Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sommargarderoben synas, ställes i ordning eller moderniseras.
De afiagda vinterkläderna repareras, innan de hängas undan.
I potatiskällaren behöfs flitig eftersyn, dels för att plocka ut skämda potatis, dels för att afplocka groddarna.
Rökta varor skyd- das för mögel genom inguidning med fuktadt salt eller kli och för flugor genom påsar.
Agg kunna ännu inköpas till vinterförvaring, majägg skola just egna sig bäst att nedlägga i kalk.
I slutet af maj börjas syltningstiden med rabar- bern; stjälkarne behöfva just ej vara af spädaste
slag, utan helst fullt utbildade, men af de först upp- spirande.
Saft, gelé o. d. går däremot an att koka frampå sensommaren.
Bland inläggningar förekom- ma nu sparris och falsk kapris (af Caltha palustris).
Med ledning af en förut uppgjord trädgårdsplan skrider man praktiskt till verket med vårarbetena.
Grönsaks- och kryddsängar komma först i ordnin- gen (kållandet gräfves icke än); fröna sås med iakt- tagande af regelrätt vexelbruk och passande läge.
Morotfrö ' skadas aldrig af frost och sås för ingen del djupt (i hvilket fall grodden skulle kväfvas "); nyss uppkomna skott skyddas för foglar.
Persilja sås äfven så tidigt som möjligt, ty fröet behöfver en särdeles lång tid, innan det kommer upp.
V i - dare utsår man rädisor, sommarrätiikor, körfvel, träd- gårås-krasse, lök, palsternackor, rödbetor etc; äfven på kalljord sallad, hvars enskilda plantor sedermera böra omplanteras (gärna i kanten af andra sängar eller emellan kål elier sparris).
Sparrissängar hafva tidigt påbredts med ett lager fin sand och snart nog börjar sparrisskörden.
» Stickningens kräfver stor skicklighet — egentligen borde man endast använda s. k. sparrisknifvar.
Nya sparrissängar kunna nu an- läggas.
" Vid större torka böra kryddsängar (särskildt också spenat och sallad) vattnas om kvällarna med ej för kyligt vatten.
Spenat sår man gärna på ny- gödslad jord, dock har jag funnit, att den blifvit bäst i de hårdt trampade gångarna mellan ärtsängar.
Ra- iar&amp;erplantor, hvilka man sjelf uppdragit af frö, och som nu uppnått 3:dje året, blekas, d. v. s. så snart de första tjocka knopparna skjuta fram ur j o r d e D, stjälpas större blomkrukor eller små kaggar öfver dem för att afstänga både luft och sol.
Babarbern blir genom denna behandling betydligt finare till smaken.
På kallbänk sås kålfrö af de önskade slagen.
Ärter sättas antingen alla på en gång, fast då tidigare och senare sorter, eller några sängar i sänder, med ett par veckors mellanrum.
I lådor uppdragen tidig po- tatis utplanteras, äfvensom stångbönor (för att skydda unga bönplantor för nattfrost rekommenderas att öfverbreda tidningspapper).
Jordgubbsängar, som, se- dan de barlagts från vintersnön, betäckts med gran- ris, befrias nu från torkade blad och rankor samt rensas och gallras för öfrigt efter behof; därvid luck- ras jorden kring hvarje planta och blandas med litet aska.
Till nyplantering äro de unga plantor värde- fullast, som Bitta närmast moderståndet på rankan.
Bätt snygga se jordgubbsängar ut, om man strör tjockt med sågspån mellan plantorna; dessutom bi- behållas frukterna därigenom renare.
Nysådda gräs- mattor skötas omsorgsfullt, vattnas flitigt och rensas outtröttligt från uppspirandeogräs.
Vårkriget mot målen.
Prisbelönadt svar på prisfrågan L I V af D — y.
- cW den kontinuerliga strid, som en ordningsälskande v_J husmoder året om har att föra mot allsköns förstörande och upplösande makter inom hushåll och hem, intager det stora vårkriget mot målen ett viktigt rum.
