Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— För öfrigt har Utskottet erhållit kännedom om en af Kammar-kollegium den 19 September 1764 till Landshöfdingen i- Stockholms län aflåten skrifvelse, deruti Kollegium uppgifvit, att oftanämnda tionde-sättningar skulle hafva blifvit den 26 Juli 1739 af Kongl. Majit fastställda ; men då något sådant, af Kongl. Majit meddeladt beslut hvarken i Riks-arkivet, Kammar-kollegium eller Landskontoret i Stockholms län kunnat tillrätlafås, torde det få antagas, att denna uppgift härrört af misstag.
Då nu ifrågavarande ständiga tionde-sättningar för Stockholms län kunnat, ehuru saknande formel fastställelse, under en så lång tidsföljd tdläinpas och lända till efterrättelse för så väl liondegifvarne som kronan: och då de skattskyldige säkerligen icke skulle lyckas undandraga sig att utgöra berörde afgift, på den grund alt tionde-sättningen ej blifvit fastställd, synes det Utskottet, att denna omständighet desto mindre bör af Rikets Ständer antagas såsom skäl för att ålägga ifrågavarande komministers-boställen en ny beskattning, hvarifrån de, om fastställelsen egt rum, obestridligt varit befriade, som Komminislrarne i Stockholms län derigenom i sjelfva verket skulle, på ett ganska kännbart sätt, få vidkännas följderna af en uraktlåtenhet, hvilken icke i något afseende kan dem tillskrifvas.
Härtill kommer vidare, att Kongl. Majit, uti ofta åberopade Kongl. Bref af den 1 Februari 1825, dels förklarat sig anse ”deticke vara med billighet och grunderna för åsatte beskattningar förenligt, att uti. de orter, hvilka långt före detta ständig tiondesättning undergått, hemman och lägenheter, som dervid icke blifvit upptagne, nu skulle sådan tionde påföras”; att Kongl. Majit, i motsats härtill, omförmält ”de orter, der ingen ständig tiondesättning är införd”, samt att den af Kongl.
Kammar-kollegium åberopade fastställelsen uti det Kongl. Brefvet återfinnes endast uti följande mening: ”W1 ock funnit, att, der ständig tionde-sättning orten öfver mått, numera någon kronotionde icke kan åsättas de vid tionde-sättningens verkställande befintliga skattlagda hemman och lägenheter, som dervid icke fått sig tionde påförd, såvida icke vid tionde-sättningens fastställande uttryckligt förbehåll och undantag i afseende på dem blifvit gjordt, att de framdeles skulle med sådan-tionde beläggas; utan höra endast sådana hemman och lägenheter, som tillkommit och blifvit skattlagde sedan tionde-sättningen för orten skett, och hvilka således icke kunde under ortens allmänna tionde-sättning anses vara inbegripne, numera komma i fråga att dylik tionde åsättas”; — i betraktande hvaraf och då Stockholms län ej lärer kunna hänföras till "de orter, der ingen ständig tionde-sättning är införd”, samt ifrågavarande komministers-boställen, enligt hvad handlingarne upplysa, icke äro ”sådana hemman och lägenheter, som tillkommit och blifvit skattlagde sedan tionde-sättningen för orten skett,” Utskottet, forsin del, anser, det Rikets Ständer, med afseende å innehållet af gällande författningar, ej sakna skäl alt medgifva den af Herr Doktor Björkman föreslagna befrielse för ifrågavarande komministers-boställen från kronotionde® erläggande.
I öfrigt och äfven om lörfattningarne i detta hänseende innehölle en så bestämd och tydlig föreskrift, uti den af Kammar-kollegium antagna syftning, att någon tvekan om dess tillämplighet i nu förevarande fall alldeles icke kunde uppstå, förekomma likväl från billighetens synpunkt särdeles bevekande skäl för Rikets
Ständer att medgifva den föreslagna befrielsen från kronotiondes utgörande af ifrågavarande komministers-boställen.
