Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den , som, utan att förbrytelsen Iean hänföras till någon af de i 1 och 2 //. omförmäldte, sjelf inlåter sig i handel om fil eger slaf var, eller såsom Agent är behjelplig vid Negrers'inköp eller försäljning, eller befaller, leger, hjelper eller råder någon annan till Negrers bortförande eller handel’med dem såsom Slafvar , eller , genom anvisning af medel, personlig tjenst, contract om lån , försträckning eller af händande af penningar eller penningars värde , säkerhets eller andre documenters utfärdande för person eller gods, vetande befordrar Negerhandel eller Negrers behandlande såsom Slafvar, straffes, om det är Man, med fästnings- och, om det är
Qvinna, med tukthusarbete från 5 till ■" t* a o ar.'
Bihang till Rikt-St, Prot, *8*8 oek 1829, 7 Sami* 3 g:cfe Haft, 3i Utlawis $T:Ö 40, 4 §•
”Har någon af besättningen å ett på.
Negerhandel eller Negrers bortförande uti gånget fartyg, antingen förut, eller när han slik tjenst sig åtog, fått kunskap att Skeppet var till sådant ändamål ämmadt, så bor densamma enär sådant begagnande af fartyget under hans vistande derå inträffar, ändock att han med Negrerne eller deras behandling sig icke befattar, straffas med arbete ä Fästning från g till 8 ar. 5 §•
”Häfver någon på annat och mindre verksamt sätt gjort sig delaktig i någon af omförmälde fösbrytelser, straffes med arbete å Fästning eller Tukthus från i till 4. år.” 5 §, ^Svensk Embets- och Tjensteman, som i ulofningen af sin befattning, antingen uppsåtligen gynnar Negerhandel, eller ock på annat sätt gör sig skyldig till delaktighet deruti , skall för sådan brottslighet
J enär han ej dömes till dödsstraff eller lifstidsarbete d Fästning, undergå , jemte fört lust af tjonsten, dubbel bestraffning ernof LagXJtskötuts Ui\aiandt $7:o 40.
35 den, som hän ofvan för enskilde personer är stadgad.” ”Det skall ock al ig ga hvarje
Emb etselia'
Tjensteman att i allt hvad på honom, i och för hans befattning md ankomma, med nit efterspana, och till åtal befordra Öfverträdelser af denna Lag , gå vederlöf rande med erforderlige upplysningar i detta afseende till handa och sorgfälligt medverka till de brottsliges gripande och in~ ställande till ansvar viel behörig
Domstol i Sverige , vid påföljd, att ali efterlåtenhet härutinnan såsom tjenstefel alf varligen be* ifras och straffas/’ 7 §•
Brott emot denna
Lag skola åtalas och dömas vid behörig
Domstol å den ort é Sverige, der brottet blifvit begånget, et* ler, enär det skett utrikes, å den ort i Riket , dit den brottslige först ankommer” 8 $. *’Svensk undersåtes fartyg, som finnes föra Negerslaf var eller taga dem om bord, vare, jemte den laddning detsamma i öfj rigt innehar , förb rut eif g6 LagVtskottets Utlåtande N:o 40.
"Likaledes skola de penningar, eller deras värde, sorn, efter hvad uti 2 och 3 ff. fårmäles, blifvit i och för Negerhandel betingade, eller om de dertill blifvit använde , deras motsvarande belopp, vara förverkade*'
'’Af hvad sålunda dinnes förbrutet skall, när dtalet sker vid Domstol i Sverige, hälften tillfalla Kronan, och hälften den, so/n brottet upptäckt och gil tat bevisligt gora.'1 "
DÖmes åter till slik confiscation å Utrikes ort vid de ser skilde Domstolar, dt hvilka Kongl. Majd, efter Tractat med främmande Magt', uppdragit Domsrätt i ämnet, skall hvad Svenska Staten , efter sådan Domstols beslut, tillkommer i behållning, sedan omkostnaderna af gått, vara Konungens ensak" 9 §•
"Denna Lag skall icke lämpas till den händelse , att Svensk undersåte för eget behof begagnar samt i sådant ändamål köper eller säljer Slafvar endast inom det land , der eganderäit Öfver Slaf ar är, efter landets Lag, gällande.
