Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
13 fördel kan vinnas genom det ofvan anförda sätt, sorn jag inom Utskottet hade föreslagit, tror jag mig böra anmäla det för Rikets Ständer, oansedt det icke af Utskottet blifvit gifhult.” Af Herr Gripenstedt, J. J., ”Det förslag till reglering af vårt närvarande mynt-system, som Baneo-Utskottet nu framställer, är, efter min förmening, ganska godt och vore säkerligen ett stort steg framåt till utveckling och - reda, klarhet och ordning så väl inom peuningeväsendet, söm äfven småningom inom andra, till det dagliga lifvet hörande, förhållanden.
Men med fullt erkännande häraf, tror jag likväl, att det finnes ett annat system för myntregleringen, som eger flere ganska väsendtliga fördelar framför det föreslagna, och som derföre heldre borde antagas.
Detta system är icke min uppfinning; det havredan vid föregående Riksdagar blifvit framstäldt, och består helt enkelt deruti, att, jemte decimal-systemets införande, mynt-enheten måtte bestämmas till ett värde, som motsvarar 24 sk.
R:gls, enligt närvarande räkning.
Denna myntenhet borde få en ny benämning, hvilken lämpligen kunde blifva Kr otia.
Jag ber nu att få göra en noggran jemnförelse mellan detta mynt-system och det, som af Utskottet blifvit föreslaget.
Utskottet föreslår, att den nya myntenheten, i värde motsvarande en R:dr R:gls, skall kallas en Riksdaler, och att hundrade-delen deraf, hvars värde blir nära lika med två styfver, skall heta en Cent.
Enligt det system, som jag förordar, skulle enheten få ett värde af 24 sk. R:g!s; dess benämning skulle blifva Krona, och hundradedelen deraf, som med den högst obetydliga differencen af 4 procent, blefve lika med vår nuvarande Styfver, skulle bibehålla detta namn.
L afseende på benämningarne finner man således, att hvartdera systemet skulle komma att ega en ny och en gammal, och det kunde deraf tyckas, som vore de härutinnan jemngoda.
Den benämning, som Utskottet bibehåller, eller Riksdaler, motsvarar för närvarande 3:ne olika värden, och om det äfven medgifves, att ett af dessa är det vanligaste, som dermed betecknas, så återstår likväl nog obestämdhet, för att göra det tvifvelagtigt, huruvida det är någon vinst eller icke att bibehålla det gamla mångtydiga namnet.
Det namn deremot, sorn enligt motsystemet skulle qvarstå, eller styfver, utmärker ett gammalt, i folkets sinne djupt fästadt, begrepp, utan ali tvetydighet; och det ligger, efter min förmening, en serdeles stor vigt derpå, att 14 Banco-Utskottets Betänkande, N:o 15. denna första enhet, sjelfva grundtalet till hela penninge-räkningen, är en gammal, till så väl valör som namn noga och allmänt känd , qvantitet, äfvensom att ett nytt myntsystem deruti eger en gemensam rot och utgångspunkt med det närvarande.
Den mindre enheten, sådan den enligt Utskottets förslag skulle blifva, saknar båda dessa vigtiga egenskaper.
Det nya namnet skall säkerligen icke på långliga tider blifva allmänt, och äfven värdet af t. ex. 10 eller 5 Cents skall hos den stora mängden behöfva en reduction till de gamla begreppen styfver eller skilling, för att kunna rätt mätas.
En Cent är dessutom för stor, såsom det minsta skiljemyntet, och Utskottet har deraf nödsakats att, i strid med det antagna decimal-systemels princip, föreslå halfva Cent.
Enhetens underafdelningar i silfver skulle, enligt Utskottets förslag, blifva tvenne, nemligen: ett mynt å 50 och ett å 25 cents, i värde motsvarande 24 och 12 skill.
R:gs. Den närvarande 18 sk., som är så vig och nyttig i alla små-liqvider, skulle således försvinna, och måste det, ty den låter icke uttrycka sig i jemna cents.