Desse tjenstemäns löneförmåner äro nemligen i allmänhet så ringa och ofta otillräckliga, att åläggandet af en ny beskattning å deras boställen måste blifva v erkligen betungande, hvilket förhållande äfven blifvit af Komminislrarne uti deras be - svärs - ' , Slals-Ulskottels Utlåtande N:o 85. 9 svärsskrifter åberopadt, dervid, exempelvis, en af dem styrkt, att flera bans närmaste företrädares efterlemnade enkor eller oförsörjda döttrar aflidit såsom fattighjon.
Härvid förekommer ock, att genom en nu verkställd tionde-sättning, dervid alla å hemmanen gjorda odlingar och förbättringar skola tagas i beräkning, dessa boställen, på sätt klaganderne jemväl ådagalagt, blifva belastade med en tionde-afgift till, jemförelsevis, vida högre belopp än alla öfriga hemman och lägenheter i samma ort, hvilka för mer än hundra år tillbaka fingo sin tionde, efter dåvarande förhållanden, åsatt.
/ På grund af allt hvad sålunda blifvit i detta ämne anfördt, kan Utskottet ej tveka att tillstyrka, det Rikets Ständer måtte medgifva, att de komministers-boställen i Stockholms län, hvilka, i anledning af 1850 års jordransakning, genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i länet eller Kongl.
Maj:ts och Rikets Kammar-kollegii laga kraftvunna utslag, kronotionde ansetts böra åsättas, må från denna afgifls utgörande helt och hållet befrias, samt att de boställshafvare, hvilka för ett eller flera år redan erlagt omförmälda utskyld, må förklaras berättigade att för allt hvad sålunda blifvit af dem utbetaldt af Statsverket erhålla restitution; Och torde, derest Rikets Ständer i öfverensstämmelse härmed besluta, underdånig skrifvelse, med anhållan, det Kongl. Maj:t täcktes vidtaga nådig åtgärd för samma besluts verkställande, böra af Rikets Ständer aflåtas.
Äf:o 86.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 18 Juli 1857, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion, ali de räntegifvare, hvilkas räntor liro till Sala silfververk anslagne, må komma i åtnjutande aj de med skatleförenklingen åsxjftade förmåner. (I. A.) Riksdags-fullmäktigen Erik Mallpiin från Westmanlands län har, uti en inom Bonde-Ståndet väckt, lill Stats-Utskottet 'remitterad motion, fästat Rikets Ständers upp Bih. till B.
Prol. -1856 & 1857.
4 Saint. 1 Afd. 2 Band. 15 Huft. 2 10 Stats-Utskotlcts Ut/ätande N.-o 86. märksamhet derå, hurusom de genom Kongl.
Maj:ts särskilda Nådiga Kungörelser af den 11
Maj 1855 för skatteförenklingen stadgade grunder, enligt den tolkning af dessa kungörelser, sorn blifvit allmänt antagen, ej kunna tillämpas på de till Sala silfververk anslagne räntor af det s. k.
