Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer i sitt beslut, tagit vid sista Riksdagen i detta ämnet, samfält varit af den tankan, efter hvad jag nu haft tillfälle af der varande Ledamöter utaf mine medbroder inhemta, att Krono-Domainerne skulle säljas, styckas och roteras, är ganska säkert, och att denna förklaring af Regerings-Formen och RiksdagsBeslutet försätter dem och Allmänheten i den största oro, är lika visst.
Det är endast Höglofl.
Utskottets förklaring och Original-Handlingarnes uppteende, som skulle afböja alla dessa bryderier och sammanjämka så besynnerliga olikheter i ett ämne af så mycken vigt.
J. 0:son Longberg. från Gestrikland.
Ständers Uonstilutions-Utslcott den 12 October 1810.
Derefter företogs det af Riksdagsmannen Longberg ingifne och sedan förra Plenum på bordet hvilande Memorial, hvaruppå Utskottet beslöt att honom till svar skulle lemnäs, att Utskottet ej ansåg sig berättigadt göra någon förklaring öfver Grundlagarne, som vid en innevarande
Riksdag kunde blifva gällande eller ens leda till att bestämma meningarne om deras rätta förstånd; äfvensom Utskottet ej till pröfning kunde upptaga hvad förra Riksdags-Beslutet bekräftade, ännu mindre kunde uppte någon Original-Act, som ej kunde finnas i Utskottets förvar.
Expedition N:o 10.
223 N:o 10.
Till Assessor J. G. Gahn.
Ständers Constitutions- Utskott den 13 October 1810. S. D. Herr Assessor Gahn hade föreslagit följande förändringar i 81 och 83 §§ RegeringsFormen, nemligen i den 81 § i stället för orden »Ej må frågor derom i Ståndens Plena väckas, utan anmäles de» etc., att densamma så skulle styliseras:
Ej må frågor derom, till någon slags öfverläggning, i Ståndens Plena väckas och upptagas, utan anmäles dee tc.; samtiden 83 •.
Frågor rörande Grundlagarnes förklaring eller tillämpning må icke heller någonsin kunna till öfverläggning i Ståndens Plena upptagas, utan anmäles de hos Riksens Ständers Constitutions-Utskott och behandlas i samma ordning, sorn båda näst föregående §§ föreskrifva.
Utskottet underlät ej att fästa mycken uppmärksamhet vid de skäl anmärkaren anfört för sina förslag till ändring; men det har ej trott sig till dem kunna tillstyrka något bifall.
Vid den sistförflutne Riksdagen hade inom
Utskottet samma betänkligheter kommit under öfvervägande, men Utskottet påminde sig, att man då 224 Riksdagen 1810. f ansett
Constitu tionens esprit vara fullkomligen uttryckt i de stadganden Grundlagarne inne/ hålla.
När Lagstiftaren öppnade ett tillfälle att göra förändringar i Grundlagarne lagligen möjliga, borde hans bemödande å andra sidan sträcka sig derhän, att dylika förändringar icke alltför lätt eller alltför ofta skulle kunna gå för sig.
Af sådant skäl blef stadgadt, att Motioner till Grundlagens förändring dels endast af enskilde personer skulle få göras, dels endast hos Utskottet enskildt väckas.
Utskottets oväldighet att ej af en för tidigt uttryckt allmän opinion i sin pröfning bestämmas; i det sednare öppnades för Utskottet ett tillfälle att efter en noggrann pröfning kunna nedlägga frågor, under ingen annan controll än publicitetens, hvilka frågor, hos Stånden upptagna och således erfordrande svar, nödvändigt skulle framkalla yttranden i Plena öfver mål, dem Utskottet ansett ej förtjena något afseende.
