Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr R:dr R:dr Rcdr R:dr R:dr R:dr R:dr R:dr R:dr R:dr R:dr R:dr R:dr R:dr R:dr R:dr R:dr R:dr R:dr 101 110 500 736 lil 312 554 626 150 304 122 200 805 ,122 30 32 40 20 2,507 409 1,635 266 347 2,249 1,097 195 165 1,724 2,831 437 1,017 297 373 16,028 to 40 24 32 29 24 141 600 430 180 720 311 900 110 200 108 110 2,000 315 5,547 22 29 256 2,000 809 123 2,020 889 128 1,991 400 1,120 320 453 179 289 550 11,672 32 24 40 20 24 168 660 867 416 ,006 666 201 358 200 100 ,254 200 32 32 40 24 26 1,058 168 823 452 7,283 1,525 1,291 6,593 750 3,027 3,096 366 776 987 916 2,077 6,744 470 41,624 29 24 24 32 20 29 40 32 40 KONGL.
MATTS BEFALLNINGSHAFVANDES Uti ©ötljcborgs o cl) o ljus £an till KOHGL. MAJ:T i tina erad ni u het ufg ifn n KM BETS-BERÄTTELSE för åren 1847, 1848, 1849 oell 1850.
STOCKHOLM, 1853. 1*.
A. NOBSTEDT & SÖM», Underdånig Berättelse om itillståndet i statistiskt och ekonomiskt hänseende inom Götheborgs och Bohus
Län för åren 1847, 1848, 1849 och 1850. § i Länds allmänna beskaffenhet (götheborgs och Bohus
Län, beläget emellan 57° 33'ocb 59° 7'lat. sämb28° 46' och 29° 55' long., gränsar i norr till Norrige, i öster till Elfsborgs
Län, i söder till Hallands
Län och i vester till Kattegat.
Föga upphöjdt öfver hafsytan, består Länet dock till större delen af bergsträckningar, som mångfaldigt utgrena sig och bilda talrika dälder, hvilka, i mån af befolkningens tillväxt, uppodlats till deras nuvarande fruktbarhet.
Länet har fem städer, nemligen Götheborg, Kongelf, Marstrand, Uddevalla och Strömstad, samt är indeladt i fem fögderier, nemligen Götheborgs, Inlands, Orousts och Tjörns, Sunnervikens samt Norrvikens, innefattande tillsammans 20 härader, fördelade i 21 länsmans-distrikter.
Vid Länets kamerala författning är den skiljaktighet i afseende å grunderna för hemmans-ulskyldernes beräkning anmärkningsvärd, att i Säfvedahls, Askims och Östra Hisings härader af Götheborgs fögderi, som från urålder lydt under Sverige, dessa utskylder erläggas efter de här i riket i allmänhet gällande författningar, och således efter för hvarje år fastställda markegångsvärden, dock, hvad det till Götheborgs stad donerade Säfvedahls härad angår, med undantag af vissa indelta boställen, efter en gång för alla bestämda markegångsvärden, men i Vestra Hisings bärad af nämnda fögderi samt hela öfriga delen af Bohus
Län utgöras efter de grunder, som gällde för delta Län, innan det lades under Sveriges krona, eller efter kronovärdi, utan förvandling.
Utom de talrika hafsvikar, som till någon del eller helt och hållet omgifva betydligare landsträckor, förekomma inom Länet åtskilliga större eller mindre vattendrag och sjöar, af hvilka särskildt må nämnas: 4 Götha-elf, som genomskär en del af Inlands och Götheborgs fögderier och som, tvenne mil ofvanför utloppet, bildar tvenne ön Hisingen omgifvande grenar, hvaraf den ena, kallad Nordre-elf, utlöper i Elfvefjorden, och den andia vid Ny Elfsborg i Riföfjorden.