Föröfrigt upphör eganderätt öfver en Negerslaf , sd snart han ankommer på Svensk grund, dä han frän samma Ögonblick är fri.
LagUtskottets Utlåtande N:o 40. 37 Kongl.
Maj-t forblifver Rikets Stander, med all Kongl. Nåd och ynnest, städse välbevågen.
A- Thuring.'’ Utskottet, sam jenfival erhållit del af de 1 Konungens StatsRåd samt hos Konungens Högste Domstol i ämnet haline Protocoll, har tagit ofvan anförde Lag-Förslag i öfvervägande; och som Utskottet anser samma Förslag, hvilket är öfverensstämmande med den Straff-Lag emot Negerhandel, som Konungen, med Norrige® StorThing, för Norrige redan utfärdat, icke vara stridande emot Svenska BrottmålsLagarnes allmänna grunder eller innehålla några derifrån afvikande straffbestämmelser; så tillstyrker Utskottet , att Kongl. Majus ifrågavararfde Nådiga Proposition , angående Straff-; Lag mot Negerhandel och delaktighet deruti, måtte af Rikets Ständer antagas; hvilket dock, tillika med en Ledamots serskilda mening, till R.
Ständers pröfning vördsamligen öfverlemna*.
Stockholm den 5 Fehr. 1829. 38 %agUi$h6lltis Utlåtande N:ö -Jo; JResermtioner till Protocolleu H err Professoren Bexell uppläste följande anförande:
"Den föreslagna Lagstiftningen emot handel med menniskor innefattar en förädling af vår jordiska varelse och är ett steg taget närmare intill dess eviga upphof.
Den är ett trofast löfte åt den förnedrade menskligheten om en gladare utsigt öfver Jifvet, — ett redligt handtag utsträckt mot alla folkstammar på jorden.
Afven jag lemnade min röst för det ädla Lagförslaget och jag skall, så länge jag andas, aldrig upphöra att tacka Gud för den glädje, Han ibland tids— pröfningarne mig tilldelade, då jag ifrån mitt obemärkta runi i den lagstiftande församlinf gen fick tillfälle att bidraga till delta i Lagstiftningsväg tagna stora steg framåt.
Men då mina handlingar, — mina yltrade täuke*! sätt, äro det enda, som efter min försvinnande varelse qvarstår r-är allt annat jordiskt sjunker undan och en utsigt af oändlighet öppnar sig för mig; anser jag mig skyldig att i detta vigtiga ämne ytterligare låter upprepa mina, under öfverläggningarne8 flere gånger yttrade tänkesätt.
Då det brott, hvarå straffbestämmelse af Svensk och Norrsk lagstiftning äskås, både i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition CN:o ,4 a sidan i, raden 9). och i den deri a bero» ffagUtskottets Utlåtande Nio 4o.’ 3 g pade (ractat emellan Hans Majit Konungen af Sverige och Norrige, å ena, samt Hans Majit Konungen af Stora Britlanien och Irland, å andra sidan, eger benämning af Slaf~ handel, har mitt hjerta , sorn innerligen er^ känner sin skyldskap med hela det på jordklotets vidsträckta yta utbredda, efter friheten och ljuset trängtande menniskoslägtet, [varmt slutit sig till den önskan , att förenämde allmännare benämning
Slaf handel, i stället för den inskränktare benämningen Negerhandel, måtte uti sjelfva Lagstiftningssprå-* ket införas, eller ock ordet Negerhandel deri bibehållas med tillägg af Slaf handel.
Ingen enda stam af det stora menniskoslägtet skall då, hvarken nu eller framdeles, få anledning att med tårfulla, blickar fråga:
Hvarföre skyddade Ni endast väre svarta Broder, Negrerne?
Behöfde för denna min nu framställda enskilda öfvertygelse jag någon ytterligare autoritet.