När Utskottet härjemte betragtade, att alla remisser från Riksens Ständers Plena rörande Constitutionsfrågor, aldrig kunde leda till annat än förslag till förändringar, hvilka blott efter den nästföljande Riksdagen kunde blifva gällande, fann Utskottet det af anmärkaren anförde skäl, att Riksdagsärendernas gång hindrades, då frågor om Grundlagens rätta begrepp ej kunde slitas, mindre vigtigt, och att, om man än måste medgifva, att stridigheter om Grundlagens mening alltid äro obehaglige, är det dock högst nödvändigt, att upplösningen af dessa stridigheter ej så fullkomligt måtte bero af de få personer, som utgöra Constitutions-Utskottet, enär den förklaring af Lagens förstånd, de kunde göra, skulle Expedition N:o 10.
225 för ögnablicket bestämma Riksens Ständers eller ett Riks-Stånds tanka derom.
Ytterligare hade Herr Assessorn vid 61 § Riksdags-Ordningen anmärkt, att orden i 7 Mom. »af de röstandes antal» och i 9:de »de fleste» borde utgå; hvilken anmärknings rigtighet
Utskottet väl medgaf men dock ansåg den så föga vigtig, att det ej trodde densamma till Riksens Ständer behöfva anmälas.
I anledning af 64 § Riksdags-Ordningen och 103 § Regerings-Formen hade Herr Assessorn föreslagit, att den deri föreskrifna första voteringen med Ja och Nej måtte uteslutas.
Utskottet, som ansåg det hafva varit väl, om så vid Grundlagens stiftande hade blifvit stadgadt, trodde sig dock ej nu böra någon förändring i afseende derpå föreslå, då det dels ännu icke lärer vara utrönt, hvad som mest kunde befordra den nödiga grannlagenheten i ett så vigtigt omdöme, och dels under de omständigheter, som föranledt detta Grundlagens stadgande, man ej lärer kunna förutse, hvarthän ett förslag till förändring kunde leda.
I anledning af den vid 65 § Riksdags-Ordningen af Herr Assessorn gjorda anmärkning erinrade sig Utskottet, att ett förslag till förändring i denna § vid sistlidne Riksdag blifvit från Constitutions-Utskottet till Riksens Ständer öfverlemnadt, hvilket hufvudsakligen hade samma syftning.
Utskottet ansåg derföre öfverflödigt att något ytterligare härutinnan föreslå men trodde, att rätta tiden till föreslående af en bättre redaction af denna § vore den, då Riksens Ständer besluta, huruvida icke en Ledamot i Committéen alltid bör väljas bland Presterskapet. 226 Riksdagen 1810.
Hvad angick anmärkarens önskan, att uti Riksdags-Ordningens 41, 66 och 67 §§ måtte stadgas, huruvida Banco- och Riksgälds-ContoirsFullmägtige kunna till Riksdagsmän väljas, då Riksdag hålles å annan ort än i Hufvudstaden, åberopade Utskottet sitt förut gifna yttrande, att det ansåg Riksdagsmannarätten som den heligaste af alla medborgerliga och trodde den af inga föregående uppdragne förtroenden kunna inskränkas.
Jemför sid. 126—131, 110-142, 151. f Expedition N:o 11. 227 N:o 11. > Till Riksdagsmannen J. M. Wessing.
Ständers Constitutions-Utskott den 13 October 1810.
Vid den af Riksdagsman Wessing begärde förklaring af 17 § i Riksdags-Ordningen kan Constitutions-Utskottet icke lemna annan upplysning, än att denna §:s tillämpning i särskildta fall är en åtgärd, som tillkommer vederbörande Domstolar, och att, då §:ns stadgande är bestämdt, kan Constitutions-Utskottet icke ingå i pröfning hvarken af den retroactiva verkan, man försökt densamma tillägga, eller af enskildta Personers valrättighet.
Hvilket enligt 84 § RegeringsFormen skulle Riksdagsman Wessing till svar lemnäs.
Bilaga till Exped.
Ständers Constitutions-Utslcott den 10 October 1810.
