Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid föredragning hos Riks-Stånden nästlidna dag af ofvanberörda Memorial N:o 195, liar Ridderskapet och Adelil till Stats-Utskottet återremitterat 25:te, 26:te och tioner i anledning af Riks-.";tandens skiljaktiga beslut rörande ifrägaställda bidrag af allmänna medel för läroverks-byggnaiier i Fahlun och i Oskarshamn samt till utvidgning af Lunds kathedralskolas undervisningslokal; men som de öfriga frenne Riks-Stånden, enligt Utskottet tillhandakomma Prokollsutdrag, godkänt 25:te och 27:de punkterna, kan följaktligen Ridderskapet och Adelns återremiss af voterings-propositionerna rörande anslagen till Fahlu läroverks byggnad och för Lunds kathedralskola icke till vidare åtgärd föranleda.
Beträffande åter frågan om statsbidrag för läroverks-byggnaden i Oskarshamn, får Utskottet erinra, hurusom — sedan Utskottets hemställan uti 25:te punkten af Utlåtandet N:o I7d örn anvisande för detta ändamål af en anslags-summa å 20,000 R:dr blifvit godkänd af Preste- och Borgare-Stånden, men ogillad af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet, dervid sistnämnda Riks-Stånd för ifrågavarande läroverks-byggnad, under uppgifna vilkor, beviljat ett lånebelopp af 40,000 R:dr.
— Utskottet uti 26:te punkten af ofvanberörda Memorial N:o 195, för ärendets afgörande genom omröstning, föreslagit en voterings-proposition, deruti, såsom ja-proposition upptogs Preste- och Borgare-Ståndens beslut om ett anslag å 20,000 R:dr och såsom nej-proposition den mening, sorn — med iakttagande deraf att frågan om ett högre lånebelopp än 20,000
R:dr, borde, såsom endast af ett Ständ beviljadt, förBih. till li St.
Prot. 1859 & 1800. 4 Sami. 1 A/d. 3 Band. 16 Häft. 1 2 Stats-lJtskottets Memorial N:o 1,99. falla — befanns närmast öfverenstämma med Bonde-Ståndets beslut, nemligen beviljandet, af ett låneunderstöd å 20,000 JR:dr under de af sistnämnda Riks-Stånd uppgifna vilkor.
Denna Voterings-proposition är nu godkänd af Preste-och Borgare-Stånden, men återremitterad af Ridderskapet och Adeln.
Bonde-Ståndet åter, har, med ogillande af sagde proposition, för sin del beslutit, att för frågans afgörande borde först röstas om kontra-proposition, dervid Bonde-Ståndets beslut om ett lån ä 40,000
R:dr skulle upptagas såsom ja-proposition och Ridderskapet och Adelns beslut, att afslä allt statsbidrag för omförmälde läroverks-byggnad, såsom nej-proposition; hvarefter votering i hufvudsaken borde ega rum mellan Preste- och Borgare-Ståndens beslut såsom ja-proposition och den mening, såsom nej-proposition, hvilken vid första voteringen blifvit gällande, antingen Bonde-Ståndets eller Ridderskapet och Adelns.
Dä emellertid den af Stats-Utskottet föreslagna voterings-propositionen är uppsatt i enlighet med den grundsats, som Utskottet tillförene alltid i frågor af denna beskaffenhet iakttagit; och då äfven de uti 25:te och 27de punkterna af ifrågavarande Memorial förekommande propositioner, som genom trenne Riks-Ständs beslut numera blifvit af Rikets Ständer godkända, iiro uppställda med tillämpning af samma grundsats, kan Utskottet ej af Ridderskapet och Adelns återremiss" eller Bonde-Ståndets skiljaktiga beslut hemta anledning att frångå sitt af tvänne Riksstånd godkända förslag; — hemställande alltså Utskottet, det Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet måtte — sistnämnda Riks-Stånd med frånträdande af sitt förut fattade beslut — gilla och bifalla den af Stats-Utskottet i 26:te punkten af Memorialet N:o 195, i fråga om statsbidrag till läroverksbyggnaden i Oskarshamn föreslagna voterings-proposition.