Jag egde deh redan af StatsRådets protocoil den 13 Dec. 1828 j der ingenstädes Negerhandel , men öfverallt den allmännare benämningen Slaf handel förekommer; — vidare eger jag den i Högsta Domstolens Lagförslag, hvilket likaledes öfver allt hyllar förenämde åsigt , och jag går att ur motiverne till detta Lagförslag (sid.' ht 6) anföra ’’Om tillämpningen af de strafflagar, hvilka funnits nödvändiga till fårekqmmynde af en afskyvärd handel med Lagutskottets Utlåtande N:o 4o; menniskor, icke skall inskränkas pd ett sätt, som möjligen kunde förfela det åsyftade ändamålet i dess allmänna omfattning , torde det ock böra iakttagas, att förbud emot sadan handel afser, icke allenast Negrer , utan jemväl alla andra menniskor, som kunna utsättas för sia fveri, hvilken utsträckning, emot hvad Justitia?-Departementets förslag innehåller, Högsta
Domstolen jemväl t pd sådan grund, i föregående förslag i allmänhet antagitDen invändning, att något allmännare förbud emot Slaf* handel icke behöfs, då conjuncturerne i den stora verldshandel för närvarande icke gynna någon annan handel med menniskor, än den med Negrer,’ torde föga förtjena någon vederläggning.
Hvilken analogie i Norrsk Lagstiftning, Norrska Justitiae-Departementets ofvanåberopade förslag åsyftar , känner jag ej. >— Det vet jag med visshet, att Svenska Lagen ännu saknar straffbestämmelse för Slafhandel i allmänhet.
Det vet jag med visshet, att den nu stiftade strafflagens utsträckning äfven till slafhandel i allmänhet skall uti de mest aflägsna tidehvarf, såsom ett ljust och stjernklart minne , qvarstå öfver ji8a9 års Lagstiftning, hvilken derigenom unjj dan slafveri och förnedring sökte rädda , icke en enda, utan alla menniskostammar på jorden.
LagUtskottets Betänkande N:o 4l. 41 Jag bar klart uttalat min enskilda öfvertygelse, och jag skall troligen icke derföre misskännas hvarken af samtid eller af efterverld.
Mina förhoppningar sträcka sig dessutom efter ett högre , ett varagtigare bifall än jordens.
Och bönfallande för den goda saken kastar jag mina blickar upp emot hirnmelen och Gud.”
I detta anförande instämde RiksdagsFullmägtigen Börje Börjesson från Hallands Län.
Ankom till Exped, Utsk» don 24 Mars 1829.
N:o 41, Betänkande öfver de af RiksdagsFullmägtige Herrar P. Lindqvist och A. Landegren väckta Motioner om ändring af a och 3 i 14 Cap. MissgerningsBalken.
Hos Vallöf!. BorgareStlndet har RiksdagsFullinägtigen Herr P. Lindqvist, i afgifyet 42 Lagutskottets Betänkande Nio 4ii Memorial, andragit, att, ehuru uppställningen af 2 §. i 14 Cap.
MissgerningsBalken syntes utmärka, att det i berörde lagrum stadgade ansvar för den, som slår sin stjuffader eller stjufmoder, svärfader eller svärmoder, stjufsvärfader eller stjufsvärmoder , bör sålunda tillämpas, att den, som vid samma tillfälle, eller å serskilda tider, slår t. ex. både svärfader och svärmoder, och derföre på en gång tilltalas, skall böta Etthundrade
Daler för hvarderas våldförande, och således tillsammans Tvåhundrade Daler ; så skall dock i' dylika mål vid Domstolarne olika förfaras; hvarföre Motionairen, till undanrödjande af villrådighet och skiljaktighet härutinnan, föreslagit , att sista momentet ‘ af berörde §. mätte erhålla följande lydelse : ”Slår någon sin Stjuffader eller Stjufmoder, Svärfader eller Svärmoder, Stjuf svarf ader eller Stjuf, svärmoder, bote för hvarderas öfver/allande hundrade Daler Derjemte, och då lydelsen af 3 §. i samina Capitel och Balk , angående ansvar för smädeord emot Stjufföräldrar eller Svärföräldrar, vore sådan, att deraf tilläfventyrs skulle kunna antagas, att straffet är enahanda, ehvad bägge Svärföräldrarne oqvädas eller ggdast endera af dem , samt Kongl. Brefvet LagZhsiottets Betänkande N:o 41!