Noggrann renhållning är det första och viktigaste vilkoret för utrotandet af mal, likasåvisst som för öfriga skadeinsekter.
I Europa finnas omkring 170 malsläkten; i Skan- dinavien blott 5 arter af slägtet » Tinea ».
Dessa, i det tysta, så svårt grasserande små fien- der hafva hvar och en sitt olika » Geschäft ».
En » gör i ylle », en annsn i » böcker », en tredje i » ta- peter », en fjärde i » pelsvaror och fjäder » och den femte i » säd och blommor ».
Namnen på dess * våra gemensamma fiender, äro kanske ej af Iduns lärarinnor kända, hvarför de här nedan för fullständighttens skull ju kunna uppteck- nas.
V i hafva då: - 1- Kkdesmalen, » Tinea Sarci- tella ».
Bokmalen, » Locus pulsatoru.s ».
Ta- petmalen, » Tir.ea tapzella ».
Fjädermalen, » Ti- nea crinella » och 5.
Kornmalen, » Tinea granella ».
Alla vålla de stor skada på de af dem utsedda skördefälten.
Det är således ej endast vår » vinter- garderob » vi böra förvara, utan mycket annat ock.
I allmänhet är man ganska lugn under den kalla årstiden och tror sig vara väl bevarad för mal, där- för att man ej » ser till någon ».
Det är dock ett Btort misstag.
Malarne lefva, som man vet, i rörlika hylsor, hvilka de konstförfaret tillverka, utan » vederbörligt tillstånd », af allehanda ämnen, såssm kläder, möbler, böcker, pelsvaror, mat- tor, ja till och med i våra härliga blommor intränga de, beröfva knoppen dess blad och växtstjälkarne dess märg.
De anlägga slingrande gångar mellan bladens epidermisytor och kunna således omintet- göra » glädjens blomster:).
Därför måste vi ständigt vara på vår vakt.
Låtom oss lufta, borsta och damma såväl vår bostad, som ock våra kläder, bohag m. m.
V i behöfva därför ej få » städfeber » eller göra otrefiigt och stökigt i våra hem.
En eller två dagar i månaden kan man väl offra till extra vård af så dyrbara saker, som.
dem målen åtrår.
Genomses ett rum i sender i våningen, så behöfver man hvarken förta sig själf ej heller öfver- anstränga sitt biträde.
Det glädjande resultat, som visar sig vid vår- rengöringen,, i det att intet enda malhål finnes hvar- ken på kläder eller andra persedlar, är belöning nog för det lilla besväret.
Hvad nu specielt beträffar frågan, hur man bäst och säkrast bör sommarförvara sin vintergarderob, så svaras: » väl rengjord, hermetiskt innesluten! » Man anskaffar en ensamt för detta ändamål af- sedd lår, som skall klistras såväl ut- som invändigt med » järnkardus », ett läderartadt och läderfärgadt papper i stora ark, finnes hos Svanström &amp; C:o och andra pappershandlare ä 70 öre boken.
Klistret skall kokas af rågmjöl, rätt tjockt.
Pap- peret bestrykes först med en i vatten doppad svamp (fäster bättre då), hvarpå klistret genast påpenslas, papperet hvälfves och utslätas med en ren handduk, från venster till höger, på det ej några luftblåsor måite bilda sig.
Locket klistras äfven, på båda si- dor förstås.
När låren efter ett par dagar är torr, fastsättes locket medels lädergångjärn, (härtill kan användas vristen af gamla skodon).
Hvarje vår måste man se till, om pappersbeklädnaden blifvit något skadad, och då genast laga den omsorgsfullt, innan den ånyo användes.
