Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En sådan kasus ligger nära möjlighetens gräns och huru skulle icke då den allmänna bevillningen å de höga taxeringsvärdena i en kort vändning kunna mångdubblas?
Det är med slika farhågor för ögonen och kännedomen om de svårigheter, som möta för vinnande af nedsättning uti de på ordinarie stat uppförda anslagssummor, jag nu går alt undersöka, om icke en och annan summa på de särskilda hufvudtitlarne kan tarfva nedsättning eller uteslutande ur statsregleringen.
De af Kongl. Maj:t på Första Ilvfvudtiteln äskade auslagstillökningar, 71,600 R:dr Runt årligen, samt 23 1,531 R:dr berörde mynt för en gång, torde, enär dessa summor härleda sig från besparingar på det åt högstsalig Hennes Maj:t Ekedrottning
Desideria beviljade hofansiag, icke böra af Rikets Ständer förvägras, helst nationen, i närvarande stund, höjer de mest tillitsfulla blickar till thronen för vinnande af kraftig medverkan till alla de nationalekonomiska förbättringar, som utveckla sig i en med nutidens kraf mera öfverensstämmande anda, och då för öfrigt en summa af 161,257 R:dr, utgörande återstående besparingen på nyssberörda höga bofhållningsanslag kommer alt till Riksgälds-kontoret ålerlevereras; vill jag för min del bifalla hvad Kongl. Maj.t på denna Hufvudtite! behagat i nåder begära.
Vid Andra Ilufvudlileln kommer man genast in på löneförhöjningarnes område; man hade trott all de betydliga ökningar på högre och lägre embets- och tjenstemäns löner, som under de tvänne sednare riksdagarne genomförts, skulle för den närmaste framtiden beJriat representationen från dessa ömtåliga tvisteämnen, men det vill i stället synas, som skulle man aldrig upplefva den tid, då Statens tjenare anse sig hafva sina mödor nog lönade; ty vid hvarje riksdag framkomma nya anBih. till H.
Brot. 1862 $ 1863. 11 Sami. 4 Afd. 56 Motioner t -Bonde-Ståndet 1862.
N;o 295. språk i ilen vågen, och sällan, om ens någonsin, händer det att afslag löija på dylika framställningar.
Emellertid och då löneförhöjningsanspråken i den nu framlagda statsregleringspropositionen äro mer ån vanligt .anspråkslösa,, vill jag deremot icke framställa någon anmärkning, utan hoppas att Höglofliga Stats-Utskollet noga öfverväger hvad i hi arje förekommande läll må anses lämpligt.
Vidkommande deremot Kongl. Maj:ts nådiga förslag ali samtlige Revisionssekreterarne skulle, i stället för alt såsom nu. genom lullmagter, utnämnas med lön på ordinarie stat, blifva beroende på tillfälliga förordnanden med arfvode; så vågar jag på det bestämdaste motsätta mig en sådan förändring, äfven 0111 den, på sätt i nåder uppgifvits, skulle medföra en besparing af, till en början fyra — och sedermera ytterligare Sjutusende Riksdaler.
I)å man vet att Svenska medborgares lif, frihet och egendom så ofta beror pä ett utlåtande från Nedre Revisionen till Högsta
Domstolen, enär iedamöterne i denna sednare omöjligt kunna alltid hinna med full noggrannhet genomgå de digra rättegångsluntorna, som af dem skola läggas till grund för ett domslut, hvaremot ingen appell eger rum; så kan man icke gerna från sig afvärja tanken på den fara, som uppslår derigenom att Iedamöterne i Nedre Revisionen sältas på den rörliga fet, alt de kunna när som helst skiljas från dessa maglpåliggande befattningar.
Min vördsamma hemställan är fördenskull: att Höglofliga Rikets Ständer måtte förklara sig sakna anledning bifalla hvad Kongl. Majit härutinnan i nåder äskat och förty, på sätt Kongl. Majit såsom ett alternativ behagat i nåder framställa, uppföra Revisioussekrelerarnes löner och arfvoden till enahanda belopp, som förra stataregleringen visar.
Då nyssberörda förändring står i eli nära sammanhang med Kongl.
Majlis förslag om ändring i anslaget för samtliga Rikets llofrälter; så alldenstund
Hofrålterna för icke länge sedan åtnjutit löneförhöjning och blifvit ändamålsenligt reglerade ; hemslälles: att Rikets Höglofliga Ständer ville förklara sig sakna skål bifalla Kongl. Maj:ts nådiga framställning, angående löneförhöjning åt såväl Svea och Götha Hofrätter som ock Hofrätten öfver Skåne och Blekinge.