"45 tlen 15 Julli 179G stadgar, att, om någon på en gång lagföres oell dömes för slagsmål ä stjuf, och svärföräldrar samt smädeord emot dem, ansvaret för smädeord skall anses inbegripet under ansvaret för våldet, har Herr Lindqvist, enär dessa stadganden gifvit anledning till olika begrepp om lagens rätta mening för de fall, att, till exempel, Mag slår Svärfader, och på samma gång, eller vid annat tillfälle, yttrar smädeord emot svärmoder , i hvilken händelse en del Domare anse Mågen skyldig till ansvar för bägge brotten serskildt, då deremot andre förklara, att ansvaret för oqvädinsord emot svärmodern inbegripes i ansvaret för slag å svärfadern, hemställt , om icke den förklaring Öfver nämnde Kongl.
Bref md meddelas, att Mag, som siar Svär~ fader, och tillika oqvädar Svärmoder, samt derföre tilltalas, skall hota för hägge hrotten, nemligen får det ena Hundrade och får det andra Femtio Daler, Sedan berörde Memorial blifvit, den X *f gistlidne December, till Lagutskottet remitteradt, har RiksdagsFullmägtigen Herr ALandegren, i anledning af Herr Lindqvists omförmälde Motion, med åberopande af 56 §. i Riksdagsordningen, uti skriftligt, den al nästföljande Januarii, till Ståndet inlemnadt anförande, yrkat, att, enär, till förekommande af olikhet i lagskipningen, det vöre lika slö* 44 LagUtskottets Betänkande N:o 41. digt att få bestämdt stadgadt, att, utom de i 2 §. af 14 Cap.
MissgerningsBalken utsatte Etthundrade
Dalers böter för Svärfaders eller Svärmoders öfverfallande, serskilde böter, enligt 34 och 35 Cap. MissgerningsBalken, jemväl böra ega rum för de flere eller färre sår, slag eller åkommor, som vid sådant tillfälle kunna utdelas, äfvensom att, enligt 3 §. i 14 Cap. af samma Balk, Ansvaret ej bör vara lika, om smädeord fällas endast emot Fa^ der, eller Moder, eller emot dem bägge, eller emot Svärfader eller Svärmoder, eller emot bägge, Lagutskottet måtte sättas i tillfälle att fullständigt förtydligande af i frågavarande tvänne §§. föreslå; och är jemväl detta anförande till LagUtskottet öfverlemnadt, för att, i sammanhang med de af Herr Lilidqvist väckte frågor, behandlas. Utskottet har tagit dessa Motioner i öfvervägande; och ehuru det, efter Utskottets omdöme, är otvifvelaktigt , att ifrågavarande lagrum böra så förstås och tillämpas, som Motionairerne antydt; så, enär likväl skiljaktige meningar derom funnits hos Domare ega rum, och de ifrågakomne lagbuden icke torde kunna anses så tydlige, att ali anledning till olika tolkning saknas, finner Utskottet sig böra färeslå, det måtte Rikets Ständer hos Kongn Maj;t i underdånighet anhålla, att LagUtskottets Betänkande N:o 4i. 4$ Kongl, Maj:t täcktes låta, genom serskild Författning, förklara det vara med lagens rätta förstånd och mening i 1.4 Cap. 2 och 3 §§.
