Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Preste-ståndet den 22 — — Borgare-ståndet den 25 — — Bonde-ståndet den 25 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse> angående ändring i 22 $:n af Kongl förpassnings-stadgan den i5 Maj 184S, rörande sjöfarten emellan inrikes orter.
(Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-utsk. Bet., N:o 8.) S. A. K.
I likhet med hvad vid sistlidna riksmöte egde rum, hafva Rikets nu nu församlade Ständer fästat uppmärksamhet deruppå, huruledes uti 22 §:n af nu gällande Kongl, förpassnings-stadga rörande sjöfarten inrikes orter emellan af den 15 Maj 1843 blifvit, till iakttagande vid utgående från Stockholm, föreskrifvet för inrikes seglande skeppare att, ehuru frikallade från skyldigheten att ankra utanför Furusunds tullplats, likväl med båt uppsända sina förpassningar till dervarande tullkammares påteckningj och som detta åliggande föranleder till flera olägenheter för de trafikerande, samt någon kontroll icke synes ligga i blotta påtecknandet af förpassnings-handlingarne, då dessas riktighet icke utan genom anställd visitation kan utrönas, hafva Rikets Ständer ansett sig böra hos E. K.
M. förnya den vid berörda riksdag i un - 256 Ex peel itions-V t skottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.ö t4°- dcrdånig skrifvelse rlen 15 Maj 1845 framställda anhållan derom, att från Stockholm tili annan inrikes ort gående fartyg må varda från ali slags tull behandling vid Furusunds tullplats befriade. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 25 Juli 1848.
Uppläst och godkändt hos Ridd, och Adeln den 22 Juli 1848.
Preste-ståndet den 22 — — Borgare-ståndet den 25 — — Bonde-ståndet den 25 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse , angående indragning af Kämner s-j Lagmans- och R id d a re syn e-rätterne, (Lag-utsk.
Rct., JNko 5G.) S. A. K.
Den vid 1828—1830 årens riksdag först väckta och sedermera vid hvarje af de följande riksdagarne åter upptagna fråga om indragning af 'Kärnners-.
Lagmans- och Riddaresyne-rättcrne har jemväl vid innevarande riksmöte hos Rikets Ständer förekommit; och hafva, vid dess pröfning, Rikets Ständer fastat uppmärksamhet derå, hurusom vid trenne föregående riksdagar den åsigt hos Rikets Ständer gjort sig gällande, att en sådan indragning vore behöflig och nyttig, hvilket jemväl föranledt, att beslut derom blifvit vid desse riksdagar af Rikets Ständer fattade, ett vidhållande af åsigten, som synes bekräfta, att densamma grundas på giltiga skäl.
Såsom bekant är, har Sverige tillförene blott haft tre rättegångs-instanser, hvilket antal 1734 års lagstiftare äfven synas hafva åsyftat bibehålla, enär de benämna såsom allmänna rätter och domstolar blott Härads- och Lagmanslätt på landet samt Kämners- och Rådstufvu-rätt i stad, och öfver dessa Hofrätt, som var Konungens högsta nämnd, emot hvars dom ingen egde vädja.
Den revision, hvilken, i följd af tillåtelsen att anhålla örn Konungens pröfning af Hofrättens dom eller utslag, emedlertid blef inrättad1, iklädde sig likväl - Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse , IV.o 14°' 257 viii omsider egenskapen af allmän domstol och var i sjelfva verket att anse såsom en fjerde instans, redan innan den, såsom sådan, i nu gällande grundlag formligen erkändes och stadgades under namn af Konungens Högsta domstol; men erfarenheten har dock nogsamt ådagalagt, att den tillökning i instansernas antal, som sålunda tillkommit, långt ifrån att i och för sig sjelf gagna de rättsökande, fastmera endast åstadkommit långsamhet i lagskipningens gång, utan att öka dess säkerhet, och hvad som nu synes böra komma i öfvervägande, lärer alltså endast blifva, huru en instans lämpligast må kunna borttagas, och skyndsamheten i lagskipningen, utan säkerhetens förnärmande, derigenom befordras.