När man uppmärksamt betraktar sammansättningen af Fångvårdstyrelsen, så faller man i en viss förundran öfver det stora antal tjenstemän, hvaraf denna styrelse består, och de höga lönebelopp, som åt densamma äskas; man spårar härutinnan den benägenhet att skapa öfverflödigt antal tjenster, som genomgår nästan alla våra embetsverk, alldeles som skulle det höra till nödvändigheten att åt den studerande och examinerade delen af Svenska manspersonalen bereda tillfälle till anställning såsom tjenstemän, för att dymedelst oupphörligt öka statsverkets utgifter.
I anledning häraf och då det »ynes vara alltför orimligt, att 55,000 R:dr skola erfordras blott till aflöning Motioner i Bonde-Ståndet 1862■ N:o 295• 443 åt Fångvårdsstyrelsens embets- och tjenstemän, deraf en enda skulle tilldelas 8,000 R:dr, så föranlåtes jag vördsamt hemställa: att Höglofliga Stats—Utskottet måtte hos Rikets Ständer föreslå en skålig nedsättning, såväl uti denna styrelses personal, som lönebeloppen åt densamma, innan den på ordinarie stat uppföres.
Oell då Kongl.
Maj:ts nådiga förslag om pensionering för tjenstemanna-personalen vid fångvården skulle i framtiden taga alltför stora summor i anspråk samt ändamålet med Civil—statens pensionsförening torde böra vara att befria statsverket från pensionering al till inträde i denna förening berättigade embets- och tjenstemän; föranlåtes jag vördsammast föreslå: att Rikets Ständer icke anse lämpligt bifalla hvad Kongl. Maj:t föreslagit i afseende på tjenstemanna-personalens vid fångvården pensionering, utan heldre genom ett lämpligt anslag tiil Civil-slatens pensionsinråttning, då behof göres, bereda denna tjenstemanna-personal utväg till erhållande af nödiga pensioner.
Af de skäl Fångvårdsstyrelsen anfört, kan man icke öfvertygas om nödvändigheten att, under det lifstidsfångarnes antal lyckligtvis företer en årlig minskning, uppföra ett nytt stralfarbetsfängelse i Carlskrona, hvilket skulle kosta 1,000 R:dr för hvarje sådan fånge, vågar jag, enär de storartade fängeisepalatser, vi redan ega^ synas fullt tillräckliga, vördsamt föreslå: att denna Fångstyrelsens, af Kongl. Majit godkända, framställning må lemnäs utan afseende.
Emot det af Kongl. Majit, på Tredje Hufvudtiteln, äskade anslag 24,000 R:dr årligen till hemliga utgifter kan man desto mindre framställa någon anmärkning, som detta skulle utgöra ett misstroendevotum mot den nuvarande regeringen; hvadan, och då vidare förökning å denna Hufvudtitel icke blifvit satt i fråga, Rikets Ständer torde böra bifalla allt hvad för utrikes departementet blifvit hegardt.
Anslagsfordringarne på Fjerde Hufvudtiteln torde dock vara af beskaffenhet att kunna till vissa delar nedsättas.
— Utan att härvid fä:-ta sig vid de för Krigs-kollegium och Topografiska korpsen äskade löneförhöjningar, hvilka utgöra variationer till det vanliga themat, alt ju mera embets- och tjenstemäns samt betjentes löner ökas desto större blifva behofven; så torde man dock böra besinna sig mera än en gång, innan man bifaller uppförandet på ordinarie stat af de 175,000 R:dr, Kongl.
Majit äskat såsom tillökning i ansiaget för indeita arméens vapenöfningar.
Ehuru ingen lärer bestrida vigten af alt ega en väl öfvad stående arméc, för att i farans stund använda som stam för vår talrika beväring; så lärer väl ingen kunna förneka att Svenska indelta arméen eger all den vapenfärdighet, sorn i dessa tider under fredens lugn tarfvas och dessutom besitter en läraktighet, som betryggar landet mot faran af en hastigt påkommande krigsfara.
Då vi nu dessutom ega sådana fortskaffningsmedel inom riket, att behöfllga 444 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 295. trupper icke behöfva nöta bort en dyrbar tid på långväga marscher från den ena till andra ändan af riket; så torde man knnna trygga sig i det hopp, ali indelta arméens vapenöfningar kunna verkställas för hittills anslagnc 650,000 R:dr samt den i nåder äskade förhöjningen af 175,000 R:dr för nyttigare ändamål besparas.