Företogs ett af Riksdagsmannen Wessing ingifvet Memorial angående förklaring af 17 § Riksdags-Ordningen: - 228 Riksdagen 1810. »I anledning af 17 § i Riksdags-Ordningen har i flere Landsorter uppkommit skiljaktiga tvistigheter, i det en del Ståndspersoner eller Bönder, som hafva så beskaffade hemman, att de efter denna Riksdags-Ordning ej kunna väljas till Riksdagsmän eller blifva Electorer, alldeles velat undandraga sig all betalningsskyldighet af Riksdagsmannaarfvodet för den valde Härads-Fullmägtigen.
Andre åter, något billigare, endast vilja undandraga sig från den dag
Riks(dags)-Ordningen är daterad men nästan alle öfrige ifrån den dag, den blifvit i kyrkorne uppläst.
I sådant skick om Riksdags-Ordningens mening anhåller jag vördsammeligen hos Riksens Högloft.
Ständers Constitutions-Utskott få upplyst om och hvilkendera af de uppräknade meningarne är den rättaste eller, då alla är obetagit i soknestugan ingå för att utnämna laglig Elector, således alla kunna anses för väljande, ehuru de ej hafva rättighet blifva i närvarande Representation valde; hvilket synes mycket billigt, efter äfven de få njuta de förmoner, en Riksdagsman har sig uppdragit Häradet förvärfva.
Joli. M. Wessing, från Siende och Tuhundra Härader i W estmanland.»
Utskottet beslöt, att Riksdagsmannen Wessing skulle lemnäs det svar, att Utskottet ej kan lemna annan upplysning, än att denna §:s tillämpning i särskildta fall är en åtgärd, som tillkommer vederbörande Domstolar, och att, då §:ns stadgande är bestämdt, kan Constitutions-Utskottet icke ingå i pröfning hvarken af den retroactiva verkan, man försökt densamma tillägga, eller af enskildta Personers valrättighet.
Expedition N:o 12.
229 N:o 12.
Till Riksdagsmannen J. M. Wessing.
Ständers Constitutions-Utskott der 13 October 1810.
Då Riksdagsman Wessing uti sitt till Constitutions-Utskottet inlemnade Memorial af den 10 dennes endast anmält ett inom det Hedervärda Bonde-Ståndet sig tilldragit factum, nemligen Talemans förklaring, att frågan om Kronogodsens försäljning vore hvilande, samt de skäl, hvaruppå Riksdagsman Wessing grundade sin tvekan öfver lagligheten af denna Talemans åtgärd, har Constitutions-Utskottet, som i denna hemställan icke funnit något förslag till förändring eller till en till Grundlagens förtydligande ländande förklaring, icke kunnat deraf finna sig föranlåtit att till Riksens Ständers vidare pröfning något dylikt förslag i detta ämne öfverlemna och har i hufvudfrågan, rörande Talemans vägran af Proposition, intet annat öfrigt än att hänvisa till sitt, i anledning af Ståndets remiss, öfver samma ämne afgifne utlåtande.
Upplysningsvis anser sig Utskottet likväl böra tillägga, att då om ett Riksdags-Beslut det 230 Riksdagen 1810. heter, att det är gjordt, samtyckt och förafskedadt, måste Konungs och Ständers således gemensamt uttryckta bifall grunda sig ej allenast på hufvudfrågorne men äfven på alla dermed förenade vilkor och förbehåll, sådana de i Riksdags-Beslutet finnas och äro upptagne.
Hvad angår det i 2:dra puncten af 77 § Regerings-Formen förekommande uttryck, att
Kronolägenheterne skola förvaltas efter de grunder, Riksens Ständer derom föreskrifva, har Constitutions-Utskottet i anledning af den vid Constitutionens antagande dervid gjorde anmärkning uti det Vällofl.
Borgare-Ståndet, hvarigenom man önskat tilläggning af ordet använda, redan under förra Riksdagens lopp afgifvit följande utlåtande: »För att undanrödja allt tvifvelsmål rörande Riksens Ständers rätt i detta hänseende får Utskottet blott hänvisa till första puncten af ifrågavarande §.