Har man nu en gång lagt sig till en, eller om så behöfves två sådana lårar, blir besväret de följande åren ringa att säkert skydda sina yllekläder, sam- mets- och sidenpersedlar, blott man före inpacknin- gen, som bör ske för stängda fönster och dörrar, ser noga efter, att alla plagg äro ytterst väl befriade från damm och ludd i fickornas innersta hörn samt under uppslag, kragar och ikring knapparne.
Nu strör man målen starkpeppar i botten på lå- ren, hvarefter kläderna nedläggas, så slätt som möj- ligt; öfver sista plagget åter en hand full peppar samt två ark af Eamma sorts papper som man klist- rat med.
Locket fälles omedelbart ned och bör va- ra försedt med en liten fin haspe och märla, så att låren kan låsas igen.
Man klistrar en remsa af 2 decimeters bredd, af » järnkardus », rundt om alla fyra sidoöppningarna mellan locket och låren; remsans öfre kant vikes öfver locket och den nedre strykes jämnt och sta- digt ett god t stycke ner på låren, hörnen vikas väl öfver och tryckas tätt till med en » däfven » handduk.
Vid » gångjärnen » och låset klistras öfver 2 gånger.
En sådan » varupacke » kan godt ha sin plats i tamburen med ett öfverkast af blommigt cretonne eller annars ett lakan.
Om vintern nedlägger man sin » sommargarderob » däri, och är den då väl bevarad.
Pelsvaror skola alltid förvaras isolerade från andra kläder.
De piskas försiktigt, men länge, och kam- mas lätt med en ny hornkam, skakas och synas väl, enär minsta » tofva » i pelshåren förråder målens tillvaro därstädes.
Förvaras i starka pappkartonger, som beströs med nymalet kaffe, hvilket lätt cfvertäckes med en gles gardin, hvarefter skinnsakerna nedläggas och kartong- locket hermetiskt tillslutes med en pappersremsa.
Våra möbler, som ej lika lätt låta emballera sig, piskas samt borstas med en styf målarborste i ma- drasseringarne, emellan sitsen och ryggen samt om- kring armstöden.
När resårerna på soffor och em- mor ej äro skyddade af väf, fastnar mycket dam vid dem, när golfven sopas, vare sig dessa äro be- lagda med mattor eller ej.
Därför må borste och rotting tjänstgöra äfven där.
Stoppade möbler böra om sommaren framflyttas midt i rummet och öfvertäckas helt lätt med lösa skynken, ej åtsittande öfverdraj.
Under soffor och länstolar sättas ett par djupa fat, fyllda till randen med vatten, på det att de målar, som tilläfventyrs blifvit afglömda bakom kakelugnen eller mellan pa- nelningar, däri lätt må finna sin bane.
Vattenfaten böra fyllas 2 gånger i månaden; man har ju » matbud » till staden hvarje vecka, och kan ju då jungfrun eller kanske t. o. m.
» nådig frun själf » åstadkomma detta.
Våra bokskåps innehåll genomgår äfven en grund- lig handduksdamning och klappning på permarne med en styf pappskifva, något bredare än en lineal, handtaget smalare.
Hyllor och hörn aftorkas med en i terpentin doppad lapp (torkar strax), hvarefter böckerna insättas och dörrarne stängas.
Har man öppna bokhyllor, lägges en 2 c. m. lång talgljusbit på hvarje hyllrad, med en bit papp eller handskskinn under, hvarefter hela hyllan täckes med ett lakan.
Sängkläderna taga de som från städerna flytta ut på » sommarnöje » väl i det närmaste med sig till landet.
De, som man vill lemna hemma, böra vä- dras flere timmar, borstas och piskas väl, bestänkas med terpentin och nedpackas i en rymlig säck af tät väf.
Bäst blir den af segelduk, ehuru tämligen dyr, sys noga ihop och förvaras på svalt ställe.
Mattor och yllegardiner böra vädras flere gånger före sommarinläggningen, piskas och borstas samt, åtminstone de förra, bestänkas med terpentin och föräras — ett talgljus.
Sys in i säckar eller grofva, men fullkomligt hela lakan.
