Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen och då fartyg, som från utrikes ort till Svensk hamn ankommer, alltid skall afgifva märkrulla, samt fartyg, som med last eller i barlast från sådan hamn till utrikes ort afgår, likaledes skall vara försedt med tullpass, hafva Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen ansett, dels den i sista mom. af den ifrågavarande paragrafen antydda inskränkning i skyldigheten att märkrulla aflemna böra utgå, och dels att i samma moment borde inflyta äfven erinran om efterkommande af hvad i fråga om uttagande af tullpass är föreskrifvet; med afseende hvarpå för sagda moment föreslagits följande förändrade lydelse: »I alla dessa fäll skola dock fartygens skeppare ställa sig till efterrättelse de i Tullstadgan gifna föreskrifter om anmälan hos närmaste tullbetjent äfvensom om märkrullas aflemnande, samt, i tillämpliga delar, jemväl iakttaga hvad i nämnda stadga finnes anbefaldt rörande uttagande af tullpass.» Och hemställer Utskottet, att hvad komiterade i afseende på 4 § föreslagit må, med iakttagande af de utaf Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen sålunda tillstyrkta jemkningar och tillägg, utaf Rikets Ständer godkännas.
Vidare hafva Tullkomiterade vid 6 § anfört, att då enligt densamma det skall i stapelstad ankomma på vederbörande Fabriks- och Handtverksföreningar att utse personer, en eller flere, hvilka ega tillse, det varor, som skola tullbehandlas, blifva efter rigtiga värden och benämningar förtullade, men den i 1846 års Fabriks- och Handtverksordning förekommande bestämmelsen, att i hvarje stad skall finnas Fabriks- och Handtverksförening, enligt Kongl.
Förordningen den 18 Juni 1864, angående utvidgad näringsfrihet, upphört“att vara gällande, och det förhållande sålunda kunde uppstå, att dylik förening icke allestädes i stapelstad vore eller blefve bildad, hade, för sådan händelse, den sagda förening tillkommande rättigheten att personer för omförmälda ändamål utse, funnits lämpligast kunna utöfvas af vederbörande Kommunalstyrelse, hvilken myndighet synts vara den, som näst efter sagda föreningar vore närmast att, der så erfordras, det ifrågavarande bestyret öfvertaga; hvadan ett tilläggsstadgande härom blifvit af komiterade i paragrafen infördt.
Jemväl härå får Utskottet tillstyrka Rikets Ständers bifall. c, , Bevillnings-Utskottets Betänkande j\s 8. 25 Sedan genom Kongl Brefvet den 27 Mars 1846 restitution af tullmedel redan § .9. blifvit medgifven för artikeln punsch till belopp af 6 sk.
Banko per butelj, har bland andra så beskaffade stadganden i 9 § äfven detta af Tullkomiterade upptagits med beloppets utförande i riksmynt till 19 öre per butelj.
Denna åtgärd, likasom embetsverker.s förslag att första morn. af de för sådan restitutions beviljande meddelade föreskrifter må erhålla den förändrade lydelse: »att af de i vigt här upptagna varor minst 100 skålpund af hvardera och af punsch minst 100 buteljer skola till export angifvas och på en gång afsändas», biträdas af Utskottet med hemställan, att Rikets Ständer dertill må lemna bifall.
Då för utförsel af bomullsväfnad, tillverkad inom landet af garn i finhet af N:o 32 eller deröfver, restitution för närvarande eger rum till samma belopp som tullen utgjort för ofärgadt bomullsgarn eller 12 öre skålpundet, har Utskottet, sedan genom traktaten med Frankrike sagda tull blifvit nedsatt till 8 öre per skålpund, ansett restitutionen för den exporterade väfnaden böra derefter jemkas och utgå likaledes med 8 öre skålpundet, men hvarvid likväl den utvidgning i afseende på qvaliteten af väfnaden funnits kunna niedgifvas, att för bomullsväfnad utaf garn i finhet af N:o 26 eller deröfver, efter Engelsk beräkning, sådan restitution må ega rum, hvilket till bifall hemställes.
