Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om landsväg får på enskild bekostnad förkortas oeJi förkortningen allena komma den till godo, vid allmän vägdelning, sorn densamma verkställt, saint om rättighet till byte bor vara vägalotts ägar ne Öp* pen. goö Eesv. bch Ekon. Utsi:.
Eetclnkanden.
Till svar-å dessa anmärkningar får Ut. skottet förklara hufvudsakliga meningen af dess Betänkande vara: att, som för hvarje vägalottsägare vors öppet, att hos Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande anmäla sin ansökning om rätt till vägs förkortande, eller uthyrning, och enär Kongl. Makts Befallningshafvande, så framt icke på Lag grundade hinder dervid möta, ej kunna vägra en sådan ansökning ; sä fann Utskottet, att något vidare stadgande derom vöre öfverflödigt.
Detta Utlåtande har Utskottet hvarken funnit anledning, ellvr nu mera för sig tillstånd?
gt att ändra, sedan detsamma af BiksStånd blifvit bifallet; hvilket Utskottet får härigenom vördsamt anmäla.
N:r 120.
\ ili ksens Högloft.
Ständers Allmänna Besvärsoch EkouomiUtskotts förnyade Utlåtande, öfver yrkad jemkning i Transport-skyldigheten af Tionde- oell AfradsSpanne H öglofl.
Ridderskapet och Adeln har uti ProtocollsUtdrag, den 2dra sistlidne Mais, återremitterat Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottets Betänkande, rörande yrkad jsmkning i Transport-skyldigheten af Tionde- och AfradsSpannemålen, vid hvilket Kerr Bo Oxehufvud anmärkt, att detta ämna Eesv. och Ekon.
Eetänkanden807 borde handläggas i sammanhang med de till Stats- och Ekonomiutskotten i lika mål remitterade och derstädes ■ under beredning varande Memorialer; hvarjemte Herr Oxehufvud anfört flera skäl till stöd för den väckta Motionen- uti hvilka Herr Munck af Rosenschöld, Eherhard, äfven instämt.
Med anledning häraf, får Utskottet vördsamt förklara, att Utskottet ansett ifrågavarande Motion innefatta en fråga, som ined de för öfrigt till Stats- och Ekonomiutskotten remitterade Memorialerna, rörande Åfreds- och Tionde-Spanmåleös forslande, icke stod i så direct samband, att den ju serskildt, och utan att lägga hinder i vägen för afgörandet af den Allmänna frågan i detta ämne, kunde behandlas, helst Motionen till Utskottets enskilda åtgärd blifvit öfverlemnad.
För öfrigt har Utskottet ej funnit skäl att ändra den öfvertygelse, som i hufvudsaken grundar Utskottets Betänkande, hvilket af trenne RiksStånd redan blifvit bifallet.
N:r 121.
Ständers Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskotts förnyade Utlåtande öfver skyldigheten att aflemna Bräntorf.
Hedervärda BondeStåndet har, uti ProtocolIsUtdrag den 15 nästlidna Februari, åter - gog Eesv, och Ekon.
Etsk, Eetankandcn. remitterat Ekonomiutskottets Betänkande, i anledning af yrkad befrielse för flera- Kronohemman i Norra Halland, från skyldigheten att aflemna Bran torf till Warbergs fästning, vid hvilket anmärkningar blifvit gjorde af Rikedagsfullmägtigen ifrån Halland Petter Andersson, hvarigenom han vill ådagalägga, att Brlnntorfven ej bör anses såsom en persedelrenta, emedan den ej utgår efter Markegångsförvahdling, utan erlägges contant af alla de hemman, sorn torf in natura icke alford ras ; och, enär ifrågavarande bräntorfs anskaffande in natura skall vara i synnerhet betungande för de mera aflägsna hemman, som sakna egen tillgång, förnyar Rikdagsinannen på sådan grund sitt yrkande, att allmogen måtte ifrån den öfverklagade skyldigheten befrias, samt ifrågavarande onus såsom penningerenta få utgå, uti hvilka anmärkmngai Riksdagsmannen Börje Börjesson ifrån Halland till alla delar instämt.
