Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti Westergöthland må äfven, jemte Wedens och Bollebygds härader, sorn hafva sandig och bergbunden jordmån samt inskränktare binäringar, till undantagen räknas Gäseneds härad, såsom af naturen särdeles missgynnadt, då det i allmänhet har svag och ofruktbar jordmån, lider brist på skog och är afsides beläget för trafik; men lefnadssättet är sparsamt, och under senare tider har i sistnämnde härad, likasom i de närgränsande Wedens och Kullings, utvecklat sig en ny näringsgren, som mycket bidrager till invånarnes bestånd, nämligen; odling af potates och denna växts förvandlande till brännvin.
Arbetare vid jordbruket och öfrige näringar saknas icke uti någon del af Länet; men de betalas olika, efter tillgång och behof inom hvarje ort.
Dagsverkslönerne variera således betydligt, till exempel emellan 10 skillingar 8 runstycken och 24 skillingar
Banco för karl-dagsverke samt 8 och 16 skillingar Banco för q vins-dagsverke, sommartiden på egen kost: för öfrigt upplyser närlagde -utdrag af markegångs-taxorne, huru de i allmänhet varit stadgade.
Tjenstehjons-löner, underkastade en jemförlig variation orlerne emellan, äro från 10 R:dr till 33?
Banco årligen för en dräng och 4 R:dr till 13?
R:dr Banco årligen för en piga, förutan städja och visse beklädnadspersedlar, som vanligen betingas jemte lönen och uppgå i värde till 10 å 13?
R:dr för drängen och 6 å 8
R:dr för pigan, hvarförutan husbonden merendels erlägger tjenstehjonets krono-utskylder.
Uti städerne förhåller sig både dagsverkares och tjenstehjons contanta aflöning något högre, relativt till landsorten deromkring, dock öfverstiger den sällan hvad här ofvan är högst uppgifvet.
Men hvad som i denna fråga förtjenar särskildt anmärkas, är den för jordbrukaren missgynnande omständighet, att dagsverks- och i synnerhet tjenstehjons-lönerne, något fallande i svaga eller missväxtår, stiga öfver vanligheten vid goda skördar, då ett ringare pris och trög afsättning på jorbrukets producter ofta sätta husbonden i förlägenhet om penningar att afbörda sig denna utgift; botemedel mot denna olägenhet, som annars synes ligga i naturen af förhållanden emellan arbetaren och den honom behöfver, lärer tili någon del endast kunna finnas uti antagandet af jordtorpare, med bestämd arbetsskyldighet alla år; och detta synes äfven allmogen 11 hafva börjat inse, emedan omtänksamma bönder, med större eller vidsträcktare hemmansdelar, nu, mera än förr, inrätta sig efter sådan grundsats.
För att lösa frågan: om och huruvida ekonomiska välståndet på landsbygden må hafva aftagit, eller tilltagit, eller ock förblifvit stationärt?
måste till en början skillnad göras emellan den besutne jordbrukande allmogen och obesutne folk-klassen, — med den senare menadt hemmansbrukare utan besutenhet samt torpare, backstugusittare och inhyseshjon med flere.
Genom förut afgifne underdåniga Berättelser, är vordet upplyst och ådagalagdt, att, i senare tider, egentligen sedan 1808, tillgångarne för folkmassans fysiska bestånd, vunnit progressiv förkofran, eller, som vill säga detsamma, att allmänna välmågan i sjelfva verket tilltagit.
— Hvad nu särskildt angår den besutne allmogen, så finnes detta tilltagande hafva än vidare synbart utvecklat sig under detta qvinqvennium, såsom följd bland annat af fem goda eller medelmåttiga skördar, samt ökad efterfrågan oeh förhöjde afsättnings-priser på jordbrukets alster, deraf i synnerhet hafran kunnat med fördel säljas äfven lill export.
Naturligtvis hafva samma orsaker icke kunnat blifva utan verkan för den obesutne folk-klassen, hvars bergning befordrats genom deraf uppkommen större tillgång på lefnads-förnödenheter i förening med ökad arbetsförtjenst; och då, oaktadt det afbrott choiera-sjukdomen 183H vållade i allmänna rörelsen och varu-omsättningen, dessa för öfrigt.kunna sägas hafva varit särdeles lifliga, har man följakteligen goda skäl för den slutsats: att besutne allmogens välstånd vunnit tillväxt, samt att obesutne folk-klassen haft någorlunda jemn bergning och möjligtvis kunnat, med ordning och sparsamhet, förbättra sin ekonomiska ställning under loppet af detta qvinqvennium, — en slutsats, för hvilken bevis äfven kan hemtas derifrån: att krono-utskylderne utgått med större lätthet än förr, att utsökningsmålen ansenligen minskats, att exsecutiva auctioner på hemman och fastigheter mera sällan förekommit, samt alt värdet af hemman och jordlotter, så väl vid tvungen försäljning som eljest, visat sig vara snarare i stigande än i fallande.
