Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då ett så obarmhertigt beslut, sorn af majoriteten inom Utskottet kunnat göra sig gällande, synes det för mig vara en ovedersäglig sanning, som ock ligger i öppen dag, att egennyltan har tagit företräde framför billigheten, och att hos räntegifvaren sålunda sökes utprejas yttersta skarfvensamt af Riksdagsfullmägtigen Hans Hansson från Götheborgs och Bohus Län : ”Jemte det jag får förklara, att jag i allo delar den af Her CommerceRådet Santesson uti dess reservation yttrade tanke om bestämmandet af ett 10 års medelpris, liaj jag ansett mig, icke kunnande biträda Ut - 44 Stats-Utskoltets Utlåtande N.o o~3. skottets uti 5:te punkten mom. b. c. och d. gjorde tillstyrkande, böra reservationsvis göra min mening härutinnan gällande.
Genom det uti förenämnde moment b. och c. framställde förslag är visserligen afsedt, att genom jemnande af markegångsprisen så fördela skattebördorne, att ett missväxtår icke måtte trycka så hardt den skattdragande, som hittills varit händelsen; likväl anser jag, att, då man förutsätter en följd af, om just icke goda år, åtminstone sådana, som ingalunda kunna anses för missväxtår, samt tillika tänker sig en räntegifvare, hvars enda näringsgren är spanmålsodling, och hvilken, afbrist på afsättningslillfälle för sin spanmål, icke är utan förlust i stånd att skaffa sig contanter i och för lösandet af sina ränlepersedlar, samt således blifver tvingad till uppsägning in natura, måste af detta förslag följa ett betungande för räntegifvare.
En räntegifvare nemligen, som ett sådant år, då Länets eller Districtets årsmarkegång öfverstiger medium af 5 års markegångspriset, blifver, genom saknad af afsättningsort, tvingad att uppsäga till levererering in natura, lider en förlust derigenom, att han icke erhåller någon ersättning för skillnaden emellan års och mediipriset.
En räntegifvare åter, som, under enhanda förhållanden, tvingas till nalura-leverering, får, vid de tillfällen, då Länets årsmarkegång understiger 5 års mediipriset, vidkännas en contant utgift, hvilken blifver, med förutsättande af nämnde omständigheter, ganska kännbar.
Oin man åter ville förutsätta flere på hvarandra följande goda år och bristande spanmålsafsättning;, omedelbarligen efter det nu af Utskottet tillstyrkte stadgandets antagande, så skulle inträffa, att, enär vid sådana förhållanden Länets årsmarkegång ovilkorligen måste understiga mediipriset för föregående 5 åren, räntegifvare, genom de årliga contanta mellangifternas erläggande, förlorade ganska betydligt.
För att emedlertid få dessa skyldigheter och rättigheter hvarandra någorlunda motsvarande, hvarförutan, om Rikets Ständer bifalla Utskottets hemställan härutinnan, 5 års mediipriset i min tanka tjenar till intet, får jag yrka, att, vid de år, då Länets markegångspris öfverstiger 5 års mediipriset, räntegifvaren, vid leverering in natura, erhåller ett emot skillnaden i nämnde pris svarande afdrag å kappetalet.
Uti ofvanberörde mom. d. har Utskottet tillstyrkt, att, såsom ersättning för den räntetagare betagne rättighet till uppsägning, räntegifvare skola, så väl vid leverering in natura, som vid lösning af räntepersedlarne i contant, betala cn afgift för hvarje tunna säd. Ståts-Utskottets Utlåtande N:0 3j4’ 45 Om, såsom väl meningen med de tillstyrkte förändrade stadgandena i allmänhet varit, Utskottet åsyftat att lindra de nog mycket tryckte räntegifvarne, så finner jag icke ifrån hvilken synpunkt Utskottet kan hafva utgått i detta afseende, då, i mintanka, räntegifvare verkligen pålagts en ny börda.
