Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen och för beredande af ökadt förtroende till de fastställda lånevilkorens orubbade bestånd intilldess de upplånade medlen blifvit återbetalda, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla om E. K.
M:ts nådiga fastställelse å de beslut, som af Rikets Ständer äro rörande ofvannämnda lån meddelade.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 30 Nov. 1851.
Preste-Ståndet den 30 — — Borgare-Ståndet den 1 Dec. — Bonde-Ståndet den 1 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående pension åt öfverstelöjtnanlen, Grefve A. E. von Rosen. (Stats-Utsk:s Utl.den N:ris 355 och 372.) S. A. K. Hos Rikets Ständer, sorn, genom beviljandet af högst betydliga anslag för anläggande af jernvägar i olika delar af Riket, erkänt den stora nytta, i ekonomiskt och industrielt hänseende, som dessa kommunikations-medel böra medföra för det allmänna, Bih. till B.
Prat. 1858 & 1854. 10 Sami. 1 Afd. 83 658 Expeditions-Vtskotlets Förslag till underd.
Skrifvelse, iV.-o 207. har i betraktande kommit, huruledes Öfverste-löjtnanten i Flottans mekaniska korps; Grefve A. E. von Rosen i främsta rummet fästat uppmärksamheten på möjligheten af jernvägs-anläggningar^ utförande inom Sverige, och sedermera genom insigtsfulla och outtröttliga bemödanden i hög grad bidragit att Väcka och lifva intresset för dessa gagneliga företag.
Och då Grefve von Rosen såmedelst gjort sig förtjent af fosterlandets erkänsla, samt, enligt hvad upplyst blifvit,' bemälde Grefve, vid numera framskriden ålder, 'befunne sig i mindre lyckliga ekonomiska omständigheter, hafva Rikets Ständer fördenskull velat medgifva, det Öfverste-löjtnanten, Grefve A. E. von Rosen må uppföras å Rikets Allmänna lndragnings-Stat, till åtnjutande, för sin återstående lifstid, af en årlig pension, stor Två Tusen Riksdaler Banko; dock att denna pension må utgöra ett honom personligen tillerkändt understöd, hvarå fordrings-egare icke hafva något anspråk.
N:o 207. t . ' s Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 30 Nov. 1854.
Preste-Slåndel den 30 — — Borgare-Ståndet den l Dec. — Bonde-Ståndet den i — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ändring i nu gällande föreskrifter, rörande patenträtt.
(Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ns Bet:de N:o 34.) S. A. K.
Enligt föreskriften i §. 11 af Kongl.
Förordningen den 13 December 1834 om hvad iakttagas bör för erhållande af tillståndsbref å rättighet att, med andras uteslutande, under bestämd tid utöfva och begagna nya uppfinningar i slöjd och konst eller förbättringar å redan gjorda uppfinningar, bör den, som anser sig genom åt annan meddelad patenträtt förnärmad, sin klandertalan emot patentet hos Kommers-kollegium anmäla inom sex månader från den dag, detsamma finnes tredje gången i Post- och Inrikes Tidningar infördt.
I stöd af berörda föreskrift kan alltså en person blifva berättigad att ensam begagna en möjligen gammal uppfinning, endast till följd deraf, att den, som förut under en längre tid an vändt samma uppfinning, förbisett det i nämnda tidningar gjorda tillkännagifvandet, eller ej varit i tillfälle att derom taga kännedom. Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 208.
Den gamla uppfinningen blir sålunda erkänd såsom ny, och den, sorn förut möjligen deraf haft sitt hufvudsakligasle uppehälle, nödgad att upphöra med sitt yrke eller åtminstone inskränkt i ulöfvandet deraf.
Ett sådant lagstadgande, hvarigenom en person kan riktas på en annans bekostnad, synes icke vara lämpligt, och ej eller bör någon tvingas till rättegång för bibehållande af sin lagligen förvärfvade egendom.
Fördenskull och då jemväl i öfrigt behof af en snar förbättring i lagstiftningen rörande patentväsendet förefinnes, hvadan ock en ny Författning i ämnet lärer, enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, vara under utarbetning, få Rikets Ständer, jemte underdånig anhållan, alt E. K.