Salbergs län, utan måste de skattskyldige i denna ort fortfarande vara underkastade uppsägning af räntorna in natura med alla deraf härflytande olägenheter; oqh har motionären, lill upplysning om dessa förhållanden vidare anfört: att till silfververkets disposition blifvit af Kronan öfverlemnade följande räntor: l:o enligt Kongl. Transporten af Sala silfververk den 9 September 1741, till Konst-statens underhäll, Grufvedrängs-hjelpen af hela Salbergs län eller Sala, Möklinta, Kihla, Kumla, Norrby, Tärna, Löfsta, Enåker, Nora, Wåhla, Harbo och Huddunge samt Dagsverkspenningarne eller Jordeboks- och Monlals-dngsverken af de sex så kallade nedre socknarne, och 2:o enligt Kammar-kollegii kontrakt den 20 September 1743, alla de öfriga räntorne af de sex nedre socknarne, eiler Sala, Möklinta, Norrby, Kihla, Kumla och Tärna, nemligen Gärden, Vinterkörseln, Vind- och
Vas k-körning en, Boskaps- och Skjutsfärds-penningarne; att grufvedrängs-hjelpen utgår i säd lill följande belopp, (enligt Kongl. Brefvet till Kammar- och Bergs-kollegierne den 22 November 1803) nemligen : af Tärna socken 30 tunnor spanmål, af Kumla socken 45 tunnor, af Kihla socken 54 tunnor 16 kappar, af Norrby socken 54 tunnor 16 kappar, af Sala socken 35 tunnor 16 kappar, af Möklinta socken 72 tunnor, af Enåkers socken 17 tunnor, af Löfsta socken 40 tunnor, af Huddunge socken 26 tunnor,' af'
Nora socken 53 tunnor, af Wåhla socken 60 tunnor samt af Harbo socken 30 tunnor 16 kappar.
Vid öfverlåtandet af dessa räntor till sillververket, kunde, enligt motionärens åsigt, meningen icke hafva varit någon annan, än att Kronan öfverlemnade desamma att utgöras till'silfververket på enahanda vilkor, hvarunder de dittills blifvit och äfven framgent skulle hafva blifvit lill Kronan utgjorda.
Men, om Kronan vid öfverlåtelse:) försummat att göra det förbehåll, att sillververket skulle framgent uppbära räntorna på samma sätt som Kronan, i händelse af en blifvande ränte-lörenkling, komme att uppbära sina räntor, vore det ej blott billigt, utan äfven rättvist, alt Kronan ansvarade sillververket för det belopp, hvartill de ifrågavarande räntorna efter årlig markegång beräknas.
Häremot skulle kunna invändas, att ofvannämnda arrende-kontrakt af år 1743 vore ämnadt att upphöra så snart ränte-ersättnings-fonden hunnit fullbildas; men enär årliga afsättningen till densamma af sillververket, efter nuvarande silfverlillverknings-belopp (omkring 3,800 lödige marker årligen), endast utgjorde omkring 1,800 R:dr B:ko och fondens kapital-belopp vid 1850 års slut uppgick till endast 48,518 R:dr 22 sk. 7 r:st.
B:ko, samt fonden ej ansåges fullbildad förr än årliga afkastningen eller räntan deraf uppginge till värdet af 1,100 tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, — läge denna tidpunkt så långt aflägsen, att det vore en stor obillighet att till detta mål hänvisa den nu lefvande skattskyldiga generationen.
Just genom denna tidpunkts aflägsenhet kunde dessa till silfververket utgående räntor ej sättas i samma kategori med dem, som utgå till embets- och tjenstemän, hvilka sednare räntor nemligen vid innehafvarens afgång, inom en kortare tidrymd komma att ingå till Kronan efter skalteförenkiingens grunder; — hemställande, på grund häraf, motionären, att de räntegifvare i Salbergs län, som erlägga olvanbe rörda räntor till Sala silfververk, måtte få njuta samma lörmån som Kronans räntegifvare och antingen till sillververket erlägga räntorne uti de persedlar, som enligt ränteförenklingen böra utgöras och efter medel-markegång, dä sillververket skulle med stats-verket uppgöra om skillnaden, vare sig att brist eller öfverskott uppstode, eller ock till Kronan utbetala räntorne efter förenklingens grunder, då Statsverket borde till silfververket utgifva räntornas fulla belopp uti hittills utgående persedlar och efter årlig markegång.
Stats-Utskottets Utlåtande N:o 86. 11 Då, enligt livad Stats-Utskottet inhemfat, redan för flere år tillbaka fråga blifvit väckt om indragning till Statsverket af de utål Sala silfververk disponerade räntor och utskylder, har Utskottet, till närmare upplysning i ämnet, ansett sig böra meddela en fullständig framställning af det då väckta förslaget samt de åtgärder, sorn i anledning, deraf blefvo vidtagna.