— Detta så mycket heldre, som fäderneslandets krafter numera tagas i anspråk för åstadkommande af eli frivilligt försvarssystem, hvilket i sjelfva verket torde vara ai långt större betydelse, än någon i närvarande stund vågar ana.
— På grund af allt hvad jag sålunda anfört hemställes vördsamt: att icke någon tillökning i anslaget för indelta arméens vapenöfningar under nästa stalsregleringsperiod må af Rikets Ständer beviljas.
Det har icke kunnat undfalla uppmärksamheten, alt Krigs-kollegium, vid uppgjordt förslag till ny utspisningsstat för Garnisonsregementena, kommit till det resultat, alt kostnaderna hädanefter skulle blifva i det närmaste dubbelt mot hvad de hittills utgjort.
— Häraf ledes man ovilkorligen till den öfvertygelse, antingen att manskapet vid samma regementen hittills skulle hafva varit satt på ordentlig svältkur eller ock att det uppgjorda förslaget är för högt tilltaget.
Visserligen hafva Rikets Ständers Revisorer anmärkt, alt mathållningen vid garnisonsregementena i hufvudstaden vore lill qvanlitelen otillräcklig, enär det åt detta manskap icke bcstods mer ån två mål om dagen; men då nu "200,000 R:dr allt hittills varit tillräcklige för dessa två mål, frukost och middag, så ser det verkligen besynnerligt ut om ett tredje, aftonmål, skulle, fordra den höga anslagstillökningen al 175,000 R:dr, hvarpå Kongl. Majit i nåder gjort anspråk.
Med stöd häraf och då femtio procents förhöjning i detta anslag torde, vid nya utspisningsstatens praktiska tillämpning, befinnas tillräcklig; vågar jag vördsamt föreslå: alt Rikets Ständer ville för sin del besluta en förhöjning i anslaget till mathållmng för manskapet vid Garnisons-regementena af endast 100,000 Riksdaler Riksmynt.
Under förutsättning att såväl Rikets Ständer sorn Kongl.
Majit i nåder fäster behörigt afseende å, från Ronde-Ståndet, inkomna förslag om inställelse af vapenöfningarne för sådana beväringsynglingar, som inträda uti de inom riket bildade frivilliga skarpskyttekorpserne, hoppas man att någon tillökning i anslaget för beväringsmanskapets vapenöfningar icke under nästa stalsregleringsperiod skall vara af behofvet påkallad.
— I följd häraf vågar jag vördsamt hemställa: alt de af Kongl.
Maj t i nåder äskade 101,667
R:dr för beväringsmanskapets vapeuöfningar måtte i nya statsregleringen uteslutas och endast det belopp, som förra riksdagen beviljades, för ändamålet uppföras.
Om det i allmänhet må anses såsom ett bevis på stigande bildningsgrad, att brott och förseelser blifva allt mera sällsynta, särdeles hvad angår manskapet vid stående arméen; så kau man sannerligen förundra sig öfver att Krigs-kollegium föreslagit Kongl. Majit alt hos Ständerna begära anslag til! uppbyggande å nyo samt Molioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 295. förhyrande af ett större antal ”arresllokaler vid indelta arméen”, till stöd för hvilken framställning åberopas Kongl. Förordningen den 29 Mars 1959* angående förmanskap och extra judiciel bestraffningsrätt vid krigsinagten.
Denna nådiga Förordning, som dock lör vissa brolt bibehåller prygel och daggstralTet, gilver ingen särdeles anledning till den förmodan, som skulle det vara ovilkorligen nödigt, att för gemenskapen till lands uppföra nya fängelser, under det de gamla härads-arresterae qvarstå som tomma antiqvarier från en lörfluten tid, då brott och förseelser hörde till ordningen för dagen.
— Man föreställer sig att det hädanefter icke skall blifva mera omöjligt än hittills, att till verkställighet befordra de beslut, i afseende på ådömda arreststraff, som kunna drabba gemenskapen vid stående arméen, utan att särskildt för della ändamål öfversålla riket med ett större antal militär-arrester, ty sällan händer alt manskapet, under vistelsen på rotarne, ådraga sig så svåra straff, alt icke verkställigheten deraf kan uppskjutas till dess molé eller annan samling inträffar, der arreslrum stå att anskaffa på billigare vilkor.