Lika med Tullkomiterade har Utskottet ansett erforderligt att stadgande här intages om den genom Kongl.
Brefvet den 15 Oktober 1858 redan medgifna restitution, dels för linneväfnad, och dels för jutegarnsväfnad, hvilka blifvit inom landet förfärdigade af utifrån infördt garn; och då tullen för ofärgadt och oblekt linnegarn kommer enligt Franska traktaten att från och med nästa år utgöra 10 öre, samt å jutegarn blifvit af Utskottet föreslagen till 5 öre per skålpund, har restitutionen för nämnda väfnaders utförsel äfven synts böra bestämmas till respektive samma belopp; hvarjemte i andra mom. af föreskrifterne om vilkoren i öfrigt för tillgodonjutande af restitution bestämmelsen om styrkandet af att varan är inom landet tillverkad, hvilken hittills afsett endast bomullsväfnad, blifvit äfven till andra till restitution berättigade slag af väfnader utsträckt; och hvilket allt torde godkännas.
I afseende åter å tredje mom. af de i samma paragraf för restitutions beviljande gifna föreskrifter, har Utskottet, på det att detta moment må bringas i närmaste öfverensstämmelse med hvad för närvarande vid införsel af bränvin och sprit från Frankrike är stadgadt, ansett sig böra, lika med Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen, hemställa, att momentet må få lyda sålunda: Bill. till Ä.
Brot. 1866 di 186H.
5 Sami. 1 Afd. 6 Haft. 4 26 Bevillnings-Utskottets Betänkande JH S. »3:o. att utförseln verificeras genom intyg af vederbörande embetsmyndighet å lossningsorten, det varan derstädes blifvit lossad; skolande dylikt intyg vara af Svensk konsul eller vice konsul, derest sådan å berörda ort finnes anställd, behörigen legaliseradt.» gg.
Enär, på sätt äfven tagna bestämmelser ingå i de mera omfattande stadganden rörande befrielse från lastpenningar, som blifvit tillagda vid 4 §, och andra mom. af förstnämnda paragraf innehåller endast ett upprepande af hvad i gällande Tullstadga finnes i samma hänseende föreskrifvet och således må vara här öfverflödigt, samt paragrafens tredje mom. blifvit till 4 § uppflyttadt, så föreslås, att hela den ifrågavarande tionde paragrafen i Taxeunderrättelserna må uteslutas, och nummerföljden i de öfriga derefter rättas. § 11, I nuvarande elfte, men blifvande tionde paragrafen hafva åtskilliga af Tullkomi terade vidtagna smärre redaktionsförändringar blifvit såsom ändamålsenliga af Utskottet iakttagna och, likasom öfriga i texten af det bifogade taxeförslaget tillstyrkta ändringar eller tillägg, med kursiv stil utmärkta, och hemställes, att sagda redaktionsjemkningar må bifallas.
Utskottet att, sedan de af Utskottet nu uppgjorda förslag till tulltaxa, och underrättelser om hvad vid tarifens verkställighet iakttagas bör, blifvit af Rikets Ständer pröfvade, den af Rikets Ständer med stöd af Regeringsformens 57, 60 och 61 §§ beslutade tulltaxa jemte underrättelser måtte till Kongl. Majit i underdånighet öfverlemnas, för att utfärdas, de sednare såvidt de vinna Kongl. Maj:ts nådiga stadfästelse.
Reservationer: l:o af Herr Friherre af Ugglas, C. G.: »Under behandlingen af Tulltaxan inom Bevillnings-Utskottet har jag omfattat den mening, att 1865 års Tulltaxa, i afseende å tullbestämmelserna, i allmänhet borde bibehållas oförändrad.
