Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men i enlighet med Rikets Ständers derom gjorda hemställan hade Kongl. Maj:t förordnat, att, der sådana skolor funnes försedda med understöd af allmänna medel, folkskolestyrelserna skulle ega föreskrifva, att i den fasta och den ambulatoriska folkskolan endast sådana barn borde emottagas, hvilka redan kunde hjelpligt, läsa innantill, hvarjemte Kongl.
Maj:t anbefallt domkapitlen att vidtaga tjenliga åtgärder för ordnande af förhållandet mellan småskolan och den egentliga folkskolan på ett efter hvardera skolartens bestämmelse lämpadt sätt.
Yid fördelningen af Statens bidrag till understöd för småskolor ansåg
Departements-chefen för framtiden afseende böra fästas derpå, om skolväsendet i allmänhet inom församling, som önskar sådant understöd, blifvit på ändamålsenligt sätt ordnadt; och då antalet egentliga folkskolor ännu på många ställen, äfven der undervisning inom dem meddelas endast åt mera försigkomna lärjungar, ej vore för behofvet tillräckligt, samt beloppet af folkskoleafgiften tillsammans med församlingens deremot svarande tillskott otvifvelaktigt borde i första rummet utgå till aflöning åt lärare vid sistnämnda skolor, sjmtes såsom vilkor för understöds erhållande till småskolor böra fordras, att nämnda afgift jemte motsvarande tillskott af församlingen blifvit använd till examinerade lärares aflöning vid egentliga folkskolor.
Redan vid sistlidna riksdag hade Kongl. Maj: t föreslagit Rikets Ständer, att de församlingar, som före 1858 försatt sitt skolväsende i ändamålsenligt skick, för framtiden måtte erhålla lika rätt till understöd, som de församlingar, hvilka först efter nämnda tid vidtagit åtgärder för skolväsendets utveckling; och i enlighet med hvad Kongl. Maj:t då yttrat, ansåg
Departements-chefen äfven nu att det understöd, Staten lemnade de särskilda församlingarne till folkskoleväsendets utveckling och förbättring, icke borde göras beroende af den tid, då åtgärden blifvit vidtagen, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66.
49 vidtagen, utan hufvudsakligen bestämmas med hänseende till vidden af de uppoffringar, som för ändamålet göras.
I afseende på beloppet af det understöd, som i hvarje särskildt fall borde komma församlingarna till godo, syntes, så vidt möjligt vore, ett maximum böra bestämmas, hvaröfver sådant understöd ej vore att påräkna, och ansåg
Departements-chefen, med afseende på för handen varande förhållanden, lämpligt föreslå, att bidrag af statsmedel ej må öfverstiga för en småskola 50 R:dr „ en biträdande oexaminerad lärare 50 „ „ en biträdande examinerad lärare 75 Kongl.
Maj:t dock öppet lemnadt att i särskilda fall till förmån för fattiga församlingar härifrån göra undantag.
Efter denna beräkning skulle för 1,833 småskolor, som under förra statsregleringsperioden erhållit understöd, erfordras ett årligt anslag af omkring 90,000 R:dr, hvarjemte omkring 10,000 R:dr ansågos behöfvas till understöd åt biträdande lärare Ramt för skolväsendets utveckling och förbättring i öfrigt.
Under tillämpningen af de i afseende på detta anslag meddelade föreskrifter bade flera olägenheter funnits uppkomma deraf, att anslaget varit *beviljadt endast för tre år i sender.
Än hade ovissheten, om statsbidraget skulle få för en längre framtid bibehållas, verkat till att afhålla församlingar från ett ändamålsenligt ordnande af sitt skolväsende; än hade redan inrättade skolor, som gått miste om förut beviljade anslag, i följd af de vid sednare riksdag vidtagna förändringar i vilkoren mäst nedläggas.
Ännu vida kännbarare måste likväl, enligt
Departementschefens åsigt, dessa olägenheter blifva för församlingarna, om anslagen till understöd för deras skolor endast skulle beviljas för ett år i sender, såsom fallet skulle blifva, om vid innevarande riksdag detta anslag uppfördes på den extra statsregleringen.
Ett års tid vore knappt tillräcklig för att inom församlingen väcka och genomföra förslaget om en ny skola samt för att, efter inhemtade upplysningar och afgifna utlåtanden, framställningen skulle hinna slutligen af Kongl. Haj:t pröfvas.