— Det torde dessutom icke böra lemnäs oanmärkt, alt på nästan alla regementens mötesplatser linnas mer och mindre rymliga sjukhus, med redan engagerade vaktmästare, hvilka lokaler särdeles väl lämpa sig lill begagnande såsom arreslrum, utan statskassans onödiga betungande; så är åtminstone förhållandet vid första och andra Lifgrenadier-regemenlenas mötesplats Malmen i Östergötland, hvadan åtgärden alt derstädes uppföra icke mindre än Ivänne nya arrestlokaler alltid skulle betraktas sorn den oförståndigaste misshushållning och de för berörda ändamål äskade 16,700 Hulr vara helt och hållet bortkastade penningar.
Skulle nu, såsom jag förmodar, förhållandet vara enahanda vid öfriga regementen inom riket; så blefve det cn ansenlig summa Ständeme så onyttigt förspillde under eti tid, då Statens medel lagas i anspråk för så många andra ädlare och nödvändigare ändamål.
Det är meu an ledning af hvad jag sålunda anfört jag vördsamt vågar föreslå, att Rikets Ständer ville för sin del besluta: att icke lemna bifall till hvad Kongl. Maj-.t i nåder äskat, hvarken i afseende på de årliga 14,000 R:dr, för arreststraffcts tillämpning vid indelta arméen och hvilka föreslagits tili uppförande på ordinarie stat med sammanräknade 42,000 R:dr — öre. eller <le, för uppförande af arreslbyggnader vid indelta arméen ra. m., för en gång fordrade . . 197.662 „ 50 „ Femte Uufvudtileln och anslagsfordringarne på densamma innefattar ett ämne, som är väl värdi att taga i noggrannt öfvervägande, innan man uttömmer sina tillgångar på de nya uppfinningar, som, sedan sista riksdagen, kommit i dagsljuset.—■
Jag tager mig fördenskull friheten till Ilöglofliga Rikets Ständer hemställa: om det icke skulle vara skål att, under afbidan på närmare upplysningar om verkan af de nya pansarfartygens ändamålsenlighet, låta de af Kongl.
Maj t såsom redan befintliga uppgifna . . . . . . 1,286,000 R:dr 446 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 295. såväl som ytterligare äskade 2,208,000 Ridr få under nästa statsregleringsperiod beljena allmänna rörelsen och industrien, heldre än att reserveras till ändamål, som ännu icke kunnat bestämmas.
Alldenstund här förut beviljade anslaget, 500,000 R:dr årligen, för exercis af flottans bemanning, icke lämpligen torde böra höjas innan omdömet hunnit mera stadgas i afseende på den riglning, som bör gifvas vårt sjöförsvar; så föranlåtes jag vördsamt yrka: det Rikets Höglofliga Ständer mätte förklara sig för närvarande sakna anledning bevilja den af Kongl.
Majit äskade förhöjningen i nämnda anslag, utgörande 190,000 R dr.
På Sjette Hufvudtiteln har Kongl. Majit visserligen äskat, den betydliga förhöjning af 1,605,765 Ridr 89 öre årligen; men då dessa utgifter äro dels afsedda för produktiva ändamål, såsom jordbruk, handel och näringar 288,765 Ridr 75 öre, dels ock diverse anslag, hvaribland Konvoj-kommissariatets andel af tullmedlen 750,000 Ridr samt bränvins.kontrollen 440,000 Ridr, allt Runt; så lärer häremot icke vara någonting alt anmärka; men då Kongl. Majit icke funnit skäligt föreslå mera än 150,000 Ridr till fond för anläggning af nya samt förbättring eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar; så och då detta är ett af de nyttigaste och för landet mest fruktbringande anslag, tager jag mig friheten vördsamt hemställa: del Rikets Höglofliga Ständer ville besluta att detta nödvändiga anslag mätte höjas lill dubbla beloppet och förty under nästa statsregleringsperiod utgå med 500,000 Ridr årligen, samt vilkoren för åtnjutande af bidrag från denna fond göras så billiga, att orternas innevånare kunna tillgodogöra sig de fördelar, som häraf härflyta.
Och då fonden för befrämjande af utdikningar och aftappningar af sanka trakter och sjöar, lill beredande af odlingsföretag, jemväl är af den vigtiga beskaffenhet, att derpå lill stor del heror huruvida landet skall förmå afbörda sig de till jernvägsbyggnaderne åsamkade skulder; vågar jag lika vördsamt hemställa: all Rikets Höglofliga Ständer ville, för nästa statsregleringsperiod, höja nämnda anslagssumma till dubbla beloppet samt förty bestämma denna fonds statsbidrag lill 100,000 Ridr årligen och sådana vilkor stadgas, att inga oöfvervinneliga hinder möta för medlens åtkommande till afsedda ändamålet.
