Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den här svarta kläd- ningsslankan har jag fått af mor, och den faller snart af mig, så sliten är den.
Kapp- kragen jag har är ju rätt stilig, tycker inte frun det?
Den fick jag af en fröken på en herregård, där vi logerade häromdagen.
Hat- ten har jag gj jrt själf, och då vi trafva på landsvägarne, passar jag alltid på och plockar litet vilda blommor att lysa upp min svarta klädoing med på konserterna.
Nä, för det mesta är det då skumt i kyrkorna, så folk ser inte sä väl, hvad en har på sig, men det är i alla fall nedrigt af gubben.
Som nu i dag t. ex. hade jag inga bandskar.
De gamla va alldeles totalt omöjliga, trasiga va de förut, och efter störtregnet i går blef blef di allde- les som råa kött-lamsor.
Men tror någon jag kunde få gubben till att köpa ett par hand- skar, dä vi passerade Norrköping på förmid- dagen?
Nej, sådant där är bara flärd, tycker 309 han.
E n sångerska skall tjusa med sin sång och inte med sina handskar.
J a g tackar, j a g!
Undrar just, hvart man kominer här i värl- den utan handskar!
J a g var så ond på ho- nom i kväll, sä han måste nypa mig i armen, innan han fick mig till att gå fram i koret och visa mig för folket som ett spektakel, och efter mitt första nummer kunde hau inte få mig från läktaren, det var slut, det, fast han både grälade och tiggde o c h bad.
Lyck- ligtvis är jag då så solbränd om händerna, så på litet afstånd kunde det verkligen se ut, som o m jag var klädd i långa, bruna hand- skar. » är oskickligt; de böcker man läser bör man be- handla som gamla, goda vänner, dem man aktar.
Och ofta tror man sig kunna sodtgöra sin förse- else i detla hänseende endast med ursäkter, Den som skrifver dessa rader, lär / made en gång ut en häftad roman till en fru, som hade en treårig dotter.
Det var i mars, vill jag minnas.
Fram emot jultiden återfick jag den i ett betänkligt till- stånd: — titelbladet och första kapitlet voro bort- slitna, andra delar i ett svårt rainponeradt skick samt det hela - d. v. s. allt, som var i behåll — ombundet med en tåt.
I en bifogad biljett tackade den lyckliga modern för lånet af den » söta » (naturligtvis) boken samt omnämnde, » att det rara lilla pyret hade lekt en smula men den, likväl voro inga intressantare partier skadade, » hvarför hon hoppades, att jag, skulle öfverse med vanda- lismen för » raringens skull ».
» M e n hur k o m m e r det sig, att fröken nå- gonsin har gifvit sig med honom u t?
» (Forts.) Förmodligen hafva flere gjort liknande erfaren- heter och sedan dess blifvit » bibliofater » med fara att stöta sig med lånesökande bekauta.
Det är emellertid mycket svårt att säga nej, man vill ej varda ansedd för ogin och uppoffrar suckande sina böcker för den kära fridens skull.
Men, men ...
tankarne gå fria.
Ofta behållas boklån odrägligt länge.
Det lig- ger då nära till hands att antaga, det de vandrat vidare till bekantas bekanta, en osed, s o m ingen samvetsgrann borde låta komma sig till last, förr- än vederbörandes samtycke inhämtats.
Mina damer, det torde vara ovedersägligt, att I hafven mest att förebrå eder med afseende på boklån.
Jag vill därför slutligen rikta en bön till eder: våren punktliga vid boklånen.
Akten väl hvad I lånen!
Bibliofaten L.
H. Boklån.
Habent sua rata Ubelli.
(Gammalt romerskt ordspråk).
ritt öfversatt, skulle ofvanstående tänkespråk, som vi tagit till motto för denna lilla upp- sats, kunna återges m e d: hur lätt komma ej böcker på villospår!
Det ger vid handen, att redan de gamle romarne månghundrade år till- baka hade kunskap o m, hur vanskligt det är att låna ut böcker.