M:t täcktes på fortgången af ifrågavarande magtpåliggande ärende fästa
Sin nådiga uppmärksamhet, tillika, med åberopande af deras i ämnet, den 15 Maj 1848, aflåtna underdåniga skrifvelse, innefattande framställning derom, att i den nya författningen icke måtte inflyta det uti 3 mom. af 3 §. i ofvanberörde förordning förekommande stadgande om rättighet till erhållande af patent för införande af i andra länder kända, men här i riket förut ej verkställda, uppfinningar i slöjd och konst, nu i underdånighet begära, att uti den förnyade patent-förordning, som kommer att i nåder utfärdas, måtte, med upphäfvande af, föreskriften i nu gällande patent-förordnings 11 §., angående anställande af klander å meddelad patent-rätt, stadgas, att sådan rättighet, alt med andras uteslutande begagna en uppfinning, hädanefter må beviljas endast vilkorligen, eiler under förutsättning, att uppfinningen verkligen är ny, hvarom pröfning må ega rum i anledning af den talan patent-innehafvare, derest han förmenar sig hafva blifvit i sin patent-rätt förnärmad, kan finna skäligt att, mot den som vederbör, göra anhängig.
Uppläst och, godkändt hos Ridd. och Adeln den 30 Nov. 18S4.
Presle-Slåndet den 30 — — Borgare-Ståndet den l Dec. — Bonde-Ståndet den 1 —- — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Kongl. Majlis Proposition om allmänt stadgande i Jråga om en för obotlig ansedd sinnessvag, larn eller blind tjenstemans skiljande från ordinarie beställning.
(Stats- och Lag-Utsk:ns Utkde N:o 27.) S. A. K.
Medelst nådig Proposition af den 11 sisllidne Juli och uppå deri upptagne skäl, har E. K.
M:t behagat föreslå Rikets Ständer antagandet af ett så lydande stadgande: 660 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
»Embets- eller tjensteman, hvilken, i följd af vansinne, blindhet eller lamhet, under tre på hvarandra följande år oafbrutet varit urståndsatt att sin tjenst förrätta, utan att anledning vidare är för handen, alt han kan återvinna tjenstbarhet, må, sedan detta förhållande blifvit genom föregående ransakning behörigen utredt och styrkt, kunna, äfven utan egen ansökning, från tjensten afskedas, med vilkor dock: a) att, derest han då, enligt författningarne, är berättigad till pension från allmänna indragnings-staten eller allmän pensions-inrättning, sådan pension honom, för hans återstående lifstid, genom E. K.
M:fs förordnande tillägges; h) att, om lian icke är sålunda till pension berättigad, eller den honom från allmän pensions-inrättning tillkommande pension är så ringa, att han för egen eller hustrus eller omyndiga barns försörjning hade behof af ytterligare understöd, ett efter behofvet lämpadt årligt bidrag må å allmänna indragnings-staten honom af K.
M:t tillerkännas, dock icke utan Rikets
Ständers särskilda medgifvande till högre belopp, än som motsvarar hälften af hans lön, med afräkning likväl af det pensions-belopp, som från allmän pensions-inrättning kan honom tillfalla; c) att han, för det fall att han möjligen framdeles kan blifva i stånd att i tjenst åter inträda, må, vid derom skeende ansökning, tillgodonjuta den tur och befordringsrätt, som han före afskedet innehaft, men med skyldighet vid återingående i tjenst, hvarmed lön åtföljer, att frånträda pension, som honom i följd af afskedet tillerkänts.
Hvad sålunda blifvit stadgadt skall icke ega tillämpning å embets- och tjensteman, hvars lön icke är upptagen å rikets stat, eller hvars löneinkomster blott till någon ringa del från samma stat utgå, så vida ej i sednare fallet den pension, hvartill han är berättigad, kan pröfvas vara för honom tillräcklig; kommande i afseende på tullverkets personal alt lända till efterrättelse hvad för densamma särskildt är stadgadt.» Rikets Ständer hafva tagit denna fråga i öfvervägande, och ehuru Rikets Ständer visserligen anse, att det vore för det allmänna fördelaktigt, om, utan att sådant medförde andra olägenheter, utvägar kunde beredas, ledande dertill, att de tjenstemän, som icke vidare vore i stånd att sina befattningar bestrida, lemnade rum iör andra, dertill lämplige personer, finna dock Rikets Ständer, med hänsigt dertill alt Statens tjenster må med skicklige personer besättas, betänkligheter möta emot antagandet af É. K.
M:ts ifrågavarande nådiga förslag.
