Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet äfven deraf ytterligare anledning för tillstyrkandet att de hufvudsakliga stadganderne i förevarande moment må bibehållas; men med föranledande af de allmänna anmärkningarne emot skydds-afgiften samt det förändrade beslut, som längre fram kommer att omnämnas, i afseende på grunderna för Bevillning af Döneförmoner , har inom Utskottet till öfverläggning förekommit den fråga: om icke äfven skydds-afgiften borde upphöra för alla dem, som fyllt 60 år och icke hafva en inkomst af fulla ett hundrade Riksdaler.
Meningarne hafva i denna omständighet
Varit dglade, så att åt - 26 Bevillnings- Utskottets Utlåtande N.-o 28. skillige Ledamöter, sorn ansett gränsen för denna afgift icke stå i sammanhang med den för löneförmoner, velat bibehålla förra stadgandet; men vid anställd votering har, hufvudsakligen på den grund, att för de fall, der befrielse egde rum, samina inkomst borde, vid upphörandet af detta undantag, bestämma skyldigheten att erlägga Bevillning, ehvad densamma skulle utgå af löneförmoner, eller såsom skyddsafgift, — Utskottets pluralitet ansett ofvannämnde förändring från 5o till 100 R:dr böra iakti tagas, hvilken Utskottet alltså härmed får framställa.
Andrei Grunden.
De anmärkningar, som härpå hafva afseende, äro hufvudsak-, ligen: att hus i Städerna, hvilka ej hafva någon grundränta eller andra onera, i likhet med jorden å Landet, draga för ringa skatt emot den senare; att, med antagande af 1789 års bevillnings-sättj denna afgift måtte utgå efter hyror; att om detta icke i allmänhet vore verkställbar!, åtminstone fastigheter i Huvudstaden antingen måtte på sådant sätt beskattas eller indelas i 3:ne classer med olika, i förhållande till värdet, progressivt stigande bevillningsafgifler; alt bevillnings-grunden för Qvarnar, Sågar och Stampar vore i strid med Bevillnings-Utskottets Utlåtande N.-o 18. 27 stadgandet härom i i8a3 års Bevillning»* Förordning; och ändtligen attBevillningen ej bör åläggas sådana husbehofs-inrättningar.
Ben princip, sorn till grund för Bevillning antager afkastningen, tror Utskottet visserligen vara rigtig för vissa fall; men vid dess uteslutande tillämpning, i detta sorn i andra hänseenden, mota betydliga olägenheter, hvilka till större delen undvikas, om, på sätt nu sker och Utskottet föreslagit, afgifteii beräknas efter egendoms-rvärdet, emedan detta hufvudsakligen skall bestämmas genom den afkastning ett hus lemnar eller kunde gifva.
Det har icke eller undfallit Utskottet, att fastigheter i de större Städerna, förnämligast Stockholm och Götheborg, gifva en betydlig afkastning i hyror; men de ega också, i jemförelse med hus i mindre Städer, vida högre värde, hvaraf, i motsvarande måtto, drygare beskattning utgår; och då förhållandet med husen i Hufvudstaden, är enahanda i det afseende, att ett hus i sjelfva Staden eller nära dervid på Malmarne ofta eger dubbelt och måhända högre värde , än ett af samma storlek, som ligger mera aflägse och gifver mindre afkastning; så finner Utskottet icke skäligt godkänna a8 Bevillnings-Utshollets Utlåtande N.-o 28. eller föreslå den grundsatts, att fastighet 1 Stockholm bör progressivt beskattas.
Dernäst får Utskottet, med anledning af en, inom Vallöf]. Borgare-Ståndet, ifråga om Mjöl- och Såg-qvarnar m. m., gjord anmärkning, upplysa, alt missförstånd om Utskottets mening derigenom uppkommit alt, på sätt Utskottets Ledamot, Hr Rydström inom Ståndet anmält ordalydelsen i stället för den med Utskottets justerade Betänkande öfverensstämmande - - ”fiskelier, hvilka icke innefattas” etc., genom utlemnande af ordet ”icke” blifvit alldeles motsatt den rätta; och äro för öfrigt Utskottets åsigter i detta afseende närmare utvecklade vid i6:de och i^tde grunderna för fastighets-värdering.
