Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På det att icke misstag mellan närbelägna och Tylö fyr må ega rum, bör denna sednare blifva en dubbel-fyr, hviken, enligt hvad mig blifvit meddeladt, skulle komma att kosta omkring 84,000 R:dr R:mt.
Med anledning häraf får jag vördsamt framställa, det täcktes Rikets Ständer till uppförande af en dubbelfyr å den s. k.
Tylö-udden vid Halmstadsbugten anslå ett belopp af 84,000 R:dr R:mt.
Om remiss till Stats-Utskottet får jag härmed anhålla.
Stockholm den 22 November 1862. P. v.
Möller.
H:o 52.
Af Herr von Ni elitser, Carl Fredrik, om ratt till anläggande af handelsbodar vid jernvägsstationerne.
Då antagas bör, att stationerne å Statens jernvägar blifvit anlagda der den största trafiken från kringliggande orter är att påräkna, synes det äfven vara skäl att de deromkring boende landtman icke blott beredas tillfälle att begagna jernvägen för resor och transporter, utan äfven att de vid samma stationer kunna, emot af - 142 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 53. lemnande af sina landtmanna-produkter, förskaffa sig sina behof af sill, salt, kaffe, socker, bomull och bomullsgarn m. m. och icke behöfva öda bort både tid och penningar att för sådant ändamål färdas flera mil till närmaste stad.
Af sådan anledning föreslår jag vördsamt att enhvar, enligt författningarne i öfrigt berättigad, må tillåtas att vid stationerna å Statens jernvägar få inrätta handelsbodar med rätt till försäljning af alla tillåtne varor, med undantag af bränvin och andra distilierade drycker.
Stockholm den 22 November 1862. C. F, v. Mentzer.
Af Herr voll .Hentzel', Carl Fredrik; angående bränvms(öi'säljnings-afgifternes ingående lill Landstings-kassorne.
Förordningen angående vilkoren för bränvinsförsäljning innefattar, bland annat, det stadgande, att utaf de afgifter, som inflyta för minuthandeln och vid utskänkning af bränvin, vare sig i stad eller på landet, £:del skall insättas i Landtränteriet för Hushållnings-sällskapets räkning för att af detsamma förvaltas och användas till för länet nyttiga ändamål; att vidare af de afgifter, som i stad inflyta, de återstående t:delarne skola tillfalla staden, men af dem, som från socknar å landet ingå, dessa |:delar aflemnas i Landtränteriet, hvarifrån det för hela länet sammanlagda beloppet fördelas å dess samtliga socknar i förhållande till livardcras folkmängd.
Emellertid och sedan Kongl. Maj:t numera, enligt Förordningen af den 21 Mars 1862, på ett förändradt sätt ordnat
Kommunal-styrelsen både på landet och i stad samt derjemte stadgat, att i hvarje län bör inrättas ett landsting, hvilket skall ega att, genom både af stads- och lands-kommunerna valda ombud, besluta om för länet gemensamma angelägenheter i fråga om den allmänna hushållningen, jordbrukets och andra näringars utveckling, anstalter för kommunikations-väseudets befordrande, helsovård, undervisning, allmän ordning och säkerhet m. m. dylikt, äfvensom att till utgifter för sådant ändamål anslå nödiga medel; fördenskull och då jag föreställer mig att, efter det för länen gemensamma landsting blifvit inrättade, det icke är lamp - Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1862.
N:o 54. 143 ligt, hvarken att stads-kommunerna uteslutande behålla f:delar af brähvins-utskänkningsafgiften eller att bränvins-minuterings-afgifterna på landet fördelas å samtlige socknar i länet, i förhållande till hvarje sockens folkmängd, föreslår jag att ifrågavarande, såväl i stad som å landet, inflytande afgifter för bränvinsförsäljning, åtminstone till i:delar, må aflemnas till Landtränteriet, för att ingå till den gemensamma landstings-kassan med vilkor att om i någon stad polispersonalen skulle behöfva ökas för kontroll öfver bränvins-utskänknings-författningens behöriga iakttagande, ersättning för en sådan tillökad utgift skulle från de inflytande bränvinsutskänknings-afgifterna utgå.