Om härvid i betraktande tages, att andra instansen bör hafva sådan sammansättning eller vara så organiserad, att man der kan vänta en skarpsyntare granskning eller vidsträcktare omfattning i åsigter, än hos första domstolen; så torde ej kunna förnekas att lagmans-rätten, sorn i alla civila tvister å landet utgör andra instansen, ej motsvarar sin bestämmelse.
Denna domstol är nemligen ieke annorlunda organiserad än Häradsrätten, hvadan man ej eller kan der vänta' denna skarpsyntare pröfning af rättsförhållanden, hvilken densamma bör utöfva; och då härtill kommer att, enär lagtima lagmansting hålles endast en gång om året, ett helt år från den dag, då Häradsrättens beslut meddelas, stundom förflyter, innan målet kan bos Lagmansrätten fullföljas, torde någon tvekan ej kunna uppstå om lämpligheten, att genom Lagmansrätternas indragning befordra den nödvändiga minskningen i rättegångs-instansernas antal.
Hvad Kämners-rätterna åter beträffar, så lärer dessa domstolars umbärlighet tillräckligen bestyrkas af det förhållande, alt bland de städer, der Kämnersrätt ej är, några hafva dubbelt större folkmängd, än en del af dem, i hvilka Kämnersrätter finnas, utan att rättvisans skipande eftersattes mera ide förra än i de sednare.
Uppå de nu i underd. anförde grunder hafva Rikets Ständer, för sin del, beslutat utfärdande af en författning, hvarigenom stadgas; l:o Alla Kämnersrätter skola från och med den 1 Januari 1850 upphöra, och sådane mål och ärenden, som, enligt lag eller serskilda författningar, nu höra till Kämnersrätt, derefter omedelbarligen upptagas af Rådstufvu-rätt, på sätt för närvarande sker i de städer, der Kämnersrätt ej är; börande jemväl de mål, hvilka intill nämnde dag blifvit hos Kämnersrätt anhängiggjorda, men då ännu icke äro afslutade, öfverlemnas till vederbörande Rådstufvurätt, att der vidare handläggas.
Bih. lill fl, St.
Prof. 1847 och 1848, 10 Sami 1 Afd. 33 258 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse> IV.■0 lfa. 2:0 Likaledes skola alla Lagmansätter upphöra, på det sätt, att vad som emot Häradsrätts eller Häradssynerätts beslut erlägges eller anmäles senare än tre veckor före lagtima lagmansting år 1849, samt ej å det tinget lull följes, bör hänvisas till fullföljd i vederbörande Hofrätt, såsom bär nedan sägs, och att de saker, hvilka, å lagmansting fullföljde, icke derstädes inom nyssnämnde års slut afgöras, skola äfven till vederbörande Hofrätts handläggning öfverlemnas. 3:o Riddaresynerätter varda oek, ifrån och med 1849 års slut, af skaffade; och skall med fullföljd från Häradssynerätt af tvister om egor och bolstada skäl, samt med dessa måls behandling i Hofrätt och hos Konungen, förhållas, på sätt här nedan i denna förordning stadgas.
Dock skall den, som ej nöjes åt dom, den Lagmanssynerätt gifver, före slutet af nämnde år, ega att, såsom hittills tillåtet varit, Riddaresyn hos Konungen begära.
Har Lagmansrätt dömt till syn, men saken ej med slut afhulpit före den 1 Januari 1850; vare den till vederbörande Hofrätts behandling öfverlemnad. 4:o
I sammanhang härmed varda nedannämnde lagrum upphäfne eller ändrade, på sätt, som följer: Rättegångsbalken. 1 kap.
Af 1 §, sådan den lyder i Kongl, förordningen den 18 December 1823, ändras första punkten sålunda:
Underrätt å landet är Häradsrätt
Der dömer Häradshöfding med tolf bönder, som i häradet bo och dertill valde äro. 2 och 3 §§ varda till all kraft och verkan upphäfne.
Följande §§ ändras till denna lydelse: 4§.
Der ega stadens Borgmästare och Rådmän döma. 5 §.