Skulle detta Utskottets tillstyrkande blifva ett Rikets Ständers beslut, så inträder det egna förhållande, att en Embetsman, hvars förnämsta inkomst utgöres af räntespanmål, genom denna årliga afgifts erhållande, får en årlig lönförhöjning, hvilken lönförhöjning för mången kunde komma att uppgå till ett årligt belopp af 3 å 4°° É;dr.
Man kan sannerligen säga, att
Utskottet gifvit med ena handen och tagit åter med den andra, och jag tror, att räntetagaren hade väl, utan denna, på den skattdragande allmogens bekostnad, honom gifne uppmuntran, kunnat trösta sig öfver förlusten af dess uppsägningsrätt, samt äskar alltså, att icke, vid andra tillfällen än då lösning sker i contant, någon forsel-lön eller annan afgift, af hvad namn som helst, icke bör af räntegifvare erläggas, hvarföre någon rubbning i nu existerande förhållanden härutinnan icke måtte ega rum.”
Vid 5 punkten mom. d., angående den forsel-lön och annan afgift, som af räntegifvare bör erläggas: af Prosten Nordin.
N:o 2^4* Ankom till Exp.-Utsk. den 3o September.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående åtskillige omständigheter i afseende på levereringen och förvaltningen af Kronans spanmålsräntor. (I. A.) Genom Nådig Proposition till Stats-Utskottet af den i5 sisth Mars (införd i 1 Sami. 1 Afd. under N;o 48) har Kongl. Majit, till afhjelpande af de olägenheter, som vid spanmålsräntornes emottagning in natura kunna för Stats-Verket uppkomma, till Rikets Ständers pröfning och bifall öfyerlemnat följande förslag: Stats-Utskottets Utlåtande N:0 27/jt.
1:0 att vid vid de årliga markegångssättningarne må, till rättelse för räntegifvare och räntetagare, bestämmas minimivigten å hvarje spanmålssort sömt tillika i markegångstaxan utmärkas sädens öfriga beskaffenhet efter de allmänna bedömanden, som legat till grund vid prisens bestämmande, äfvensom att räntegifvare må vara förbunden att från dara, stof och frön rena sin säd, så vida densamma för afradsgild skall kunna anses; ^ 2:0 att det uti 48 §• af Kongl.
Resolutionen på allmogens besvär den 2C) Junii 1 ^52 stadgade afdrag af 4 'lösa kappar per tunna, då riad eller torkad säd af räntegifvare levereras, må förhöjas till ett belopp, som motsvarar omkostnader och arbetslön vid spanmålens torkning, samt derutöfver hunnar någon lämplig vinst åt. producenten, och förordnandet härom intagas i de årliga markegångstaxorne, samt att genom en allmän Författning må stadgas ett visst förhållande emellan riad eller torkad och oriad säd vid e mottagningar eller utlevereringar för Kronans räkning; och 3:o att, under tillämpning i öfrigt af de vid sista Riksdag beslutade och af Kongl. Maj:t i Nåder gillade grunder för dispositionen och förvaltningen af Kronans spanmålsräntor, ej mindre den räntesäd, som för Stats-Yerkets årliga behof icke erfordras, än äfven hästvacance-spanmålen, då försäljning deraf finnes af nöden, må, till undvikande af ökade kostnader genom magasinsutgifter, afskrifningsprocent m. m. kunna, då omständigheterne sådant fordra, afyttras äfven till lägre pris än den för hvarje ort fastställde markegång, eller från 12 högst 24 sk.
Banco per tunna derunder, helst erfarenheten visat, att tiden emellan de årliga markegångssättningarne och terminerna för räntespanmålens leverering den 25 Februarii är allt för kort, att, då anbud till märkegångspris eller deröfver icke genast erhållas å dea till leverering ia natura uppsagde räntesäden, derå kunna förrätta förnyad auction och utfärda forsedel till levereringsorten der spanmålen bör af köparen emottagas.