Idefloden, som till en del genomskär Norrvikens fögderi och utlöper i hafvet norr om Strömstad; samt Mölndahls ström eller Lilla Säfveun, som från Elfsborgs
Län med en arm leder genom Götheborgs stad och med en annan genom Partilleds socken förbi skansen Westgötha Lejon; äfvensom följande insjöar, nemligen:
Landvetters sjön, Råda sjön och Dillsjön, belägne i Götheborgs fögderi; Hällungen och Öresjö, den förra af § och den sednare af ungefär 1 i mils längd, i Inlands fögderi; Grindbys, Kollungeröds och Röds sjöar, af omkring f mils längd hvardera, i Orousts och Tjörns fögderi; samt Rullare-sjön, 3 mil lång, Nedra Korns-sjön, 1* naii lång, och Kärn af 1 mils längd i Norrvikens och Sunnervikens fögderier.
I anseende till dess allmänligen bergiga natur företer landskapet ej några betydligare slätter.
De förnämsta af dem äro Backamo, en i Inlands Fräkne härad belägen hed, som dock egentligen är en jemnad yta af en bergshöjd och begagnas till mötesplats för Bohus Läns Regemente, samt Rönnings slätter, belägna i Kongelfs socken af Götheborgs fögderi.
I äldre tider har iletta landskap utan tvifvel varit skogrikt; men förhållandet är icke så nu, ehuru naturen dertill mer än mångenstädes lämpar sig.
Kärr och mossar finnas inom
Länet talrikt nog, men mindre allmänt sådane af större vidd, som genom uttappning kunna göras odlingsbara.
Den enskilda omtankan har redan, tid efter annan, förvandlat en del al de befintliga till fruktbärande mark, utan allmänt understöd, om icke härtill bör räknas den uppmuntran från Länets Hushållnings-Sällskaps sida, som deraf någon gång framkallats.
I afseende å jordmånen förekomma väsendtliga skiljaktiglieler äfven inom hvarje fögderi.
På sätt i Länets föregående femårs-berättelser angifves, kan man dock anse lera och lermylla utgöra de rådande jordarterna.
Undantag göra förnämligast: i Götheborgs fögderi Landvetters samt en del af Härryda och Råda socknar, der jordmånen består mest af sand och klapper samt hvad man kallar ör; i Inlands fögderi en del af Solberga, Romelanda, Westerlanda, Ucklums och Hjertums socknar samt Fräkne härad, der de intill bergsträckorna belägna hemmanen i allmänhet hafva en svag sandblandad jord; i Orousts och Tjörns fögderi spridda ställen, hvarest förekomma sandblandad fimjord och bränntorf; i Sunnervikens fögderi, mindre delar af Lahne och Tunge härader, der sand och fimjord förekomma, samt Sörbygdens härad, som höjer sig till en del 200 fot öfver hafvet och har i allmänhet ett hårdare klimat, än de närmare saltsjön belägne delar af Länet, och hvarest jordmånen mera allmänt är svagare, af sandig och fjella k tig beskaffenhet; samt i Norrvikens fögderi Bullarens härad och den del af Watte och Tanums härader, som gränsar derintill, h varest jordmånen ullmänligast består af sand, fjell- och myrjord.
Man har anmärkt, att jorden närmast intill hafskusterne i allmänhet har en starkare alstringskraft, och alt den åkerjord, sorn från äldsta tider varit upptagen, innehåller god lera, med svartmylla lill matjord och grundlager af mergel.
1 liera delar af Länet, ända till en mil från hafskusten och deröfver, förekomma större och mindre bäddar af fossila snack- och mussel-skal, tillhörande ännu i hafvet förekommande arter, och som i geologiskt afseende märkvärdiga, äro det icke mindre i ekonomiskt genom de rika mergel-lager, som de bilda, hvars nytta och användbarhet såsom gödningsämne ortens jordbrukare mer och mer lärt sig att uppskatta. § 2.
Enligt mantals- och skattskrifningslängderna utgjorde Länets folkmängd är 1850:
Mantalsskrifne, å landet:
Mankön 37,883 » » Qvinkön 38,950 g q ggg » i städerne:
Mankön 7,475 » » Qvinkön 9,85517000 * 9 i. 163 Mantalsfrie, å landet:
Mankön 36,057 » »
Qvinkön 37,798 73 ojp » i städerne:
Mankön 5,277 * »
Qvinkön 5,318 ene 6 Enligt föregående feraårs-berättelser utgjorde
Länets hela folkmängd:
År 1822 130,627 » 1827 140,185 » 1832 148,757 » 1836 153,600 » 1841 159,056 » 1846 170,175.