Det skulle således sannolikt ofta inträffa, att en skola icke ens hunnit komma i gång, innan det anslag upphört att utgå, som för dess bestånd vore oumbärligt.
Med så hastigt vexlande förhållanden kunde ett skolväsende icke utvecklas eller blomstra.
Det syntes derföre vara af väsendtlig vigt, att detta anslag, hvars behöflighet vore af en sju-årig erfarenhet bevittnad, numera måtte på ordinarie stat uppföras.
I sammanhang härmed får Utskottet anmäla nedannämnda från de särskilda Riks-Stånden till Utskottets behandling remitterade motioner, nemligen: från Pr este-Ståndet'. af Doktor Sandberg, som (i motion N:o 9), jemte erinran hurusom de flesta församlingar saknade tillgångar för folkskoleväsendets fullt ändamålsenliga ordnande, föreslagit, att den nu utgående personliga skyddsafgiften efter första artikeln måtte såsom bevillning till Statsverket upphöra och ett deremot svarande belopp till folkundervisningens förbättring och utveckling i dess ställe utgöras af hvarje mantalsskrifven person samt debiteras, uppbäras och fördelas på samma sätt som den nuvarande folkskoleafgiften; Rih. till R.
Prot. 1866 <$• 1866.
4 Sami t Afd. 2 Band. 1 Haft,. 7 50 Stats-Utskottet* Utlåtande N:o (i ti. från Borgare-Ståndet: af Herr Casimir Petré, hvilken (i motion N:o 126) hemställt, dels att Rikets Ständer, med återtagande af de nu uppförda anslagen å tillsammans 225,000 R:dr till löneförbättring åt examinerade skollärare och folkskoleväsendets utveckling och förbättring i allmänhet, i stället medgifva att hela den nuvarande skyddsafgilten måtte för folkskolelärares aflöning till kommunerna direkte utdelas, med skyldighet för dessa att af egna medel för samma ändamål minst tillskjuta ett belopp, motsvarande det, som genom hela den ursprungliga skyddsafgiftens erhållande dem tillfallit, och dels att, i händelse af Rikets Ständers bifall till detta förslag, Statens Inspektörer för folkskolorna måtte åligga, att noggrannt kontrollera, det ofvannämnda vilkor för skyddsafgiftens erhållande å kommunernas sida behörigen fullgöras; från B onde-Ståndet: af Riksdagsfullmägtigen Gustaf Bolin från Upsala län, som (i motion N:o 83; hemställt, att den återstående delen af skyddsafgiften äfven måtte blifva anslagen till folkundervisningens befrämjande och att hvarje församling måtte få uppbära de derifrån utgående medel att användas på sätt ändamålsenligast och för hvarje församling bäst passande vore, samt att ett särskildt statsanslag måtte anslås för upprätthållande af seminarierna i riket; af Riksdagsfullmägtigen Carl Isak Bengtsson från Kronobergs län, hvilken (i motion N:o 170) föreslagit, att Rikets Ständer måtte besluta, l:o att hela den nuvarande personela bevillningen af mantalsskrifna personer måtte till hela sitt belopp komma hvarje församling till godo, på samma sätt, som den nuvarande folkskoleafgiften, samt jemte Statens öfriga medel uppbäras och redovisas å landtränterierna, derifrån de af skolråden skulle reqvireras och utbekommas; 2:0 att hvarje församling skulle åligga, att derjemte till folkundervisningens ordnande årligen bidraga, a) med spannmålslönens levererande in natura efter de grunder, som vore stadgade, b) med den i Kongl. Skolstadgan bestämda högsta kontanta afgiften af hvarje mantalsskrifven person 19 eller 20 öre Riksmynt, och c) att gemensamt lemna föda, husrum och vedbrand åt småskolelärare under läseterminerna; varande af motionären förutsatt, att, om dessa afgifter och bidrag icke försloge till folkundervisningens ordnande och vidmagthållande inom någon församling, denna då skulle ega att påkalla Statens understöd; af Riksdagsfullmägtigen Jöns Andersson från Malmöhus län, som (i motion N:o 245) likaledes gjort hemställan,
att till lolkskoleväsendets förbättring måtte anslås hela skyddsafgiften, som inom församlingarne utginge, hvilken hvarje församling för sig borde ega lyfta å landtränteriet i länet; af Riksdagsfullmägtigen Carl Dahlgren från Elfsborgs län, med hvilken Riksdagsfullmägtige Cart Gustafsson från Calmar län och Magnus Svensson från Skaraborgs län instämt och i hvars motion (N:o 272) är föreslaget, l:o att hela den nu återstående skyddsafgiften mätte anslås till folkskolans förbättrande på sådant sätt, att nämnda afgift fördelades efter folkmängden, och att hvarje kommun med omkring 1,000 innevånare egde att utan ansökan bekomma sin andel deraf å länets ränteri, sedan det af skolstyrelsen blifvit styrkt, att inom kommunen Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66.