Jag har sålunda icke deltagit i Utskottets beslut om förändring i dessa bestämmelser i andra fall, än rörande »arbetad tobak;» och hvad särskildt angår Utskottets åtgärd att föreslå Rikets Ständer Bevillnings-Utskottets Betänkande JVs 8. 27 åsättande af tull å de flesta landtmannaprodukter, har jag så mycket mindre vid denna riksdag kunnat biträda en sådan mening, som priserna å dessa produkter för närvarande äro och under den närmaste framtiden synas blifva för landtmannen ganska tillfredsställande, samt ett genom åsatt tull åstadkommet fördyrande af dessa oundgängliga lefnadsförnödenheter innefattar en orättvisa emot alla de näringsidkare inom landet, som genom den Fransyska traktaten fått det höga skydd, de hittills å sina tillverkningar åtnjutit, i betydlig mån nedsatt.
I hög grad anmärkningsvärdt har det förefallit mig, att på samma gång man bekämpat godkännande af denna traktat, emedan den ovilkorligen skulle komma att medföra våra näringars undergång, man påyrkar tull å de nödvändigaste lefnadsförnödenheter i uppgifven afsigt att höja priset derå, och sålunda i sjelfva verket fördyra arbetslönen, hvarigenom ju dessa näringar uppenbarligen skulle få än svårare att bestå i kampen med den utländska täflan.
Slutmeningen i Utskottets Betänkande har jag icke heller biträdt.
Såvidt jag kunnat inhemta, har Bevillnings-Utskottet aldrig tillförene, vid öfverlemnande till Rikets Ständer af förslaget till Tulltaxa, gjort någon hemställan i sådant syfte, som den af Utskottet nu föreslagna, eller att Rikets Ständer skulle hos Kongl. Maj:t begära att Tulltaxan, sådan den af Rikets Ständer beslutas, måtte oförändrad af Kongl. Majit utfärdas.
Utan att nu ingå i sjelfva hufvudfrågan, eller den, huruvida Kongl.
Majit må ega rättighet att nedsätta eller borttaga några af Rikets Ständer åsätta tullsatser, måste jag på det kraftigaste protestera emot detta försök från Bevillnings-Utskottets sida att förmå Rikets Ständer göra en framställning, hvars laglighet minst sagdt torde vara omtvistad, då den står i strid med den praxis, som utan anmärkning utvecklat sig under en lång följd af år, då den dessutom står i strid med den åsigt, grundlagens högsta väktare, Konstitutions-Utskottet, just vid denna riksdag uttalat, då Utskottet lemnat utan allt afseende framställda anmärkningar emot Statsrådet Friherre Gripenstedt för hans åtgärd att tillstyrka Kongl. Majit att uti Tulltaxan af den 4 December 1863 borttaga eller nedsätta de tullsatser Rikets Ständer vid förra riksdagen åsatt åtskilliga landtmannaprodukter.
Härigenom måste Konstitutions-Utskottet anses hafva erkänt Kongl. Majits rätt att vid utfärdande af Tulltaxan ingå i pröfning af densamma, och då lära väl Rikets Ständer svårligen, på något Bevillnings-Utskotts förslag, kunna uttala en mening, som står i uppenbar strid emot en sådan uppfattning af grundlagens bud.
Detta vore att på sidan af grundlagen söka åstadkomma en förklaring af densamma.
Man har sagt, att det skulle vara för att värna Svenska folkets sjelfbeskattningsrätt och för att betrygga den i en framtid, en dylik hemställan borde göras.
Betecknande i detta afseende är, att då man begär att sjelfva Tulltaxan skall af Kongl. Majit »utfärdas,» man deremot åt Kongl. Majit öfverlemnar att pröfva de så kallade Tulltaxeur.derrättelserna.