Redan på den tiden, när bok- samlingarna bestodo af papyrusrullar, kände man till faran af att låta andra få hand om bibliote- kets skatter.
Bekant är också, hurusom i en senare tid teol. professor Samuel Gerhard vidtog den ener- giska åtgärden att påsätta hvaje bok i sitt biblio- tek en papperslapp, hvarpå stod att läsa en la- tinsk inskrift, hvilken, öfverflyttad till vårt språk, skulle lyda ungefär: » Jag är en del af Gerhards bibliotek, smutsa icke ned mig!
Slit icke sönder mig!
Behåll mig ej hos dig mer än en månad!
Stjäl mig icke. » — Ett vältaligt vittnesbörd om den lärdes fruktan, att hans kära skatter skulle vanvårdas eller rent af gå honom förlorade.
Språ- ket har ock riktats med ett nytt o r d: bibliotaf (bokgömmare, d. v. s. en sådan, som ogärna lå- nar ut böcker).
Hvadan då denna ängslan, hvar- på det nämnda gifver ojäfakaktiga bevis?
Ah, en hvar, som äger böcker, känner nog till denna fasa för boklån till vänner o c h bekanta.
Oekså en kvinnofråga.
p7 (ör några dagar sedan råkade rnin Och likväl äro boklån så ytterst vanliga.
Ja, man skulle kanhända rent af kunna påstå dem vara nödvändiga.
Detta af den orsak, att hos så många läslusten ej motsvaras af en lika stor köp- lust.
Naturligt är det äfven, ty de torde vara lätt räknade, hvilkas tillgångar låta dem lägga sig till med allt af värde, som ser dagen.
För öfrigt är det mycket, som man ej kan tillerkänna bestån- dande värde, men s o m man i alla fall önskar läsa, ibland för att fördrifva en tråkig stund, i- bland åter för att göra bekantskap med en för- fattare, hvilken man ej känner till och hvars ar- beten man ej därför på vinst och förlust vill köpa.
Boklån äro i slika fall en naturlig och äf- venledes berättigad utväg, ty man begår j u ingen orätt emot förläggaren, då man ej kunnat skaffa sig boken, men likväl ej velat gå dess innehåll förlustig.
Man kunde dock känna sig frestad att yttra ett och annat om den, som blott lägger sig till med arbeten i praktband — hvilkas enda be- stämmelse är att pryda ett salongsbord eller stila upp ett nytt bokskåp — men däremot låna de böcker, som de önska läsa, af sina vänner (eller väninnor).
Dock — detta ligger utom området för denna artikel; reflexionerna göra sig härvid förresten själfva.
blick äår!
händelsevis falla på en annons i Da- gens Nyheter af följande lydelse: » Finnes en bättre, fattig flicka, som be- höfver ett hem och kan förete vitsord om duglighet och arbetsamhet, van vid barn, frisk och med godt lynne, kunnig i enkel matlag- ning samt van vid sömnad, kan mot fritt vivre få komma i 4 personers hushåll.
Ingen tjänare.
Egenhändigt svar jämte fotografi, märkt » Hem » insändes, » o. s. v. Ingen täukande kvinna kan undgå att känna sig rent af upprörd öfver den nakna ohöljda själfviskhet, som framträder i hvarenda en af dessa oblyga fordringar: » En bättre flicka- », således en ung kvinna med hvad man kallar » uppfostran » — » van vid barn », således en ersättning för barnjung- frun, — » kunnig i enkel matlagning », således äfven ersättning för köksan — » van vid söm- nad », — således lagande, lappande och söm- mande åt familjen, » 4 personers hushåll », under de tider som återstå, sedan matlagnin- gen stökats undan och barnen kommit i säng.
Men för att rätt kunna uppfylla mångfalden af sin uppgift skall hon äfven ha » godt lynne », d. v. s. i det » hem », hon vunnit och hvars arbetskamp hon blifvit mot ersättning af — » fritt vivre »!
1 Hvarken mer eller mindre.
Skrifvet i » kvinnofrigörelsens » tid d.