51 funnes en fast skola med examinerad lärare, hvilken vore i full verksamhet i enlighet med skolstadgans föreskrift.
I de kommuner åter, hvilkas folkmängd uppginge till 2,000 personer eller något deröfver, borde, för åtnjutande af detta anslag, finnas två fasta skolor mod examinerade lärare; hvad som kunde återstå af anslaget, borde användas till lättnad för de mindre kommuner, som hade fasta skolor, efter sig företeende behof.
2:o att det måtte stå hvarje kommun fritt att, jemte den fasta skolan, begagna rotskolor och såsom understöd för de sistnämnda, jemte eget tillskott, af statsbidraget erhålla hvad som tilläfventyrs icke erfordrades för den fasta skolans underhåll.
I sammanhang härmed syntes det blifva nödvändigt att i rotskolorna bestämma ett visst kunskapsmått såsom minimam för inträde i den fasta skolan, der den redan bibringade undervisningen ytterligare borde förkofras, i enlighet med skolstadgans föreskrift.
3:o att hädanefter, såsom hittills, en särskild summa måtte anslås till Kongl. Maj:ts disposition för att användas såsom understöd åt sådana kommuner, som hade en betydligt mindre personal än 1,000 innevånare, men likafullt egde en fast skola.
Härtill erfordrades ett statsanslag af R:dr 20,000: — oberäknadt den af Kongl.
Majit äskade tillökningen i de nuvarande anslagen till seminarierna „ 15,000: — „ stipendier „ 15,000: — „ arfvoden och resekostnader för skolinspektörer „ 10,000: — „ högre folkskolor „ 10,000: — eller ett sammanlagdt belopp af R:dr 70,000: — samt slutligen af Riksdag8fullmägtigen Hans Hagermarck från Gefleborgs lån, som (i motion N:o 316) föreslagit, det Rikets
Ständer måtte för sin del besluta, att den personliga skyddsafgiften finge till hela det belopp, som den för hvarje kommun utgör, på enahanda sätt, som den nu utgående folkskoleafgiften, uppbäras och, i enlighet med församlingarnes beslut, till deras skolväsende användas, samt att i stället för det af Kongl Maj:t till folkskoleväsendets utveckling och förbättring äskade anslag, 100,000 R:dr, måtte å ordinarie stat uppföras 10,000 R:dr, att efter de grunder, Rikets Ständer kunde linna skäligt bestämma, utgå till sådana mindre lyckligt lottade församlingar, som ansåges för sitt skolväsendes behöriga ordnande vara i behof af bidrag utaf allmänna medel.
Sedan vid 1844—1845 årens riksdag Rikets Ständer, i sammanhang med den personliga skyddsafgiftens nedsättning till hälften, beslutade att ett, den andra hälften af nämnda afgift motsvarande belopp skulle till folkundervisningens befrämjande direkte till församlingarne utgå, hafva vid flera af de följande riksmötena framställningar inom de särskilda Riks-Stånden blifvit gjorda om anvisande af jemväl den återstående skyddsafgiften för berörda ändamål.
Dessa framställningar hafva hittills icke vunnit Rikets Ständers bifall och skälet dertill torde hufvudsakligen vara att söka i den åsigt, att på vederbörande kommuner visserligen borde ankomma att med egna medel tillvägabringa en tidsenlig utveckling af folkskolorna, men att angeläget vore det
Staten förblefve i tillfälle ej allenast att genom direkta bidrag och genom bestämmande af vissa vilkor för dessa bidrags åtnjutande verka till folkskoleväsendets lyftning i allmänhet och dymedelst göra dess gagnande inflytande för den stora allmänheten åskådligt, utan äfven att före - 52 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66. skrifva grunderna för folkskolans organisation och öfver dess verksamhet utöfva noggrann kontroll.
