Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Motionairerne hafva ej föreslagit någon ändring i samma Författningar, så vidt de afse stöld af bref, medan det är under Postverkets vård; sådant torde ock varå vådligt, då möjligen Statens och Postverkets säkerhet derigenom kunde äfventyras.
Deremot anser jag, rättvisan och behof▼et påkalla mildring i ansvaret för brefslöld af annan beskaffenhet, så att den i 174Ö års Förordning stadgade straffpåföljd förklaras böra, på sätt efter min tanka ursprungligen varit meningen, tillämpas endast för tillgrepp af bref, sorn inlemnals å Post-Contor och derifrån icke blifvit behörigen uttaget.
Den lag förefaller mig i högsta grad sträng, ja onaturlig, som stadgar, att t. ex. en person, hvilken på gata eller väg upphittar ett försegladt bref och derutur tillgriper penningar, eller en enskild mans tjenare, som fått uppdrag, att till eller ifrån posten bära bref och dervid sådan stöld föröfvar, skall umgälla sin förbrytelse med icke mindre, än — lifvets förlust.
Att straffet ej är lämpadt efter brottet, visar sig ock deraf, att åtminstone i senare tider det ej lärer hafva inträffat, att någon verkligen blifvit för brefstöla hängd, utan har alltid Konungens benådningsmagt kommit emellan.
Är det då ej bättre, att afskaffa en Lag utan tillämpning, än alt låta den qvarstå, till mångfaldigt lidande för den enskilde och onödigt besvär för autoriteter?
Jag hade således önskat, att Utskottet tillstyrkt bifall till Herr Wijkmans förslag; då sådant likväl ej skett, får jag emot beslutet mig reservera;” 2:0 af Herr Professor Grubbe, med hvilken Herr Borgmästaren.C»- der borgh instämt: ”Ehuru jag instämmer med Utskottet i sjelfva resultatet af dess afgifna utlåtande, är jag likväl,! hänseende till grunderna för delta utlåtande', så vida af skiljaktig tanka, att jag tror, att man på ett mera bestämdt sätt, än som skett, bort erkänna den temligen betydliga åtskillnaden emellan, de tvänne modificationer af den här ifrågavarande förbrytelsen, hvilka ega ruin, då någon stjäl penningar m. m. antingen ur ett bref, som är anförtrodt åt allmänna posten, eller ur ett sådant, som icke är i allmänna postens Lag-Utskottets
Bie.
N:o 37. 9 postens vård.
I båda fallen finnér jag, på de af Utskottet anförde skäl, brottet böra strängt och allvarligen beifras; men jag tror likväl, att i det senare af dessa fall brottets straffbarhet betydligen höjes derigenom, alt det här icke blott, såsom i förra fallet, utgör ett tillgrepp af enskild persons egendom, utan derjemte en kränkning af den helgd, sorn bör tillhöra en offentlig af Staten stiftad och våidad, för samhällets väl högst^ vigtig Inrättning.
DA Staten under sin speciela vård emottagit det åt den allmänna posten anförtrodda brefvet, och afsändaren, sedan lian inlemnat det på Post-Contoret, är alldeles urståndsatt att sjelf draga någon vidare försorg om dess bevarande; så har Staten just derigenom iklädt sig en förbindelse; att åt .detta i dess förvar lemnade bref, genom en strängare straffbestämmelse emot den, som uppbryter det och derur stjäl penningar eller annat, gifva ett ännu kraftigare beskydd, än det åtnjöt, innan det var på detta sätt lemnadt i Statens vård.
Emedlertid, och ehuru jag visserligen tror, attén ny Straff-Lag borde göra ett tillbörligt afseende på dessa båda modificationer af den här ifrågavarande förbrytelsen, är jag likväl i allmänhet af den lankan, alt, till dess det redan utarbetade förslaget lill allmän CriminalLag hunnit genomgå slutlig granskning, inga andra förändringar af vår hittills gällande Straff-Lag böra vidtagas, än de, som af en trängande nödvändighet kunna vara omedelbart påkallade, på det att ej genom alltför många parliela förändringar sammanhanget af det hela må rubbas eller brytas.