Af sådana anledningar tillstyrker Utskottet å nyo att, med nyssnämnde rättelse, den 2:dra Bevillnings-grunden må bibehållas.
Tredje Grunden.
Fortfarandet af en minimi-tariff fö*’ fastighets-värden å Län- det har inom alla Riks-Stånden blifvit klandradt ur olika synpunkter.
Man har B evilla ings-Utskotteti Utlåtande N.-o 28, 29 icke allenast ansett den beskattning, sorn derigenom uppkommer, för orättvis och sträng, då jordbrukaren, mer än någon annan producent, vore underkastad misslyckad production, och då, efter hvad sorn velat ådagaläggas, fördelningen af en viss summa på hvarje Province tillintetgör sjelfva beskattuings-rätten och den dervid beböfliga frihet att jemföra och pröfva förhållandet lill andra skattskyldige; utan jemväl velat fästa uppmärksamheten dervid, att under 5 års tid möjligen oeconomiska och /mandela förhållanden kunna inträffa i vissa Provincer och föranleda till oförmåga att utgöra den Provincen påförda Bevillnings-summan> hvilken icke der kunde utgå j utan att undertrycka det färre antalj som kunde bära densamma; äfvensom den anmärkning serskildt blifvit inom tvänne Riks-Stånd gjord , alt det tvång, som åtföljer minimi-tariffen, icke vore förenligt med Taxeringsmäns åligganden att uppskatta efter ed och samvete; i följd af hvilket allt blifvit yrkadt bos Högh Ridderskapet och Adeln samt Yällofl.
Borgare- och Hedervärda Bonde-Ståndet, att minimi-tariffer borde afskaffas, samt inom Högvördige Preste-Ståndet att eden för Taxeringsman icke må ytterligare blifva bibehållen. 3o Bevillnings-Utskottets Utlåtande N.o 2S.
Då åtskillige Ledamöter inom Respective Riks-Stånden yttrat häremot stridande åsigter och sökt visa nyttan och nödvändigheten af denna Tariff, torde
Utskottet icke behöfva ingå i någon utförlig vederläggning af hvad söm blifvit å andra sidan anfördt.
Erfarenheten har dessutom ännu icke i något afseende gifvit stöd åt de gjorda anmärkningarne, helst en minimitariff sedan år 1818 funnits, utan att, så vidt Utskottet känner, några olägenheter derigenom uppkommit.
Denna Tariff är från början uppgjord efter de värden, som Taxeringsman åsatt fastigheter på Landet, utan någon dylik inskränkning, och, i Utskottets tanka, synes det övedersägligen att detina Tariff icke är för hög deraf, att* fastän vederbörande Comiiéer ej allenast begagnat deli vid sista Riksdag medgifna rättighet till jemkning och nedsättning af egendoms-värden , utan äfven för vissa
Län vidtagit generela nedsätthingar, har likväl summan af hela Rikets fastighetsvärden med omkring 20 millioner öfverstigit summan af Tariffens minimi-värden för hvarje Län.
Utskottet tror för öfrigt: att bestämda beskattnings-grtinder icke kunna uppgifvas af den beskaffenhet, att dé påräknade bidragen icke sköla med svårighet utgöras under sådana missgynnande ceconomiska och financiela förhållanden 1 Bevillnings-Utskottets Utlåtande N.-o 28- 3i isom blifvit, på sätt här ofvan anfördes, af en Talare omrörde; alt den af jorden med i per mille utgående Bevillning, i jemförelse med andra skatter, icke egentligen är tryckande; att principerna för dylika afgifters utgörande mäste bestämmas med afseende på allmänna förhållanden och icke efter möjliga undantag> samt att, i Utskottets tanka, minimi-tariffens tillämpning icke står i strid, utan tvärtom i öfverensstämmelse med Taxeriilgs-eden, enär denna ed förbinder till ett noga iakttagande af föreskrifterna i Bevillnings - Stadgan ; Och på dessa samt de i återremitterade Betänkandet anförde skäl, förnyar Utskottet hvad deruti hemställes i afseende på minimi-tariff för fastighets-värden å Landet.