Vid Sjunde Hufvudtiteln anmärkes endast:
Att då Rikets Ständer på förra riksdagen beslutade, det postskjulsskyldigheten skulle lyftas från jordbruket, meningen härmed icke kunde vara att i annan form låta detta svåra onus fortfarande drabba den jordbrukande klassen.
— Sådant har likväl skett genom det sätt, hvarpå reformen i flera fall blifvit utförd. -—
Det befinnes jemväl att, ehuru hela den af Rikets Ständer beviljade anslagssumman, 70,000 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 295. 447 R:dr årligen, förblifvit oanvänd, en slör del posthemman falt fortfarande draga tyugden af den postskjutsbörda, sorn före sednaste riksdag varit hemmanen ålagd.
Det transsumt af Kongl. Maj-.ts nådiga Skrifvelse lill General-poststyrelsen i förberörda ämne, som afgifvils den 21 Juni 1861 och hvilken skrifvelse synes grunda sig på General-poststyrelsens afgilha utlåtande och förslag, innehåller, ”att
Postverket hädanefter skall ega anlita gästgifveri-, håll- och reservskjuls;” dels för sådana postdiligenser, som äro förenade med resandes befordran, dels för förenade bref- och paket-poster äfvensom för snällposler; såframt icke särskilda beting, lill stipulerade priser, kunna uppgöras; dels ock för ordinarie brefposler, såvida icke dessa kunna betinga lika billig lega, som för vanlig gästgilveriskjuls.
Härförutan innehåller den nådiga skrifvelse!): att gästgifveri-, håll- eller reservskjuts äfven finge påkallas för alla extra poster eller expresser, likasom vid de tillfällen, då ordinarie post icke kunnat afvakta ankomsten af annan post, som dermed bordt förenas; hvarefter Kongl.
Majit slutligen förklarar, att med denna anordning icke är gjord någon ändring i de beslut, som blifvit fattade om vissa, i sednare tider inrättade, posters bibehållande.
— Hela den af Kongl. Maj.t vidtagna åtgärden synes sålunda hafva gått derpå ut: alt, under en lid då Bonde-Ståndet, såsom den jordbrukande klassen, höjt de mest högljudda klagorop öfver den svåra skjutstungan, ytterligare vältra en ny börda på dessa skjulslag, som redan förut ansett sig så hårdt och orättvist tryckta under denna svåra börda.
I anledning häraf, och då denna, emot Rikets Ständers vid förra riksdagen fattade beslut, vidtagna åtgärd synes grunda sig på ett uppenbart misstag om Rikets Ständers mening, vågar jag vördsammast föreslå: alt Rikets Ständer måtte besluta, i motsats till hvad Kongl. Majit i Sjunde Hufvudtitelns elfte puukt behagat i nåder yttra, att ett anslag af Sjulio Tusen R:dr R:mt årligen fortfarande på denna Hufvudtitel upptages, i ändamål att användas till godtgörelse af sådan förhöjning i postskjutslegan, som kan blifva en följd deraf att alla slags posthemman befrias från utgörande af detta onus, ulan att detsamma öfverflyltas på de till gästgifveri-, håll- och reservskjuts skyldige hemmanen inom Riket.
— Och torde Rikets Höglofliga Ständer, i sammanhang härmed, besluta att gifva detta belopp naturen af förslagsanslag.
Angående reglering af Åttonde Hufvudliteln har jag velat fästa uppmärksamheten derå: att en ytterligare förhöjning af lärarepersonalen vid Rikets elementarläroverk, enligt sakkunnige personers upplysning, menligt inverkar på förtroendet till dessa läroverk derigenom, alt tillräckligt antal kompetente sökande saknas till lärareplatserne, hvadan på många ställen nödvändigheten fordrat att till lärare antaga personer, sorn icke sjelfve hunnit eller förmått inhemta det för ett så dyrbart kall nödiga kunskapsmått.
För den händelse Rikets Ständer nu skulle finna skäligt be - 448 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 295. vilja de af Kongl. Majit äskade lönetillökningar, Llifver förlägenheten ännu större ; i anledning hvaraf Rikets Ständer torde finna dessa anspråk böra för närvarande anstå, intill dess det redan bestämda antalet ordinarie lärareplatscr hunnit besättas med lämpliga personer, såsom följd hvaraf endast ett inskränktare antal af de 40 särskilda lärareplatserne torde böra med löneansiag förses.
