-egaren nu stundom ville göra åtkomsten till hafstång slängd för dem, som icke hade egor vid stranden; och att det varit just detta prejningsförsök, Motionairen velat förekomma och derföre föreslagit : att inga förbud mot tångtägten måtte utfärdas, innan Allmogen inom hvarje
Härad eller Län blifvit hos Kongl. Majrts Befallningshafvande hörd; hvilket syntes Herr Doctorn och Biskopen vara hufvudsaken samt med billighet öfverensstämma; uti hvilket yttrande Herr Professoren Bexell sig förenat; hvarjemte Herr Professoren Gravander , hufvudsakligen på den grund, att vissa trakter af Hallands och Skånes kuster icke tillhörde vissa enskilda utan vore samfälliga för flere lill-liggande Byalag, hvilka det icke borde betagas att hädanefter mera än hittills, på vanliga så kallade tång vägar hemta af det om - Las,- samt Al'm. Bcsv. o. Oec. Utsk.
N.o ag. 3f nämnde så kallade strand vraket, tillstyrkt begagnandet af berörde rättighet, på hittills öflig t sätt; deremot Herr Domprosten Holmström och Herr Prosten Dedekind afgifvit nied Utskottens Betänkande öfverensstämmande yttranden, Herr Prosten Dedekind likväl med den anmärkning, att då Molionairen uppgifvit, men icke styrkt, alt vid Halländska sjöstränderne allmänningar fulinos, i följd hvaraf lian yrkat en gemensam rättighet till upphemtande af hals-tång, Herr Prosten, derest uppgiften vore i ig t ig, ansåg allmänna Lagen innehålla noga bestämmelse, huru i denna händelse borde förhållas, och alt således hela frågan förvandlades från allmän till enskild, hvilken icke syntes tillhöra Rikets Ständers handläggning, utan borde hänskjutas till behörige Autoriteters pröfning och afgörande; samt Herr Domprosten Holmström, med erinran, alt vederbörande, som för denna enskilda province-angelägenhet sig inlei esserade, kunde vända sig lill Kongl. Maj:t med underdånig anhållan om en, på föregången undersökning i orten grundad reglering af berörde, i Herr Domprostens tanka, till Rikets Ständers befattning icke rätteligen hörande fråga; varande af Herr Kyrkoherden Ahlqvist j med lemnad upplysning derom, alt på Öland endast den, som vore strandegare, ansåges berättigad, alt från stranden 3a Lag- samt Allm.
Utt.
IV.-o 29. upphemta hafstång, motionens utsträckande äfven till nämnde ort bestrid t; och har slutligen Herr Kyrkoherden Lyth instämt med HerrjProsten Dedekind och Herr Kyrkoherden Ahlqvist} samt reserverat sig mot det föreslagna stadgandet, såsom en allmän Lag-princip.
Uti Hedervärda Bonde-Ståndet har Petter Andersson från Hallands
Län hufvudsakligen'yttrat: att då hafstång alstrades på hafsbotten, och således icke kunde anses utgöra någons enskilda tillhörighet, borde den , lika litet som rättigheten till idkande af fiske, vara förbehållen endast dem, som vore boende vid hafsstranden; att denna växt på vissa trakter af Halländska kusten ifrån hafvet uppkastades till sådan myckenhet, att strandegarne hvarken hade vilja eller kunde medhinna att den tillvarataga, samt att således dessa icke borde kunna hindra andre jordbrukare att begagna en fördel, som vore af serdeles vigt för jordbrukets uppkomst och förkofran; hvaruti Börje Börjesson från Hallands Län, Anders Nilsson från Malmöhus Län, Påhl Jönsson från Christianstads Län, Anders Pehrsson från Östergöthlands
Län och Anders Johansson från Götheborgs- och Bohus Län instämt; äfvensom Anders Svensson - t l^g-samt Allm.