Fjerde Grunden.
Utom det hos Högl.
Ridderskapet och Adelil framställda Förslag i afseende på Bevillning af Handel, Rörelse och Näringar, hvarom Utskottet här ofvan yttrat sig, har en Ledamot af samma Riks-Stånd ansett skillnaderna i Classerna ej vara så stor, att tillägget om debitering emellan dessa vöre behöfligt; äf - 3i £cvillnings-Utskottets Utlåtande N.o 28. vensom hos Vällofl. Borgare-Ståndet blifvit ånfördt: att bibehållandet af de förr stadgade minimi-summor och olika classificationer för Städerne vore mindre lämpligt, enär Taxeringsman äro skyldige att beskatta efter ed och öfvertygelse, samt handtverkerier och skeppsfart nu skola befinna sig i mycken vanmagt, dåBevillningen alltför bål dt träffade de Borgare, som voro utan rörelse , i jemförelse med andra Samhällsclasser; att förenämnde stadganden om vissa classer och minimi-summor derföre borde förkastas och , efter Taxeringsmännens omdöme j ingen beskattas högre än efter förtjenstj inkomst och förmåga; men att, i lall detta ej bi föl les, åtminstone sista Bevillnings-Förordningens stadganden måtte bibehållas derom, att när Taxeringsman anse någon Borgare icke mägta betala den minsta afgiften, han må uppföras till en ringare; samt att Handtverk, Handel och Rörelse, som å Landet idkas, borde lika beskattas, sorn i Städerna, helst de, som idka Näringar på Landet, äro befriade från utskylder till Staden och flere personliga skyldigheter, som åligga Städernas Borgare; hvarjemte dels blifvit hegardt, att tillåtne afdrag från inkomsten matte närmare bestämmas, och dels en Ledamot ansett de i detta Moment föreslag ne - Bevillning*-Utskottets Utlåtande N.o 28.
33 ne grunder så otydliga och obestämda, att en närmare utveckling deraf borde meddelas.
Vid bestämmandet äf den från Handel* Rörelse och Näringar härflytande inkomst, hvaraf Bevillning skall utgöras * hafva ofta, i brist af tillförlitliga uppgifter och controller* mott svårigheter, som för^ anledt dertill, att ifrågavarande blaSsificationer och minimibelopp blifvit antagne såsom rätteSnoren i vissa fall för Taxeringsmännen; och då ei-farenheten visat en Sådan ledning vara ej mindre nödvändig, än för ändamålet tjenlig, samt Utskottet nu tillika föreslagit den modificatiön * att delilia afgift* när anledningar dertill förekomma, får äfven påföras emellan dessa GlasSer* lärer destomindre nägön grundad anledning till klagan i detta hänseende förefninas, som Taxeringsman alltid ega rätt att * inom förenämnde, efter förhållandet lämpade gränsor, bestämma Bevillningén efter inkomsten.
För öfrigt torde det undanlag, söm tillåter, att Taxeringsman må utsätta eli ringare minimi-afgift för den Borgare, som Bih. till R.
1828 och 1829. 5 S. 1 A/d. 2 B, z.dra Häft. 3 34 Bevillnings-Utskotlcts Utlåtande N.o 28. ej mägtar erlägga den fastställda minsta afgiften inom sin Glass, äfven komma att bibehållas; men då så väl denna fråga, sorn ett närmare utmärkande af de afdrag, hvilka må ega rum, höra till de ämnen, sorn vid Bevillnings-Författningens redaetion böra bestämmas, blir Utskottet först då i tillfälle att än vidare utlåta sig deröfver, och Utskottet skall icke eller då underlåta att häruppå fästa all nödig uppmärksamhet.