Härå får Ufskottet afgifva det svar, att Utskottets Betänkande rörande ifrågavarande amne redar^ blifvit af 5ne RiksStånd bifallet, i anledning hvaraf det icke är för Utskottet tillständigt att ändra den tanka, i detta ämne, som redan blifvit meddelad, och hvilken Utskottet ej heller nu funnit skål att frångå.
N:r 122.
Ständers Allmänna Besvärs - Eesv. och Ekon.
Betänkanien, och EkonorniUtshotts förnyade Utlät ande om Postföririgen emellan Norrige och Dannemark genom Svenska orterna.
T*ill Ekonomiutskottet har Hedervärda BondeStändet, uti ProtocollsUtdrag den 7de nästlidne Mars, återremitterat Utskottets Betänkande, angående en närmare reglering af Postföriugen i Riket och serskildt öfverklagade olägenheter vid Norrska Postföriugen.
De anmärkningar, som föranledtåterremissen, äro gjorde af Riksdagsfullmägtige Peter ylndersson och Börje Börjesson, sorn ansett, att Utskottets tillstyrkande, det Norrska Posten borda åtfölja den vanliga Svenska Posten emellan Norrige och Dannemark, endast skulle förorsaka ett öfver flyttande af den öfverklagade Postföriugen ifrån GästgifverbSfciutslagen pä de vanliga Postförarne, hvilka derigenom blefvo dubbelt besvärade, genom den ökade tyngd, som Nörrsfea Posten skulle förorsaka, af hvilken anledning Riksdagsmännen yrkat, att
Postförarne måtte ifrån ett sådant åliggande befrias, och Norrska Postföringen, hädanefter som förr skett, besörjas af vissa hemman, hvilka emot öfverenskonimen betalning åtogo sig densamma.
Och hafva Riksdagsmännen förmenat, att Utskottet bort yttra sig öfvar den ersättning, sorn borde tillkomma Postförarne för deras ökade besvär.
I sammanhang härmed har äfvenledes Hedervärda BondeStändet i ProtocollsUtdrag af den i2te derpå följande
Mars öfverlemnat ett anförande af Riksdagsfullniägligen Pehr gio Sesv. och Ekon.
Bengtsson från Halland, hvilket hufvudsakligen öfverensstämmer i ofvan upptagne anmärkningar, och hvaruti dessutom föreslås, att, i händelse någon annan åtgärd vid Norreka Postföringen, än den, som före Sveriges och Norriges förening -var vidtagen, skulle anses nödig, ett Project rörande ny reglering deraf kunde till Norrska Lagstiftningen ingifvas.
Till besvarande häraf får Utskottet anföra, att Utskottet genom sitt afgifna Betänkande i denna fråga endast åsyftat en lättnad i allmogens öfverklagade Postföringsbesvär, och derföre föreslagit de medel, Utskottet ansett bäst ledande till detta ändamål, utan att störa den beredvillighet, som emellan d« förenade Rikena bör äga rum.
Beträffande åter den ifrågasatta ersättningen för Postföringens ökade besvär, ansåg Utskottet detta tillhöra det Reglementariska, tom Utskottet på anförda skäl trott böta öfverlemna» till Kongl.
Maj:ts Nådiga omsorg, hvarigenom äfven det godtgörande lärer Postförarne Nådigst tillerkännas, sorn med rättvisa och billighet kan vara öfverensstämmande.
För öfrigt får Utskottet vördsamt tillkännagifva, att ifrågavarande Betänkande redan blifvit af de 3ne öfriga RiksStånden Lafallet.
Betänkanäen. gii N:r 125.
Ständers Allmänna Besvärs» och Ekonomi-Utskotts utlåtande, i anleda ning af åtskilliga hos Högloft.
