Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Angående bevillningen af städerna, innehöll 1812 års förordning hufvudsakligen samma föreskrifter, som nu gällande beviliningsstadga.
Bevillnmgsafgiften skulle utgå med 5 för hundra af nästföregångna års inkomst, med iakttagande af ailthittills medgifna afdrag
Till ledning för taxeringen af handtverkare samt andre borgare, än handlande och fabrikörer, bibehölls det i äldre bevillningsförordnmgar utsatta antal särskilda klasser med olika, efter den för städerna fastställda klassfördelning lämpade afgiftsbelopp för hvarje särskild klass Högsta afgiften för handtverkare uppgick i Stockholm och Göteborg till 266 rdr 32 sk. och i städerna af första klassen till 150 rdr.
Den lägsta afgiften var i dessa städer 10 rdr.
För fastighet i stad samt stadsjord skulle samma bevillningsafgift erläggas, som för hemman och lägenheter samt annan fast egendom på landet, nemligen 12 sk. för hundra eller 2i riksdaler för hvarje tusen af den fasta egendomens värde.
Detta värde fick väl höjas öfver men icke nedsättas under egares uppgift.
Sednaste försäljningspris skulle tjena till rättelse vid taxeringarna.
Egare till brandförsäkrad stadsegendom vore vid inträffad brandskada icke berättigad att erhålla större brandskadeersättning, än som motsvarade sednaste taxeringsuppgift för samma egendom.
Den s k grundskattsafgiften af frälseegendomar bestämdes till dess allt hittills utgående belopp, eller 10 sk. för hvarje rusttjenstmark.
För jord, som icke blifvit roterad, och af hvilken annan mot roteringen svarande skyldighet icke utgjordes, borde såsom rotefrilietsafgift erläggas 12 rdr för hvarje helt hemman; hvilken afgift säterier samt rå- och rörshemman, såsom i krigstid underkastade rotering, äfvensom boställen, dock ej vore skyldiga att utgöra.
Arrendatorer af kronans eller enskildes egendomar skulle i bevillning erlägga 5 procent af skillnaden mellan arrendesumman och den efter 5 procent beräknade räntan å den arrenderade egendomens uppskattade värde.
Arrendatorsbevillningen finge likväl icke understiga j af eganderättsafgiften.
Arbetsfolk, sorn icke egde minderåriga barn, skulle utgöra bevillning efter 2:dra artikeln, i städerna med 1 rdr 8 sk. och på landet med 1 rdr.
För arbetsfolk med minderåriga barn utgjorde denna afgift endast 16 sk. (.gifta, icke lagstadda qvinspersoner borde i städerna betala dylik bevillning med 16 och å landet med 12 sk.
Bevillningen af bruk och andra bergverk samt qvarnar jemte fabnksinrättningar skulle utgöras efter samma grund, som bevillningen af annan fast egendom.
Såsom minimibelopp af bevillningen för bruk, deruti bevillningsafgiften för tillhörande hemman och jord icke fick beräknas, bestämdes 24 sk. för hvarje tillverkadt skeppund jern vid Dannemoraverken.
6 ä 8 sk för dito vid bruk med afsättning mom orten eller lätt skeppning, 4 å 5 sk. för dito vid bruk med jemförelsevis mindre förmånlig belägenhet samt 2 å 3 sk. för dito vid alla öfriga bruk.
I afseende på bevillningen af kapitaler stadgades, att, då skuld icke finge afdragas hvarken vid fastighets värdering eller vid uppskattning af inkomst genom handel, rörelse eller näring, och låntagaren följ aktligen komme att förskjuta den bevillningsafgift, hvilken det rätteligen ålåge långifvaren att erlägga, så vore den förre ovilkorligen berättigad att, utan afseende å den högre eller liigre räntan, vid liqviden för all sådan, efter 1813 års ingång upplöpande ränta, afdraga den sednares bevillningsafgift med fern för hundra utaf räntebeloppet.