Man har ännu alltför få och osäkra uppgifter om inkomsten af Länets alla näringsgrenar och om invånarnes samtälta utgifter, till så vidt de stanna utom Länet, för att ens försöka en beräkning deröfver, till utredande af balancen och huruvida den slutar sig med öfverskott eller brist; mendet är i alla fall påtagligt, att en slik beräkning skulle slå bättre ut för
Länet under nu ifrågavarande qvinqvennium, än under det nästföregående, fastän undsättnings-skuklerne till Stats-cassan och skuldsättningar hos Riks-DiseontVerket blifvit emedlertid afbördade till högst betydliga belopp. 12 § 3.
Näringar. a) Åkerbruk.
För Länet i det hela kan åkerbruket, betraktadt såsom särskild näring, anses vara den, som frambringar bogsta värdes-producten, fastän trakter linnas, der andra näringsgrenar härutinnan tälla.
Inom södra
Dahlsland och den tillgränsande norra delen af Westergöthland samt delvis äfven på norra Dahlsland, till så vidt invånarne grunda deras bestånd på åkerbruk, har, vid större egendomar och hos jordbrukande ståndspersoner, vexelbruk blifvit nästan allmänt antaget; och detta brukningssätt vinner allt mera framgång äfven ibland allmogen, som redan ombyter med odling af säd och foderväxter på öppna åkerjorden.
Vanligen trädes i dessa trakter I:del eller |:del af åkern, och det öfriga besås med höst- och vår-hvete till omkring Tg5:delar, höst- och vår-råg 12, korn 6, hafre 50, blandkorn 6, ärter 2 och potates 24 sådana delar.
Hafre är således ännu hufvudsädet, men detta ökas icke mera på odaljorden, utan ufctränges snarare der något af råg och potates, hvaremot ny-odlingar merendels besås med hafre.
I den del af Westergöthland, som närmast tillgränsar Götha Elf, är brukningssättet i så måtto skiljaktigt, att der sås mindre af hafre, men mera ärter och korn, samt dessutom bönor till betydlig proportion.
Invånarne uti de till
Länet hörande södra häraderne af Westergöthland fortfara deremot allmänt med det af ålder brukliga ensädet, undantagande några ståndspersoner som begagna trädning och vexelbruk, då vanligen trefjerdedelar af jorden besås, ~ med Larsmesso-råg och hälften med korn, blandkorn, hafre och potates.
Annars nyttjas i dessa trakter föga höstutsäde, utan besås öppna åkerjorden helt och hållet med vårsäd, bestående af något råg, till en ungefärlig tiondedel, af ganska litet korn och ärter, men hufvudsakligen af blandsäd och hafre samt för öfrigt af potates, som alltmera lager öfverhand; och måste, utan tvifvel, orsaken till detta allmännast antagna brukningssättet, med ensäde, sökas dels uti den till åker användbara jordens inskränkta rymd och dels uti dess magra beskaffenhet, som gör den mindre tjenlig för annat, än svagare sädesslag.
Lin trifves öfverallt i Länet, och odlas jemväl på de flesta orter till husbehof; men inom
Marks härad skötes odlingen och beredningen af denna växt i stort och med omsorg, samt tillverkas deraf väfnader till betydligt afsalu.
Hampa odlas endast på spridda ställen och i ringare skala; så att afkomsten icke fyller Länets behof.
Humla odlas åter mera allmänt till husbehof och på åtskilliga ställen jemväl till afsalu, hvilket senare i synnerhet äger rum i Hesselskogs och Dahlskogs socknar på Dahlsland samt f Kinds härad af Westergöthland, derifrån afsättniugen till andra orter är betydlig.
Kummin växer i åtskilliga trakter sjelfsådd på ängarne, och skördas å Dahlsland äfven till afyttring utom orten.
Rofvor, morötter, kålrötter och kålsorter odlas öfverallt af allmogen till husbehof, och fruktträd träffas stundom äfven vid allmogens gårdar; men finare trädgårds-växter och större fruktträds-planteringar finnas i allmänhet endast vid ståndspersoners egendomar.