MissgerpingsBalken instämmande, 1:0 att de i 2 §■ utsatte böter förden, som slår sin Stjuffader, eller Stjuf, moder, Svärfader, eller Svärmoder, Stjufsvärfader, eller Stjufsvärmoder, skola för hvarje serskild persons våldförande ådömas, så att den, sona slår både Stjuffader och Stjufmoder, skall bota Tvåhundrade Daler o. s, v.; aio att den, som slår sin Sjnffader, eller Stjufmoder, Svärfader, eller Svärmoder, Stjufsvärfader, eller Stjufsvärmodfer, skall, utöfver nyssberörde ansvar, serskildt böta för sår och slag, enligt 34 och 35 Cap. MissgerningsBalken ; 3:0 att det i 3 stadgade ansvar å den, som fäller smädeord emot Fader, eller Moder, bör så tillämpas, att barn, som fäller smädeord mot både Fader och Moder, och derföre på en gång lagföres , skall , i ena bot, straffas med Fyratio pär spö, 46 LagXJukottets Betänkande N:o 41:
Trettio pär ris, eller Tjuguåtta dägars fängelse vid vatten och bröd 5 4:0 att de i samma §. stadgade böter för den, som fäller smädeord emot Styfföräldrar, eller Svärföräldrar, skola serskildt åläggas den brottslige för hvar och en af dessa personer, mot hvilken förseelsen sker, så att den,' som fäller smädeord mot både Styffader och Styfmoder, skall böta Ett*j hundrade Daler o. s, v. J 5:0 att således den,' som begår ett elles flere af de i dessa lagens rum om-i förmäldte brott emot serskilde personer, skall för hvartdera brottet till det i lagen utsatte ansvar dö-j mas; dock så, att hugg och slag samt smädeord emot en och samma person icke med serskildt straff ber läggas, utan ansvaret för smädandet,1 i thy fall, anses våra i ansvaret för våldet inbegripet, samt att, der förvandling af böter skall ske, lagens stadgande om högsta kropps* plikt ej öfverskrides.
Ddck varder detta förslag till Rikets Hög-?
Jofl.
Ständers ompröfvande vördsamligen hem-» ställdt.
Stockholm den 5 Februarii 1829#
LafUtshottetS Betänkande N:o 43; Antom till Exp. Utskottet der» 24 Mars »829, N:o 43.
Betänkande,' i anledning af åtskilige utaf Herr Professoren P. O. Gravander framställde frågor, rörande tillägg i, eller förtydligande af 1686 års Kyrkolag samt flere i anledning deraf'
Utfärdade Kongl. Författningar.
Af Herr Professoren P. O. Gravander hafva, uti ett till Högvördige PresteStåndet ingifvGt och till Lagutskottet remitteradt Memorial, åtskilliga frågor blifvit framställde, i afsigt, hvilken dock ej allestädes blifvit uttryckt, att erhålla vissa tillägg och för tyd 1 i— ganden uti 1686 års Kyrkolag och i anledning deraf utfärdade senare Kongl.
Ehuruväl Utskottet; vid företagen gransk^ ning af dessa frågor, funnit dem alla vara af den mindre vigtiga beskaffenhet, att de,’ utan behof af nya lag-stadganden, kunna dels, med tillämpning af redan gifven Lag, upplösas och besvaras, dels, till ingen vada eller olägenhet, åtminstone för närvarande, utan 48 LagUtskottets Betänkande N:o 4a; afseende lemnäs ; torde det dock tillhöra Utskottets pligt att berörde frågor hvar för sig upptaga, med bifogande af de anmärkningar, som, i Utskottets tanka, verka till afslag å den väckta Motionen; hvadan, i den ordning af Motionairen blifvit följd, Utskottet går att öfver alltsammans punktvis sig kortligen utlåta.
Första Fr äg am Huru skall döfstum Qvinna, som utom äktenskapet fädt barn, skrift as och aflösas ?
Då Motionairen sjelf uppgifvit ett satt, som af en erfaren Pastor, vid en sådan händelse, blifvit följdr, och som visserligen måste vara det rätta, nemligen att genom det vanliga, länge kända, samtalsmedlet med döfstumma, genom teckning, bibringa synderskan begrepp »ra ändamålet af den religions-act, hvartill hon blifvit kallad, och enär, genom.
Brefvet till Stockholms Stads Consistorium af den 11 Mars 1775, redan finnes stadgadt, huru med dumbar, vid undergåendet af offentlig så kallad Kyrkoplikt, skall förfaras: synes det, lyckligtvis sällsynta, fall,' som af Motionairen blifvit uppgifvet, icke tarfva någon serskild lagens föreskrift, helst tillämpningen af allmänna Stadgar till enr skildta LagUtskottets Betänkande N:o 4.2.
49 skildta fall alltid måste lemnäs åt den tjenstförrättandes eget omdöme, eller åtminstone 5t utvägen att söka upplystare förmans råd.