Genom en sådan anordning skulle
Landstings-kassan redan från början beredas en ej obetydlig tillgång utan att man såge sig tvungen att omedelbart tillämpa det temligen invecklade maskineriet för landstings-skattens uttaxering.
Stockholm den 22 November 1862. C. F. v. Mentzer lW:o 54, Af Herr Ros* Anders Immanuel, angående pension åt framlidne Justitie-ombudsmannen S. L.
Vid 1856 års riksdag beviljade Rikets Ständer deras från Embetet då afträdande Justitie-ombudsman, Herr Kammar-rådet och Riddaren af Kongl.
Nordstjerneorden Sven Lorentz Theorell, hela Justitie-omhudsmans-lönen såsom årlig pension under hans återstående lifstid.
Detta var en vacker hyllning af de utmärkta förtjenster han inlagt under sin åtta-åriga förvaltning af Justitie-ombudsmans-embetet.
Emellertid fick han ej många år njuta frukterna.
Han afled den 15 December sistlidet år.
Men han efterlemnade enka och fem barn, fyra söner och en dotter, bland hvilka utom dottren, som är ogift, två af sönerna kunna betraktas såsom oförsörjda, enär den äldste, från spädare åren besvärad af sjuklighet, i följd deraf ännu icke 144 Motioner hos Rid der skåpet och Adeln 18(i2.
N:o t>4. slutat sina studier och deri yngste, elter nyligen aflagd kameral-examen, är anställd hos en Häradsskrifvare, der han tills vidare måste betala för sig och derefter har att genomgå den extra-ordinarie tjenstemannens långa lönlösa bana.
För den sålunda efterlemnade familjens framtid äro utsigterna mörka.
Bouppteckningen efter den bortgångne förtjente embetsmannen utvisar nemligen, i stället för tillgång, en brist af 117 R:dr 40 öre.
Enkefru Theorell innehar visserligen i pension uti Civil-statens enke- och pupillkassa R:dr 250: — och i Häradshöfdingarnes, Lands-sekreterarnes och Lands-kamererarnes enskilda enke- och pupill-kassa högst » 525: — Summa R:dr 775: — men jag behöfver ej påpeka huru föga denna inkomst förslår för de behof, jag nyss antydt.
Under sådana förhållanden har jag ansett Rikets nu församlade Ständer värdigt att, såsom en ytterligare gärd af högaktning för den bortgångne mannens sannt fosterländska sträfvanden, hans outtröttliga verksamhet i det förtroende-embele han på Rikets Ständers uppdrag så länge förvaltat samt hans förtjenster om vår lagstiftning och om utvecklingen af vårt politiska lif, förunna hans efteriefvande enka, Fru Kammarrådinna!» Sofia Wilhelmina Theorell, född von Schwerin, som redan uppnått 64 års ålder, för hennes återstående lifstid en årlig pension, motsvarande t. ex. en tredjedel eller en fjerdedel af den pension hennes man i lifstiden åtnjöt, att utgå från den dag sistnämnda pension upphörde eller från och med början af innevarande år 1862.
Om remiss af motionen till vederbörligt Utskott får jag vördsamt anhålla.
Stockholm den 22 November 1862. A, E. Ros. Motioner hot Ridderskapet och Adeln 1802 N:o 55 145 X:» 55.
Af Herr Charpentier, (• lustaf Reinholi!, angående löneförhöjningar ål Kammarskrifvare och Vaktmästare i hammar-kollegium samt förökning i anslaget till extra-ordmarte tjenstemän och vaktbeljening i samma Verk.
Bland de hos Kammar-kollegium anställda tjenstemän intaga Kammarskrifvarne i de Kollegium underlydande särskilda kontor, ehuru tillhörande den lägsta tjenstegraden, en ganska vigtig plats.