Då Riksens Ständer förbehållit sig att gemensamt med Konungen kunna afhända Kronan de i §:n uppräknade lägenheter, följer tydligen deraf, att användande-rätten är åt Riksens Ständer bevarad.» Constitutions-Utskottet tror sig icke vidare behöfva fästa Riksdagsman Wessings uppmärksamhet hvarken derpå, att ordet förvalta synes bestämma beskaffenheten af Riksens Ständers i detta ämne af Konungen oberoende rätt, eller att hela Grundlagens esprit i anseende till allmänna författningar hvilar på Konungs och Ständers inbördes bidragande och medverkan utan får endast i följe af 84 §:ns föreskrift
Riksdagsman ofvanstående till svar meddela.
N:o 12. 231 Bilaga till Exped.
Då den högst oförmodade och hela Ståndet oroande omständighet inträffat, att vår älskade och vördade Taleman, understödd af vår Secreterares bemödande, tagit sig anledning af Regerings-Formen vägra någon Proposition rörande Krono-Domänernes försäljning, får jag med all undergifvenhet för min Aller Nådigste Konungs framställe Nådiga Proposition och med all högaktning för Bonde-Ståndets af Honom förordnade Styresmän till Riksens Högloft Ständers Constitutions-Utskott vördsammeligen hemställa, huruvida ett sådant vägrande kan vara öfverensstämmande med Grundlagarnas verkliga mening.
Denna tvekan är hos mig föranledd af 2:ne ordsaker: l:o) att då Tittulbladet af detta års Riksdags-Beslut innehåller, att det är gjordt, samtyckt och för af skedat, synes mig deraf följa, att vår Aller Nådigste Konung dertill lemnat sitt bifall, hvarföre intet, som derutinnan är afgjordt, kan utan Konungs och Ständers gemensamma bifall ändras; 2:o) finner jag ordet förvalta i RegeringsFormen ej mer hindra Ständerna att försälja vissa KronoDomäner än för dem förleden Riksdag att bortgifva Leckö Kungsgård.
Dessa mina tankar dristar jag öfverlemna till Riksens Höglofl.
Ständers Constitutions-Utskotts upplysta ompröfvande.
Magn. Wessing, från Sienda och Tuhundra Härader i Westmanland.
232 Riksdagen 1810.
Till Borgmästaren C.
Arsenius.
Ständers Constitutions- Utskott den 13 October 1810.
Constitutions-Utskottet, som funnit hufvudföremålet af Borgmästare Arsenii Memorial angå pröfningen af ett Riksens Ständers vid förra Riksdagen vidtagne Beslut, har ej funnit en sådan profning på något sätt höra till ConstitutionsUtskottets befattning och kan således icke deröfver något yttrande afgifva.
I förbigående vill Utskottet endast anmärka, att en skillnad är emellan att göra nåd åt brottslingar och att efterskänka Statens medel, samt att det Jus majestaticum, som i det förra afseendet tillkommer Konungen, icke kan sträcka sig ända till tredje mans rätt.
Då Utskottet häruppå vill fästa Herr Borgmästarens uppmärksamhet, har Utskottet för öfrigt intet annat svar än det ofvan anförde att enligt 84 § Regerings-Formen Herr Borgmästaren meddela.
N:o 13 233 Bilaga lill Exped.
Lag-Utskottets yttrande, att det icke kunde befatta sig med pröfningen af mitt härhos följande Memorial, får jag nu dermed ödmjukast vända mig till Höglofl.
Constitutions-Utskottet, med lika anhållan om en. sådan dess åtgärd dervid, som kan bidraga till det påsyftade ändamålet, den oskyldigt lidandes räddning från nöd och förtryck; hvarvid jag äfven trodt mig af omständigheterna föranledd att göra följande tilläggning:
Att om det uti mitt Memorial införde Riksens Höglofl.
