Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen bär bos Utskotten under pröfning kommit ett af Doktor Sandberg bos Preste-ståndet väckt, återremissen till Utskotten föl jäktigt, förslag, att för tillverkning och minutering af bränvin må, förutan den till statsverket ingående bevillning, erläggas lill fattigvården en serskild afgift, motsvarande U nämnde bevillning, hvilken serskilda afgift borde uppbäras ocb redovisas på samma sätt och emot samma arfvode, sorn folkskoleafgifterna, af länsstyrelserna fördelas emellan fattigvärdssamhällena, i förhållande till hvartderas folkmängd, ocb af fattigvårdsstyrelserna i ränterierna afhemtas.
Slockholm den 8 Juli 1851.
St:s Prof. 5 Sami. 2 Afd. 3 Haft. 4 28 Berntin.-, Lag- sami Allm.
Besv. och Ekon,-Utskottens Utlåtande, N:n 3.
Reservationer: af Grefve Gyldenstolpe, A. G. ”Emot de sammansatta Utskottens beslut, att i en enda klass sammanföra och beskatta all bränvinsbränning, sorn med anga bedrifves, får jag mig reservera.
Genom denna åtgärd har den skatt, som hittills drabbat sådan sammansatt redskap, som lill 5:te klassen i nu gällande förordning skall hänföras, och hvilken skatt genom sitt höga belopp lyckats att förhindra dylik redskaps användande samt dymedelst afvända en ökad (lod af bränvin, blifvit nedsatt till hälften, så alt en 10 kannors panna, som hiltills varit påförd i skatt 480 R:dr, skulle framdeles erlägga blott 240 Hulr, en 30 kannors panna, nu påförd 1,440 Hulr blott 720 Hulr, cn 00 kannors panna, nu åsatt 2,880 R:dr, blott 1,440 Rulr och en 90 kannors panna, nu beskattad med 4,320 Hulr, en dast 2,160 Rulr.
Denna så högst betydliga uppmuntran ät den redan visserligen icke vanlottade fabriksbränvinsbränningen, anser jag skulle hafva lill följd en ökad bränvinstillverkning och en minskad statsinkomst.
Jag lar derföre, med instämmande i den del af Utskottens förslag, sorn afser beskattningen af l:sta, 2:dra, 3:dje och 4:de klassens redskap drifven med ånga, vördsamt föreslå, att Rikets Ständer må besluta, att Usta, 2:dra, Salje och 4ule klassernas redskap, sådana de i sammansatta Utskottens Betänkande blifvit föreslagna, skola, då de till bränvinsbränning med ånga begagnas, erlägga den pannerymdsafgift, som i nu gällande förordning finnes utsatt för 4:de klassens redskap med ånga, men att beskattningen för ö:te klassens redskap med ånga skall oförändrad bibehållas.” af Grefve IVirsén, A. E. ”Emot de förenade Utskottens beslut, att i en gemensam klass, med lika beskattning, sammanföra ali bränvinsbränning med ånga, får jag mig vördsamt reservera.
Detta afvikande ifrån Utskottens förra beslut, anser jag serskildt hafva varit med vanlig praxis mindre öfverensstämmande, enär vid frågans behandling i Riksstånden, såväl Ridderskapet och Adeln, som Bonde-ståndet, godkänt Utskottens förslag, att bibehålla den i nu gällande bränvins-förordnings 28 § bestämda klassfördelning och beskaltningsgrund.
Att låta en näring orubbad ordna sig på det för dess bedrifvande ändamålsenligaste sätt, tyckes numera ej vara det rätta, och ehuru begäret att ständigt omskapa bränvins-författningen visserligen ej är nytt, anser jag likväl den bär ifrågavarande förändringen i så många hänseenden skadlig både för det allmänna, för den enskilde och för det mål, dit man, efter min Bevilln.-, Lag- sami Allni.
Besv. och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N.-o 3. 27 uppfattning', rätteligen bär sträfva, •— att jag tror det icke sakna vigt om, vid sakens slutliga behandling, afseende fastades vid följande förhållanden.