Dem åligger att, efter Kontors-chefernas föreskrifter, biträda med undersökningar i jordeböcker och räkenskaper samt de öfriga handlingar af flerfaldiga slag, hvarutur upplysningar måste hemtas vid handläggningen af de ofta synnerligen invecklade mål, som tillhöra Kollegii befattning.
De skola deltaga i uppsättning af Kontorens yttranden och i eget namn, om de dertill förordnas, handlägga sådana ärenden, sorn dem uppdragas.
Af dem fordras, om de skola kunna väl uppfylla sina tjenste-åligganden, en icke ringa kännedom af äldre och yngre kamerala förhållanden och författningar; omdömesförmåga att urskilja hvad af vunna upplysningar i en sak kan vara vigtigt att upphemta; nit alt under ansträngande göromål icke förtröttas; ifver och llit att låta arbetet gå undan.
Med hjelp af dugliga Kammarskrifvare kan en Kontors-chef befordra ärendena till god utredning och skyndsamt slut; utan sådana måste han lita endast på sig sjelf; kan ej, med bästa vilja, medhinna allt; och följden mäste blifva, att ärendena i mer eller mindre mån eftersättas.
De egenskaper, som fordras af Kammarskrifvare i Kollegium äro — sanningen må ej stöta någon — af annan art, än de, som i allmänhet påkallas hos sådana tjenstemän i andra Embetsverk.
Inseende det för Kollegium magtpåhggaude deraf, att dessa tjenstemän bereddes löne-förmåner, som något motsvarade de anspråk, man på deras duglighet gjorde sig, och hyllande den åsigt, att dem icke borde tillåtas innehafva annan tjenst, hemställde Kollegium redan uti underdånig skrifvelse till Kongl. Majit den 1 Juli 1853, då förslag till ny löningsstat för Kollegium aflemnades, alt lönen för Kammarskrifvarne på Provins-kontoren måtte bestämmas till 800 R:dr Banko eller 1,200 R:dr Bunt för hvardera.
Kollegii ledamöter — jag hörde den tiden icke till deliih. lili R.
St. Prat. 1802 A ISfiö. 11 Samt. i Afd. i9 146 Motionär hos Ridder skåpet och Adeln 1862.
N:o 55. ras antal, så att hvad jag nämner, är icke eget beröm — nitälskade för framgången af denna begäran, visas bäst deraf, att de, med sällspord oegennytta, föreslogo, att, ehuru ledamöter i andra Verk hade 2,600 R:dr Banko i lön, Kammar-rådens skulle bestämmas till endast 2,400 R:dr samma mynt, hvarvid de uttryckligen tilläde förhoppningen, att denna uppoffring måtte komma Kammarskrifvarne till godo.
Någon reglering af Kollegii löner skedde likväl icke den gången, utan Kollegium ingaf den 15 Februari 1856, uppå Kongl. Maj:ts nådiga befallning, ett nytt förslag till löne-stat, som i flera punkter var skiljaktigt från det förra, men vidhöll begäran af 1,200 R:dr R:mts lön för samtliga Kammarskrifvarne, hvilkas antal måste ökas.
Men uti den nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, som Kongl. Maj:t den .30 Oktober samma år allät, och hvaruti förhöjda löner för Kollegii embets- och tjenstemän i allmänhet äskades, utsattes Kammarskrifvarens aflöning till det, såsom jag tror, minsta beloppet för tjenstemän af första graden inom rikets Kollegier åtnjuta.
Detta fastställdes sedan af Ständerna, och Kammar-kollegii uu gällande stat upptager alltså lönen för 9 Kammarskrifvare å Provinskontoren och för 1 sådan tjensteman i Kammar-archivi-kontoret till 1,000 Riksdaler Riksmynt för hvardera.
Dermed måste Kammarskrifvarne för tillfället låta sig nöja, men Kollegium kunde ej eftergifva sina anspråk på deras uteslutande arbete.
Förhållandet framkallade jemförelser med andra Embetsverk.