Samma rättighet egde publika kassors gäldenärer, då de för sina låneskulder mäste erlägga 6 procents ränta.
Hvad sålunda stadgades skulle dock ej gälla för diskontverken.
»Vid tullarrende-, diskont- och öfriga allmänna aktieverk» borde bevillningen innehållas och erläggas med 5 procent af den utdelning, som icke öfverstege 6 procent; men för hvad derutöfver utdelades skulle i bevillning utgöras 10 procent.
(Göta kanal-diskonlverk var genom sina privilegier befriadt från bevillningsafgifts erläggande) Dykerikompaniet och Jernkontoret borde betala 3,000 rdr bvartdera samt
Sjöassuranskonloret 4 procent af utdelningssumman derstädes.
För nummerlotterivinster af 50 rdr och derutöfver skulle afdragas 10 procents bevillning.
De vid 1809 och 1810 års riksdag stadgade bevillnmgsafgifter för gåfvor och testamenten samt fideikommisser, äfvensom för arfvingar i fjermare skyidskapsgrad, skulle fortfarande utgå; och blefvo, i afseende på dessa afgifters utgörande, några närmare, sedermera bibehållna stadganden meddelade.
Utom de i 2:dra artikeln stadgade afgifter, skulle, enligt 3:dje artikeln af 1812 års bevillningsförordning, ytterligare utgöras »progressiv bevillning», i förhållande till hvar och ens synbara förmögenhet samt inkomst af tjenst, handel eller annan rörelse och näring, vid de fall då skattskyldigs efter 2:dra artikeln utgående bevillning utgjorde 52 eller öfversteg 50 rdr.
Denna progressiva bevillning skulle dock ej utgå för de lill viss årlig summa bestämda bevillnmgsafgiflerna för rustljenslmarker, post- och loishemman, rotefrihet, krut- och svafveltiilverkmngar, utdelningar å aktier samt arf och testamenten m. m.
För 50 rdr bevillning efter 2:dra artikeln utgjorde progressiva afgiften 1 + procent, eller 30 sk.; för'100 rdr dito 3+ procent, eller 3 rdr 24 sk; för 300 rdr dito 14+ procent, eller 43 rdr 24 sk.; för 500 rdr dito 29 procent, eller 145 rdr; för 700 rdr dito 37 procent, eller 259 rdr; för 1,000 rdr dilo 48 procent, eller 480 rdr; för 2,000 rdr dito 67 procent, eller 1,340 rdr; för 3,000 rdr dito 70+ procent, eller 2,122 rdr 24 sk., samt för 5,000 rdr dito och deröfver 73+ procent, eller för sistnämnda bevillningsbelopp 3,662 rdr 24 sk.
Således skulle t. ex. för en till 4,000 rdr uppgående inkomst af fast egendom eller rörelse erläggas i bevillning efter 2:dra artikeln, å 5 procent, 200 rdr och såsom progressiv afgift 17 rdr.
Då bevillningssumman ej jemnt uppginge till någondera af de i tariffen utsatta klasser, skulle progressiva afgiften beräknas efter den närmaste beloppspro centen.
Ifrågavarande afgift skulle alltid uppbäras der den skattskyldige vore mantalsskrifven.
Denna afgift finge ej rubba debiteringen och uppbörden af den bevillning, som skattskyldig borde annorstädes erlägga.
Uti 4:de artikeln stadgades särskilda bevillmngsafgifter för öfverflödig betjening och för vissa öfverflödsartiklar, nemligen: för husprest 25 rdr; för mer än två betjeriter, lakejer, jägare eller kammartjenare 2 till och med 10 rdr, för hvar och en sådan betjent, utom den i 2:dra artikeln för honom bestämda afgift; för nyttjande af tobak eller snus 6 sk af hvarje mantalsskrifven person, tillhörande allmoge eller arbetsfolk, och 12 sk. för andre, undantagandes gemenskapen af armén och flottan, som från denna afgift var befriad; för hvarje rum med sidentapeter skulle betalas 10 rdr och med sidentygsmöbler 3 rdr samt med äkta förgyllning 2 rdr; för bruket af sidentyg skulle af allmogens hustrur, döttrar och pigor samt andra arbets klassen tillhörande qvinspersoner erläggas 4 sk., men af adelns, presterskapets och borgares samt ståndspersoners hustrur 24- sk. och döttrar 12 sk.; för fickur af guld borde betalas 12 och för andra fickur 6 sk.