Ständers vid sistlidne Riksdag fattade Beslut, så lydande: »Om under loppet af Rättegången den Sökandes egendom skulle vara belagd med Seqvester, en sådan Seqvester då icke annorlunda än emot behörigen godkänd borgen måtte upphäfvas» — måste så förstås, som skulle en för Kronans räkning lagd Seqvester icke kunna i laglig väg häfvas, enär andras rätt gjorde det nödvändigt, till exempel enär ibland den qvarsatte egendomen befunnes annor Mans gods eller ock andre Borgenärers, som voro antingen prioriterade framför Kronan eller till betalning lika berättigade, gjorde sin rätt gällande, då kan jag intet annat finna, än att Riksens Ständers Beslut är mindre enligt med Lagen, emedan det synes etablera en regel, som leder till kränkning af andras lagliga rätt; hvarföre ock jag icke kan finna något hinder för Höglofl.
ConstitutionsUtskottet att å denna Riksdag proponera ändring eller modification i senaste Riksdags-Beslutet i ofvannämnde afseende, om ock hufvudfrågan angående Konungens rätt skulle anses såsom å denna Riksdag väckt för att å nästa Riksdag afgöras.
Sluteligen måtte mig tillåtas en enda fråga:
När Riksens Höglofl.
Ständer äro församlade för att döma öfver Allmänna ärender, hvarmed de enskildta alltid måtte vara i närmare eller fjermare förbindelse, om då, liksom nu, collision uppstår emellan Kronans säkerhet på den ena sidan och Mensklighetens rätt på den andra, hvilken af desse två bör då äga företrädet?
Af svaret på denna fråga tyckes hela saken bero.
C. Arsenius, ✓ 234 Riksdagen 1810.
I afseende på Nåde-ansökningar, som kunna kos Konungen i underdånighet ingifvas rörande eftergift af sådane genom laga kraft vundne Domar eller Utslag, fastställande balancer, Penninge-Verk, Stats-Contoiret eller de under Collegiernas och särskildte
Directioners styrelse varande Cassör, föreslog Kongl. Maj:t i Nådig Proposition till förlidne Riksdagens Ständer, huruvida, enär Konungen kunde finna godt att i sådana frågor höra Ständernas Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret eller vederbörande Emhets- och Tjenstemän vid deras öfrige Penninge-Verk, Ständerne ansågo nödigt förse dem med någon Instruction för deras utlåtande.
På denna Nådiga Proposition, som var ett lika talande bevis af Konungens faderliga hjertelag för oskyldigt olycklige undersåtare som af dess oinskränkta förtroende för Rikets Ständer, följde ett svar, som vida öfversteg gränsen af Propositionen och innefattade ämnen, mindre lämpliga till frågan.
Ständers pluralitet yttrade nemligen, att, då den äskade Instructionen icke kunde föreslås, Konungen skulle täckas låta verkställigheten af Domar och Utslag i ersättnings-frågor om hvilkas eftergift underdåniga ansökningar blifvit gjorde anstå till dess Riksens Ständer sammanträdde och sjelfve kunde komma i tillfälle att sitt utlåtande deröfver meddela, och att, om under loppet af Rättegången den Sökandes egendom skulle vara till Statens säkerhet belagd med Seqvester, en sådan Seqvester icke annorlunda än mot behörigen godkänd borgen måtte upphäfvas.
I detta svar instämde likväl icke Högloft.
Ridder - skapet och Adeln efter hvad jag tror mig veta; tvärtom fann detta Stånd, att det tillstyrkte uppskofvet med slike eftergifts-frågors afgörande skulle betaga all med ansökningen åsyftad verkan, samt att det enligt Sveriges Grundlag vore Konungens enskilta rätt att dispensera Lagen och i brottmål göra Nåd, hvaraf följde, att pröfningen om eftergifter ej tillkomme Riksens Ständer, och derföre beslöt Ridderskapet och Adeln, att hädanefter, som hittills, denna pröfning ensamt skulle Kongl. Maj:t tilhöra, samt att, då Kongl. Maj:t vill i Nåder inhämta Riksens Ständers Fullmägtiges eller vederbörande Embetsmäns Bilaga till Expcd.