Punktum.
Då nu, som visadt, boklän äro snart sagdt oum- bärliga, hvad är det, som gör dem så fruktade?
Professor Gerhards ofvannämnda in-krift säger oss, hvad den, som lånat ut böcker, har att äf- ventyra.
Först och främst sväfvar man i fara att mista de utlånta böckerna.
Ty mången, som an- nars är ordentlig och med harm skulle afvisa hvarje beskyllning för slarf, är i detta hänseende ytterst efterlåten.
Långifvaren skyr i de flesta flesta fall att direkt stöta på — det är så förarg- ligt, man vill inte såra o. s. v. — hur många gånger ha ej på det sättet ledsamheler uppstått!
Vidare har man att befara, det böckerna skola nedsmutsas o c h förstöras.
Bladen vikas, » hund- öron » och äfven fläckar skämma utseendet.
Det Men ett af » villkoren » säger, att hon bör vara » fattig och behöfva ett hem » — således stå ensam och utan tillgångar.
Hvarifrån tänker annonsören, att denna kvinna skulle få de medel, som ovillkorligen behöfvas till att fylla t. ex. de enklaste behof i klädväg?
Ty att vara köksa och barnjungfru på en gång nöter ej endast ut kroppen och ofta nog på tyvärr allt för giltiga skäl äfven det goda lynnet.
Och äfven om hon — skicklig som hon ju skulle vara i sömnad — finge en och annan fristund att » sy åt sig själf » — något En god kopp kaffe.
Det bästa, billigaste och helsosammaste kaffe är värt ångrostade och malda H u s h å l l s k a f f e ä 1: 0 5 pr * / kg-&gt; som fiimes äkta e n d a s t uti vår butik Stockholms Kaffe-Aktiebolag 2 4 Klara ö s t r a kyrltofrasja 4
IDUN 310 behöfver hon dock sy med och sy af.
— Hvilka penninginkomster att köpa klädnings- tyg, skodon m. m. för skulle hon då få till- fälle att skaffa sig i herrskapets på 4 perso- ners hushåll tjänst?
T y om någon kontant lön där i huset är ju alls ej frågan.
Hvart- hän leder väl konsekvensen?
En » bättre » flicka blir således just i denna sin egenskap beröfvad tillräcklig lön; hon blir nedsänkt till pigans ståndpunkt, nej, mycket lägre, ty en vanlig » obildad » tjänarinna får åtminstone någon kontant ersättning.
Måhända skall hon hafva något » soulage- ment » af hedern att, som det sä ofta heter, » gå frun tillhanda » och vara » medlem af fa- miljen ».
Men denna uppböjelse är på många ställen mycket litet värd, ty jag vet bestämdt exempel på — och ej endast ett — hur en dylik stackars hjälpreda, hvilken likt klockar- far i byn skall allt beställa, visserligen fick äta nederst vid herrskapets bord — men ser- verades annan sämre mat, nästan påminnande om sättet att utfodra en hund.
Hurudant sofrum bestås oftast en sådan stackars flicka, som » behöfver ett hem »?
Stundom en tambur; stundom en vrå i köket; ofta, när piga finnes, samma rum, ja, samma säng som denna, ehuru dock vanor och upp- fostran gifvetvis göra det, som är naturligt för den ena, olidligt och vedervärdigt för den andra.
Huru kan någon sig så kallande bildad familj sätta ifråga, att en någorlunda bildad ung kvinna — eller hvad som just menas med en » bättre flicka » — skulle kunna an- taga sådana villkor som dem, hvilka fram- ställas i ofvanciterade mirakulösa annons?
Förutsätt, att bland de » 4 personerna » också tinnes en dotter, en uppväxande dotter i hu- set, som kanske en gång kommer att för egen räkning studera annonser om » lediga platser » och kanske af omständigheterna drif- ves att antaga just en plats af samma be- skaffenhet, som den » fattiga bättre flickan » en gång hade i henues föråldras hem — skulle dessa föräldrar käuna sig uppbyggda och glada vid detta framtidsperspektiv?