Stämpelafgiften för hvarje tillverkad kortlek fastställdes till 2 sk. och bevillningen för hv. rje biljard, der s. k. partipenningar egde rum, bestämdes i Stockholm och Göteborg till 66 rdr 32 sk och på andra ställen till 50 rdr.
För hvarje knähund skulle betalas 1 rdr och för hvarje annan hund 8 sk.
De i 5:te artikeln af 1812 års bevillmngsstadga intagna utförliga föreskrifter angående taxeringarnas förrättande äro i de flesta delar hemtade från 1810 års bevillningsstadga och förordningen den 16 Oktober samma år, men innehålla derjemte åtskilliga ännu gällande bestämmelser i afseende på förfaringssättet vid bestämmandet eller påförandet af de årliga bevillningsafgifternas belopp.
Beredningskomitéerna borde hafva slutat sina förrättningar före Mars månads utgång och Taxermgskomitéerna sina uppdrag före utgången af Juni månad.
I stället för de Kompromissrätter, som, enligt Rikets Ständers beslut vid 1809 och 1810 års riksdag, borde sammankallas för be - 53 handlingen af klagomål eller anmärkningar emot taxeringsförrättningarn», skulle en »allmän Pröfningskomité» i hvarje län årligen tillsättas för att granska dessa förrättningar och meddela deruti yrkade skäliga rättelser; varande de uti 1812 års bevillningsförordning meddelade stadganden, angående länens Pröfringskomitéers sammansättning och åligganden, allt hittills bibehållna.
I Stockholms stads Pröfningskomité skulle finnas ett Kammarråd samt en ledamot af Kammarrätten Besvär öfver Pröfningskomiténs beslut finge anföras hos Kongl. Majit och borde inom en månad efter erhållen del af bemälda Komités beslut ingifvas till Konungens Befallningshafvande, som skulle till Kammarkollegium insända besvärsskriften, med bifogande af de för pröfnmgen erforderliga och i Komiténs handlingar befintliga upplysningar.
Kammarkollegium borde derefter öfver de anförda besvären utlåta sig samt öfverlemna dem till Kongl.
Majlis afgörande.
I fråga om uppbörd, afkortningar och redogörelse meddelades i Gite artikeln af denna förordning, isynnerhet hvad uppbörden och redogörelsen beträffar, hufvudsakligen enahanda föreskrifter, som de, hvilka, utom sedermera medgifna förändringar i uppbördsliden, ännu äro gällande.
I likhet med hvad i 1810 års bevillningsförordning medgafs, skulle de bland allmogen, som ej egde eller brukade större hemmansdel än i mantal, samt torpare med flere i nu gällande bevillningsförordnings 144:de § uppräknade personer, då de hade fyra egna eller sljufbarn under 15 års ålder, åtnjuta afdrag af 10 sk. å sina bevilimngsafgifter; hvilket afdrag motsvarade den förskoning i lön- och betalmngsafgiften samt slottshjelpen, som i förut utfärdade författningar varit sådane personer tillerkänd.
Då 1812 års bevillmngsstadga, »i vissa delar och isynnerhet hvad 5:te och 6:te »artiklarna beträffade, egde omedelbar gemenskap med andra administrationsämnen, »allmänna uppbördsverket och ekonomiska författningar», så blelvo, i sammanhang med denna bevillningsstadgas utfärdande, genom Kongl, kungörelsen den 9 Oktober samma år, åtskilliga föreskrifter tillagda för att underlätta verkställigheten af samma författning samt närmare bestämma och i enlighet med författningens afsigt förklara några deruti meddelade stadganden; hvarjemte genom åberopade kungörelse förordnades, att »i öfrigt skulle innehållet af Rikets Ständers bevillningsstadga uti allt, och jemväl »hvad angår deruti utsatta ansvar, tjena till iakttagande.»