Nu innehålla dessa sednare likväl föreskrifter om en afgift, som är lika mycket af tullbevillningsnatur som sjelfva tullsatserna, nemligen den så kallade lästetalsafgiften; och anmärkningsvärdt är det i sanning att samma Utskott, som anser sig böra hemställa, att Rikets Ständers beslut i afseende å en del af tullbe - 28 BeviUnings-Utshottets Betänkande M 8. villningen måtte utfärdas utan någon Kongl.
Majrts pröfning, sjelf föreslår att en annan och ganska betydlig del af samma bevillning, eller lästetalsafgiften, må göras beroende deraf att den vinner Kongl.
Maj:ts stadfästelse.
Utskottets ifrågavarande framställning innefatta ett försök att inkräkta på konungamagten, och yrkar afslag å densamma.»
I denna reservation instämmer Herr Croneborg, J. U. W. 2:o af Herr Friherre von Schulzenheim, II. lii.: »Emot Utskottets beslut, att föreslå Rikets
Ständer åsättandet af importtul å hvete och råg måste jag reservera mig.
Andamålet med tull kan väl ej vara annat, än antingen att bereda en statsinkomst eller skydda en inhemsk produktion emot utländsk konkurrens.
Då det likväl hvarken kan vara billigt eller lämpligt att genom en finanstull å en sådan nödvändighetsvara som spanmål, uttaga en skatt, som i lika mån, om ej i högre, skulle drabba den fattige som den rike och då å andra sidan Sverige, genom den utveckling dess jordbruk vunnit, blifvit ett spanmålsexporterande land, kan jag ej finna tillräckligt förnuftiga skäl för den föreslagna åtgärden.
Då dertill kommer, att
Sveriges geografiska beskaffenhet hänvisat dess innebyggare, att pä olika sätt söka sin utkomst, den ene genom åkerbruk, den andra genom bergsbruk, skogsskötsel, fiske eller dyiikt och afsigten med tull å spanmål tydligen är, att fördyra denna vara, så anser jag äfven, att den föreslagna åtgärden skulle innebära en uppenbar orättvisa, till förmån för några provinser, på andra provinsers bekostnad.
Uti ett land, der i vissa trakter hafren ännu utgör hufvudbeståndsdelen af det dagliga brödet och hvarest ännu under vissa förhållanden barken måste användas i bröd, der kan det ej vara rätt och skäl, att ännu mera inskränka den krets, hvarinom den mera närande rågen och hvetet användas.
Få samma gång jag med glädje deltagit i Utskottets beslut 0111 borttagande af tull å salt, som för menniskor och äfven husdjuren utgör en nödvändighetsvara och för mejerier, fiskerier och sodafabriker ett oundgängligt rudimaterium, har jag icke kunnat instämma i beslutet om bibehållande af tullen å sill, hvaremot jag således äfven får vördsamt reservera mig, liksom mot den föreslagna tullen å smör, som jag anser onödig och gagnlös, och således äfven kunna bortgå, hvaremot jag ansett tullen å tobak utan skada kunna betydligt förhöjas, till inkomst för Staten och ersättning för tullen å sill och salt.» 3:o af Herrar Reutersvärd, Murén och Isberg, som förklarat sig instämma i hvad Herr Friherre af Ugglas anfört i afseende på, det sist i Utskottets Betänkande förekommande yttrande. / 4:o af Herr Doktor Ternström: »Emot det af Utskottets majoritet fattade beslut att i Tullbevillnings-betänkandet införa den omtvistade slutstrofen får jag härmed reservera mig.
Skälen dertill äro följande: 1) den tjenar till intet; den år för litet eller rättare allsintet verkande för det afsedda ändamålet.
Ehvad syfte man dermed må hafva Bevillnmgs-Utskottets Betänkande M 8. 29 haft, så kommer dock med tulltaxan säkert att förfaras på samma sätt, som i decennier varit vanligt.
Vid en sådan utsigt frågar jag de åberopade grundlagsparagraferna: hvad gören
I der!
Behöfva väl Rikets Ständer samt Kongl.
