Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stadgandet att qvinna ej må väljas till Stadsfullmägtig, anser Utskottet visserligen icke oriktigt, men öfverflödigt, och då dess bibehållande här, medan något motsvarande stadgande icke finnes i Förordningen om kommunalstyrelse på landet, skulle kunna föranleda det missförstånd, att qvinna icke i stad, men väl på landet, finge väljas till Fullmägtig, tillstyrker
Utskottet att punkten ”Qvinna må ej heller till Stadsfullmägtig väljas” uteslutes. § 30.
I enlighet med hvad vid 29 § i Förordningen om kommunalstyrelse på landet, jemförd med 13 § i samma Förordning, blifvit af Utskottet föreslaget, torde äfven denna § höra erhålla följande lydelse:
Den, som blifvit till Stadsfullmägtig vald, må kunna uppdraget sig afsäga om han icke är i staden eller inom dess område boende, om han är embets- eller tjensteman och af sin befattning hindras att uppdraget fullgöra, om han efter de fyra sistförflutna årens tjenstgöring såsom Stadsfullmägtig är i ordning att derifrån afgå, om han uppnått Sextio års ålder eller förmår uppgifva annat förhinder, som af öfrige Fullmägtige godkännes.
Skall fyllnadsval ske, sammankalle Magistraten för sådant ändamål stadens röstegande medlemmar. § 34.
Utom de i Kommitterades förslag uppräknade fall, torde sammanträde äfven böra hållas, då sådant äskas af de fleste bland Fullmägtige; hvadan Utskottet hemställer att denna § må erhålla följande lydelse:
Stadsfullmägtige sammanträde ock så ofta Konungens Befallningshafvande, Magistrat, Stadsnämnd eller de fleste afl Fullmägtige det äska, eller då ordföranden sådant nödigt finner. § 35.
Likasom allmän Rådstuga kunna ock Fullmägtige i undantagsfall behöfva sammankallas redan till nästa dag, hvadan Utskottet tillstyrker att orden ”minst två dagar förut”, i denna §:s första punkt förändras till ”sednast dagen förut.” § 58.
Då det kan hända att Nämndens protokoll icke är genast färdigt till justering, men likväl t. ex. för expedierande af skrifvelse eller protokolls-utdrag i ärende, som fordrar skyndsam handläggning, måste justeras innan sammanträde för annat ändamål erfordras, och det synes onödigt att endast för protokollets justering besvära Nämndens samtlige ledamöter med nytt sammanträde, tillstyrker Utskottet 30 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. att, i öfverensstämmelse med § 42 i denna Förordning, efter slutet af §:n tillägges en punkt sä lydande:
Nämnden kan likväl uppdraga åt ordföranden med två ledamöter att protokollet justera å den dag, Nämnden dertill bestämmer. § 62.
Dä denna §:s nuvarande ordalydelse möjligen skulle kunna föranleda den tolkning, att Magistraten eger öfverinseende jemväl öfver de inom stads-kommunen af enskilda bolag eller inrättningar tillsatta styrelser, hvilket icke lärer vara §:s verkliga mening, hemställer Utskottet att densamma måtte ändras sålunda:
Alla af stads-kommunen tillsatta särskilda styrelser stå i och för sin förvaltning under Magistratens öfverinseende. § 70.
Af skäl, sorn redan vid § 58 i Förordningen om kommunalstyrelse på landet blifvit anförda, tillstyrker Utskottet att de i denna §:s andra moment förekommande orden ”äfvensom den bevillning, som pålagts utan hänsigt till motsvarig inkomst,” —• må utgå. § 74.
Vid denna § har Utskottet intet annat att anmärka, än att uttrycket ”i god tid” i §:s sista moment torde böra utbytas emot något mera bestämdt, i hvilket afseende Utskottet hemställer att §:s sista moment måtte erhålla en sålunda förändrad lydelse:
För ofvannämnda ändamål åligger det ock de särskilda styrelser, som staden för vissa bestämda förvaltnings-bestyr kan hafva tillsatt, att å tid, sorn utsattes af Magistraten i sam råd med Nämnden, till Magistraten ingifva sina specialförslag öfver utgifter och inkomster för det nästföljande året. § 85.
Tiden, då enligt denna §:s sednare moment de särskilda styrelserna böra till
Drätselkammaren aflemna sina särskilda räkenskaper, är, enligt Utskottets tanke, icke angifven med den bestämdhet, som i en förordning är önskvärd, utan torde böra utsättas till viss månad med afseende på tiden för de allmänna räkenskapernas aflemnande.