Sålunda förekom, att gällande stat för Kammarrätten, ett yngre Verk än Kollegium och derifrån utgånget, upptager 14 Revisorer, af hvilka hälften hafva 2,500 och hälften 2,000 R:dr, samt 15 Kammarskrifvare, af hvilka 7 hafva 1,600
R:dr och endast återstående 8 en lön af 1,000 R:dr.
Deras göromål, hufvudsakligen enahanda för dem alla och bestående i granskning af Kronans räkenskaper, äro icke trägnare, icke svårare än Kollegii Kammarskrifvares, men långt mindre mångsidiga.
För framställda anmärkningar hafva de viss procent, och utsigterna till befordran och förbättrade inkomster äro för dem ojemnförligt bättre.
Att Kammarskrifvarne i Kollegium, med detta för ögonen, finna sig mindre väl lottade, kan dem icke förtänkas.
Slutligen gjordes också en framställning från deras sida, att Kollegium mätte bereda dem något bättre vilkor.
Bekännande befogenketen af deras begäran, men icke vågsamt nog att för dem anhålla om den aflöning, som kunde anses böra tillkomma hela antalet, inskränkte Kollegium sig till att i underdånig skrifvelse den 15 sistlidne Augusti hos Kongl. Maj:t hemställa, att de 5 äldste måtte undfå samma lön, som åtnjutes af de äldste inom Kammarskrifvaregraden i Kammar-rätten, eller 1,600 R:dr R:mt.
Men Kongl. Maj:ts den 24 påföljande Oktober aflåtna nådiga Proposition till Stats-Utskottet, angående Statsverkets tillstånd och behof utvisar, att denna Kollegii underdåniga anhållan blifvit lemnad utan afseende.
Hvad som må hafva föranledt denna icke mindre för de ifrågavarande tjenstemännen än för Kollegium nedslående utgång, känner jag icke.
Men missbelåtenhet
147 med tjenstemannens satt att utöfva deras befattning, eller med Kollegu tillsyn deröfver, hoppas jag kunna antaga, att det icke varit Måhända var Kollegii underdåniga framställning till Kongl. Majit icke nog upplysande, icke nog varm för att vinna det önskvarda ändamålet.
I sådant fall är det i sin ordning, att jag, den mindre lycklige författaren af Kollegii underdåniga skrifvelse, söker att här godtgöra, hvad jag der möjligen felat, och jag får derföre, under åberopande af de förhållanden, hvilka jag ofvanföre sanningsenligt och fullständigt meddelat, till billigt — nej till rättvist behjertande föreslå: att allöningen för de fem Kammarskrifvare, hvilka äro äldst i tjensten inom Kollegium, måtte vara bestämd till 1,600 Riksdaler Riksmynt för hvardera om året.
Samtidigt med ofvanstående förslag om förhöjning af en del utaf lönerna i Kammarskrifvare-graden, vågade Kollegium äfven hos Kongl. Maj:t hemställa, att Kollegii vaktbetjening måtte komma i åtanka till förbättrade vilkor.
Denna betjening består af: t förste Vaktmästare, med lön af R:dr 600: — 5 Vaktmästare i Kollegium och 2 Vaktmästare i Kammar-archivi kontoret, med lön af » 460: — Förste Vaktmästaren och de 6 vid Kollegium anställda hafva dessutom den osäkra inkomsten af sigill-penningar; men ingen af dem eger fri bostad eller någon annan fördel utöfver lönen.
Kollegium föreslog för hvardera en förhöjning af ISO R:dr och hemtade dertill skäl, dels af jemförelse med de förmåner vederlikar njuta icke blott i Rikets Ständers Verk, utan äfven i åtskilliga Statens, såsom Stats-kontoret, der vaktbetjeningen under riksdagar och Stats-revisioner kan påräkna extra inkomster, och Kammar-rätten, der två Vaktmästare, utom lön, hafva fri bostad, dels af den dryga uppassningsskyldighet, som åligger Kollegii vaktbetjening, och hvilken blifvit ökad genom inrättningen af Jordeboks-kontoret — i och för sig ett mindre embetsverk, — utan att någon särskild godtgörelse derför blifvit vaktbetjeningen beskärd, dels ock slutligen af de för alla kända dryga lefnadskostnaderna i hufvudstaden.