Då jag utgår ifrån den åsigt, att staten, så snart den lemnar medgifvande att inom landet fabricera en vara, den må 1111 kallas bränvin eller hvad som helst, bör inskränka sitt åtgörande lill ordnandet af en rättvis och jemn beskattning å näringen, synes mig Utskotten nu hafva uppställt en princip, som förer på bell andra vägar.
Utskotten hafva, i en nog långt drifven omskapningsanda, velat, med undergräfvande af ali husbehofsbränning, i bast framkalla en allmän rationel fabriksbränning, dervid förbiseende, att aldrig någon beskattning å bandteringen blifvit föreslagen så ojemn inom samma klass, som den, hvilken nu är i fråga för den 6:le eller ångklassen, äfvensom alt all konseqvens med föregående
Genom antagande af den 4:de klassens beskattning till gemen sam norm för all afgift å ångbränning, uppslår väl det naturliga förhållande, att den för stunden så illa anskrifna 3:dje klassen kommer att praktiskt försvinna, men deremot flertalet af 4:de klassens fabrikanter alt genast kasta sig in i 5:te klassen, för att der anställa en af lagstiftningen framkallad täflan till producerande af det högsta möjliga qvantum bränvin, mot en skatt, som lill statskassan inbringar ojemförligt mindre än nu, i proportion emot det kanntal, som tillverkas.
Hvad producenten beträffar, har han, om han är husbehofshrännare eller drifver sitt verk med eld, att emotse en snar undergång af en näring, hvarmed, mången sammanknippat, ej utan mogen beräkning, sin landthushållning.
Och om mången, icke bränvinsbrännare, ser med obehag, kanske ej utan skäl, denna handtering, måste man ej heller förlycka, att det för - 28 Bevilln.-, Lag- samt Allm.
Besv. och Eleon.-Uiskof tens Utlåtande, N:o 3. mynderskap, utsträckt till de minsta detaljer, kännes motbjudande, som staten utöfvar å dem, hvilka på detta sätt finna med sin lordel förenligt, att använda de produkten, de med eget arbete och oftast på egen, tungt beskattad, jord lyckats frambringa, då dertill kommer, att väl sällan någon myndling är utsatt för en täll sina principer sa ombytlig förmyndare, som den bränvinshrännaren har i Rikets häglof].
Ständer, hvilka vid hvarje, ehuru tätt återkommande, riksdag-experimenterande lagstifta på ett, för hans okränkbara dispositionsrätt öfver egna tillgångar, så ingripande sätt.
Betraktar man åter i nykterhetens och sedlighetens intresse följderna af det förslag, Utskotten här framlagt, så måste man häpna för det vågsamma häri ligger, att vilja, under en tillskapad kris, öfverskölja nationen med bränvin och framkalla sådana, om ock tillfällige, priser på detta fluidum, att konsumenten kan för samma penning förse sig med mångfaldigt större qvantum, än hvad hittills varit fallet.
Under dessa förhållanden, och då ej någon bestämd åsigt, under en följd af riksdagar, ännu gjort sig gällande, i afseende på de grunder, hvarpå statsmakternas åtgörande för (eller rättare sagdt emot) denna näring höra hvila, synes mig snarare lämpligt, att med något tålamod afvakta näringens naturliga, om ock ej brådstörtande, utveckling på ett rationelt och med sftats-ekonomiens fordringar öfverensstämmande sätt, hvarföre jag vågar föreslå, att Rikets Ständer, med afseende af Utskottets förslag, ville stadna i det beslut, ”att bibehålla den i tarifen vid 28 § af 1848 års förordning, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, bestämda ”klassfördelning och pannerymds-afgift.” ' af Herr aj Dahlström: ”Emot de förenade Utskottens beslut, att fördela den tid af året, under hvilken bränvinsbränning tillåten är, i sex terminer, får jag mig reservera, af följande skäl: att detta beslut är onyttigt och medför allt för stor svårighet vid kontrollen.