De af Kongl. Majit, för afgifvande af förslag till beskattnings-väsendets samt uppbörds- och redogörelse-verkets förenklande, i Nåder utsedde kommitterade, af hvilka denna fråga först framställdes, hade, uti sitt den 30 April 1847 afgifna underdåniga betänkande, i sådant afseende anfört: att för Sala bergslag uti krono-räkenskaperna affördes åtskilliga räntor, sorn i äldre tider blifvit till silfververket donerade, äfvensom grufvedrängs-hjclpen af Salbergs län samt dagsverks-penningarne af de till verket arrenderade sex nedre socknarne i nämnde län, om hvilka alla förmåners framtida tillgodonjuta nde, lill konst-statens och hytteverkens underhållande, silfververket genom Kongl.
Transporten den 9 September 1741, § 0, och det utaf Kongl. Kammar-kollegium den 20
September 1743 utfärdade perpetuela arrende-kontrakt blifvit försäkradt; hvarförutan silfververket, emot ett årligt arrende af 6,715 Daler Silfvermynt, innehar rättigheten att disponera räntepersedlarne af ofvannämnde så kallade sex nedra socknar af Salbergs län, eller Sala, Möklinta, Norrby, Kihla, Kumla och Tärna, med undantag endast af grufvedrängs-hjelpen samt jordeboks- och mantals-dagsverkena, hvilka inbegripas uti anslaget till konst-statens och hyttornas underhåll; att, hvad beträffade de af dessa räntor, som äro påförde ät silfververket donerade hemman, hvilka med full eganderätt innebafvas, det, efter kommitterades åsigt, vore lämpligast om samma räntor blefvo i jordeboken förde inom kolumn och ifrån räkenskaperna uteslutna; hvaremot, vidkommande alla andra räntor, som af vederbörande hemmansegare skola till silfververket utgöras, kommitterade ansett, det borde, så vidt ske kan, sådan öfverenskommelse med silfververket beredas, hvarigenom de kunde till Statens disposition återgå och med deras förenkling förfaras på lika sätt, sorn i allmänhet blefve förordnad!, samt följaktligen nämnde hemmansegare i detta afseende komma i åtnjutande af enahanda fördelar som de öfrige; att, i fråga om de af ofvanberörde räntor, som äro silfververket donerade till konst-statens underhåll och under anordnings-titel afförde, kommitterade trott ändamålsenligast vara, om dermed kunde förfaras på lika sätt, som angående vissa andra räntor blifvit föreslaget, eller att öfverenskommelse träffades om deras afstående emot skälig kapital-ersättning; att, hvad åter anginge de öfriga, som silfververket under arrende åtnjuter, dervid förekomme det särskilda förhållande, att, sedan, i anledning af Rikets Ständers dels vid 1810 års riksdag och dels under den 4 Oktober 1823 derom gjorda underdåniga framställningar, fråga uppstått om vidtagande af sådana åtgärder, hvarigenom silfververket, utan dvlika betydliga understöd af Slaten, skulle i framtiden kunna underhållas, så bade, jemlikt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 10 September 1829, blifvit besiutadt, att, på sätt bergslaget, i ämnet bordt, sig åtagit, genom afsättande af viss andel af silfververkets afkastning, efter då tillika stadgade grunder, en fond borde bildas och i jordegendom nedläggas, hvarefter sedan denna fond vunnit sådan tillvext, att/deraf erhölles en årlig afkastning af 1,100 tunnor spanmäl, hälften råg och hälften korn, som bergslaget, efter beräkning af 6