Visserligen torde det i stort sedt vara sant, att tjänarinnorna i våra dagar långt ifrån äro lätta att handskas med; men jag vet, att många hem också äro sådana, att tjänarin- norna måste komma i harnesk mot sina öf- verordnade.
Därför har mången bland tjänarnes klass illa känd husmor svårt att få en vanlig tjä- narinna och försöker därför locka till sig » bättre », hemlösa, fattiga flickor, i förhopp- ning att deras fattigdom, värnlöshet och bild- ning tillsammans skola göra dem mera med- görliga och framför allt — billigare än den själfständiga och robusta arbetstlickan.
Saken är sorglig i och för sig, men äfven därför att den utvisar, huru lågt aflönadt det kvinnliga arbetet blir.
Det är ett vackert tidens tecken, att äfven förmögne mäns döttrar vilja vara nyttiga.
Men ett missförhållande är det dock, att just dessa genom de relationer, de hafva, med lätthet få goda platser, hvilka så väl behöf- dea för lika flitiga och lika skickliga kvinnor, saknande bröd.
Äfvenledes har man observe- rat, att t. ex. i försäljningslokaler för kvinn- ligt handarbete de förnämare damernas arbe- ten, tillkomna under form af tidsfördrif, bättre framläggas och äfven därigenom lättare finna afsättnning än de kvinnors alster, som förfär- digats direkt för utkomstens skull.
Men — för att återgå till den annons, som gifvit mig anledning till dessa rader — man K. Juvelerare A N D E R S O N Jakobstors; 1 1893 talar så ofta och så högt om » samhiillsupp- lösning » och menar därmed vanligen långt gående åsikter eller, kortsynt nog, ej sällan, sådana tankar, som man för egen del ej för- står eller hyser sympati för.
Med ännu större rätt kan man kalla sam- hällsupplösande den tankegång och den hand- ling, hvilka gifva sig uttryck i en dylik annons.
Cecilia Bååth Holmberg, 4 % Vi fästa våra läsarinnors upp- märksamhet på nödvändigheten att nu genast förnya pre- numerationen för årets sista kvartal, om de nämligen ej redan förut äro prenumeranter till årets slut.
På tal om hvad årets sista månader komma att bjuda bedja vi ock få fästa våra läsarinnors synnerliga uppmärksamhet vid den högst spännande roman från det gamla Syrakusa: " Kallia K y p r i s " af A. Schneegans, som tagit sin början i vår romanbilaga; ori- ginalet är helt nyligen utkommet i Tyskland och har där väckt ett ovanligt intresse, som vi äro fulll vissa att våra läsarinnor komma att dela.
Alla kvarlalsprenumeranter må därför oför- dröjligen verkställa ny prenumeration på Idun och Iduns Mode- och Mönstertidning; prenu- merationsprisen återfinnas på annonsbilagans första sida!
Termometern i hushållet.
[Ujet finns en liten apparat, som man förr skänkte endast föga uppmärksamhet, men som nu kommit allt mer till he- ders, men som dock dess sämre ännu ej upp- skattas på långt när så allmänt, som den förtjänade — jag menar termometern.
I hvarje hushåll borde man dock anskaffa ett hälft dussin dylika, ty öfverallt äro de af nöden, där utanför fönstret, för att man om morgo- nen må kunna göra sig underkunnig om tem- peraturen i det fria, och där inne i rummen, att man därefter må kunna reglera uppvärm- ningen, ty blotta känslan: » hur kallt eller varmt är det i dag? » bedrager ofta.
En- dast kvicksilfret i termometern dömer korrekt och opartiskt.
I bonings- och arbetsrum be- räknar man 18 å 19 grader C, i sofrum 14 å 15, ofta ännu mindre, ty för friska männi- skor är sömnen i svala rum att föredraga.
I växthuset behöfver likaså trädgårdsmästaren sin termometer för att veta, när temperaturen sjunker mot fryspuukten, vid hvilken växterna lätt taga skada och förfrysa.