Ar det åter fråga om kreatursgödning; är en månads tid för kort; och ämnet för hränvinstillverkningen: säd eller potatis, annorlunda användt, än till drank, skulle till Sevillu.-, Lag- samt Allm.
Desv. och Ekon.-UIskoltens Utlåtande, N:o 3.
29 gödning medföra mångdubblad verkan, om ock endast halfva qvanliteten af en månads konsumtion deraf för bränning, dertill begagnades.
Utlåt ande, N:o 29. 3 sorn förut varit föreskrifven; så hafva dels Riksdagsfullmäktige Johan Westa mark och Lars Gustaf Sandberg från Westerbottens län och dels Erik Christensson från Bohus län uti två inom Hedervärda Bondeståndet afgifne memorial, hvilka blifvit till Lag-Utskottet remitterade, föreslagit att, enär erfarenheten visat, det ofvan åberopade förändrade stadgande ledt till den följd, att församlingen gick miste om afhörandet af kungörelserne, emedan de fleste församlings-medlemmarne genast efter gudstjenstens slut begåfvo sig ur kyrkan, tiden för kungörelsers uppläsande måltp, med afseende å de olägenheter, som voro förenade med omförmälde förhållande, varda bestämd i enlighet med hvad före omförmälde Kongl. Förordnings utfärdande varit vanligt.
I afseende å denna motion, som af Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-lltskotten blifvit gemensamt handlaggd, hafva Utskotten inhemtat alt Lag- och Ekonomiutskotten, hvilka vid sisthållne riksmöte tillstyrkt ett sådant stadgande, som genom Kongl. Förordningen den 8 Maj 1849 blifvit méudeladt, såsom skäl derföre hufvudsakligen anfört: att kungörelsers uppläsande under den allmänna gudstjensten vid den tid, då församlingen bör, befriad fiån verldsliga bestyr, odeladt egna sin andakt åt betraktande af Guds ord, hade ett menligt inflytande på det sannt religiösa sinnet, och att det dessutom syntes mindre lämpligt att sålunda sammanblanda förkunnandet af religionens läror med underrättelser om timliga värf och förrättningar, ofta nog af den mest underordnade art.
Enligt Utskottens tanka äro de sålunda anförda skälen så ostiidiga och af den vigt, att Utskotten icke finna sig kunna understödja motionärernes förslag om undanrödjande af omförmälde på Rikets Ständers begäran nyligen meddelade författning; ulan hemställa Utskotten, alt ifrågavarande motioner må af Rikets Ständer lemnäs utan åtgärd.
4 Lag- samt Allfr).
Besvärs- och Ekon.-Viik.
Betänkande, N:o 30. 3€>.
Ank. till Exp.-lltsk. d. 19 Augusti 1851. kl. 9 f. m.
Betänkande, i anledning af vfickl motion om införande af t jens tehjons böcker.
Hidderskapet och Adeln har Herr Liljenstolpe, A. F., framställt ett till Utskottens behandling ölverlernnadt förslag, deruti motionären förordat begagnandet af så kallade tjenstehjonsböcker, i hvilka de för tjenstehjon utfärdade attestater skulle införas, i stället för att, såsom tillförene, skrifvas på serskilde pappersblad.
Enligt förslaget borde desse böcker inrättas i likhet nied de i Danmark bruklige så kallade skild smalsbo g er for tjenstetyende.
De skulle innebafvas af tjenstehjonen sjelfve och innehålla tryckt utdrag af tjenstehjonsstadga!); vara försedde med vederbörande prest mans påskrift om tjenstehjonets namn och födelseort; samt i öfrigt innehålla tjenstehjonets födelse-, dop- och konfirmations-attester; af vederbörande husbönder inskrifna orlofssedlar, äfvensom anteckningar om böckernes uppvisande hos vederbörande pastorsembetet vid tjenstehjonens flyttning från en församling till annan.