Om deremot enheten vore en Krona, och underafdelningarne bestämdes till 75, 50 och 25 styfver, så vunnes derigenom den högst vigtiga fördelen, att alla de nu befintliga småsedels-valeurerne å 24, 18 och 12 sk.
Rgs, som alla äro behöfliga och alla representera gamla invanda begrepp om ett visst värde, erhölle precist motsvariga myntstycken (eller nya sedlar, om sådane skola utgifvas} samt att det största kopparmyntet (25 styfver^) blefve precist lika med 6 sk.
Först vid de mindre kopparpenningarne, som, enligt min tanka, borde inskränkas till 10, 5, 2 och 1 styfvers-stycken uppstode ett agio af 4 procent mot den närvarande styfvers-räkningen, mén som vid dessa obetydliga valörer aldrig kunde komma i fråga att alses.
Äfven i Utskottets förslag är detta agio emellan cent och 2 styfver af ingen betydenhet, men börjar likväl vid en dubbelt så hög valeur, enär enligt detsamma 25 cents blefve den lägsta myntsort, som skulle få någon precis motsvarighet bland de närvarande, nemligen 12 sk.
Genom denna granskning af de båda eniieternes underafdelningar, tror jag det vara temligen klart ådagalagdt, att Kronan i detta afseende eger ett afgjordt företräde, så väl med hänsigt till det mindre silfvermyntet, som kopparpenningarne.
Men låtom oss nu jemföra sjelfva enheterna.
Ur Statsekonomisk synpunt tror jag då, att det vore vida nyttigare, om myntenheten bestämdes till en Krona, än till en Riksdaler, ty det är en känd sak och, så vidt jag vet, ett factum nästan utan undantag, att, der myntenheten är låg, der är också priset Banco-Utshotleti Betänkande, JV.o 15.
15 på de förnämsta lefnadsbehofven billigt, hvilket i sin ordning gör penningestocken mera tillräcklig och bidrager till sparsamhet i det enskilda lifvet.
Förhållandet till vårt eget så väl som de vanligaste slag af utländskt silfvermynt, är för båda lika enkelt och lämpligt, men, med hänsigt till det nuvarande brukliga räknesättet, torde man deremot påstå, att Utskottets förslag eger ett bestämd företräde, och yrka, att denna omständighet allena bör öfverrösta alla andra betänkligheter.
Jag kan likväl för min del ingalunda så obetingadt medgifva detta företräde.
Jag har redan förut omnämnt det mångtydiga i både namnet och begreppet, såsom en betänklig sak, och jag tror dessutom, att man i dessa afseenden företrädesvis måste lemna uppmärksamhet åt vanor och bruk hos de lägre klasserne i samhället.
Der återfinner man emedlertid ännu den gamla
Dalers-räkningen såsom ganska allmän.
Tre daler (silfvermynt) är en term, som man får höra öfver allt i landet, och är ett gammalt värde-begrepp, som, efter min tanka, lättligen skulle öfvergå på den nya Kronan, men som alltid fordrar en reduction, för att bringas till Riksdaler.
Man må dessutom välja hvilketdera system som beläst, så är det klart och säkert, att inom dessa folkklasser kommer penninge-räkningen ganska länge att ske på det sätt, som nu är brukligt inom hvarje ort och blott småningom öfvergå till det nya system, som blir antaget, men just derföre önskar jag också så mycket lilligare, att detta måtte blifva så fullständigt sorn möjligt.
Men ännu finnes en omständighet, som i hög grad förtjenar att tagas i betänkande, och som tyckes serskildt hänvisa på detta myntvärde , såsom den rätta enheten i sammanhang med decimal-systemet.
Denna omständighet är, att ett silfvermynt af sådan valeur, enligt myntlagen af 1830, utgör precist i/ioo af en Svensk mark fint silfver.