Kuddar och broderier (de senare tåla ej alltid borstning) rengöras med inkråmet af färskt hvete- bröd.
Förvaras i örngottsvar med lakan till ytter- var, som igensys tätt.
Terpentinstänk öfver det hela.
Innan man lemnar sin våning i staden för att flytta till landet, bör en grundlig rengöring hafva egt rum i alla » hål och vrår » minst åtta dagar förut, på det att ej någon fukt måtte stanna kvar och bilda mögel.
Samma dag man ärnar afresa, böra alla golfven sopas med fuktig, ej våt viska och, så- vidt medhinnes, glatta ytor afdammas.
I det centralast belägna rummet i våningen urta- ges ett af de små öfversta fönstren och ditsättes en med gles domestik, ej hårduk, infattad träram.
Sedan kan man tryggt resa och behöfver alls ingen som » ser efter våningen » och glömmer fönstren öppna till efter midnatt, inom hvilken tid så väl malfjärilar som andra » flygfän » passa på tillfället att skaffa sig » våning till hösten ».
En parisiska om &amp; verige.
Till Bed.
Då det torde intressera edra läsarinnor att se ett vänligt omdöme om våra landsmän af en fransyska, ställes till edert förfogande för införande i Idun hos- slutna utdrag ur ett bref från en ung svenska, som för närvarande vistas i Normandie: Evreux d.
15 April 1891.
— — — - - I lördags voro vi på en föreläsning, som gafs af madame Tbénard från Théeatre Fran- cais.
Som vi hörde henne i Stockholm våren 1888, voro vi mycket angelägna om att få gå och blefvo därför mycket belåtna, då madame Ch.
lofvade att åtfölja oss.
Föredraget, som handlade om » Modet » (La mode), var mycket intressant.
Bland mycket annat yttrade madame Thénard härvid följande, som bör särskildt kunna intressera oss svenskar.
» Vi kvinnor nu för tiden beklaga oss ofta öfver herrarnes bristande aktning, men bära till stor del själf va skulden därför.
Om vi bemötte dem med mera aktning, skulle vi själfva ock röna mer däraf.
Jag skulle vilja, att fransmännen toge exempel af andra land, som vetat att i högre mått bevara gamla enkla seder.
Ett land vid Bottniska viken långt upp i högan nord, ett land, som jag besökte för några år sedan, och hvaraf jag bevarat ett angenämt minne — dess namn är Sverige — vill jag nämna för eder.
Där kan man ännu få se gamla tiders enkla seder och bruk bibehållna, och man finner rörande bevis på tacksamhet och artighet.
Stor aktning bevisas mot alla äldre, och såsom något särdeles ovanligt vill jag nämna, att det t. ex. är allmänt brukligt att efter maten tacka värdinnan, hvilket ej alls här kommer i fråga, där man hvar- ken tackar Gud eller människor.
Det förefaller oss komiskt, löjligt, bete meme si vous voulez, men det är rörande ».
När hon nämnde Sverige, klack det till i bröstet på mig, ty som jag visste, att hon varit i Sverige, väntade jag, att hon skulle säga någonting om det, men man kunde ju ej veta, om det skulle bli godt eller ondt.
Jäg skulle ha velat taga madame Thé- nard på ärligt svenskt vis i hand och tacka henne därför, att hon talte så godt om mitt fosterland.
— Glömmen ej Iduns skollofskoloni!
J e n n y Lind-Goldschmidt.
Hennes tidigare lif och bana som dramatisk konstnär och sångerska 1820 — 1851.
En minnesteckning utarbetad enligt dokument, bref, dagböcker m. m., samlade af prof. Otto Qold- schmidt, af Henry Scott, Holland och W. S. Bockstro.
Svensk upplaga, ntgifven af J.
B. Spilhammar.
Två delar.
Stock- holm, P.
Norstedt &amp; Söners förlag.