Majit och dess Regering underrättas derom, att Bevillnings-Utskottet känner dessa paragrafer? 2) Striden om det konstitutionela i frågan är ännu icke utkämpad, och skall aldrig på detta sätt föras till ända.
Regeringens befogenhet att nedsätta eller alldeles borttaga af Ständerna beslutade tullsatser, är ännu oafgjord.
Eller, hvad tvistar man om?
Antingen har den andra statsmagten grundlagsenlig rätt dertill, eller icke.
Detta är ju tydligen frågan.
Har Regeringen en sådan rätt, då är slutstrofen alldeles icke på sitt ställe, och den arriere pensée, som derunder döljer sig, otillständig.
Har Regeringen åter icke denna rätt, men likväl sedan lång tid tillbaka utöfvat den, då kan man icke annat än förundra sig öfver den blunders, som föregående Riksförsamlingar låtit komma sig till last, att icke i rättan tid hafva återställt jemnvigten; och det vore då visserligen hög tid att åstadkomma rättelse i detta missförhållande.
För rättelse deri är dock vägen en helt annan än den här beträdda, 3) Icke synes det mia hvarken Utskottet eller Rikets Ständer, för den händelse de skulle godkänna Utskotts-majoritetens beslut, fullt värdigt att på detta sätt trampa ömma liktornar.
Må representationen, om den tror sig förnärmad i sin konstitutionela, tillständiga rätt, heldre mot den andra statsmagten uppträda med öppet visir och söka att tillkämpa sig sina rättigheter, än att på detta onämnbara sätt dölja sina tankar.
Någon har kallat Betänkandets slutmening en nuvarande och snart afträdande Ständers »svanesång»; jag ville kalla den en krampryckning.
Men hvad förmår man med kramp i lederna? 4)
Då jag icke kan föreställa mig, att Regeringen i så lång tid följt en praxis, som den under 2) betecknade, utan att dertill hafva haft något stöd i grundlag, och utan att Ständerna skulle i tid sett upp dermed, så förefaller det mig sällsamt att till och med sådana Utskottsledamöter — deras namn för öfrigt i all ära! — som vid diskuterandet af det nya, nu antagna representationsförslaget hyste en så panisk förskräckelse för »regerande ständer,» »bondregemente», m. m., nu godkänt tillägget i Utskotts-betänkandet, och dermed indirekt bestridt Kongl. Majit ali annan magt och myndighet i frågan om tullbestämmelserna, än att helt enkelt sanktionera hvad Ständerna beslutat.
Ar detta att styrka Konungamagten ?
Vittnar detta om /ortroende eller misstroende ? 5) Svårligen kan jag öfvertyga mig, att, då Regeringen både behöfver och måste vara mån om att hafva tillhands så rika penningetillgångar som möjligt till bestridande af Statsverkets mångfaldiga, oundgängliga utgifter, den då sjelf skulle för sig vilja tillstoppa en så gifvande källa, som tullinkomsterna erbjuda, och i stället tvinga Ständerna att åtaga sig en ökad bevillning, hvilken skulle mottagas med högljudt missnöje. 6) Icke kan jag heller inse, att Svenska folkets sjelfbeskattningsrätt är för nära trädd genom de modifikationer Regeringen tid efter annan gjort uti tulltaxorna.
För mig gestaltar sig denna förvaltningsgren lika mycket som ett ekonomimål, som en beskattning, om icke mera; och huru det förhåller sig med den ekonomiska lagstiftningen, är oss alla bekant.
I följd af hvad jag här anfört, kan jag egentligen icke göra något yrkande emot ett redan fattadt beslut: majoriteten är en sträng herre, som jag måste 30 Bevillnings-Vtskottets Betänkande M 8. böja mig under; men jag har reserverat mig emot beslutet, för att visa, det jag icke haft min hand med i det fatet, samt under hopp och önskan, att de respektive Stånden, när ärendet förekommer till afgörande, hvart för sig utstryker det redan famösa sluttillägget, så att Betänkandet får samma form, som förut och namneligen vid sistförflutna riksdag, utan alla andra utvexter och sidoblickar, för att sedan, jemte underrättelserna, till Kongl. Maj:t öfverlemnas.» 5:o af Herr Doktor Sandberg: »Vid artikeln tobak, oarbetad, blad och stjelk.