Ur detta skäl, hvartill ytterligare må läggas, att antagandet af Motiouairernes förslag måhända skulle leda lill en alltför stor åtskillnad mellan straffbestämmelserna för de båda här nämnda modifikationerna af brottet, tror jag det vara rådligast, att det hittills stadgade straffet tills vidare bibehålles;” 3:o af Herr Holm: J’Lagar, hvilka icke kunna tillämpas, äro ett oling, som bör undanrödjas, på det att icke lagens oanvändbarhet och kraftlöshet må åstadkomma förakt både för sjelfva lagen och för Jagskipningen.
Sådant är ovedersägligen förhållandet med Kongl. Förgrdningen den 5 Mars 1746. hvaruti stadgas, att den, som olofligen uppbryter andras biel och derutur tager Bankens penningar eller andras sedlar, som för penningar gälla, eller annat penningevärde, och således stöld begår, bör undergå dödsstraff och varda hängd.
Sjelfva ingressen till denna Kongl. Förordning gifver vid handen , att den blifvit utfärdad i anledning af Kongl. Förordningen den 20 December 174!* hvarigenom inbrottsstöld i allmänhet belädes med dödsstraff, och på det att de i bägge Förord ningarne omforma Ide Bihang till R.
Fröt. i834. 7 Sami. 1 Af del. 2 6:te Häftet. to Lag-Vtskottetf Bet, N:o 3-7*. brott, hvilka af lagstiftaren lika qvalificerades, matte lika bestraffas* Kgl.
Förordningen den 20 December 17/p har emedlertid, såsom icke öfverensstämmande med senare tiders straff-theorier, längesedan blifvit till all kraft och verkan uppliäfven; men förstnämnde Kongl.
Förordning bibehåller ännu, besynnerligt nog, sin gällande kraft, ehuru den, sedan straffbestämmelsen för inbrottsstöld i allmänhet upphört, qvarstår såsom ett från sammanhanget med andra lagar lösryckt, isoleradt och i begreppet om det jemförliga förhållande, som bör ega rum emellan brott och straff, icke grundadt lagstadgande.
Följden är ock den, att Under-Döinaren emot sin öfvertygelse och följaktligen med ovilja tillämpar nu ifrågaställde Kongl.
Förordning, . såsom ej upphäfven, men alt högsta Domaremagten aldrig, lillämpär den, utan dömer förbrytaren till ansvar såsom för inbrottsstöld, understundom med någon skärpning i straff.
Om Kongl. Förordningen af d. 5 Mars 174Ö, i bredd med den af år 1745, var conseqvent, så finner man likväl lätt, att den bar ett fel, det nemligen, att i slrafftillämpningen icke skilja emellan ett gröfre och ett mindre brott, ty jag kan aldrig gå ifrån den öfvertygelse, att det är ett gröfre brott, att från det allmänna forvaringsstället för bref, eller Post-Contoret, genom list eller stöld tillegna! sig denna en annans egendom och deraf göra missbruk, än att uppbryta och plundra det bref, sorn är förbrytaren i handom förtrodt, eller som af honom genom stöld, eller eljest på listigt sätt, å annat ställe åtkommes.
I förra fallet är brefvens vårdande ofta svårt och stundom omöjligt, och dessutom bör stället anses såsom , om jag så må uttrycka mig, fridlyst; men i det senare är öfverlåtelsen frivillig och frestelsen till brottet likasom påtrugad samt stället icke att anse lika med det rum, der bref ovilkorlig! måste inlemnas, för att blifva forlskaffade.
Missgernings-Balken innehåller ock på flere ställen olika straffgrader för samma brott, allt efter sorn stället, der brottet föröfvas, anses berättigadt till större skydd af lagen.
På dessa skäl gillar jag Molionairen, Doctor FVijhnans åsigt, samt anser en så beskaffad förklaring af Kongl.