Kronan vore således medeltermen i den serie af jemna hundrafalder, som böljar med det gamla genuina styfvervärdet, och slutar med det lika kända och rediga begreppet af en mark silfver, och jag tillstår upprigtigt, att jag knappast kan önska eller tänka mig en mera enkel, med ganda vanor och värdebegrepp mera öfverensstämmande och till sina hufvudstorheter (Styfver, Krona och Mark silfver) mera lämplig, skala för mätandet af alla värden från de minsta till de största, än denna.
Jag har nu i korthet framställt skälen till min från Utskottets pluralitet afvikande mening och önskar, att de respective
Stånden dervid måtte fästa något afseende.” Uti Herr Gripenstedts reservation hafva instämt: Herrar Bildt, Knutj Bråkenhjelm> P. R.j Consul Palander och Handlanden Lindström.
Banco-Utskottets Betänkande, N:o i5.
Af Herr Bogeman, J. L.\ instämmande uti Herr Gripenstedts reservation, får jag jemväl reservera mig emot Utskottets beslut att helt och hållet borttaga benämningen Specie.
Jag anser nemligen, att rätta förståndet af benämningen ►Specie är ganska allmänt också inrotadt hos en hvar, att densammas borttagande skulle, i stället för den dermed åsyftade förenklingen, inveckla begreppet derom.
Dessutom anser jag följande olägenheter vidlåda detta beslut: l:o att Höglofl.
Banco-Utskottet, utan medverkan af Höglofl.
Lagutskottet, afgifvit ett förslag, som afser upphäfvandet af 1830 års myntlag; 2:o att svårighet torde uppstå att, efter Speciens borttagande, påfinna någon tjenlig text för att beteckna, i hvad silfvervärde de nya sedlarne skola inlösas; 3:o att villervalla och oro lättligen kunna åstadkommas derigenom, att samma silfvermynt sorn hittills benämnts 1 R:dr Specie, hädanefter skulle bomme att heta 4 Riksdaler; samt 4:o att mångfalden af de i landet circulerande sedelsorterne skulle än ytterligare ökas derigenom, att på de nya sedlarne måste ett nytt silfvermynt åberopas såsom grund för deras värde.
Jag tror derföre, att den af Banco-Utskottet åsyftade enkelhet och reda i mynt- och sedelväsendet, långt ifrån att befrämjas genom Speciens borttagande, skall derigenom motarbetas och anser, att benämningen 1 Specie och dess underafdelningar borde kunna å silfvermyntet bibehållas, jemte den af Utskottet föreslagna 4 Riksdaler, 2 Riksdaler, o. s. v.” Domprosten Hwasser har instämt i ofvanstående reservation, så vidt den rörer Utskottets beslut att borttaga benämningen Specie från den i Myntbestämningslagen antagne Silfver-Riksdalern.
Af Herr Nordenanckar^ F. W.:
'Utan att antaga den åsigt, att e» lägre mynt-enhet kan på landets prisförhållanden hafva något afsevärdt inflytande, instämmer jag för öfrigt iHerr Gripenstedts reservation.” Af Herr Friherre Stjernstedtj Jac.