Jemförelsen häraf utvisar, att folkmängden, som under de nästföregående 10 åren ökat sig med 16,575, åren 1847—1850 vunnit en ytterligare tillväxt af ej mindre än 8,438, och att folkökningen under hela den period, som förflutit sedan år 1822, i det närmaste motsvarar 37 procent, eller i medeltal för år räknadt 1,31.
Härvid bör dock anmärkas, att städernes andel i denna tillökning procentvis utgör föga mer än hälften mot landets.
Ar 1822 utgjorde nemligen städernes folkmängd tillsammans 22,251, som under åren till och med 1850 ökats med endast 5,674, eller i medeltal för året knappt fir procent å förstnämnde års folknummer, hvaremot landets folkmängd, som år 1822 utgjorde 108,376, men 1850 uppgick till 150,688, visar i medeltal lör året en tillväxt af något öfver 1^ procent.
Den tillökning af folkmängden, som ägt rum under hela sist omförmälde lid rymd för
Länet samfäldt, öfverstiger något medeltalet af folkmängdens tillökning i hela riket under lika tidrymd, efter den beräkning, som Tabell-kommissionens sednast offentliggjorda sammandrag föranleder.
Hvad folkets bildning angår, förklarar jag utan tvekan, att den inom detta Län är i framskridande.
Det lider ej heller något tvifvel, att ju delta framskridande i ännu märkligare mån skall uppenbara sig, sedan verkningarne af den förbättrade folkundervisningen hunnit mogna och det uppväxande slägtet efterhand ingått i det borgerliga lifvet.
Den enda arithmetiska grund, som i detta afseende kan hafva någon giltighet, är att hemta från hrottmålsstatistiken, men äfven denna måste man med varsamhet använda, för att icke löpa fara att vilseledas; ty enstaka företeelser, som uppenbara sig endast eller nästan uteslutande inom antalet af den lösa befolkningen, innebära icke något bevis om skaplynnet hos den egentliga kärnan af folket.
7 Anledning erbjuder sig emedlertid icke att mildra det omdöme, sorn härom i föregående femårs-berättelser uttalats.
Vid jemförelse af förhållanderna under år 1850, det sista för hvilket Herr Justitie-Stats-Ministerns underdåniga berättelser angående civila rättegångsärender och brottmål äro i tryck tillgänglige, med förhållanderna under de 6 sisla åren som sednaste femårs-berättelser omfatta, ådagalägges, att antalet af lagbrott, för hvilka perso ner blifvit sak fällde i delta Län, förhållit sig sålunda: a) Brott emot person och äganderätt. 1841—1843 i medeltal 738. 1844—1846 » 1,123. 1850 1,208. * b) Ofverträdelser af Politi- och Ekonomi-för fattningar. 1841—1843 i medeltal 913. 1844 —1846 » 2,239. 1850 1,969. och har antalet sakfällde, jemförelsevis med folkmängden, förhållit sig 1841—1843 i medeltal såsom 1 till 106. 1844-—1846 » » » 49. 1850 » » ,, 57.
Då för hela riket i medeltal antalet af förbrott sakfällde åren 1841—1843 förhöll sig till folkmängden såsom 1 till 110, 1844—1846 i medeltal såsom 1 till 94, samt 1850 såsom 1 till 115, så ådagalägger det uppgifna förhållandet, att Länets tillstånd, i omforma Ida hänseende, varit vida ofördelaktigare än rikets i allmänhet efter medeltalet räknadt.
Till det försämrade tillstånd, som dessa statistiska uppgifter i öfrigt synas utvisa, antager jag såsom ovedersägligt, att de hufvudsakligast bidragande orsaker varit dels det hos den arbetande klassen, synnerligast i städerna, rådande, ännu alltför ohejdade drvckenskapsbegäret, dels den moraliska smitta, som gemensambetsfängelserna fortfarande sprida.