Motionären har ansett sitt förslag desto snarare böra vinna framgång, som det icke innefattar en nyhet för landet, enär de uti gällande förordning om gesällvandringarne påbudne så kallade gesällböcker äro af ungefär enahanda beskaffenhet, och af den praktiska nytta, som dessa böcker medfört, kunde slutas till den, som kunde vinnas af tjenstehjonsböckerna.
Såsom hufvudsakliga fördelar af sistnämnde bö'cker har motionären ansett: att genom dem skulle vinnas en större ordning, samt en säkrare kontroll ej allenast å tjenstehjon, utan äfven å husbönder; att förfalskning af tjenslehjonens betyg vore mindre att befara, om dessa betyg vore införda i en bok, än om de vore skrifna på serskilde papper; samt att äfven vid domstolsförhandlingar ifrågavarande böcker kunde underlätta erhållandet af nödige upplysningar om tilltalad persons föregående vandel.
Eiler det motionären vidare gjort hemställan om desse böckers anskaffande genom Patriotiska sällskapets försorg, har han, för den händelse att hans ofvanberörde förslag vunne bifall, uti ett motionen följaktig! serskildt yttrande, föreslagit, att 21 § af Kongl. Lego - Lag- tamt Allm.
Besvärs- och Ekon.- lii sk.
Betänkande, K:e 30.
I stadgan ben 23 Nov. 1833 målte sålunda förändras, att i orlofssedel eller tjt nslebeiyg icke något behöfdu införas angående tjenstehjonets frejd, om hvilken i allt fall IjcnstehjoneU prestbetyg inedd la le upplysning, och att nämnde lagrum således måtte erhålla följandt) förändrade lydelse: “Tjenstebetyg, sorn tjenstehjon af husbonde enligt 41 § undfår, skall innehålla: 1:o Tjenstehjonels namn och ålder samt ort och ställe, der det tjent; l:o Huru länge del varit i husbondens tjenst; 3;o Hvad slöjd eller annat arbet» det Iean förrätta; och 4. o intygande om dess ledighet att annan tjenst antaga.* Hvad sålunda blifvit hemstäldl, hafva Utskotten tagit i öfve; vägande; och duun
Disketten förmoda, ått ifrågavarande tjenstehjousböc :-,er skulle, i likhet med de redan införda jraäiiböckerne, å ena sidan medföra några fördelar, hysa Utskotten jemväl den åsigt, att dr, å andra sidan, skulle, serdeles lör tjenstehjon*!), vara förenade med åtskilliga olägenheter.
Blskotten hafva i sådant afseende synnerligen fastat sig vid den omständigheten, att ett yngre tjenstehjon, om ock begålvadt med de hästa anlag och böjelser, kunde af obetänksamhet eller förled t af annan petson begå ett felsteg, om hvilket en samvetsgrann husbonde ej kunde undgå att göra anteckning i tjenstehjonsboken.
Denna fläck skulle nu allt framgent vidlåda tjänstehjonet, som med bästa vilja ej kunde utplåna densamma; och just derigenom, att den så envist bibehölle sin plats i betygsamlingen, torde slutligen hos tjeustehjonet uppsta frestelse, att på ett eller annat olagligt sätt söka göra sig den qvitt.
Dessutom skulle, enligt motionärens förslag, kostnaderne för IjenstehjonsbÖckernes snska (Tande drabba tjenstehjon*!! sjelfva; och delta hafva Utskotten, med afseende å tjensUhjonens vanligen knappa tillgångar, ej kunnat gilla, om berörde kostnader skulle blifva äu så obetydliga.
I anförde omständigheter hafva Utskotten funnit anledning till det vördsamma tillstyrkande, att ofvanberörde motion icke må till någon åtgärd föranleda.
Blh. till B.
Troe.
ISAO $ lisö t. 7 Sami. 2 Afä. ä Hafi. STOCKHOLM.
Östlund <fc Berling, 485L La/j• samt Allm.
Besvärs- o. Ekon.-UtsloUens Betänkande, N;o 31.