Under nuvarande förhållanden, då dels folkskolans väsendtliga ordnande bör kunna anses hafva försiggått och organisationen till och med vunnit en viss stadga, dels ock de särskilda landtkommunerna i landstingen fått en sammankållningspunkt, som särskildt för skolväsendet bör kunna blifva af stort gagn, torde det med skäl kunna ifrågasättas, huruvida icke tidpunkten må anses vara inne, att, åtminstone till hufvudsaklig del, befria Staten från den direkta omvårdnad om folkskoleväsendet, som hittills funnits nödig.
Då emellertid för denna frågas fullständiga pröfning erfordras en noggrann utredning i afseende på de följder, som i ekonomiskt hänseende skulle af en dylik förändring kunna förväntas, har Utskottet ansett sig endast böra hemställa, a) det måtte Rikets Ständer i underdånig skrifvelse anhålla, att, Kongl. Maj:t måtte låta dels undersöka och utreda, huruvida, utan uppoffring af den nödiga kontrollen öfver folkskolorna, Statens nuvarande bidrag till dem må kunna i sin helhet eller till någon del upphöra derigenom att den återstående delen af skyddsafgiften anslås till hvarje församling, dels ock låta uppgöra och framlägga beräkning öfver de medel, som kunna erfordras för det understöd, hvilket åtskilliga församlingar under vissa förhållanden möjligen icke skulle kunna undvara, samt afgifva förslag om sättet för beredande af dessa medel.
Beträffande åter Kongl. Maj:ts nådiga framställning om ett årligt anslag af 100,000 R:dr till folkskoleväsendets utveckling och förbättring, så inhemtas af Statsråds-protokollet, att det för innevarande statsregleringsperiod till berörda ändamål anvisade årliga anslag af 75,000 R:dr visat sig otillräckligt, så att de understöd, som kunnat beviljas, ej obetydligt understigit de belopp, hvilka, om anslaget lem nat, full tillgång för behofvet, skulle kommit församlingarne till del.
Detta förhållande har på åtskilliga orter haft den menliga följd, att dels skolor, som församlingarna beslutat inrätta, ej kommit till stånd, dels ock redan inrättade skolor måst indragas.
I betraktande häraf och då Utskottet dessutom inhemtat, att, efter det förevarande nådiga framställning blifvit afgifven, till Ecklesiastik-departementet inkommit ett betydligt antal ansökningar om understöd utaf omförmälda anslag, har Utskottet ansett nödigt att anslaget bestämmes betydligt högre än Kongl. Maj:t föreslagit, och Utskottet får af sådan anledning och i enlighet med en inom nämnda departement uppgjord approximativ beräkning hemställa, b) att Rikets Ständer måtte Kongl. Maj:ts ifrågavarande nådiga framställning på det sätt bifalla, att till folkskoleväsendets utveckling och förbättring å Åttonde Hufvudtiteln uppföres ett anslag af 130,000
R:dr, att utgå efter de grunder, som för delfåendet af dylika understöd för närvarande äro fastställda, endast med iakttagande af de förändringar, som, på sätt härofvan inhemtas, Kongl. Maj:t funnit i sådant hänseende nödiga. 74:o.
Riksdagsfullmägtigen Ola Jönsson från Malmöhus län, med hvilken Riksdagsfullmägtige Nils Olsson och Jöns Andersson från samma län, Garl Johan Svensén från Calmar län, Per Nilsson från Christianstads län och Jöns Rundbäck från Göteborgs och Bohus län instämt, har uti en hos Bonde-Ståndet väckt, till Stats-Utskottets behandling remitterad motion (N:o 298) hufvudsakligen anfört, hurusom den allmänna folkskolan, sådan den nu vore inrättad, icke utgjorde någon passande undervisnings- och uppfostringsanstalt för flickor.
Dessa vore ej endast Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66.
53 i behof af religionsundervisning, utan borde, för att blifva nyttiga medlemmar i samhället, inhemta kunskap i de arbeten ocb husliga göromål, som tillhörde qvinnan.