Hvad denna sistnämnda tidpunkt angår, så lära, enligt hvad Landshöfdingen v. Troil i sin reservation upplyst, de större städernas räkenskaper vara af sådan vidlyftighet att deras afslutande, reviderande och slutliga granskning omöjligen kan verkställas inom den af Kommittéen föreslagna tid.
Utskottet tillstyrker derföre, att tiden för de allmänna räkenskapernas aflemnande framflyttas en månad, d. v. s. till före den 1 April, hvarigenom det blifver lämpligt att be stämma tiden för special-räkensltapernas aflemnande till före den 1 Mars.
Då det dessutom mångenstädes lärer visat sig högst nödigt att vid räkenskapernas öfverlemnande till Revisorerne, dessa föreläggas viss tid för revisions-berättelsens afgifvande, anser Utskottet ett stadgande härom böra i denna § inflyta.
Allmänna Besvära- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. 31 Paragrafen skulle således, i öfverensstämmelse med hvad Landshöfdingen v. Troil föreslagit, erhålla följande lydelse:
Drätselkammaren att, i enlighet med gifna föreskrifter, föra stadens räkenskaper och dem med kalenderår alsluta.
Räkenskaperna skola före den 1 April öfverlemnas till Magistraten, som, med föreläggande af viss tid för revisions berättelsens afgifvande, dem inför protokollet Rcvisorerno tillställer.
, Särskilda af staden tillsatta styrelser skola före den 1 Mars till Drätselkammaren aflemna redovisning för de medel, de under föregående år omhänderhaft för att i stadens allmänna räkenskaper upptagas och tillika med dem granskas. § 86.
Ifall Utskottets förslag vid § 16 om ändring af tiden för allmänna Rådstugans första årliga sammanträde från Maj till Juni vinner bifall, bör denna ändring äfven här iakttagas, så att §:s slutord ”sorn under loppet af Maj månad hålles” förändras till ”sorn under loppet af Juni månad hålles”. 1 Förslaget till Förordning om Kyrkostämma samt liyrko och SkoLråd. § 2.
Bland de i denna §:s mom. 6 omnämnda församlingens byggnader, torde oek klockareboställe böra upptagas, hvarigenom momentet skulle erhålla denna lydelse:
Byggnad och underhåll af kyrkan med hvad dertill hörer samt prestgård och klockareboställe, skolhus och skolmästareboställe. §§ 5, 7 och 8.
Af skäl, som vid motsvarande §§ i Förordningen om kommunalstyrelse på landet redan blifvit anförda, och hvilka Utskottet anser äfven hår ega sin giltighet, torde dessa §§ böra erhålla följande lydelse: § 5.
Vid omröstning följes på landet den för kommunalstämma och i stad den vid allmän Rådstuga gällande röstgrund. § 7.
För fastighet, som innehafves af landbo elter arrendator, röste innehafvaren.
Ej må egaren kunna sig förbehålla att för sådan fastighet rösta. 32 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161.
Enka, frånskild hustru eller ogift qvinna, som myndig' är, ege i kyrkostämma rösträtt utöfva.
Ej må för samfäld egendom flera än en person i kyrkostämma talan föra.
För bolag må bolaget eller dess styrelse och för oskiftadt bo delegarue i boet ombud utse.
För näring eller rörelse, som under borgenärers förvaltning står, må ej röstas. § 8.
Röstegande varö berättigad att sin talan och rösträtt i kyrkostämma genom fullmagt på annan man öfverlåta; dock må ingen på grund af fullmagt föra talan för mer än en röstberättigad.
Fullmagten skall vara antingen skrifven och underskrifven af utställaren samt med dennes sigill försedd, eller ock af utställaren underskrifven och med två vittnens underskrift bestyrkt. § 13- Då de vigtiga frågor, som å de ordinarie kyrkostämmorna förekomma, icke lära kunna afgöras utan temligen vidlyftiga förhandlingar, samt det således icke torde vara lämpligt att dermed upptaga tid, som är egnad åt Sabbaten, tillstyrker Utskottet att denna §:s mom. 3 erhåller följande lydelse:
Kungörelsen uppläses från predikstolen fjorton dagar eller minst en vecka derförut, Ar kyi'kostämma utsatt till dag, då gudstjenst hålles, skall kungörelsen derom den dagen ånyo uppläsas.
De i § 10 omnämnda ordinarie kyrkostämmor må ej till sådan dag utsättas. § 18.