Stockholm den 4 Oktober 1860. JW 8»».
Ank. till Exp.-Utsk. den 7 Oktober 1860, kl. 12 midd.
Memorial, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 157, beträffande Rikets Sländers år 1859 församlade Revisorers berättelse angående samma år verkställd granskning af Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1857. (I. A.) Ofvannämnde Utlåtandes 12:te punkt angående Navigations-skolornas kassabehållningar är af Borgare-Ståndet, pä grund af gjorda anmärkningar, till Stats - Stats-Vtskottets Memorial N:o 200 oell Utlåtande N:o 201. *> Utskottet återremitterad; men. enär. enligt ankomna Protokolls-utdrag, de trenne öfriga Riks-Stånden bifallit hida berörda Utlåtande, och detta ärende följaktligen är af Rikets Ständer afgjordt, återstår för Utskottet endast att, jemlikt 49 § 4 inom.
Stockholm den 4 Oktober 18G0.
,M *«0.
Ank. till Exp.-Utsk. den 7 Oktober 1860, kl. 12 mield.
Memorial, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o U5, angående förändring af sältet för markegångSprisens bestämmande. (I. A.) Ofvannämnda Utlåtande är af Bonde-Ståndet, på grund af gjorda anmärkningar, till Stats-Utskottet återremitteradt: men enär, enligt ankomna Protokollsutdrag. de trenne öfriga Riks-Stånden bilällit berörda Utlåtande, och detta ärende följaktligen är af Rikets Ständer afgjordt, återstår för Utskottet endast att, jemlikt 49 § 4 morn.
Riksdags-ordningen, Bonde-Ståndet härom underrätta.
JW sens. Ank. till Exp.-Utsk. den 7 Oktober 1860, kl. 12 midd.
Utlåtande, i anledning af vädd motion angående upphörande af den så kallade Näs Kungsgårds-hjelpen. (I. A.)
Uti ett till Bonde-Ståndet ingifvet och till Stats-Utskottet remitteradt Memorial har Riksdags-fullmägtigen Johan Bergström från Kopparbergs län med åbe - 4 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 201. ropande af 56 § Riksdags-ordningen anfört, hurusom Rikets Ständer vid innevarande riksdag godkänt Bevillnings-Utskottets förslag till ny Bevillnings-förordning, hvarigenom Näsgårds och Wester-Bergslags fögderier i Kopparbergs län blifvit fränkände den lindring i bevillning, som nämnde fögderier under loppet af omkring ett århundrade åtnjutit och ännu, jemlikt 145 g af nu gällande Bevillnings-förordning, åtnjöte, i anseende till ett genom Kongl. Resolutionen den 2 December 1746 dem ålagdt. ännu fortfarande onus, kalladt kungsgårds-hjelpen, bestående deruti, att nämnde fögderier skola bygga och underhålla åbyggnaden å Näs kungsgård samt deltaga i stängselskyldigheten ä dess egor; och dä motionären icke ville förneka riktigheten af den grundsats Utskottet derigenom uttalat, nemligen den att icke några lindringar uti eller särskilda undantag ifrån den allmänna bevillningen borde ega rum, har han föreslagit, att ifrågavarande onus mätte upphöra, samt nämnde fögderier följaktligen befrias frän skyldigheten att bygga och underhålla åbyggnaden samt deltaga i stängselskyldigheten vid sagde kungsgård; uti hvilken hemställan Riksdags-fullmägtigen Jan Andersson jemväl frän Kopparbergs län sig förenat.
Enligt hvad Utskottet vid behandling af motionen inhemtat, har denna fråga tillförene varit föremål för ej allenast den så kallade
Beskattnings-förenklings-kommittéens utan jemväl Rikets Ständers uppmärksamhet.