Öfver dessa äro Ilofrätter, dit rättegångssaker från Underrätterna komina måge, som framdeles i denna balk sägs. 8 §•
Är han fjerran der - Expeclitions-Utskoltels Förslag till und.
N.-o l40, 259 Ifrån stadd, eller kan lian sig der ej infinna, förr än ting skall hållas; för ordne Hofrätten, hvar det ske må.
Nämndeman lägge eden af å tinget.
Borg mästare och Rådman gore ed sin å Rådstufva, i närvaro af Konungens befallningshafvande, eller den han i sitt ställe förordnar.
10 §, sådan den lyder i omförmälde Kongl, förordning, ändras sålunda:
Pröfvas det lagligt; förordne Hofrätten en skicklig man, som embetet i hans ställe förestår.
Häfver nämndeman förfall och varder förthy Häradsrätten ej domför, eller saknas eljest fulltalig nämnd i andra fall än det, som i 13 kap. 4 § sägs; kalle Häradshöfding af de bönder, som närmast ho, en eller flere, efter thy som behof vet fordrar.
Tredje kapitlet om lagmansting upphäfves. 4 kap.
Häradsting skall hållas, som kallas urtima ting.
Sista punkten i 2 § eller orden:
"om särskildt lagmansting vare lag samma” uteslutes.
Femte kapitlet om Kämnersrätt upphäfves. 6 kap.
Detta kapitel kommer att erhålla följande lydelse: 1 §•
Staden, med de egor, sorn dit lyda och inom dess rågång belägna äro, vare Rådstufvurätts domsaga. 2 §.
I de städer, der målens antal så fordrar, böra flere afdelningar af Rådstufvurätt en vara, och göromålen dem emellan fördelas, såsom å hvarje ställe lämpligast finnes; dock så, att lagfarts-, intecknings-, äktenskaps-, förords-, boupptecknings-, arfs-, testaments- och förmynderskaps-ärenden samt frågor om rätt till börd och lösen af fast egendom för hela staden till en och samma afdelning höra. 260 Expediiions-Utskottets Förslag till tind.
Skrifvelse , N.-o tjo. § 3.
Hvar Måndag , eller, när helgedag å Måndag inträffar, nästa sock 11 eda g derefter, skall Rådstufvurätt hållas ; träde ock Rätten dessemellan tillsamman så ofta det tarfvas och ordföranden derom tillsäger.
Då skola Borgmästare och Rådmän klockan tio till Rådstufva komma. §4- Vid årets början, innan Rådstufvurätt första gång till domsäte träder, skall gudstjenst hållas. 5 §.
Rådstufvurätts dombok skall skrifvas under af alla, sorn i Rätten sitta;; och varde den, med saköres längd till Hofrätten sänd inom Miehaels-dag året derefter, vid bot. tjugu daler.
Huru med dombok, sorn af Rådstufvurätt ii Stockholm hålles, förfaras; skall, är serskildt stadgadt.. 9 kap. Följande §§ skola hafva denna lydelse:: i §•
Kommer ej Häradshöfding till laga ting, utan låter Rätten ligga neder,-; bote tretio daler, der liau ej laga förfall visar, och gälde deni skadan åter, som Rätten sökte.
Blifver lian en tingsdag ute, då ting flera dagar står; bote tio, daler..
Iian syn eller urtima ting, vare bot häften mindre. 3 §.
Kommer ej Borgmästare till Rådstufva den dag rättegång skall hållas? bote tre daler, och Rådman, som blifver från Rätten ute, två daler.
10 kap. § ”gånge dermed, sorn i 6 kap. 1 § sagdt är’r undras till derom Rätten I samma stad.
Slutet af 5 följande lydelse dö me Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o t4&. 261 Ändra punkten i 27 § eller orden: ”1 staden gånge om dessa mål, som sägs i 5 kap. 1 §” ändras till denna lydelse: i staden skall Rådstufvurätt dessa mål upptaga. 11 kap.
Följande §§ erhålla denna lydelse; 4 §.
Käranden vare skyldig att låta svaranden fä stämning fjorton dagar förut, der han inom häradet hor: utom häradet eller i annan stad, tre veckor,-; utom länet, sex veckor,' i tredje eller fjerde länet, eller längre bort, nio veckor.
