Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Erfarenheten har också visat, att det icke sällan är ytterst svårt att få nämnden fulltalig, hvilket förhållande säkerligen icke kan förefalla någon besynnerligt, om han tager i betraktande det stora besvär, som nämndemännen hafva, och detta utan någon pekuniär ersättning i proportion derefter.
Jag är af den ötvertygelsen, att denna olägenhet och missförhållande skulle till stor del blifva aihulpna, och den sig nu ganska ofta visande obenägenheten för att blifva nämndeman upphöra, om nämndemännen erhölle en lämplig penningeersättning.
Och med anledning häraf får jag vördsamligen föreslå, “att Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 78. 121 “att Rikete Höglofliga Ständer måtte för sin del besluta, att för hvarje utslag i tvistemål — men icke för handlingar, som skola lagfaras eller intecknas — bör, då derför uti lösen betalas 1 R:dr 50 öre, till nämnden erläggas 50 öre och så vidare i proportion derefter."
Stockholm den 11 November 1865. G. Hedström, från Westerbottens län.
HT0 18.
Af ('ari Gustaf Sköldberg från Nerikes län, om åtgärder för bildande af pensionsförening för tjenstemän och betjente vid jernvågarne i riket.
Då det nu i riket tillkommit och tillkommer en mängd tjenstemän och betjente i och för byggandet af våra jernvägar och trafiken derå, anser jag en skyldig omtanke för dessa ännu till stor — kanske till största delen — unge mäns framtid mana till vidtagande af åtgärd för betryggande af deras bergning på ålderdomen, då de blifva oförmögne att sköta nu innehafvande befattningar.
Sådant låter sig lättast och säkrast ske medelst bildande af pensionsförening dem emellan; och då de nu äro försedde med så tillräckliga löner, att en liten årlig sparpenning deraf bör kunna afsättas för framtida behof, är det jag vördsamt föreslår, att sådan förening måtte åvägabringas.
Om också inkomsten af våra jernvägar för närvarande, medan så väl dessa som materielen är ny, betäcker utgifterna derför, och om äfven, som vi skola hoppas, denna inkomst framdeles något ökas, måste man dock emotse ökade utgifter för underhållet och ersättandet af det förslitna; skulle man då, utom aflönandet af den tjenstgörande personalen, behöfva af allmänna medel äfven underhålla den som fordom varit det, torde affären blifva bekymmersam nog, och ju längre det dröjer innan pensionsförening bildas, desto större svårigheter möta att få den till stånd.
Det är af dessa anledningar jag föreslår att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:t ingå med underdånig anhållan: Bih. till B.
Prot. 1865 #■ 1866. 11 Sami. 4 Afd. 16 122 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 79. det täcktes Kongl. Majit vidtaga de åtgärder, som erfordras för bildande af en pensionsförening för tjenstemän och betjente, anställde vid våra jernvägar.
Sköldberg, från Nerikes län. IV: o 79.
Af Carl Gustaf Sköldberg från Nerikes län, om lan af allmänna medel för anläggning af jernväg från Dalka?!sbergs grufvor till sjön Möckeln.
Redan länge har ett bättre och billigare kommunikationsmedel så väl för Nora bergslags rika malmtillgångar till Carlskoga och öfriga delar af landet, som för transporten af tackjern från dessa orter, varit påtänkt och af behofvet högt påkalladt.
Genom den omständigheten att nordvestra stambanan kommer att beröra sjön Möckelns lugnvatten vid Degerfors skulle ett ännu vidsträckare fält för afsättning af de naturens rika skatter, som, enligt hvad allmänt kändt är, finnas i de omkring sjön Wickern i Nora socken belägna malmfält, kunna beredas, om endast ett säkert och billigt kommunikationsmedel kunde åstadkommas mellan sjön Wickern i Nora och sjön Möckeln.
Huru högt denna uppfordring, i händelse af afsättning, skulle kunna uppbringas, torde svårligen på förhand kunna beräknas, enär tillgångarne på rika och godartade malmer här äro högst betydliga, hvilket allt vitsordas af så väl Landshöfdinge-embetets embetsberättelser, som af alla de Bergs-embetsmän, som varit i orten anställde och af hvarje annan person, som derstädes haft bestyr med grufvebrytning.