Vtl. N. o 2g. 33 son från Hallands Län, hvilken väckt motionen, förklarat, dels att hafstång egentligen uppkastades på sådane ställen af stranden, der flygsand funnes, och att, då dess afhemtande, åtminstone på dessa ställen, icke medförde någon skada, egande-rätten derigenom icke elier kunde för den enskilde jordegaren anses förnärmad, samt dels att, om afhemtning af tång på de flere ställen af hafsstranden, der Krono-hemman voro belägne, tillskjmdade hemmans-innehafvaren någon olägenhet, denna deremot kunde njuta någon förmedling af sin ränta till Kongl. Maj:t och Kronan, heldre än att en för landet så vigtig fördel skulle gå förlorad; hvarförutan Lars Söderman från Stockholms
Län yrkat rättighet för hvar och en till upphemtning -af från hafvet uppkastad tång, hvarest den än må stanna.
Detta allt hafva Utskotten i öfvervägande tagit, och få, med tillkännagifvande att deras Betänkande redan är vordet af de 2;ne öfrige Riks-Stånden bifallet, vördsamt förklara, att Utskotten, af hvad inom Högvördige Preste-Ståndet samt Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit emot Betänkandet anmärkt, ieke funnit anledning att den deruti yttrade mening frånträda, hvars giltig Bih-1, It.
Prot. 1828 och 1829, j Sami. a Afd. 3 10. de 34 Lag- samt Allm.
JOesv. o. Oec. Utsk.
N.-o 2» het icke förfaller, om iifven, hvad likväl med skäl torde kunna betviflas, hela Halländska kusten vore afsatt såsom allmänning för hela Länet, enär af ett sådant förhållande följden blefve den, att de, som egde del i allmänningen, äfven hade gemensam rättighet till så kallad tångtägt.
Af redan anförde skäl fortfara Utskotten jemväl i den öfvertygelse, att det icke är lämpligt föreslå något specielt Lag-stadgande, hvarigenom rättighet till tångtägt å andras egor ovilkorligen bestämmes, utan att det snarare borde tillhöra vederbörlig Autoritet, att, vid uppkommande frågor derom, efter omständigheterne förordna.
Utskotten hafva likväl med fästadt afseende å de af flere Ledamöter inom förstnämnde a:ne Riks-Stånd anförde, och hos Utskotten nu ytterligare vitsordade olägenr heter, som jordbruket, serdeles inom Hallands Län, skulle tillskyndas genom en jordegare vid hafstranden uteslutande tillkommande rättighet till tångtägt; ansett sig ega anledning vördsamt tillstyrka Rikets Höglofl.
Ständer , att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla , det Kongl. Maj:t måtte täckas i Nåder anbefalla vederbörande Embetsmyndigheter, att i alla de delar af Riket, der Z«g- samt Allm.
35 tillfälle till långtägt eger rum och en reglering af behofvet påkallas, söka tillvägabringa vänliga öfverenskommelser, hvarigenom, utan inskränkning i någons lagliga rätt, möjligheten att få begagna ifrågavarande, för jordbrukets framgång, njttiga product må kunna beredas äfven för de jordegare, hvilkas hemmans-områden icke sträcka sig till hafs-stranden.
Slockholm den i5 Maji 1829, Reservation: Herr Berg von Linde reserverade sig emot detta Beslut, under förklarande, att det torde vara mindre väl betänkt, att besvära Kongl. Majit med framställning 0111 undersökningars företagande, hvarigenom ett önskadt resultat ej stöde att erhålla, oell att sådane undersökningar, der de anställdes eller voro möjlige att åstadkomma, snarare, efter dessa Ledamöters tanka, skulle leda till helt andra följder, än man dermed afsett, och medföra den menliga förändring i det förhållande, som, i afseende på Tång-tägten, nu eger rum, att der en sådan rättighet utaf en icke delegare i strän - 36 Bil. t. Lag- s. Allm.
Ull. N. o 29. den hittills opätaldt utöfvals efter gammal häfd eller med strandegarens tysta begifvande, skulle denna senare, sedan genom undersökningen voro utröndt och bestämdt, att han egde uteslutande rätt till ali, på hans egor uppflytande
Tång, lätt. föras på tankan, att göra denna uteslutande rätt gällande, samt icke tillåta någon annan, att, utan skälig ersättning, begagna en fördel, som vore hans enskilda tillhörighet; och ansågo desse Ledamöter alltså Utskottens förra Betänkande, som tvänne Stånd redan godkänt böra förblifva oförändradt.