Stockholms stad räknas för serskildt län..
Är den utom riket som stämmas skall; håfve sex månaders tid ifrån det han stämningen fick.
Der stämning genom offentligt anslag sker å rättens dörr, skall eck sex månaders dag föreläggas.
I alla dessa fall; der stämning fordrar längre tid, än om lysning till ting stadgadt är, må den svarande stämmas till viss månad, och underrätte han sig sedan sjelf, å hvad dag tinget hållas skall. 5 §.
Till Rådstufvurätt stämmes ätta dagar förut; utan så är, att målet ej tål uppskof och derå förr svaras kan.
12 kap.
Första punkten af 2 sådan den lyder i Kongl, förordningen den 12 Mars 1830, ändras på följande sätt; Är någor förfallolös hörta, då lian ropas; af rätten fram att kära eller svara, höte två daler. 5 § varder till ali kraft och verkan upphäfven.
Sista punkten i 7 §; ”Är- någor hörta från Lagmanssyn; vare lag samma; dock må man ej der vädja mot, utan gånge dermed, som i 25 kap. 10 § stadgas,’r upphäfves. 13 kap.
Följande §§' ändras sålunda:; § 2- Jäfvar någor Domaren ©beskedliga; höte i Underrätt tjugu daler, i Hofrätt femtio daler.
262 Expeditions-Utskottels Förslag till und.
Skrifvelse, N\o ifo* 3 §.
Pröfvas jäf lagligt mot Häradshöfding, eller Borgmästare i den stad, der ej mer än en Borgmästare är, och Rådstugurätten utom honom ej finnes domför; förordne Hofrätten en annan i hans ställe, på kärandens begäran och kostnad; och stadne den kostnad sedan å den, som saken tappar. *§•
Jufvas någor i Häradsnämnd; sätte Häradshöfding, om det tarfvas, annan i hans stad, så länge det målet slites.
Jäfvas Rådman; nämne Rådstugurätten den i hans ställe sitta må, der Rätten ej annars domför är.
Är Rådstufvurätt aller jäfvad; förordne derom Hofrätten.
Nu kan så hända, att så månge af Hofrättens ledamöter jäf vade varda, att
Rätten i thy mål ej fullsuten är; gifve Hofrätten det Konungen tillkänna, då Konungen förordnar andra i deras ställen.
Ej må någor i Hofrätten jäfvas, der son eller måg i Underrätten dömt; utan så är, att de för embetsbrott der lagliga anklagade varda, 14 kap. 1 och 2 §§ ändras till följande lydelse: i § I Underrätt bör käromålet muntliga föreställas, der sakens vigt och vidlyftighet eller andra omständigheter ej fordra att det skriftliga ske må; och varde då parterne ej tillåtet, att flera än en skrift hvardera inlägga, der saken ej är af dess större vigt. 2§ Kommer käranden till Rådstufvurätt å dag föresattan, och gifver dess käromål vid offentligt upprop skriftliga in/ och svaranden då när är; skrifve Rätten derå, att han åtta dagar derefter svara skall.
Försummar han då att ställa sig vid uppropet in, men kommer med svar innan klockan 12; bote två daler.
Blifver han alldeles ute, eUer kommer kan oberedd, utan laga ursäkt; bote fyra daler, och gånge åter upprop i saken åtta dagar derefter.
Kommer han ej ändå med svar in; bote som sagdt är, och varde på kärandens inlaga i saken dömdt; dock må han muntligen höras, om han det förut begärer: vare ock honom tillåtet, der han tappat, emot domen vädja.
För - Expeditions-Vtskottets Förslag till und.
Skrifv else} N;o 1/fo. 263 summar käranden den dag, då lian sin vederparts svar emottaga skall; Löte två daler.
Hvar sorn då förfallolös blifver ute; Löte i Rågstufvurätten feni daler, i Hofrätten tio daler. 8 § skall lyda sålunda:
Skrifver någor,1 eller T.talar inför
Rätta, det lian vet ej sanni vara, och vill domaren dermed förleda: varder lian derom öfvertygad; Löte i Underrätt tio daler, i Hofrätt tjugu daler, eller mera allt sorn domaren det profvar.
