Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har tagit delta ämne i öfvervägande; och ehuruväl det af Hans Jansson omförmäld te tvånget för Hemmansegarne i Tossebo Härad, att låta betalningen för sin kold-tillverkning hero af Bruksegarnes godtfinnande, synes påkalla en hillig rättelse; dock som hela det öfverklagade förhållandet, om hvars upphof och beskaffenhet i öfrigt Utskottet hvarken af memorialets innehåll eller genom annan, utväg kunnat vinna någon upplysning, enligt Motionairens egen uppgift, skall tillkommit genom ett vederbörande Autoritels Beslut, som innefattat bestämmande af enskildes inbördes rättsförhållanden; anser Utskottet denna fråga vara af sådan egenskap, att den icke lämpligen tillkommer Rikets Höglofl.
Ständers pröfning, samt att vederbörande i laglig ordning kunna deruti söka den ändring, hvarpå de tro sig ega anspråk.
Slockholm den 5 Februarii 182g. 8 Bttv. och Otton.
Utsk. N:o 5y.
Utlåtande, i anledning af räckt fråga om förnyandet af Rikets Ständers underdåniga anhållan, att de Oeconomiska författningar, som blifva utfärdade, först efter en viss tid måtte sättas i verkställighet.
Ridderskapet och Adeln, har till detta Utskott blifvit öfverlemnadt ett af Herr Hjerta , Gustaf, till nyssnämnde Riks-Stånd ingifvet Memorial, af innehåll, att Rikets Ständer, vid sistlidne Riksdag, framburit deras underdåniga anhållan, att de Oeconomiska Författningar, som blifva utfärdade, först efter en viss tid mätte sättas i verkställighet; men som denna underdåniga anhållan icke, i flera vigtiga fall, blifvit uppfylld, så har, i ändamål att gifva ny kraft åt Folkets rätt, att genom sina Representanter begära Styrelsens uppmärksamhet till det allmännas väl, framför några enskilde personers och localers fördelar, Motionairen ansett sig böra hemställa, att Rikets Ilöglofl.
Ständer ville förrberörde underdåniga anhållan förnya. ffesv. och Oecon.
Detta har Utskottet i noga öfvervägande tagit; och Utskottet får till en början erinra, att, ehuru Motionairen, till stöd för sin hemställan, yttrat, det Rikets Ständers förenämnde underdåniga anhållan, i flera vigtiga fall, blifvit utan afseende lemnad, likväl icke ett enda af honom är vordet uppgifvet.
Deremot har Utskottet ansett sig kunna och böra åberopa, att vid utfärdandet af de Oeconomiska Författningar, som efter sistförflutne Riksmöte utkommit, tiden till verkställigheten blifvit i allmänhet så långt efter utfärdandet bestämd, att Rikets Högloft.
Ständer torde deraf finna Kongl. Majrts
Nådiga beredvillighet, att gå deras ofvanberörde önskningar till möte; och om ett eller annat undantag skulle kunna uppgifvas, alt en författning, genast efter utfärdandet, haft förbindande kraft; så bör det, i Utskottets tanka, icke lemnäs ur sigte, att fördröjandet af Oeconomiska Författningars verkställighet aldrig bör öfvergå till en allmän grundsats, ty den skulle ej kunna vid alla förekommande händelser tillämpas, utan att menliga följder drabbade både Staten och den enskilde.
Under sådana åsigter af ämnet, och då ett förnyande af Rikets Högloft.
Ständers, vid 1823 års Riksdag, gjorda under - io Bil. t. Besv. och Oeeon.
Utsk. Bct.-de. N.-o 5j. dåniga anhållan i merberörde afseende således synes af omständigheterna opåkalladt, kan Utskottet icke tillstyrka bifall å Motionairens hemställan; varandes en Ledamots serskilda tanka i ämnet härhos bifogad.
Stockholm den 5 Fcbruarii 1829.
Utdrag af Protocollct, hållet uti Rikets Högloft.
Ständers Allmänna Besvärs- orh Oeconomie - Utskott, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, den 5 Februarii 1829. S. D.