Theod.: ”Med det undantag, som af Herr Nordenanckar blifvit gjordt, instämmer äfven jag i Herr Gripenstedts reservation, äfvensom jag förenar mig med Herr Bogeman i hvad af honom blif - Banco-Utskottets Betänkande, A7:o 15. 17 blifvit anfördt emot det Utskottets förslag, sorn åsyftar ändring af 1 § i Myntbestämningslagen; ett tillstyrkande, som jag hvarken i sak kan gilla eller anser vara formenligt tillkommet.” Af Herr Skogman, C. D.:
”Då jag i några hänseenden är af olika mening med Banco-Utskottets pluralitet, i frågorna om räkne-enheten och dess delning, anhåller jag att få afgifva följande reservation: 1:0
Frågan om räkne-enheten:
Utan att vid förändringen fästa mycken vigt eller deraf vänta de stora fördelar, som framställas, tillstyrker jag, såsom öfverensstämmande med mängdens sätt att tänka och räkna: att, enligt det af Herr Emil von Troil gjorde förslag, räkne-enheten fastställes till t/4 Riksdaler silfver, lika med 1 Riksdaler Riksgälds-sedlar eller 2/3 B:dr Banco; att denna enhet benämnes rätt och slätt Riksdaler, samt att de af Herr von Troil uppgifna stadganden om förändringens verkställighet iagttagas, men med följande skiljaktighet och tillägg, uttryckande, efter min öfvertygelse, sanna och riktiga förhållanden: l:o att den i 1 SS af myntbestämningslagen den 1 Mars 1830 förekommande benämning Riksdaler Silfver oförändrad bibehålles, så att lydelsen af Sedeln ä 1 Riksdaler blir: ”Sveriges Rikes Ständers Bank inlöser vid anfordran denna sedel å t Riksdaler med 1/4 Riksdaler Silfver efter 1830 års myntfot.” 2:o att, till förekommande af verklig eller tillgjord förvirring i begrepp om penningars värde vid olika tidpunkter, alla slutsummor i Bankens och andra publika Verks räkenskaper skola icke i serskild column, men efteråt utföras äfven i Riksdaler silfver efter 1830 års myntfot; 3:o att, då notering af curs hos oss numera ej uttrycker ett agio emellan sedlar och silfver, utan förhållandet af betalningar emellan Sverige och främmande länder, alla vexelcurser må noteras i Riksdaler och dess underafdelningar. i 2.o Frågan om räkne-enhetens fördelning.
Jag tillstyrker att icke blott Räkne-Riksdalern, utan ock
Silf ver-Riksdalern må delas i 100:delar, och all räkning föras i blott två kolumner, helst Bih. till R.
I Åfd. 5 Haft. 3 18 Banco-Utshottets Betänkande, N:o 15. både Norra Americas och Finlands exempel visat, huru lätt och beqvämt en sådan förändring kan införas, äfven då, såsom i nämnde länder skett, de gamla, icke decimala fördelningarne af mått, mål och vigt bibehållits.
På samma skäl, som Herr E. von Troil föreslagit benämningen af Riksdaler för räkne-enheten, hvilket Utskottets pluralitet antagit, och då jag anser erfarenheten hafva ådagalaggt, att förändring i ord ofta förorsakar mera förvillelse, än förändring i sak, tillstyrker jag, att benämningen skilling må bibehållas för 100:delen af så väl räkne-Riksdalern, som Silfver-Riksdalern; och jag befarar häraf lika så litet något missförstånd hos allmänheten, som genom bibehållandet af ordet Riksdaler.
Man skulle snart inse, att en ny-skilling, 100:delen af Riksdalern, är nära hälften af den gamla skillingen, att 50 nya skillingar svara emot 1/2 Riksdaler, 25 emot i/t, o. s. v., likasom man lärt sig i Norrige att räkna efter 120 skillingar på Riksdalern och i Danmark efter 96 i stället för 48 skillingar.
Förändringen med räkne-enhetens delning i 100:delar kan och bör, efter min tanke, antagas äfven om Rikets Ständer icke skulle bifalla förslaget om räkne-enhetens förändring, äfvensom sistnämnde förslag kan antagas med bibehållande af nuvarande delning i skillingar och runstycken.
Jag anser å de preglade silfvermynten deras värde böra utsättas i så väl Riksdaler silfver eller delar deraf, sorn i Räkne-Riksdaler eller delar deraf, likasom å våra äldre silf renny nt deras värde utsattes i både Riksdaler och Daler.
Slutligen tillstyrker jag, att Rikets Ständers beslut i alla de ämnen, hvarom betänkandet handlar, må öfverlemnas till Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och sanction.” Af Herr Akerman: ”Under öfverläggningen i Utskottets plenum rörande Cancelli-Afdelningens förslag i förevarande ämne framställdes, så vidt jag kunde fatta, ej något inkast emot decimal-systemets införande.