I vinkällaren bör termometern sommar som vinter visa 12 grader, och i matboden varnar den likaså, om kylan för mycket tränger in, att man väl må öfvertäcka lifsförnödenheterna, grönsaker, frukt, potatis för att skydda dem att frysa.
I bad- rummet bör naturligtvis termometern icke sak- nas för att vid badets tillredande afge sin dom; i synnerhet vid badet af de små är hvarje grad mer eller mindre af vikt.
Förr tog man saken lättvindigt nog, stack bara den nakna armbågen i vattnet och lät denna afgöra, om vattnet ej var för varmt eller för kallt för de små nyfödda.
I köket tar man också ofta termomern till råds, t. ex. vid äggkokning.
Tyvärr har man ännu ej gjort någon uppfinning för att använda densamma till bakugnen, hvilket dock vore önskligt, då olika bakverk behöfva olika temperatur för att bli vällyckade.
På en plats, där termometern saknas, borde den också obetingadt finnas och dagligen bru- kas — på matbordet.
Man är alldeles för liknöjd gent emot temperaturen på hvad man äter och dricker.
Tunga och gom äro genom njutandet af allt för varma saker härdade och nästan okänsliga, och så sluka vi med behag anrättningar, i hvilka vi inte skulle kunna sticka ned fingret, utan att bränna oss.
Och det skulle vara hälsosamt?
Det heter ofta: » Kaffet måste vara riktigt varmt, annars smakar det mig inte. » Men att det då tillfogar magen en synnerlig skada, betän- ker man icke.
Läkarne varna alltjämt för allt för het mat och dryck, emedan genom dem tyvärr allt för ofta grunden lägges för långvariga, smärtsamma, ofta obotliga mag- sjukdomar.
Det har påvisats, att en stor del af sådana sjuka varit tvungna att äta fort, t. ex. arbetare, som ha kort tid, resande, som i all brådska få kasta i sig något hett vid buffeterna, o. s. v. D:r J.
Schilling skrifver härom: » Ännu nödvändigare än pep- parflaskan och saltkaret hör en termometer till hvarje bord, hvarje buffet, annars besannar sig till sist: Den som ej ser på termometern, han får en gång bittert ångra sig. » Hvilka värmegrader beräknar man då för de vanligare dryckerna?
Vi uppställa här i sammandrag en liten vägledande lista: Mjölk för dibarn 38 grader Celcius, lika med modersmjölken.
För vuxna är mjölken vid 1 6 — 1 8 grader mycket förfriskande.
Di- rekt från jufret är den 3 4 — 3 5 grader.
Kal- lare än 1 6 — 1 8 bör den ej vara.
Kaffe och te.
Bägge dessa njutningsmedel drickas ofta vid 6 0 — 6 5 grader.
Angenämast äro dock båda vid 4 2 — 5 2.
Kaffe släcker ypperligt törsten, om det blott håller 1 5 — 2 0.
Köttsoppa smakar bäst 3 7 — 5 0 grader varm.
Öl borde ej drickas under 12 grader.
Vid 8 grader är det isande kallt; bäst är det vid 14 — 16.
Detsamma gäller om soda- och seltersvalten.
För dricksvatten ligger den van- liga temperaturen mellan 8 — 16 grader.
V i d 12 grader är det angenämt och friskt, vid 6 — 7 allt för kallt, vid 20 grader fadt och illasmakande.
Rödvin drickes vanligen vid 1 6 — 1 8 gra- der.
Hvitt vin bör som bekant vara kallare, endast 10 — 12 grader, champanj endast 8 till 10.
Till sist endast den anmärkningen, att na- turligtvis för magsjuka ett dubbelt så nog- grant aktgifvande på näringsmedlens rätta temperatur är af nöden.
Mycket beror af sådana småsaker, och de inverka oerhördt vid bevarandet af den dyrbara skatt vi kalla: h ä l s a J u v e l -, g u l d - och s i l f v e r a r b e t e n, passande till lysnings- och lägsta pris efter dagens kurs å silfVer.