Denna omfattande konstnärsbiografi, af hvilken vi nyligen voro i tillfälle att meddela ett intressant ut- drag, är nu tillgänglig i svensk, engelsk och tysk upplaga.
Denna omständighet vittnar tydligt nog därom, att det minne, åt hvilket boken är egnad, ej är något särskildt folks egendom, utan snart sagdt i lika mån tillhör hela den bildade världen.
Huru det gick till att Jenny Lind öfverallt band alla med förtrollningen af sin sång — däröfver spri- des ett förklarande ljus af detta arbete, som är om- sorgsfullt sammanfogadt af autentiska dokument och redigeradt med diplomatisk noggrannhet.
Ur alla samtida uttalanden, märkvärdigt samstämmiga för att vara framkomna under olika omständigheter och på olika orter, framlyser det, att det som gaf åt Jenny Lind hennes underbara makt öfver hjärtan och käns- lor var icke sä mycket en af naturen härlig och till fin konstnärlighet uppodlad stämma som icke i ännu högre grad en personlighet, som i hennes konst åter- gafs liksom i ett spegelglas, — en personlighet, som var af naturen så skär och intagande, att hon i an- vändningen af sin konst blott behöfde vara naturlig för att vara stor.
Jenny Lind var sångerska af natur och skådespe- lerska af natur, och det sades om henne, att om hon icke hade varit den största sångerska, skulle hon va- rit den största skådespelerska.
Men framförallt var hon människa af natur, och detta på det vackraste sätt.
Hennes bildning, i den mening man vanligen tager detta ord, var bristfällig, och hennes intelligens, om än liflig och vaken, utom det konstnärliga om- rådet icke af någon öfverraskande storhet.
Hennes största storhet var helt enkelt den, att hon egde ett rent sinne och ett varmt hjärta.
Då hon med in- gifvelsens fackla i handen nedsteg i de främmande naturers innandömen, hvilka hon skulle framställa, icke blott förstod hon dem, utan hon förstod dem på sitt alldeles särskilda sätt, i enlighet med sin egen natur.
Däraf kom det sig, att hon, den mest försagda varelse som någonsin beträdt en scen, med hänsyns- lös djärfhet kullkastade den sceniska traditionen.
D e karaktärer, som hon framställde, sprungo helgjutna fram ur hennes inbillning, och huru andra förut hade förstått dem, betydde för henne ingenting.
Så skilj- aktiga de hvar för sig voro, och så väl hon förstod att framhålla denna deras skiljaktighet, ingöt hon dock i dem alla lif af sitt eget lif.
Inspiration och konst sammanföllo hos henne; det ena gafs icke utan det andra.
När hon sjöng, hörde man icke blott toner; man hörde lidandets rop och andaktens åkallan och salighetens jubel; allt hvad hon erfarit i och om lif- vet reflekterades i hennes sång.
Boken handlar om Jenny Lind som konstnärinna och låter oss följa henne från framgångar till trium- fer och sedan från triumfer till triumfer i år efter år; men vi få också tillfälle att härunder göra hen- nes bekantskap såsom människa.
lduns läsarinnor äro genom det i våra spalter införda utdraget ur arbetet bekanta med hennes karaktär, sådan den framträdde då hon ännu var blott en stjärna på Stockholms hemisfer.
Huru framgångarne än hopade sig och ste- grades, blef hon sig lik.
Hennes anspråkslöshet och flärdfrihet, hennes omtanka om andras väl, hennes gifmildhet och oegennytta omgifva hennes minne med en starkare och varaktigare glans än den nu slock- nade, underbara glansen ur hennes ögon, hvilken var oförgätlig för dem, som en gång hade sett den.
Bland svenska kvinnor eger hon en plats i eftervärldens minne för hvad hon var såsom konstnär, men icke mindre för hvad hon var såsom kvinna.
Därigenom att det literära monumentet öfver Jenny Lind blifvit rest med förenade ansträngningar af för- läggare i tre olika land, har det kunnat erhålla en högre resning och större soliditet, än det eljes skulle vunnit.