Jag t v i fia r icke, att ett omvändt förhållande skall visa sig, i den mån, som genom moraliska medel, i förening med en ändamålsenligare lagstiftning angående tillverkning och försäljning af bränvin, dryckenskapslasten kan hämmas och det nyare fängelse-systemet allmännare kan bringas i verkställighet.
Utom i städerna inskränker sig näringsfliten i allmänhet inom detta Län nästan uteslutande till jordbruk med dess binäringar samt sjöfart och fiske.
Husväfnader och andra landlmannaslöjder saknas visserligen ej, men de idkas föga eller icke utöfver esna behofvet.
I norra delen af Länet utgör dock te o O o gel-tillverkning en icke oväsendtlig näringsgren och flerstädes å landet äro färgerier och garfverier anlagde.
Om graden af Länets allmänna välmåga skulle bestämmas endast efter behofvet af fattigförsörjning, så skulle ifrågavarande femårs-skifte fördetta Län, såsom för hela riket i allmänhet, utvisa ett nog ofördelaktigt förhållande.
For att erfara om och i hvad mån bördan af fattigförsörjningen under sednaste femårs-skifte ökats, har jag låtit upprätta ett sammandrag för hela Länet, utvisande antalet af understödstagare inom samtlige faltigvårds-samhällen under sisla åren af nästföregående tvenne femårs-skiften, eller 1841 och 1846, och det sista af nu ifrågavarande tidrymd, eller 1850.
Deraf visar sig, att antalet af understödstagande utgjort:
År 1841, å landet 3,852 i städerna 2,334 hvaraf åtnjutit hel försörjning å landet 1,062 i städerna 866 j ggg » endast bidrag dertill å landet i städerna År 1846, å landet i städerna hvaraf åtnjutit hel försörjning å landet 1,300 i städerna ^>^^^2 306 » endast bidrag dertill å landet 3,655 ‘ städerna ■ < >3ii 4,999? 3p5 År 2,790 1,468 4,955 2,350 4,258 e j ge 9 År 1850, å liindet 5,192 i städerna 1,926 hvaraf åtnjutit hel försörjning å landet 2,005 i städerna 920 g » endast bidrag dertill å landet 3,187 i städerna 1,006 r. inq !__M937 i ig varande i dessa summor inbegripna minderåriga barn
År 1841 till ett antal o a landet af 1,026 i städerna » 5551581 » 1846 » )) a landet af 1,470 i städerna » 651 2,121 » 1850 » )) o a landet af 1,595 i städerna » 7562,351 Denna fattigpersonalens tillväxt utgör dock ingalunda något bevis, att allmänna välmågan inom Länet i samma mån aftagit.
Att den materiella förmögenheten tvärtom under sednare åren i allmänhet tillväxt, ja delvis betydligt, är uppenbart.
Dertill hafva samverkat dels jordbrukets och fiskeriernas bättre skötsel, hvad det förra angår ostridigt till en del i följd af skiftesförrättningarnes fortgång, dels sjöfartens förmånligare konjunktur, dels ock den större utsträckning, som gifvits åt handels- och fabriksrörelsen.
Ehuru det i allmänhet icke visat sig någon brist på arbetare, hafva dock arbetslönerna under en följd af år fortfarande något stigit.
Tillfällen till arbetsförtjenst hafva icke heller saknats, synnerligast i Götheborgs stad, hvarest dagsverkspriserna likväl varit mera obestämda, emedan de flesta arbeten här verkställas efter beting.
Arbetslönernas benägenhet att stiga ådagalägges jemväl genom följande jemförelse emellan de för Länet fastställda markegångspriser.
År 1826 21 sk. 4 rst.
» 1827—31 i medeltal . . 25 » 9| » Berättelse öfver Götheborgs och Bohus
Län för åren 1847—1850. 2 10 År 1832—36 i medeltal . . 26 sk. 8 rst. » 1837—41 » .
. 27 » | » » 1842—46 » . . 28 » — » » 1847—50 » . . 31 » 6 » § 3.
Jordbruket är fortfarande Länets hufvudnäring, oell sädesodlingen (einnar numera, äfven vid medelmåttiga skördar, icke obetydligt öfverskott utöfver Länets egen förbrukning.
