Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Under förra året återvände bon till England och lyckades genom tal och skrift intressera andra för sina planer SAMI samla nödiga medel, ända till tsarens öron trängde ryktet om hennes ädla sträfvanden och vann hans mäktiga sympatier.
För närvarande är den modiga samaritanskan för andra gången på väg till Sibirien, dit ändtligen tre läkare och fem barmhärtighetssystrar sändts före henne.
Deras afsikt är att inrätta stora sjukhus, i hvilka de spetälske kunna insoleras.
De, hvilkas sjukdom ej är allt för långt framskriden, skola där finna ej endast vård, utan äfven arbete, som kan förströ dem från tanken på deras olycka.
För dem, hvilka arbete är omöjligt, skall åtminstone all den lindring beredas, hvilken läkarkonsten förmår bjuda, ty än i dag känner vetenskapen ingen bot för den förfärliga sjukdomen, som bit för bit mördar sina offer och låter dem förtvina.
Kate Marsden är dotter till en ansedd engelsk ju- rist och trettiofem år gammal.
Sedan hon vuxit upp, bar hon helt och hållet ägnat sig åt sjukvård.
Kan hon kanske också ej till fullo nå sitt mål att hjälpa alla de olyckliga, som försmäkta under spe- tälskans gissel i Sibirien, så har hon dock gifvit det första hjältemodiga uppslaget till en handling af upphöjd människokärlek och är värd att framhållas som en förebild af äkta kvinnlig offervillighet.
I en obekväm » kibitka », till häst, till fots eller buren af de infödda, har Kate Marsden genomströf- vat Sibirien och uppsökt de ödsliga trakter, i hvil- ka de spetälske, utstötta från det mänskliga samhäl- let för siu sjukdoms skull, sluta sig samman och föra ett lif, hvars elände trotsar all beskrifning.
Dömda att fjärran från människoboningar lefva i usla kojor och jordhålor, äro de hänvisade att uppe- hålla sig med bettlande.
Ingen läkarhjälp bjudes Ett mystiskt väsen, som visst lär I ski gen hålla till.
Hvad den, som mycket envis är, Ej gärna taga vill.
Ett litet vatten, som man ser Jämt ila fram så nätt.
Hvad hvarje sår nog säkert ger, Då det ej skötes rätt.
Hvad gjorde barnet, då det fick Utaf sin mamma smäll?
Hvad gossen var, då hem han gick, Och han ej varit snäll.
Ett ting, som icke saknas bör Få någon gummas » rock ».
E t t djur, som, där det hemma hör, Man ofta ser i flock.
När rjågot orätt gjort du har, Hvad känner du väl då; Men ock hvad, om du rätt den tar, Du för din synd kan få?
I din och min och hvarje kropp Nog finnes mången — hvad?
Hvad kan man mången leta opp I stor som liten stad?
När du potatis koka vill, För hvad gör pannan fri?
Och tänk på, när du äter sill, Hvad den har fångats i.
När du till grannen skulle gå, Hur var den väg, du gick?
Hvad lillan säkert gjorde, då Af tant hon nämnarn fick.
Hur kallar man den män ' ska väl, Som goda råd ej tar?
Hvad bör bli heligt för din själ, När du den gifvit har?
En rätt du hvarje vecka får; Så ett adverb, min vän.
Hvad, som på vintern naket står, Men våren klär igen.
Hvad brukar väl en landtman, säg?
Det, hvaraf bröd du får.
N:R 9 1 ONSDAGEN (666).
5: — IDUNSMODETIDN.MED PLAN- SCHER OCH HANDARB.
— &gt; 5: — IDUNS MODETID.
» 3: — ALFHILDA BÅÅTH, CTGIFNINGSDAGAR: D E N 15 NOVEMBER REDAKTÖR OCH UTGIFVARE: HVARJE O N S D A G OCH L Ö R D A G.
FRITHIOF LÖSNUMMERPRIS: 8 ÖRE.