Vrångoed måge parterne ej äska af hvarannan i någon Rätt; dock ege Hofrätt, då liufvudsaken dit kommen är, pålägga endera parten eller hegge denna vrångoed utan uppskof i rättegången svärja, om sanning ej annars utletas kan.
15 kap. 15 och 16 §§ skola lyda sålunda: 15 §.
Alla ege Rätten Leder och vördnad visa: ty skall ej någor, i stället för laga fullmäktig, låta öfvermaga, tjenstedräng, eller annan otjenlig, gifva dess skrifter in, eller till muntligt förhör skicka.
Gör det någor; Löte i Underrätt feni daler, i Hofrätt tio daler. 16 §.
Tager någor sig talan för
Rälta i den sak, der Lan hvarken är målsegande eller ombudsman, eller äger å embetes vägnar kära och söka, eller efter lag dertill lof häfver; Löte i Underrätt fem daler, i Hofrätt tio daler, eller mera, som saken är till: sker det hos Konungens befallningshafvande; Löte fem daler, Konungens ensak: fylle ock i dessa fall allan skada, 16 kap.
Andra punkten i 1 § ändras till följande lydelse:
Nöjes endera parten ej deråt; gifve han det rätten tillkänna genast, eller sist innan nästa dagen tilländagått, och lagge sedan dess besvär in i Hofrätten, inom hälften af den tid som i lagvadda saker föreskrifven är; vare ock domaren skyldig att tekna å utslaget hvad dag klockan före 12, det §k.e Lör. 264 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 140. 17 kap.
Kommer ej vittne, som stämdt är; bote i Underrätt tre daler, i Hofrätt fem daler: och lagge rätten sedan viss dag och vite före.
Slutet af 31 §, sådan den lyder i Kongl, förordningen den 30 Maj 1835: ”Fäller lagman någon till ed, då bör han den gånga, innan tinget slutas: är lian sjelf ej tillstädes, lagge eden af inför nästa domstol i orten, inom den tid, som lagman föreskrifter,” kommer alldeles att utgå. 18 kap.
Första punkten af 3 § skall lyda sålunda:
Är någor sak genom vad kommen till Hofrätt, och gifver sig en annor först der an: finnes hans talan sådan, som i 1 § sägs; gånge dermed, som der föreskrifves. 19 kap. 1 § ändras sålunda:
Reser någor bort, då hans sak för rätta är, utan han häfver domarens lof dertill, eller laga fullmäktig ställt, och rätten det kungjort; bote i Underrätt fem daler, i Hofrätt tio daler, och gånge ej dessmindrc dom i saken. 20 kap.
Andra punkten af 1 § ändi'as sålunda:
Göra de det ej; bote så svaranden, som käranden, i Underrätt tio daler, i Hofrätt tjugu daler. 21 kap. 4 § ändras till följande lydelse:
Häfver man Underrätts dom för sig, men tappar i Hofrätten; då bör kostnaden å båda sidor emot hvarannan qvittas, der domarenej finner de omständigheter i något mål vara, att endera ändå rättegångskostnad gälda bör.
Äro i saken åtskilliga käromål, och vinna eller tappa parterne deri ömsom; då stånde ock hvar sin skada. 22 kap.
De två första punkterne i 1 § erhålla följande lydelse:
I Hofrätt skall någor af rättens ledamöter, i lagvadda eller der instämda saker, Expeditions-Utskottets Förslag till lind.
Skrifvelse } N:o 1/j.o. 205 saker, skriftlig berättelse om deras sammanhang uppsätta, innan de till dom företagas.
I Underrätt måge parterne det ej äska, der rätten ej sjelf linner, att sakens vigt eller vidlyftighet det fordrar.