Det är ett kändt förhållande, att, oaktadt vissa tjenstemäns ställning uti ekonomiskt hänseende i sednare tider blifvit, i följd af lönetillökningar, i någon mån förbättrad, likväl samtidigt dermed antalet förminskats af dem, som söka inträde på tjenstemannabanan, äfvensom det med någorlunda säkerhet kan antagas, att redan nu öfverflöd ej förefinnes på personer, hvilka, egnande sig åt Statens tjenst, dervid ådagalägga en mera utmärkt embetsmannaskicklighet; och befara Rikets
Ständer att sådant skulle i ännu högre grad blifva förhållandet, derest en tjensteman skulle, utan något hans eget förvållande, endast i följd af en sjukdom, måhända ofta föranledd af det större nit han användt på uppfyllandet af sina tjenstepligter och förvärfvande! af en allt större skicklighet derför, kunna skiljas ifrån innehafvande befattning, utan alt vara försäkrad att dervid få bibehålla hela den samma befattning åtföljande lön, och således,- utom den stora olycka, sorn en svår och obotlig sjukdom i och för sig sjelf utgör, dertill möjligén blifva jemte de sina utsatt för verklig brist; hvarigenom äfven det motiv, som förmår flertalet lill inträde i Statens tjenst, eller vissheten om en säker, om än ofta knapp, bergning skulle upphöra.
Härtill kommer, att de nu i Statens tjenst varande personer tryggat sig vid Kongl. Brefvet den 23 September 1688, hvilket, ofta åberopadt, tillförsäkrar dem, som troget tjent, att icke för sjukdom blottställas för att dömas sin lön eller annan rättighet förlustige. Expeditions-Utskotlets Förslag till anderd.
Skrifvelse, N:o 208. 661 Beträffande dessutom sjelfva den i det nådiga förslaget bestämda grunden för Statens rätt att afskeda en tjensteman utan hans egen ansökning, eller att han skulle, i följd af vansinne, blindhet eller lamhet, under tre på hvarandra följande år oafbrutet varit urståndsatt att sin tjenst förrätta, utan att anledning vidare vöre för handen, att han kunde återvinna tjenstbarhet, och att detta förhållande blifvit genom föregående ransakning utredt och styrkt, förekommer att, då ett sådant styrkande icke kan bestå i annat än ett af läkare utfärdadt embetsbetyg, men erfarenheten gifver vid handen, alt äfven läkare understundom äro blottställda för misstag i sina omdömen om en sjukdoms utgång, häraf sannolikt ofta skulle blifva en följd, antingen att en samvetsgrann läkare högst sällan meddelade intyg om obotlighet, i hvilket fall det föreslagna stadgandet icke medförde den dermed åsyftade verkan, eller ock att, om en tjensteman, som blifvit afskedad såsom obotlig, likväl återvunne helsa och tjenstbarhet, han det oaktadt funne sig beröfvad både tjenst och tillfälle att egna Staten sin verksamhet.
För sådan händelse är väl i nåder föreslaget, att den åter tjenstbar blifne tjenstemannen skulle, uppå skeende ansökning, tillgodonjuta den tur och befordringsrätt han före afskedet innehaft; men då tillfälle måhända icke alltid skulle yppa ,sig för honom till erhållande af annan plats, torde genom nämnda stadgande oförskyldt lidande'för en sådan tjensteman icke vara förebygdt.
På grund häraf och då, enligt Rikets Ständers tanke, sådana fall, som i deu nådiga Propositionen omförmälas, icke torde inträffa så ofta, att något allmänt stadgande derför erfordras, och Rikets Ständer äro öfvertygade, att den tjensteman, som ser sig för någon slags sjuklighet urståndsatt att sin tjenst bestrida, skall finnas beredvillig att sjelf begära sitt entledigande, om han eger att sedermera påräkna tillräckligt understöd, äfvensom att, derest É. K.
M:t vid sådant tillfälle skulle i nåder finna skäl att till Rikets
Ständer göra nådig framställning om sådant understöd, Rikets Ständer icke skola sådant förvägra, der ömmande omständigheter sig förete, anse sig Rikets Ständer till E. K.
M:ts ifrågavarande nådiga Proposition icke kunna lemna bifall.
Stockholm den 1 December 1854. 662 Expeditions-Utskoltels Förslag till underd.
Uppläst och godkäjidt hos Ridd. och Adeln den 30 Nov. 1854, Preste-Ståndet den 30 — — Borgare-Ståndet den l Dec. — Bonde-Ståndet den 1 — — ' Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående byggnads-lån åt staden Jönköping, samt anslag och lån för ny tomtreglering derstädes.