R:dr 32 sk. såsom medel-markegångspris per tunna, ansett ungefärligen motsvara bergslagets vinst utaf 1743 års arrende-kontrakt angående ifrågavarande räntor, det skulle afgöras, huruvida nämnda räntor, öfver hvilka hittills varande dispositions-rätten emellertid komme att fortfara, borde af silfververket få behållas, emot lösen efter markegång, eller till Kronan afträdas; att, under dylika omständigheter, någon kapital-ersättning derför icke kunde ifrågakomma, hvaremot, enär, enligt det aftal med silfververkets delegare, som ligger 12 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 86. till grund för berörda beslut, vore förutsatt, det Staten egde rätt att, derest så lämpligt funnes, återtaga dispositions-rätten öfver de under arrendet inbegripna räntorne, så snart den fond, som borde bildas, lemnade silfververket en behållning af 1,100 tunnor spanmål, Staten icke kunde bestridas rättigheten att verkställa berörde indragning, om i stället, intilldess fonden genom årliga afsättningarne och ränle-inkomstcrna vunnit den derför nödige till vext, silfververket tilldelades omförmälda spanmåis-qvantitet eller ersättning derför efter årlig markegång, med afdrag likväl af det lill statsverket utgående arrende, helst denna ersättning, vid öfverenskommelsens ingående, antagits motsvara fördelen af ränte-dispositionen, samt att, för att icke till en obestämd och aflägsen framtid uppskjuta verkställigheten af omförmälda indragning och emellertid låta innehafvarne af de hemman, hvarifrån räntorne utgå, fortfarande vidkännas alla dermed förenade olägenheter, kommitterade så mjcket hellre ansett skäl vara för handen att en sådan åtgärd vidtaga, som de ifrågavarande räntornas markegångs-värde kunde antagas fullt motsvara värdet af nyssnämnda spanmåis-qvantitet; och hade i sammanhang härmed kommitterade särskildt i underdånighet upplyst, att, jemlikt 6 punkten i förutnämnda af Kongl.
Kammar-kollegium utfärdade kontrakt, äfven mantals-penningarne af de sex nedre socknarne "till vidare öfverenskommande framdeles" äro bergslaget under arrende upplåtna, emot skyldighet alt dem efter de årliga mantals-längdernas innehåll betala, med undanlag likväl af mantals-penningarne utaf de, Upsala Akademi förlänia hemmans åboer med barn och tjenstefolk, såsom varande Akademien anslagna, samt att berörde mantals-penningar, som förut skolat till bergslaget utgå med ett stafrum ved af hvarje person, numera utgöras på delta sätt endast ifrån de skog-egande hemmanen, emot godtgörelse till de skattskyldige för den sålunda levererade veden efter skäligt pris, som utaf allmogens och bergslagets deputerade inför Kongl. Maj:ts Befallningshafvande årligen bestämdes; börande, efter kommitterades åsigt, äfven denna disposifions-rätt upphöra, så att de skattdragande ipke längre blifva förpligtade att utgöra ifrågavarande utskyld annorlunda än i andra delar af riket, eller med det fastställda kontanta beloppet; och hade kommitterade ansett kontraktet icke lägga hinder j vägen för en dylik förändring, hvars vidtagande ej eller borde kunna föranleda ersätlnings-anspråk å bergslagets sida, enär den ved, som af de skattdragande levereras, skall efter dess värde dem ersättas och således behofvet för grufvedriften på enahanda vilkor borde genom upphandling kunna anskaffas.
Med anledning af hvad kommitterade sålunda i förevarande ämne anfört, anbefallde Kongl.
Majit Kammar- och Bergs-kollegierna, att, sedan Sala silfververks delegare blifvit hörde, om och under hvad vilkor de skulle vilja afstå ifrån uppbärandet af de uti kommitterades betänkande omförmälde Kronans räntor och utskylder, som af silfververket disponeras, underdånigt utlåtande i detta ämne afgifva; men, sedan bemälda Kollegier, under den 13 December 1849 till Kongl.
Majit i underdånighet öfverlemna!