Herr Iliessleitcr anförde:
"Då jag på den afdelning af Höglofl.
Utskottet, som haft att först utlåta sig öfver Hr ÖfversteLieutenanten Hjertås motion , angående någon viss tids bestämmande för kungörandet af Oeconomiska Författningar, innan de sattes i verkställighet, haft äran yttra den mening, att denna Motion förtjente att öfver vägas och besvaras, men Afdelningen vid densamma icke velat fästa något afseende, på den grund, att Motionairen icke uppgifvit några speciela casus, då ett slikt, visst icke onödigt försigtighets-mått blifvit af Styrelsen försummadt; får jag nu vördsamligen tillkännagifva, a,tt jag ifrån samma Motionair begärt och fått den yt - Bil. t.
Utsk. Bet. cle. JY. o 57. 11 terligare upplysning, att följande, af honom bestämdt uppgifna Oeconomiska stadganden synas hafva blifvit nog sent vidtagna, för att, på den tid sådant i dem utstakadt ar, kunna sättas i utöfning, nemligen : Tull-Taxorne af åren 1824 och 1826.
Den förra af dem är fastställd den 2 December, för att, genast efter den i påföljande Januarii tillämpas, och lill sistnämnde dag hann den ej en gång att tryckas.
Den senare, fastställd den 16 Mars 1826, för alt träda i kraft d. 1 Junii samma år, blef icke förr än i Maji månad utfärdad.
Nya Seglat iöns - Ordningen af den 21 Julii 1827, påbjuden till efterlefnad från den i September samma år, blef knappt till den dagen tryckt och utfärdad.
Förfatlningarne angående Förhöjning i Städernas Tolags-afgifter utfärdades 1825, för att genast efterlefvas. Enligt Kongl. Kungörelsen af den 22 Maji 1826, d. v. s. sedan contracter redan voro afslutade och Skeppningen i full gång, höjdes genast Convoj-afgifterna för utgående bräder och plankor.
Förordningen om Ränte-Spannmalens lösnings-sätt, daterad den i5 No - ii Bil t.
Utsk. vember 1826, Lief på flere orter icke promulgerad förr än efter Thomae dag, och Kongl. Brefvet till Krigs-Collegium, angående under dess uppbörd varande RänteSpannmåls lösnings-sätt, undertecknades ej förr än långt efter Thomas dag, eller först den 11 Januarii 1827.
Under den i5 Augusti 1827, således sedan ali införsel var beräknad efter de stadganden, som vid skeppnirtgens början voro gällande, ändrades, till omedelbar efterföljd, Tariffen för Tharans beräknande ä inkommande utländska varor.
Brefvet till Stats-Contoret om de af Rikets Ständer år 1823 beviljade a?islag till Socken-Magaziner> expedierades först den 20 Junii 1837.
Under missväxt-året 1816 syntes åtgärderne till förlägenh — ernes afhjelpande å Regeringens sida i så måtto vara alldeles för sena, att t. ex. nedsättning af Tullen på Korn, Ärter och Hafra beviljades först under den 14 Augusti; att fri införsel af Hö och Halm icke tilläts förr än den 14 September; att förbudet emot Spannmålsutförsel icke utkom förr än den 19 October, och att Tullen på inkommande
Råg först under den 20 December, d. v. s. sedan all seglation redan var upphörd, blef nedsatt.
Bil. t. Besv. och Oecon.
I anledning häraf och då nu Motionairen sjelf, som mig synes, för sin mening anfört ganska giltiga och talande bevis, får jag äran till Höglofl.
Utskottet vördsamligen hemställa, om icke Utskottet ville tillstyrka Rikets Höglofl.
Ständer att hos Hans Maj:t Konungen i underdånighet anhålla, det de Oeconomiska Författningar, hvilka af Hans Majit hädanefter vidtagas, måtte blifva i den ordning expedierade, tryckta och kungjorda, att de, allt efter ämnenas vigt och beskaffenhet, först efter någon viss, alltid bestämd tid, måtte blifva i verket satta.
Och får jag, i händelse Höglofl.