: FÖDD LUND- BLAD.
DET F I N N E S L Y C K L I G T V I S m ä n n i - skor, h v i l k a m e r a ä n n å g o t a n n a t l i k n a s o l s t r å l a r.
N ä r d e se i n i v å r a ögon, smälter isen i hjärtat och v å r e n s b l o m m o r s p i r a fram, o c h, h v a r h e l s t d e k o m m a, blir d e t ljust och v a r m t.
E n s å d a n solkvinna v a r p r o s t i n n a n Alfhilda B å å t h.
J a g s å g h e n n e f ö r s t a g å n g e n för 1 2 å r s e d a n en v å r d a g p å T ä r n a folkhögskola syssla m e d blommor, hvilka hon m e d modersömhet vårdade, s k y d d a d e m o t d e n s t a r k a Ö3tersolen, v a t t n a d e och p å allt s ä t t skötte o m.
M e n s n a r t fann j a g, att denna moderlighet vackrast framträdde i f ö r h å l l a n d e t till h e n n e s b a r n o c h m å g o c h s e d a n till d e n u n g d o m, h v i l k e n i s t o r a s k a r o r å r efter å r s a m l a d e s i d e n s t o r a, l j u s a skol- salen.
I d e n kvinnliga folkhögskolan v a r fru B å å t h f r å n d e s s b ö r j a n 1 8 8 1 o c h till s i n död sin dotters biträde i h a n d a r b e t s u n d e r v i s - ningen, och så väl u n d e r kvinnlig som manlig HELLBERG TRÄFFAS SÄKRAST KL. 2 — 3.
JOHAN BYRÅ OCH EXPEDITION: ren hade att bjuda.
Hen- n e s o m d ö m e v a r fint, m e n N O R D L I N G ALLM.
RIKS 1 6 4 6 slutat, var det PROSTINNAN.
k u r s s å g m a n h e n n e m y c k e t ofta ä f v e n i h v a r - d a g s l a g l y s s n a till f ö r e d r a g, m e n i n g s u t b y t e n o c h h v a d a n n a t af i n t r e s s e, s o m f ö r e k o m.
H o n följde p å a l l a o m r å d e n i n i d e t s i s t a m e d i s i n a b a r n s a r b e t e n o c h v a r a l l t i d för d e u n g a flickor, h v i l k a h e l t b l y g a k o m m o o c h k n a c k a - de p å h e n n e s dörr, d e t vänligaste stöd och den kärleksfullaste rådgifvarinna.
D e n ton, m e d hvilken h o n u t t a l a d e v å r a n a m n, skall l ä n g e i v å r a s i n n e n k l i n g a s o m e n ljuf m u s i k, liksom d e t sätt, p å h r i l k e t u n g d o m e n talade o m prostinnan eller n ä m n d e h e n n e, v i t t n a d e o m d e n k ä r l e k o c h v ö r d n a d, v i för h e n n e h y s t e.
M i n n e t af h e n n e s p e r s o n l i g h e t o c h f ö r h å l l a n - det mellan henne och hennes omgifning är k a n s k e d e t v a c k r a s t e v i fört m e d o s s f r å n T ä r n a folkhögskola, det, hvilket, o m de kun- skaper vi där inhämtat blekna, står kvar och hjälper oss a t t se t i n g e n i deras r ä t t a ljus.
T y d ä r föräldrarnas välsignelse bygger barnens bo och dessa m e d d e n innerligaste och mest o m t ä n k s a m m a kärlek stöda och o m h u l d a de v ö r d n a d s v ä r d a g a m l a, d ä r l ä r m a n sig, h u r samhället säkrast kan bevaras.
N ä r s k o l a r b e t e t för d a g e n så vanligt, a t t prostin- nan i sommarkvällen tog en promenad mellan k y r k b a c k e n och h e m m e t.