Att protokollsföringen vid kyrkostämma skall blifva synnerligen besvärlig och derföre icke kunna af ordföranden medhinnas synes visserligen ej vara att befara, men då det i allt fall icke kan vara olämpligt att ordföranden medgifves rätt att låta på sitt ansvar ombesörja protokollsföringen genom någon annan, bar Utskottet ansett det vid § 23 i Förordningen om kommunalstyrelse på landet föreslagna tillägg äfven bär böra intagas, så, att första punkten af denna § skulle erhålla följande lydelse:
Ordföranden skall vid kyrkostämma föra eller på eget ansvar låta föra protokoll, upptagande ämnet för öfverläggningen och beslutet med skälen dertill. § 25.
Då det isynnerhet i sådana församlingar, som hafva så kallade flyttbara skolor, torde vara af vigt att församlingen icke beröfvas möjligheten att, der så nödigt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161.
33 nödigt finnes, för den närmare tillsynen inom do särskilda rotarne kafva en ledamot af kyrko- och skolrådet inom hvarje rote. men, enligt hvad Utskottet har sig bekant, redan nu församlingar finnas, som äro fördelade i flera än elfva rotar och der således det af de Kommitterade föreslagna maximi-antal ledamöter i kyrko- och skolrådet skulle blifva för litet, får Utskottet, som icke är i tillfälle uppgifva något annat i detta hänseende öfverallt lämpligt tal, tillstyrka att paragrafens slutord ”eller öfverstiga elfva” måtte helt och hållet uteslutas. § 31.
Dels på grund af de skäl, som redan vid 55 § i Förordningen om kommunalstyrelse på landet blifvit anförda och dels emedan det i denna § förekommande uttrycket ”församlingens kassa” ej är tillräckligt bestämdt, då församlingen ju kan hafva flera kassor, torde paragrafen böra erhålla följande lydelse: Kallar Kyrko- och Skolrådet någon, som inom församlingen bor eller sig uppehåller, till inställelse för att i de på Kyrko- och Skolrådets omvårdnad beroende ordnings- och sedlighetsmål höras, vare han pligtig att kallelsen hörsamma, såvida han fyra dagar förut deraf erhållit del på sätt om stämning i 11 Kap. 7 § Iiättegångs-Balken stadgadt är.
Uteblifver den sålunda kallade utan laga förfall böte En Riksdaler Riks mynt till församlingens sfcoZ-kassa och tillhålles af Kyrko- och Skolrådet genom förnyade vitén, som dock tillsammans ej må öfverstiga Femton Riksdaler Riksmynt, att sig inställa.
Kan den tredskande ändå ej förmås till inställelse, lite Kyrko- och Skolrådet Konungens Befallningshafvande till. § 38.
Då § 3 i denna Förordning redan stadgar att kyrkostämma vid handläggning af ärenden, om hvilka särskilda föreskrifter i Lag eller Förordning finnas, skall ställa sig till efterrättelse hvad sålunda är stadgadt samt härunder äfven höra hänföras de i Lag eller Förordningar gifna föreskrifter om särskilda taxe ringsgrunder för afgifter till särskilda ändamål, torde det vara öfverflödigt och missledande, att i denna § endast i afseende på folkskole-afgifter hänvisa till hvad derom särskildt finnes stadgadt.
Utskottet hemställer derföre att paragrafen, med uteslutande af dess mom. 3, må erhålla följande lydelse:
Do afgifter, om hvilka kyrkostämma beslutar, skola, idom i de fall hvarom § 3 handlar, utgå efter den för rösträtt i kyrkostämma bestämda grund.
I fråga om do afgifter och personliga tjenstbarheter, hvilka, enligt gällande Förordningar, åligga medlemmar af en kyrkoförsamling, oaktadt de i kyrkostämma icke ega rösträtt, gör denna Förordning icke ändring. § 44.
Såsom ett ärende, hvilket tillhör kyrkostämmas handläggning, upptager § 2 i mom.
11 äfven prestval.
Den 44 §:s ordalydelse skulle således kunna gifva Bih. till R.
1859 f 1860. 8 Sami. 32 Käft. 5 u Allmänna, Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. anledning till den föreställningen att, enligt de Kommitterades förslag, besvär i prestvalsfrågor borde ingifvas till Konungens Befallningshafvande inom
Tretio dagar elter det öfverltlagade beslutets kungörande.