Enligt sagda kungörelse skulle, hvad de i bevillningsstadgans 5:te artikel förekommande föreskrifter rörande mantalsskrifningarna beträffade, Kongl, mantals- och skattskrifningsförordningen af den 30 April 1812 lända till ofelbar efterrättelse
Den allmänna bevillning, Rikets Ständer vid 1815 års riksdag åtogo sig, beräknades komma att utgöra 2,350,000 rdr banko och skulle utgå för 1816 och påföljande år intill 1820 års slut.
Bevillningsstadgan af dm 8 Augusti 1815 innehåller endast i några hänseenden andra bestämmelser och föreskrifter, än den under näslföregångna riksdag antagna bevillningsförordningen.
Bland skiljaktigheterna mellan dessa begge författningar äro följande de mest väsendtliga: 1815 års bevillningsförordning. oi Personliga afgiften för qvinnor från 15 till 18 år nedsattes till 16 sk.
Bevillningen för embets- och tjenstemäns m. fl:s löner och andia inkomster af innehafvande befattningar samt pensioner och gratialer af allmanna medel skulle enligt 1815 års bevillningsförordning ej utgöras förr, än löneinkomsten öfverstege 300 rdr banko, och borde denna afgift utgå med en af hundra utaf lönens belopp, då detta endast uppgick till 600 rdr, med 2 af hundra utaf löner mellan 600 och 1,200 rdr samt med 3 af hundra utaf löner, öfverstigande sistnämnda belopp.
För all fast egendom nedsattes bevillnmgen till 2 för hvarje tusen riksdaler af det uppskattade värdet.
Till upplysning om sednast försålda fastigheters gällande pris och dermed jemförliga egendomars saluvärde, skulle Häradshöfdingarne, vid hvarje års början, till Häradsskrifvarue insända förteckningar öfver de egendomar, som under näst föregående år blifvit uppbudna, samt uppgifva köpeskillingen, hvars belopp alltid vid bevillningslaxeringen borde tagas i betraktande och tillämpas.
Då fastigheter blifvit löryttrade, men ännu ej uppbudna, egde Beredningskomilén affordra köparen bestyrkt afskrift af den derom upprättade köpeafhandling.
Mellan närskylde afslutade köp och de köpesummor, som af särskilda orsaker bestämts lägre än egendomarnas verkliga värde, finge dock ej tjena till grund för uppskattningen.
Bruks taxering borde verkställas genom kapitalisering af brukets behållna afkastning efter 5 proc.; dock finge härvid den behållna vinsten på hvarje tillverkadt skepp:d icke i något fall anses högre än i eller lägre än af hammarskattsjernets pris.
Bevillningen för manufakturinrättningar jemte andra verk och fabriker skulle äfven utgöras med 2 rdr för 1,000 rdr:s värde, samt detta värde bestämmas efter de köp, som under de sistförflutna två åren blifvit afslutade; och borde vid sådana verks och fabrikers värdering för öfrigt förfaras på samma sätt, som i nu gällande bevillningsstadgas 76 § är föreskrifvet.
Vid värderingen af hus och andra åbyggnader samt tomter i stad skulle äfven iakttagas den för samma eller dylik egendom inom två år betalda köpeskilling.
Stadgandet i 1812 års bevillningsförfattning angående bevillning al kapitaler ändrades i 1815 års förordning sålunda, att långifvare blott skulle vidkännas 5 proc. bevillningsafdrag å räntan, då denna uppgick till 6 proc.
Kunde långifvare ej med qvitto eller annat laga bevis styrka, att bevillningsafdrag vid hvarje ränteliqvid verkligen kommit låntagaren till godo, vore den sednare berättigad att vid lånets betalande tillgodoföra sig sådant afdrag jemte laga ränta derå för alla de år, då detta icke bevisligen fått åtnjutas.