Härförutan har Utskottet erhållit remiss å ett utaf Riksdagsfullmägtige Anders Johansson och Anders Larsson från Upsala Län, i anledning af förestående Nådiga Proposition, afgifvet anförande, innehållande hufvudsakligen:: alt, ehuruväl 4 §• af Kongl. Förordningen den 20 September 1815 stadgade, att hälften af Deputerade vid markegångssättningar borde vara räntegifvare och Hälften räntetagare, hände det likväl stundom, att flere befunnes representera räntetagare, än sorn försvarade de skatldragandes rätt, äfvensom att Kronofogdarne uti deras priscouranter upptogo prisen öfver deras verkliga belopp, af hvilket allt blefve den följd, att markegångsprisen för högt uppstegrades; att, då det emot denna olägenhet icke Stats-Utskotlets Utlåtande N.o 27^.
47' för närvarande funnes annat hjelpemedel än alt leverera räntan in natura,, skulle, om denna rättighet begränsades, på sätt blifvit föreslaget, räntegifvare!] förlora en bland de vigtigaste garantier mot missbruk å räntelaga» rens sida, enär den sistnämnde, med den öfvervigt lian vanligen egde vid markegångssättningen, lätteligen kunde, vid bestämmandet af sädens vigt, befordra sin egen fördel; samt slutligen, att både priset och minimi vigten härigenom skulle så högt uppdrifvas, att vissa hemman med svagare jord icke kunde utgöra ränta af hemmanets egna producter.
Yid öfvervägande af berörde förslag jemte Kgl.
Stats-Contorets derutinnan afgifne heraställanden, hvilka innefattas uti dess i den Kongl. Propositionen åberopade och af trycket ulkömne underdåniga Berättelse om magasinsärendena, af den 20 December näs11idet år, bar Utskottet, i afseende först på frågan om bestämmandet af minimivigt å spanmålj ansett, alt, ehuru ett sådant bestämmande skulle vara en tillförlitlig och godtyckligheten undanrödjande grund för bedömandet af levererad spanmåls afradsgiida beskaffenhet, så möta likväl, å andra sidan, åtskilliga stora olägenheter vid dess tillämpande.
Olika årsväxt medför ofta, äfven för hvarandra närmast angränsande hemman, betydlig olikhet uti vigten af den spanmål samma skörd leninar de serskilda räntegifvarne, och hvarigenom bestämmandet af en viss minimivigt skulle medföra betydlig olikhet uti desse räntegifvare* åliggande i förhållande till medlen att deras åligganden fullgöra. -— Bestämmandet af olika minimivigt för olika cl is ti ict skulle medföra en hittills ej erfaren ojemnhet uti sådane de skattdragandes åligganden, som af ålder äro bestämda uti lunntal af lika slags spanmål och hvilka hittills äfven alltid ansetts böra för hvar och en vara lika, i förhållande lili hvarje hemmansskattläggning.
Skattdragande allmogen, som nu vid levereringen af sin spannmålsränta blott behöfver fästa afseende derpå, att spanmålen är‘strid och ren, samt att målet är fullt, och hvilka båda omständigheter det ligger inom gränsen för hvars och ens enklaste förmåga- att, på sin loge tillförlitligt utröna, skulle, vid bestämmandet af minimivigt å spanmålen, nödsakas att, med tidsspillan och kostnad, ofta, på måhända aflägset ställe, hos; annor man söka utväg att, genom uppsägning af den spanmål han ämna— de leverera, få utrönt, huruvida den vöre-afradsgild elier icke nn m..
Utskottet anser derföre: att bestämmandet af en. minimivigt å räntéspanmål under’ närvarande förhållanden vöre en besvärlig' lunga för skatt dragande alfinogen och afstyrker förslaget i denna del.