Brefvet den 5 Mars 1746 böra ega rum, att nämnde Förordning är tillämplig endast i det fall, då någon från PostContor olofligen tillegnar sig annans bref och derutur tager penningar eller penn inge värde.!’ STOCKHOLM, i834j bes J. A. Wai.m>€n. Lng-Vt.kottets Bet. N;t> 33, N:o 38.
Aokom till Exp. TJisk. den 19 April kl. 4 e* m> Betänkande, öfver Herr Prosten Doctor A. G.
Eif ströms motion , att de i Kongl. Kungörelsen den 27 Augusti 189.3 meddelade föreskrifterj angående vederbörandes åliggande att till Prester skåpet aflemna förteckningar uppå personer , dömde eller ställde under framtiden för gröfre brottj äfven måtte till mindre brottmål utsträckas.
Uti ett af Ilögvördige Preste-Ståndet den 1 nasti.
Mars till Lag-Utskottet remitteradt anförande, har Herr Doctor Elfström anmärkt, att det onekligen, ej allenast för meddelande af frejdbevis, utan äfven i andra hänseenden vore för en Pastor af mycken vigt, att noga och säkert känna, hvilka af hans åhörare så afyeko från en christelig och moralisk vandel, att de ådroge sig borgerligt straff; och då den i Kongl. Kungörelsen den 27 Aug. i8a3 meddelade föreskrift, om brottmålsförteckningars aflemnande till Pastorerne, icke uppfyllde ändamålet, emedan samma förteckningar blott upptoge sådane personer, som blifvit ställde under framtiden eller gjort sig skyldige till gröfre brott, hvilka angå lif, ära eller tjufnader, eller ock eljest äro af urbota beskaffenhet, har Motionairen föreslagit den utsträckning af berörde Kongl.
Kungörelse, att vederbörande
Häradshöfdingar finge sig ålagdt att uti omför/nälde brottmålsförteckningar upptaga ej allenast gröfre brott; utan äfven mindre förbrytelser, såsom snatteri, vå/dsgerningar, slagsmål, öfverdåd på allmänna vägar, fylleri m. fl. likartade, hvilka sällan komme till Pastorernes kännedom, i synnerhet om brottet blifvit begånget i främmande Församling, under resa eller vid marknadet och så vidare; förmenande Motionairen, att det-ökade besvär, som härigenom för Domare skulle uppkomma, icke kunde blifva betydligt, hvaremot kännedomen om åhörarnes lefnad och förhållanden för en ömsint själasörjare alltid vore af stort värde.
- Denna motion, som blifvit understödd af Herrar Contracts-Prostarne Ahlqvist och Hallström samt flere Ståndets Ledamöter har Utskottet i öfvervägande tagit; och emedan den af Motionairen åberopade Kongl. Kungörelsen den 27 Augusti i8a3 stadgar: ”alt vederbörande Häradshöfdingar Bill, till R, St. Brot.
x834- 7 Sami. 1 Afdcl. 1 j:de Häftet. a> ' Lag-Utskottets Bea N:o 3g; skola, vid slhtet af Hvarje Ting, meddela Kronofogden i orten förteckning uppå dem, sorn under Tinget blifvit dömde eller ställde under framlide* för gröfre brott, nemligen de, sorn angå lif eller ära, tjufnader och sådane förbrytelser, sorn icke blott med penningeböter få försonas; alt det derefter skalf åligga Kronofogden alt ofördröjligen tillställa Kyrkoherdarna uti de Socknar, inom bans Fögderi, der de sakfällde eller under framtiden ställde personer hafva deras hemvist, behörige utdrag af den erhållne förteckningen, . samt till Konungens Befallningshafvande insända serskilde utdrag derutur, i hvad angår personer som tillhöra annat Fögderi; att Under-Domstolarne i Städerne böra vid hvarje halft års förlopp aflemna sådane förteckningar lill Stadens Presterskap uppå de till Staden hörande personer, samt till Konungens Befallningshafvande öfver dem, som höra till annan ort; och att genom Konungens Béfallningshafvandes försorg de af Kronofogdarne samt städernes
Domstolar insände förteckningar, hvilka upptaga sådane personer, som tillhöra orter utom Kronofogdens Fögderi och Stadens område, varda Presterskapet uti desse personers hemvist meddelade;” ty och sorn, derest berörde Kongl. Kungörelse behörigen efterlefves, vederbörande Pastorer icke sakna den kännedom om deras åhörares uppförande, sorn i afseende å frejdebetygs utgifvande är för Presterskapet af nöden, samt uppgift till, Presterskapet på sådane mindre förbrytelser, sorn icke äro af den. beskaffenhet, att desamma böra i frejdebetyg omförmälas, utan egentligen endast utmärka förbrytarnes lynne oell seder, men hvarom Presterskapet i allmänhet torde ega tillfälle att på annat sätt vinna tillförlitligare underrättelse, skulle, utan att med säkerhet leda till ändåmålet, åstadkomma mycken omgång oell vidlyftighet, anser Utskottet sig böra vördsamt tillstyrka, att motionen ej mätte bifallas..