1 N:o 31- Ank. till Exp. Utsk. den 19 Aug. 1851, kl. 10 f. m.
Betänkande, i anledning af serskilda motioner i fråga om inskränkning uti eller uppliäfvande af rättigheten för husbonde att tilldela tjenstehjon husaga.
I detta ämne hafva Utskotten fått till behandling emottaga följande motioner, nemligen: från Högloft.
Ridderskapet och Adeln, dels af Herr Hjerta, Lars, som, i öfverensstämmelse med en af honom vid sistlidne riksmöte gjord enahanda framställning, hvilken då icke föranledde till någon Rikets Ständers åtgärd, yrkat, att stadgandet i 14 kap. 5 § Handels-balken samt föreskriften i Kongl. Maj:ts förnyade nådiga Legostadga af den 23 November 1833, om rättighet för husbonde att tilldela tjenstehjon husaga, måtte upphäfvas.
Motionären, som utgått från den synpunkt, att förhållandet emellan husbonde och tjenare icke kunde betraktas annorlunda, än såsom grundadt på ett frivilligt kontrakt, hvarigenom den sednare åtager sig att åt den förres tjenst egna sin tid och förrätta vissa arbeten, emot öfverenskommen betalning, har i öfrigt, till stöd för sitt yrkande, hufvudsakligen anfört, att det strede emot begreppet om en persons oförytterliga rättigheter, att tjenstehjoliet, vid legoaftalets ingående, underkastades husbondens makt att gifva aga: att den myndighet, som, till följd af beskaffenheten utaf hustjenarens förrättningar och dennes deraf följande förhållande till husbonden, borde den sednare tillkomma och i lag tillförsäkras, vore tillräckligen tryggad genom de stränga ansvars-bestämmelserna i 15 kap.
Missgernings-balken; att den ifrågavarande delen af husbonde-rätten, sedan långliga tider tillbaka, icke mera existerade i England, Frankrike och större delen af Tyskland; samt att äfven hos oss den icke egde rum i afseende på arbetare i handtverk och fabriker; dels ock af Herr Granfeldtj A., som från den omständigheten, att Lagberedningen, uti sitt afgifna förslag till Ilandels-balk, icke bibehållit husagan, samt de för förslaget i denna del anförde motiver, hemtat skäl för det yrkande, alt stadgandet i 14 kap. 5 § Handels-balken samt 2 artikeln 5 § af Bih. till B.
Prot. 1850 & 1851. 7 Sami. 2 Afd. 10 Räft. 2 Lag- sami Allm.
Besvärs o. Ekon.-Utskollens Betänkande, li.o Si. Kongl. Legostadgan den 23 November 1833, jemte dermed öfverensstämmande serskilde lagbud, måtte upphäfvas; samt från HälloJl. Borgare-Ståndet, dels af Herr Berg, P., som hemställt, att, enär 36 kap. 2 § Missgernings-balken samt 5 och 9 §§ i Kongl.
Legostadgan vore allt för litet tryggande för tjenstehjon mot svårare misshandel af deras husbönder, förstnämnde lagrum måtte gifvas följande förändrade lydelse: ”Slår husbonde eller matmoder legohjon sitt, så att det deraf tillfogas åkomma; ligge det i laga bot, som förr är sagdt.
Näpsa de det skäliga för brott dess; vare ogildt;” uti hvilken hemställan Herr Sundler instämt; dels ock af Herr Winge, som under den hos Yällofl. Borgare-Ståndet, vid nyssnämnde motions remitterande, i ämnet förda diskussion, framställt påstående, att alla de lagar eller författningar, som medgåfve husbonde rätt att utdela husaga till tjenstehjon, måtte, såsom qvarlefvor af barbarism, undanrödjas.