N:o 13. 235 utlåtande, dessa då böra vid det ansvar, en upplyst och redlig man lika så litet frugtar som sig undandrager, efter sig företeende omständigheter i hvarje mål förklara, hvilka skäl och anledningar de kunna finna vara af den beskaffenhet, att de talte för eller emot den sökte
Nåden och eftergiften, utan all vidare Instruction.
Nästan af en händelse har jag fått någon kunskap om denna fråga, visserligen vigtig för Staten, hvars rätt den rörer, men i min tanke tusen gånger vigtigare för den oskyldigt olycklige, hvars stora, heliga rätt till allmänt och enskilt behjertande kan aldrig nog vårdas; och jag tror mig fullgöra både mitt eget hjertås och allmänna billighetens fordran, då jag nu vågar helt bestämdt förklara min enfaldiga tanke, att den vid förra Riksdagen föreslagne utväg om uppskof med publica ersättnings-frågors afgörande i Nådeväg hvarken är förenlig med Constitutionens föreskrifter eller ledande till ändamålet.
Det är enligt Reger in gs-Formen lika säkert, att Konungen allena äger att i brottmål göra Nåd och i andra läll dispensera Lagen, som det för ärendernas gång är ansett nödvändigt, att Riksens Ständers åtgärder icke må sammanblandas med Konunga-Magtens eller sträcka sin verkan till enskilta frågors bedömmande.
Man har väl ännu aldrig sett en Stat, der Konung och Folk ömsom utöfvat Jura majestatica; och då Riksens Höglofi.
Ständer i Grundlagen icke förbehållit sig pröfningen af dispence- och benådnings-frågor, så synes mig allt förbehåll derom, i ett eller annat fall, nu komma för sent och vara olämpeligt.
Med en fast öfvertygelse att
Konungen i Nåder lärer förfara med ansökningar om publica medels eftergift, på sätt omständigheterna i hvarje särskild händelse fordra, så att hvarken mensklighet eller oskuld förolämpas eller Statens medel oförtjent eftergifvas, anser jag således
Ständers hörande öfver utöfningen af ett Jus majestaticum emot enskild Person och ännu mera deras decisions-rätt i en slik fråga vara Constitutions-stridigt.
Jemte desse betraktelser öfver oformligheten af en benådnings-frågas uppskof till en inträffande Riksdag hemställer jag äfven, huruvida det öfverenstämmer med rättvisan och billigheten att, sedan ett balance- eller ersättnings-mål är definitivt afgjordt af Domaren, likväl låta en under Rättegången lagd Seqvester på Uppbördsmannens 236 Riksdagen 1810. eller hans Cautionisters egendom fortfara, i flera års väntan på Riksdag.
Genom en sådan anstalt skulle den med Seqvester belagde gäldenären, ehvad förhoppning om eftergift han än kunde göra sig, i längre tid sättas utur dispositionen af sin egendom, hans Credit och verksamhet småningom förstöras och kanske han sjelf, ofta med en talrik famille, försmägta i elände, innan tiden komme att frälsa honom derifrån, samt
Staten såmedelst få en börda mera och några medlemmar mindre.
Genom en sådan anstalt skulle ytterligare det lagstridiga förhållande uppkomma, att andre mera prioriterade fordrings-ägare hos en Kronans Uppbördsman eller dess Cautionist med tiden utestängdes från den rättigheten att göra sitt fordrings-anspråk gällande och tvingades att afvakta Ständernes sammankomst för att efter deras afkunnade
Nåd öfver gäldenären omsider finna tillfälle att åtkomma sin fordran, som likväl ofta kan äga företräde för Kronans och Publica Verks.
Jag får äfven tillägga, att den utväg, Ständerna föreslagit om Seqvesterns upphäfvande emot godkänd borgen, förekommer mig så mycket frugtlösare, som en publik gäldenär, dömd till ersättning, och hvars befrielse derifrån skulle ankomma på decisionen vid en blifvande Riksdag, föga eller intet lärer kunna anskaffa en antagelig borgen, som ingen klok menniska under så osäkra vilkor skulle förmås att ingå.