Först genom åhörandet vid justeringen af andra ledamöters reservationer har jag erfarit, att (lere af dem dela de betänkligheter, jag deremot hyser.
Då jag likväl icke vid beslutets fattande, uttalade dem, emedan jag ansåg det ändamålslöst, utan biträdde beslutet, bör jag ej eller i sjelfva saken nu reservera mig; — men Banco-Ulskotlets Betänkande, N:o 15.
19 då jag. i händelse förslaget om detta systems införande vinner Rikets Ständers bifall, måste önska att verkställigheten sker på ett ändamålsenligt och rationelt sätt, kan jag icke instämma i Utskottets förslag hvad mynt- och räkne-enheterne beträffar, utan förenar mig i detta fall med dea framställning, sorn innefattas i Herr Gripenstedls nyss upplästa reservation, hvarigenom fördelarne af mynt-enheternes värden och benämningar af Krona och Styfver, på ett för mig tillfredsställande sätt utredas.” Af Herr Prosten Ödmar n: ”Emot det af Högloft.
Utskottet fattade beslut om decimal-systemets införande i vårt myntväsende, får jag reservera mig, hufvudsakligen på samma grunder, som jag anförde mot ett dylikt experiment vid 1834 års Riksdag, nemligen:
I:o att
Deeimal-räkningen, ehuru vig och beqväm för vidlyftigare calculer och större bokföring, är olämplig vid den mindre dagliga handeln man och man emellan, dervid dussin-systemet är vida bättre och tjenligare; 2:o att denna förändring således i en längre tid skall medföra oreda och osäkerhet, på intet vas godtgjord af den ofvannämde vigheten i större penninge-transactioner; 3:o att en så tvetydig reform skall på många ställen föranleda obelåtenhet och missnöje, samt troligtvis på lång tid ej blifva i verkligheten använd, emedan den alltför mycket ingriper i folkets vanor.
Till denna reservation föranlåtes jag ännu mer genom förespeglingen, att i spåren af denna förändring skulle äfven följa decimal-systemets införande i mått, mål och vigt, hvartill tiden nu skulle vara inne.
Huru belåten nationen i allmänhet skulle blifva med de föreslagna fotingar och mått, tummingar, orter och korn, lärer ej vara tvifvelaktigt; enär, utom alla olägenheter och förvirring i enskildta handeis-affairer, lefveranser, m. m., dertill kommer den högst betydliga omvägen med räntepersedlarnes förvandling i de nya räknesorterna så för Stats-Verket, som för enskilde ränte-gifvare och ränte-tagare, en förvandling, som derjemte har det obehaget att aldrig gifva ett precist resultat, utan bereda antingen vinst eller förlust.” Af Herr Prosten Lyth, som, i afseende på Kopparpenningarnes utmvntning, varit i så måtto från Utskottets beslut skiljagtig, att lian ansett den af Utskottet föreslagna utmyntningsgrund för det större kopparskiljemyntet 20 Banco-Utskottets Betänkande, N:o iS. vara alltför hög och dessutom stå i det förhållande till utmyntningsgrunderne för mindre kopparmyntet, att det större mäste förlora all credit i allmänna rörelsen.
Af Herr Rådman Gråå, som ansett, att Utskottet bordt tillstyrka antagandet utaf det förslag till ett nytt Mynt-system, som innefattas uti BancoUtskottets vid sednaste Riksdag, under N:o 20, afgifne Betänkande.
Af Herr Handlanden Ericsson: ”Emot det af Höglofl.
Utskottets pluralitet fattade beslut, så vidt det rörer enhetens benämning af Riksdaler, får jag mig reservera.
Jag anser den olägerdiet och förvillelse, som existerar derigenom, att så många sorter Riksdaler nu finnas, sålunda komma att stå qvar, och tror, att en benämning, som utmärker en skarp skillnad, t. ex. Krona, derföre bör gifvas åt densamma; och sorn jag är fullkomlig öfvertygad om den stora nyttan af en ännu lägre mynt-enhet, förenar jag mig för öfrigt uti Herr Gripenstedts utförliga reservation, som åsyftar antagandet af Friherre IVredes vid förra Riksdagen väckte förslag, 0111 mynt-enhetens bestämmande i likhet med l/s R:dr Specie, eller 24 sk.