Då genom traktaten med Frankrike tullsatserna på en mängd andra öfverflödsvaror blifvit nedsatta, synes någon ersättning böra beredas statskassan genom förhöjning i tull på denna öfverflödsvara, som icke beröres af förenämnda traktat, ifrån 25 öre till 30 öre per skålpund, som gör en tillökning af 267,000 R:dr uti en verklig finanstull.
De stora fastager med blad och stjelk, som tobaksfabrikörerne här förbruka, utgöra hufvudsaken, och dessa kunna väl icke föras landvägen öfver gränsen från Norige.
Derjemte får jag reservera mig emot nedsättningen af tullen för cigarrer ifrån 1 R:dr 80 öre till 1 R:dr 30 öre, för karfvad tobak ifrån 50 öre till 45 öre, för malen eller snus ifrån 55 öre till 50 öre, och för stänger och karotter ifrån 60 öre till 55 öre, allt per skålpund.
Mig synes att den nuvarande och af Kongl. Maj:t i sista Tulltaxan af den 24 Mars 1865 införda tullen böra bibehållas icke just för att skydda en inhemsk fabrikation, som icke torde tillhöra de aldra nödvändigaste, utan för att skaffa Staten en betydlig inkomst vid införseln af de dyra utländska tobaksfabrikaterna, som äro öfverflödsvaror.
Vid artikeln kaffe.
För min del anser jag tullen för 1 skålpund kaffe böra höjas från 10 öre till 12 öre, som gör, efter J864 års import, en tillökning af 310,000 R:dr, samt den nuvarande salttullen, som år 1864 utgjorde 219,600 R:d'r, böra bibehållas.
Genom dessa båda artiklar skulle erhållas 529,600 R:dr, hvilka tillika med förhöjningen i tullen på oarbetad tobak, 267,000 R:dr, skulle inbringa en sammanräknad statsinkomst af 796,600 R:dr och en riklig tillgång beredas att till folkundervisningen anslå 620,000 R:dr eller ett belopp motsvarande den personliga skyddsafgiften, som skulle utdelas till eller återfås af hvarje församling i förhållande till dess folkmängd.
Af alla de millioner, som utgå i statsanslag är intet angelägnare än detta, så •vida man på allvar vill allestädes och i alla församlingar, utan afseende på folkets olika tillgångar och åsigter, verkligen åstadkomma någon större utveckling och utvidgning af folkundervisningen; och denna uppoffring är ju ändå obetydlig i jemförelse med hvad i åttonde Hufvudtiteln är anslaget till andra både högre och lägre läroverk.
Det förnekas icke att tullen på salt ej öfverensstämmer med den grundsatsen, att en nödvändighetsvara, som icke kan frambringas inom landet, bör vara tullfri.
Men då de fattiges behof deraf väl icke kan öfverstiga en half, än mindre en hel tunna om året och då denna saltskatt för den förmögnare ej kan blifva kännbar, så förekommer mig bibehållandet af salttullen blifva lättare och mindre betungande än en erforderlig Bevillnings-Utskottets Betänkande JU 8. 31 tillökning i kommunalafgiften till folkskolan, så vida hvarje församling till detta ändamål årligen kunde återfå ett lika belopp, som den från församlingen årligen utgående personliga skyddsafgiften.» 6:0 af Herr vice Talmannen Murén: »För att kunna billigt bedöma Bevillnings-Utskottets förevarande förslag till Tulltaxa erfordras att taga i betraktande de egendomliga förhållanden, under hvilka Utskottet vid riksdagens början bildades, och hvilka på rigtningen af Utskottets arbeten utöfvat afgjordt inflytande.