På dessa i erfarenhet grundade skäl underställer jag Vällofl.
Ståndets mogna pröfning, om icke benådnings-frågor i balance- och ersättnings-mål böra af Konungen ensamt behandlas och pröfvas, i likhet med hvad Regerings-Formen rörande
Konungens benådnings-rätt i allmänhet föreskrifver; anhållande, att detta mitt anförande må till vederbörande Utskotts granskning och yttrande remitteras.
Örebro den 22 September 1810.
C. Arsenius.
Expedition N:o 14. 237 K:o 14.
Till Grefve A. G. Mörner.
Ständers Constitutions-Utskott den 16 Oct. 1810.
S. D. Till Constitutions-Utskottet har Herr Cabinetts-Kammarherren och Riddaren Grefve A. G.
Mörner inkommit med anmärkningar och förslag till förändringar uti åtskillige af Regerings-Formens och Riksdags-Ordningens stadsanden.
Utskottet har, med den uppmärksamhet och noggrannhet ett ämne förtjenar af så stor vigt, som det är att till öfverenstäminelse med Samhällsinrättningens ändamål jemka det förhållande, som bör finnas emellan den Styrande och den Lagstiftande Magten, samt för framtiden försäkra de principers orubbade bestånd, som för dessa förhållanden af våra nu varande Grundlagar redan finnas erkända och utstakade, dessa anmärkningar och förslag till pröfning upptagit och får nu enligt den föreskrift, 84 § Regerings-Formen lemnar, till anmärkaren enskildt afgifva följande svar:
Då Utskottet öfvervägt det af anmärkaren föreslagne tillägg vid 110 § Regerings-Formen 238 Riksdagen 1810. och 78 § Riksdags-Ordningen, att efter orden »sin frihet beröfvas» måtte införas: för dess laglikmätiga yttranden, har Utskottet visserligen insett det anmärkarens afsigt syftade derhän, att, om någon medlem af Riks-Stånden begår en lagstridig handling, han då måtte kunna under tilltal ställas; men Utskottet har ej kunnat inse, att detta ändamål skulle vinnas derigenom att Lagen förklarade den Person tryggad, som handlade laglikmätigt: ett stadgande så nära förbundit med begreppet om all
Deremot, och då Utskottet lika med anmärkaren funnit det stadgande i 78 § Riksdags-Ordningen, att s/6-delar af Ståndets röster behöfvas för att tillåta ett sådant tilltal, försvåra möjligheten att ställa en Riksdagsman under tilltal, har Utskottet, uti sitt till Respective Riks-Stånden afgifne förslag till förändringar i Rikets Grundlagar, föreslagit en förminskad proportion af 2/3-delar.
Den förändring af 78 § Riksdags-Ordningen, som anmärkaren föreslagit rörande en Riksdagsman, som särskildt trycker ett yttrande inom sitt
Stånd utan detsammas bifall, fann Utskottet största skäl att tillstyrka och har i detta afseende hos de Respective Riks-Stånden till nästkommande Ständers sluteliga afgörande anmält det tillägg, anmärkaren föreslagit uti 2 Mom. af 78 §:n efter orden »Riksdags-Ordning utsätta»:
Vare en hvar, som utan sitt Stånds begäran pä egen kostnad låter särskildt trycka ett i något Stånd eller Utskott ingifvet Memorial, enahanda Författare-ansvar underkastad.
Utskottet har äfven funnit den säkerhet, en Riksdagsman bör i Grundlagen hafva sig förvarad, röra hans gerningar såsom Medlem af den Expedition N:o 14. 239 Lagstiftande Magten.
Då den Verkställande Magten alltid äger styrkan, bör Individuen fredas mot denna styrka genom Lagen; hvilket fredande i afseende på den Verkställande Magten Utskottet anser vara vunnet genom den 110 §:ns föreskrift.
Men, då en Riksdagsman i sina yttranden anfaller Individuer, skulle, om han ej sjelf finge betragta sig som Individue, den personliga säkerheten för heder och godt rykte vara i våda.