Inom de socknar af Länet, som gränsa nära intill Götheborg,' äro ställen, der trädgårdsskötseln drifves såsom näringsfång.
I frågan om antagne nya methoder vid jordbruks-skötseln, eller nya inrättningar till arbetskrafters besparande dervid, må nämnas att, egenteligen på Dahlsland, har Engelska llåhacknings- och jordbrännings-methoden, sora funnits ofta förstöra matjorden, lemnat rum för ett annat odlings-sätt med bränning efter plog, sålunda, att blott en plogskifva i hvarje åkerteg sönderskäres', uppställes och brännes, hvilket sätt besparar arbete och förtär mindre af matjorden, men befordrar ändock bördigheten.
Användandet af granris, i stället för spillning, vid potates-planteringen är jemväl ett i senare åren uppfunnet hjelpemedel, som efter hand allt mera antages.
Nya redskap för jordens häfd äro deremot icke antagne; men de vanliga, plogen och harfven, bringas af hvarje omtänksam jordbrukare i det skick, att jordens redning dermed kan åstadkommas.
Undantagande trösk-machiner och väderharpor till säds rengöring, hvilka vid större egendomar begagnas, hafva meclianiska inrättningar lill besparande äf arbetskraft icke eller kommit i allmännare bruk.
Till så vidt det i allmänhet låter bestämma sig, kan man antaga vanliga sånings-tiderne vara: för vår-utsädet efter medlet eller emot slutet af April och första dagarne af Maji, samt för höst-utsädet medlet och slutet af Augusti samt början af September; och infaller skördetiden vanligast närmare början af Augusti samt räcker in i början och emot medlet af September månad.
Afvikelserne måste dock vara många uti ett
Län med så vidsträckt läge och så skiljaktige natur-förhållanden. 14 Vid medelmåttig skörd är spannmåls-productionen uti de förut anmärkte delarne af Länet, hvarest åkerbruk utgör folkets hufvudnäring, mera än tillräcklig för behofvet inom hvarje ort, så att femtedelen, eller kanske fjerdedelen, kan anses gå till afsalu utom orten eller utom Länet.
I Länets öfriga delar och synnerligast uti vissa socknar af Dahlsland, närmast Norska gränsen, samt i de sydliga trakter, som omgifva Borås och Ulricehamn, eller tillstöta, svarar deremot spannmåls-productionen, äfven vid den rikaste skörd, icke på långt när emot consumtionen, utan måste skillnaden för behofvets fyllande tagas ifrån andra orter; och sker detta vanligen i förstnämde norra trakt från Norrige någon gång, men annars från nedra Dahlsland, samt uti sistnämde södra trakter från Götheborg, Halland och Skaraborgs Län, ifrån hvilket sednare tillförseln på Borås torg i synnerhet är betydlig; hvarförutan Kinds och Redvägs häraders invånare under sednare åren börjat inköpa mycket af den spannmål från Östergöthland, som hålles till salu i Jönköping.
— Vill man för Elfsborgs Län, öfver hufvud, jemföra spannmåls-productionen emot consumtionen, så blifver resultatet, att årligen större qvantiteter spannmål behöfva tillföras
Länet från andra Län och orter, ehuru, genom åkerbrukets tilltagande och den utvidgade potates-odlingen, behofvet är mycket förminskadt, emot hvad det annars, vid en starkt ökad befolkning, skulle vara.
Genom approximation är utrönt, att vid knapp skörd utgör hela behofvet af tillförsel från andra Län och orter omkring 100,000 tunnor spannmål, men vid missväxt vida derutöfver, ända till 150 a 160,000 tunnor och mera.
Jemte de orsaker till jordbrukets tillväxt, som i 2 §. äro angifne ibland medlen hvarigenom äfven folkökningen fortgått, kan man icke frånkänna en mera utbredd kunskap om bättre methoder vid jordbruks-skötseln stort inflytande; och bör anmärkas, alt förtjensten häraf tillhörer jordbrukande ståndspersoner, med upplysning och nit för yrket, hvilka härutinnan gifvit exempel, — det enda som i dylik fråga verkar directe på allmogens öfvertygelse:
Hushållnings-sällskapets bemödande, att genom belöningar uppmuntra allmogen lill en ändamålsenligare jordens indelning och brukning, har dock något medverkat för detta ändamål.