Rrglds.
— Att allmänheten helst är böjd för en låg mynt-enhet, bevisas deraf, att i södra och vestra delarne af Riket, serdeles hos allmogen, ännu räknas i daler, lika med 8 sk.
Rrgld, samt styfver, hvilka sednare just genom Friherre Wredes förslag, skulle komma att bibehållas oförändrade i välde.,, Af Herr Brukspatron de Maré:
„ Jag reserverar mig emot Utskottets beslut, så vidt det rörer decimal-systemets införande.
Genom detta af Utskottet föreslagna system skulle man, efter min öfvertygelse, råka i ny förvillelse af måhända icke mindre betänklig art, än den man velat borttaga medelst fastställande af en bestämd räkne-enhet.
Berörde system kan egentligen endast för räknemästaren leda till någon betydligare lättnad och måste deremot i allmänna rörelsen under en lång tkl medföra obehag och oreda.
Allmänheten allt hitintills vand vid Riksdalerns indelning i 48 sk., underkastar sig ingen annan primitiv uppfattning af denna indelning, ehvad än härom må lagstiftas.
Så har förhållandet varit med Riksgälds-Riksdalern.
— Den halde facto varit och är räkne-enheten, ehuru ett bestämmande derom ännu icke kunnat erhållas.
Den skulle förblifva den allmännaste enheten, om än en lag skulle annorlunda förordna.
Så komme ock de gamla 48 sk. och de 4 välbekanta tolfskillingarne på Riksdaler!* att bibehålla sig för begreppet, om man än skulle blifve tvungen, att derjemte förvandla dessa skillingar i hundrade delar och till den nya allt för främmande benämningen Cents.
Så stor är va - Banco-Utskottets Utlåtande, N:e iG. 21 nans magt i fall som detta.
Man må aldrig reformera, der icke reform är af behofvet påkallad och utgör en allmänt insedd förbättring — aldraminst, då intet medel finnes att framtvinga efterlefnad åt den reformerande lagen.
Dessa äro de hufvudsakliga skäl, ur hvilka jag, för min del, önskar den nya myntenhetens, Riksdalerns fördelning i 48 skillingar och skillingens i 4 styfver.” N:o 16.
Ank. till Exp.Utsk. d. 23 Sept,, kl. 3 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt fråga dels om upphörande nied innevarande Riksdag af all tillverkning och utgifning från Ranken af sedlar å 16, 12 och 8 skillingar, och dels att Rankens berörde sedlar fortfarande måtte förfärdigas och utgifvas.
Rikets Ständers sednast församlade Revisorer hafva (tryckta Berättelsen pag. 21 och 22) anfört: att af stadgandet i 131 § af 1841 års BancOT Reglemente, att Bankens sedlar å 16, 12 och 8 skillingar finge fortfarande, intill nästkommande Riksdag, förfärdigas och utgifvas på samma sätt som ditintills, äfvensom det i Banken varande förråd af färdiga sedlar å 14 och 10 skilling kopparskiljemynt, under tiden till nästa Riksdag, i allmänna rörelsen utlenmas, ville synas, som skulle Rikets Ständer åsyftat, att utgifning ifrån Banken af berörde småsedlar borde vid innevarande Riksdag upphöra; att Revisorerne desto heldre instämde i en dylik åsigt, som Revisorerne trodde, att sedan, i följd af realisationen och det i sammanhang dermed antagna myntsystem, tillgång funnes på silfvermynt å så låga valörer, som 1/16, lfd och iji Riksdalerstycken, omförmälde småsedlar icke torde kunna anses vara för de dagliga liqviderna, inom den mindre rörelsen, vidare behöfliga, utan lämpligen både borde och utan väsendtliga olägenheter äfven kunde afskaffas samt genom det mindre silfvermyntet ersättas; att, så vidt Revisorerne hade sig bekant, icke inom något annat land, än Sverige, funnes ett sedelmynt å så låga valörer, som de ifrågavarande, och att ett fortsatt begagnande deraf medförde en årlig förlust för Banken af omkring 32,000 R:dr Banco, hvartill tillverkningskostnaden vanligen uppgått, samt tillskyndade den större allmänheten, genom dessa sedlars lätta förfalskning och förstörbarhet, icke obetydliga förluster; på grund af hvilka skäl Revisorerne ansett sig böra tillstyrka Rikets Ständer, att, med innevarande Riksdag, all tillverkning och utgifning ifrån Banken af sedlar å 16, 12 och 8 sk. samt 14 och 10 sk. kopparskiljemynt måtte upphöra; hvar - 22 Banco-UlsJiottels Utlåtande, N:o 16. jemte Revisererne fästat
Fullmägtiges uppmärksamhet derå, att tillverkningen af skillingssedlar måtte inskränkas till det oundgängliga behof, som ungefärligen för vexlingen kunde erfordras till 1845 års slut.