Härmed förenade sig Herr Grefve Posse Arvid, Herr Friherre Sprengtporten, Herrar af Tannström och af Forsell, Herrar Professorerne Gravander och Bolmer, Prostarne Nordin och Åstrand, samt Herrarne Ålund, Landegren, Gezelius och Modin. STOCKHOLM, P. A. Norstedt <Sc Söner, 1829.
N:o 3o. Antom till Exped.
Utskottet d. 25 Maji 1829, Utlåtande, i anledning- af gjorde anmärkningar vid Utskottens Betänkande N:o 1, rörande Magistraternes i Landshöfdinge-Residence-Städerne rättighet, att utfärda Pass för desse Städers Borgare.
Sedan Utskotten uti ofvannämnde Betänkande ansett sig icke ega skäl att till bifall understödja Herr Lindqvists förslag, att Residence-Städernes
Magistrater må ega att utfärda Pass för de derstädes boende Borgare, bar deremot blifvit anmärkt: bos Vällofl. Borgare-Ståndet, af Motionairen Herr Lindqvist, hvilken, under förklarande, det han ej genom den väckte Motionen afsett den obetydliga losen, som för Passen inflyter, ■— ingått i undersökning i hvad mon skillnaden emellan Konungens Befallningshafvandes och MagistralernéS lith. t. H. St.
Prat. 1828 och 1829, y.de Sami. 2 Afd. • i Las,- samt Allm.
Ull. N. o 3o. embetsbefattning i afseende på Police-magtens handhafvande vore i Författningarne bestämd, samt derigenom kommit lill den slutföljd, att tillsynen öfver ordning och skick vore i allmänhet gemensam och alt Magistraterne hvarken kunde eller finge skilja sig ifrån detta åliggande äfven der, hvarest Landshöfding residerar.
Hvad deremot angick Borgerskapet, så vore Magistraten den embetsmyndighet, som, ensamt af dem lönad och underhållen, det till— komme att vårda deras angelägenheter och tillse att deras fri- och rättigheter bevarades frie från intrång; och vid detta serskilda förhållande kunde Police-magtens fördelning ej anses skadlig inom ett väl ordnadt samhälle.
Det af Utskolten, efter Herr Lindqvists förmenande, såsom skäl till afslag å Motionen gjorde antagande, att Magistraternes, utom Residence-Städerne, rättighet att meddela Pass, blifvit demafLandshöfdingarne öfverlåten, vore icke grundadt i Kongl. Påbudet om Pass af den 14 Aug. 1812, hvarigenom denna rättighet troligen lemnats dem, såsom Borgerskapets Embetsman.
Dessutom skulle Utskotten alldeles hafva förbisett de föreskrifter, som innefattas i Kongl. Brefvet den 6 April 1696 samt Kongl. Resolutionerne på Städernes Besvär den 28 Aug. 1727 och den 17 Aug. 1762, hvarigenom Magistraterne i alla Ri - Tag- samt Allm.
Ull. IV. o. 3o. 3 lsets Stader förklarats berättigade alt utfärda Pass, och hvilka stadgande!!, hvad Borgerskapet angår, Herr Linde/vist förment icke vara håfne genom 1812 års Pass-Författning; och då det nuvarande förhållandet stundom skall gifva anledning till missbruk, i så måtto, att skattdragande Borgare uteslutas från rättigheten att bivista Marknader, hvilken deremot lemnäs åt obehörige personer, som ej förmå att sig deraf begagna, har Herr Linde/vist af alla dessa skäl yrkat återremiss af Betänkandet; hvarmed Herr Lundman instämt.