Ut* skottet jemväl nu anser sig icke kunna bifalla denna min mening, lika vördsamt anhålla, att detta yttrande måtte få Utskottets Betänkande, till de Respective Riks— Stånden, åtfölja.” Ut Supr a. ^ Ex Protocollo, C. G. Grip, N:o 58.
Ständer, angående Hedervärda Bonde-Stån - >4 Besv. och Oecon.
Ut sk. dets Talmans, Johan Olsson Långbergs Motion, om utvidgad smidesratt för Ofvansjö och Thorsåkers Bergslager i Gestrikland - Tili Hedervärda Bonde-Ståndet liar Talmannen Johan Olsson Longberg ., i egenskap af Riksdagsfullmägtig för Gestrikland# inlemuat ett Memorial, deruti, pä anförde skäl, anhålles, det Rikets Höglofl.
Ständer ville, genom underdånig hemställan hos Kongl. Maj:t, för Bergsmännen i Ofvansjo och Thorsåkers Bergslager utverka eli vidsträcktare smides-rätt, än den, hvaraf de, så väl i afseende på Stångjerns-tillverkning som dess försäljning, hitintills varit i åtnjutande; hvilket Memorial Blifvit af Hedervärda Bonde-Ståndet till Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskottet remitterad t, Vid öfverläggning till Besvarande af denna Remiss, har för Utskottet först framställt sig den omständigheten, att, enligt 45 § Riksdags-Ordningen, som föreskrift ver, ”att Landtmarskalk och Talmän ej kunna något annat föreslå, än hvad som fordras till verkställighet af det Grundlagarne, Riddarhus-Ordningen, eller Ståndens Ordningar och Beslut föreskrifva,” Johan Olsson Longberg, i följd af sin be - Desv. oell Oecon.
Utsk. fattning, såsom Bonde-Ståndets Talman, icke varit berättigad att väcka en motion af sådan egenskap, som den ifrågavarande.
Det har icke undfallit Utskottets uppmärksamhet, huruledes Hedervärda BondeStåndet upptagit Motionen, såsom i ordentlig väg inkommen, och den samma remitterat, på grund af ett, uti en dylik fråga, af Ståndet vid senaste Riksmöte, den 3 Mars 1823, fattadt beslut, hvarigenom då varande Talmannen tillädes rättighet, att såsom enskild Riksdagsman väcka motioner, såväl i hvad som rörde hans hemmavarande committenter, som uti andra allmänna ämnen; äfvensom Utskottet funnit det skäl, hvilket föranledt samma beslut, eller att den ort, till hvars representant Talmannen förut varit utvald, i annat fall skulle blifva helt och hållet orepresenterad, vara af betänklig vigt, vid det förhållande, som inom Bonde-Ståndet skall ega rum, att nytt val af Fullmägtig icke anställes af den ort, hvars ombud blifvit af Kongl. Maj:t till Talman utnämnd.
Dock, enär innehållet af ofvan åberopade 45 § i Riksdags-Ordningen är så klart och bestämdt, att någon tvekan om dess rätta tillämpning icke kan uppstå, och den gällande kraften af ett grundlags-stadgande icke eller lärer få antagas, genom ett en - i6 Deiv. och OåCön, TJtsk.
N.o 58. skildt Stånds beslut, vara upphäfven; har Utskottet emot 83 § i Regerings-Formen, ej ansett sig kunna med Tal mannpn T.nii.crJiPrcrc nfvnnf^grÖrclG 1UO-» Stockholm den 5 Februarii 1829.
STOCKHOLM» P- A» Nomm &
Söker, 182g. v m MÉ N:o 5g-.
Utlåtande, i anledning af väckta Motioner om skyldighet för HusTomt- och Jordegare i nedannämnde Städer, att deltaga i Borgerskapets onera.
Genom serskildta Protocolls - Utdrag har Vällofl.
Borgare-Ståndet till detta Utskott remitterat: 1:0
Ett af Ilerr Rådmannen C. F.
Lundman till Vällofl.