Blott till en del har, enligt Kongl. Maj:ts nu allåtna nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, denna Kollegii underdåniga framställning vunnit framgång, men med kännedom huru väl Kollegii vaktbetjening behöfver och lortjenar hela det föreslagna beloppet, vågar jag i ödmjukhet anhålla: att bemälde betjening, med bibehållande såsom hittills af sigill-penningarne, måtte tilldelas följande aflöning: 1 förste Vaktmästare R:dr 750: — 5 Vaktmästare vid Kollegium, hvardera » 600: — 2 Vaktmästare i Kammar-arckivi-kontoret, hvardera . . » 600:
— Om detta förslag icke bifalles, ber jag åtminstone, att förste Vaktmästaren i Kollegium, hvilken, under förutsättning att han skulle åtujula fri bostad, uti KoDgl 148 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 55 Maj:ts nådiga Proposition uteslutits från den förhöjning af 50 R:dr i lönen, som för hvardera af öfriga Vaktmästarne blifvit askad, måtte tilläggas samma förhöjning, och anslaget till Kollegii vaktbetjening alltså ökas till 400 K:dr R:mt.
Skälet härtill ar, att han, såsom nyss sades, icke har fri bostad.
Uti gällande stat har Kammar-kollegium sig anvisat ett särskilt anslag till gratifikationer åt extra ordinarie tjenstemän och vaktbetjening af 1,500 R:dr R:mt.
Otillräckligheten häral för ett sfi betydligt
Verk har länge varit ganska kännbar.
Uti dess underdåniga skrifvelse den 15 februari 1856, hemställde Kollegium derföre om förhöjning häruti af 600 R:dr Banko, men vid statens fastställande bifölls den icke i betraktande af den tillökning, som då egde rum i både personal och aflöning, och hvilken ansågs medföra tillräcklig uppmuntran för exlraördinarier till tjenstgöring inom Verket.
Dess värre, har så icke varit fallet.
Jag skulle kunna aldora exempel derpå, att lefvande unge män lemnat
Kollegium af missbelåtenhet öfver obelönadt arbete; att Kollegii ledamöter nödgats i andra Verk uppsöka hos Kollegium inskrifna extra-ordinarier, för att lörmå dem emottaga förordnanden med arfvode; ja, att Kollegium ansett sig nödsakadt att förordna en och samma person att sköta två tjenster under de ordinarie tjensteinännens hinder och förfall.
Det har gått som det kunnat, icke som det bordt.
Dessa omständigheter torde tillräckligen utmärka behofvet, af ökadt anslag till gratifikationer, om göromålen hos Kollegium, der extra-ordinarie tjenstemäns biträde är oundgängligen nödvändigt, skola alltid kunna hafva sin jemna gång.
Kollegium hade ock säkert derom gjort underdånig framställning till Kongl. Majit, om icke det förra afslaget visat tanken derpå tilbaka, och önskan om framgång åt förslagen om ofvannämnda löneförbättringar åt ordinarie tjenstemän och vaktbetjening legat ännu närmare.
Då jag emeller tid af Kongl. Majits högstberörda nådiga Proposition finner anslag för lika ändamål äskade åt Civil-, Finans- och Eclesiastik-departementens Expeditioner af 1,000 R:dr utöfver redan innehalda 1,000
R:dr och åt Stats-kontoret, redan försedt med 3,000 R:drs anslag, af ytterligare 1,000 R:dr, kan del icke anses obefogadt, att jag vågar framkomma med förslag i samma rigtning för Kammar-kollegium.