D e t v a r ett nöje a t t d å få g å v i d h e n n e s sida, s e h e n n e v ä x l a e t t leen- d e eller e t t v ä n l i g t o r d med de unga, som sam- tidigt s k y n d a d e fram och åter p å d e n korta väg- sträckan, m e n ä n d å ro- ligare v a r en p r a t s t u n d i vinterkvällen, antingen i f a m i l j e k r e t s e n eller p å eftermiddagen uppe i h e n n e s v a r m a, trefliga kammare, där hon, om- g i f v e n af v a c k r a b l o m - stertaflor och sina k ä r a s porträtt, sysselsatte sig med något prydligt hand- a r b e t e eller f ö r d j u p a d e sig i någon god bok.
P r o s t i n n a n B å å t h läste g ä r n a o c h m y c k e t.
I tid- n i n g a r n a följde h o n m e d dagens händelser, och p å det litterära, historiska och religiösa o m r å d e t t o g h o n d e l af d e t b ä s t a, d e n äldre och nyare litteratu- 12:TE ARG- 1899.
STOCKHOLM, IDDNS KDNGL.
k a n s k e för k ä r l e k s f u l l t, b e r o e n d e p å, a t t d e t m i l - da ljus, i h v i l k e t h o n s å g allt, ej v a r s t a r k t n o g för s k u g g b r y t n i n g a r.
F ö r öfrigt h a d e h o n s i n s l ä k t s u t p r ä g l a d e k o n s t s i n n e, o c h h e n n e s kol- t e c k n i n g a r från u n g d o m s t i d e n äro s m å mäster- verk.
H e n n e s syster är, i förbigående sagdt, f r ö k e n S.
L u n d b l a d, p å s i n t i d e n af S v e r i g e s förnämsta blomstermålarinnor.
Detta fruBååths k o n s t i n t r e s s e d e l a d e s af h e n n e s m a n, s o m o c k s å var en skicklig t e c k n a r e, och deras b a r n h a t a g i t i arf s a m m a l e f v a n d e s i n n e för k o n s t och skönhet.
När h e n n e s dotter och m å g voro u p p t a g n a h v a r o c h e n m e d s i t t a r b e t e, blefvo b e s ö k a n d e i h e n n e s eget r u m alltid v ä l k o m n a, och s n a r t v o r o g ä s t o c h v ä r d i n n a i n n e i e t t lifiigt s a m - t a l, för s å v i d t i c k e g ä s t e n f ö r e d r o g a t t l y s s n a, t y fru B å å t h h a d e e n stor förmåga a t t be- r ä t t a, o c h h e n n e s s k i l d r i n g a r, f ä r g a d e af h e n n e själf, f r a m t r ä d d e a l l t i d i b e h a g l i g b e l y s n i n g.
D e v o r o lifliga, m å l a n d e, g a n s k a h u m o r i s t i s k a, m e n u t a n h å r d a k o n t u r e r eller b e l a g d a m e d starka färger.
Ä m n e n saknades aldrig.
F r u Bååths fäderne- och mödernehem tillhörde d e n t i d, d å » seklet v a r u n g t », och allt d e t BÅÅTH, TEODOR FRU CECILIA BAATH-HOLMBERG OCH DIREKTOR HOLMBERG I PARKEN VID TÄRNA.
— 2 — h a n till i n k ö p af s p a n n m å l o c h s a t t e p å d e t t a s ä t t s i n m o r, d å v o r d e n ä n k a, i tillfälle a t t b ö r j a e n s t ö r r e b r y g g e r i affär.
Med en bonde från Hammarlöf h a d e köpet afslutats, och n ä r s e d a n d o k t o r n u p p t r ä d d e s o m s ö k a n d e till p a s t o - ratet, menade bönderna, att en bättre kyrko- h e r d e k u n d e d e ej få ä n d e n, h v i l k e n g e n o m sina handlingar tolkade budorden.