I afseende pÅ beskaffenheten af den säd. sorn af räntegif vare beve*- 43 Stats-Utskottels Utlåtande Tf.o 274. verasj anser Utskottet i öfverensstärnm?lse med hittills gällande ordning, att ✓ endast väl rensad och strid säd må anses såsom levereringsgild till Kronan och räntetagare.
Beträffande lindriugen i sädesskatlen, då den utgöres i torkad eller riad vara; så och ehuru Utskottet visserligen delar Kongl. Stals-Conlorets härutinnan yttrade öfvertygelse, att del uti ofvanåberopade in'02 års Kongl. Resolution stadgade afdrag af \ lösa kappar per tunna af 36 lö- sa kappar då riad eller torkad räntesäd levereras, sannolikt är förringa att betacka arbetslön och omkostnader, samt derutöfver lemna någon vinst åt producenten; likväl och som den större eller mindre afgång å spanmål, som genom densammas riande eller torkning uppkommer, icke med tillförlitlighet finnes utrönt och för öfrigt heror på olikhet lior eller torkniDgar emellan, anser Utskottet: ' alt vid nu gällande afdrag af 4 lösa kappar per lunna, då riad eller torkad säd af räntegifvare levereras, må tillsvidare förblifva; börande samma förhållande ega rum vid utlevereringar för Kronans räkning.
Vidkommande slutligen frågan om föryltrande af Kronans räntesäd till mindre pris än markegången; så och med fäsladt afseende derpå, att ett stadgande, det den för Stats-Verkets behof Öfverflödiga spanmål icke finge försäljas till lägre pris än högst 24 sk. under markegången, kunde, vid inträffande lägre spanmålspris, verka till betydliga förluster för det allmänna, får, uppå de i den Kongl. Propositjonen i öfrigt anförde skäl, Utskottet föreslå: att till Kongl. Majit i underdånighet må öfverlemnas, att, då omständjgheterne sådant fordra, låta genom offentlig auction till högsta gångbara pris och, der sådant pröfvas nyttigt, med lemnadt lämpligt betalningsanstånd, mot godkänd borgen, försälja elen räntesäd och den häslvacancespanmål, sorn för Stats-Verkets årliga behof icke erfordras.
Slutligen får Utskottet anmäla, att Utskottet uti dess denna dag afgifna Utlåtande N:o 273, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Propositi on angående grunderna för markegångsprisens bestämmande, räntepersedlarnes omsättning och förenkling etc., yttrat sig i de delar af Riksdagsfullmägtige Anders Johanssons och Anders Larssons ofvanberörde anförande, som uti detta Betänkande icke finnas behandlade.” Stockholm den 3o September 1834- Re - Stats^Vukottets Utlåtande H.-o 274- Reservation af Herr Santesson B. H. ”Emot Utskottets plui ali tets beslut, i frägan om minimivigts bestämmaude lill hufvudsaklig grund för bedömande af säds antaglighet oell afradsgildhet vid räntors levererande in natura, anhåller jag få anmäla min reservation och att, såsom mitt enskilda votum i denna sak, få åberopa Afdelningens framställda förslag, ordagrannt så lydande; ”Hvad angår frågan örn bestämmande af minimivigt å spanmål samt ”sädens öfriga beskaffenhet, bar Afdelningen funnit, alt nu gällande
För”faltningar örn räntesadeus beskaffenhet dels äro obestämdt, dels mindre ”lämplige för närvarande tid, äfvensom att, sedan sädesculturen nu me”ra blifvit förbättrad och vunnit stadga, tjenlige bestämmelser uti ifrågavarande hänseende kunna vara erforderlige.