Otvifvelaktigt kunde dock alkastningen vara vida större, om allmogen med mera omsorg brukade sin jord; men dikning, ehuru mindre sällsynt än förr, är allt för mycket försummad, och vexelbruk är bland allmogen, änskönt i vissa orter mera än fördom, dock föga allmänt vedertaget.
Bönor oell andra skidfrukter odlas lemligen allmänt, särdeles i sodia delen af Länet, hvarigenom ock under den härjande potales-sjukdomen nöden bland de fattigare jordbrukarne väsendtligen mildrats.
Hampa och humla odlas inom detta Län föga.
Linsäde är deremot icke sällsynt och odlingen af klöfver bar på de sednasle åren betydligen tilltagit.
Till sistnämnda förhållande har Länets Hushållnings-Sällskap synnerligen medverkat genom införskrifning från Belgien af större partier klöfverfrö af utmärkt god beskaffenhet och tillhandahållande deraf åt Länets jordbrukare.
I södra delen af Länet är korn att anse som hufvudsäde.
I Inlands fögderi intager vanligen allmogens besådda åkerjord 3*5 hvete, T2 råg, fg korn, 5 hafre, g blandsäd, l ärter och bönor, samt ^ potäter.
Hemmanens inskränkta ägorymd, som, åker och äng sammanräknade, efter medeltal ej kan anses högre än 40 geometriska tunnland på hvarje helt hemman, och den nog långt sträckta hemmansklyfningen medgifver ej i någon större mån begagnandet af trädesjord eller odling af vintersäd, hvilken fordrar starkare gödning; hvaremot odlingen af ärter och bönor, sorn sker dels ålskiljdt, dels sammanblandad!, funnits för allmogens hushållning mest förmånlig, emedan detta säde icke allenast bibringar jorden en större fruktbarhet, men äfven lemnar en kärnfull frukt, användbar jemväl lill brödföda, hvarförutan bönhalmen, såsom af värde för hästars utfodring, länder till besparing af den eljest knappa hötillgången. 11 Trädgårdsväxter odlas icke obetydligt å Hisingön, men annorstädes föga, undantagandes ståndspersoners egendomar ocb Lill städerna gränsande hemman.
Plog och jernharf utgöra ortens förnämsta åkerbruks-redskap.
Till dragare begagnas gemenligen hästar, af större jordbrukare äfven oxar.
Endast å några betydligare egendomar linnas tröskmachiner anlagda.
Enligt de femårs-berättelserna åtföljande tabeller, beräknades utsädet inom Götheborgs och Bohus Län, af hvete, råg, korn, hafre, arter och bönor tillsammans
År 1822 till tunnor 55,720 » 1841 » » 70,924 » 1846 » » 85,688 » 1850 » » 84,695.
Medelafkastningen af samma sädesslag, med afdrag af utsädet, beräknades År 1822 till tunnor 227,017 » 1841 » » 324,184 » 1846 » » 382,920 » 1850 » » 380,732.
Utsädet af potates uppgafs
År 1822 till tunnor 14,142 » 1841 » » 26,312 » 1846 » » 32,583 » 1850 » » 33,505, ocb afkastningen af samma rotfrukt, med afdrag af utsädet, År 1822 till tunnor 105,280 » 1841 » » 219,593 >, 1846 » » 287,725 » 1850 » » 270,757.
Denna jemförelse-tabell utvisar, att jordbruket inom detta
Län väl icke under de sista fyra åren vunnit någon större utsträckning, men att det under hela tidrymden från år 1822 till 1850 i den mån förkofrat sig, att utsädet af spanmål och skidfrukter ökats med omkring 52 procent och af potates 136 procent, under det att folkmängden ökats med endast 36 procent. 12 Boskapsskötseln i Götheborgs och Bohus
Län har varit att anse sorn stillastående under en lång följd af år.
För dess närvarande utsträckning kan fodertillgången inora Länet anses tillräcklig.
Ladugårdsafkastningen förslår ock visserligen för landtmannens egna behof, men den fydler ingalunda äfven behofvet för städerna, i synnerhet för Götheborg, hvarest följaktligen en betydlig tillförsel af viktualier jemväl från andra landsorter äger rum.