Ståndet ingifvet Memorial, af innehåll, att, sedan Städernes folkmängd på de flesta ställen ökats till dubbelt, och på andra till flerdubbelt antal utöfver Borgerskapets numerair, genom inflyttningar af andra medborgare-classer, syntes det, i Motionairens tanka, vara billigt, att de gamla Institutionerne jemkades, på det Borgerskapet, med inskränktare Privilegier, icke måtte ensamt vidkännas
Städernes tunga och vara idel skattdragare, roen öfrige medborgare-classer, såsom Adelige personer och Prester med deras En - Bihang till R.
Prat. 1828 och 1829, 8:de Sami. 1 lo.e H. t. 2 Besv. och Oeeon.
Vt sk. Bet.'de.
N\o 5g. kor, befrias från allmänna bidrag till det samhälle, hvartill de höra, inom hvilket de valt sin hostad och hvarest de njuta alla förmoner af*Lagarnes skydd, undervisning för sina barn, samt öfriga publike Inrättningar till godo.
Exempelvis har Motionaireu andragit, att, uti Linköpings Stad, allenast 80 Gårdar, af derstädes inalles befintelige 200, inneha fvas af Borgare.
Icke desto mindre skola nu af Borgerskapet alla Stadens Tjenstemän och Betjening aflönas, Pastors- och ComministersBoställen samt andre puhlike Byggnader byggas och underhållas, Torg och allmänna platser stenhiggas, Båtsmän uppsättas och underhållas, samt Boställe anvisas eller hushyra betalas åt Rector-SchoIse, ehuru Borgerskapets barn skola utgöra den minsta delen af Schol-Gossarne.
Vid hvilket förhållande, och då det, i Motio* nairens tanka, icke kunde förefalla oväntadt, om Borgerskapet finner sig vanlottadt, vid jemförelsen emellan egna och Presterskapets aldrig eftergifna privilegier och anspråk, hvilka till ock med efter innehafvarnes död fortfara att vara hetungangande för Staden, i anseende till deras Énkors skattfria Gårdar, Motionairen ansett sig böra hemställa, att, i enlighet med hvad vid 1809 års Riksdag är vordet beslutadt, men åtminstone icke i Linköping liesv. och Occon.
IV-o 5g. 3 till verkställighet kommit, hvar och en, af hvad stånd han vara må, och som i Stad är Husegare, mätte lika med Borgerskapet deltaga i all Stadens lunga, såsom Inqvartering, Prest-gårds och andra publike Byggnaders, uppbyggande och underhållande, Gatu-, Väg- och Lykt-hållning, samt Brandvakts-aflöning m. m.
Till närmare förklaring och utveckling af sina åsigter i förevarande ämne, har Motionairen , uti ett till Utskottet ställdt och ingifvet anförande, yttrat, att, ehuru han insåg, det de fordringar han, i öfverensstämmelse med sine committenters uppdrag hvaraf han icke förr än sista söcknedag före sista motionsdagen erhållit del, i ofvanstående Memorial yrkat, vore till någon del sträckta utöfver innehållet af concessionerne Riks-Stånden emellan, vid 1S09 och 1810 årens Riksdag; så hade han likväl hvarken velat eller kunnat vägra att fullgöra detta uppdrag, såsom innefattande dels en, i Motionairens tanka, skälig klagan deröfver, att vederbörande undandraga sig uppfyllandet af hvad concessionerne innefatta, och dels en på billighet och rättvisa grundad begäran, att en nödig rättelse i detta förhållande beredes.
Motionairen förmodade, att Högvördige Preste-Ståndet frivilligt täcktes medgifva, att rälta meningen med de gjorda 4 Be$v. och Oecoiu Utsk. Bet.dt. If. o 5g. concessionerne vore den, att Ecclesiastike personer, lika med Borgerskapet, för sine hus och gårdar uti Stad, dem de icke i och för sina tjenstebefaltningar inom Stad begagna, skulle erlägga alla de samma Hus och Gårdar åtföljande onera; ett åliggande, i Motionairens tanka, desto mera billigt, som de åtnjuta alla med Egendomarne åtföljande förmoner.
Enligt ofta nämnde concessioner hade Höglofl.
Ridderskapet och Adeln bestämdt åtagit sig den med StadsEgendom förenade inqvartering, då Adelsman sådan egendom innehafver.