Uti det till Kongl. Maj:t den 30 April 1847 afgifna underdåniga Betänkande angående förenkling af beskattningsväsendet samt uppbörds- och redogörelse-verket yttras nemligen, hurusom uti Kopparbergs län förekomme en särskild afgift, som, under namn af Näs kungsgårds reparationsmedel, utgöres af Näsgärds fögderi med 66 R:dr 32 sk. och af WesterBergslags fögderi med 33 R:dr 16 sk. att användas till underhäll af byggnaderne ä
Näs kungsgård, som vore Öfversteboställe vid Dalregementet; men i händelse nämnde medel icke dertill försloge, borde allmogen i Näsgärds fögderi, som af ålder haft skyldighet att underhålla berörde byggnader, fylla det bristande; och utsåge allmogen derföre en så kallad Ombudsman, som hade bestyret med reparationernas verkställande och till hvilken af dem erlades arfvode, som i 1844 års räkenskaper upptoges till 41 R:dr 24 sk.
Derjemte skulle nämnde allmoge hafva åliggande att till ifrågavarande kungsgård utgöra åtskilliga tjenstbarheter.
Men då något giltigt skäl icke syntes förefinnas, hvarföre med underhållet af äbyggnaderne vid nämnde Öfversteboställe skulle tillgå annorlunda, än vid andra sä beskaffade boställen, och allmogen för berörde ändamål finge vidkännas ett särskildt onus utöfver hvad i allmänhet älåge hemman i orten, hvilket onus ock utgjorde ett af de många undantags-stadganden, som bidroge till Kameral-väsendets invecklade beskaffenhet och, om enkelhet skulle vinnas, borde undanrödjas, hemställde bemäide Kommitterade, om icke Kongl. Maj:t skulle i nåder finna lämpligt att till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition om nyss omförmälde byggnads-skyldighets upphörande med dåvarande boställshafvares afgång.
I enlighet med nämnde hemställan aflat ock Kongl. Majit till Rikets åren 1847 och 1848 församlade Ständer nådig Proposition i den af Kommitterade föreslagne syftning; men i anseende till Riks-Ständens olika beslut i anledning af den nådiga framställningen, hvars bifallande tillstyrktes af Stats-Utskottet, förföll densamma vid nämnde riksdag.
Vid följande, eller 1850—1851 årens riksdag blef frågan åter, i anledning af enskild motionärs framställning, föremål för Rikets Ständers pröfning.
Stats-Utskottet vid sistnämnda riksdag förmälde sig hafva erhållit den upplysning, att ifrågavarande boställe icke innehades af Chefen för Dalregementet, utan inginge afkomsten deraf, enligt 1833 års lönereglering, till regementets löningsfond, för hvars räkning Stats-Utskottets Utlåtande N:o 201. 5 räkning bostället vore utarrenderadt; och då allmogen i Näsgärds fögderi, utom ofvannämnda kontanta afgift, vore skyldig att, i händelse berörde medel ej för afsedda ändamålet vore tillräckliga, fylla det bristande samt att dessutom till nämnde kungsgård, utgöra åtskilliga tjenstbarheter, och en föregående fullständig utredning under sådana förhållanden erfordrades, för bestämmande af den ersättning, som borde tillkomma regementets löningsfond, i händelse allmogen frän berörde skattskyldighet befriades, homställde Utskottet att framställningen i sitt outredda skick för det dä varande ej mätte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, hvilken hemställan ock af Rikets Ständer bifölls.
Enligt 145 g af nu gällande Beviilnings-förordning äro de, som hafva sig ålagdt att utgöra den sä kallade Kungsgärds-hjelpen, sä länge detta onus fortfar, förskonade frän en fjerdedel af bevillningen efter l:a och 2:a artiklarne; så vida de icke pä annan grund njutit lindring till hälften frän personela afgiften, dä den icke vidare bör efter l:a Ärt. dem tillgodokomina.