Andra Frågan:
År det tillräckligt, att tr olof vade persöner, allena uti till Consistorium ingifven skrift, begära Skiljobref, eller bör icke til. lika fordras Pastors intyg, att häfd veterligen icke mellankommit, samt
Gifto/nans skrif tliga samtycke till skiljsmässan ?
Härå svaras, att, som ej mindre Allmänna Lagen, uti 4 Cap. 4 §.
GiftermålsBalken,' an nu gällande Kyrkoordning, uti 16 Cap. I och 2 §§., uttryckligen förutsatt mellankommen häfd såsom ett hinder för trolofning» upphäfvande, samt Kongl. Förordningarne a£ den 3 och 27 April agio sedermera utstakat de vilkor, under hvilka skiljsmässa äfven mellan trolofvade, der häfd tillkommit, beviljas ma; så äro DomCapitlens rättighet och pligt att, före meddelandet a£ trolofningsskiljobref, inhemta i besagda hänseende så tillförlitliga underrättelser, som erhållas kunna, redan, genom en härutinnan ingalunda upphäfven eller förändrad lag, tillräckligen bestämde.
— Vidkommande åter fordran af Sitt, lill Riki, Si, Pret. igrS och isig, 7 Sami, 4 g :de Haft. 5o J.cg Utskottets Betänkande N:e 44, gifforoans samtycke, *5, enär hvarken stiftajen af Rikelä Civila eller Eeclesiastika
Lag derom något förordnat
,’ lärer det godkända skälet dertill hafva varit, att äktenskaps ingående bör vara en frivillig handling, till hvilken val, med hänseende till dess vigt, behörig målsman hör ega att bifall gifva, eller på skäliga grunder förvägra, uien ingalunda deremot hafva magt att förbindelsens upphärvande, irman den genom kyrkans band blilvit bekräftad, förhindra.
Rättigheten att icke ingå äktenskap måste vara hvarje, afvert omyndig, qvinna, utan vilkor, föcbehållen , helst denna rättighet, giftomannen oåtspord, ian genom nekande i sjelfva brudstolen med all laga kraft och verkan utöfvas.
Iredje frågan:
Behof ver Pastor till lysnings beviljande för någondera af frdnskiljda, förut t rolofvade personer, som hvarannan häfdat, fordra företeende af något Document, som försäkrar Barnens rätt till arf efter deras t. ex. i nytt gifte trådande Fader?
Då häfd mellan trolofvade af Lagen arv* ses såsom ett börjadt äktenskap, blifver det af Kongl. Förordningarna den 3 och 27 April 1810 en följd, att samina försigtighet vid lysnings utfärdande för »idane f{ånskiljda per - sLngUtsiottets Beläniandt Nm 4*. 51 tonér bör iakttagas, som för dem, hvilkas genom vigsel fullbordade äktenskap blifvit lagligen upplöst.
Lagens stadgande om afvittring mäste äfven här tillämpas.
Fjerde Frågan:
Om trolofvad qvinna, hvilkens fästeman henne förlupit, för
Domaren döljer, att hon af den förlupne blifvit häfdad, hvarigenom om det sedan framfödda barnets arfsrätt intet kan i Rättens Protocoll intagas, huru försäkras dd sedermera denna arfsrätt ?
Detta blifver en rättsfråga, som af Domaren måste pröfvas, när åtalan sker.
— Någon ny lagföreskrift kan icke här lämpligen föreslås; —är ej eller af Motionairen yrkad, eller föreslagen.
Femte frdgatn
Med hvad näpst lor det gäckeri anses, att en trolofvad Man, som sjelf bjudit till Bröllopp, svarar Nej i Brudstolen ?
Då det är hvardera Contrahentens lågliga rättighet alt svaja Ja, elier Nej, lärer LngUtskoiiels Betänkande N:o 4a. utöfvandet deraf icke kunna medföra något ansvar inför yttre rätt.
Det moraliska klandrets och den Kyrkofaderliga föreställningens områden ligga utom den Juridiska Domare-; befattningens gräns.
Sjette Frägan:
Kan gräns eller ansvar sättas för länge uteblifven vigsel efter skedda lysningar till äktenskap ?
Författning härom kan visserligen utfärdas.