BorgareStåndet hade endast eftergifvit sin lösningsrätt af Stadsegendom, med det uttryckliga förbehåll, att egaren deraf skall deltaga uti thy åtföljande skjutsningsbesvär, Inqvartering, Båtsmanshåll, och öfrige för egendomen utgående afgifter.
Men hvad Högvördige Preste - Ståndets deltagande uti concessionerne angick, syntes det vara ofullständigt uttryckt, enär det heter, att Ecclesiastike personer med deras Enkor och Barn etc. som (utan afseende derpå, om de förstnämnde inom Staden haft Embete och Tjenst eller icke) skulle åtnjuta den fördel på Borgerskapets bekostnad, att då de blott förskaffade sig bus och gårdar inom Städerne, vore de äfven frikallade ifrån utgörandet af deras egendomar förut åtföljande onera.
Delta kunde Besv. och Oee n.
Utsk. viii icke vara meningen, eller med rättvisa och billighet öfverensstämmande, emedan Preste-Ståndet skulle, i detta fall, vara mera privilegieradt, än något af MedStånden.
I anledning häraf har Motionairen fästat Utskottets uppmärksamhet derå, att, ifrån urminnes tider och således långt förr än oflanämnde concessioner tillkommit, hade Inqvartering, samt
Prestegårds uppbyggande och underhållande (hvarom i synnerhet frågor hafva uppstått) varit bland de onera, som åtföljt gårdarne i proportion af Gårdstals beräkning, hvilken grundar sig på deras större elier mindre areala innehåll, och större eller mindre åbyggnader; samt att, efter denna och ingen annan princip, alla utan undantag, som innehafva Gårdar i Linköpings Stad, rosta vid Preste-val, än i dag såsom fordom.
Yid hvilket förhållande, och då Herr
Rådmannen desto säkrare stadgat sin öfvertygelse, att de onera, som af ålder åLföljt Gårdarne, ännu stå qvar för alla innehafvare, med undantag endast för dem af Högvördige Preste-Ståndet, som, i och för deras Tjenstebefattning inom Staden, bebo sina Gårdar, samt för de Enkor och Barn af samma Stånd , hvilkas män och fäder, under Tjenste-tiden inom Staden derstädes aflidit och vid dödsfallet egde gård, 6 Besv. och Oecon.
Motionairen anhållit, att sådan med grundlagarne, billighet och rättvisa öfverensstämmande åtgärd kunde vidtagen varda, som undanrödjer det missförstånd, hvilket i afseende på concessionerne nu eger rum. 2:0.
Ett af Herr G. L.
Alund till Vällofl.
Ståndet aflåtet Memorial, innehållande, att, som mera än hälften af den åt Lindesbergs Stad, utaf framfarne Konungar donerade jord, eges al Ståndspersoner, eller sådane, som icke äro Borgare, samt nämnde jord, enligt donations-brefvens innehåll, blifvit åt Staden upplåten till dess uppehållande och Borgerskapets nytta; alltså och då samma jord, numera och emot sin bestämmelse kommen i andras band, icke kan sägas bereda Staden eller dess Borgerskap någon nytta, har Motionairen, i öfverensstämmelse med sine committenters uppdrag, föreslagit, alt samtlige Tomt-, Hus- och Jordegare uti Lindesbergs
Stad måtte till förbindas att, till hälften emot Borgerskapet, hädanefter deltaga uti skjulsnings-skyldigheten samt Båtsmanshållet för nämnde Stad; och 3:o.
Ett af Herr L. G. Brovallius till YäHofi.
Ståndet ingifvet Memorial, hvaruti anföres, att en på rättvisa och billiga grunder fotad fördelning af Båtsmanshållet, Städerne emellan, skall länge hafva varit påtänkt, och att en sådan för - Besv. och Occon.