Stockholn»; dén 16 April i834..
N:o 39..
AliVonaitill Exp^ Utsk. dén 19 April kl. 8 e, m.\
Betänkande j i anledning af Herr Prosten Doctor A i G.
Elf ströms motion, om skyldighet för Båtsmän attnär de från comtnendering till hemorten återvända, vara försedde- med,Prestbevis.
. Från Hogvördige Preste-Ståndet är till Lag-Utskottets behandling Öfverlemnadt ett af Herr.
Doctor. A. G, Elfström afgifvet memorial, hvar - Lag Utskottets Bet.
Ar:o 39. 3 uti blifvit anfördt, ätt då Presterskapet hade genom Författningar sig ålagdt, alt nied fullständiga allester förse dem af Kronans manskap, som till vapenöfning eller annan tjenstgöring commenderades, men påtagligt vore, att ändamålet med dylika betyg icke kunde vinnas, med mindre manskapet, då det till hemorten återvände, hade åliggande att styrka, huru beskaffadt deras uppförande varit och om de brukat sina salighetsmedel under tjenstgöringstiden, hvilket, ehuru vanligen iakttaget af Ryttare och Soldater, dock, med få undantag, försummades af Båtsmännen, som ej sällan tillbringade hela år och deröfver under tjenstgöring i Carlskrona, och vid återkomsten antingen alldeles saknade Prestbevis, eller ock medförde de vid bortgåendet undfångne utan någon vidare Presterlig påskrift, Motionairen af sådan orsak, och då rättelse härutinnan, hvarken genom Pastorernes tillsägelse till Båtsmännen sjelfve, eller genom påminnelse derom hos vederbörande Compagnie-Chefer, kunnat erhållas, trodde sig höra föreslå, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet utverka föreskrift derom, att Båtsman, hvilken från tjenstgöring, arbetscommendering o. s. v. till hemorten återvänder, ovilkorligen borde vara försedd med Prestbetyg , hvilket skulle inom 14 dagar efter hemkomsten till Pastor a/lemnäs, ach att det måtte åligga Compagnie-Chefen vid ansvar att deröfver hålla allwar sam tillsyn; uti hvilket förslag flere af Preste-Ståndets Ledamöter instämt, Herr Prosten Ahlqvist med det tillägg, att han önskade den föreslagne föreskriften utsträckt äfven till permitterade från de värf vafle Regementena.