I afseende på beskattningen å handtverk m. m. å Landet, får Utskottet åberopa innehållet så väl af denna som Nionde Grunden, med serskildt förklarande, alten alldeles lika beskattning i dessa hänseenden för Landet och Städerna icke är verkställbar ur flera skäl, och synnerligen derföre, att classificationerne och minimi-afgifter för Borgare bero af Städernes inbördes storlek och förhållanden ; och enär slutligen detta Moment synes innebära all den tydlighet och utveckling, som är förenlig med dess egenskap af Bevillnings-gi und» samt tillämpningen deraf nu icke bör komma i fråga, tror Utskottet, vid dessa förhållanden, någon förändring icke böra vidtagas i oftanämnde Bevillnings-grund.
Bevil/nings-Ut skottets Utlåtande A.o 28. 35 Femte Grunden.
I fråga om Capita* Jers beskattning hafva nu, liksom vid före* gående Riksdagar .mångfalldiga anmärkningar förekommit.
Efter deras olika rigtning torde de kunna hänföras till tvärine slag, nemligen dels sådana som angå sjelfva principen för Capitals beskattning, dels ock sådana, som afse sättet för denna princips tillämpning.
I princip-frågan hafva några Talare hos Högloft.
Ridderskapet och Adeln ansett Bevillnings innehållande af Låntagaren alldeles olämpligt, och föredragit Capita* listernes directa beskattning med uppgifna förslag, än att egare af utlånta Capital skola inför närmaste autoritet liqvidera sin Bevillning emot anteckning å Reversalet, hvilket aldrig mer borde vara till betalning förfallet om en sådan anteckning saknades _» än att hvar och en borde åläggas uppgifva sina fordringar» hvarigenom större delen af dylika torde blifva beskattade, helst om den förlorade hela Capitalet, som öfverbevistes om undandöljande, och än att gäldenärernes uppgifter om sina skulder kunde controllera Capitalisternas om sina fordringar, i synnerhet då Taxerings-Comitéerne vanligtvis skola vara i tillfälle att känna Capitalisternes ställning; hvarjemte åtskilliga Ledamöter af 36 Bevillnings-Utskottets Utlåtande N.o 28.
Hedervärda Bonde-Ståndet gjort sammå yrkande om direct Bevillning å Capital, utan annan framställning om verkställigheten, än dels att fastighets-egare borde få afdrag i Bevillningen till så stort belopp, som han visade vara iiltecknadt, och dels att böter för Capitals underlåtna uppgifvande kunde* enligt Eric Norbergs Motion, utgå med en tredjedel af Capitalet; hvaremot Herr Modin endast yrkat, det skillnad må göras emellan Capital * som äro instuckna i fastighet, handel, rö* reise* fabriker och näringar* samt de till personer* hvilka icke erlägga Bevillning för fastighet eller öfriga näringsgrenar, utlånte Capital, söm nu obilligt skola undgå beskattning, och på sådan grund böra serskildt Uppgifvas samt med Bevillning beläggas; och en annan Ledamot, äfven inom Vällofl. Borgare-Ståndet, begärt, att Utskottet antingen måtte föreslå annan beskattnings-grund eller starkare och mera bindande controller än 1823 års BevilU nings-Stadga föreskrifver*
En utförlig vederläggning af hvad sålunda blifvit ifrågasatt torde vara mera öfverflödig i detta så ofta utredda ämne; hvarföre
Utskottet inskränker sig till framställningen af det allmänna omdöme: att erfarenheten nogsamt utvisat, huru alla före - Eevillnings-Utskottels Utlåtande N.o iS. 37 skrifter om Capitals directa beskattning blifvit illuderade; att stadgandet derom icke vore förenligt med Utskottets system om den synbara förmögenhetens beskattning, derföre att, enär alla egare af fastighet, Handlande, Näringsidkare m. fl. finge njuta motsvarande befrielse från Bevillning, i mon af innefiafvande
Lån, en betydlig brist troligen inträffade derigenom , alt så få Capitalister kunde åtkommas; och att , om det äfven icke kan med fog motsägas, det Capitalister nu ofta icke vidkännas Bevillnings-afdraget, den följd likväl bör kunna förutsättas, alt, vid tillämpningen af det ifrågaslällde systemet, långt flere fordrings-egare skulle undgå den directa beskattningen, helst det enskilda interesset bär controllen vid tillämpningen af Stadgandet om afdrag.