Innehållet af dessa motioner och desamma följaktige yttranden hafva Utskotten tagit i öfvervägande; och ehuru ofvannämnde af Herr Hjerta och jemväl af Lagberedningen uttalade åsigt, att förhållandet emellan husbonde och tjenare grundar sig på ett emellan dem, såsom frie kontrahenter, ingånget fördrag, är riktig, får likväl icke förgätas, att detta fördrag, sådant det i allmänna lagen och gällande legohjonsstadga framstår, har en egendomlig karakter, vida skiljd från den af andra arbets-beting.
Tjenstehjonet är nemligen medlem af den familj, inom hvilken det tjenar; hvarföre ock ofvanberörde kapitel i Missgernings-balken, hvilket stadgar ansvar för man, som slår sin hustru, och hustru, som slår sin man, jemväl innehåller stadgande om husbonde eller matmoder, som slå sitt legohjon.
Med grundsatsen, att tjenstehjonet är familje-medlem, sammanhänger på det närmaste föreskriften, att tjenst ej bör, utom i Stockholm, antagas på kortare tid än ett år, och från nämnde grundsats härleda sig föreskrifterna för husbonde, att förse tjenstehjon med kosthåll; att vårda sig om sjuka och arbetslösa tjenstehjon o. s. v. Sedd från denna synpunkt förlorar husagan mycket af den förhatliglmt, som annars vidlåder densamma.
Den anses då ej grunda sig på ett fördrag, utan på föräldramakten; och det] kan ej vara serdeles förödmjukande för tjenstehjonet, att, i likhet med husfadrens och husmodrens egna barn, vara aga underkastade, Denna aga utdelas aldrig, eller åtminstone högst sällan, i närvaro af annan person, än någon af familjens medlemmar och är ej ansedd förenad med skymf, så att den ingalunda kan jemföras med de från fordna Lag- saint Allm.
Besvärs- o. Ekon.-Utskottens Betänkande, N;o 31. tiller qvarstående, med offentlig vanära förenade, kroppsstraff'för brottslingar, från hvilka straff lagsliftningarne i sednare tider sträfvat alt frigöra sig.
Man torde invända, alt det palriarkaliska förhållande, på hvilket Ut skotten häntydt, numera i verkligheten icke eger runi; men örn än en sådan åsigt på sednare tider hos en och annan gjort sig gällande, tro dock Utskotten den ännu icke vara så allmän, att skäl förefinnes alt i lagstiftningen frånträda grundsatsen, att tjenstehjon äro familje-medlemmar.
Så länge nu gällande föreskrifter om tjenstehjons flyttning och a fl alen derom qvarstå, och om förändring i delta afseende har fråga ej uppstått, så länge det således ej står husbonde fritt, att när som helst skilja olydigt och lättjefullt tjenstehjon ur tjernsten, måste han emot sådant tjenstehjon, då det ej låter sig af förmaningar rättas, ega ett kraftigare korrektiv.
Det är visserligen sannt, att husbonde kan i detta fall, såsom yttersta medel, anlita vederbörande myndighet, för att få tredskande tjenstehjon ur tjenstcn vräkt; och delta medel komme utan tvifvel att, oftare än som nu sker, användas, om husagan afskaftades; men det hör besinnas, att här i landet, der, i anseende till bristande kapitaler, tillfällig arbetsförtjenst ej lätt kan erhållas; der fly tillingarne från en ort lill annan af flere omständigheter försvåras, och der ändtligen stränga stadganden emot försvarslöse personer förefinnas, ett tjenstehjon, som i olaga flyttningstid blifvit skiljdt från tjenst, är vida beklagansvärda re, än det, som ådragit sig och erhållit måttlig husaga; och derför har jemväl legostadgan med rätta svårare ansett vräkning än husagan.
Det är väl också i allmänhet mera missbruket än bruket af denna aga, som gifver anledning till missnöje.
Och emot detta missbruk, som dock torde blifva mer och mer sällsynt, 1 finnes värn i lagen, och dessutom uti husböndernes egen fördel vid att erhålla godt tjenstefolk, om hvilken fördel den husbonde snart går miste, som gör sig känd för att missbruka sitt husbondevähle.