Utsk. Bct.-de. N.o 5g. 7 delning torde komma att till nu församlade Rikets Ständer öfverlemnas; men en för Städernes Borgerskap lika vigtig fråga, nemligen den om skyldigheten för sådane i Städerne varande husegare, som ej äro Borgare, att jemte Borgerskapet deltaga i de dryga kostnader, hvilka för Båtsmansliållet i Städ,eme utgå, vore, efter Motionairens förmenande, oafgjord, ehuru Högloflige llidderskapet och Adelil, samt Högvördige Preste-Ståndet, under den 20 December 1823, samtyckt, att för sina Hus och Gårdar i Städerne deltaga uti ofvanberörde onus; alla förenämnde Husegare hade njutit och njuta , så vidt Molionairen veterligt vore, befrielse derifrån, åtminstone inom Upsala Stad; och å detta förhållande har han, under åberopande af hvad eoncessionérne vid 1809 och 1810 årens Riksdag bestämma, påkallat, lill vinnande af rättelse, Rikets Höglofl.
Utskottet har tagit delta i öfvervägande, och ehuru skyldigheten för ifrågavarande Hus-, Tomt- och Jordegare i nämnde Städer, att i Borgerliga onera deltaga, är, på grund af Rikets Höglofl.
Ständers, vid 1809 och 1810 årens Riksdag; fastställde concessioner, nu vorden yrkad, likväl och som någon hemställan i allmänhet oni förklaring af dessa concessioners 8 Bcsv. och Oecon.
Utsk. innehåll icke är af Herrar Lundman, Ålund och Brovallius gjord, men de endast uppgifvit, att tillämpningen af concessionerne icke skall kommit ofvanberörde serskilda Städer till godo,; alltså finner, vid ett sådant förhållande, Utskottet de sålunda väckta Motionerne icke kunna blifva föremål för Rikets Ständers pröfning; hvaremot Utskottet anser den Stads Borgerskap, som icke tror sig vara i åtnjutande af rneranämnde concessioners innehåll, höra i laga ordning göra, i händelse af befogenhet, sina förmenta anspråk gällande: varande en Ledamots serskilda tanka i ämnet detta Betänkande följaktig.
Utdrag af Protocollet, hållet hos Rikets Högloft.
Ständers Allmänna Besvärs och Oeconomie - Utskott, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm den i4 Februarii 1829. S. I), Herr Lundman anförde skriftligen:
Vid sista Riksdag förklarade Högloft.
Lag- samt Besvärs- och Oeconomie-Utskotten uti sitt, i anledning af Herr Borgnia - Bcsv. och Occon.
Utsk. staren Cederborgs derom väckte motion, den i/f Maj i8a3 afgifne och af samtlige Riks-Stånden godkände betänkande, att, ehuru Utskotten voro öfvertygade, att då 1810 års concessioner af Rikets Ständer ingingos, åsigterne voro allmänna, och att, i följd deraf, de af Ilöglofl.
Preste-Ståndet, emot Vällofl. Borgare-Ståndets eftergift af Lösningsrätten till fastigheter i Stad, eller till Stad hörande hus och jord, åtagne motsvarande förbindelser att för alla hus och tomter i Städerne deltaga i skjutsningsbesvär, inqvartering, båtsmanshåll och öfrige egendomen ålagde afgifter, haft afseende på alla Rikets Städer utan undantag, ansågo Utskotten likväl, att då, enligt Motionens föranledande, en häremot stridande tydning af Kongl, Kungörelsen d. 6 April j8io egt rum, sig icke tillkomma att den med Motionen åsyftade förklaring af nämnde Kongl. Kungörelses rätta förstånd meddela, utan att sådant tillhörde Högloft.
Preste-Ståndet, till hvilkas handläggning och beslut frågan alltså öfverlemnades.
Ridderskapet och Adeln gaf i Protocolls-Utdrag den 20 December i8a3 ett klart och sig värdigt svar härå, då det icke allenast förklarade sig anse deas emot Borgare-Ståndets eftergift af lösningsrätten t o Bil. t. Besv. och Oecon.
Ulsk. till fastigheter i Stad eller till
Stad hörande hus och jord vid 1809 och 18 f o årens Riksdag åtagne motsvarande förbindelser, att för sina hus och tomter i Städerne deltaga i skjutsningsbesvär, inqvartering, båtsmanshåll och öfrige egendomen ålagde afgifter, hafva haft afseende på . alla Rikets Städer, samt att följaktligen nämnde förbindelser borde vara för Ilöglofl.