Herr Landegren har förklarat sig ej krinna dela Utskottens åsigt, att Magistraternes rättighet att utfärda Pass vore en öfverlåtelse af Landshöfdingens myndighet i detta hänseende; — snarare vore den en utgrening af Regeringens magt, sorn hvarje Tjensteman, han må vara ställd på en högre eller lägre plats, utöfvar; och Herr Landegren har sålunda, under åberopande af sin mot Betänkandet afgifna reservation, lika med Motionairen, yrkat återremiss; hvarmed Herr Mattson sig förenat.
Herr Richert har, hvad sjelfva Motionen angår, åberopat Herr Landegrens serskilda mening, och jemväl, i anledning af Utskottens yttrande i Betänkandet: ”att 4 Lag- samt Allm.
N:o 3o, ”Magistraternes rätt ide Städer, der Lands”höfding icke bor, att utfärda Pass, icke är ”styckad från Landshöfdingens, utan är hans ”egen magt, fastän öfverlåten åt Magistra”terne, icke för deras skull, utan i ändamål ”att befordra de resandes beqvämlighet,” yrkat, att Betänkandet äfven i denna del måtte återremitteras, enär Magistraternes ifrågavarande rättighet ingalunda grundade sig på någon magtöfverlåtelse från Landshöfdingen, utan på bestämd Lag, uttryckt i 4 § af 1812 års Pass-Förordning.
Herr Westman } som hufvudsakligen förenat sig med de Ledamöter, hvilka från Betänkandet varit skiljaklige, har anfört så-, som ett ytterligare skäl för Magistraternes rättighet till utfärdande af Pass, att en Borgare, som åslundar besöka Marknad mäste, för att dertill erhålla Konungens Befallningshafvandes Pass, förete bevis från Magistraten öfver det borgerliga yrke, han utöfvar; äfvensom Herr Montan tillagt, alt Pass-utgifvandet snarare förorsakade Magistraterne besvär, än inkomst, hvarföre de i allmänhet gerna skulle vilja afstå från denna rättighet, om ej åtgärden tillika borde anses grundad i desse embetsmäns skyldighet, att betjena Städernes Borgerskap.
Inom Hedera.
Bonde-Ståndet bafva Casper Wijkman från Upland, Börje Bör - Lag- samt Allm.
Besv. o. Oec. TJtsk. Uti.
JV. o 3o. 5 jesson från Halland och Lars Andersson från Skaraborgs
Län talat för bifall å Molionairens förslag, Anders Danielsson från Elfsborgs
Län framställt enahanda anmärkning emot Betänkandet, som Herr Richerts bär ofvan intagne; hvaremot Strindlund från Vester-Norrland, Pehr Jonsson m. fl. från Jönköpings
Län, utan att vilja bestrida återremiss, yttrat sig: anse det leda till bättre ordning, alt Konungens Befallningshafvande fortfara med utfärdande af Pass, äfven för Residencc Städernes Borgare.
Då, i anledning häraf, Betänkandet blifvit af Vällofl. Borgare-Ståndet och Hederv.
Bonde-Ståndet återremitteradt, åligger det Utskotten att i ämnet afgifva förnyadt Utlåtande; men då det förekommer icke sannolikt, att, genom Pass-rättighetens öfverlåtande åt Magistraten i Residence-Städerne, en bättre ordning i Police-styrelsen skulle komma att inträda, någre skäl för detta påstående icke eller äro anförde och det således lärer stå fast, att Police-styrelsen inom hvarje Län tillhörer Konungens Befallningshafvande, samt att Magistraternes i Släderne, likasom Kronobetjeningens å landet, tillgöranden dervid äro, dels verkställighets-åtgärder af Konungens Befallningshafvande föreskrifter, dels underkastade dess pröfning j då för öfrigt, vid 6 Lag- saint Allm.
N:o 3o. mera noggrann genomläsning af Betänkandet, det torde finnas med klara ord innehålla, alt, genom stadgandet i /\'Ag § af Kongl.