Sala bergslags-intressenters infordrade yttrande samt jemväl för egen del sig i ämnet utlåtit, har Kongl. Majit, vid ärendets föredragning den 3 April 1852, enär bemälde intressenter förklarat sig icke vilja frånträda den disposition af Kronans omlörmälda räntor och utskylder, som genom särskilda Kongl, beslut blifvit dem tillförsäkrad, funnit det af bemälde kommitterade framställda förslag, angående
Stats-verkets återvinnande utaf nyssberörde räntor och utskylder icke för närvarande till någon åtgärd föranleda.
Ehuru således Kongl. Majit genom högstberörda Nådiga beslut förklarat 'den väckta frågan om indragning till stals-verket af de till
Sala silfververk anslagna räntor, böra, i anseende till bergslags-intressenternas bestridande, för det dåvarande förfalla, anser Utskottet likväl att, sedan de af Kongl. Majit och Rikets Ständer beslutade grunder för en allmän skatteförenkling genom ofvanberörde kungörelse af den 11 Maj 1855, Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 86. 13 J ' * numera kommit till verkställighet, vid hvilket förhållande det synes billigt att räntegifvarne inom det s. k.
Salbergs län må komma i åtnjutande af samma förmåner, sorn de skattskyldige inom öfriga delar af riket, — utgången af ofvannämnda fråga icke innefatta något hinder för att ånyo söka åvägabringa en sådan öfverenskommelse med Sala silfververks delegare, hvarigenom de kunna af Kronan bekomma fullt motsvarande ersättning för värdet af ifrågavarande räntor, emot det att de skattskyldige förklaras berättigade att samma räntor, efter i allmänhet stadgade grunder, hädanefter till Kronan utgöra.
Utskottet kan destomindre föreställa sig, att bergslags-intressenterne, vid numera förändrade förhållanden, skola motsätta sig en sådan reglering, sorn dermed ingalunda kan alses att tillskynda bergslaget någon förlust, eller minskning af de förmåner, de för närvarande åtnjuta, utan endast alt genom Statens mellankomst bereda de skaltskyldige en lindring; och härvid torde jemväl böra erinras, att, enligt den af ofvanbemälöe kouunitlerade yttrade åsigt, Staten, på grund af det med silfververkets delegare, jemlikt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 10 September 1829 träffade aftal, torde vara lagligen berättigad att, emot tillhandahållande åt bergslaget af årliga värdet utaf den spanmåls-qvantilet, som motsvarar skillnaden emellan 1,100 tunnor span mål och den bildade ränte-ersättningsfondens afkastning, när som helst återtaga dispositions-rälten öfver de under arrendet inbegripna räntorna.
— Då emellertid, för åstadkommande af en förändring i nu bestående förhållanden, det synes nödvändigt icke allenast att bergslags-intressenterne varda ytterligare i ämnet hörde, ulan jemväl, under förutsättning alt något hinder å bergslagets sida ej vidare möler, att vederbörande embetsmyndigheter erhålla tillfälle att afgifva yttrande i (råga om sättet och ordningen för samma förändrings verkställande, hvartill Utskottet, i frågans ännu outredda skick ej tilltror sig att uppgöra något antagligt förslag, kan Utskottet följaktligen ej i vidsträcktare mån understödja förevarande motion, än genom hemställan, alt Rikets Ständer, jemte tillkännagifvande att de, för sin del, anse med billigheten öfverensstämmande, att de räntegifvare, hvilkas räntor äro anslagna tili Sala silfververk, må komma i åtnjutande af ränteförenklingens förmåner, underdänigst anhålla, det Kongl. Maj:l täcktes i Nåder vidtaga sådana förberedande åtgärder, som för detta ändamål finnas erforderliga, samt derefter till Rikets Ständer aflåta Nådig framställning i ämnet.
Stockholm den 17 Juli 1857. 14 Slals-Utskottets Utlåtande N:o 87.
I\'
:o §7.