E n ä r d r B å å t h v a r d e n y n g s t e af d e s ö k a n - d e och s å l u n d a h a d e y t t e r s t s m å u t s i k t e r, af- g i c k e n d e p u t a t i o n b ö n d e r f r å n H a m m a r l ö f till O s c a r I, s o m s t r a x villfor d e r a s b e g ä r a n, t y högt värderade h a n den u t m ä r k t e fångpredi- kanten.
Liksom kungen var nämligen den u n g e p r ä s t e n ifrig för f å n g v ä s e n d e t s f ö r b ä t t r i n g.
I b e r ä t t e l s e n » S j ä l h ö g » (se h e n n e s a r b e t e: Spillror) h a r h a n s d o t t e r v i d a r e u t f ö r t d e n n a s a k.
HAMMARLOFS PRÄSTGÅRD.
b ä s t a f r å n d e n n a t i d, s å i r e l i g i o s i t e t s o m este- t i k, h a d e h o n f å t t i f ä d e r n e - och m ö d e r n e a r f.
D e n, h v i l k e n ej v i s s t e, a t t fru B å å t h v a r d o t t e r d o t t e r till p r o s t e n S c h a r t a u s vänirma, professorskan T e g m a n, k u n d e dock k n a p p a s t ana, a t t d e n blida, så v a r m t religiösa och d o c k så f r i s i n n a d e k v i n n a n h a d e v u x i t u p p i n o m r a m e n af d e n r ö r e l s e, h v i l k e n i b ö r j a n af å r h u n d r a d e t u t g i c k från d e n o f v a n n ä m n d e u t m ä r k t e p r e d i k a n t e n och s j ä l a s ö r j a r e n; m e n allt v a r h o s A l f h i l d a B å å t h p e r s o n l i g t, allt bröts i hennes egen prisma.
H e n n e s f ä d e r n e n a m n var Lundblad, och det v a r o m h e n n e s farfar, d e n g a m l e p r o f e s s o r n i l a t i n, T e g n é r skref: » När herdegossen med sin lyra.kom från Hallandsheden, då steg smånirjgom det glömda Latium opp för oss i dagen med manligt vett, med styrkan och behagen, och unga sinnen tjustes än en gång af Tallii svada och af Maros sång » Med den store skalden var h e n n e s familj sammanknuten genom vänskapens band.
Hans v ä n, p r o f e s s o r B o l m é e r, v a r gift m e d d e n g l a d a, g e n i a l i s k a L a u r a L u n d b l a d, och h v a d s o m, d å seklet var ungt, sammanfört Tegnérska och L u n d b l a d s k a f a m i l j e r n a, d e t fortlefde s e d a n hos b a r n och b a r n b a r n, ja, äfven hos deras ättlingar.
R e d a n d å r ä c k t e s k a l d e r n a öfver S u n d e t h v a r a n d r a h a n d e n, och b l a n d fru B å å t h s r e l i k e r finns e n r o s, s o m e n g å n g O e h l e n s c h l ä g e r b r u t i t å t d e n lilla b l å ö g d a, s v e n s k a flickan.
År 1849 t r ä d d e Alfhilda L u n d b l a d i äkten- s k a p m e d d:r L o r e n z B å å t h.
D e r a s h e m blef p å det g a m l a M a l m ö h u s slott, där doktorn var fångpredikant.
F r å n de m ö r k a fängel- s e r n a blef d e t i m e r ä n e t t a f s e e n d e för d e n p l i k t t r o g n e o c h i n ö d e n så v a r m t d e l t a g a n d e m a n n e n en hvila att k o m m a in i hemmet, som Alfhildas blotta närvaro gjorde ljust.
H e n n e s son, d:r A.
B å å t h, h a r i e n vacker dikt, » Ett b a r n d o m s m i n n e », b e r ä t t a t o m s i t t e g e t o c h d e n ä l d r e b r o d e r n s förhål- l a n d e till s o l d a t e r o c h f å n g a r.