(Stats-Utsk:s Utl:de N:o 308 och Mern.
Uti aflåten nådig Proposition har E. K.
M:t behagat meddela Rikets Ständer, hurusom, efter den, i början af förlidne Mars månad, staden Jönköping öfvergångna eldsvåda, dervarande Magistrat, i särskilda, af E. K.
M:ts Befallningshafvande i länet anmälda och förordade ansökningar, å stadens vägnar, underdånigst anhållit, plt, i anseende till ej allenast den prydlighet, utan äfven den större säkerhet emot eldfara, som skulle vinnas, om stenhus kunde blifva uppförda i stället för de vid eldsvådan nedbrunna trädhusen, hvartill dock, enär nästan alla egarne af dessa saknade medel till uppförande af stenhus, ett byggnads-lån af 300,000 R:dr ansetts erforderligt, E. K. M:t måtte i nåder bereda Jönköping ett dylikt lån, till det belopp, som Statens tillgångar medgåfve och E. K. M:t funne lämpligt, dock under dervid fästadt vilkor, ' att ifrågavarande understöd endast finge tilldelas de tomtegare, som åtoge sig att uppföra hus al sten eller annat icke eldfarligt ämne; hvarjemte och då kostnaden för den tomtreglering, som, till följd af berörda eldsvåda, funnits nödig och, jemlikt redan hufvudsakligen nådigst gilladt förslag, skulle omfatta hela staden, komme att utgöra ett belbpp af 91,846 R:dr, deraf endast 10,000 R:dr ansåges kunna framdeles blifva staden godtgjorda, Magistraten äfven underdånigst begärt, att, till bestridande af kostnaderna för denna tomtreglering, ett anslag utan återbetålnings-skyldighet af 81,846 R:dr, samt ett lån af 10,000 R:dr måtte staden i nåder beviljas; — med anledning af hvilket allt, och i betraktande af den förlust, staden Jönköping genom eldsvådan lidit, E. K. M:t, jemväl efter jemförelse med hvad andra större städer i enahanda afseenden förunr näts, nådigst föreslagit, att Rikets Ständer måtte åt denna stad anvisa, dels, såsom byggnads-lån, 100,000 R:dr, och dels, för tomtregleringens verkställande, 10,000
R:dr såsom anslag utan återbetålnings-skyldighet och 10,000 R:dr såsom lån, allt under enahanda vilkor och förbehåll, som Rikets Ständer fästat vid de statsbidrag af lika beskaffenhet, hvilka nyligen blifvit staden Orebro beviljade.
Expediliöns-Utskollels Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 20.9. 6G3 Hvad först beträffar det i E. K.
M:ts nådiga framställning afsedda byggnadslån, hafva, i öfverensstämmelse med den åsigt, som vid alla sådana af Rikets Ständer förut behandlade frågor gjort sig gällande och föranledt dylika låns meddelande åt andra brandskadade städer, Rikets Ständer ansett låne-understöd, i förevarande hänseende, äfven böra anvisas för staden Jönköping, med anledning' af den eldsvåda, hvaraf denna stad å omförmälda tid blifvit hemsökt.
Men som lånebeloppet vid detta, såsom vid andra likartade fall, synes böra lämpas efter den timade eldsvådans omfattning samt egarnes till de derigenom ödelagda tomterna behof af allmänt understöd för uppförande af nya hus i de nedbrunnas ställe, hafva Rikets Ständer icke kunnat bevilja hela den af E. K. M.t i nåder föreslagna lånesumman, helst denna, i förhållande till antalet af de brandskadade gårdarne och i betraktande af härvid för öfrigt förekomna omständigheter, synes större än de byggnads-lån, deraf åtskilliga andra städer efter enahanda olyckor kommit i åtnjutande.
Och då nu ifrågavarande lån således icke bör , bestämmas till högre belopp, än det låne-understöd, hvilket under sednaste riksdag beviljades staden Lidköping för återuppbyggandet af den, vårtiden år 1849, nedbrunna del af denna stad; hafva Rikets Ständer funnit skäligt att, i anseende till den eldsvåda, som i början af Mars månad innevarande år öfvergått en del af Jönköping, bevilja nyssnämnda stad ett byggnads-lån af Sextiosex Tusen Sexhundra Sextiosex Riksdaler tretiotvå skillingar banko, emot de vilkor och förbindelser, som, med hänsigt till ej mindre lånemedlens lyftning och användande, än desammas återbetalning och räntans beräkning, blefvo, till framtida iakttagande vid dylika låns beviljande, utaf Rikets sednast församlade Ständer fastställda samt hos E. K.