Uti sitt vid innevarande riksdag afgifna förslag till Bevillnings-Stadga har Bevillnings-Utskottet dock uteslutit o inför mälda lindring; och i anledning af Ridderskapet och Adelns återremiss samt Bondeståndets afslag å denna del af Betänkandet har nämnda Utskott hemställt, att enär berörde tjenstbarheter, enligt de upplysningar Utskottet inhemtat, endast till följd af misstag ännu utgjordes, hvadan en påkallad rättelse i berörda hänseende snarare borde vidtagas, än att vid det antydda förhållandet, låta bevillnings-lindringen fortfara, Bondeståndets beslut samt Ridderskapet och Adelns återremiss icke mätte till någon åtgärd föranleda, hvilken hemställan blifvit efter votering i förstärkt Beviilnings-Utskott af Rikets Ständer bifallen.
Då Näsgårds och Wester-Bergslags fögderier genom detta beslut blifvit beröfvade den lindring i bevillningen, de hittills, i anseende till berörda onus, åtnjutit, synes billighet och rättvisa påkalla, att de jemväl befrias frän ifrägavande tjenstbarhet; men enär frågan för öfrigt befinner sig i alldeles enahanda outredda skick, som dä den vid 1850—1851 årens riksdag sednast var föremål för Rikets Ständers och dess Stats-Utskotts behandling, samt Kongl.
Dalregementets löningsfond fortfarande synes ega giltiga anspråk pä ersättning för mistningen af nämnde förmån, hvilken ersättning icke utan derför erforderlig utredning kan bestämmas, nödgas Utskottet nu endast föreslå att Rikets Ständer mätte uti underdånig Skrifvelse anhåll a, deKongl.
Majit täcktes låta fullständigt utreda frågan samt seder mera till Rikets näst härefter sammanträdande Ständer derut aflåta nådig Proposition.
Iteservution er : af Riksdags-fullmägtige Per Nilsson, Nils Larsson, Sven Rosenberg, Garl Ander s Larsson, Per Persson, Måns Månsson och Jan Andersson, af hvilka den sistnämnde yttrade följande: ”Dä Utskottet genom votering med en rösts pluralitet godkänt detta Betänkande i strid mot de äsigter, jag anser vara förenade med rättvisa och billighet, nödgas jag på följande grunder häremot anföra min reservation: Bih. till R.
Fröt. 1859 & 1860. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 16 Haft. 2 6 Stats-Vtsholtets Utlåtande N:o 201.
Genom det af Bevillnings-Utskottet tillstyrkta uppgifvande af 145 § i nu gällande Bevillnings-forordmng, enligt hvilken Näsgards och Vester-Berglags fögderier, i anseende till det onus nämnde fögderier genom den sa kallade kungsgårdshjelpens utgörande till
Näs kungsgård varit underkastade, blifvit befriade till en fjerdedel från allmänna bevillningens utgörande, komma nämnde fögderier att hädanefter icke allenast utgöra full bevillning, utan äfven fortfarande bibehållas vid utskylderna till kungsgården, och sålunda drabbas af ett dubbelt onus till dess frågan genom vederbörande blifvit till fullo utredd.
Jag får med anledning häraf föreslå att ett årligt belopp af 5.000 Riksdaler Riksmynt, såsom motsvarande en fjerdedel al den bevillning, fögderierna under förlidet år utgjort, måtte å Riksgälds-kontoret anvisas till Kongl.
Maj:ts disposition, till bestridande al de kostnader, som byggnadsskyldige vid kungsgården komma att utgöra.” STOCKHOLM, tryckt hos A. L. NORMAN, 1860. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 202. 1 J\:o £02.
Ank. till Exp.-Utsk. den 7 Okl. 18 60, kl. 12 midd.
Utlåtande, i anledning aj Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse, angående ifrågasatt upphörande aj de så kallade frisocknarnes tjenstbarheter till
Dylta svafvelbruk och socknarnes roterinq. (I. A.)