Ridder skåpet och Adeln, samt Högvördiga FrestS t ände t gjorde anmärkningar vid Utskottets, den 13:de sistlidne Mars afgifna Betänkande uti den till utskottets handläggning remitterade fråga örn åtgärders vidtagande till den Veneriska Smittans utrotande, Berörde anmärkningar, hvilka föranledt återremiss af Betänkandet, innefattas uti: 1:0 Anföranden till Höglofl.
Ridderskapets och Adelns Protocoll den 4-'de sistlidne Aprill, af: Herr Carl Gustaf Reinhold von Hausvolff, som, efter åtskilliga reflexioner öfver verkställbarheten af Utskottets Betänkande i dess vidd, och efter gjorda framställningar om de föreslagna åtgärders menliga inflytelse på sedesamheten och ärbarheten, förklarat, att, hvad angick den i i;*ta puncten af Utskottets Betänkande föreslagna visitation å manskap på alla till Svenska Hamhar ankommande Fartyg, sådant, åtminstone i anseende till Gottland, vöre alldeles omöjligt att sätta i verkställighet, enär denna ö, sorn är iS mil i längden och på alla sidor försedd med Hamnar och vikar, der Fartyg kunna under seglationstiden inlöpa, icke äger gi2 Eesu. och Ekon. [flsk.
Betänkanden: tillgå ng på andra Läkare, än de, sorn bo £ Visby, och hvilka på intet sätt skulle kunna medhinna, och gerna icke heller tvingas, att, likasom strandridare, göraoapphöriiga valfarter kring öen, helst någon ersättning för deras resor icke kunde påräknas af de sjöfarande, hvilkas hela månadspenning icke skulle dertill förslå 5 och, om utgifter»e skulle bestridas af Statsmedlen, så måste sådant föranleda till en förstorad allmän beskattning, hvilken likväl med större fördel borde kunna användas till utvidgande af de förut nog inskränkta Curhus-inrättningarne.
Herr Hausvolff hade. således icke kunnat finna, att någon fördel frambragtes genom skeppsbesättningars visiterande; men väl hinder och förluster för så väl folket som Skepps Rederierna.
Beträffande dernäst den i 2:dra punkten föreslagna visitation af Husbönder å deras Tjentsehjon 5 så vore sådant redan förut i Författningar påbudet 5 och längre borde väl icke skyldigheten sträckas, emedan en allmän visitering vore både stridande emot all ärbarhet och utan allt ändamål, då husbondefolket icke kunde bedömma tjenstehjonets tillstånd i afseende på den Veneriska smittan, om hvars närvarelse hos en af Läkare besigtigad person sjelfva Läkaren ofta skall hafva misstagit sig och meddelat ett tvärt emot det sjuka förhållandet stridande betyg 5 hvarjemte visitation å allt tjenstefolk i den ort, der Läkaren bor, skulle blifva både högst besvärlig och så kostsam, att Staten finge betungas med nya utgifter .
Utsi, Betänkanden. gjj tt .u a^r ^en • g:(j;a punljteti ars och Kyrko-Fiådets pröfning, så har Herr Hausvolff ansett blygsamheten och andra omständigheter böra helt och hållet förbjuda densamma, såsom, i synnerhet för Qvinriokönet, högst missfirmelig och vanhedrande.
Föröfrigt trodde Herr Hausvolff, att, så länge icke tillgäng på tillräcklige
Qurbus finnes, alia arrengementer till Veneriska smittans utrotande skola blifva utan ändamål; och, jemte det han således afstyrkt allt bifall tili Betänkandet, har han föreslagit, att Riksens Ständer måtte till Kongl. Maj:t i underdå. nighet öfverlemna, att i sin vishet sjelf i nåder låta vidtaga de medel till berörde smittas hämmande, hvilka omständigheterne kunna påfordra.
Herr P. G.
Cederskjöld, som förklarat, att den Veneriska smittan hvarken skall vara så allmän, som ryktet förmäler, och ej heller kan utrotas genom de medel och utvägar, sorn Utskottet föreslagit.
Många sjukdomar hade, till och med i medicinska skrifter, blifvit kallade Vener iska, fastän de dermed ej hga dan ringaste gemenskap och knappast skulle genom smitta kunna fortplantas.