De till feraårs-berättelserna hörande tabeller utvisa antalet af i Länet underhållna kreatur sålunda:
Ung- boskap.
År 1822 17,639 1,842 34,530 15,748 63,955 15,120 648 » 1841 17,271 1,439 38,891 21,710 68,324 14,343 414 » 1846 17,831 1,739 41,885 20,347 67,003 15,213 228 » 1850 17,998 2,064 43,073 2-1,780 69,141 15,634 218, I föregående femårs-berättelser är redan anmärkt, hurusom hemmansdelarnes inskränkta ägovidd utgör ett nog allmänt hinder ej mindre för ladugårdens utvidgande, än för åkerjordens vexel-bruk.
Då nemligen gästgifverioch kronoskjulsningen medför nödvändigheten för de flesta af allmogen att underhålla en eller flera hästar och derjemte för hushållet kor företrädesvis äro behöfliga, medgifver fodertillgången gemenligen icke att tillika underhålla oxar.
Halmen har hiltills utgjort det hufvudsakligaste foderämnet och stallfodring användes endast å några få större egendomar.
Den förkofran, som
Bohusländska landtmannens ladugårdsskötsel tidtals kunnat vinna, har derföre vanligen icke kunnat bringas högre än att ett missväxtår varit nog att nedtrycka den till dess förra låga ståndpunkt.
Sedan år 1834 har, i följd af Hushållnings-Sällskapets förfogande, en djurläkare för Länet härstädes varit anställd.
Dock har han icke heller under den tid, som denna berättelse omfattar, varit från landsorten särdeles anlitad, helst någon allmännare boskapssjukdom under denna tid sig icke yppat.
Detta Län äger icke någon utmärktare infödd race af husdjur. 13
För liästafvelns förbättrande äro tvenne beskällare ifrån Strömsholms stuteri fortfarande här i Länet anställde.
Genom Hushållnings-Sällskapets föranstaltande blefvo dessutom för några år sedan, i ändamål att åstadkomma en bättre afvel af arbetshästar, åtta Norska hingstar inköpta och till jordägare i flera delar af
Länet utiemnade för att på lämpliga lider till begagnande upplåtas.
För fårafvelns upphjelpande inom Länet har Hushållnings-Säliskapel år 1847, sedan Kongl. Maj:t täckts för ändamålet bevilja ett anslag af allmänna medel, stort 200 pund St., från Skottland införskaffat en stam-hjord af Cheviots-race, till ett antal af 4 baggar och 64 tackor, som fördelades i 3:ne schäferier i skiljda delar af Länet, nemligen å Holma i Brastads socken, Saltkällan i Foss socken och Holm å Hisingön.
Af dessa schäferier hafva de tvenne sistnämnda sedermera blifvit förflyttade, det ena till Westersäters boställshemman i Svarteborgs socken och det andra till Partilleds säteri i Partilleds socken.
År 1850 hade schäferierna vunnit den förkofran, att den Hushållningssällskapet tillhöriga stam-hjord då utgjorde 101 afveisdjur (17 baggar och 84 tackor), jemte 39 lam om | år; och hade under tiden från schäferiernas anläggande
Sällskapet dels såsom premier åt förtjenta odlare inom Länet utdelat, dels för spridande i orten å auktion försålt 16 baggar och 8 tackor, hvarförutan 54 baggar och 37 tackor tillfallit schäferihållarne i afkomst af schäferierna enligt ingångna kontrakter, så att stam-hjorden med dess afvel under berörde 4 år tillsammans utgjort ett antal af 255 djur.
Att genom croisering med denna ädlare race den inhemska får-racen re o o dan märkbart vunnit är ådagalagdt, och emedan Clieviot-fåren i Länets kustorter väl trifvas, lider det ej något tvifvel, att ju ändamålet med deras införskrifvande skall i samma mån än vidare befrämjas, som racen binner att ytterligare spridas, förutsatt, att djuren fortfarande väl skötas.
Skolarne äro i detta Län, såsom i de flesta öfriga, ytterst vanvårdade.