Det är det främsta arbete i sitt slag, som blifvit i våra dagar utgifvet öfver någon nordisk konst- när, och dess utstyrsel med den präktiga bildserien i koppartryck förtjänar lika h " 5gt erkännande som den möda och det noggranna studium; som nedlagts på rekonstruerandet af detta konstnärslif, hvilket nu sett sitt slut.
Det är också ett arbete, som kan påräkna hela den kontinentala musikvärldens lifliga intresse.
Men ett alldeles särskildt intresse eger dock detta arbete för det land, som i Jenny Lind ser sin be- römdaste telning på spinnsidan, allrahelst som den svenska kvinnan har skäl att vara stolt öfver att i och genom en sådan personlighet vinna sin största ryktbarhet.
operan bjöd sistl. fredag på tvänne goda repriser, nämligen fröken Munktells lilla nätta och melodiösa opera-comique » I Firenze » och Donizettis opera-buffa » Kärleksdrycken ».
Fröken Karlsolin var en såväl i sång som spel intagande Gemma, och hr Lundmark lyckades ovanligt väl återgifva den unge målaren Stefano Varezzis parti.
Äfven de öfrige, af hvilka hrr Strömberg och Gra / ström innehade sina gamla roller, hyresvärden Bembo och den ene konstprofessorn, medan hrr Sellergren och Henrikson öfvertagit resp. målaren Bardis och den andre konst- domarens partier, skilde sig väl från sina uppgifter.
I » Kärleksdrycken », där fru Edling med oför- minskadt lif och skalkaktighet utförde Adinas roll, i hvilken hon en gång i tiden gjort sin första debut, fästes hufvudintresset vid doktor Dulcamara, hvilket parti gaf dr Bottero tillfälle att lägga i dagen en ny oeh intressant sida af sin rika begåfning.
Detta rena buffaparti utfördes, så hvad spel som sång be- träffar, så förträffligt att, fastän partiet sjöngs på italienska, nästan ingenting af rollens betydelse gick förloradt, utan allt så att säga öfversatles af den framstående skådespelarens lifliga och talande mimik samt uttrycksfulla gester.
Att sången ej heller lem- nade något öfrigt att önska, behöfva vi knappast nämna.
H r B:s spel ryckte äfven de öfriga med sig, så att till och med hr Strandberg, hvilken in- nehade Nemorinos parti, ådagalade en ovanlig lif- aktighet.
Hans vackra stämma gjorde sig ock för- träffligt gällande.
Detsamma kan sägas om hr Jo- hanson som sergeanten Belcor.
Körerna gingo bra och orkestern skötte sig förträffligt under hr Henne- bergs ledning.
I » Otello » har hr C.
A. Söderman öfvertagit Ja- gos parti, hvilken uppgift han lär utföra särdeles förtjänstfullt.
V i hafva själfva varit förhindrade taga hans rentrée i skärskådande.
I afton uppföres » Regementets dotter » med fru Östberg i titelrollen samt hr Hennebergs balcttdi- vertissement » Undine ».
Konsert gafs i tisdags af k. hofkapellet med bi- träde af pianisten Emil Sauer från Hamburg.
Efter en sådan uppsjö på musiktillställningar, som under de senaste månaderna varit rådande, och då vi här nyligen haft tvänne synnerligt framstående pianister, var det ej underligt, att namnet på en ny pianist ej kunnat samla en synnerligen talrik publik.
Detta var emellertid att beklaga, ty den nya bekantskapen var verkligen värd att göra.
H r Sauer är verkligen en alldeles förträffllig pianist, som ej blott förfogar öfver den mest fulländade teknik, utan ock presterar ett spel så fullt af finesser, att man nästan kommer att tänka på Pachmann.
Hans utförande af Henselts oerhördt svåra F-moll-konsert, som här förut aldrig spelats, var rent af mästerligt.