M-t, i' underdånig skrifvelse af den 19 Mars 1851, anmälda och uti 39 §. af nu gällande Reglemente för Riksgäldskontoret finnas upptagna; börande likväl låne-understöd utaf omförmälda summa endast få utlemnas till de tomtegare, som åtaga sig med de erhållna lånemedlen uppföra byggnader af sten eller annat icke eld farligt ämne.
Vidkommande derefter de, å staden Jönköpings vägnar, jemväl i underdånighet begärda och af E. K.
M:t i nåder förordade statsbidrag för verkställandet af en förändrad reglering af stadens tomter, så hafva, med afseende på förekomna förhållanden, till stöd för Statens så beskaffade medverkan dervid, och sedan så väl lån som anslag utan återbetalnings-skyldighet vid innevarande riksdag blifvit för ny tomtreglering inom staden Örebro, efter derstädes likaledes nyligen inträffad vådeld, beviljade, Rikets Ständer lemnat bifall till det, såsom anslag utan återbetalnings-skyldighet, af E. K. M.t i nåder föreslagna statsbidrag af Tio Tusen Riksdaler för staden Jönköpings nya tomtreglering, äfvensom, för sagda ändamål, beviljat och anvisat ett lån å Tio Tusen Riksdaler, att af oftanämnda stad från Riksgälds-kontoret utbekommas, under enahanda förbehåll samt ränte- och återbetalnings-vilkor, som vid innevarande riksdag blifvit af Rikets Ständer stadgade för det, enligt derom i Rikets Ständers skrifvelse af den 1 nästlidne Juli gjord underdånig anmälan, beviljade lån för tomtregleringen i Örebro, dock med förlängning af yttersta terminen för lånemedlens lyftning till slutet äf Mars månad nästkommande år 1855.
Hvilket allt, till svar i ämnet, Rikets Ständer få hos E. K. M:t härigenom i underdånighet anmäla.
Stockholm den 1 December 1854. 664 Expedilions-Utskotlets Förslag till underd.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 30 Nov. 1854.
Preste-Stå ndet den 30 — — Borgare-Ståndet den 1 Dec. — Bonde-Ståndet den 4 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, rörande ändring i föreskrifter om fattigvården.
(Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:ns Bet:den Nrris 20 och 36.) i S. A. K. Hos Rikets Ständer har till öfvervägande kommit, huruvida icke fattigvården, i nedannämnda hänseenden, må efter förändrade grunder ordnas.
Uti nu gällande nådiga förordning om fattigvården i riket är nemligen i §.
1 stadgadt, det arbetsför och frisk person är skyldig att, utan fattigvårdens betungande, draga försorg om sig och de sina.
Härvid förekommer likväl att uttrycken »de sina» icke innebära full tydlighet, jemte det ej eller någorstädes förklarats hvem dermed egentligen åsyftas, äfvensom att detta påbud förutsätter möjligheten att ovilkorligen varda iakttaget, ehuru sådant beror af arbetsförtjenstens mer eller mindre tillräcklighet utöfver personens eget behof.
I betraktande häraf och som, bredvid den grundsats att hvar och en i omförmälda tillstånd försatt person sig sjelf underhåller, rättvisan jemväl kräfver att föräldrar och barn, i mån af behof, å ena, samt förmåga, å andra sidan, bidraga till hvarandras försörjning, hvarmed tillika fordras någonting bestämdt och hvilket alltid blifver möjligt att motsvara, få Rikets Ständer, hos E. K. M:t, i underdånighet anhålla, alt sista punkten af berörda §. måtte ändras till följande lydelse:
Föräldrar och barn skola, i mån af behof, å ena, samt förmåga, å andra sidan, bidraga till hvarandras försörjning; samt att, såsom en följd häraf i Förordningens §. 6 mom. 3 uttrycken: »vården af barn» måtte ändras tili »vården af föräldrar eller barn»; »barnavården» lill »vården af föräldrar eller barn»; samt »barnets» till »fadrens, modrens eller barnets».
Då stadgandet i §.