H a n s ä g e r d ä r: » Så och Vid och godt vi kände mången, det blef lif och prat.
n a m n oss n ä m n d e fången vaktande soldat. » Sådan var lärdomen, inhämtad på moders- k n ä: k ä r l e k till o c h s y m p a t i för a l l t l e f v a n d e, först o c h f r ä m s t m ä n n i s k o r n a, i h v i l k e n ge- stalt de än möttes.
Vid ovanligt tidiga år u t n ä m n d e s f ä n g e l s e p r e d i k a n t e n d:r B å å t h till kyrkoherde i Hammarlöfs stora pastorat.
Han a n s å g s i g själf k n a p p a s t k u n n a k o m m a p å förslaget, d å h a n till s i n ö f v e r r a s k n i n g be- f a n n s h a f å t t d e flesta r ö s t e r n a.
Orsaken till d e t t a v a r d e n v a c k r a s t e.
D o k t o r L o r e n z B å å t h s far h a d e v a r i t k ö p m a n, m e n u n d e r sonens skoltid fått n e d l ä g g a sin affär.
D e n första l ö n s o n e n erhöll a n v ä n d e P å v å r e n 1857 flyttade d e n n y u t n ä m n d e kyrkoherden m e d svärmor, h u s t r u och tre små b a r n, d o t t e r n e n d a s t 2 m å n a d e r, till d e n u t - märkt vackra prästgården, i hvars trädgård och p a r k d e n b ö r d i g a s k å n s k a j o r d e n n ä r d e d e t b ä s t a o c h v a c k r a s t e af f r u k t e r och b l o m - m o r, s o m v å r s y d l i g a s t e p r o v i n s k a n fram- bringa.
Härifrån d a g t e c k n a s skalden A.
B å å t h s o c h f ö r f a t t a r i n n a n fru C e c i l i a B å å t h - H o l m b e r g s alla ljusa b a r n d o m s m i n n e n, och f r ä m s t i d e m i n t a r h u s e t s fru s i n p l a t s, h o n, s o m för a l l a g j o r d e h e m m e t s å l j u s t och här- ligt.
I fru B å å t h - H o l m b e r g s » S y d s k å n s k a t e c k - n i n g a r » ä r o j u s t d e s s a b a r n d o m s m i n n e n huf- vudtemat.
I detta sydskånska prästtjäll h a d e s ö n e r n a och d o t t e r n i s i n a f ö r ä l d r a r e n före- s y n af f ö r ä l d r a v ö r d n a d.
Dr. Lorenz B å å t h b r u k a d e o m s i n s v ä r m o r s ä g a, a t t h a n för d e n l y c k a, s o m a l l t i d följt h o n o m, h a f t hennes för- böner att tacka.
F r å n m o r o c h m o r m o r s l ä p p a r flngo b a r n e n sina första intryck.
S o n e n A l b e r t f ö r d e s af sin m o r in i d e n nordiska sagovärld, h v a r s f ö r t j ä n s t f u l l e t o l k h a n s e d a n blifvit, o c h d o t t e r n l ä r d e sig af h e n n e a t t b e r ä t t a o c h l y s s n a till historiens allvarliga s å n g g u d d i n n a, icke e n d a s t n ä r h o n t ä l j d e om f o r n a t i d e r, u t a n ock d å hon berättade ur dagens historia.
D e n lilla s a t t b r e d v i d, n ä r m o r och m o r m o r u n d e r d a n - ska kriget 1864 stickade varma yllepersedlar till d e f r u s n a d a n s k a s o l d a t e r n a, och m e d a n h e n n e s far l ä s t e t i d n i n g a r n a, r e p a d e h o n u p p f y r k a n t i g a l i n n e l a p p a r till c h a r p i å t d e s å r a d e, j a, h o n fick m e d e g n a h ä n d e r i s i l k e s p a p p e r vira in de s m y c k e n, som mor och mormor s å l d e för a t t skaffa h j ä l p å t d e n ö d s t ä l l d a p å andra sidan Sundet.