Utskotten anse alltså tiden ännu ej vara inne för husagans borttagande; och som stadgandet i 36 kap. 2 § Missgernings-balken blifvit moditieradt genom legostadgans föreskrifter, anse Utskotten icke eller den af herr Berg föreslagna förändring i förstnämnde lagrum nu erforderlig.
Och få Utskotten, af nu anförda skäl, vördsamt tillstyrka, att ofvanberörde motioner icke må till någon åtgärd föranleda.
Slockholm den 19 Augusti 1851.
Besvärs- o. Ekon.-Vtskottens Betänkande, IV:o 32.
Reservationer: af herr Winge, herr Sundblad, herr Gustafsson och herr Hesselgren.
Ank. till Exp. Utsk. den 19 Aug. 1851, kl. 10 f. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om afskaf - fande af prygelstraffet och andra extrajudiciela bestraffningar inom hrigs-ståndet.
Till Lag-Utskottet har blifvit remitterad en af RiksJagsfullmäktigen Lars Olsson från Stora Kopparbergs län inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion, rörande afskaffande af prygel-straffet inom den svenska krigsmakten; varande, såsom närmare utredning och motivering af denna framställning, åberopad en, efter motionärens uppgift, af herr Mannerskantz inom llögloflige Ridderskapet och Adeln vid 1840 års riksdag uti ifrågavarande ämne väckt motion, hvilken Lars Olsson erbjudit sig att Utskottet tillhandahålla, men sedermera icke dit aflemnat.
Härjemte har Utskottet lått emottaga en af herr Winge inom Vällofl. Borgare-Ståndet gjord framställning om upphörande af icke allenast prygelstraffet, utan jemväl alla de inom mililär-ståndet nu brukliga extrajudiciela bestraffningar.
Lag-Utskottet har, för behandling af förevarande motioner, sammanträdt med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet.
Utskotten få, i afseende på detta ämne, upplysa, att, så vidt inhemtas kan af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll vid 1840 och 1841 årens riksmöte, någon motion af herr Mannerskantz, rörande prygelstraffets afskaffande, då ej förevarit; att deremot en motion i detta ämne blifvit vid nämnde riksmöte väckt af herr Cederschjöld, R.
Th., men icke föranledt und. skrifvelses aflåtande till Kongl. Maj:t; att samma ämne åter förehafts vid riksdagen åren 1844 och 1845, och att Rikets Ständer då till Kongl Maj:t ingått med und. framställning om förändrade stadganden, ledande till inskränkning i prygelstraffets användande; att denna skrifvelse sedermera och efter det Lag- samt Allm.
Besvärs- o. Ekon.-Utskottens Utlåtande, N.-o 33.
5 Kr igs-hofrätten, Justitie-kanslers-embetet och Konungens Högste Domstol fått i ämnet sig yttra, öfverlemnats till handläggning af en den 23 Jan.
1846 i nåder tillförordnad kommitté för krigslagarnes omarbetning samt att uti en vid sist hällne riksdag afgifven motion hemställts, att Rikets Ständer skulle till Kongl. Majrt i underdånighet frambära deras und. önskan, att prygelstralfet mätte afskalfas, men att denna motion blifvit af Lag-samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten, uti Betänkandet N:o 17, som af tre Riksstånd bifallits, afstyrkt, på den grund, att omförmakle kommitté, derest prygelstraffet funnes utan skada för krigsdisciplinen kunna afskaffas, förmodats icke underlåta att uti afgifvande förslag till ny krigslag härutinnan tillvägabringa nödig förändring och alt, vid sådant förhållande, den af motionären föreslagne åtgärd icke ansetts lämplig.
Då Utskotten dela de åsigter, som sålunda af Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten vid sislhållne riksdag blifvit yttrade, och Utskotten jemväl anse det höra anlagas, att frågan om andra extrajudiciela bestraffningars lämplighet och behöflighet jemväl kommer att af nämnde kommitté tagas under öfvervägande, få Utskotten vördsamligen tillstyrka, att omförmälde motioner icke må lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.