Det på Kongl. Maj:ts Nådiga Befallning af utsedde Comiterade författade och af trycket nyligen utgifne Förslag till ny Kyrkolag utsätter, i 4 Gap. 13 §., sex veckors tid efter sista lysningen, hvarutöfver, ,'utåra högst vigtiga skäl* vigsel icke uppskjutas må; men då spridda delar af berörde förslag, ryckta utur sitt sammanhang , icke,’ utan tvingande nödvändighet, torde böra till antagande föreslås, eller ens till granskning föret3gas, och enär den hittills uti ofvanuppgifna, sällan förekommande fall med fördel begagnade utvägen af christligt ömma och alfvarliga föreställningar, samt, i nödfall, af anmälan hos DomCapitlet, synes göra något Fagstadgande härutinnan ännu umbärligt; finner, för sin del, Utskottet äfven denna fråga kunna till granskningen af det nya Kyr« LagUtskoitets Betänkande N:o 43* 5 3 iolags-förslaget i hela sitt sammanhang, utah vada, uppskjutas. Sedan Utskottet sålunda serskildt redovi^ saf så väl för hvarje af de i Motionen upptagne frågor, som för sina åsigter af deras besvarande, återstår för Utskottet endast att slutligen upprepa hvad redan i början blif-» yit antydt, nemligen att , enär föreskrift af Lag för de af Mot, tionairen uppgifna fall antingen rei dan finnes, eller ock kan, utan. farhåga för betydlig olägenhet, alldeles umbäras, Utskottet finner sig sakna alla skäl att den väckta Motio-' nen i alla, eller några dess delar med vördsamt tillstyrkande underj' stödja; Underställande dock Utskottet detta sitt ut^ låtande Rikets Högloflige Ständers eget upp^ lysta bepröfvande.
Stockholm den 5 Februarii 1839.
. Ankom till Exped.
Utskottet den 4 Mari 1819! 1 N:o 43.
Sedan LagUtskottet, i Betänkande af den 17 sistlidne Januarii, N:o 27, förklarat sig ej 54 Lagutskottets Betänkande N:o 38. vara behörigt att till behandling upptaga Herr Gustaf Grönhagens Motion , rörande ändring i Instructionen får Rikets Ständers Justitieombudsman; så hafva , enligt hva* ankomne Utdrag af samtlige RiksStåndens i detta ämne hällne Protocoll utvisa, Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Högvördige Preste-Ståndet berörde Utlåtande till Utskottet återremitterat; men deremot Vallon.
BorgareStåndet samt Hedervärda BondeStåndet detsamma gillat; hvilket förhållande
Ut* skottet får härigenom vördsamligen anmäla till den åtgärd, som Rikets Ständer, i anledning af 44 §.
3 Mom. i RikdagsOrdningen j finna böra ega rum.
Stockholm den 34 Februarii 1839!
STOCKHOLM, Elmeus oeh Granbergs Tiyekeri, i8ijj LcgUtslottets Betänkande N:o 44.'
a Antom till Exped.
Utskottet den 10 Mars 1829* N:o 44, Betänkande, i anledning af Rikets Ständers fl asti ti as- Omb näsmans Embets-Berättelser och Allmänna Redogörelse för den sedan sista Riksmöte förflutna tid.
T ill Lag-Utskottets behandling hafva samt» lige Riks-Stånden,'genom Protocolls-Utdrag,' Ridderskapet och Adeln den .20, Högvdrdige Preste Ståndet den 24, Vällcfl.
Borgare-Ståndet den 19, och Hedervärda Bonde-Ståndet den 28 sistlidne November, öfverlemna! ej allenast Rikets Ständers Justiti3?-Ombudsman$ genom trycket allmängjorda Embets-Berättelser för iren 1823, 1824, j 82 5, 1825 och 1827, utan ock den Allmänna Redogörelse för förvaltningen af Justitias OmbudsmansErobelet, hvilken Justitia3-Ombudsmannens i följd a£ 14 §. uti dess Instruction, den 4 sistlidne November till Rikets Ständer aflemnat» Utskottet, som ansett sig icke böra företaga den, i anledning af berörde remiss och Bih, till Riks, St.
Prat. 1828-18*9, 7 Sami, 1, £o;de Haft.