För öfrigt anser Utskottet de föreslagna controller och påföljder i och för uppgift om Capital och underlåtenheten i detta afseende vara af den beskaffenhet, att de kunde ganska menligt inverka på allmänna förtroendet och förnärma egande-rätten på ett sätt, att Landet och serdeles Låntagare sannolikt derigenom skulle få erfara ett vida större lidande än det, som genom underlätet Bevillnings-afdrag inträffar.
— Den mening, att Capital, som äro utlånte till personel', hvilka icke skatta för Fastighet, Nä - 38 Eevillnings-Utshottets tillåtande N.o '18. ring eller Rörelse, böra uppgifvas och ser* skildt beläggas med Bevillning, kan Utskottet icke eller finna lämplig, på flere skäl, bland hvilka de hufvudsakligasle äro först de, som i allmänhet förekomma och redan äro anförde emot stadgandet om dylika uppgifter, samt dernäst, att det vore förenadt med största svårighet, äfven för Långifvaren, att uppdraga gränsen emellan dessa och andra Capital, helst det oftast torde vara för honom okändt, huru Låntagaren använder de försträckta penningarne, och att dessutom, enär en och hvar erlägger Bevillning för sin inkomst, af hvilken räntan för lånla penningar måste utgöras, äfven den som nödgas låna, utan att ega Fastighet eller drifva Handel eller Rörelse o. s. v., är berättigad att njuta Bevillnings-.afdrag.
Utskottet finner derjemte de Controllör, i fråga om verkställigheten af dessa afdrag, soin år 1823 bestämdes, vara ändamålsenliga och öfverensstämmande med syftningen , alt icke alltför mycket ingripa i enskilda credit-förhällanden, samt föreslår desto hellre deras bibehållande, sorn Utskottet icke fått emottaga något förslag till förändring deraf. 1 afseende på tillämpningen, hafva dels Bevilhiings^Utshotlels Utlåtande N.o 28. 3g 2:ne Ledamöter inom Höglofl.
Ridderskapet och Adeln velat, vid Bevillrungs-afdraget, flista det vilkor, att gäldenär icke finge detsamma åtnjuta, utan då han å förfallodagen ordentligen liqviderat sin ränta, och emot uttrycket i detta Moment.* "vid "lic/vid. af räntaj dä den är förskrifven ”till mer än 5 procentJ’ blifvit anmärkt, icke allenast af en Ledamot inom Högvördige Preste-Ståndet, att låntagare icke förr än räntan uppgår till mer än 5|- procent, må vara berättigad att innehålla bevillningen, emedan den lagliga räntan, äfven sedan Bevillnings-afdrag skett, ändock stiger högre, utan äfven inom Yällofl. Borgare-Ståndet, att redactionen i 1823 års Författning bör bibehållas, efter som den föreslagna nya tyckes lemna rum för den icke rigtiga slutföljd, att afdrag äfven egde rum å ränta, sora endast utginge med 5| procent, ehuru meningen lärer vara, nu som förr, att ränta, om afdrag skall ske, bör vara till 6 procent förskrifven; äfvensom, i afseende på förslaget om undantag från afdrag endast för Sparbanker_, flere Talare inora Högvördige Preste- och Vällofl. Borgare-Stånden med många skäl sökt motivera, det ett sådant undantag borde utsträckas till alla capital, sorn tillhöra fromma Stiftelser, hvarmed olika Talare velat förstå, än Fa t tig-inrättningar, än 4o Bevillning!-Utskottets Utlåtande IV.-o 28.