Af högstberörda nådiga Skrifvelse, införd under N:o 40 i lista Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll vid innevarande riksdag, inhemtas, att, sedan hos Rikets Ständer vid 1828, 1829 och 1830 årens riksdag fråga blifvit väckt om upphörande af de till
Dylta svafvelbruk i Örebro län utgående tjenstbarhetcr af Axbergs, Hofsta och Kihls socknar, och Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 22 December 1829 anbållit, att Kongl.
Majit måtte i nåder förordna undersökning af dertill skicklige personer, hvilka derefter borde afgifva förslag såväl till skälig ersättning åt innehafvarne af Dylta svafvelbruk för hvad do kundo förlora i händelse de tjenstbarheter och den hembudsskyldighet af skogseffekter, som, jemlikt Kongl. Resolutionen den 5 September 1815, åligga förenämnda såkallade frisocknar, komme att upphöra, som ock till dessa socknars roterande eller rotefrihets-afgift deraf; så förordnade Kongl. Majit genom nådigt Bref den 29 April 1830 en Kommitté att, sedan värdet af de frisocknarne åliggande skyldigheter både i tjenstbarheter och hembud af skog blifvit på det nogaste utrönt, uppgöra förslag till en sådan afhandling, hvarigenom ej mindre
Kronan blefve försäkrad om sitt behof af svafvel, än ock de vilkor i afseende å Bruksegarens ersättning bestämdes, hvilken borde ega rum i händelse af ifrågavarande tjenstbarheters upphörande, dervid följande borde komma i öfvervägande: l:o) beloppet och priset å det svafvel, Bruksegaren skulle vara skyldig att till Kongl. Majit och Kronan leverera; 2:o) huruvida lösningsrätten af Kronans tionde af svafvel-, rödfärgs- och vitriol-tillverkningen vid bruket hädanefter, som hittills, skulle tillhöra egaren; Bih. till li.
Prot. 1859 1860.
4 Sami. 1 A/d. 3 Band. 17 Höft. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 202.
3:o) om de i svafvelberedningen inlärde oell vid bruket skattskrifne drängar under konskriptionsåren skulle vara befriade från krigstjenst; 4:o) huruvida egaren skulle bibehållas vid dispositionsrätten öfver de bruket anslagna allmänningar, utan någon rekognitions-afgift, Ständernas beskattningsrätt likväl förbehållen, eller 5:o) örn dessa allmänningar, såsom vederlag för afstådda förmåner, borde, utan eller med vilkor af deras skattläggning, af Kronan afstås och uti ersättning beräknas.
Efter det nämnde Kommitterade den 2 Oktober 1830 i underdånighet afgifvit förslag till reglering af förhållandena emellan Kronan och svafvelbruket, samt Kongl. Maj:t deröfver infordrat Krigs-, Kammar- och Bergs-kollegiernas underdåniga utlåtande, börjades å Kronans vägnar emot brukets egare en rättegång, åsyftande att erhålla upphäfvande af Örebro Härads-rätts dem meddelade fasta å bruket och deras åläggande att detsamma till Kronans fria disposition afträda, hvilken rättegång likväl genom Kongl. Maj:ts
Dom den 7 Juni 1841 slutades med ogillande af Kronans stämningspåståenden.
Kollegierne, som emellertid erhållit Kongl. Maj:ts föreskrift att under tvistens fortgång uppskjuta handläggningen af frågan rörande tjenstbarheternas upphörande, afgåfvo, sedan rättsfrågan blifvit afgjord, den 11 November 1843 underdånigt utlåtande i ämnet, hvaruti Kollegierne dels hemställde, huruvida icke ny rättegång borde mot
Bruksegarne anställas för uppgifven underlåtenhet i fullgörandet af bruksprivilegiernas föreskrifter, dels framställde åtskilliga anmärkningar emot Kommitterades beräkningar och förslag.