Ank. lili Exp.-Ulsk. d. 18 Juli 1887, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om rättighet för Gunnarskogs socken i Wermlands län alt efter tio års medelmarkegångs-pris lösa den af socknen utgående rote/ rihetsafgijt för oroterad jord.
Uti en inom Bonde-Ståndet väckt motion, som blifvit till Siats-Utskottets handläggning öfverlemnad, bar Riksdags-fullmäktigen Olof Olsson IVån lVermlands län anfört, hurusom Gunnarskogs socken i Jösse härad af Wermlands län, bestående af 24,/4 mantal, af ålder varit befriad från ordinarie rotering, men deremot indelad i 21 £ extra soldat-rotar, för hvilka årligen erlägges rotevakans-afgift efter markegång, hvilken i räkenskapen benämnes med "ro te fri hets-a fgi l’t för oroterad jord”.
— Att denna afgift således vore en grundskatt, som åtföljde jorden och inginge till Kronan bland andra statsmedel, kunde icke bestridas.
Man hade derföre väntat att afgiften skulle, i likhet med hvad, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse den 11 Maj 1855, eger rum för grundräntors och krono-liondes utgörande, lå lösas efter 10 års medel-markegångspris; men vid markegångs-laxans upprättande hade likväl rotevakans-algilten för hel soldat-rote blifvit beräknad efter 1855 års för länet gällande markegång, hvilken beräkning alltså komme att ligga till grund för debiteringen, uppbörden och redovisningen af ifrågavarande afgift, till stor förlust för de skattskyldige, emot om densamma får lösas i penningar efter 10 års medel-markegångspris.
Öfver detta debiterings-sätt hade Gunnarskogs socknemän anfört besvär hos Kongl. Kammar-kollegium och, då rättelse der ej följde, i underdånighet fullföljt saken hos Kongl.
Majit, ehuru med lika ringa framgång; i anledning hvaraf motionären, som förmodade att Kongl. Majit ansett det icke tillkomma sig att, ulan Rikets Ständers medgifvande, bifalla sökandernes ifrågavarande anhållan, hemställt, det Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med de genom Kongl.
Kammar-kollegii och Stals-kontorets Kungörelse den 29 Juni 1855 för utgörandet af den för ständiga rote-vakanser i Skåne utgående spanmål, äfvensom af hästvakans-spanmålen bestämda grunder, måtte, för sin del, medgifva, att äfven Gunnarskogs socken finge efter 10 års medelmarkegångs-pris lösa den af socknen utgående rotefrihets-afgift för orolerad jord.
Slats- Utskottets Utlåtande N.-o 87. 15 Siats-Utskottet, sorn inbemtat, att
Gunnarskogs socknemäns i administrativ väg gjorda framställning om rättighet att efter tioårigt medelpris utgöra ifrågavarande rotefrihets- afgift, af vederbörande embetsverk ogillats på den grund, att denna afgift utgjorde icke en ränta, utan en servitut, men att Kongl. Kungörelsen den 11
Maj 1855 handlade endast om räntor och tionde, samt att berörda ansökning, på sätt motionären uppgifvit, jemväl blifvit af Kongl. Maj:t afslagen, finner, vid sådant förhållande och då det åberopade prejudikatet i afseende å de i Skåne utgående rötevakans-afgifterna icke är i förevarande fäll tillämpligt, enär dessa rotevakanser äro ’’ständige”, men deremot rotelrihets-afgiften för oroterad, men ordinarie rotering underkastad jord är af tillfällig beskaffenhet, hvadan således denna prestation framdeles kan komma att in natura utgöras, icke skäl, alt med anledning af förevarande motion, tillstyrka någon Rikets Ständers åtgätd.
Stockholm den 17 Juli 1857. / STOCKHOLM, tryckt bos Isaac Marcus, 1857. Stats-Utskottcts Utlåtande M 88.
I N:o 88. ivo k. till Exp.-Utsk. d. 18 Juli 1857, kl. 1 e. nt.