Jag utber mig alltså få föreslå: att det
Kammar-kollegium i gällande stat anvista anslag till extra-ordinarie tjenstemän och vaktbeljente måtte ökas med 1,000 R:dr Runt.
Om remiss till Stats-Utskottet af denna motion får jag ödmjukast anhålla.
Stockholm den 22 November 1862. G. R.
Motioner kos Ridder skap et och Adeln 1862.
N:o 56. 149 jWto 56.
Af Herr Paykull» <'«»*!
Samuel, angående uppskof med fulla tillämpningen af Kongl. Stadgan om afgångsexamen vid rikets högre element ar-läroverk.
Majits nådiga Stadga angående afgångsexamen vid rikets högre elmentarläroverk af den 11 April 1862 förcskrifver, att denna Stadga skall från och med den 1 Januari 1864 vara till efterlefnad gällande; men då nämnde Stadga i mångå fall föreskrifver olika fordringar till afgångsexamen, emot hvad förut fordrats till stu dentexamen, deribland för dem, som läst latin, det tvungna läsandet af grekiska, hvarjemte fysik tillkommit, och för dem, som ej läst latin, fysik, kemi, mekanik och engelska, och då läsandet af grekiska, enligt Kongl. Majits nådiga Stadga al den 29 Januari 1859, redan skall börja i 4:de klassen, af engelska i 5:dje klassen, af lysik i 5:te och af kemi i 6:te, är det tydligt, att de ynglingar, som inom fä år äro färdige att taga studentexamen, ej på ett år kunna hinna att inhemta de kunskaper som fordras, särdeles engelska och grekiska, och hvarföre Kungl. Majits nådiga Stadga af den 29:de Januari 1859 förutsätter undervisning i 4 å 5 klasser, det vill säga under 7 å 8 år.
Desse ynglingar mäste då antingen se hela sin Iramtida bana stängd och de få afstå ifrån möjligheten att bli studenter, eller också få de tillbringa flere ålvid elementar-läroverket för att följa med i de tillkomne ämnena.
Att det i många fall medför deras förderf, att, sedan de redan uppnått mognad ålder och ej hafva full sysselsättning af de ämnen de redan läst, blott för alt studera de tillkomne nya nödgas qvarstanna i skolan, torde vara temligen säkert.
Sta ten kan ej förlora på om tillämpningen af nämnde nådiga Stadga al den II April 1862 uppskjutes uågra år, men flere hundrade, ja kanske tusende ynglingar blifva derigenom räddade från att lå sin framlid stängd.
Jag får derföre vördsamt framställa den motion, det Rikets Ständer mätte besluta att hos Kongl. Majit anhålla, att Kongl. Majits nådiga Stadga angående afgåugs-examen vid rikets högre elementarläroverk af den 11 April 1862, i de ämnen som nu tillkommit och ej fou ovilkorligen fordrats till student-examen, icke måtte tillämpas vid afgångs-examen förr, än vid 1867 års början.
Jag får vördsamt anhålla om remiss härom till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet.
Stockholm den 22 November 1862. C. S.
Paijkull. 150 Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 18fi2.
N:p 57.i mT:o 5».
Af Grefve Mörner, €'arl fnörail Hellof, angående alla de till särskilda verk, stater, inrättningar stiftelser och kyrkor indelade räntors och tionde-anslags uppbärande och redovisning af Kronans uppbördsman m. m.
Genom de under den I t
Maj 1855 utfärdade nådiga Förordningarne angående de i ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling, angående grunderna och sättet för markegångs-prisens bestämmande samt angående sättet för grundräntors ock kronotiondes utgörande blefvo åtgärder af ganska stor och ingripande betydenhet vidtagna för att i den härmed sammanhängande del af Svenska uppbördsverket införa större enkelket, reda och ordning samt för Svenska jordbrukaren minska det tryckande i förenämnda skatters utgörande.