De svåra transporter, hvarmed all malmuppfordring här har att kämpa, göra det emellertid omöjligt att uppdrifva denna för orten vigtiga industri till någon större höjd, helst redan nu vid den uppfordring, som förefinnes, stora malmbehållningar hopa sig vid alla grufvefälten, allt i brist på billiga kommunikationsmedel.
Så t. ex. måste Carlskoga bergslag, som icke har egna grufvor, hemta malmen till sina flesta masugnar från Nora socken på en mycket backig lands - Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 79. 123 väg, eller vintervägar två, tre och fyra mils väg.
Man har svårt att tänka sig en tyngre handtering än denna tackjernstillverkning, särdeles under år, då sjöar och mossar äro ofarbara, hvilket kännbart nog ej sällan inträffat under de sednare åren.
För att afhjelpa denna brist i kommunikationsanstalter, hvaraf ifrågavarande orter ännu lida, hafva fullständiga undersökningar åren 1861 och 1863 varit verkställda samt kartor och kostnadsförslager sistnämnda år genom Löjtnanten vid Väg- och Vattenbyggnads-korpsen A. G. Svedelius blifvit upprättade för anläggning af en jernväg för lokomotiv ifrån Dalkarlsbergs grufvefält i Nora socken förbi Wickersvik vid sjön Wickerns södra strand, öfver Svartelfven ofvanför Kortfors, förbi Granbergsdalshyttan till Timselfven vid Carlskoga faktori och till dess utlopp i sjön Möckeln, hvarföre kostnadssumman uppgår till 1,115,000 R:dr R:mt.
Sedermera har ett bolag blifvit bildadt, som redan antagit sina bolagsreglor och beslutat att kontant för denna jernvägs anläggande tillskjuta J:del af hela kostnadssumman, om f:delar deraf kunde såsom lån af Staten erhållas.
Redan 1858 uppgjordes på Statens och enskildes bekostnad förslag till Svartelfvens kanalisering från Sikfors vid sjön Söreljens norra ända belägna bruk 5f mil till Kortfors, och då den nu föreslagna jernvägen vid sistnämnda punkt kommer att passera Svartelfven, inses lätt hvilka stora fördelar och hvilken lättnad i transport, som genom densamma skulle komma att beredas så väl för Hellefors samt Grythytte bergslagers effekter, som för de rika timmerskogar, som finnas utefter hela detta vattendrag ända från Säfsens socken i Dalarne, der Svartelfven har sitt ursprung.
De hemta alla största delen af sitt malmbehof från Nora bergslag — skulle nu genom denna jernväg, i förening med sjötransport öfver Möckeln, få detsamma levereradt vid Degerfors, hvarifrån det på nordvestra stambanan skulle föras direkte till bruken.
Såsom ett skäl för nordvestra stambanans dragande öfver Degerfors, framhölls ock beständigt under sistförflutna riksdag den betydliga tillförsel, som nu föreslagna jernväg skulle tillskynda densamma, bland annat till följd af just dessa bruks stora behof af Nora bergslags malmer; men icke mindre är fördelen för Wermland af en förbindelse med Nora bergslag, hvars rika malmtillgångar utan tvifvel skola på nordvestra stambanan från Degerfors söka sig väg till Christinehamn till ett så billigt pris, att säkerligen många masugns-anläggningar i vestra Wermland skola deraf blifva en följd.
Filipstads bergslag skall ock. skörda sin fördel af denna jernväg, enär den sammanbinder sjön Möckeln med Timselfvens, från Carlskoga faktori sex mil till Filipstad, segelbara vatten, hvarigenom kommunikations-systemet fullbordas, efter att hafva satt Nora, Grythytte, Hellefors, Carlskoga och Filipstads bergslager samt Persbergs grufvefält i direkt beröring med nordvestra stambanan vid Degerfors.
Härigenom blifver denna punkt en af de mest framstående vid Statens jernvägar med afseende på den mängd effekter, som der skola samla sig icke allenast från alla bergslager för att vidare söka exporten utau ock från Nerikes och Westergötlands sädesproducerande slättbygder för att förse bergslagen med dess betydliga behof af spanmål och andra lifsförnödenheter.
Med förestående torde ovedersägligen vara visadt, det stora gagn och den allmänna nytta, som denna jernväg skulle medföra, och för djerft är icke att påstå, det få orter finnas i vårt land, der en 3J mils jernväg skulle kunna i så hög 124 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 80. grad bidraga till dess utveckling och förkofran.
Jag vågar derföre vördsamt föreslå, att Rikets Ständer åt det bolag, som åtager sig att bygga en jernväg för lokomotiv från Dalkarlsbergs grufvor i Nora socken till sjön Möckeln i hufvudsaklig öfverensstämmelse med det deröfver af Löjtnanten A. G. Svedelius upprättade förslag, ville bevilja ett låneunderstöd af 743,300 R:dr Riksmynt att amorteras genom en årlig inbetalning af 5 procent derå, hvaraf skulle beräknas 4 procent ränta å det vid hvarje inbetalning oguldna kapital och återstoden utgöra amortering eller på så billiga vilkor Rikets Ständer kunna finna skäligt för denna för landets industri så vigtiga anläggning föreskrifva, — samt att detsamma räntefritt under byggnadstiden, eller 3:ne år, måtte varda beviljadt..
De handlingar, ritningar och kostnadsförslager m. m., som till trågan höra, anhåller jag få till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemna, innan frågan der till behandling förekommer.
C. G. Sköldberg, från Nerikes län. i\>o 80.
Af Carl Johan Johansson från Östergötlands län, om vissa ändringar af Kongl.
Förordningen den 11 Juli 1862, angående allmänt ordnande af Presterskapets inkomster.
Yid handläggning af Kongl.
Förordningen den 11 Juli 1862, angående allmänt ordnande af Presterskapets inkomster, har visat sig: att en allmän och betydlig förhöjning i Presterskapets förut nog tillräckliga aflöning, blifver en följd af åtgärderna härutinnan; att församlingens, i öfverensstämmelse med § 3 mom. 2 uti förordningen uppgjorda förslag, af Nämnden till den grad ringa aktas, att mången gång icke allenast intet afseende fästes härpå, utan att Nämnden icke ens finner sig behöfva med något skäl öfverskyla ett sådant förbiseende; och Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
125 att § 8 mom. 2 icke lemnar jordbrukaren den påräknade lindring-, som kan uppstå genom afgiftens erläggande i jordbrukets naturalster.
Att föreuämnda olägenheter icke varit med författningen afsedda, kan slutas deraf att såväl de i ämnet framställda motioner som öfverläggningarne om författningen alltid förutsatte, beträffande lönebeloppen, att dessa för Pastorerne voro fullt tillräckliga och att Komministrarnes svagare aflöning skulle, der sjelfva tjensten icke lämpligen kunde indragas, genom jemkningar å Pastorernes löner förbättras.
I sjelfva verket är det väl äfven påtagligt, att ifrågavarande lönevilkor i allmänhet äro fullkomligen öfverensstämmande med både rättvisa och billighet, särdeles om, såsom sig bör, tillbörligt afdrag vid uppskattningar göres för de stora förluster, hvilka för Pastorerne uppstå vid presttiondens leverering i så kalladt skaft.
Då man vidare besinnar, att kyrkostämmans åliggande att upprätta ett regleringsförslag, måste i sig innebära rätten att få detta förslag granskadt, men Nämnden icke desto mindre i allmänhet underlåter sådant, äfven der förslaget grundats på sednaste taxering och derefter uträknade fyrktal, hvilken beräkningsgrund väl borde vara den rättaste, derest ingen origtighet uti taxeringsvärdena kan anföras, så kan sådant endast härflyta från bristande tydlighet, Författningen, tillkommen eller åtminstone grundlagd under en tid, då man ej gerna kunde föreställa sig att de då befintliga och för jordbrukaren goda åreu, så snart som skett, skulle efterträdas af bekymmersamma tider, torde väl äfven erfordra en förändring, ledande derhän, att återställa församlingens valrätt beträffande afgifternas erläggande in natura i stället för penningar, särdeles som uppbörden inträffar samtidigt med Kronans allmänna uppbörd, och erfarenheten årligen visar att anskaffandet af penningar den tiden merendels är, om ej omöjligt, dock förenadt med gifna och stora förluster, enär jordegaren tvingas afyttra sin spanmål till orimligt låga priser.
På grund af förenämnda missförhållanden får jag derföre föreslå ändringar i Kongl. Förordningen af den 11 Juli 1862, nemligen att följande lydelse tilldelas, § 1.
Presterskapets hittillsvarande inkomster “i hvilka någon förhöjning icke, utan undantagsvis, med denna författning afses,“ fördelas sålunda, att hvarje tjenstgörande prestman, så vidt sig göra låter, erhåller en etc. § 3 mom. 4.
Tillägges i slutet af mom. följande: “Anser sig
Nämn den härvid i mer eller mindre mån böra frångå det å kyrkostämma “upprättade förslag, uppgifve då fullständigt skälen för en sådan åtgärd." § 6. mom 2.
Erhåller följande lydelse:
Vid bestämmandet af dessa afgifter likasom af dem, hvilka böra utgå för bergverk, qvarnar, fabriker och andra inrättningar, har
Nämnden att ställa sig till efterrättelse de för riket i allmänhet eller särskildt för vissa orter gällande författningar och stadganden, “men hufvudsakligen “att fästa afseende på de från församlingen till dess presterskap förut “utgående bidrag, derest dessa ej stå i uppenbar strid med nämnda författningar och stadganden eller allt för mycket afvika från de afgifter, “hvilka af öfriga pastorater inom stiftet under likartade förhållanden “utgöras. “Mom. 3.
Skulle omständigheterna oundvikligen erfordra större ändringar uti förut varande afgifter, vare taxeringsvärdet och derpå grun“dadt fyrktal till rättelse vid uträkningen.“ § 8. mom. 2 ändras sålunda: 126 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
“Persedlarne utgå efter tioårig medelmarkegång, der ej deras levererande in natura, efter i lag föreskrifven uppsägning, kan varda af för' “samlingen påyrkad; för hvilket fall Nämnden bör föreslå och Kongl.
“Majit vill bestämma sättet, hvarpå levereringen skall ega rum.“
Om remiss till behörigt Utskott ankålles.
Stockholm den 11 November 1865. C. J. Johansson, från Östergötlands län.
I ofvanstående instämma: S. Bergström, Nils Jansson, från Östergötlands län.
U:0 §1.
Af Per Nilsson från Christianstads län, om lindring af rustningsskyldighetens utgörande.
Då frågan om lindring i kostnaderna för kavalleri-rustningens utgörande är af särdeles stor vigt, i synnerhet för den nordligaste och magraste delen af Skåne, måste jag äfven vid denna riksdag återkomma till densamma.
Ej nog med att dessa kostnader äro ojemnförligt dryga i förhållande till dem, som utgå af de hemman, hvilka blifvit indelade till infanteri-regementena, utan sättet för deras utgörande är äfven sådant att de kännas tyngre och blifva högst olika, de särskilda rusthållarne emellan.
Vid indelningsverkets upprättande har blifvit bestämdt, att ryttaren skall såsom hufvudsaklig aflöning erhålla ett torp jemte åtskilliga andra förmåner in natura.
Dessa torp blefvo utsatta i en tid, då åsigterna om jordens värde och dess brukning voro helt andra än de nuvarande och torpen hafva derföre också till vidd och beskaffenhet blifvit ganska olika med hvarandra, äfven de, som äro belägna inom samma socken.
De skulle förläggas på de hemman, som bestämdes att utgöra stam för rusthållet; men de öfriga hemmanen förpligtigades att ersätta dessa hemman för afsaknaden af jorden m. m. i förhållande till deras andelar i rustningsskyldigheten.
Dessa ersättningsfrågor hafva utgjort föremål för en mängd tvister rusthållarne emellan och då ersättningarne måste utgå i penningar, kunna de aldrig till sitt rätta värde bestämmas för någon längre tid.
Nu får visserligen karlen legas mot kontant lön, den befälet dock vill för - Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
127 behålla sig att bestämma; men karlen är derföre icke hindrad, att när som helst begära, att rusthållarne skola i stället förskaffa honom torpet och de öfriga naturaprestationerna, hvaraf måste följa en osäkerhet och tillfälle till många trakasserier.
Rusthållarne äro skyldiga att anskaffa alla beklädnads-, munderings- och utrednings-persedlar och äro således alltid underkastade nya utgifter vid hvarje af de allt för ofta påkommande förändringarne i dessa persedlars form och beskaffenhet samt beroende af karlens större eller mindre vårdslöshet vid persedlarnes vårdande och behandling, helst befälet icke har något intresse vid att hålla tillsyn deröfver.
Det har således ofta händt, att ett rusthåll fått vidkännas mer än dubbelt så stora kostnader som ett annat i detta hänseende.
För att vinna någon lättnad samt en jemnare och rättvisare fördelning af den tunga rustningsskyldigheten, vågar jag derföre vördsamt föreslå: l:o) att det måtte tillåtas rusthållarne att vid legande af karlar få med dem öfverenskomma em viss kontant lön med vilkor, att karlarne ej må ega rättighet att fordra det rusthållarne skola till dem upplåta torp eller utgöra natura-prestationer, samt att befälet måtte förbjudas inblanda sig i dessa öfverenskommelser; 2:o) att Statsverket måtte för framtiden öfvertaga anskaffande och under håll af beklädnads-, munderings- och utrednings-persedlarne emot det att rusthållarne öfverlemna nuvarande persedlar i befintligt skick samt tillförbinda sig att derefter betala en x-egementsvis bestämd årlig afgift, hvilken dock ej må öfverstiga hvad dessa persedlars anskaffande och underhåll kostat i medeltal under de tio sistförflutna åren; och 3:o) att Rikets Ständer måtte genom underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla om tillsättande af en komité för xitredande af frågan om belop pet af denna ersättningsafgift.
Hisö Af Per Nilsson från Christianstads län, om vissa ändringar i Kongl. Förordningen den 18 December 1863, angående vilkoren för bränvinstillverkning.
Då sättet för bränvinstillverkningens bedrifvande och beskattningen för idkande af denna rörelse blifvit en vitalfråga för jordbrukaren i min ort, och miss - 128 Motioner i Bonde-Ståndet.
N:o 82. nöjet med den nu gällande Kongl. Förordningen är allmänt ibland dem, måste jag äfven vid denna riksdag väcka fråga om ändringar i densamma.
Att låta tillverkning af bränvin lika fritt utöfvas som hvarje annan näring vore väl det naturligaste och rättvisaste samt med de nyare lagstiltningsgrundsatserna mest öfverensstämmande, men detta lärer väl ännu länge få böra till de fromma önskningarne.
Kunde bränvinstillverknings-lagstiftningen åter försättas på den punkt den befann sig för omkring tjugufem år sedan, vore sådant visserligen det verksammaste sättet för afhjelpande af den öfverklagade nöden, men älven en dylik åtgärd lärer väl icke för närvarande vara att hoppas.
Det höga minimitillverkningsbeloppet per dygn, den enorma beskattningen, som på förhand måste erläggas, de dryga omkostnader, som åtgå för kontrollerande af tillverkningsbeloppet, och omöjligheten att kunna afsätta några spritvaror på utrikes ort, då restitution af tillverkningsafgifteu i sådant fall icke är beviljad, äro likväl svårigheter, som, äfven med bibehållande af principerna i den nu gällande lagstiftningen, måste kuuna åtminstone till någon del undanrödjas, och vågar jag derföre vördsamt föreslå: l:o) att minimibeloppet för tillverkning al bränvin måtte bestämmas till etthundra kannor per dygn; 2:o) att tillverkningsafgiften måtte nedsättas till femtio öre per kanna af 50 procents sprithalt; 3:o) att det må vara brännaren tillåtet att, i stället för denna afgifts erläg gande i förskott, ställa vederhäftig borgen för algiftens betalande inom tre månader efter bränningstidens slut; 4:o) att aflöningen till kontrollörerne måtte nedsättas till Fyra Riksdaler per dag; och 5:o) att, då det med behöriga handlingar styrkes att bränvin blifvit till ut rikes ort utfördt, exportören må ega rättighet att af statsmedel återbekomma så stort belopp, som motsvarar tillverkningsafgiften för det utförda bränvinet.
N:o 83 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 83. 129 \ 0 §3.
Af (justaf Rolin från Upsala län, om anslag af återstående delen af skydd* af giften till folkundervisningens befrämjande, in. m.
Det torde icke af någon sann fosterlandsvän förnekas, att folkskoleunder visuingen är och förbliiver en utaf de mest nyttiga och ändamålsenliga reformer, som på sednare tider i vårt fädernesland blifvit genomförda, samt mer och mer öka den materiela förkofran och utvecklingen i dess framåtskridande; men tyvärr har ordnande af denna vigtiga samhällsangelägenhet ofta mött ganska stora svårigheter och i synnerhet i de glest bebodda och vidsträckta församlingar, hvilka nödgas efter behof uppföra flera skolhus samt bostäder för skollärarne och derjemte aflöna erforderliga lärare, hvilka uppoffringar äro ganska kännbara; och till afhjelpande af dessa tryckande uppoffringar och till lättnad för folkskole-undervisningens befrämjande i allmänhet vore det efter mitt förmenande äfven Statens skyldighet att bekosta undervisningen i våra folkskolor, som egentligen iemnar undervisning för de mindre bemedlade folk-klasser, då Staten bekostar undervisningen i de högre lärdomsskolorna för de s. k. bättre folkklassernas barn.