Beträffande häremot Kongl. Maj.ts nådiga förslag att: ”för pedagogier och folkskolor” endast den anspråkslösa summan af 8,000 R:dr skulle, såsom förhöjning, anvisas; så vågar jag lästa Rikets ilöglofliga Ständers uppmärksamhet på det betydliga missförhållande, som eger rum emellan statsverkets bidrag till folkupplysningen i städerna emot på landet.
Del är visserligen sannt att Rikets Ständer på sednare riksdagar visat sin beredvillighet att jemväl understödja folkupplysningen på landet; men merendels hafva vilkoren för åtkomsten af dessa anslag varit så beskaffade att minsta antalet kommuner ansett sig kunna fullgöra dem annorlunda än skenbart; ty för att åtkomma statsanslaget till såkallade rotskolorne hafva församlingarne, särdeles de mindre, nödgats lägga två tredjedelar af hela kostnaden för slika skolor på de föräldrar, hvilkas barn begagnat undervisningen, hvaraf åter följt, att desse, föräidrarne, heldre uraktlåtit sända barnen lill skolan, ån underkasta sig en så, för den mindre bemedlade, känbar utgift. —< Beträffande deremot anslaget till lönefyllnad åt folkskoleiårarne; så bafva högst få församlingar velat underkasta sig de vilkor,'som för erhållande af statsbidrag varit stipulerade, hvadan endast ett ringa antal skollärare kommit i åtnjutande af denna löneförbättring, derest icke lärarne sjelfve genom kringgående af stadgandet i förlältningeu förklarat sig villige alt till församlingen återbetala den andel i lönetillökningen, som af kommunen borde tillskjutas.
Af sådana exempel finner man luiru föga verkan slika förbehåll göra, på samma gång man varseblilver att det goda ändamålet till större delen förfelas, då Ständerne för så allmännyttiga statsbidrag föreskrifva hårdare vilkor, än som kunna från de redan hårdt beskattade kommunerna vara att motse.
— I anledning häraf och då högst betydliga summor af anslaget till folkskolorna finnas reserverade i Statens kassor, lager jag mig friheten göra den vördsamma hemställan: att Rikets Ilöglofliga Ständer täcktes, till uppmuntran af folkskolorna på landet, särdeles i de mindre församlingarne, anslå en summa, som motsvarar de belopp, hvilka blifvit uti 1861 års hufvudbok, såsom besparingar å förut beviljade anslag lill folkundervisningens befrämjande, afförde med 460,518 R:dr 95 öre, att utgå med en tredjedel under hvartdera året nästa slalsregleringsperiod gäller, utan dervid fästadt annat förbehåll, ån alt församlingen visar sig ega ett ordnadi folkskoleväsende, lämpadt efter Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
449 efter folkmängden och inrättadt enligt fordringarne uti 1842 års Kongl.
Folkskolestadga.
Genom vidtagande af en åtgärd, sådan som denna kunde man ega ett grundad! hopp att få se folkskoleväsendet i hela Riket ordnadt på ett sätt som icke gåfve anledning till de mörka skildringar, hvilka skolinspektörerne i olika delar af (liket framlagt i dagsljuset.
Och då Rikets
Ständer genom ett bifall härtill endast upplifvade de beslut hvarigenom samma medel blifvit åt folkskolorne på föregående riksdagar anslagne, så vågar jag yrka: att det belopp Kongl. Maj-.t i nåder äskat, till pedagogier och folkskolor, härförutan måtte vinna Höglofliga Rikets Ständers bifall.
Nionde Hufoudtitelns anslag äro af den beskaffenheten att deras större eller mindre nödvändighet icke utan tillgång till de, rörande hvarje pensionstagares anspråk, ingifne handlingar kunna rätt bedömas, hvadan jag afhåller mig från all anmärkning mot de härutinnan uppförda summor, till dess Höglofliga Stats-Utskottets utlåtande blifver föremål för pröfning inom Riks-Stånden.
Slutligen och då de tillökningar jag härutinnan för vissa ändamål föreslagit, motsvaras af de nedsättningar, på andra titlar, jag hos Rikets Höglofliga Ständer påfordrat: kan man med säkerhet antaga att de 5,660,000 R:dr R:mt, hvarmed inkomsterne öfverstiga utgilterne, enligt den nådiga Propositionen, blifva för Rikets Ständer disponibla under kommande statsregleringsperiod.