Om man ock härvid helt och hållet afser från den stora politiska reformfrågan, gifvas i allt fall tillräckliga förklaringsgrunder till den oroliga och upprörda sinnesstämning, hvarunder Utskotts-tillsättningen tillvägabragtes.
Landet hade hemsökts af flera års ogynsamma förhållanden.
Skördarne hade lemnat föga tillfredsställande afkastning och den öfver hela civiliserade verlden af stora allmänt bekanta politiska tilldragelser rubbade jemnvigten i penningemarknaden och näringslifvets förhållanden hade på en gång nedsatt folkens konsumtionsförmåga och köpmännens spekulationsiust, samt sålunda naturligen nedtryckt prisen å det ringa öfverskott svaga skördar medgifvit att föryttra.
Icke nog att under sådana förhållanden kapitalbildningens jemna fortgång blifvit hämmad: de under en föregången gynsammare tid och under förväntan af lyckliga resultater öfver allt inom vårt land inledda företag till industriens och isynnerhet jordbruksnäringens kraftfulla uppdrifvande, bland hvilka företag de betydliga allmänna och privata jernvägsbyggnaderna så mycket mindre få lemnäs ur räkningen, som de i mångfaldiga rigtningar framkallat ny och omfattande näringsverksamhet — alla dessa företag hade naturligen alstrat nya behof af högst betydliga förlagskapital och detta just under en tid, då politiska förvecklingar ingåfvo obenägenhet och misstroende på den kapitalmarknad, der Sverige tillförene hemtat sitt förlag, och då ej mindre derstädes än på öfriga penningemarknader flera nya mägtiga lånesökande tillika uppträdde täflande om begränsade tillgångar.
Landtbrukarne, hvar i sin ort, hade ganska tydligt erfarit verkningarne af alla dessa missgynnande omständigheter, men deremot ingalunda allmänt kunnat för sig förklara de likväl ganska naturliga orsakerna till detta onda.
Emellertid blef den sålunda alstrade allmänna missbelåtenheten lätt tillgänglig för läror, som på landets regering och de af den hyllade grundsatser kastade skulden för det onda och utlofvade räddning — innefattade ock löftet intet annat, än ny eller förhöjd beskattning på landets innevånare.
Genom ihärdigt bearbetande af den missnöjda sinnesstämningen hade det lyckats den vid skyddssystemet ännu fasthängande fabriksindustrien att bland landets jordbrukare vinna många anhängare; Och sålunda blef Bevillnings-Utskottet vid riksdagens början tillsatt i en rigtning, sorn föga öfverensstämmer med de friare grundsatser Rikets Ständer under en lång följd af riksdagar hyllat och, såsom utgången af frågan om Franska handelstraktaten ådagalägger, äfven vid innevarande riksdag omfatta.
Jag vågar med tillförsigt hoppas, att Rikets Ständer vid pröfningen af Bevillnings-Utskottets tulltaxeförslag icke skola lemna ur sigte det inflytande här ofvan i 32 Bevillnings-Utskottets Betänkande M 8. största korthet antydda förhållanden utöfvat på Utskottets uppfattning af botemedlen för det betryck, hvari i synnerhet jordbruksnäringen under sednare åren sig befunnit.
Vid den lugnare besinning, som under redan icke oväsendtligt förändrade förhållanden oundvikligen tränger sig på en hvar med öppen blick för hithörande frågor, är det också, enligt min öfvertygelse, icke möjligt att längre söka fotfäste på den ståndpunkt, från hvilken Utskottet i frågan utgått.
Spanmål och ladugårdsprodukter, ehuru nu likasom tillförene under mera än 10 år tullfria, hafva på sista tiden rönt efterfrågan till priser, fullt motsvarande hvarje sansad landtbrukares skäliga och billiga förväntan.