I anseende till behof vet af s. k. slöjdskolor för flickor, hade man äfven på landet på många ställen beslutat inrättande af sådana läroanstalter, men de stora kostnader, som dermed vore förenade, gåfve, enligt motionärens åsigt, grundad anledning till den farhåga, att det påbörjade verket skulle afstadna, såvida icke Staten med bidrag och uppmuntran trädde emellan; och har fördenskull motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte anvisa en summa af 30,000 R:dr, att ställas till Kongl. Majits disposition, för att under år 1867 utgå till de kommuner på landet, som visade att s. k. slöjdskolor för flickor derstädes blifvit inrättade och skickliga lärarinnor antagna.
Under nästföregående punkt har Utskottet föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit göra underdånig framställning i den syftning, att Statens direkta bidrag till folkskoleväsendet skulle kunna upphöra, och, om detta förslag vinner Rikets Ständers bifall, torde det icke finnas lämpligt att nu för ifrågavarande ändamål uppföra ett nytt anslag, helst Kongl. Majit, enligt hvad Statsråds-protokollct gifver vid handen, redan under innevarande statsregleringsperiod utaf anslaget till folkskoleväsendets utveckling och förbättring i allmänhet anvisat medel till understöd åt “flick- och slöjdskolor11, så att de kommuner, hvilka skulle finnas benägna att inrätta undervisningsanstalter af den beskaffenhet, som motionären åsyftat, icke torde sakna allt tillfälle till erhållande af det understöd af allmänna medel, som kan af Kongl. Majit pröfvas lämpligt.
Utskottet hemställer alltså, att Riksdagsfullmägtigen Ola Jönsons förevarande motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, 75:o. Vidare har Kongl. Majit begärt, att alla de för folkskoleväsendets befrämjande å stat uppförda anslag måtte, på det de för samma ändamål afsedda medel må i sin helhet komma folkundervisningen till godo, och, i händelse brist å något af anslagen funnes uppstå, denna skulle kunna fyllas af det möjligen uppkammande öfverskottet å ett annat, med deras sammanlagda belopp få såsom ett särskildt reservationsanslag anses; och får Utskottet till denna nådiga framställning tillstyrka Rikets Ständers bifall. 76:o.
I det åt Sällskapet för vexélundervisningens befrämjande anvisade belopp har Kongl. Majit äskat tillökning med 1,500 Ridr; och då, enligt hvad af Staisråds-protokollet inhemtas, denna anslagsförhöjning, hvilken är beräknad att utgöra ersättning för de kostnader, som nämnda sällskap nedlagt å inredning och utvidgning af den numera till lokal åt seminarium för folkskolelärarinnor upplåtna Statens egendom, dessutom är afsedd att användas för vidare utsträckning af sällskapets verksamhet till folkbildningens befrämjande i allmänhet, tillstyrker Utskottet, att det åt sällskapet för vexelundervisningens befrämjande anvisade anslag, nu utgörande 3,000 R:dr, måtte till 4,500 Ridr årligen förhöjas. 77:o.
Slutligen har Kongl. Majit begärt att tillförordnade föreståndai-en för folkskolelärare-seminarium i Lund C. L.
Wåhlin och tillförordnade hufvudläraren vid folkskolelärare-seminarium i Linköping K. W. Kastman måtte, vid bestämmande af lönegrad vid seminarium, tillgodonjuta den af dem såsom ordinarie lärare vid elementarläroverk förvärfvade uppflyttningsrätt. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66.
Med hänseende till hvad beträffande denna fråga är i Statsråds-protokollet (pag. 45 och 46) anfördt och då Utskottet anser rättvisa och billighet påkalla beviljandet af den utaf Kongl.
Majit för bemälde lärare äskade förmån, tillstyrker Utskottet, att förevarande nådiga framställning måtte al Rikets Ständer bifallas.
Sundhets-kollegium med ffledicinalstaten. 78:o. Enligt det af Sundhets-kollegium på nådig befallning den 11 April 1859 afgifna förslag till ordnande af den civila helsovården i riket, skulle 48 nya provincialläkare, hvardera med lön af 1,500 K:dr årligen, anställas och inom länen fördelas; och hafva, med användande af derför vid de två sistförflutna riksdagarne anvisade medel, 28 af dessa nya provincialläkare-beställningar redan blifvit inrättade i de orter, der sådana beställningar ansetts vara af behofvet mest påkallade.