I anledning häraf hafva Banco-Fullmägtige, enligt hvad deras Protocoll för den 27 nästlidne Juni utvisar, förklarat, att ehuru riktig indragningen af Bankens sedlar å 16, 12 och 8 sk. än måtte vara, så och enär denna åtgärd likväl erfordrade ett belopp af metallisk valuta, som vore större än Banken lämpligen kunde dertill afse, funne Fullmägtige sig, under närvarande förhållanden, icke kunna tillstyrka bifall till Revisorernes ofvanberörde framställning.
Preste-Ståndet hafva, enligt Protocolls-utdrag af den 17:de nästl.
Augusti, blifvit till Utskottet remitterade följande 2:ne, i förevarande fråga väckte motioner, nemligen: l:o af Contracts-Prosten Hallbeck, att som behofvet af sedlar å 16, 12 och 8 sk. samt 14 och 10 sk. kopparskiljemynt ännu vore för handen, enär dessa sedlar i allmänna rörelsen vore beqvämare att handtera och säkrare förvarades, än det silfvermynt, som skulle intaga deras ställe, och en brist på berörde sedelslag dessutom skulle medföra den olägenhet, att remisser, som slutade sig på 8, 12, 16, 24, 36 sk., o. s. v., icke kunde göras med Bankens nuvarande sedelmynt, utan med tillhjelp af skiljemynt i silfver och koppar, hvilket åter, genom sin tyngd, skulle medföra en högst obillig tillökning i postporto, Rikets Ständer måtte besluta, att Bankens sedlar å 16, 12 och 8 sk. finge fortfarande förfärdigas och utgifvas på samma sätt, som hittills, äfvensom det i Banken varande förråd af färdiga sedlar å 14 och 10 sk. kopparskiljemynt i allmänna rörelsen utlemnas; och 2:o af Doctor Anjou, som anfört, att, efter det myntvärdet genom verkställd realisation vunnit stadga, vore, enligt hans öfvertygelse, ett fortsatt lifgifvande af så kallade småsedlar, hvarmed egentligen förstodos de på 16 sk. och mindre skillingstal, icke blott ändamålslöst, enär alla behof för mindre liqvider både kunde och borde bestridas med de smärre sorterne silfvermynt, helst om de nuvarande sedlarne å 32 sk. tills vidare bibehöllos, utan äfven skadligt, dels emedan småsedlarne ur rörelsen utträngde det reella myntet, som skrinlädes, nedsmältes och exporterades, i stället för att, genom sjelfva sin nödvändighet, bibehållas i rörelsen och derigenom betrygga myntvärdets stabilitet; dels derföre, att, enligt hvad kändt och af Bankens räkenskaper vitsordadt blifvit, småsedlarnes utgifvande i material och skrifningkostnad årligen Banco-Utskobtets Utlåtande, N:o 16.