Såsom bidragande orsak kan äfven nämnas den ökade hågen för ägoskiften, skogs- och ulmarks-delningar samt andra sådana företag, som lemna hvarje jordbrukare för sig mera frihet och bättre utrymme att efter egen erfarenhet sköta sitt jordbruk; hvarförutan odlingslånen på vissa ställen kraftigt medverkat till oländig marks uppbry - tande och odlande; och slnteligen må man icke förtiga den omvårdnad, en upplyst Regering i senare tider egnat åt jordbruket genom skyddande författningar, som antingen undanröjt directa hinder för jordbruks-näringarnes uppkomst, eller lindrat och afskaffat vissa betungande sätt att utgöra beskattningen.
Intrycket, sålunda gifvet till än större utveckling, försvagas må hända endast af ett verkeligt binder; men detta, bristande afsättning på den öfverflödiga spannmåls-productionen efter goda skördar, torde dock vara det svåraste att afhjelpa uti ett land der stora städer saknas, der invånarne i de små, äfvensom i bergsbruks-orterne, sjelfve till stor del äro spannmålsproducenter, der ett utvidgadt fabriks-system icke ännu finnes eller lätteligen torde kunna införas, och der någon mellanhandel, till spannmåls uppläggande och förvarande för knappa år, icke i allmänhet äger rum.
Man kan likväl ej skäligen påstå att spannmålspriserne varit, under goda eller medelmåttiga skördar de senare åren här i Länet, låga, annorlunda än i jemförelse med priserne efter missväxter; och detta förhållande, som egentligen bevisar, att de då af omständigheterne högt uppstegras, tyckes uti ett vidsträckt rike med, under vintermånaderne, afbruten vatten-coinmunication, ligga så djupt i sjelfva sakens natur, att det väl icke kan ändras, om än till någon del genom tjenliga författningar corrigeras.
Så länge öfverproduclionen af spannmål icke kan föras riad eller torkad till torgs, möter dess uppläggande i större förråd en betydlig svårighet, som måste återverka på mellanhandeln med denna första nödvändighetsvara, samt göra den både svår och dyr att åtkomma efter felslagna skördar, hvaremot emedlertid annat hjelpemedél cj lärer finnas, än en väl afvägd tulltariff, som kan gynna spannmåls-utförsei efter goda och införsel efter svaga skördar.
I närvarande ställning kan bränn vins-bränningen, betraktad såsom vehikel lill åkerbruket, jemväl anses vara ett stundom nyttigt correctiv emot spannmåls-förråders hopande hos produeenterne till förlägenhet och lidande för dem; dock bör anmärkas, att bränningen inom detta
Län egentligen är beräknad på afverkning af potates till brännvin.
Att jordbruks-näringen nu ganska mycket beror af brännings-rättigbetens fria utöfning, mäste dessutom medgifvas; och till exempel härom kan i synnerhet åberopas förhållandet uti Wädtle, Kullings, Gäseneds och Wedens härader, hvarest allmogen i senare tider företagit sig att, på en för öfrigt nog otacksam jord, odla potates i stort, och deraf tillverka brännvin, sorn afsättes på andra orter med betydlig vinst för häradernes annars vanlottade jorbrukare och till ej ringa lättnad för dem vid krono-utskyldernes godtgörande.
En annan och vigtig 16 fråga är: om icke den brännings-rättighet, som nu tillkommer både större och mindre samt de minsta jordbrukare, kunde, till allmän båtnad, utbytas mot en med högre afgifter belagd fabriksmessig bränning, i större verk, derigenom brännvinet kunde hållas uppe i ett någorlunda högt pris, samt åtkomsten till denna vara såmedelst försvåras, —• det enda säkra medel, erfarenheten hittills gifvit vid handen, såsom verksamt mot dryckenskapslasten. b) Boskapsskötsel utgör, äfven då den betraktas skiljd från åkerbruk, en hufvudsaklig beståndsdel af folknäringen.
Uti de delar af Länet, hvarest åkerbruket är i mesta flor, nämligen: på slättbygden af Dahlsland och uti tillgränsande trakter af Westergöthland, har detta öfvervigten; men på norra och vestra
Dahl samt i andra trakter af Westergöthland, synnerligen Kinds härad, håller boskaps-skötseln snarare jemvigt med åkerbruket och lemnar, utöfver husbehofvet, mer eller mindre betydlig afkastning till afsalu.
På Dahlsland äro ängarne i allmänhet bördiga, hufvudsakeligen naturliga och öfver hufvud svarande emot åkern, samt har den couperade delen af landet i synnerhet förmånen af godt och tillräckligt sommarbete.