Men, då det likväl vore onekeligt, alt Venerisk smitta inrotat sig, det de i Stockholm befintliga Lazarett och Curhus nogsamt visade, så trodde Herr Cederskjöld, att säkraste med* lat till dess minskande vore, att bereda lättaBihang ti}l &ikf£t; Prgt, 8>4i Sa&l, N:r 1O3. 704. föresjag ne visitationen sorn Utskottet ansett gi4 Eesv. och Ekon.
[Jttk.
Betänkanden, re och lämpligare utvägar för da sjuka, att kunna blifva botade 5 äfvensom han ansett •
Utskottets Förslager i i:sta puncten, rörande Sjöfolks visiterande, och i 4:^e puncten angående gamla klädespersedlars tvättande och rengörande, innan de bortsäljas, vara nödvändiga, om eljest det förra låter verkställa sig, hvilket likväl i det fallet borde ske utan kostnad för de Sjöfarande.
Herr Gustaf Hjerta, sorn ansett Utskottets i 3:dje puncten gjorda förslag om en generel visitation inom en församling vara olämpeligt, och att sådant vore, såsoip Herr Hjerta uttryckt sig, att börja uti orätt ända.
Herr Carl Fredr.
Flach, som anlett ämnet vara af mycken vigt, om man närmare examinerar saken, och som derföre föreslagit, att något tjenligt straff måtte utsättas för den med Venerisk smitta behäftade, som döl lear sitt tillstånd; helst vissa orter skola finnas, der Invånari e äro till ganska stort antal inficierade. 2:0 Anföranden till Högvördiga FrestStåndets Protocoll den 4;de sistlidne Apiiil, af: H err Professor Agardh, som, med undantag o h förkastande af hvad Utskottet i tredje puncten föreslagit, hvilket Herr Professorn ansett såra blygsamheten oth moralitén, samt förnärma personliga friheten, förklarat sig så mycket hellre instämma uti'hvad Utskottet i öfrigt tillstyrkt, som sådant i det hufvudsakliga vöre redan förut stadgadt genom författningar.
BéSv, och Ekon., Utsk.1 Betänkanden.
Herr Prosten, Lector Fröberg, sorn in« stamt med Herr Professor Agardh. Herr Professor Thyselius, som afstyrkt den af Utskottet föreslagna allmänna visitationen, såsom icke tjenlig till ändamålet, så framt den icke flere gångor förnyas.
Herr Biskopen Friherre Doctor Mörner, som ansett Utskottets förslag vara båda sårande för anständigheten, blygsamheten och personliga friheten, och jemväl öfverflödigt, emedan nu gällande författningar, om de med noggrannhet efterlefvas, innehålla alla för ändamålet nödiga och tjenliga föreskrifter, så framt eljest något ändamål kan vinnas, dä man icke har tillräckliga Lazarettet och Curhus, samt Läkare och medicamenter.
Deremot hafva, med varm känsla för saken, med anförda bedröfliga exempel af Veneriska smittans tilltagande uti vissa Sock, nar på Landet, och med lifliga framställningar om nödvändigheten af kraftiga och verksamma åtgärders vidtagande till det ondas hämmande, Herrar Prostarne Säve, Hagberg, Grandelius, Ek, Almqvist och Ekvall samt Herr Professor Forsell talat för bifall till Betänkandet5 med tillägg af Herrar Prostarne Hagberg och' Säve, att, om någon rättelse i Betänkandet skulle anses oundgängelig, den då måtte bestå endast deruti, att, i stället för att Pastor och Kyrkorådet skulle afgöra om visitationen borde ske allmänt, öfverenskommelse och beslutet derom måtte fattas af Församlingen. Besv. och Ekon, TJtsk.
"BetHnkanHén.