Ridderskapet och Adeln gällande i alla Städer, utan ock ansåg förklaring af meranämnde Kongl. Kungörelse böra, i öfverensstämmelse härmed, till allmän efterrättelse utfärdas.
Hade nu Högvörd.
Preste-Ståndet yttrat sig lika tydligt och bestämdt angående hvad som rörer dess åtagande, uti dess samma dag eller den 20 December i8a3 afgifne svar, så hade den önskade förklaringen öfver 1810 års Kungörelse ofelbart följt, och från samma stund skyldighet äfven för Ecclesiastike personer med deras Enkor och Barn, att för deras egande jord, hus och tomter i Städerne deltaga i allmänna åligganden, icke vidare kunnat göras tvistig; men som Högvörd.
Preste-Ståndet, uti dess nämnde svar, i stället endast förklarade sig finna, att Kongl.
Kungörelsen den 6 Aprii 1810 tydligen uttryckte
Ståndets härutinnan gjorde concession, hvadan ock Högvörd.
Ståndet ansåg, alt nå - jBil. t. Besv. och Oecon.
N. o 5g. i1 gon ytterligare förklaring eller utsträckning derutaf icke kunde eller borde ega runi, vanns ingen ting, utan frågan, om och huruvida Ecclesiastike personer jemte deras Enkors och Barns i Städerne ärfde eller förvärfde fastigheter skola för samma egendomar deltaga i allmänna onera, förblef och är än i denna stund en källa till tvister och rättegångar; det har nemligen handt och skall förmodligen framgent hända, alt, — ehuruväl Högvörd.
Preste-Slåndet, enligt ordalydelsen uti meranämnde Kongl.
Kungörelse, i så måtto biträdt de öfriga Riks-Slåndens ädelmodiga concessioner af snart sagdt alla sina privilegier, att
Ståndet bifallit åtagandet af åtföljande onera för Stadsegendomar, som tillhöra Ecclesiastike personer, utan att af dem bebos; hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet gemensamt iklädde sig ansvaret för Inqvarteringen, och Borgare-Ståndet serskildt för alla de onera, som i öfrigt skulle belöpa sig på sådane Stadsegendomar, hvilka Ecclesiastike personer sjelfve eller deras Enkor och Barn bebo , så vida derom ej vore för någon viss ort, genom gällande författningar, annorlunda förordnadt, — uti åtskilliga Städer, hvaribland Linköping, som jag har äran vid denna Riksdag representera, Högvörd.
Preste-Stån. dets berörde concession, genom deråt gif - 11 Bil. t.
Vtsk. ven tydning, blifvit en verklig nullitet, utan något gagn för Borgerskapet, och tvärtom skadlig, då den endast ledt till obehagliga tvister.
Så, har Borgerskapet i Linköping trott, att inga andra gårdar i Staden, än publike byggnader och sådane, som verkligen bebos af Stadens Presterskap och Schollärare eller deras Enkor och Barn skulle från Inqvartering samt andra onera vara befriade; men att deremot gårdar i Staden, som tillhöra Prester å landet eller deras Enkor och Barn, skulle aldrig kunna komma under detta praedicament; hvilket den högsta rättvisa och billighet tyckes solklart föreskrifva.
Likväl hafva en hop Prest-Enkor från Landsorten tillhandla! sig gårdar i Staden, hvilka i allo undandragit sig Inqvartering och öfrige onera, som med samma gårdar förut varit fastade, hvarigenom Borgerskapets med hvarje år förminskade antal af hus och gårdar blifvit med ökad skatt och tunga besvärade.
Rättelse härutinnan eller en sådan förklaring af Högvörd.
Preste-Ståndets berörde i 1810 års Kungörelse innefattade concession, att hädanefter inga andra gårdeoch tomte-egare i Linköping och Rikets öfrige Städer, än samma Städers tjenstgörande Prester och Schol-lärare jemte deras Enkor och Barn, så länge de sistnämn - Bil. t. BeiVf oek Oecon.