Bevillmngsafgiften för utdelningar å aktier i Göteborgs och Malmö diskontverk höjdes till 15 proc. å hvad utdelningsbeloppet öfversteg sex för hundra utaf aktiekapitalet, samt för Sjöassuranskontoret jemte andra dylika associationer till 5 proc af hela utdelningssumman.
Den i nästföregående bevillnmgsstadga föreskrifria progressiva afgift komme icke att vidare utgöras; men deremot stadgades i 3:dje artikeln af 1815 års bevillningsförordning, att såsom ersättning för bränvinskonsumtions- och landttullsbevillningen skulle en fyllnadsafgift utgöras med 4 sk. utaf hvarje riksdaler bevillning efter 2:dra 55 artikeln, utom bevillningen för rusltjenstmarker, aktieutdelningar, arf oell testamenten m. m Någon bevillningsafgift för de lill öfvcrflödsvaror hanförda artiklar behöfde icke utgöras under den tid 1815 års bevillningsstadga var gyllande.
Bland de i 4:de artikeln af denna bevillningsstadga införda nya eller förändrade föreskrifter angående mantalsskrifnmgarnas verkställighet samt Berednings-, Taxeringsoch Pröfningskomitéernas åligganden, äfvensom om deras åtgiirders och besluts öfverklagande, torde här endast böra anmärkas: att tiden för afslutandet af Beredningskomitéernas förrättningar förlängdes till April månads utgång samt att besvär öfver Pröfningskomitéernas beslut finge anföras hos Kammarkollegium, dit sådana besvär skulle genom Konungens Befallningshafvande insändas.
Det i 1812 års bevillningsförordning till bestridande af taxeringskostnader m. m. anslagna belopp, eller i proc. af länets bevillningssumma, ökades vid 1815 års riksdag till en proc.
Enligt den vid slutet af -/#/7 och års riksdag utfärdade bevillningsförord- js 18 års ning. utgjorde den bevillning, som Rikets Ständer för åren 1819 med 1823 sig åtogo, bevillningsett årDgt belopp af 2,580,000 rdr banko; och skulle denna bevillning utgå efter samma grunder, som för de nästföregångna åren voro fastställda, dock med tillägg af den konsumtions- och öfverflödsafgift, hvilken, på sätt i bevillnmgsförordningens 3:dje artikel stadgades, borde erläggas för begagnandet af der uppräknade varor.
Utom de föreskrifter, som i nyssnämnda artikel meddelades, innefattar bevillningsförordningen af den '15 Jxdi '1818 nästan i alla hänseenden enahanda stadganden som 1815 års förordning.
Lönebevillningen skulle erläggas af alla, som hade högre inkomst än 200 rdr banko.
Antalet af taxeringsklasser för bryggare och handtverkare samt andre borgare i Slockholm och Göteborg, hvilkas rörelse och näringsfång egentligen vore rigtade på inhemska produkter och således ej synnerligen beroende af handelskonjunklurerna, ökades från 12 till 14, och högsta afgiften från 266| till 350 rdr banko.
Likaså ökades både klassernas antal samt högsta klassens afgift för åtskilige andre invånare i städerna; hvarjemte tillädes det allmänna stadgande: att, om inkomst af handtverk eller rörelse öfverstege hvad som motsvarade högsta klassafgiften, skulle afgiften bostämmas till 5 proc af inkomstens belopp under sednast förlidna år.
För hvarje biljard skulle erläggas i Stockholm dels 100, dels 150 rdr och i andra städer dels 50, dels 75 rdr.
För en och annan bland dem, som på landet idkade näring eller utöfvade särskildt yrke eller ock der innehade enskild tjenst, ökades jemväl bevillningsklassernas antal och afgifternas belopp.