14 mom. 2 kan föranleda till ett obehörigt betungande för det fattigvårds-samhälle, inom hvilket barn af kringstrykande eller resande qvinna blifvit framfödt, och till Rikets Ständers kännedom kommit alt förhållandet redan så varit inom åtskilliga fattigvårds-samhällen i följd deraf, dels att den, hos hvilken den okända, men i barnsnöd stadda qvinnan begärt härberge, ansett sig moraliskt skyldig Expeditions-Vtskoltets
Skrifvelse, N:o Sfi. 665 och till undvikande af laga ansvar nödsakad att bifalla hennes begäran, dels ock att qvinna eger laglig rätt, att hvar sorn helst utom sin försörjnings-ort skaffa sig en tillfällig bostad, för att der framföda barn och få detsamma döpt, utan att presten eller någon annan är berättigad att få modrens namn och försörjnings-ort uppgifven, så få Rikets Ständer hos E. K.
M:t jemväl i underdånighet anhålla, att föreskriften i 14 §. 2 mom. af ofvanberörde nådiga förordning derom, att, då modrens försörjnings-ort ej kan utrönas, barnet skall tillhöra fattigvårds-samhället i den ort, der det blifvit födt, måtte derifrån utgå.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 30 Nov. 1884.
Preste-Ståndet den 30 — — Borgare-Ståndet den 1 Dec. — Bonde-Ståndet den 1 — — Rikets Ständers underdåniga Skri/velse, angående ändringar och tillägg uti de om Skiftesverket i riket gällande föreskrifter.
(Lag- samt Allm. Resv.- och Ekon.-Utsk:ns Bet:de N:o 30 och Mern.
N:o 37.) S. A. K. Rikets Ständer hafva till öfvervägande förehaft nedannämnda ämnen jemte de derutinnan genom Kongl. Stadgan om Skiftesverket i riket gifna föreskrifter, och få, med anledning af hvad dervid förekommit, i underdånighet anmäla följande:
Med afseende på den vanvård, landets skogar sedan länge varit underkastade och det ökade värde dessa, till följd deraf, vunnit, synes det nu för obehörig skogsafverkning under skiftestid stadgade högsta bötesbelopp 16
R:dr 32 sk. vara alltför lågt, för att kunna afhålla skogsegare från att medelst afyttring af den oskiftade gemensamma skogens produkter äfven på otillåtet sätt deraf draga största möjliga fördel, samt sådana strängare föreskrifter i berörda hänseende erforderliga, alt hvarje delegare, som under skifte med otillåten skogsafverkning beträdes, skall icke allenast ersätta det huggnas värde, utan äfven utgifva ett förut till beloppet bestämdt vite, så högt, att detsamma kan antagas i icke obetydlig mån öfverstiga vinsten af det otillbörliga förfarandet; skolande såmedelst de öfrige delegarne uppmuntras att oftare än Bih. till R.
Prot. i SS 3 & 185f. 10 Sami. t Afd. 84 666 Expeditions-Utskottels
Skrifvelse, N:o Sil. hittills beifra öfverträdelser emot förbudet, samt ifrågavarande missbruk sannolikt blifva mer oell mer sällsynta.
Vidare har erfarenheten ådagalagt det förhållande, att under pågående laga skifte jordegare mångenstädes, hänförda af vinningslystnad eller skadebegär, icke funnit betänklighet dervid, att, sedan inegorna blifvit graderade, tillgodogöra sig deras värde, dels genom att derifrån bortföra matjorden, dels medelst flåhackning samt dermed likartad s. k. skumplöjning jemte påföljande bränning å ängsvall, som sålunda väl under några år göres sädesbärande, men emellertid utsuges och förderfvas för efterträdaren.
Denne eger visserligen den utväg öppen, att genom domstols anlitande derför fordra godtgörelse; men äfven om sådan honom lillerkännes, motsvarar sällan denna godtgörelse den lidna, stundom ovärderliga förlusten, helst om mark, som består af tunn mylla på sandbotten, varit föremål för den förre jordegarens egennytta, i hvilket fall den på matjorden beröfvade marken blifvit nästan obrukbar.
1 betraktande häraf kan för ifrågavarande förfaringssätt lämpligen bestämmas enahanda påföljd, sorn för otillbörligt användande, under skifte, af skog och torfmosse, i synnerhet som det icke är sällsynt, att, för uppnående af omförmälda ändamål, skiftes slut genom obefogad klagan uppehälles.
Med dessa åsigter hafva Rikets Ständer funnit 2 kap. 2 §. i Skiftes-stadgan böra erhålla följande förändrade lydelse: 1 det utfärdade förordnandet skall Konungens Befallningshafvande förbjuda delegarne, vid vite från 16
R:dr 32 sk. till och med 100