Men då Utskottet, hvarken i afseende på forum för sådana måls fullföljd eller i afseende på besvärstideu, anser någon förändring nu böra föreslås i livad gällande Prestvals-förordning derom föreskrifver och icke keller tror de
Kommitterades mening verkligen hafva varit sådan, som ordalagen i § kunde låta förmoda, tillstyrker Utskottet, att vid slutet af denna §:s första moment tillägges en ny punkt, så lydande:
I afseende på besvär öfver prestval gälle hvad derom särskildt stadgadt är.
I Förslaget till Förordning om Lanris-ling. § 2- Bland föremål för Lands-tingets öfverläggningar och beslut synas äfven anstalter för befrämjande af allmän ordning och säkerhet inom länet hafva bort upptagas.
Häremot har visserligen blifvit invändt, att detta skulle kunna föranleda kollisioner emellan Lands-tinget och de offentliga polismyndigheterna.
Men då denna angelägenhet lika litet som någon annan skulle få af Lands-tinget behandlas annorlunda än såvidt den icke tillhörer offentlig myndighetsembetsåtgärd och dessutom hvarje Lands-tingets beslut derom, likasom i andra ämnen, måste godkännas af Konungens Befallningshafvande innan det kan vinna någon tillämpning, så synes invändningen icke vara af någon vigt, hvadan ock Utskottet föreslår berörda angelägenhets upptagande bland föremålen för Lands-tingets verksamhet.
Meningen med stadgandet att Lands-ting ej må inlåta sig på bedrifvande af spekulativa företag torde väl vara den att Lands-tinget ej bör få inlåta sig i företag, sorn ensamt afse penningevinst.
Riktigheten af den tanke, som härför ligger till grund, lärer ej kunna bestridas, men Utskottet anser ändock ett stadgande i den åsyftade riktningen föga lämpligt.
Gränsen emellan spekulativa och icke spekulativa företag låter icke i hvarje fall så noga bestämma sig att icke ett stadgande, som förbjödo de förra, lätteligen skulle kunna lägga binder i vägen äfven för företag af sednare slaget, om än deras vigt för länets bästa vore aldrig så påtaglig.
Och då dessutom ingen hos oss vunnen erfarenhet t. ex. af Hushållnings-sållskapernas verksamhet ger grundad anledning befara något sådant missbruk af Lands-tingets magt, som det föreslagna stadgandet är ämnadt att förebygga, tror Utskottet, i likhet med två ledamöter af Kommittéen, Landshöfdingen v.
Troil och Borgmästaren Stolpe, att detsamma kan saklöst utelemnas.
På grund häraf tillstyrker
Utskottet således att § erhåller följande lydelse:
Lands-tinget tillkommer att, i den ordning denna lag stadgar, rådslå och besluta om för länet gemensamma angelägenheter, hvilka afse den allmänna hushållningen, jordbrukets och andra näringars utveckling, anstalter för kommunikationsväsendets befordrande, helsovård, undervisning, allmän ordning Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Vt skottets Utlåtande N:o 161.
35 och säkerhet med mera dylikt, såvidt dessa angelägenheter icke enligt gällande förordningar tillhöra offentlig myndighets embetsåtgärd. § 3.
Dä denna § icke innehåller något om huru bör förfaras, då ett härad eller tingslag tillhör olilia län, torde ett tillägg derom icke vara öfverflödigt.
Det rätta härvid lärer väl vara, att hvarje del af häradet eller tingslaget, om än aldrig så liten, väljer Lands-tingsman till det län, inom hvilket den är belägen, emedan eljest svårigheter skulle uppstå vid debitering och uppbörd af den Lands-tingsskatt, som på en sådan häradsdel sig belöper.
Är dock delen så liten att den ej bar minst 1,000 innevånare, synes den ej kunna göra anspråk på att få sända egen Lands-tingsman utan böra i detta afseende räknas till närmaste
Tingslag inom länet och således välja tillsammans med detta.
Utskottet tillstyrker alltså, att vid slutet af denna § göres ett tillägg, så lydande:
Höra delar af samma härad eller tingslag till olika län, villie hvardera delen Lands-tingsman till det län den tillhörer.
Innehåller någon del mindre än Ett tusen innevånare välje den tillsammans med närmaste inom samina län belägna tingslag. § Ä De
Kommitterade hafva i denna § föreslagit att antalet af samtlige ledamöter i ett Lands-ting, ej må öfverstiga Femtio och såsom skäl dertill anfört, att ”i alla fall de debatterande personernas antal vida mindre än mångsidigheten af ”deras kännedom om länets särskilda delar och förhållanden utgör den tillförlitligaste garantien för väl afvägda beslut.”