K o n t r o l l e r a d e g u l d b r o s c l u r k e d j o r från 28 kr.
D l a i n a n t r i n g a r Reela varor.
Billisra.
r j r i s e r.
- Marie H. hederspresenter.
B o r d s i l f v e r, eleganta mönster till i e r från 16 kr.
G u l d a r m b a n d från 3 0 k r.
G n i d - m e d 1.
~~9H
Operan har nu blifvit färdig med ytterligare tvänne nyheter, nämligen Mozarts » Bastien och Ba- stienne », sångspel i en akt, af den store mästa- ren komponeradt vid tolf års ålder, samt Leon- cavallos 2-akts-opera » Pajazzon », hvilken öfveiallt, där den uppförts, väckt nästan lika mycket bifall som Mascagnis » Cavalleria ruslicana ».
Detta program var afsedt att gifvas första gången på torsdagen in- nevarande vecka, hvadan vi i nästa nummer få till- fälle återkomma.
Fru Melba, den ryktbara franska sångerskan, kom- mer, enligt på telegrafisk väg mellan operadirektio- nen och sångerskans impressario, hr Carl Strakosch, gjord öfverenskommelse, att i senare hälften af ok- tober uppträda på operan i några af sina favorit- partier.
a K.
Dramatiska teaterns första nyhet för spelåret har mottagits med stort intresse och ulan gensägelse ock gjort sig förtjänt däraf.
En för vårt land ny författare introduceras med densamma på svensk scen.
I sitt hemland Italien är Vittorio Bersezio sedan länge en af de mest uppburna dramatiska skriftställarne, och särskildt har hans komedi Le miserie del Signor Travetti förvärfvat sig en nästan klassisk rang på de italienska teatrarnes spellistor.
Den är redan trettio år gammal, men dess popula- ritet oförminskad än i dennna dag.
Försvensknin- gen är nu verkställd af Ernst Lundquist, och har originalets titel utbytts mot det icke illa funna: » Kronans kaka ».
T y styckets ledande idé är skil- dringen, huru svårt, knappt och förtryckt en under- ordnad statens tjänsteman kan ha det, om han ej ge- nom ovanlig talang förmår bryta sin väg eller ge- nom inställsamt lismande hos förnäma krypa den.
Styckets hufvudfigur, den stackars Travetti, har också i Italien blifvit till en fullständig typ för hela den- na klass af tjänstemän » på indragningsstat ».
bevisade sig också därför: det tragiska tangerade på ett par punkter — det rent motsatta.
H r Alb.
Ranft som samma tidsandas depraverade ofler spe- lade icke utan framgång på sin säkra rutin.
Men nog se vi honom långt hellre i de gemytliga salongs- kretsar, där Reif von Beiflingen rör sig, än i dessa högtragiska situationer, som kulminera med hjältens död knall och fall i en i sista akten påkommen lungsot (!)
framför liket af styckets f. d. oskuld, som nyss dränkt sig!
Fru Eliason var behaglig och frisk som Kitty och fröken Lindelöf ganska täck i Clärchens roll.
Det gamla paret Janikows fram- ställare, hr J. Sandberg och fröken Magnusson, för- tjäna ock erkännande, liksom hr O. Ranft som professor Biemann.
Främst bland de uppträdande ställa vi dock hr EHason som styckets resonnör — naturligtvis en mycket demonisk resonnör i denna demoniska omgifning — och hr de Wahl som i en liten roll gaf ett fullödigt prof på hur naturlig kän- sla kan verka utan effektsökeri.
Det kändes sär- skildt godt och varmt midt bland denna hetsjakt efter effekter.
Vasateatern, som den senaste veckan hvarje afton med stort bifall uppfört den välkända operetten » Lilla helgonet », i hvilken särskildt hr och fru Ca- stegren samt hr Varberg excellerat, är nu färdig med sin nästa nyhet, operetten » Fågelhandlaren », med musik af Carl Zeller.
.sii Hon tog genast upp handen o c h började gnida sig på ögonbrynen.