A intecknade lån skulle vid ränteliqvider afdragas 2 rdr för 1,000 rdr:s kapital samt 5 proc. af intresset för icke intecknade skulder, då desamma bure 6 proc. ränta.
Bevillningen för nummerlotterivinster af mer än 50 rdr höjdes till 15 proc., och en bevillningsafgift af 5 proc. stadgades för lägre vinster
Dykerikompaniets bevillning ökades till 4,000 rdr.
Enligt 3:dje artikeln af 1818 års bevillningsstadga, skulle för vin eller andra tillåtna utländska drycker erläggas af hvarje mansperson öfver 15 år 24 sk.; för 56 kaffes och tés förbrukning, af hvarje mantalsskrifven person 12 sk ; för hvarje rum med sidentapeter 6 rdr, med siden- eller förgyllda möbler 3 rdr, och med möbler af mahogny eller annat utländskt trädslag likaledes 3 rdr.
Hvarje fruntimmer öfver 15 år skulle erlägga för klädningar eller öfverplagg af siden 16 sk. och för mindre klädespersedlar af sådant tyg 3 sk ; hvarje adelsman, prest, borgare eller ståndsperson öfver samma ålder, som rökte eller tuggade tobak eller begagnade snus, skulle betala 8 sk., men allmogen och andre, utom gemenskapen vid armén och flottan, endast 4 sk.
Hvarje mansperson, som spelade kort, skulle betala 4 sk.
Afgiften för tobaks nyttjande påfördes en hvar, som ej uttryckligen afsade sig begagnandet deraf.
Den, som, utan att vid mantalsskrifningen hafva sig dertill angifvit, nyttjade någondera af öfriga här uppräknade artiklar, skulle, utöfver den stadgade afgiften, plikta dess fyradubbla belopp.
Den vid 1815 års riksdag påbjudna fyllnadsafgiften bibehölls af 1817 och 1818 års Ständer, enligt deras bevillningsförordnings 4:de artikel.
Till förut meddelade stadganden angående fast egendoms uppskattning tillädes uti 5:te artikeln af sistnämnda förordning: att Beredningskomitén på ära och samvete vöre pligtig tillse, att icke någon egendom åsattes lägre värde, än det densamma ansåges ega, om den utan tvångsmål måste försäljas.
Deremot uteslötos föreskrifterna: att vid värdering af egendomar, som under längre tid icke blifvit försålda, borde tagas i betraktande det under de två sednaste åren i orten gångbara försäljningspriset å andra jemförliga egendomar, samt medelvärdet deraf tillämpas, äfvensom att vid all egendoms uppskattning noggrant afseende skulle göras på egendomens beskaffenhet, åbyggnad, afsättningstillfälie samt förmåner och onera, så att den möjligen största öfverensstämmelse komme att ega rum vid lika beskaffade egendomars värderande.
För öfrigt ålades Beredningskomitéerna att, vid den enligt 1818 års bevillningsstadga först skeende uppskattning, fästa afseende å den samma bevillningsstadga bifogade tabell samt lika noggrant som allvarligt utreda de orsaker, hvilka i vissa orter, mer än i andra, åstadkommit nedsättning i fastighetsvärdet, och derjemte sorgfälligt tillse, att, i den mån dessa orsaker upphörde eller icke instämde med antagna grundsatser, detta värde återfördes till dess rätta belopp, så att alla medborgare finge draga lika bördor å sin egendom.
Merbemälda
Komitéer skule för öfrigt, så väl vid denna uppskattning, den der i allmänhet borde blifva gällande till påföljande riksdag, som vid Komitéernas årliga sammanträden, ega att jemka egendomsvärdet tili närmaste inbördes likhet, och således för särskilda egendomar dels höja dels nedsätta detta värde; dock finge sådant icke ske genom ett allmänt och obestämdt omdöme eller under proportionerliga andelen af den för hvarje län fastställda och i åberopade tabell uppgifna minsta summa; utan skulle skälen till hvarje förändring i protokollet omständligt anföras och Taxeringskomitén underställas.