Annu återstår dock i detta hänseende åtskilligt att önska, och ibland de olägenheter, som sålunda synas böra undanrödjas, intager, enligt min tanke, den ett framstående rum, som drabbar en icke ringa mängd skattdragande, derigenom att räntor och tionde, som äro till särskilda verk och inrättningar eller vissa tjenstemän indelde, fortfarande uppbäras icke al Kronans ordinarie uppbördsmän och å de af dessa utsatte uppbördsstämmor, utan af ränte- eller tiondetagarne sjelfve eller deras ombud å de lider och ställen, som de, med afseende på sin beqvämlighet, finna för godt bestämma.
Landtbruks-akademien, hvars uppmärksamhet blifvit fästad på detta missförhållande, ingick också den 14 Juni detta årtill Kongl. Maj:t med underdånig hemställan att till vinnande ej mindre af större reda och kontroll samt förenkling i uppbördssättet, än ock till lättnad för de skattskyldige, den förändring måtte beredas vid uppbörden af skatterna, att, såsom hittills skett med Kronans behållna tionde och räntor, äfven allt hvad som är anslaget till särskilda verk och inrättningar eller tjenstemän, må uppbäras af Kronans uppbördsmän och af dem i behörig ordning redovisas till Läns-styrelserna, hvarifrån indelniogshafvarne syntes kunna med största beqvämlighet och minsta kostnad sedermera erhålla hvad dem borde tillkomma.
Men denna Landlbruks-akademiens hemställan vann ej Kongl. Maj:ts bifall, utan täcktes Kongl. Maj:t, genom nådigt Bref af den 26 nästlidne September, kontrasigneradl af Chefen för Finans-departementet, förklara det Kongl. Majit, i öfverensstämmelse med hvad uti en likartad Iråga blifvit den 21 Juni 1861 förklarat, funnit Akademiens framställning icke till någon åtgärd föranleda.
Landtbruks-akademien,. sorn icke fått del af det åberopade beslutet af den 21 Juni 1861, förblef följaktligen i okunnighet om Motioner hos Ridderskapet och Adeln 18C2.
151 de skäl, hvilka föranledt det meddelade afslaget, men då jag, som icke gissningsvis kunnat för dem göra mig reda, velat öfvertyga mig om deras vigt och betydelse, har jag i Finans-departementet tagit kännedom af nyssomförmälda nådiga Bref och dervid inhemtat, att Kongl. i\laj:t i anledning af en utaf f. d. Stats-rådet Biskopen m. m.
Genberg, kort efter det 1855 års Förordningar utkommit, gjord framställningom utbyte af all indeld ränte- och tionde-spanmål emot kontant ersättning åt ränteoch tionde-tagare från Kronans kassa, täckts förklara: att då en särskild tillåtelse för någon viss räntetagare att genom Kronans uppbördsmän sina indelda räntor uppbära icke lämpligen borde medgifvas; då förslaget om en allmän indragning till Kronan af alla indelda ränte- och tionde-anslag mot ersättning af kontanta, qvartalsvis utgående löner, ehuru derigenom skulle åstadkommas stor enkelhet och (lere andra väsendtliga fördelar vinnas, likväl i fråga om Militie—staten blifvit af vederbörande afstvrkt, och ej heller, när fråga derom vid flere riksdagar blifvit väckt, vunnit Rikets Ständers godkännande; då en dylik anordning dessutom skulle medföra nödvändigheten att åt Statsverket bereda en tillökning af flere millioner i dess redan otillräckliga förskotts-kapital; och då en partiel reglering af denna fråga genom lemnad rättighet för alla de indelningshafvare, som sjelfva sådant åstunda, att genom Krono-uppbördsmännens försorg få sina ränte- och tionde-anslag debiterade, uppburne och redovisade, skulle komma att medföra en högst betydlig tillökning i arbete för den redan hårdt ansträngda, med ringa löner försedda uppbördsförvaltningen, utan att likväl den ifrågavarande angelägenheten derigenom blefve på något fullständigt sätt ordnad, ansåg Kongl. Maj:t de väckta förslagen icke för det närvarande böra till någon åtgärd föranleda.