Detta är onekligen sannt, men det oaktadt anser sig Utskottet icke kunna tillstyrka bifall till hvad de Kommitterade i denna dol föreslagit.
Enligt de uträkningar, som åtfölja do Kommitterades Betänkande, skulle, med tillämpning af § 3, antalet
Lands-tingsledamöter komma att öfverstiga det föreslagna maximum i 7 län, nemligen i Kalmar, Göteborgs- och Bohus, Wermlands, Skaraborgs, Elfsborgs, Östergötlands och Malmöhus län.
Af dessa skulle i de fyra förstnämnda antalet blifva emellan 50 och 60, i Elfsborgs och Östergötlands emellan 60 och 70, samt endast i Malmöhus län öfver 70, nemligen 72.
Härvid bör dock erinras att dessa uträkningar äro grundade på 1855 års folkmängd och att de anförda talen således äro något lägre än de, som efter nuvarande folkmängd skulle erhållas.
Men i alla fall finner Utskottet dem ej så höga, att de nödvändigt påkalla en begränsning.
Man har befarat att så stora antal ledamöter skulle göra att Lands-tingets korta sessionstid kommc att upptagas af tal och vidlyftiga diskussioner med i förhållande dertill obetydliga resultater, men, utom det att de vidlyftiga diskussionerna ju kunna leda till ärendenas fullständigare utredning och således möjligen vara gagneliga, synes denna befarade olägenhet lämpligast afhjelpas derigenom att Lands-tinget arbetar på afdelningar, hvartill tillfälle är detsamma beredt genom § 38.
En annan omständighet, som också ansetts göra stadgande af ett maximum nödvändigt, är den att mångenstädes i våra små landsortsstäder icke skulle finnas lokaler nog rymliga för sammanträden af flera än 50 personer.
Men då man betänker att Lands-tingen 36 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. endast i undantagsfall komme att hållas annorstädes än i residens-städer, hvilka väl åtminstone i ,dc ofvannämnda länen böra kunna antagas vara försedda med tillräckligt stora samlingsrum för 60 å 70 personel1, i synnerhet, som det ju alltid står öppet att härtill upplåta samma lokal, som begagnas af det första Landstinget, hvilket äfven, enligt de Kommitterades förslag, skulle sammanträda utan afseende på maximum, så synes äfven denna omständighet icke böra tilläggas någon synnerlig vigt.
Dessutom — ifall antalet af ett Lands-tings ledamöter, skulle blifva så stort att det funnes verkligen medföra svårigheter i ena eller andra afseendet, så har ju ett sådant Lands-ting alltid den utvägen att begagna sig af stadgandet i § 63 och fördela sig på två särskilda Lands-ting.
Något egentligt skäl för stadgandet af ett maximum finnes således, Utskottet veterligen, icke, men väl förutser Utskottet nästan oöfvervinnerliga svårigheter och ett stort missnöje af ett sådant stadgandes tillämpning.
Om Malmöhus län tages till exempel, så finnes af de Kommitterades uträkning, att det först sammanträdande Lands-tinget derstädes kommer att bestå af 72 ledamöter, 53 från landet och 19 från städerna.
Detta antal skall nu af Lands-tinget minskas till 50.
Genom en enkel uträkning med regula de tri finnes lätt att detta nya tal skall utgöras af 37 ledamöter från landet och 13 från städerna.
Af de 72 valda ledamöterna, skola således 16 från landet och 6 från städerna uteslutas — men, hvilka?
Någon grund härför är icke angifven och torde icke heller kunna gifvas, utan att rubba det inbördes förhållande emellan länets särskilda härader och städer, som i § 3 stadgats, såsom billigt och rättvist.
Och häri ligger den egentliga svårigheten, som också föranleder Utskottet tillstyrka att hela maxim i-begränsningen borttages, hvarigenom äfven stadgandet i §:ns sista moment blir obehöfligt.
Deremot finner Utskottet allt skäl att ej de vigtiga rättigheter, som, enligt denna förordning skulle åt landstinget anförtros och hvaribland bör särskildt nämnas beskattningsrätten komma att utöfvas af ett så ringa antal ledamöter att det undcrstegc Tjugo.
Kommitterades uträkningar skulle ett sådant förhållande väl endast kunna inträffa på Gottland och i Jemtland, men det kan äfven förekomma i sådana län, som med begagnande af tillåtelsen i § 63 fördelat sig å två Lands-ting.