Schöler, än Enke- och Pupill-Cassor, än Sjukanstalter, m. fl.
De åtskilliga härföre angifna bevekelsegrunder åsyfta hufvudsakligen att ådagalägga, huru dessa inrättningars förmåga till välgörenhet, genom ett sådant afdrag, inskränkes till håde allmän och enskild skada; varandes Bevillliings-procentens innehållande, i en Talares tanka, icke förenligt med Regeringens försäkran, att flere Stiftelser skulle få åtnjuta 6 procent.
Ett Stadgande, att Bevillningsafdrag endast skulle få ega rum då räntan erlades på förfallodag, synes innebära en syftning, sorn icke tillhörer Bevillnings-rFörfattningen, och skulle dessutom, vid verkställigheten, förorsaka tvister och oredor, då inånga omständigheter kunna inverka på räntans mer eller mindre ordentliga inbetalning, svårigheter alltid skulle uppstå vid bevisning om rätt förfallodag o. s, v. ; hvar-, före Utskottet icke kan tillstyrka, det något afseende må, fästas, å det härom gjorda förslag, I Dernäst får Utskottet förklara, att meningen varit, hvad också tydligen i Bevillnings-grunden utmärkes, att Bevillningen får innehållas så snart ränta är Jörskrijven till högre belopp än 5 procent * Bevillnings-Utskoltets Utlåtande N-0 28. 41 och att Utskottet, till förekommande af missförstånd och missbruk, ansett härföre höra utsättas en bestämd gräns; hvarföre Utskottet, som tror den föreslagna vara lämplig, icke kan understödja hvad i detta ämne, på ofvannämnde sätt, blifvit tillstyrkt, Ora det äfven icke kan bestridas, att Bevillnings-afdraget i någon mon förminskar Inkomsterna för Barmhertighets-inrättningar, och att det således borde befrämja deras ändamål, derest en sådan förminskning kunde undvikas; så hyser likväl Utskottet den öfvertygelse, att dessa bevekande skäl mäste vika för den hufvudsakliga princip, sorn i synnerhet grundlagt så väl fordna Ständers som Utskottets Beslut i denna fråga, den nemligen, att undantagen i detta hänseende skulle verka, icke på Statens ytan den enskildes rätt, emedan den låntagare, sorn, för sin synbara förmögenhet eller inkomst, erlägger bevillning, bör lika 0vilkorligt vara berättigad till sin ersättning, ehvad han förskjutit afgiften för en fordran, som tillhör enskild person, eller någon cassa.
Dessutom torde en lämplig gräns för undantagen svårligen kunna uppgifvas, helst de fleste cassör och publika inrättningar, på en eller annan grund, kun^ de göra anspråk på alt få tillgodonjuta den^. 4"t Bevillitiiigs-Utskottets Utlåtande N.o s8. na fördel.
Med Sparbanker förekomma deremot de serskilda förhållanden, att en stor del af deras fonder mäste hållas rörliga, samt att det är för deras bestånd nödigt, att få så hög ränta som lagligen kan erhållas, helst Sparbankerna till en del gifva ränta på ränta; och förtjena dessa inrättningar tillika, i Utskottets tanka, ett serdeles beskydd derföre, att de kraftigt uppmuntra den arbetande classen till sparsamhet och en, utom denna väckelse, oftast slumrande omtanka för framtiden.
Och torde Utskottet slutligen, till svar å invändningar derom, att Regeringen skall försäkrat åtskilliga inrättningar om 6 procents ränta, endast få anmärka, att beloppet af ränta, så snart den icke öfverskrider hvad Lagen derom bestämmer, är ett föremål för öfverenskommelse emellan långifvare och låntagare.