Utskottet har tagit i öfvervägande hvad i öfvanberörde måtto blifvit anfördt och. yrkadtj och, ehuru det vid första påseendet vill synas, som skulle de af Utskottet'uti dess Betänkande förealagne medel till den veneriska smittans utrotande, i verkställigheten och i vissa fall mötas af svårigheter och betänkligheter, torde likväl, vid en närmare granskning af detta, så många tusende olyckliga menniskors välfärd rörande ämne, dessa svårigheter icke vara så stora, alt ju den veneriska smittan icke medförer vida större.
Efter de upplysningar, Utskottet förskaffat sig, är det i synnerhet de vid sjökusten belägne orter, som äro hemsökte och plågade af smittan 5 och, då Utskottet således deraf borda sluta, att det är genom manskapet på de tili nämnde orter anländande Fartyg, som smittan införes och utsprides, så trodde
Utskottet säkraste och kanske endaste medlet till dessa olyckliga orters räddning och fredande vara, att manskapet förbjöds gå i land, förr än det blifvit besigtigadt.
Utskottet insåg nogsamt, att på många ställen sådant skulle blifva svårt att verkställa, och att äfven olägeifheter skulle genom en sådan åtgärd, tillskyndas de sjöfarande, men Utskottet insåg tillika , att, utan desse af nödvändigheten påkallade anstalter, det onda icke tan hämmas, och, sä vida det icke lärer kunna bestridas, att ju följdern© af den veneriska smittan äro ett vida större ondt, än att en hop sedelesa, förderfvade sjömän icke få gå i Besv, och Ekon.
Tjuk, Betänkanden, gly Latu], när dem behagar; så drog Utskottet icke i betänkande, att tillstyrka förbud emot det sednare, för att förekomma det förra, öfvertygadt, att Regeringen, åt hvars vishet Utskottet tillika föreslagit att öfverlemna om meddelande af nödiga föreskrifter i afseende på det Reglementarisk»* för verkställigheten, lärer foga sådan anstalt, att genom a kommande Skepps-besättningar smittosamma sjukdomar icke påföras Landels innevånare blott för det de råka bo vid kusterne.
Det l ar vid detta, likasom vid alla andra tillfällen, der de Respective RiksStånden ä« skal
Utskottets omdöme öfver förekomna ärénden, varit Utskottets både rättighet och skyldighet, att fritt och efter bästa öfvertygelse yttra sina tankar: och, om desse icke alltid stämt öfverens med andras, så bevisar sådant icke annat, »n att olika personer kunna se en och samma sak ifrån olika synpunkter.
Utskottet, som icke haft någon möda o» spard, att, så vidt möjeligt varit, få veta rätta förhållandet med detta likaså grannlaga» som magtpåliggande och vigtiga ämne, kan derföre icke heller nu föreslå några andra medel till den öfverklagade rysliga sjukdomen» förekommande, än dem, sorn uti förra Betänkandet upptagas, och tillstyrker således ytterligare, att, hvad angar visitation å besättningar på de från utrikes orter ankommande fartyg, en sådan visitation må 6ke, så vida möjligt är, äfven hvad Gottland beträffar; dock att, i händelse »sörre hinder derstädes skull® Ö18 .
Besv. och Ekon‘ Utsk.
Betänkanden. möta, antingen att undantag för den Provincen måtte göras, eller ock, att serskilda för den orten tjeniiga föreskrifter måtte i detta afseendet meddelas, på det att, för denna Pro» vinces skull, Landets öfrige Kust-Invånare icke må sakna nödiga försvarsmedel emot en så högst förfärlig fiende, som den veneriska sjukdomen.
Utskottet har funnit, att den i 3:dje putt.» Gten af dess Betänkande tillstyrkta visitation, som skulle få bero på Pastors och Kyrkolid» dets i Församlingen beslut, har väckt det största bekymret och blifvit ansedd såsom förnärmande ärbarheten och personliga friheten; och, ehuruväl Utskottet förut ett, att många inkast skulle göras emot b rörde förslag, har Utskottet likväl icke bordt låta sådant hos sig komma i någon slag? beräkning, då frågan rörde högre ändamål, nämligen medborgares lifs bevarande;— och hvilket begrepp bör man väl göra sig om den ärbarhet, den frihet, som icke kan ägas, utan på bekostnad af en mängd oskyldiga Medborgares lugn, välfärd, helsa eller lif ?