"Af Kongl. Slats-Contorets berättelse om magasins-ärendena, den 30 ”December nasti, år, inhemtas väl, att vid upphandlingar i allmänhet, ”så väl för Statens behof som för enskild räkning, minimivigten å spau”mål per tunna gemenligen utgjort å H vete och Ärter 14 \
L$ Råg 13 | L& Korn . . . . 1 t i å t 1 | Life Blandsäd . . . 10 å 1 1 Lg Hafre . . . . 8| å 9 L.& ”men då, i anseende lill den skiljaktiga vigt och godhet säden, ej alle» ”nast inom olika provincer, utan ock stundom inom samma province för ”serskilda år", befinnrs hafva, Afdelningen icke anser lämpligt all för hela ”Riket lika gällande spanmåls minimivigter bestämmas, tror Afdelningen ”deremot, att det skulle blifva ledande till ändamålet, om sådane vigt”för'hållanden för hvarje
Län serskildt årligen fastställdes, på grund af ”beskaffenheten utaf årets gröda; hvarjemte och då det förekommit, alt "räntegifvare, till hvilkas fria val det vid senaste Riksdag blef öfverlem” nåd t, att sädesskatten antingen med penningar betala eller in natura af”börda, det oaktadt ieie sällan levererat deras skatt i slög och illa ren”gjord spanmål, hvarigenom ej allenast Stats-Verket tillskyndats för luster, ulan äfven nödig control å beskaffenheten af den säd, som eraot”tages till redovisning i Kronans magasin, saknas, har Afdelningen jemväl ansett det allmänna stadgande vara af hehofvet påkalladt, att rän_ Dih, lill R.
St. Prat. l83j.* 4 Sami. 1 d/d.
2 Dand. 7 u5:te Häftet.
Slalt-Utskottels Utlåtande N.e zj4- ”tesäden levereras rengjord och fri från främmande ämnen, hvilket står t ”fullkomlig öfverensstämmelse med hvad vanligen i tnarkegångstaxorne ut”sättes, nemi. att spanmålen bör vara af, hvad man kallar, afradsgild beskaffenhet, samt ren och strid; och Afdelningen får alltså hemställa: a') ”att hvarje år, efter slutad skord, å allmän, i behörig ordning utlyst soekenstäTmma, sädesslagens vigt inom hvarje församling utröries, och "uppgifterne derå till Kronofogden i orten aflemnas, hvilken Tjensteman ”det derefter åligger att sammandrag deröfver upprätta och detsamma, jem”te de erlrållne uppgifterne och eget yttrande, så tidigt till Kong!
Maj:ts ”Befallningshafvande insända, alt minimivigten må kunna vid Koijan af ”November månad bestämmas af dertill utsedde personer, tillkallade på sätt "sorn i afseende på markegångssätlningen stadgadt är; b') ”att, så vidt sig göra låter, den sålunda uppkommande minimivig”ten bestämmes för hvar hvarje serskildt markegångsdistriet; men alt, i den ”händelse större skilnad i vigten inom spridda orter af samma
Län skulle ”förekomma, olika minimivigter må kunna för samma orter utsättas, dock ”endast till 2 högst 3 för samma Län; c) ”att endast väl rensad och strid säd må såsom levererings- elfer ”afradsgild anses.
I den händelse hvad nu är föreslaget gillas, tillstyrkes ”vidare: 1T) ”att, så väl minimivigten å hvarje spanmålssort, som sädens beskaffenhet, genom allmän Kungörelse i Länet lill véderbörandes efterrättelse meddelas, äfvensom att den fastställde minimivigten å spanmål bör, ”till framtida control och kännedom, uti näslpåföljande årets markegångstaxa utsattes.”
Och anser jag det vara högeligen att beklaga, att Hedervärda RondeStåudets Ledamöter inom Utskottet sjelfve motverkat antagande af den utväg Kongl. Maj:t i Nåder föreslagit, samt Afdelningen för dess del vidare utredt och tillstyrkt, på ett sätt, som synes mig höra i möjligaste måtto förebygga alla dc missbruk och prejerier, för hvilka de skattskyldige hittills varit utsatte, jemte det dermed på ett rättvist sätt Statens rätt blifvit försäkrad, hvarförutan, i min tanka, härigenom till ej mindre allmänt välgörande följd, uppmärksamheten hos jordbrukaren hade blifvit fästad på angelägenheten ali bättre sköta och vårda sin säd, såsom enda vilkoret alt kunna uppbringa den till egenskap att framdeles kunna i handeln å verldsmarknaden täfla med andra länders sädesproduclion.