Ängsculturen försummas dessutom icke, och användes dervid merendels klöfveroch thinåolei-utsöde; men, äfven utan utsådde frön, underhålles gräsväxten af vild klöfver och andre tjeniige foderslag, när igenläggningen sker efter väl häfdad åker.
Inom Westergöthland är ängsodlingen mindre utbredd, och föga använd uti de södra trakterne, som likväl delvis hafva goda fodertillgångar från naturliga ängar: tillräckligt sommarbete finnes der nästan allmänt.
Hornboskapen på Dahlsland är i allmänhet af litet, men godt, inhemskt slag, som tilltager i godhet med ängs-culturens utvidgande.
Uti Westergöthland, der boskaps-kreaturen oftare inköpas från andra orter, äro slagen mera blandade och sins emellan skiljaktiga, likväl i allmänhet icke stora, fastän stundom ganska goda.
Till raeens förädling eller fortplantning af bättre raeer har i intetdera af landskapen något blifvit tillgjordt, annorlunda än såsom undantag af jordbrukande ståndspersoner, hvilka mellanåt förskaffat sig större och bättre stamrace från andra orter.
Oxar användas vid jordbruket oell vid kortare körslor, i alla delar af Länet, samt på några ställen jemväl till mera långväga forslingar.
Endast under höst-, vinter- och vårmåna - 17 månaderne, eller så länge maiken är frusen eller beläckt af snö och utan bele, nyttjas i allmänhet stallfodring för boskapskreaturen.
Hästarne äro på Dahlsland af någorlunda god art och medelmåttig storlek, i synnerhet norr ut, hvarest inhemska stammen är mycket blandad med den än bättre Norska häst-racen.
Jemväl i öfrige delar af Länet äro hästarne, ehuru af flere olika slag och mera små än stora, skäligen goda och väl underhållne i allmänhet.
Relativt till hemmantal och folkmängd hålles mindre antal hästar uti de sydliga trakterne af Westergöthland, än annorstädes i landskapet, hvilket åter är följd af hemmanens inskränktare fodertillgångar; men uti vissa trakter af Länets norra del, der fodertillgångarne äro ymniga, kunde hästafveln ökas och utbildas till näringsgren, om hingstar af ädlare och goda slag funnes till racernes uppbjelpande, hvartill nyligen början i så måtto blifvit gjord, att en hingst från Strömsholms Kongl.
Stuteri blifvit stationerad här i grannskapet.
Dahlsland försäljas redan årligen 2 till 300 föl, som vanligen inköpas af allmogen uti Westergöthland och Bohus Län.
Får-afveln är ganska betydlig i det hela.
De får, som af allmogen uppdragas för eget behof till föda och beklädnad eller ock till afsalu, äro merendels grofullige, af Svenskt eller blandadt slag.
Finullige, ursprungligen af Tysk eller Spansk race, underhållas äfven i synnerhet hos ståndspersoner; hvarförutan Schäferier af Electoral-race under senare åren blifvit anlagde på ett par ställen, nemligen å Gräfsnäs och Rånums säterier.
Den förminskning allmogens fårhjordar lidit genom sjukdomar efter de våta somrarne vid slutet af förra och början af detta qvinqvennium bar sedermera blifvit någorlunda ersatt genom ny afvel.
Getter finnas ännu i bergs- och skogstrakterne inom de mest nordliga och mest sydliga delarne af Länet; men för öfrigt äro dessa kreatur afskaffade, såsom skadedjur i den mån jordbruket vunnit förkofran.
Svin uppfödas till betydlig mängd uti de seminanta delarne af Länet; och äfven annorstädes, för husbehof, träffas deraf på somliga ställen goda racer.
Af Fjäderfä finnas i allmänhet Gäss och Höns.
Gåsafveln är icke obetydlig på södra Dahlsland och å slättbyggden af Westergöthland, utan lemnar årligen öfverskott till afsalu. femårs-Berätte/se fr.
Elfsborgs Län. 3 18
Att boskapsafveln tilltagit öfver hufvud, om icke fullkomligen i bredd nied jordbruket, åtminstone betydligt, visar sig af alla förhållanden och är äfven naturligt, då dessa näringar hafva på hvarannan en beständig vexelverkan, så att den enas förkofran gifver medel vid handen till den andras.
Om och huruvida brännvins-hränningen bidrager till hoskapsafvelns utvidgande, kan vara svårt att afgöra; likväl synes gifvet, att den icke är ett nödvändigt vilkor för boskapsskötselns bestånd, och att kreaturs-racerne snarare försämras än förbättras, genom njutningen af drank, ehuru det är onekligt, att denne i knappa foderår, eller på orter, som hafva ringa hötillgång, lemnar betydligt understöd åt ladugården; dock gör den utan tvifvel mestai nyttan, vid svinkreaturs uppfödande..