T y v ä r r m å s t e snart mor och barn skiljas.
U n g d o m e n skickades i skolorna, m e n därute i lifvet g i n g o s t ä n d i g t t a n k a r n a h e m till d e n ljusa, blida modern, hvilken de mindes, där hon o m kvällen satt på s ä n g k a n t e n och lärde d e m l ä m n a sig å t en h i m m e l s k fader så ljus och så kär- leksfull, a t t h a n v ä c k - t e, i c k e d e r a s fruk- t a n, u t a n deras obe- gränsade förtroende.
Kärlek var denna moders enda rätte- snöre.
I kärlekens l j u s s ö k t e h o n se allt, och lifvets förveck- lingar sökte hon med d e s s h j ä l p lösa eller, d å d e t i c k e gick, bort- förklara.
Af d e n kärleks- fulla fadershanden t o g h o n o c k s å lifvets pröfningar.
Det var till f a d e r s h e m m e t dä r- uppe hennes make 1872 kallades, och det var också dit ett par år senare h e n n e s äldste son gick.
Någon tid förut h a d e hon l ä m n a t det v a c k r a H a m m a r l ö f — 1 8 7 3 s k ö f l a d t af e l d e n — o c h f l y t t a t i n i e n p r y d l i g v å n i n g i d e t för h e n n e så minnesrika Lund.
H ä r g j o r d e h o n bröllop å t sin e n d a d o t t e r, Cecilia, o c h f ö r e s t å n d a r e n v i d V ä s t m a n l a n d s läns folkhögskola, direktör Teodor Holmberg.
Följande höst lämnade hon a k a d e m i s t a d e n o c h flyttade u p p till s i n d o t t e r.
D e n n u så v a c k r a och rymliga folkhögsko- l a n h a d e d å ä n n u ej f å t t e g e n lokal, u t a n v a r provisoriskt inhyst i K u m l a gamla prästgård, m ä r k l i g s å s o m v a r a n d e B e n j a m i n H ö j e r s födel- s e p l a t s.
F r u B å å t h fick d ä r f ö r till e n b ö r j a n h å l l a till g o d o a t t b o b r e d v i d o c h m å n g e n mörk vinterafton g å mellan s n ö m u r a r in i sitt lilla ä n k e s ä t e.
D ä r i e n s a m h e t e n följde h o n som alltid m e d sonen på h a n s färder g e n o m lifvet, o c h d i t t r å d d e o c k s å hans h å g.
Om d e t t a v i t t n a r d e n v a c k r a d i k t e n: » J a g g i c k ej allén — t y d u v a r m i g n ä r », ur hvilken vi låna följande: Och fram till fönsterlist jag mig varsamt smyger.
Där ser jag dig inne, du blidaste moder min.
Du sysslar vid lampan, men ute är t a n k e n och flyger Så vida kring världen.
Söker den sonen d i n?
J a g ofta har känt på min färd, h u r med vingslag fina • De huldt ha kretsat ikring mig, t a n k a r n a dina.
Och aldrig jag haft en stund så god, Som då jag känt, att du n ä r mig stod!
I 2 2 å r b o d d e fru B å å t h i V ä s t m a n l a n d, s e d a n 1 8 8 0 p å d e n p l a t s, d ä r n u T ä r n a folk- högskola är belägen.
H e n n e s s v ä r s o n h a r v i t t n a t, a t t h o n i allt v a r h e m m e t s g o d a g e n i u s.
F ö r s i n e n d a dot- ter var hon den bästa vännen, glädjebringer- s k a n, h v a r s friska l y n n e o c h u p p h ö j d a j ä m n - m o d g e n o m s k i m r a d e d e t l a n d t l i g a lifvets en- formighet; h v a d mor och dotter, särskildt un- d e r d e t i o s i s t a å r e n, v o r o för h v a r a n d r a, k a n icke m e d ord skildras.