Det är redan i det föregående antydt, att denna del af riket tillförene varit skogiik; men för alt icke tala om de härjningar af fiendehand, som skäligen antagas i forntiden hafva blottat detta Läns kuster och skär från skog, har tillgången derå synbarligen medlagils under sistföiflutne och innevarande århundraden, dels till byggnad af Salteriverk i skärgården och till trankokning under sillfiske-tiden, dels i följd af de tidtals gynnande konjunkturerna för trävarusképpningen och deraf härledda prisstegring, dels ock till fyllande af det alltjemt ökade behofvet af bränsle för den inhemska ångfartygsrörelsen. 14
Af skogsbyggd kunna för närvarande icke andra delar af Länet få namn än en del af Wälle och Tanums härader, Bullaren och Sörbygden saint det inre af Inland.
I allmänhet svarar tillgången å byggnadstimmer och bränsle numera icke emot Länets behof.
Löfskog förekommer nästan endast å inägorna och består mest af björk och al, sällsyntare af ek, ask, lind och hok.
Vissa delar af Länet äro alldeles skoglosa, och äfven i trakter, der skog finnes, äro många hemman blottade derpå.
Det är under sådana förhållanden en lycklig omständighet, alt bränntorf ännu, ehuru foga allmänt, finnes att tillgå.
Någon under rekognition upplåten kronoskog finnes icke inom detta
Län och de liesta samfällighetsskogar äro lid efter annan skiftade.
Hushålluings-Sällskapet har, för att uppmuntra till återplantering af skog, anslagit och utlastat belöningar, men hittills utan framgång.
Till boningshus begagnas inom delta Län i allmänhet, timrade byggnader, täckte med tegel.
Ladugårdarne äro dels timrade, dels uppförde af korsvirke och bräder, sällan af sten, med tak ömsom af tegel, hunden halm saint halm och torf.
Allmogen har under sednare åren betydligen förbättrat sitt byggnadssätt, så att det i vissa orter numera icke är sällsynt att finna bondgårdar med beqvämt och piydligt inrättade åbyggnader.
1 skogstrakterna uppföres stängseln mest af träd, på skoglösa orter deremot allmännast af sten.
Inom Götheborgs och Bohus
Län finnas i landet endast följande till Bergsrörelse hörande inrättningar, hvilka redan uti förut afgifne statistiska tabeller finnas omförmälda, nemligen: l:o ett stångjernsverk, privilegieradt för 500 SkU. smide, anlagdt å hemmanet Munkedahl i Sunnervikens fögderi, och hvarvid tillverkades år 1841 560 SkU., åren 1842 till 1846 i medeltal 406 SkK, och åren 1847—1850 i medell al 595 SkU.. 2:0 ett puddlingsverk, år 1846 anlagdt i Götheborg med oinskränkt tillverkningsrätl, och hvarvid åren 1848—1850 tillverkades i medeltal årligen 543 SkU. stång- och ämnesjern.
3:o ett manufakturverk, bestående af en räck- och 6 spikhamrar, privilegieradt för 150 SkU. smide, anlagdt å hemmanet Munkedahl i Sunnervikens fögderi. 4:o Trenne spik-, en knipp- och en planerhammare, å hemmanet Thorskog i Westerlanda socken. 15 Enligt de af Bergskollegium offentliggjorda årsberättelser utgjorde jernmanufaklur-tillverkningen vid dessa inrättningar:
År 1841 SkM Bergsvigt 1,231 » 1846 » » 280 » 1847—1850 i medeltal » » 574 Å
Malmön i Sotenäs härad har ett stenbrott börjat bearbetas, som lemnar en utmärkt vacker granit, hvaraf afsättning vunnits icke blott å inrikes, men äfven å utrikes orter.
Likaledes är vid Tjufkibl i Lycke socken ett skifferbrott af enskilde upplaget.
Malmgångar, förande jern, och möjligen äfven andra metaller, förekomma visserligen inom Länet här och der, men så vidt hittills erfarits, ej af den mäktighet, att bearbetandet deraf ansetts kunna löna sig.
Fabriksrörelsen har inom Götheborgs och Bohus
Län under ifrågavarande tidrymd vunnit icke obetydlig förkofran.