En sådan ärbarhet och frihet kan, i Utskottets tanka, vid sådana olyckliga tillfällen icke vara rätt använd; och, likaså oemotsägeligt det är, att dygden äger i sig sjelf sin egen belöning, likaså visst måstedet ock vara, att denna dygd hvarken i eget eller andras omdöme kan något förlora genom en uppoffring, hvilken af personer, som känna deras eget värde och sjelfve kunna bedömma deras hel - Hein. och Ekon.
Utsh•
Betänkandeh. i sohl!stånd, icke kan behöfva göras på ett ärbarhetens fordringar förnärmande sätt.
På det likväl både Pastor och IvyrkoRådet må befrias ifrån den befattning, sorn på deras pröfning skulle få ankomma, så har Utskottet ansett sig böra i det stället föreslå, att Riksens Ständer hos Kongl.
Majrt i underdånighet anhålla, det Kongl.
Maj:t, jemte anbefallande af andra för ändamålet tjenliga och lämpliga åtgärder, i afseende på en förbättrad läkarevård, täcktes i nåder anbefalla dess Befallningshafvande, att, i de orter, der det förspörjes, att den veneriska smittan sig inrotat, låta å allmän Socknestämma höra församlingens Ledamöter, ocl} infordra dera» uppgifter, rörande lielsotillståndet inom Församlingen, öfver hvilka sammanträden ochuppgifter ordentligt Socknestämme Protocoll bör föras; hvarefter det på församlingens eget beslut bör få bero, om den anser visitation vara nödvändig eller ej.
Utskottet tror, att, då genom denna åtgärd intet tvång och inga oblida omdömen böra kunna äga rum, det åSyftade ändamålet icke lärer förfelas.
I allt öfrigt får Utskottet åberopa sitt redan afgifna Betänkande af den 131 de sistlidne Murs, hvilket väl blifvit af Vällofl.
BorgareStåndet afslaget, men deremot af Hedervärda BondeStåndet till alla delar bifallet; och hvilket bifall Utskottet anser innefatta det säkraste bevis, att Utskottet icke misstagit sig, hvarken i afseende på den farliga sjukdomens tillvarelse och olyckliga verkningar, (j£o Besv. och Ekon, ZhsJc.
Betänkanden. åtminstone ibland Landsbygdens Invånare, ej heller i afseende på sättet och medlen lill dess hämmande.
Denna förklaring, jemte några Ledamöters serskilda tankar, öfverlämnäs vördsamligen till Riksens Höglo!!.
Ständers ytterligare pröfning.
Stockholm den i5:da Maj 1818.
Transumt af Protocollet, hållet uti Riksetis jfc. Högloft.
Ständers Allmänna Besvärs• och Ekonomi- Utskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 15 Maj löiö. tierr Comminister' Bergegren uppläste etSc så lydande Anförande: ”Jag nekar icke nyttan och nödvändigheten af eftersyn vid en uppkommande farsot, och, i följd deraf, nekar jag icke hpller nyttan och nödvändigheten af eftersyn och undersökning, eller så kallad visitation, i det sjukdomsfall, hvarom nu är fråga; ty huru skulle val eljest detta frätande gift kunna hämmas och dödas?
Men jag önskade dock, att en dan högsta försigtighet, och jag tilllägger, samvetsgrannhet härvid måtte iakttagas.
Då man vill afhjelpa ett ondt, bör noga tillses, ett man ej, utan tillräckliga skäl, måtte utsträcka sitt nitiska bemödande sa långt, att ett annat träder i dess ställe.
Det är föreslaget, och mången har gillat, att alla ifrån utrikes orter hemkommande Sjöman skola visiteras.
Är detta Folk då så alldeles föraktligt, att icke ens någon misstänka till behofv«t af, icke något skäl för Besv. och Ekon.
Betänkanden, gai den föreslagna undersökningen kommer i fråga ?