Å r l i g e n g j o r d e h o n efter f l i c k s k o l a n s s l u t e n t u r till n å g o n s y d l i g a r e p r o v i n s.
De sista f e m å r e n h a r f ä r d e n s t ä l l t s till G ö t e b o r g, d ä r h o n i s i n s o n s lilla v a c k r a h e m t i l l b r a g t e h ö s t - månaderna.
S e p t e m b e r h a r o c k för h e n n e s v ä n n e r d ä r haft e t t eget soligt b e h a g.
Vi h a vetat, att när t r ä d e n ute skiftade i höstens stämningsfulla färger, fanns det inne i d e n n e s o n s b o n i n g e n själ, s o m v i s s e r l i g e n, efter vårt sätt att m ä t a tiden, borde bära någon p r ä g e l af a t t s o m m a r e n v a r f ö r g å n g e n, m e n h v i l k e n i s t ä l l e t å r efter å r s y n t e s m e r a l j u s o c h gaf i n t r y c k af, a t t v i n a l k a d e s v å r e n s n a - rare än vintern.
D e t var ock m e d v å r e n d e n g a m l a lekte.
E n liten sonson hälsade h e n n e hvarje morgon m e d j u b e l, m e n ville, n ä r a f t o n e n k o m, s å TÄRNA FOLKHÖGSKOLA.
— o g ä r n a skiljas från farmor.
E n afton m å s t e d e t d o c k s k e.
H a n fick s ä g a g o d n a t t för e n lång sömn.
H ä m t a d af d o t t e r o c h m å g, å t e r v ä n d e Alf- h i l d a B å å t h till d e t k ä r a T ä r n a - h e m m e t, d ä r h o n efter e t t p a r d a g a r s, s o m m a n t r o d d e, tillfälligt, l i n d r i g t i l l a m å e n d e a f t o n e n d e n 19 oktober — h e n n e s äldste sons födelsedag — i s i n d o t t e r s a r m a r stilla i n s l u m r a d e, 7 7 å r och e t t p a r m å n a d e r g a m m a l.
B a r n, s y s t r a r och v ä n n e r stå försänkta i sorg.
Tomrummet efter d e n k ä r a a t l i d n a skall a l d r i g k u n n a f y l l a s.
E n d a s t d e n lille s o n s o n e n ä r g l a d.
H a n s ä g e r m e d fröjd: » F a r m o r är hos Gud. » B a r n e n in till m o r o c h I familjegrafven å Sala stads n y a k y r k o g å r d hvilar n u denna fromma, blida kvinna.
Vacker ä r p l a t s e n: d e n v i d a soliga s l ä t t e n, d ä r T ä r n a - h e m m e t skimrar i fjärran, d e n vänliga staden, där m å n g a hjärtan m i n n a s h e n n e, och t ä t t i n v i d g r a f v e n b e r g e t, i h v a r s s k o g v å r e n s fåg- l a r s j u n g a o m lifvets å t e r f ö d a n d e.
Något grått som AMANDA LEFFLER.
Smått förskrämda Gripas också Utaf s a m m a far titta, småningom smitta.
Gräl och kif o c h g r å t o c h skrik, Ljufligas.te toner, Ljuda snart d ä r inifrån Barnens regioner.
Uti h e m m e t s alla v r å r lurar.
Själfva b r a s a n t a ' r ej fart, Ligger d ä r och surar.
In i k ö k e t så till sist Sig det g r å a t v i n g a r, Husets pigor slänga argt Uti s p i s e l n s r i n g a r.
GRÅVÄDER.
FÖR I D U N AF SNORRE.
Afkyld, h ä p e n o c h förskräckt, Ta ' r jag på mig k a p p a n.
I d e t h e m m e t v a r så gladt, Inga sura miner.
E n af h u s e t s t o m t a r små Möter jag i trappan.
lika, o m ej n ä s t a n h ö g r e v i d b r u k eller a n d r a f a b r i k s s a m h ä l l e n, t y d ä r ä r p r i s s t e g r i n g e n oer- hörd.