Pröfningskomitén lick sig ålagdt hålla hand deröfver, att fastighetsvärdet å landet icke i något fall sattes 57 sattes under dess rälta belopp, samt framför allt icke under det för hela länet påräknade och i den s. k. minimitariffen utsatta belopp.
Som vid 1823 års riksdag den för statsbehofvens fyllande samt för Riksgäldskontorets utgifter erforderliga årliga bevillningssumma kunde nedsättas till 2,170,000 rdr banko, sä blefvo nedannämnda, i '1818 års bevillmngsstadgas lista, 3:dje och i:de artiklar föreskrifva afgifter uti den under den 18 December 1823 utfärdade bevillningsförordningen dels minskade dels helt och hållet eftergifna, nemligen- 1:0 personliga skyddsafgiften, hvilken för 1824 och följande år endast skulle utgöras med 44 sk. af hvarje mansperson och 22 sk. af hvarje qvinna, samt försl efter fyllda 17 år börja alt utgå, och för deni, som icke hade 50 rdr:s inkomst eller ej erlade bevillning efter andra artikeln, blott fortfara tills de fyllt 60 är; 2:o bevillnmgen för konsumtion och öfverflöd; samt 3:o den s. k. fyllnadsafgiften, utgörande 4 sk. för hvarje i bevillning efter 2:dra artikeln utgående riksdaler, hvilka två bevillningsafgilter uppnörde; hvadan 1823 års bevillningsförordning icke innehåiler mer än 4 artiklar.
Uti denna bevillningsförordning infördes deremot första gången det ännu fortfarande stadgandet, att skeppsredare skulle utgöra en viss bestämd minimiafgift för hvarje läst af hans egande fartyg.
I likhet med hvad uti sedermera utkomna enahanda författningar iakttagits, hänvisades i 1823 års bevillningsförordning till en särskild tariff angående den af städerna från äldre tider utgående saluaccis.
1 afseende på förfaringssättet vid bruks och bergverks värdering meddelades ytterligare föreskrifter, hvarjemte förklarades, att bruksegares behållna vinst ej finge i något fall beräknas till mindre än j eller till mer än ^ af det pris, som vederbörande komitérade fastställt för hvarje skepp:d privilegieradt eller tillverkadt smide.
Vid manufaktursmiden skulle den behållna vinsten anses motsvara minst i och högst hälften af samma bruks stångjernspris, men vid sådana manufakturverk, der köpt ämnesjern förädlades, minst TV och högst i af stångjernspriset i den landsort, der verket vore beläget.
Det i föregående författningar meddelade stadgande, att, då köp om fabrik, verk eller inrättning under de två sednast förflutna åren afslutats, köpesumman skulle tjena till rättelse vid taxeringarna, uteslöts uti 1823 års bevillningsstadga.
Likaså uteslöts derur den förut gällande föreskriften, att, innan taxeringarna förrättades i Stockholm och Göteborg, skulle af dervarande handels- och fabrikssocieteters deputerade samt handtverkeriernas åldermän och bisittare infordras förteckningar öfver hvarje socielets- eller handtverksembetes samtlige medlemmar, äfvensom yttranden öfver det inbördes förhållandet mellan hvar och ens rörelse, förtjenst, arbetarepersonal och stadsutskylder in. m.
Jemte det stadgandet, att vid timande brandskada å hus i stad icke högre brandskadeersättning kotnme att meddelas, än som motsvarade egaBev. -Kom.
Bet. 8 1823 ärs bevillningsförordning.
1830 års bevillningsförordning. rens sednaste bevillningstaxeringsuppgift, äfven Lief uteslutet, förklarades taxeringsmännen berättigade alt nedsätta egendoms eller byggnaders värde under brandförsäkringssumman; dock finge sådan nedsättning blott för en gång medgifvas och icke vid något tillfälle öfverstiga för hus i Stockholm 4 och i andra städer '10 proc, af husens sammanräknade brandförsäkringsvärde.