S ali beviset pä god fräjd och anständig vandel endast här icke vara gällande?
Skall man dä äfven i vått land finna en Inqui-ilion?
Mången yngling of ära och dygd, af bepröfvad skicklighet och fosterlandskärlek, skulle flfskräckas från att söka hemorten.
Mången »kulla alldeles sky befattningen med tjensten till sjöss.
Och hvad skall man väl eäga om don länge aktade, erfarne, sin fädernesbygd gagneliga och bedagade mannen?
Huru välkomnades han?
Efter många faror och utståndna mödor blefve han i sitt Fosterland blottställd för den skymfen, att pä ett måfå låta syna sin skröplighet.
— På detta sätt uppmuntrades utan tvifvel sjöfarten !
— Det är föreslaget, och mången har gillat, att vid yppad smitta hvarje person i en Församling skall undersökas.
Jag vet val, att detta kan tänkas, men jag vet i$ke, att det bär tänkas, ännu mindre verkställas.
Det vöre äfven här, liksom i förra Fallet, en verkelig orättvisa, ett förnärmande af personlig frihet och säkerhet.
Ingen bör straffas, utan att vara öfvertygad om brott, och dömdj men här vill man handla i ett alldeles omvändt förhållande, och ina hända skall man härigenom helt och hållet släcka den gnista af blygesl och anständighet, »om ännu lefver. —-
Efter min enfalldiga tanka borde ingen annan undersökas, än den som på grundade skäl blifvit misstänkt.
Skulle då en hel Församling befinnas i detta farliga läge, så må den visiteras, men icke eljest.
Vida - gr. 2 Beil), och Ekon.
Eetänhandcn. re borje ingen annan pröfva dessa skäl, än Provjucial-Medicus, sorn derjemte, om så behof ves, skall anställa undersökningen.
Ännu mer böra, då en Qvinna står på spe1, tvänoe för ära och dygd kände personer af des* kön öfvervara den bedröfliga Visitationsacten.
Äro Föräldrar, eller andra anhörige för handen, så böra de utses framföre andra.
För öfrigt ville jag hafva öfverlemnadt åt den kunniga, jag vill säga, åt den skickliga Läkaren att bedöma, huruvida, då sjukdomen ännu icke utbrutit, man från några serskildta, med andra sjukdomar gemenskap ägande symptom/ur kan eller får sluta till närvarelsen af Veneriska smittan.” Herr Eneroth yttrade, att, som Vällofl.
BorgareStåndet, genom fattadt beslut, afslagit det Betänkande, hvilket Utskottet förut i denna sak fattat; så reserverade han sig, såsom den der icke kunde deltaga uti det nu afgifna yttrande, i följd af åter-remiss från tvänne Respectiva Riksstånd.
Härmed förenade sig samteliga Vällofl, BorgareStandets närvarande Ledamöter, utom Herr Ebel, samt med det tillägg af Herr Schotte, att han ansåg de i detta ämne nu gällande Författningar vara för ändamålet tillräckliga.
Utskotts förslag till jemkning Eesv. och Ekon.
Betnkcinden. 8125 uti Respective RiksStändens serskildt fat• tade Beslut, rörande Husbehofs-bränvinsbränningen och dermed sammanhang tigande ämnen.
Under den 21 sistlidne Februari har Riksens Höglofl.
Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskott afgifvit Betänkande öfver föreslagna ändringar uti Författningarne rörande Husbehofs-Bränvinsbränningen och dermed gemenskap ägande ämnen, til 1- •Styrkande ett bufvudsakeligt bibehållande af Kongl.
Maj:ts Nådiga Förordning af den 6 September och den 23 December 1815, samt den 24 Augusti 1813, med undantag af följande deruti föreslagna ändringar, modiEcationer och tillägg. 1:0
Bränvinsbränningens inskränkning till Nio månader om året, och således dess inställning under de 3 Sommarmånaderna. 2:0
En nogare bestämmelse af de omständigheter, hvarunder Riksens Höglofl.
Ständer skulle inför