Sist upptecknas inlagorna, att kunna rätten föreläsas, efter den tid, som de inkommit; och rätten gifve sedan den berättelse till parterne ut, med förelagd tid och vite, i Hofrätten tio, i Underrätten feni daler, att den hvar för sig genomse, underskrifva och återställa. 23 kap. 1 §, sådan den lyder i Kongl, förordningen den 15 Juni 1818, ändras sålunda: Å häradsting, så ock vid laga syn i jordatvist, må ej dömas, der ej sju i nämnden äro.
Rådstufvurätt vare domför, der tre i rätten sitta.
1 Hofrätt må ej färre än fem ledamöter döma i mål, som å ära eller lif gå.
När dom å häradsting fällas skall; underrätte Häradshöfding
Nämnden om saken, och de skäl deri äro, så och hvad lag i thy fall säger- Varder Nämnd från Häradshöfding skiljaktig; gälle den mening, som Nämnden faller på, och svare den för dom sin.
Äro ej alle i Nämnden ense; stånde vid det, som Häradshöfding rättvist pröfvar. 24 kap. 5 §, sådan den lyder i Kongl, förordningen den 10 September 1823, jemförd med Kongl, brefvet den 19 Augusti 1761, expeditionstaxan den 5 Maj 1821 och konkurslagen den 12 Mars 1830, ändras sålunda:
I Häradsrätt skall dom offentligen afsägas, så snart den författad är; och gifve Häradshöfding domen skriftliga ut, innan lian från tinget reser, om det så tidigt äskas, att det ske kan: gör han det ej; bote tjugufem daler.
I Rådstufvurätt böra parterne vid middagstimma dagen förut stämmas, genom anslag å rättens dörr, att dom å tid föresattan afhöra; dock må Rådstufvurätt genast och utan anslag dom muntliga eller skriftliga kungöra, der saken af ringa värde är.
I Hofrätt skall dom, efter anslag som sagdt är, till parterne utgifvas.
Täger någor rättens offentliga anslag bort; bote tjugu daler.
Om utgifvande af dom i konkurssak är serskildt stadgadt.
St, Fröt, tS.fö och 1848i 10 Sami, 1 Afd. 34 266 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 14°’ 11 § ändras sålunda:
Är Häradshöfding, som dömt, ej då i samma rätt; gifve den, som i hans ställe kommit, förklaring med Nämnden.
Äro i Bådstufvu- och Hofrätten ej så många qvar af dem, som i utslaget ense varit, att de domföre äro; då böra de, som sedan der domare blifvit, utslaget förklara.
Innehåller den förklaring, som parten gifves, något sådant, sorn i utslaget ej är tydliga utsatt; då må vad deremot tillåtas. 25 kap. 1 §, sådan den lyder i Kongl, förordningen af den 12 Mars 1830, ändras sålunda:
Nöjes man ej åt den dom eller utslag, som Häradsrätt i hufvudsaken å tinget eller vid laga syn i jordatvist, eller husesyn å frälse- eller skattehemman, fällt häfver; då må han vädja med tre daler under Hofrätt, antingen genast eller sist innan åttonde dagen gått till ända, den inberäknad, då domen föll; och Häradshöfding skrifve straxt å domen, att han lagliga vädjat, och sätte dagen ut, då parterne skola till Hofrätten komma, den vädjande att gifva sin inlaga in, och svaranden att den anamma, utan stämning eller annan kungörelse; så ock att borgen förut bör ställas för kostnad och skada, efter thy som i 26 kap. stadgas': vare ock den, som vunnit, skyldig att underrätta sig af domaren, om vädjadt är: och der så skett, läte ock han det teckna, till sin rättelse, å dombref sitt; der må ej fordras serskild betalning före.
Vädja de ej, som nu är föreskrifvet; stånde Häradsrätts dom fast. 2 § skall erhålla följande lydelse:
Gör han det ej, och kommer svaranden dit; njute han betalning för kostnad sin. 3 § upphör att vara gällande.
Vädjas emot Häradsrätts dom i mål, der ofrälseman, efter offentligt anslag, sökt att afstå all dess egendom till sina borgenärer: eller endera maken begärt skillnad i ofrälse bo; eller tvist varit om borgenärers rätt och företräde till sådan gäldbuudens gods; sände Häradsrätt de skrifter, sorn parterna der vexlat, till Hofrätt in, tre veckor förr, än de skola sig der inställa. Expeditions-Utskottets Forslas, till lind.