Sjette Grunden.
Hos Utskottet har i närmare öfvervägande kommit hvad som bos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, Högvördige Preste- och Vällofl.
Borgare-Ståndet blifvit erinradt emot Utskottets Förslag, att Bevillning af Löne-inkomster borde utgå så snart dessa stiga till 5o R:dr, De Talare, sorn yttrat sig hos Höglofl.
Ridder - Bevillnings-Utskottcts Utlåtande N.-o 28. 43 skåpet och Adela samt Vällofl.
BorgareStåndet , hafva ogillat dea ifrågasatte förändringen i Minimi-summan, såsom orättvis och saknande giltiga skäl, samt föreslagit bibehållande af den i nu gällande Bevillnings-Föifattning bestämda gräns för löntagares Bevillningsfrihet, eller 200 R:dr; hvaremot meningarne inom Högvördige Preste-Ståndet varit så vida delade, att någre Talare äfven yttrat nyss anförda åsigter, men de fleste deremot ansett nedsättning i detta fall lämplig, då många löntagare, som borde och kunde erlägga Bevillning, likväl alldeles undgå sådant, derigenom att de beräkna och uppgifva sina löne-inkomster till mindre än 200 Rid*-; i anledning hvaraf man såsom ett medelbelopp tillstyrkt, att endast löne-inkomster linder 100
R:dr borde vara fritagna från beräkning till Bevillning.
Olika tankar hafva äfven inom Utskottet egt rum, och då i allmänhet den mening gjort sig gällande, att det till 5o R:dr bestämda minimi-belopp vore för lågt och mindre lämpligt, har, genom votering, blifvit beslutadt hvad Utskottet härmed vördsamast föreslår, att Bevillning för löne-inkamster bör taga sin början när des~ sa uppgå till julla 100 R:dr B:o; och bar Utskottet grundat denna hemställan derpå, 44 Bevillning-Utskottets Utlåtande N.-o 18. att, i Utskottets tanka, största delen af lön-, tagare, som hafva en bestämd och uppgifven löne-inkomst emellan 100 och 200
R:dr, utan olägenhet kan och hör utgöra en min-a dre afgift till Staten, med lika billighet, som den med högre löneförmoner forsed-, de mäste erlägga förhöjd bevillning.
Sjunde Grunden.
Herr Friherre Fredric Ridderstolpe har, i afseende på bevillning af Actie-Bolag, ansett, att deras vinst ej allenast borde uträknas efter den utdelade procenten, utan ock dertill läggas nn-, der året förökade inventarii-persedlar, i hvilket afseende Taxerings-Comite'erne skulle ega göra omslutning af räkenskaperna, för att se den verkliga vinsten.
Utskottet, sorn anser, att en säker och bestämd grund alltid bör föredragas framför en vacklande och obestämd, har derföre destomindre kunnat fästa afseende på detta förslag, som ett sådant räkenskapernas omslut, hvars uppgörande TaxeringsComite'ernas tid icke lärer medgifva, kunde på flerehanda sätt upprättas, samt leda till ganska olika resultat, och det dessutorn är tydligt, att hvad Bolaget det ena året Bevillning*-Utskottets Utlåtande N.-o 28.
4^ forvärfvar i inventarier* bör till någon del minska utgifterna samt således höja utdelningen ett annat år; och af sådana anledningar torde Sjunde Grunden få förblifva bförändrad» Åttonde Grunden.
I öfverensstämmelse med de åsigter Herr Thams och flere Ledamöters vid Betänkandet afgifna reservation innehåller* i afseende på Bevillning af Testamenten, har inom respective RiksStånden , med undantag af Hedervärda Bonde-Ståndet, blifvit yrkadt, att, liksom hittills, äfven nu 3oö R:dr borde blifva det minsta belopp af gåfva eller testamente , hvarföre Bevillning må utgöras.