Hvad sålunda förekommit har Utskottet i öfvervägande tagit; och ehuru Kongl. Maj:ts Nådiga Tjenstgörings-Reglemente för Armeen äf den 1 Mars i8rq, uti 1 Gap. 4 §• 4 och 5 momenten, föreskrifver; ”att Presl bevis skall af hvar och en af Kronans manskap medföras från den församling, der han vistas, så väl vid indelt Regemente, då han uppbryter till Regementsmöte och commendering, som vid värfvad t Regemente, när, efter längre permission, han återvänder lill Regementet; att, när ett Regemente, efter slutadt möte, fälttåg eller commendering, åtskiljes, Presten äfven skall å betyget anteckna karlens frejd, om han ingått i äktenskap och när han communicerat, samt att dessa betyg skola vid hemkomsten af hvar och en aflemnas till Presten i den församling, der han sig uppehåller, äfvensom alt den, som ur garnison på längre tid permitteras, skall vara försedd med Regements-Pastorns betyg; likväl ”enär det tilläfventyrs skulle kunna anses tvifvelaktigt, huruvida omförmälde stadganden äfven hafva afseende på Båtsmän, samt berörde Tjenstgörings-Reglemente icke finnes vara på det sätt kungjordt, att andra än de, som höra lill Krigs-stalen, kunde betraktas 4 'Lng~Ut:kottcts B. t.
A'm> /{o. skyldige, alt om delsamma ega kännedom, får Utskollet vördsamt hemställa, ali, till förekommande af ofvan anmärkle oordningar, Rikets Högloft.
Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj.t täcktes Juta till vederbörandes kunskap och efterrättelse utgå Nådig föreskrift der o/n, att Båtsmän, likasom andre af Kronans manskap, hvilka varit till tjenstgöring commenderade ifrån hemorten, eller på permission varit borta, bora, när de återvända, vara om de ingått äktenskapsförbindelse och communicerat, meddelade antingen af Prest, .eller, vid commendering, af Befälhaf varén, derest Prest icke är dervid anställd, samt inom 14 dagar efter hemkomsten samma betyg till Pastor i församlingen aflemna.
Stockholm den 16 April 1S34* N:o 40.
Utsi, den 19 April kl. 8 t. n, Betänkande öfver Herr Prosten Lorentz Gustaf Mittags motion, om meddelande af föreskrift, att äktenskap bör, inom viss tid efter skedd lysning tredje gången, genom vigsel fullbor das, eller ock fästningen varda upplöst.
Uti memorial, som Högrördige Preste-Ståndel tinder den 12 sistlidne Februarii till Lag-Utskottet remitterat, har Herr Prosten Lorentz Gustaf Mittag anfört, att, sedan fästning till äktenskap genom trenne laga lysningar kungjord blifvit, det icke sällan handt, att contrahenterne dragit länge, ibland hela år, ut på tiden, innan de låtit det tillämnade äktenskapet genom vigsel fullbordas.
Presterskaps förmaningar och påminnelser hade ingenting verkat, och magt saknades, så väl att nödga dem till äktenskaps fullbordande, som att förmå dem till den offentligen kungjorda fästningens lagliga upplösning, enär det icke uti våra lagar funnes något stadgande, som bestämde tiden, hvarken för det förra eller det senare.
Af sådan orsak, och på det icke någon förevändning uti lagens obs stämdhet måtte kunna förefinnas till obehörig tidsutdrägt, ledande till förargelse, till den ena contrahentens ofta svåra förlust, till missaktning för borgerlig och okristlig ordning samt godtyckligt eluderande af Öfverenskom - Lug-Utskettet:
N:t> 4o, 5 Meisel*, genom Religionens tjenare kungjorda oell, genom deras åtgärd, till den grad bekräftade, alt vederbörande
Domcapitel måste anlitas för deras lagliga återgång, ansåg Motionairen nödigt, att någon viss prcescriptionstid , från tredje lysningsdagen räknad, för äktenskaps fullbordande genom vigsel, eller fästningens upplösning, blifver föreskrijven.
Och har Motionairen, som uppgifvit, att man i andra länder längesedan insett behofvet af en sådan prasscriplionstid, och att den, t. ex. i Code Napoleon, vore bestämd till ett år, förmenat en kortare tid, af tre eller högst sex månader, vara i vårt land mera passande.