Boskapsskötselns afkastning i Länet torde nu mera fullt svara emot behofvet för det hela* fastän allmogen uti de magra, mycket befolkade, trakterne söderut årligen inköpa både hästar och hornboskap från andra Län, ty genom försäljning från Dahlsland anses förhållandet jemnadt; och i Öfrigt förer allmogen, ett sparsamt lefnadssätt öfverallt för att kunna sälja något af lefvande kreatur samt ost, smör och andre victualie!’,, derå priserne under de sistförflutne åren varit någorlunda fördelaktige för säljaren..
Salpeter-tillverkning, som kan anses vara ett bihang till ladugårdsskötsel, har icke haft särdeles framgång i detta Län, ehuru skogstillgången kanske skulle medgifva dess allmännare utöfvande på en del orter.
Antalet af salpeterlador, som under åren 1832 med 1836 varit i drift, har hvarje år endast utgjort omkring 20, hvilka lemnat i medelafkastning omkring 300; LU. salpeter årligen.. c) Skogarj bestående hufvudsakligen! af tall. och. gran, finnas ännu till,' stor vidd, och betydenhet inom Länet, särdeles på Dahlsland,, samt i Wedens, Bollebygds och Kinds härader af Westergöthland,, hvarest skogen längst i söder till någon mindre del består af bok.
Ek och: andre nyttige löfträd växa, öfver hela: Länet,, dock mera. spridda.,, endast utgörande smärre: skogsparker och lundar..
Skogar ne äro> till, det mesta enskild! tillhörighet och begagnas dels i! samfällighet, dels storskiftade och äfveni på. några ställen! enskiftade; varande de socknar ganska: få„ sorn. icke-hafva skog,sandelar, till: hemmanen, på ettdera af nämde sätt.
De,, före detta, Kronan: förbehållne skogstrakter i: skiljde delar af Länet, hvilka varit under Eders. Kongl,.
Majlis, Befallningshafvandes. / 19 disposition, nämligen fyra Krono-Parker, innehållande något öfver 29,200 tunnland och fjorton Krono-Allmänningar, med omkring 89,800 tunnland i arealvidd, hafva nu mera alla undergått sådane undersökningar till förändrad hushållning och disposition, som blifvit förordnade genom Nådiga Brefvet af den 16 Mars och Kongl. Kammar-Collegii derpå grundade Circulairebref af den 14 April 1824.
Krono-parkerne Hunne- och Halleberg, innehållande tillhopa 12,959 tunnland, äro sedermera genom särskildt Nådigt beslut, förklarade böra bibehållas under allmän förvaltning, för att regleras till trakthuggning efter nyare skogshushållnings-systemet, samt stå för närvarande under vård och tillsyn af Länsstyrelsen härstädes, äfven hvad beträffar de delar, som annars ligga inom Skaraborgs Läns gräns; och, sedan regleringsåtgärderne hunnit slutas, har försäljning af skogseffecter årligen skett från dessa parker lill ej obetydligt belopp, till exempel år 1834 för 2,729 R:dr, 1835 för 1,259 R:dr och 1836 för 2,568 R:dr, hvarjemte omkring 200 R:dr årligen influtit i mulbetes-afgifter.
Parkernes skötsel och närmaste tillsyn samt bevakning besörjes af en Öfver-Jägare och nio Under-Jägare.
Af Krono-parken Edsmären om 12,016 tunnland skall, enligt Eders Kongl. Maj:t derom fattade Nådiga beslut, en areal af 2,764 tunnland bibehållas till skogshushållning, under allmän vård och förvaltning; men öfrige nästan skoglöse delar af denna park komma att dels upplåtas åt angränsande hemman, för mulbete och torftägt, dels utbjudas till försäljning i lotter; varande parkens afrösning i förstnämde ändamål och fördelning i de sistnämde ännu under arbete.
De begge å Dahlsland belägne förre Krono-parkerne Krono-Masteskogen, 9,164 tunnland, och Kroppfjäll, 3,847 tunnland, hafva, jemlikt derom vidtagné Nådige beslut och förfoganden, redan blifvit aflemnade, antingen utan ersättning eller mot bestämd afgäld, lill vissa ägare af angränsande hemman och sålunda öfvergått, från allmän, under enskild äganderätt.