Vid underdånig föredragning häraf den 18 December 1845 fann Kongl. Majit väl icke skäl att då förordna om utförande af talan emot Bruksegarne, angående privilegiernas förlust, men förklarade sig framdeles, derest Bruksegarne icke vore benägne till sådant aftal, att rättigheter och .skyldigheter komme till hvarandra i jemnt förhållande, vilja, efter sig företeende omständigheter, taga i nådigt öfvervägande om och hvad åtgärd i denna Syftning borde vidtagas, hvarjemte Kongl. Majit, i frågan om tjenstbarheternas upphörande, fann nödigt att, i anledning af Kollegiernas anmärkningar, åt andra Kommitterade uppdraga en ytterligare, mera fullständig undersökning och utredning af ämnet, hvilka Kommitterade borde, sedan undersökningen blifvit fulländad, såvidt ske kunde, i samråd med Bruksegarne, men så framt sammanjemkning af Kommitterades åsigter och Bruksegarnes anspråk ej kunde till vägabringas, sådant oaktadt, till Kongl.
Majit i underdånighet inkomma med förslag till reglering i fråga om tjenstbarheternas framtida upphörande, för hvilket förslag, utom de i Kongl. Brefvet den 29 April 1830 till då förordnade Kommitterades efterrättelse upptagna särskilda punkter, äfven borde komma i öfvervägande och beräkning följande omständigheter, nemligen: l:o) huruvida, derest Bruksegarne för framtiden befriades från den dem hittills åliggande ovilkorliga förbindelse att svafvel- och vitriol-tillverkningen ständigt fortdrifva, äfvensom från skyldigheten att å utsatt ställe till Kronans disposition emot fastställd låg betalning fritt leverera det bestämda qvantum svafvel af 156j skeppund, en sådan dem beviljad förmån då borde Kronan tillgodoberäknas till afkortning å tjenstbarhcterna eller den för dem ifrågakommande ersättning; - Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 202. 3 2:o) om icke, i stället för den vid Dylta, enligt Kongl. Brefvet den 3 Juni 1824, ännu medgifna lösningsrätten efter visst bestämdt pris utaf Kongl. Majits och K ronans tiondedel af svafvel-, vitriol- och rödfärgs-tillverkningen, antingen nedsättning af sjelfva tiondebeloppet eller fullkomlig eftergift deraf kunde Bruksegarne för framtiden medgifvas, emot viss lämplig afräkning derför å frisocknarnes tjenstbarlietcr eller blifvande ersättningen för desamma; 3:o) huruvida icke, i sammanhang med förläningarnes framtida indragning och upphörande, Bruksegarne kunde och horde, efter derom till Rikets Ständer, jemlikt 77 § Regerings-formen, aflätande nådig Proposition, försäkras om fullkomligt fri dispositions- och eganderätt till svafvelgrufvorna och det gamla kronobruket vid Dylta med tillhörande egor, likasom till all annan deras lagligen förvärfvade egendom, så att någon vidare stadfästelse af förut angående bruket gifna nådiga Resolutioner aldrig vidai-e skulle behöfva ifrågakomma, eller Bruksegarne någonsin vara underkastade andra vilkor vid sjelfva bruksrörelsen, än de för lika beskaffad egendom i allmänhet gällande lagbestämmelser; dock sådant allt med det uttryckliga vilkor att i stället för köpeskillings erläggande till Kronan, såsom vid öfverlåtelsen af andra kronobrulc eljest egt rum, den såmedelst vunna, för Bruksinnehafvarne väsendtliga, förmånen skulle, efter viss antagen lämplig grund, vid regleringen af tjenstbarheterna Kongl.