Henna motion, hvaruti hela Preste-Ståndet instämt, och hvarvid Herr Domprosten Doctor Heurlin och Herr Kyrkoherden Bergvall gjort det tillägg, att de ansågo en prcescriptionstid äfven böra bestämmas, inom hvilken den, som häfelat någon under äktenskapslöfte, borde sin förbindelse genom vigsel fullborda, eller ock söka dess lagliga upplösning, har Lagutskottet i öfvervägande tagit; och sorn, efter Utskottets omdöme, det ingalunda är med sedlighet och god ordning förenligt, att fullbordandet af äktenskap genom vigsel, huru länge som helst efter slutad lysning, får appsk jutås, tror Utskottet sig böra understödja motionen, och i sådant afseende vördsamt föreslå utfärdande af en allmän Författning, hvarigenom stadgas som följer:
Sedan till äktenskap utlyst är, må med vigsel ej fördröjas öfver trenne månader, derest laga hinder icke möler.
Sker annorlunda, bör, efter föregången påminnelse och varning, Pastor i den församling, der lyst är, eller inom hvilken qvinna, efter aflemnad laga flyttnings-altest, sitt rätta hemvist häfver, inberätta förhållandet till vederbörande Consistorium, som, sedan fästehjonen hörde blifvit, eger att, så vida häfdande icke mellankomma , antingen genast upphäfva t rolofningen, eller ock, i fall bägge gemensamt begära vidare anstånd, förelägga dem lämplig tid att äktenskapet genom vigsel fullborda, vid äfventyr, att, om den tid försittes, trolofningen sedermera varder upplöst; dock göres härigenom icke någon ändring hvarken i 4 Cap. 5 Giftermåls-Balken, angående fästnings upplösning, eller uti hvad
Lag för öfrigt stadgar i 3:dje och 4-de Cap. af nämnde Balk, rörande påföljden deraf, att ettdera fästehjonet, eller bägge, tili fästningaskilhuid vållande varit.
Hvad åter angår Herr Domprosten Heurlins och Herr Kyrkoherden Bergvalls förslag, om föreläggande af tid, inom hvilken den, som häfd*t 6 Ln g-U11 kottets Bet, N:o l\o.
.någon under äktenskapslöfte, borde sin förbindelse genom vigsel fullborda, elier söka dess lagliga upplösning; så är, genom Kongl. Förordningen den 3 April 1810, redan påbudet: alt, sedan det af häfdad qvinna föreburna äktenskapslöfte blifvit af Domare ansedt vara bevist och gällande, men mannen icke destomindre vägrar att detsamma genom vigsel fullborda, de skola, enligt 1 §. i 16 Cap. Kyrko-Lagen, instämmas till Dom-Capillet, för att erhålla nödiga föreställningar, då, i händelse de om äktenskapsförbindelsens upphäfvande sig i godo lorena, skiljobref genast må meddelas; men åter, vid ett motsatt förhållande, om den ena yrkar och den andra -vägrar äktenskapets fullbordan, målet bör, hvad äktenskapsförbindelsens upplösning angår, öfverlemnas lill Kongl. Maj:ts Nådiga afgörande; dock att hvad lagen om qvinnans och barnets öfriga rättigheter stadgar, utan hinder af det utfästa äktenskapets upphäfvande, kommer att ega bestånd; och finner Utskottet icke bellöjligt eller lämpligt att na gr a andra föreskrifter i detta ämne tillstyrka.
Hvilket dock, jemte flere Ledamöters serskilda yttranden, till Rikets Höglofl, Ständers närmare skärskådande öfverlemnas.
Stockholm cien 5 April i834« Reservationer: 1:0 Af Herr von Sydow: ”Allmänna Lagen och Förfallningarne innefatta redan erforderliga stadganden till förekommande af oordningar vid äktenskaps - afhandlingar.
Oin eli viss tid stadgas, inom hvilken, efter föregången lysning, vigselskall ske, vid äfventyr af varningar eller böter och skilsmessa; så borde, med lika, om icke större skäl, bestämmas en viss tid, inom hvilken trolofvade skulle utlaga lysning; ty trololningen är den egentliga giftermåls-afhand-■ lingen; men lysning deremot endast en kungörelse lill rättelse vid klander ^ af äktenskap.