Häruti hafva Prosten Nordin och Herr Fries instämt. STOCKHOLM, Ecksteijsskå Tryckeriet, 1834- Stats-Utskottets Utlåtande IV.-o 2jS. i N:o 3^5..
Ankom till Exp.-Utsk. den 29 Sept.
Utlåtande, i fråga om lindring i Grundskatterna genomförhöjning af tull- eller bevillningsafgifter. CL A.) Hos Ridderskapet och Adeln har Friherre Palmstjerna, Carl Otto, gjort framställning, hurusom, då stegrad produetionskostnad, försvårad afsättning och oförminskade skatter hota att med hvarje år göra behållningen knappare för jordbrukaren, och denne nu blifver mindre och mindre i tillfälle att förbruka de varor, som erbjudas genom fabrikerne och handeln, samt trög afsättning för desse senare minskar näringarnes liflighet och derifrån skeende efterfrågan utaf jordbrukets produeter, det tillhörde Lagsliftarne för beskattningen, att i rättan tid afhjelpa sådane brister uti skatteväsendet, som upphäfva jemnvigten emellan lnifvudnäringarnes belägenhet, ibland hvilka brister Friherren räknade det jordbruket i vissa orter vidhängande öfvermätt af grundskatter.
Motionairen, som tillika ansett jordbrukets mest betungande och mest ojemnt fördelade skatter, till belopp af million R:driBanco, böra utbytas emot skatter på sådane consumlionsartiklar, som ej höra till dem af nödvändighet för uppfyllandet af lifvets första behof, har i sådant afseende föreslagit: 1:0 att Stals-Utskotlet, vid förslags afgifvande öfver beräkningen af Stats-Verkets inkomster, måtte förbehålla sig, att, derest Rikets Ständer åtaga sig en förhöjd bevillning i lull- eller bränvinsafgift, då öfverlemna förslag till grundskatternes lindring i samma nion; och 2:0 att den lindring, sorn på detta sätt kunde komma att ega rum, mätte verkställas så, att den ej blefve ett hinder för framtida förbättringar af skatteväsendet och ej heller förnärmade någons rätt för det närvarande, och att derföre alla de grundskatter, hvilka hittills varit anvisade något Verk, Inrättning eller Löntagare, äfven hädanefter fortfarande måtte dertill utgå, men lindringen uti skatt ske genom den skattskyldiges derföre erhållande ersättning efter markegångspris.
I följd af erhållen remiss, så väl härå, som å de serskilda anföranden Herr Cederschjöld, P. G., Friherre Cederström, J., Grefre Horn, C. F., samt Friherre Boije, L., i ämnet afgifvit, har Utskottet ansett sig bora andraga, att, då den Kronohemman åtföljande grundskatt i verkligheten en Bihans, till R.
Prot. 1S34. 4 SamL 1 Afd. 2 Band. 1 st6:te Häftet. 3 Stats-Utskottels Utlåtande N.-o 275. dast är ett arrende, hvilket i allmänhet icke må anses för hö»t, så länge in nehafvare af Kronojord finna sig belåtne med alt sådan jord bruka och be' sitta; då den skattehemman åtföljande grundskatten är ett vilkor för skatteköpet samt sålunda jemväl kan jemföras med ett arrende, med rättighet till everldelig besittning; och då Förfatlningarne icke destomindre medge förmedling i räntan om och när laglige skäl dertill förefinnas, så kan Utskottet destomindre erkänna den grundsats, att grundskallerne i främsta rummet höra lindras, som en nedsättning af dessa skatter, eller, som Motionairen föreslagit,-en ersättning för dem af andre medel blott skulle vara att gynna närvarande innehafvare af skattejord på efterkommandes bekostnad e medan för säkfert antagas kan, att hvarje säljare, efter ett fattadt beslut om grundräntornes directa eller indirecta minskning, skulle öka köpeskil lingen utöfver nu vanliga belopp och sålunda försvåra åtkomsten af sådan jord, och emedan dertill då erfordrades ett större capital än nu, hvaraf äfven följer, att kommande generation blefve lika betungad, som den närvarande, fast räntan korinne att gå till capitalisten, i stället för att den nu går till Kronan.