På sätt nu af Statsråds-protokollet inhemtas, hade, efter det från sex särskilda kommuner framställningar blifvit gjorda om beviljande af anslag för inrättande af nya provincialläkare-befattningar, Sundhets-kollegium i underdånig skrifvelse hemställt, att åtta nya provincialläkare måtte anställas inom de orter, som ansåges vara i största behof af förbättrad läkarevård; men med hänseende till den kortare tidrymd, som nästa statsreglering komme att omfatta, har Kongl. Majit nu äskat anslag till endast tre ytterligare provincialläkare-befattningar, med 1,500
Ridr för hvarje eller 4,500 R:dr, att, enligt Kongl. Majits disposition, användas till inrättande af sådana beställningar inom de orter af riket, der de finnas mest behöfliga, dock med samma vilkor, som vid de förut beviljade anslagen af enahanda beskaffenhet varit fästadt, nemligen att innevånarne i hvarje distrikt skola på egen bekostnad anskaffa och underhålla lämplig bostad åt läkaren vid den för honom bestämda station.
1 I sammanhang med denna nådiga framställning har Utskottet jemväl till behandling förehaft tvänne särskilda hos Bonde-Ståndet väckta, till Utskottet remitterade motioner, nemligen: af Riksdagsfullmägtigen A. Andersson från Göteborgs och Bohus län (Nio 100), hvilken af anförda skäl föreslagit, att Rikets Ständer måtte för Inlands Södre och Nordre härader, hvilka borde från Uddevalla provincialläkaredistrikt afskiljas, anvisa en extra provincialläkare-lön, mot det att innevånarne i nämnda härader iklädde sig de skyldigheter, som för extra provincialläkares anställande vore föreskrifna; samt af Riksdagsfullmägtigen August Danielsson från Norrbottens län, som (i motion Nio 211) hemställt, att Rikets
Ständer måtte bevilja anslag till en särskild provincialläkare för Nedre Luleå socken med station i Luleå Gamla stad, mot vilkor att socknemännen, förutom upplåtande af boställe åt denne läkare, jemväl tilläde honom något årligt arfvode.
Enär Rikets Ständer, lika litet nu som tillförene, lära vara i tillfälle att bedöma, hvilka orter företrädesvis må vara i behof af särskild oller ökad tillgång på läkare, torde fortfarande böra åt Kongl. Majit öfvcrlemnas att, efter det de särskilda hehofven i detta hänseende blifvit af vederbörande pröfvade, bestämma Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66. de nya distrikter, som böra med provincialläkare förses; och då, på sätt ofvan är antydt, verkställigheten af det nu uppgjorda förslaget till ordnande af den civila helsovården i riket, såvidt detsamma atsåg landsorternes förseende med provincialläkare, redan långt fortskridit, synes någon förhöjning i det af Kongl.
Maj:t för ändamålet begärda anslag icke böra ifrågakomma.
Utskottet hemställer alltså, a) att Rikets Ständer måtte anvisa ett årligt anslag af 4,500 R:dr, att, enligt Kongl. Maj:t,s nådiga disposition, användas till löner, hvardera å 1,500 R:dr, åt tre nya provincialläkare inom de orter af riket, der de finnas mest behöflige, med vilkor att innevånarne i hvarje distrikt på egen bekostnad anskaffa och underhålla lämplig bostad åt läkaren vid den för honom bestämda station; och b) att, Rikdagsfullmägtige A. Anderssons och August
Danielssons ofvanberörda motioner ej måtte till någon särskild Rikets Ständers åtgärd föranleda. 79:o.
Yid sistlidna riksdag anvisade Rikets Ständer ett reservationsanslag af 11,000 R:dr, att, enligt Kongl. Maj:ts nådiga disposition, användas till löneförhöjning, med 500 R:dr åt hvardera, för de extra provincialläkare, som icke innehade annan tjenst.
Utaf de inom riket anställde 26 extra provincialläkarne hafva 21 redan erhållit omförmälda lönetillökning, så att endast 5 extra provincialläkare, hvilka tillika äro bataljonsläkare, ännu åtnjuta det lägre arfvodet; och har Kongl. Majit nu föreslagit, att 22 af de nuvarande extra provincialläkarebefattningarna måtte varda på ordinarie stat uppförda med full provincialläkarelön.