F.mbelsmyndigheters mellankomst i det fall, hvarom nu fråga är, anser jag ganska betänkligt.
— Må den, som tror sig tillskyndas något lidande af fördröjd vigsel, sjelf söka den upprättelse, som lagligen kan ega runt.
Och hvartill gagnar väl det föreslagna stadgandet, då contrahenterne, om ätt skiljobref utfärdas, kunna genast ånyo trolofva sig, samt så länge de vilja sedermera låta dervid bero” ; a;o af Herr Hessle: ”Om i någon församling inritat sig det oskick, att trolofvade, för Log-Utskottets
Bet, Nio 4o. * hvilka lysning till äktenskap tre gånger ågått, underlåta söka vigsel, skall säkert i hvarje fall vid närmare forskning upptäckas, att sådant härledi sig från bristande moralitet hos de trolofvade, bristande verkställighet af redan existerande lagbud (ji §. 12 Cap.
Giftermåls-Balken) om ansvar för olaga sammanflyttning, och från sådane hinder, som skulle medföra inställelse i hvarje Lag om tidsbestämmelse för vigsels fullbordande.
Vid dylikt förhållande lärer det vara för samhället af större vigt, att vigsel fördröjes eller alldeles uteblifver, än om genom ny lag och embetsmyndighets mellankomst personer mindre fritt och ofta obetänksamt fullborda ett äktenskap, som för dem kunde blifva olyckligt och dock borde anses oupplösligt.
På grund häraf, och då vederbörande Pastorer, i rättigheten och skyldigheten att vaka öfver församlingarnes moraliska förhållande, nu ega tillfälle att verksammast och äfven mest lämpligt hindra angifne förargelse och oskick eller ock verka till dess upphörande, anser jag den i motionen åsyftade
Lag icke vara nödig eller nyttig, hvadan jag icke eller kan motionen biträda.”
Uti detta yttrande hafva Herr Friherre Stael von Holsteiiij Herr Oxehufvud samt Herr Grefve Sparre instämt; 3:o af Herr Bååth:
I anledning af Herr Prosten Mittags motion om stadgande af prasscriptionslid, inom hvilken, efter fulländad laga lysning, äktenskap med vigsel bör fullbordas, utbeder jag mig Höglofl.
Utskottets tillåtelse att yttra min enskilda mening i detta ämne.
Jag erkänner, lika med Herr Prosten, nyttan och nödvändigheten af en slik praescriptionstid, såsom ledande till god ordnings och sedlighets bibehållande inom församlingarne.
Jag finner ock, lika med hvad en annan ledamot, Herr Ho/nij under öfverläggningarne inom Utskottet yttrat, att ett lagstadgande, ulan straffbestämmelse för dess öfverträdande, icke uppfyller sitt ändamål.
För att komma till resultat i båda dessa fall, i möjligaste conformite’ med den analugie allmänna Lagen synes mig antyda, liar jag granskat denna, och dervid funnit: 1:0 Beträffande tiden, inom hvilken, efter fulländad lysning, vigsel bör ske, stadgar Lagen i 7 Cap. 1 §.
Giftermåls-Balken: ”Nuhafverman qvinno lägliga fäst j och vill äktenskap med vigsel fullkomna; tå skall futn säga giftoniannen till 6 veckor förut/’
Detta stadgande synes mig hafva afseende på den förberedelsetid giftoman bör tillgodonjula för både lysning och vigsel, så att, om ej bägge dessa laga actus, åtminstone den förra, elier lysningen, vanligen erfordrande 3:ne söndagar, må inom nämnde 6 3 Lag-Xhskotttts Bit.
N:o %o. ▼eckor vara fullgjord!.
Åberopade lagrum har äfven afsell ett annat ändamål, det nemligen, att fästman, i händelse af giftomans vägran, må kunna begära vederbörandes (Konungens Befallningshafvandes) handräckning, att vigsel utan uppehåll må ske.-: