Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Presterskapet måste antagas hafva framför andra personer genom öfning förvärfvat färdighet i det muntliga föredragets styrka och tydlighet, och predikstolen är den plats inom kyrkan, hvarifrån föredraget är mest hörbart.
Mot Herr Ehrenborgs förslag att från kyrkan tili det rum, der kommunens gemensamma sammanträden hållas, förvisa kungörandet, får Utskottet erinra, att ganska många af de tillkännagifvanden, som nu ske från predikstolarne, t. ex kungörelser om bevärings-mönstringar, uppbördsstämmor och auktioner, efterlysnmgar m m. angå äfven den del af befolkningen, Sammans.
Besv. och Ekon.-Utskottesl Memorial JVS 20 5 ningen, som icke har rösträtt i kommunens angelägenheter och följaktligen saknar anledning att besöka sockenstugan eller annat kommunalstyrelsens samlingsrum, samt att dessa lokaler kunna vara och ofta äfven äro belägna långt från kyrkan och andra platser, der mennighelen vanligen af en eller annnan orsak talrikare församlas.
Att i allmänhet endast genom anslag meddela ifrågavarande kungörelser synes opraktiskt så väl i öfriga afseenden, som särskildt i fråga om de tillkannagifvanden, hvilka icke finnas tryckta, och som då befolkningen icke allmänneligen kan läsa skrifven stil, svårligen genom deras anslående skulle komma till allmänhetens kännedom.
På nu anförda skäl får Utskottet vördsamligen hemställa, alt ifrågavarande motioner icke för närvarande må lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Kyrkoherden Ternström har begärt att få antecknadt, att han icke öfvervarit ärendets handläggning i Utskottet.
Ank. till Eip.-Ut»k. den 1 Sept. 1863, kl. 2 e. m.
Memorial, i anledning °j återremiss af Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 7, öfver väckta motioner om förändrade föreskrifter i fråga om vattenverks anläggande m. m.
Vid föredragning af berörda Betänkande har Vällofliga Borgare-Ståndet funnit för godt att till ytterligare handläggning af Utskottet återremittera sista punkten af detsamma, hvari Utskottet i fråga om motioner, väckta af Herr L. M. Nordenfelt, m. fl., hemställt, att motionärernes förslag för närvarande icke måtte till någon Rikets Bih. till R.
Prof. 1862 & 1863. 7 Sami. 2 Afd. 12 Iläft. 2 6 /Sammans. Lag- tamt Allm.
Besv. och Ekon.-Utskottett Memorial M 21.
Ständers åtgärd föranleda; men, som, enligt Utskottet tillhandakomna utdrag af RiksStåndens protokoll, ifrågavarande punkt blifvit bifallen af Höglofliga Ridderskapet och Adeln den 20, samt af Högvördiga Preste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet den 16 sistlidne
Maj, och tre Stånds mening i fråga af förevarande beskaffenhet utgör Rikets Ständers beslut, anser Utskottet något utlåtande i anledning af återremissen ej erfordras; hvilket Utskottet härmed får hos Vällofliga Borgare-Ståndet vördsamt anmäla.
Ank. till Eip.-UUk. den 1 Sept. 1863, kl. 2 e. m.
Memorial, i anledning af återremiss af Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 9, öfver väckt motion om upphä/vande af Kapitlet 3 § Kyrkolagen.
Berörda Betänkande har, på grund af framställda anmärkningar, blifvit af Vällofliga Borgare-Ståndet till Utskottet återremitteradt; men, som. enligt Utskottet tillhandakomna utdrag af Riks-Ståndens protokoll, detsamma blifvit bifallet af Höglofliga Ridderskapet och Adeln den 8 samt af Högvördiga Preste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet den 16 sistlidne Maj, och tre Stånds mening i fråga af förevarande beskaffenhet utgör Rikets Ständers beslut, anser Utskottet något utlåtande i anledning af återremissen ej erfordras; hvilket Utskottet härmedelst får hos Vällofliga BorgareStåndet vördsamt anmäla Stockholm den 1 September 1863. STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1863.
Betänkande N:o 22. 1 N:o 22, Ank. till Exp.-Utsk. den 22 Sept. 1863, kl. 6 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om förändrade föreskrifter i afseende på tiden, hvarifrån utfärdade allmänna författningar skola vara gällande.
På behöfligheten af en förändring i ofvanberörda afseende har Rikets Stånders uppmärksamhet blifvit fästad genom en af Herr J. Å. Lemchen bos Vällofliga BorgareStåndet väckt motion (N:o 107), som, efter remiss till Allmänna Besvärs-och Ekonomi-Utskottet, blifvit jemlikt 45 § Riksdags-ordningen af Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet behandlad.
Genom Kongl. Cirkuläret till Konungens Befallningshafvande den 2 April 1855 stadgas, att de i Kongl. Majlis namn eller i följd af Kongl. Majits nådiga befallning genom Hofrätterna, Kollegierna eller andra publika verk utfärdade författningar, uti hvilka icke någon viss tid blifvit utsatt, hvarifrån de komma att gälla, skola lrån den dag deras uppläsning blifvit börjad i socknens kyrka, eller ali någon kyrka af sådana gäll, der, enligt stadgad ordning, gudstjenst icke hvarje söndag i alla dithörande kyrkor hålles, inom samma socken eller gäll vara ländande till efterrättelse; äfvensom att å alla författningar af vederbörande presterskap bör antecknas dagen, då författningen blifvit uppläst eiler, då sådant icke å en dag skett, när uppläsningen deraf blifvit börjad.
Ehuru tillika genom Kongl.
Kungörelsen den 14 December 1853 är föreskrifvet, alt författningars uppläsande från predikstolen skall fullgöras, eller, om det icke medhinncs, åtminstone börjas nästa söndag efter deras ankomst till vederbörande prest, så bar likväl, i anseende dertill att utfärdade författningar icke på en gång kunna komma rikets samtliga pastorsembeten tillhanda, den olägenhet af ofvanberörda föreskrifter följt, att förfaltningarne på olika tider trädt i verksamhet inom de särskilda socknarne eller gällen, hvaraf vållats osäkerhet i rättstillståndet och understundom äfven misstag i lagskipningen.
Herr Lemchen bar i den ifrågavarande motionen tillika framhållit de för den allmänna rättssäkerheten vådliga följder, som, i anseende till ofvanberörda författningars innehåll, kunna härflyta af en möjlig underlåtenhet å presterskapets sida att ställa sig desamma till Bih. till R.
Brot. 1862 & 1863. 7 Sami 2 Afd. 13 Haft. 1 . 2 Sammans.
Besv.- och Eicon-Utsk.
Betänkande N:o 22. noggrann efterrättelse, och äfven anfört, alt exempel på sådan underlåtenhet icke lära saknas.
Det skulle nemligen icke sällan hafva inträffat, att en utkommen ny lag eller författning ej blifvit i en eller flera kyrkor uppläst, derför alt elter gudstjenstens slut alla närvararande utom preslen och kyrkobetjeningen aflägsnat sig, och presten vid sådant förhållande ansett det vara onödigt alt uppläsa författningen; men att sedermera, med anledning af sådan underlåtenhet, hvilken naturligtvis icke kunnat blifva allmännare bekant, invändningar mot tillämpningen af en sålunda icke i kyrkan uppläst författning hade blifvit vid domstolarne gjorda och måst föranleda till underkännande af rättshandlingar hvilka blifvit i god tro på den ifrågavarande författningen grundade, hvarigenom den enskilde blifvit oskyldigt i sin rått lidande, och en menlig inverkan på aktningen för Statens lagar kunnat ega rum.
Till förebyggande af dessa olägenheter, har i de på sednare tider utfärdade författningar, som medfört väsendtliga förändringar i förut bestående förhållanden, viss tid föreskrifvits, från hvilken de borde vara gällande; och då det rådrum, hvilket, innan sådana vigtigare författningar träda i verksamhet, bör lemnäs allmänheten för inhemtande af kännedom örn deras innehåll och till förberedelse för deras lilllämpning, måste i hvarje särskildt fall bestämmas med afseende på deras omfattning och mer eller mindre i den enskilda verksamheten ingripande innehåll, så torde det icke vara lämpligt att för dylika fall uppställa någon allmän regel, utan lärer tiden för sådana mera omfattande lagars och författningars tillämpning hädanefter såsom hitintills böra af den lagstiftande magien med afseende å omständigheterna lör hvarje fall särskildt bestämmas.
Ej heller kan det finnas rådligt att lägga något hinder i vägen för de administrativa myndigheterna att, der omständigheterna sådant kräfva, förordna om den skyndsammaste tillämpning af deras författningar, som kan åstadkommas.
Allenast med iakttagande af dessa inskränkningar, har det synts Utskottet vara välbetänkt att, genom antagande af ett allmänt stadgande, bereda den ordning uti de ifrågavarande förhållandena, af hvilken de ofvan anmärkta olägenheterna gjort behofvet kännbart.
Då hufvudsakcn härvid är, att genom el! nytt stadgande likhet för hela landet vinnes och den nuvarande osäkerhelen undanrödjes, men dervid tillika måste tagas i betraktande, att nya lagars tillämpning ej längre, än nödigt är, må uppskjutas, samt det torde kunna antagas, att författningar icke i allmänhet inom kortare tid än tre månader från deras utfärdande kunna vara till tryck befordrade och i sådant skick kring landets alla delar spridda, hvaremot endast undantagsvis en längre tid för sådant ändamål erfordras, får Utskottet, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Herr Lemchens förslag, hos Rikets Ständer vördsamt hemställa, att Rikets Ständer må dels för sin del besluta, alt författningar tillhörande allmän civil-, kriminal- och kyrkolag skola, der icke annorledes i särskilda fall stadgas, blifva gällande efter tre månader från den dag, dä de utfärdats; Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.- Utslc.
Betänkande N:o 23. 8 dels ock i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj-l anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes, med upphäfvande af ofvanberörda föreskrift i Kongl. Cirkuläret den 2 April 1833, i öfverensstämmelse med ofvan angifna grunder bestämma, frän hvilken tid de allmänna författningar, som utfärdas rörande, rikets allmänna hushållning, komma alt lända till efterrättelse.
Slockholm den 22 September 1865.
Herr Doktor Petrelli liar begärt att få antecknadt, att han icke öfvervarit ärendets behandling i Utskottet.
Ank. till Exp.-Utsk. den 23 Sept. 1863, kl. 6 e. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om förändring af föreskrifterna angående tjenstemanna-eder och läkares edsförpligtelse.
Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har till behandling fått emottaga motioner i delta ämne, hvilka af Riks-Stånden blifvit remitterade dels till Lag-, dels till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, och som blifvit väckta hos Högvördig a Presle-Sldndet af Biskop Björck (motionen N:o 114), i hvilken Prosten Sondén instämt, och af Prosten Palmlund (motionen N.o 14), med hvilken Doktorerne Sandberg och Runsten, Kontraktsprosten Eurén, Kyrkoherden Ternström, m. fl. af Högvördiga Ståndets Ledamöter sig förenat: 4 Samm ans.
Besv- och Ekon.- Utslc.
Betänkande N:o 23. hos Vällofliga Borgare-Ståndet af Herr B. F. Ekerot (motionen N:o 1 7), i hvilken Herrar Beronius och Bohmansson instämt, samt af Herr L. V.
Henschen (motionen N:o 152), och hos Hedervärda Bonde-Ständet af Riksdagsfullmägtigen Sven Bosenberg från Christianstads län (motionen N:o 66).
Utskottet går härmed alt öfver berörda motioner afgifva sitt yttrande, öfver de begge sistnämnda, hvilka blifvit till Lag—Utskottet remitterade och innehålla förslag till förändrade föreskrifter äfven med afseende å de eder, som af allmänna lagen föreskrifvas, dock endast såvidt de tillika angå de eder, som äro i den ekonomiska lagstiftningen stadgade och som utgöra föremålet för de öfriga motionerna; kommande Herr Henschens och Sven Rosenbergs motioner för vidare behandling i sammanhang med andra frågor om rättegångsväsendets förändring att till Lag-Utskottet återlenmas.
I underdånig skrifvelse den 22 Februari 1854 anhöllo Rikets Ständer, att Kongl. Maj:t täcktes i nåder förordna om en revision af gällande föreskrifter i afseende på eder och deras användande.
Enligt upplysningar, som kommit Utskottet tillhanda, har, sedan Justitie-kansleren erhållit nådigt uppdrag alt efter inhemtande af nödiga upplysningar inkomma med underdånigt utlåtande öfver berörda skrifvelse, ett sådant utlåtande jemväl blifvit den 21 Juni 1859 af Justitie-k nslern afgifvet; och är ärendet fortfarande på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning beroende.
Vid begge de riksdagar, hvilka förflutit, sedan ofvanberörda underdåniga skrifvelse afläls, hafva förnyade framställningar i ämnet blifvit af enskilda motionärer gjorda, men emedan Rikets Ständer ansett, alt Kongl. Maj:ts nådiga beslut med anledning af den redan aflåtna skrifvelsen borde afvaktas, icke föranledt till någon vidare åtgärd från Rikets Ständers sida.
Behofvel af en snar förändring har vid innevarande riksdag blifvit af ofvannämnda motionärer ytterligare framhållet, och de många gånger tillförene anförda skäl, hvilka i allmänhet tala emot det nuvarande slöseriet med officiela eder och de föreskrifna edsformulärens vidlyftighet, hafva af motionärerne upprepats.
Men tillika hafva anmärkningarne denna riksdag företrädesvis rigtals emot upprepandet af eder, som en gång tillförene blifvit af samma 6 Santmans. Lag- samt Allm. Besv.- och EJcon.-Utsk.
Betänkande N:o 23. 5 person aflagda.
Det har synts motionärerne vara icke allenast öfverflödigt utan derjemte, såsom ledande till edens ringaktande, skadligt, att den, hvilken vid sitt första tillträde af embete eller tjenst aflagt föreskrifven tro- och huldhets- samt tjenstemanna-ed, sedermera vid alla tillfällen, då han, efter vunnen befordran, skall öfvertaga en embetsförvaltning, som är likartad med den förra, ehuru af högre grad, nödgas ånyo ikläda sig samma förpligtelse, likasom hade den förra då upphört att ega gällande kraft.
Ännu mera förnärmande för den helgd, hvilken måste bevaras åt den högtidligt och muntligt aflagda embets-eden, har den föreskrift synts vara, enligt hvilken det åligger läkare att åt meddelade embets-utlåtanden gifva ytterligare bekräftelse genom en upprepad skriftlig edsförpligtelse.
Uti alla stadganden om upprepade eder synes ligga ett misstroende till edens verksamhet, och dess betydelse skulle derföre otvifvelaktig! höjas, om, med undanrödjande af detta skenbara misstroende, edernas antal inskränktes.
Utskottet har derföre, lika med motionärerne, ansett det vara önskvärd!, om en sådan förändring snart kunde tillvägabringas, hvarigenom dels en gång aflagd embets-ed hlefve gällande för alla offentliga sysslor af enahanda hufvudsakliga beskaffenhet, dels ock läkare, i likhet med Statens embetsman, finge, på grund af deras muntligen aflagda läkare-ed, åtnjuta det vitsord, dem såsom sådane tillkommer, ulan vidare skriftlig förpligtelse.
Likaledes anser sig Utskottet böra instämma i de af motionärerne gjorda anmärkningar mot edsformulärens beskaffenhet.
Oafsedt deras tröttande vidlyftighet, hvilken i väsendtlig mån förringar det intryck af högtidlighet, som bör åtfölja edens afläggande, kan emot beskaffenheten af deras innehåll med skäl anmärkas, alt detsamma till en del utgöres af förpligtelser, om hvilkas betydelse den, som aflägger eden, olla icke eger kännedom eller kan bilda sig ett rigtigt begrepp.
Sådant förhållande måste verka antingen till missaktning för en ed, hvars innehåll man icke förstår eller, hos ömtåligare samveten, till betänkligheter mot densammas afläggande; och i begge fallen motverkas edens ändamål att vara en helig och frivillig förpligtelse.
Då en längre tid numera förflutit, sedan Rikets Ständer, på sätt ofvan förmäles, hos Kongl. Majit framställde sin önskan om en revision af lagarne angående edgång, ulan att någon påföljd deraf sedermera försports, men behofvet af en sådan förändring qvarstår oförminskadt, och det vid innevarande riksdag blifvit från flera håll uttaladt, i hvilka delar densamma för det närvarande mest påkallas, anser sig Utskottet böra tillstyrka, att Rikets Ständer mätte i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj.t, med anmälan om de dsigtcr i frågan, som här ofvan blifvit af Utskottet framställda, anhålla, att Kongl, Maj.t täcktes, jemte 6 Sammans.
Betänkande N:o 24. pröfningen af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 22 Februari 1854, taga desamma i nådigt öfvervägande.
Herr Doktor Petrelli bar begärt alt få antecknadt^ att han icke öfvervarit ärendets behandling i Utskottet.
Ank. till Exp.-Utsk. den 22 Sept. 1883, kl. 6 e. no. Betänkande, i anledning af väckta motioner om ordnande af lekmannaverksamheten inom kyrkan.
Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har, jemlikt stadgandet i 43 § Itiksdags-ordningen, fått till sin behandling öfverlemnade tre särskilda angående delta ämne väckta motioner, hvilka blifvit af vederbörande Riksstånd lill Lag—Utskottet remitterade.
Dessa förslag, öfver hvilka Utskottet nu går att afgifva yttrande, hafva blifvit framställda inom Högvördiga Pr esle-Ståndet af Doktor Almqvist (motionen N:o 22) och Kontrakts-prosten Janzon (motionen N:o 63), med hvilken Prosten Bergvall instämt; samt inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdagsfullmägtigen Nils Åndersson från Wermlands län (motionen N:o 445), med hvilken Riksdagsfullmäglige Jonas Christoffersson och Olof Olsson från nämnda län sig förenat.
SammanS.
Lag• samt Allni. Besv.- och Ekon.- Ut sk.
Betänkande N:o 24.
7 Utskottet liar tillika fält emottaga Protokoll öfver de diskussioner, som inom ofvanberörda Riks-Stånd vid motionernas remitterande egt rum.
Af den diskussion, som innefattas i det Protokoll, hvilket från Presle-Slåndet kommit Utskottet tillhanda, inhemtas, alt närmaste anledningen lill de inom nämnda Stånd väckta förslagen är alt söka i den härstädes inrättade s. k.
Evangeliska Fosterlands—stiftelsens verksamhet genom utsändande af kolportörer, som försälja andeliga skrifter, men tillika uppträda med predikande.
Motionärerne hafva ansett, alt, om äfven det intresse, hvarmed dessa kringvandrande predikanter afhöras, är glädjande såsom hevis på ett vaknadt andeligt lil hos folket, det dock vore nödigt, till förekommande af villolärors utspridande, att någon kontroll öfver dessa predikanters verksamhet hölles.
Men då det goda, som ligger på holten deraf, icke hör förijväfvas, på samma gång del dermed sammanhängande onda motverkas, utan lekmannaverksamheten fastmera förtjenar uppmuntran till dess välsignelsebi ingande arbete, har af denna egenskap hos den förevarande frågan alt ega två olika sidor blifvit en följd, att motionärernes förslag sönderfaller i tvänne väsendtligen skiljda delar, som dock med hvarandra stå i det sammanhang, alt pröfningen af den förra på ett afgörande sätt bestämmer, hvilken vigt hör tilläggas den sednare.
Motionärerne åsyfta nemligen dels vissa inskränkningar i den nuvarande predikofriheten vid enskilda sammankomster till andaktsöfning, dels ersättning derför genom en ordnad lekmannaverksamhet inom kyrkan.
I förra hänseendet har blifvit föreslaget: af Kontraktsprosten Janzon: ”att hvar och en må vara tillåtet alt på sammankomster för andaktsöfningar föreläsa bibeln ordagrannt, äfvensom asketiska skrifter af renlärige förfaltare, sjunga psalmer ur vår kyrkas psalmbok och föreläsa böner, men all lekman, som ej är särskildt dertill befullmägtigad, ej må förklara bibeln elier hålla andeliga föredrag inför en samlad menighet, vid det vite nu gällande lag ålägger den, som, emot kyrkoråds förbud, uppträder såsom talare på sammankomster för andaktsöfningar.” af lliksdagsfullmägligen Nils Andersson: ”alt ett bestämdt stadgande må blifva ulfärdadt, att den person, som vill inbjuda till eller föranstalta religiös sammankomst, bör icke allenast om tiden och stället för densamma hos församlingens prest och kyrkoråd göra anmälan så tidigt, alt vederbörande kunna vid tillfället vara tillstädes, om de sådant akta nödigt, utan äfven uppg:fva, hvilka främmande talare der komma att uppträda, samt förete betyg öfver deras frejd och kristendomskunskap, allt vid bot af 25 till 100 Kalr R:mt till församlingens fattigkassa, hvilka böter, vid bristande tillgång, skulle förvandlas till arbetsfängelse. ” 8 Sammans.
Besv - och Ekon.-Utsh. Betänkande N:o 34.
Ulskoltet skulle törliända endast behöfva påpeka, huru ofvanberörda förslag, i synnerhet det af Kontraktsprosten Janzon framställda — om de i öfrigt voro verkställbara, hvilket med skäl kan belviflas — skulle leda till en lagstiftning fullkomligt stridande mot den grundsats af frihet till hållande af religiösa föredrag, hvarpå Kongl.
Förordningen angående särskilda sammankomster för andaktsöfning den 26 Oktober 1850 hvilar.
Denna författning har ännu endast en kort lid varit tillämpad, hvadan någon bestämd erfarenhet icke kunnat vinnas om lämpligheten af de stadganden, som deri innehållas; och har Lag-Utskottet vid innevarande riksdag äfven på denna grund afstyrkt det förslag om en ytterligare utvidgning af religionsfriheten, som blifvit framståldl.
Med ännu mera skäl torde tiden böra afvaktas, innan det kan komma i fråga att, genom bifall lill förslag af den syftning, som Herr Kontraktsprosten Janzons, återgå från den bana inom lagstiftningen, som beträddes genom omförmälda Kongl. Förordning.
Men äfven om icke dessa skäl mot den föreslagna lagstiftningsåtgärden förefunnes, skulle Utskottet icke kunna tillstyrka Rikets Ständer att till botande af det onda, som motionärerne anmärkt, använda de af dem föreslagna medel.
Utskottet föreställer sig, att, derest presterskapet med vederbörligt nit egnar sig åt församlingens själavård, och har sin uppmärksamhet fästad på de andeliga rörelser, hvilka inom densamma föregå, det icke skall kunna undgå presterskapet, om sjelfvalda lärare der uppträda med sådan villfarande predikan, som kan störa församlingens tro och sedliga sammanlefnad, och alt, om äfven en sådan predikant skulle få tillfälle att en eller annan gång utan kyrkoherdens vetskap låta höra s»g af en mindre del af församlingen, han likväl icke skall hinna att utöfva någon mera förderflig verksamhet, innan presterskapet skall förspörja om hans uppträdande och blifva i tillfälle att genom sannt kristlig upplysning och vederläggning motverka den fara, som kan hota.
Utskottet sätter i delta afseende större förtröstan till presterskapets nit alt aktgifva på ställningen inom församlingen än till de osäkra verkningarne af polisföreskrifter och bötesbestämmelser, i syfte att på förhand framkalla anmälan hos presterskapet om tillämnade religiösa föredrag af lekmän, helst sådana föreskrifter, efter hvad erfarenheten gifvit vid handen, mera bidraga till alt uppreta sinnena mot kyrkan och nära separatismen, än de tjena till det afsedda skyddet mot villfarelserna.
Ej heller skulle Utskottet kunna tillstyrka, att på något sätt motverka lekmannaverksamheten, der den icke tillika innebär villolärors spridande.
Redan det af erfarenheten vitsordade förhållande, alt det framställningssätt, som ifrågavarande predikanter begagna, visat sig begärligt för den stora, mindre bildade allmänheten och sålunda utgör ett verksamt medel för bibringande af insigter i andeliga ting och sinnenas väckande till andakt, bör utgöra en anledning att undvika alla åtgärder, som kunde undertrycka denna verksamhet; och då det väl med hög grad af sannolikhet kan antagas, att just den frihet från alla stränga former och den pregel af oreflekterad åskådning, som utmärka dessa framställningar, Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ehon.-TJtsTc. Betänkande N:o 24. 9 ställningar, i främsta rummet bidraga alt gifva dem deras tilldragande verkan på allmänhetens sinnen, så synes ock hvarje försök till reglerande af denna verksamhet innebära en fara, att densamma derigenom skall blifva tillintetgjord.
Men, säger man, om äfven formen för dessa predikanters framställningar bör af antydda skäl respekteras, så bör dock innehållet deraf kontrolleras.
Utskottet skulle visa misstroende till de eviga sanningarnes förmåga att besegra villfarelsen, om
Utskottet för sådant ändamål förordade andra medel, än de, som redan stå ordets tjenare till buds.
Ar den kringvandrande predikanten en man, som, utan alla biafsigter, af bela sitt bjerta egnar sig åt del andeligas tjenst, skall han säkerligen gerna lyssna till de på större insigter och rikare erfarenhet grundade lärdomar, som af presterskapet honom meddelas; han skall deraf rättas i sina villfarelser och vinnas för sanningen; den honom egendomliga förmågan att verka på folkets sinnen kommer på delta sätt kyrkan, genom sina resultater, tillgodo; och han blir sjelf en gagnande mellanlänk mellan presterskapet och församlingen.
Om åter mannen är en bedragare, som under religiositetens larf gömmer egennyttiga beräkningar, och blir döf för de föreställningar, som af presterskapet honom göras, så kan man vara förvissad, att presterskapet skall ega förmåga och tillfälle, alt inför församlingen afslöja honora och derigenom göra honom oskadlig.