Efter mitt förmenande anser jag det vara förenadt håde med billighet och rättvisa, att hvarje församling får använda de derifrån utgående medel på det sätt, som församlingarne anse vara mest nyttigt och användbart, ty hvad som är passande i en församling, kan vara mindre tjenligt i en annan.
Jag vågar derföre föreslå, att den återstående delen af skyddsafgiften äfven måtte blifva anslagen till folkskole-undervisningens befrämjande och att hvarje församling måtte få uppbära de derifrån utgående medel, att användas på sätt ändamålsenligast anses och för hvarje församling bäst passande; samt att ett särskildt statsanslag måtte anslås för upprätthållandet af seminarierna i riket.
Otn remiss till vederbörligt
Utskott anbålles.
Stockholm den 11 November 1865. G. Bolin, från Upsala län.
Prot. 1865 & 1866. 11 Sami. 4 A/d 17 130 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
Näs 84 och 85.
N:0 §4.
A f Gustat Bolin från Upsala län, om Lindring i Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855, angående grunderna och sLittet för bestämmande af markegångsprisen.
Att våra former vid markegångs-sättningarne i riket äro alldeles förfelade kan icke förnekas, derigenom att Landshöfdingarne i länen, som äro de största löntagare, skola sitta ordförande och leda denna vigtiga beskattningsfråga, som rörer deras egna intressen, och icke nog härmed, dertill kommer att Kammar-kollegium och Kammar-rätten, som icke det ringaste känna förbållanderna i landsorterna, ega rätt att höja markegångs-priserna, hvarigenom alla Riks-Ståndens deputerade, som hvar i sin ort bort känna sanna förhållandet, äro beröfvade sin rätt enligt 57 § Regeringsformen, hvilken lyder att Rikets Ständer ega allena rätt att sig beskatta, hvarföre jag finner mig föranlåten föreslå följande förändringar: l:o) att de valde deputerade vid markegångs-sättningen få sjelfva inom sig välja ordförande; och 2:o) att Kammar-kollegii och Kammar-rättens anmärkningar må alldeles upphöra.
N:o §5.
Af Carl Dahlgren från Elfsborgs län, angående ändring af Kongl. Kungörelsen den 4 December 1865, om stämpelpappersafgiften, m. m.
Bland de bevillningstitlar, som, utan att tillskynda Staten någon betydlig inkomst, deremot förorsakar öfvervägande olägenheter, tord^ med skäl kunna rftk - Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
131 nas den beläggning med stämpelpapper, som för en mängd dokumenter finnes föreskrifven.
I sin egenskap af beskattning drabbar denna utgift ytterst ojemnt och hårdast den minst bemedlade.
Sålunda måste en fattig gäldenär, som icke kunnat å rätt tid tillfredsställa sin fordringsegaro, finna sig vid, att den i öfrigt nog kännbara lagsökningskostnaden ökas med kostnaden för det stämpelpapper, hvarmed, enligt gällande förordning, fordringsbeviset bör beläggas och hvarå lagsökningsresolutionen mäste skrifvas.
Det hinder, som stämpelpappersförordningen lägger mot den fria och idoga verksamheten, då den vid handel om fast egendom och i flera dylika fall påbjuder högst betungande afgifter, synes föga öfverensstämma med vår tids uppfattning af näringsfrihetens grundsatser.
Slutligen torde jemväl böra tagas i betraktande det besvär, som uppbörden af och kontrollen öfver denna jemförelsevis obetydliga inkomst alltid funnits medföra.
Alla dessa skäl och de flera, som kunna vara att anföra, synas ådagalägga nyttan af denna bevillnings titels upphörande, antingen utan ersättning, ifall nemligen Staten för sina utgif ter kan densamma undvara, eller ock genom ökad inkomst å någon annan bevillmngstitel, som utgår efter mera rättvis grund och icke är förenad med så stora kostnader som dem, hvilka Staten för det stämplade papperets tillverkning, försäljning och redovisning nu måste vidkännas.