Skrifvelse, N.-o 140. 267 Första punkten af 5 § ändras sålunda:
I brottmål, ehvad de äro svårare eller mindre, håfve ej någon lof att vädja, antingen emot värjemålsed, böter eller kostnad och skada, som Underrätt i thy fall ålagt; utan må den, som ej nöjes åt dess dom, besvära sig deröfver i Hofrätten, inom hälften af den tid, som lagvadda saker der fullföljas böra.
Sista punkten, så lydande: ”Om mindre brott, som följa något t v is lern Al åt, sägs i 3 kap. 4 §” upphäfves. 6 och 7 §§ upphöra att vara gällande. 9 §, sådan den lyder i Kongl, förordningen den 29 November 1823, ändras sålunda :
I de saker, som genom laga vad gä till Svea Hofrätt ifrån Häradsrätt i i Upland, Södermanland, Westmanland, Kopparbergs län, Nerike och Gestrikland, ingifve käranden sin inlaga, innan klockan 12 på den fyrationde dagen, den oräknad, då Häradsrättens dom föll, eller håfve sitt vad förlorat; ifrån Häradsrätt i Wermland, Helsingland, Jemtland, Herjeådalen, Medelpad oell Ångermanland på den sextionde dagen; ifrån Häradsrätt i Westerbotten och på Gottland på den nittionde dagen: i Götha Hofrätt från Häradsrätt i Östergöthland, Kalmar län, Småland, Skaraborgs och Elfsborgs län på fyrationde dagen; från Häradsrätt i Halland, Dahl och Bohus län på sextionde dagen; i Hofrätten öfver Skåne och Blekinge från Häradsrätt i dessa landskap på den fyrationde dagen.
I vexel- och sjörättssak vare tid hälften kortare, att fullfölja vad från Häradsrätt i hvarje ort till Hofrätt. 10, 11, 12, 13 och 14 §§ varda till all kraft och verkan upphäfna.
Huru vittnesbörd derom af rätten gifvas bör, vare lag samma, som i 1 5 af detta kapitel för Häradsrätt stadgadt är.
Besinnar han sig, som emot Rådstufvurätts dom vädjat och vill ej sitt vad sedan fullfölja, kungöre det vederparten, såsom i 2 § om Häradsrätt sagdt är, vid äfventyr, som der stadgadt finnes. 26 kap.
Huru borgen skall sättas, innan laga vad i Hofrätt fullföljes'; så ock huru Underrätts dom, deremot vädjadt är, verkställas må.
268 Expedilions-Utskottets Förslå" till tind.
Skrifvelsej N.O ?4&' 1 § kommer att erhålla följande lydelse.*
Hvar, som ifrån Underrätt vädjar, ställe för sig tvä löftesmän, sorn Borga, Begge för en och en för Begge, för kostnad och skada, den han kan skyldig kännas att gälda; tage deras skrift derå , och lagge den vid sin Inlaga i Hofrätten in.
Nu kan så hända, att han helldre vill penningar, eller silfver eller guld, till säkerhet för kostnad och skada ställa, och sätter det hos: Konungens Befallningshafvande in, elier i taka händer; då vare ock det för borgen gil dt, när domaren det pröfvat häfver.
Försummar han dety håfve sitt vad och talan emot Underrättens dom förlorat. 2 § ändras sålunda:
Underrätts dom, deremot vädjadt är, gånge i verkställighet, efter thy, sorn i 3 kap. 5 § Utsökningshalken sägs, der den, som vunnit, det äskar, och vadet ej derigenom onyttigt blefve. 3, 4, 5, 6 och 7 §§ varda till all kraft och verkan upphafhe. 27 kap. 3 § erhåller följande lydelse:
Menar svaranden, att käranden ej
Bör njuta dess vad till godo, förthy att han ej ställt Borgen för kostnad och skada.; gifve dess påstående skriftliga vid uppropet in, och Harfätten höre vederparten deröfver.