Majit och Kronan tillgodoberäknas till afkortning å sjelfva ersättningsbeloppet för kronoförläningarne, som komme att indragas; samt 4:o) om och till hvad belopp den sålunda jemkade och närmare bestämda ersättningen skäligen borde beräknas att utgå, i den händelse Kongl. Majit, efter Rikets Ständers hörande och sedan nödigt anslag dertill blifvit af dem anvisadt, skulle finna för godt att, i stället för viss årlig afgift, med ett bestämdt, en gång för alla utgående, stats-anslag genast tilldela Bruksegarne godtgörelse för svafvelbrukets till rörelsens upprätthållande hittills från frisocknarne anslagna förläningar.
Do genom Kongl.
Brefven den 18 December 1845 och den 13 Mars 1846 för verkställandet af den sålunda beslutade undersökning och utredning, utsedde Kommitterade hade den 9 Mars 1848 afgifvit sitt underdåniga betänkande, hvaruti först meddelades följande upplysningar om Dylta svafvelbruks uppkomst och utvecklingen af de förhållanden, som grundlagt dess nuvarande ställning.
Dylta svafvelbruks första anläggning vore helt och hållet Kronans verb.
Enligt sägen skulle Finnar på 1500-talet hafva upptäckt svafvelmalmen på Åbytorps skattejord, och med den rätt till grufvor, såsom ett regale, Kronan den tiden egde, på hvad grund de än vore belägna, hade Kronan låtit bearbeta denna malm samt för detta ändamål anlagt det svafvelbruk, som nu bär namn af Dylta.
Det fortdrefs med kronans medel, och till dess understöd skulle hela provinsen Nerike utgöra utskylder i dagsverken, jordrymning, kol- och vedkörslor m. m.
Med Kronans fördel hade dock derefter funnits mera förenligt att öfverlemna bruksdriften åt enskilda, hvarföre bruket utarrenderats först år 1631 åt Hans Leffler och sedermera år 1639 åt dennes måg Henrik Barkhausen.
För den sednare, som nedlagt stora kostnader på bruksdriften, hade don 20 November 1649 blifvit utfärdadt Drottning Christinas privilegium, hvarigenom bruket honom uppläts, ”att för sig och arfvingar idka, bruka och fortsätta och sådant allt med största förbättring och ingen försummelse, så framt Barkhausen och dess arfvingar icke ville vara skyldige bruket med alla dess inventariestycken och andra dess pertinentier i 4 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 202. byggnader oell annat såsom hans svärfader och lian detsamma tillträdt häfver samt andra honom förlänta bencficier till Kronan afstå;” hvarjemte under bruket arrendevis blifvit anslagna Axbergs, Kihls och Hofsta socknar med alla deraf gående vanliga utlagor, äfvensom honom tillåtits att påkalla arbetsfolk från berörde socknar.
Yid denna öfverlåtelse hade blifvit uraktlåtet att bestämma eganderätten till den plats, hvarå bruket var beläget, hvilket hade till påföljd, att brultsinnehafvarne sedermera måste med annan dem enskildt tillhörande jord gifva Åbytorps skatteman vederlag för denna plats.
Likaledes lärer någon syn och inventering af brukets byggnader och inventarier icke hafva egt rum mellan Kronan och Henrik Barkhausen, hvilken förut såsom arrendator varit deraf i besittning; men deremot hade denne både förut och efteråt af Kronan inköpt sådana.
För Henrik Barkhausens son Borgmästaren Hans Barkhausen, bekräftade konung Carl XI år 1680 privilegierna på
Dylta bruk, som efter honom öfvergick på hans måg, slutligen Presidenten Friherre Casten Feif, hvilken under sitt vistande såsom Estats "Sekreterare hos konung Carl XH i Bender ingaf underdånig ansökning om förnyelse af privilegierna för bruket, med närmare bestämmelser i vissa hänseenden än som förut vore gifna.
I följd häraf utfärdades den 30 September 1712 privilegium för Friherre Feif, hans hustru, barn och efterkommande arfvingar, att bruka och besitta
Dylta svafvel- och vitriolbruli, så länge han och de deraf till Kongl.