N å g o n b i f ö r t j ä n s t ä r m y c k e t s v å r a t t skaffa sig, o c h d e s s u t o m s k u l l e s k o l a n u t a n tvifvel förlora d ä r p å, e n ä r d e n b ö r t a g a o c h ä f v e n t a g e r alla k r a f t e r i a n s p r å k.
K v i n n l i g slöjd finnes j u i d e flesta f ö r s a m l i n g a r, o c h för u n - dervisning däri betalas v a n l i g a s t 50 kr., hvilket k u n d e blifva e n l i t e n v ä l b e h ö f l i g t i l l ö k n i n g af i n k o m s t e r n a, m e n till och m e d d e n n a lilla f ö r t j ä n s t f ö r n e k a s m å n g a b l a n d oss, e m e d a n s l ö j d u n d e r v i s n i n g e n ä r ö f v e r l å t e n till a n n a n person.
R i k s d a g e n, j a, d e n b e v i l j a d e v i s s e r l i g e n för e t t p a r å r s e d a n e t t å l d e r s t i l l ä g g af 50 k r.
efter 10 å r s t j ä n s t g ö r i n g, m e n s o m v i ej ä r o ordinarie, äga församlingarna r ä t t a t t u t a n vi- d a r e, n ä r d e s s a b e h a g a, u p p s ä g a oss till flytt- ning.
Skall d å v e r k l i g e n a r b e t e t m e d d e s m å i v å r t land skattas så ringa, a t t det icke ens a n s e s v ä r d t a t t » föda sin m a n »?
O c h d e t oak- t a d t i n t r ä d e s f o r d r i n g a r n a v i d s e m i n a r i e r n a ej ä r o s m å o c h k u r s e n i c k e billig, h e l s t s e d a n d e n n u blifvit 2-årig.
I förhoppning a t t I d u n, som så v a r m t tagit sig a n telefon- och p o s t k v i n n o r n a s sak, i c k e h e l l e r s k a l l l ä m n a v å r s a k o b e a k t a d, h a f v a vi v å g a t k o m m a m e d en dylik begäran.
NÅGRA RÅDLÖSA SMÅSKOLELÄRARINNOR OCH MÅNGÅRIGA PRENUMERANTER PÅ IDUN. » Här, jag tänkte i mitt sinn ', Solen s t ä n d i g t s k i n e r.
* » Hvad i alla d a ' r h a r K a n ni det händt?
förklara, H v a r f ö r ä r e r t h e m så grått, Strålande förnöjd var » far » S o m så ljust k a n vara? » Med sitt h e m o c h alla.
Lilla frun vid sitt b e s t y r » Jo », s a d ' t o m l e n, s o m i s k r a t t H ö r d e s glädtigt t r a l l a.
N ä r a v a r att b r i s t a.
För att n u bringa bästa möjliga u t r e d n i n g - i » småskolelärarinnornas sak », som i sanning s y n e s v a r a ö m m a n d e och t a r f v a alla g o d a kraf- t e r s b i s t å n d, u p p m a n a v i alla, s o m k u n n a h a n å g o t a t t a n f ö r a till d e n s a m m a s b e l y s a n d e eller n å g r a förslag till m i s s f ö r h å l l a n d e n a s af- h j ä l p a n d e, a t t ej d r ö j a m e d a t t y t t r a sig i ä m n e t.
I d u n s spalter skola g ä r n a stå ö p p n a.
» Lätt det t ä n d a s k a n en eld Allting gick m e d lif o c h lust.
Utaf m i n s t a gnista ».
Barnen muntert rasa, O c h p å h e m m e t s trefna härd S p r a k a r det en b r a s a.
» M a n n e n k l o k o c h s t o r o c h vis Lätt h u m ö r e t t a p p a r; Han Glädjen lyste i l i v a r v r å, V ä r m d e själ o c h s i n n e.