Det väckte entusiastiska applåder ej blott från pu- bliken, utan ock från hofkapellet, som på ett delikat sätt ackompagnerade.
Formlig entusiasm väckte den unge artistens utförande af Tannhäuser-uver- tyren, som spelades utom programmet, och som vi- sade honom vara en oöfveriräfflig partiturspelare.
H r S. förstår att i sitt spel inlägga såväl kraft som vekhet; hans pianissimolöpingar äro förträffliga, och han eger en säkerhet i anslaget, som är förvånande.
Ledsamt att hr S. kommit vid en så olämplig tidpunkt.
Hofkapellet utförde med utomordentlig finess Griegs Holbergs-suite och Normans uvertyr till » An- tonius och Kleopatra ».
Dramatiska teatern har bestämdt fått en kassa- pjäs ' i hr P. Staaffs nya lustspel » Ett^lysande parti » som i lördags gafs för för första gången.
Stycket är nästan genomgående roligt, särskildt de tre för- sta akterna, hvilka ock äro de bäst skrifna.
De två sista äro något mattare.
V i tro ock, i likhet med en annan ärad anmälare, att stycket skulle vunnit på, om handlingen koncentrerats inom ramen af en- dast tre akter.
» Ett lysande parti » uppfyller emel- lertid alla betingelser för att skaffa åskådare en an- genäm afton, helst som utförandet ock är på alla händer det bästa.
Att bland hufvudrollernas inne- hafvare framhålla någon särskildt, vore att begå en orättvisa mot de öfriga.
De fyllde alla sina platser förträffligt och fingo alla del af den intresserade pu- blikens bifall.
Efter sista akten inropades äfven författaren tvänne gånger.
Filharmoniska sällskapet gaf i måndags sin tredje och sista abonnementskonsert för innevarande spelar.
Liksom vid föregående konserter var äfven nu Musi- kaliska akademiens stora sal fylld med en högst intresserad publik, som med lifligt bifall helgade det i allmänhet ypperliga utförandet af hvarje särskildt nummer å programmet.
Priset för aftonen torde såväl i vokalt som instrumentalt hänseende böra till- erkännas Griegs scener ur » Olav Trygvason », och särskildt förtjänar fröken Piehl en mention för sitt goda utförande af Völvens viktiga parti.
Hennes omfångsrika och mörka stämma passade här för- träffligt.
— D e entusiastiska applåder, som ljödo efter konsertens slut, och som gång på gång fram- kallade sällskapets ovanligt nitiske och skicklige dirigent hr Hallen, hvilken ock fick mottaga en lagerkrans, inneburo oförtydbart på en gång ett hjärtligt tack för hvad sällskapet och orkestern under hr H:s utmärkta ledning uträttat under det gångna arbetsåret samt en uppriktig önskan om förnyad sam- verkan till ett kommande spelar.
Ett godt arbete är tack värdt, och här har arbetet varit mycket godt och af stor betydelse för hufvudstadens musiklif.
Matiné gifves om lördag å Vasateatern af fru Cederberg och fröken Magnusson samt på söndag af fru Hjortberg och fröken Ekström — allesammans hö- rande till Vasateaterns mera framstående kvinliga artister.
Helt säkert skall publiken ej försumma tillfället att så här vid spelårets slut få säga farväl åt de värderade sujetterna.
För Idun af Riitta 2j &gt;inff8.
(Forts.) isserligen var den mycket vacklande, denna tro, som världslifvet, den jordiska lyckan och umgänget med hans reformerta hustru hade betydligt rubbat, men nu, då Bertarelli kände sig förkrossad under motgången, framstod den i hans barndom tillbedda plötsligt för honom såsom en förmedlande länk emellan människan och den Gud, han genom^ sin likgiltighet måste ha för- törnat.
Och Bertarelli läste tidningsartikeln, i hvilken han såg en himlens fingervisning.
Där omtalades en grefve X., hvars ende man- lige arfvinge var af läkarne lifdömd.