Skolande då samma förhållande inträffa, som förorsakat, alt den nu existerande olikheten uti grundskatterne icke verkar menligt på jordinnehafvare!!, emedan köpeskillingen är större eller mindre j förhållande till grundskatternes betydenhet.
På dessa skäl, och äfven om den händelse nu vore för handen sorn Motionairen lågt till grund för sitt yrkande, nemligen alt tull- och’brän vinsbevillningen skulle lemna tillgång för andra skatters nedsättande, anser Utskottet den jorden åtföljande grundskatten dock höra blifva den, som sist skulle komma i fråga alt förminskas eller borttagas.
Stockholm den 27 September 1834- Reservation af Friherre Palmstjernaj C O: ”Icke närvarande vid det tillfälle, då Utskottet fattade sitt beslut i afseende på den af mig väckta motion, anser jag mig likväl deremot böra reservera mig.
Jag kan ej annat än anse beskattningen böra lämpas efter lidsför■hållan dena, och således när den i ett eller annat afseende blir ojemnt tryckande* bor detta missförhållande rättas.
Att åkerbruket, som, när grundskatterne bestämdes, var den enda med visshet vinstgifvande näringen, blifvit be - Siats-Utskottets Utlåtande N.-o 276. 3 tuneadt med större skatter än öfrige näringar, är obestridligt.
Att, 1 senare tider då arbetskostnaderne stigit, men afsältnmgen blifvit trögare och prisen jemförelsevis med andra förnödenheters, mindre, dessa skatter medtaga en större andel utaf jordbrukarens behållning än den fordom medtog, är äfvenledes obestridligt.
Om denna sakernas gang ar en följd at förhållanden, som det ligger utom jordbrukarens förmåga att förekomma; om den är en lycklig verkan af Rikets stigande odling och förkofran; om den är ett bevis derpå, att handeln och öfrige nänngsgrenar borjat beträda elen bana, sorn leder till deras utmärkta rum ut, ett civi .sendi folks samhällsskick; så är det äfven en representantens skyldighet att, med afseende nå sådane förändrade Statsförhållanden, gora de mod.ficalioner uU beskattningsväsendet, som befordra utvecklingen af Nationens produet,va förmåga.
Här är ej frågan om juridiska rättigheters understöd,ande utan om Statsoeconomiska grundsatsers tillämpande.
Skulle Statsmannens handHngar inskränka sig inom de juridiska skrankorne utan at han vågade lyfta
Sina blickar derutöfver, skulle ian aldrig våga att förflyt a dessa ,krankor utan att derföre nedbryta dem, da blefve Statsskicket afven ställö nair t. ^ M Utskottets grundsatser syfta till ett sådant stationairt tillstånd, hvilket ej är förenligt med mina begrepp om samhällets tillväxt * S V11 äruti^h a f v a Prostarne Astrand och Nordin instämt.
Ankom till Exp.-Utsk. den-3o Sept. t]tlåtandei anledning af gjorde anmärkningar vid Betänkandet N:o g3j rörande nedsättning i priset å det krut, sorn för bergssprängningsarbeten utlemnas ifrän Kronans förråd (I. A.) Emot Utskottets i detta ämne afgifue, af Preste- och Borgare-Stånden bifallne Betänkande, hafva anmärkningar inom Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet blifvit framställde, hvilka föranledt till återremiss af samma Betänkande. 4 Stats-Ulskottets Utlåtande N.-o 27Ö.