» Ja, det hjälper inte! » sade han leende.
» Sjung n u: » Gif mig ditt band, du hulda. » Medan hon sjöng, lekte han med en af de små ljusröda rosetterna på hennes kläduing, och då hon slutat, hade han sakta lösgjort den.
Han tog den mellan sina händer som en blomma och förde den upp till sina läppar.
» Ni måste ge mig den igen, » sade hon, » Cordelia kommer att sakna den. » » Nej, » svarade han, » ni har tappat den.
Ni har tappat d e n?
Så mycket kan man j u unna en sjuk att glädja sig öfver? » Hon svarade icke, men stod blott med nedslagna ögon.
Han tog hennes ena nedhängande hand och kysste de yttersta fingerspetsarna däraf.
I detsamma kom Cordelia.
» Hvarför har man inte tändt ljus här inne ännu? » frågade hon.
» Det är j u redan så mörkt, att Tony inte kan se att läsa noterna. » » Du vet, jag sjunger helst utantill, » svarade Tony.
» Och hon sjunger förtrollande, er syster, » sade grefven, » jag har ingen större glädje än att höra musik. » » Då skall hon ofta sjunga för er, » sade Cor- delia, » syster Tony har j u en liten nätt röst. » * * * Konsertsäsongen synes nu komma att på allvar be- gynna.
Nästkommande torsdag, den 5 oktober, gif- ves konsert i Vetenskapsakademiens hörsal af den i utlandet högt uppburne operasångaren Benrik Vest- berg.
Så kommer en af Tysklands allra förnämsta operasångerskor, Mareella Scmbrich, och g e r konsert lördagen den 21 oktober.
Flere andra storheter lära ock vara väntade.
Filharmoniska sällskapet, som i måndags ånyo bör- jade sina öfningar, har f ö r d e t ingående arbetsåret, Det i och för sig intressanta stycket får p å Dra- det tionde af sällskapets tillvaro, fastställt följande matiska teatern en mycket god, på en hand en snart ' program: t i l l första konserten (i november): Festuvertyr, sagdt genialisk tolkning.
Måhända kan anmärkas, af L.
Norman, » Drömkungen », af A.
Hallen, » Flykten att signor Travetti i hr Orilnders händer verkar en t i l l Egypten », af H.
Berlioz, och » Die erste Wal- smula monoton och torr; det är nog både känsla och purgisnacht », af F. Mendelssohn-Bartholdy; värme i hans spel, men det s a k E a r finare skiftningar.
andra konserten (i februari): » Missa solemnis », af Som hans egoistiska och ytliga hustru Bosa var fru L. von Beethoven, och (eventuelt som fyllnadsnum- Sternvall ypperligt p å sin plats, och dottern Mariuccia framställdes fint och intagande af fröken Janson.
m e r) lista a k t e D S final (heliga graal-scenen) u r » Par- Den tredje kvinnliga rollen, tjänsteflickan Brigida, sifal », af Rieh.
Wagner; tredje konserten (i april): » Lyra ocli harpa », af gafs med mycken verve och käckhet af frök.
C. SaintSaéns, » Die Seligkeiten », af F. Liszt, samt Synnerligen förträfflig var hr Bceckström som den a capeUa-körerna » Irrblosseas sång », af K. Grädener, bullersamme och hetlefrade, men genom hederlige ba- » Det guddommelige lys », af L.
Norman, och » I ung- garen Giachetta, och hans tafatte unge kompanjon, domen », af A. Söderman.
hr Palme, kontrasterade mycket lustigt mot den förres grofhuggna figur.
Sist vilja vi nämna styc- kets glanspunkt, hr Pcrsonnes helt enkelt öfver- lägsna framställning af den obehaglige, inskränkte, inbilske och öfversittaraktige byråchefen, den stackars Travettis plågoande och förtryckare.
Det är sanner- ligen icke i går man hade nöjet skåda en så mäster- ligt individualiserad typ som den, hvilken den fram- stående skådespelaren här gifver.
Den är så rikt Af Helena Nyblom.