Påbudet den 14 Aug. 1812 (således af Lagstiftaren) Landshöfdingens magt att utfärda Pass blifvit öfverlåten åt Magistraterna i de Städer, der LandshöfdingeResidenee icke finnes, samt deiföre den misstydning häraf, som skulle Utskotten ansett, att Landshöfdingarne sjelfve åt Magistraterne öfverlåtit förpassnings-rältigheten, lärer icke kunna falla Utskotten lill last; alltså, och hvilket än ändamålet med den nu yrkade lag-förändringen må hafva varit, finna Utskotten ingen anledning att frångå sitt förra i ämnet afgifne, af Höglofl.
PresteStåndet redan bifailne, Betänkande.
Stockholm den 16 Maji 1829.
Emot ifrågavarande Beslut hafva Utskottens samtlige Ledamöter af Vällofl.
Borgare-Ståndet sig reserverat.
i Lag- samt Alim.
Bcsv. o. Occ. Vlsk.
N:o 3i. 7 N:o 3i.
Utskottet d. 25 Maji 182g.
Betänkande, i anledning af väckt fråga om utfärdande af de vid sistförflutne Riksdag af Rikets Ständer f öreslagne Handels- ocIl HandtverksOrdningar.
Ridderskapet och Adeln har till Lag- samt Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskotten remitterat en af Friherre Cederström, Jacob, väckt Motion derom, att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Maj:t förnya deras underdåniga anhållan om utfärdande af de vid 1823 års Riksdag föreslagne Handels- och Handtverks-Ordningar.
Af sådan anledning hafva Utskotten tagit kännedom om hvad vid sista Riksdag i detta ämne blifvit tillgjordt och deraf inhemtat, att, sedan Kongl. Majit, uti Nådig Skrifvelse till Rikets Ständer den 19 Februarii 1823, förklarat, att fastän den för Rikets allmänna bushållning vigtiga frågan om en vidsträcktare frihet i utöfningen af Handel och Handtverk, såsom af oeconomisk beskaffenhet, vore beroende af Kongl.
Majits Eget Nådiga afgörande, ville Kongl. 8 Z«g- samt Allm.
N:o 3t.
Majit likväl, med tillämpning af Regeringsformens 89 §, till Rikets Ständer öfverlemna att, i likhet med hvad angående lagfrågor är stadgadt, gemensamt med Kongl, Maj:t d erom afgöra och besluta, samt derföre till Rikets Ständers granskning hänskjutit de af en serskild Comité utarbetade Förslag till Författningar i ämnet; så hafva Rikets Ständer, jemte underdånig Skrifvelse den 12 December 1823, till Kongl, Majlis
Nådiga pröfning öfverlemnat förändrade Förslag till Förordning om Handtverkerierne, lill Författning om Gerningsmäns antagande på landet och lill HandelsOrdning; hvarjemte detta Rikets Ständers tillgörande blifvit uti 3^ § af Riksdags-Beslutet d. 22 i samma månad upptaget; och som, efter de af Rikets Höglofl.
Ständer vid förra Riksdagen i detta ämne sålunda vidtagne åtgärder, några vidare, å Rikets Ständers sida, icke synas härutinnan vara af nöden, utan det nu mera endast ankommer på Kgl. Maj:t att i frågan fatta och meddela Dess Nådiga Beslut; så hemställa Utskotten vördsamt, att Friherre Cederströms ifrågavarande Motion må förfalla.
Ledamöters häremot anmälde Reservation varder härjemte bifogad.
Stockholm den 16 Maji 1829. Z«g- samt Allm.
g 11 e s e r v a t i o n: af Herr Grefve drv.
Enär orsaken dertill, att Kongl.
Maj:ls Nådiga hifall eller svar icke följt å Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse den 12 December 182.3 torde kunna härledas derifrån, att samma skrifvelse icke blifvit så tidigt expedierad, att, efter föregången pröfning hos Kongl. Maj:t, svar derå kunnat meddelas i den ordning 87 § af Regeringsformen stadgar, samt Utskotten uti serskildt utlåtande af denna dag, i anledning af väckte Motioner, förklarat de grunder, hvarå dessa Lagförslag hvila, vara öfverensstämmande med Utskottens åsigter, samt, på förutsättning att Kongl. Majrt täckes bifalla desamma, stödt de förslag samma utlåtande innehålla ; så kan jag ej annat, än, för min del, tillstyrka det Rikets Ständer ville, uti underdånig Skrifvelse hos Kongl. Maj:t, anhålla, att de vid 1828 års
Riksdag i underdånighet aflemnade förslag till förordning om handtverkerierne, lill Författning om Gerningsmäns antagande på landet och till HandelsOrdning måtte, efter föregången Nådig pröfning, varda såsom allmän
Lag till efterrättelse utfärdade.