Utskottet anser derföre lämpligt och behöfligt att det föreslagna stadgandet om ett minimum bibehålles.
Med iakttagande af hvad Utskottet sålunda tillstyrkt, torde denna § höra erhålla följande lydelse:
Antalet Lands-tingsmän från samtliga städer, härader eller tingslag i ett län, må ej understiga Tjugo.
Till ett Lands-ting, som efter denna Förordning först sammanträder, må likväl inväljas så stort antal Lands-tingsmän, som enligt det i nästföregående § bestämda förhållande till folknummern belöper sig på hvarje stads, härads eller tings-lags folkmängd; och bestämme detta landsting det antal ombud, som, med iakttagande af nu gifna föreskrifter, skall för framtiden bilda hela Lands-tinget och särskildt af hvarje stad, härad eller tingslag utses. § 5.
Då det icke torde vara billigt att vid Lands-tingsmannaval en kommun med 6,000 innevånare skall ega lika stort inflytande på valets utgång, som en Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. 37 kommun med vida större folkmängd, hemställer Utskottet att stadgandet, det ingen kommun får utse flera än fyra valmän, må utgå, hvarjemte Utskottet, lör den händelsen att en kommun delvis tillhör olika län, anser behöfligt att vid slutet af denna § göres ett tillägg i närmaste öfverensstämmelse med det af Utskottet vid § 3 föreslagna.
De i § 3 omnämnda valmän utses bland dem, som i kommunal-stämma rösträtt ega, efter der gällande allmän röstgrund, sålunda: att en kommun med 1,000 innevånare eller derunder utser 1 valman med öfver 1,000 till och med 3,000 2 valmän med öfver 3,000 till och med 6,000 3 valmän o. s. v. efter summa beräkning för iifeerskjutande folkmängd.
Höra delar af samma kommun till olika Ian, vittje hvardera delen valman till del län den tillhörer.
Innehåller någon del mindre än 500 innevånare, välja den tillsammans med närmaste inom samma län belägna kommun. § Il
Ett uppdrag att vara Lands-tingsman medför ej blott besvär, utan äfven, åtminstone för dem, som icke hafva sin vanliga hostad å den ort, der Tinget hålles, utgifter, emedan enligt § 24 en Lands-tingsman icke erhåller något arfvode eller ersättning för annan uppdraget åtföljande kostnad än för rosan till samlingsorten och hem igen.
Vid sådant förhållande, torde det vara billigt att något stadgas, som tillförsäkrar en person att ej utöfver en viss tid, t. ex. fyra år, behöfva åtaga sig detta kostsamma förtroende, hvadan ock Utskottet tillstyrker att denna § erhåller följande lydelse:
Lands-tingsman eller Suppleant, må ej kunna uppdraget sig afsäga, såvida han ej under Fyra år tjenstyjort som Landstingsman, uppnått 60 års ålder eller förmår uppgifva annat hinder, som af Lands-tinget godkännes. § 13- Borgmästaren Stolpe har i sin reservation föreslagit att Konungens Befallningshafvandes Utslag i frågor, angående Lands-tingsmannaval icke horde få öfverklagas.
Genom antagande af ett sådant stadgande skulle man icke allenast undgå, att med pröfningen af ett nytt slags ärenden belasta den redan förut af andra göromål öfverhopade högsta myndigheten, utan äfven vinna den icke oväsendtliga fördelen, att det då kunde med säkerhet påräknas att samtliga Lands-tingsmannavalen inom länet verkligen skulle vara definitivt afslutade till den tid, då Kongl. Maj:t, enligt § 25, hör bland de valda Lands-tingsmännen utse Tingets ordförande, hvilket deremot torde vara tvifvelaktigt, ifall besvären, såsom de Kommitterade föreslagit, skulle få fullföljas ända till Kongl. Maj:t.
Och då dessutom någon våda icke synes vara att befara af att åt Konungens Befallningshafvande öfverlemna att i sista hand afgöra frågor om val, hvilka, såsom dessa, äro af nästan ensamt ekonomisk betydelse, tillstyrker Utskottet, att, med bifall till Borgmästaren Stol - 38 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. pes omförmälda förslag samt med någon förenkling af paragafens redaktion för öfrigt, densamma må erhålla följande lydelse:
Klagan öfver valet anföras hos Ii anunti rus Befallningshafvande sist före klockan Tolf å fjortonde dagen efter valförrättningen, den dagen likväl oräknad, och må öfver Konungens Befallningshafvande!!
Utslag i tlaj mål klagan ej föras. § 17.