Härmed hafva förenat sig Herrar Friherrarne Stjerncrona, Cederström och Sprengtportenj Herr Grefve Oxenstjerna, jo Lag- sam t Allni.
N:o 3ä.
Herrarne Berg von Linde, von Lindecreutz, af Schmidt och åkrell, Herr Biskopen Tegne'r och Contracts-Prosten Afzelius, Riksdagsfullmägtige Börje Börjesson från Hallands, Nils Pehrsson från Södermanlands, Lars Larsson från Calmare, Nils Månsson från Malmöhus, Anders Håkansson från Elfsborgs och Anders Erikson från Jemtlands Län; hvarjemte Professoren Bolme'r och Kongl. Lif-Medicus Ekström, som vid voteringen icke varit tillstädes, sedermera hafva förklarat sig uti denna reservation instämma.
Utskottet d. 27 Maji 1829.
Betänkande, i anledning af väckte frågor, rörande Näringsfriheten.
Uti detta ämne hafva till Lag- samt Allmänna Besvärs- och Oeconomi-Utskottens handläggning blifvit öfverlemnade följande Motioner nemligen: Från Högloft.
Ridder skåpet och Adeln: Af Herr Lefren, Johan Pehr:
Efter utveckling af allmänna grunder för inre Lag- sami Allm.
N'.o 3». 11 Näringsfriheten, Utrikes handeln samt förbättrade Tullbevaknings-anstalter, har Motionairen härom framställt åtskilliga förslag, hvilka, för så vidt de kunna anses utgöra föremål för detta Betänkande, eller dermed ega sammanhang, innefatta hemställan derom: a) Att fullständig frihet i inrikes Näringarne och inrikes Handeln måtte inforas, såsom utgörande första och nödvändigaste steget till Näringarnes förkofran. b')
Att alfvarlig uppmärksamhet må fästas på nödvändigheten att bereda tillgång till Theoretiskt practiska läro-anstalter för högre och lägre Näringsidkare. c) Att Export af inrikes Manufacturoch slöjd-producter må gynnas, samt de Bolag, som sig dertill, under nödig controll för verkställigheten, vilja förbinda, förunnas vissa förmoner och uteslutande rättighet dertill under vissa år, och d) Att frågorne om Näringsfriheten, såsom varande önskningsmål, icke må sammanväfvas med Bevillnings-frågorne, som dervid hafva en underordnad rol. — Varande, i anledning häraf, yttranden 'afgifne utaf flere af Ridderskapet och Adelns Ledamöter, af hvilka någre understödt de gjorda förslagen, men andra äler sökt vederlägga nyttan deraf; Öfrige delar af Herr Lefréns Motion, hvilka afse dels inskränkning i Utrikes handeln, dels ock behofvet af förbättrade Tullbevaknings-anstalter, utgöra ämnen för serskildt behandling af vedel höt lige Utskott, och lära således här icke fordra vidare upptagande; och Af Friherre TVrangelj Henning „ som ansett omsorgen för Jordbrukets vidmagthållande och tillväxt fordra, alt i samma mon åtgärder föreslås eller vidtagas lill inskränkning i bränvins-tillverkuingen, Jordbrukarens nu varande nästan enda binäring, böra nya tillfällen för honom öppnas, till begagnande af sådana binäringar, hvarigenom han kan förädla och använda egna jordalster; och har Herr Friherren, af sådan anledning, yrkat, att
Landtman må tillåtas i Städerne till försäljning införa Rågbröd och Öl. Från Vällojl. Borgare-Ståndet: Af Herr C. H.
Levton: