Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Alik. till Exp.-Utsk. den 23 Febr. 1834, kl. 1 e. in. Betänkande, i anledning af väckta motioner om uppkäfvande af 25 § i Kongl.
Fiskeri-Stadgan den 29 Juni 1852.
Till Allmänna Besvärs- och Kkonomi-Utskottcts handläggning hafva blifvit remitterade två motioner, väckte, den ena inom Vällofliga Borgare-Ståndet, af Herr A. 0. JVallenberg och den andra inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdagsmännen Lars Gustaf Sandberg, Olof Lindström och Olof Persson frän Westerbottens län, Anders Bäckström från Norrbottens län samt P. Mattsson och E.
Larsson från Wester-Norrlands län; varande af Herr JV allenberg framställning gjord om upphäfvande af 25 § af Kongl.
Fiskeri-Stadgan den 29 Juni 1852, så lydande: »Till kärl, hvari saltade fiskvaror för afsalu inpackas skall nyttjas virke af ek och bok eller gran, men ej af tall, sä framt tillgång pä Allm. Bcsv.- och Ekon.-Llsk. Bildrik N:o 53.
15 något af de förra trädslagen i orten finnes— hvaremot öfrige motionärerne blott yrkat den ändring i nämnde §, att hela den Norrländska kustens innevånare finge tillstånd att hädanefter, såsom hittills varit brukligt, förfärdiga sina fiskekärl af tall; och hafva motionärerne, till stöd för deras framställning anfört, dels att granträdet, till följd af sin lösare beskaffenhet, är mindro användbart till fiskekärl, hvilka, förfärdigade af sådant trädslag, vanligen blifva »läcksprungna.» dels ock att, särdeles i de Norra provinserna, hvarest ek och bok icke finnas att tillgå, tall i långliga tider blifvit använd till liskekärl, utan att någon olägenhet deraf försports, eller varan derigenom blifvit mindre afsättlig, helst fiskrarne förstått att, genom stäfvarnas vattenläggande någon tid före kärlets tillverkning, förekomma den befarade olägenheten att nämnde trädslag skulle lemna smak åt fisken.
Sedan Kongl. Maj:t uti ett den 4 Januari innevarande år till Dess Befallningshafvande i Gefleborgs, Wester-Norrlands, Westerbottens och Norrbottens län aflåtit Cirkulär förklarat nämnda läns fiskeri-idkare berättigade att, utan hinder af den i 1852 års Fiskeri-Stadga från äldre Författning bibehållna vilkorliga föreskriften 0111 de trädslag, som till fisk-kärl må användas, för inpackning af saltade fiskvaror, ämnade till afsalu, begagna af tallvirke förfärdigade kärl, tinner Utskottet något yttrande i anledning af Lars Gustaf Sandbergs med fleres motion icke erfordras.
Men beträffande Herr JVallenbcrgs motion, att § 25 af ofvannätnnde Fiskeri-Stadga måtte alldeles utgå, så enär samma förhållande som föranledt det lor Norrland stadgade undantag från tillämpningen af nämnde § eller att tillräcklig tillgång på annat till fisk-kärl tjenligt virke än tall, icke förefunnits, jemväl inträffar i afseende på åtskilliga andra orter inom Riket, hvilket Utskottet trott sig finna ådagalagdt derigenom, att tallvirke till fisk-kärl allmänt begagnas, anser Utskottet att enahanda förmån, som blifvit den Norrländska kustens fiskeriidkare medgifven, bör lemnäs åt alla öfriga Rikets innevånare, som sysselsätta sig med ifrågavarande näring; och får Utskottet alltså vördsamt hemställa, att Rikets Ständer må i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit täcktes i Nåder upphäfva 25 § i Fiskeri Stadgan den 29 Juni 1852, i hvilket fall den i 39 § af samma Kongl.
Stadga förekommande ansvarsbestämmelse, såvidt den afser förstnämnde g, jemväl torde böra upphäfvas.
Stockholm den 20 Februari 1854. 14 Allm. Bcsv.- och Ekon.-Lisk. lielänk. A'.o SS. \:o 56.
Ank. tili Exp.-Utsk. den 23 Febr. 1854, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af vackla motioner om förändring i liongl.
Förordningen den 7 Maj 1842, angående behörighet att fora befäl ä Svenskt handelsfartyg.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets handläggning hafva blifvit remitterade följande i detta ämne väckte motioner, nemligen: l:o en, afgifven inom Vällofliga Borgare-Ståndet af Herr J. G. Schwan, hvilken, med afseende å svårigheten och stundom omöjligheten, att, under den brist på fartyg, som för närvarande vore rådande, kunna erhålla erforderligt antal farkoster för den allt mera stigande rörelsen af såväl import, som export, ansett en utsträckning utaf den, oexaminerade och icke burskapsegande skeppare, enligt nu gällande författningar, medgifna behörighet att fora befäl å Svenskt handelsfartyg, vara af behofvet påkallad, hvarföre och dä de sista årens för fraktfarten gynnande konjunkturer innefattade en ökad anledning att befria den för Sverige sä naturliga sjöfartsnäringen frän alla de inskränkande band, som icke af omständigheterne oundgängligen påkallades, motionären föreslagit: natt Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet hemställa, det täcktes Kongl. Majit i Nåder förklara oexaminerade och icke burskapsegande skeppare behörige att föra Svenskt fartyg jemväl till hamnarne vid Nordsjön, Kanalen och Atlantiska hafvet från Elbe-lloden till Frankrikes gräns emot Spanien, äfvensom till alla Stor-Britaniska hamnar;« och har motionären, till ytterligare stöd för denna framställning, åberopat Kongl.
Kommers-kollegii, på Kongl. Majits
Nådiga befallning den 18 Mars 1852 afgifna underdåniga utlåtande i anledning al åtskilliga skeppsredares och skeppares i Boliusländska skärgården hos Kongl. Majit gjorda ansökningar om utsträckt rättighet för oexaminerade skeppare att iöra fartyg, uti hvilket utlåtande Kommers-kollegium bestyrkt, att den såsom vilkor för behörighet att föra Svenskt handelsfartyg till utrikes ort i allmänhet stadgade skyldighet, att hafva vid Navigations-skola undergått sjökaptcns-exainen r Allm. liesv.- och Ekon.-Llsk.
Belänk.
A.-o 36. is måtte, så vidt fråga voro om resa till Ryska och Tyska hamnar vid Östersjön, äfvensom till Tyska.
Nederländska, Belgiska och Franska samt Storbritanniska hamnar vid Nordsjön och Kanalen till och med städerne Brest och Falmouth, för framtiden upphöra, och fartygs befälhafvare i stället få sig ålagdt, att genom betyg, utfärdadt af sakkunnig person styrka sig ega de insigter i navigationen, som för fartygs förande till ifrågavarande hamnar erfordrades; hvarjemte bemälda Kongl. Kollegium i underdånighet hemställt, att det föreslagna förändrade stadgandet måtte vinna tillämpning å Svenska handelsfartyg i allmänhet, ehvad redare vore bosatt i stad eller på landet.
2:o en af Riksdagsmannen utaf Hedervärda Bonde-Ståndet David Andersson från Hallands län, hvilken yrkat, att allmogen och köpingarnes innevånare i Sverige, hvilka ega fartyg och med dessa ej vilja gå på frakter längre än till hamnarne vid Nordsjön och Kanalen, må varda befriade från åliggandet att låta sina fartyg föras af examinerade kaptener och styrmän.
Till stöd för detta yrkande har motionären åberopat., att det klagades öfver att
Norrska handelsflottan erhölle en jemt stigande öfvervigt öfver den Svenska och att en betydligare del af vår trädvaru-utförsel verkställdes med Norrska fartyg; hvartill orsaken, enligt motionärens förmenande, förefunnes deruti, att allmogen och köpingarnes i Norge innevånare hade en större seglationsfrihet än dem i Sverige voro förunnade.
I Norge, likasom i Finland, finge nemligen den skärgårdsbonde, som byggt sig ett fartyg, sjelf föra detsamma; och sådane fartyg gingo, befraktade med trädvaror, till Holländska, Belgiska, Franska och Engelska hamnar, hvaremot svenska skärgårdsbönder, som egde fartyg, icke fingo sjelfva föra dem, så vidt de skulle gå utom Östersjön och längre än till Danska hamnarne i Kattegatt, utan måste de i sådant fall öfverlemna fartygens förande åt examinerade skeppare.
Då desse och deras styrmän skulle hafva, icke blott dryg betalning, utan äfven bättre kost och fartygs-utredning, än skärgårdsbonden skulle bestå sig sjelf och sitt folk, ifall han förde fartyget, blefve häraf en naturlig följd, att allmogen i Norge, som icke var underkastad ett slikt tvång, skulle kunna utföra våra trädvaror för vida lägre frakter, än vi sjelfve.
Utskottet har, jemte Herr Schwarts motion, fått emottaga utdrag af Vällofl.
Borgare-Ståndets protokoll, innefattande yttranden, sorn i anledning af samma motion blifvit afgifne dels af Herrar Kock, Palander, Lindström, Berg och JVijk, hvilka alla afstyrkt bifall till nämnde motion, och dels af Herrar Falhem och JP allenberg, af hvilka den förre ansett lagstiftningen uti ifrågavarande hänseende böra bibehållas, men undantag derifrån kunna i vissa fall medgifvas, samt den sednare afstyrkt bifall till motionen, så vidt den alser vidsträcktare rättigheter för oexaminerad skeppare, men förordat densamma, i hvad den åsyftar sådana för skeppare, som ej förvärfvat burskap.
Och får Utskottet, efter öfvervägande af hvad i ämnet blifvit anfördt, deröfver afgifva sitt utlåtande.
IG Allm. Bese.- och Ekon.-Ilsk.
Itc länk.
Då sjöfarts-rörelsen utgör cn af Sveriges naturligaste näringsgrenar, hvars förkofran måste utöfva ett välgörande inflytande, icke allenast på åtskilliga andra yrken, utan ock på landets välmåga i allmänhet, har äfven, svnnerligast i sednare tider, åt denna näringsgren blifvit egnad all den uppmärksamhet, ämnets vigt fordrat.
I sådant afseende hafva i liera bland Rikets stapelstäder navigationsskolor blifvit inrättade för bildande af skickliga sjömän, och de kunskapsprof, hvilka, jemlikt Kongl. Förordningen den 7
Maj 1842 blifvit bestämda såsom vilkor för behörighet att föra befäl å Svenskt handelsfartyg, hafva, utan tvifvel, i väsendtlig mån bidragit till det anseende och förtroende Svenska handelsflottan utomlands erhållit.
Att nu, på sätt motionärerne föreslagit, borttaga dessa kunskapsprof, hvilka för behörighet att å aflägsnare farvatten föra fartyg sålunda blifvit stadgade, skulle, enligt Utskottets förmenande, hafva ett högst menligt inflytande på vår sjöfart; och dä icke någon för handen varande brist på examinerade fartygsbefälhavare är ådagalagd, så att deraf kan hemtas skäl för den af motionärerne påyrkade eftergift i stadgade kunskapsprof, så får Utskottet, som .anser, att, genom de uti 1 och 4 §§ af ofvannäinnde Kongl. Förordning och genom Kongl, kungörelsen den 22 Maj 1852 stadgade undantag från skyldigheten för skeppare att vid navigations-skola undergå sjökaptens-examen, äfvensom att förvärfva burskap, all den frihet, som uti ifrågavarande afseende bör lemnäs, redan vara medgifven, vördsamligen hemställa, att motionerne icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
HJ:o 57.
Ank. till Exp.-Utsk. den 23 Febr. 1854, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om skyldighet att för ångfartyg begagna stenkol i stället för ved.
Uti en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt, till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad motion, har vice Talmannen Ad.
IFilh. Svartling, Allm. Bese.- och Ekon.-Ulsk.
N:o 58. 17 ling, med afseende å den minskning af skogarne i Riket, sorn redan uppkommit, samt det nästan skoglösa tillstånd, som visade sig på åtskillige orter, fästat uppmärksamhet på nödvändigheten att vidtaga åtgärder till förekommande af total skogsbrist; och som den med hvarje år ökade ångbåtsflottan, enligt motionärens förmenande, i icke ringa mån bidrager till »skogsförödelse,” har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af en författning, hvarigenom stadgades, att för alla Svenska ångfartyg skall till bränsle användas stenkol i stället för ved.
Utskottet har tagit frågan i öfvervägande, men då stenkol numera begagnas för flere ångfartyg, och detta förhållande utan tvifvel blifver ännu mera allmänt, i den mon vederbörande rederier vinna erfarenhet om företrädet af detta eldnings-ämnes användande för ifrågavarande ändamål; anser Utskottet sig, utan att ingå i bedömande af lämpligheten att uti förevarande speciela fall genom ett lagstadgande inskränka nyttjanderätten till en i allmänna handeln förekommande vara, böra hos Rikets Ständer vördsamligen hemställa, att förevarande motion må lemnäs utan afseende.
Stockholm deu 20 Februari 1854.
TSiO 58.
Aok. till Exp.-Utsk. den 23 Febr. 1854 kl. 1 e. ni.
Betänkande i anledning af väckt motion, angående vissa af heliofvet påkallade Bergsförfattningars skyndsamma utfärdande.
Hedervärda Bonde-Ståndet har till Utskottets utlåtande öfverlemnat en af Riksdagsfullmäktigen Nils Nilsson från 'Wermland väckt motion, hvari blifvit anfördt, att, oaktadt tretio år snart förflutit sedan första förslaget till en omarbetning af Bergsförfattningarne, genom Regeringens åtgärd, framkallades, samt alla auktoriteter blifvit hörde och i anledning deraf förändringar verkställde, sakuades likväl ännu de hufvudsakligaste af dessa författningar, nemligen Grufve Bih. lill R.
Prot. 4853 4 1851. 8 Sami. 9 Haft. 5 18 Allm. liesv.- och Ekon.-lilsk.
A:o SS. och Hytte-stadgarne samt Hammarsmeds- och Jernvräkeri-ordningarne; och som kändt vore att Kongl.
Bergs-kollegium ämnade snart gå i författning om utfärdande af Instruktioner för Bergs-statens tjenstemän, i enlighet med den reglering, som för desse tjenstemän under den 10 Oktober sistlidet år blifvit utfärdad, ansåg motionären det vara nödvändigt att de förordningar, hvilka skola af berörde tjenstemän handhafvas, först borde utkomma eller åtminstone liktidigt med de förväntade Instruktionerna, hvarföre och då, enligt motionärens åsigt, nu gällande författningar i ämnet voro »i de flesta afseenden högst olämpliga för nuvarande tidsförhållanden samt en del af sådan beskaffenhet att de rent af måste åsidosättas såsom icke mera verkställbara,” motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit göra en underdånig framställning om behofvet af omförmälde författningars skyndsamma utfärdande, och att Kongl. Majit, i följd deraf, täcktes i Nåder bestämma någon viss tid, inom hvilken de embetsmän eller auktoriteter, som fått sig uppdraget att afgifva utlåtanden i ämnet, skulle sådant fullgöra, på det jernhandteringens idkare måtte så snart som möjligt komma till kännedom om de stadgar, hvarefter denna Rikets andra hufvudnäring skall bedrifvas.
Vid besvarandet af denna motion får Utskottet upplysa, att Kongl.
Bergskollegium afgifvit underdåniga förslag till följande nya Bergsförfattningar, nemligen Grufves (adga, Jernvräkeri-förordmng, Hammarsmeds-ordning och Hytteordning.
Af dessa är den förstnämnda, sedan samtlige vederbörande blifvit hörde och Högsta Domstolen, för kort tid sedan, inkommit med yttrande i ämnet, under beredning för underdånig föredragning hos Kongl. Majit.
Vidkommande åter Jernvräkeri-förordningen och Hammarsmeds-ordningen, har Utskottet inhemtat, att Fullmäktige i Jernkontoret på begäran erhållit del af dessa 2:ne förslag, för att afgifva yttrande i ämnet; men ehuru handlingarne redan i Juli månad 1850 till Fullmäktige aflemnats, samt påminnelser vid särskilda tillfällen aflåtits, något yttrande ännu icke blifvit af Fullmäktige afgifvet; och angående förslaget till Hytte-ordning, hvilket den G Augusti 1850 blifvit till Fullmäktige i Jernkontoret i Nåder reinitteradt, eger enahanda förhållande rum.
Då Utskottet förutsatt att högst giltiga skäl föranledt Fullmäktige i Jernkontoret att uppskjuta sitt yttrande öfver ifrågavarande lagförändringar, har Utskottet jemväl om anledningen dertill sökt förskaifa sig kännedom, samt i sådant afseende inhemtat, att, sedan Fullmäktiges underdåniga begäran, att få del af ofvannämnde förslag blifvit bifallen.
Fullmäktige, som ansett lagstiftningen, angående tackjernsblåsningen, stångjernssmidet och jernvräkeriet ega ett särdeles vigtigt inflytande på Svenska bruksdriften, infordrat motiverade yttranden öfver förslagen1 af Bruks-societetens tjenstemän, hvilka ständigt sysselsätta sig med de ämnen, som Ålim.
Be sv.- och Ekon.-Vtsk. Betänk.
N.-o SS.
49 utgöra föremål för nämnde författnings-förslag, och derföre ansågos ega den vidsträcktaste praktiska kännedom deruti; hvarjemte flere bruksegare fått del al handlingarne, för att vid sina sammanträden uti bruksdistrikterna afhandla ifrågavarande ämnen; men som uti de sålunda efterhand inkomna yttranden, funnos stridiga meningar, icke allenast om detaljerna af förslagen, utan äfven om sjelfva principerna för lagstiftningen om jerntillverkningen i landet och de syftemål man vid denna lagstiftning borde söka vinna; — ansågo Fullmäktige nödigt att begära en granskning af alla i ämnet inlemnade yttranden och anförtrodde densamma åt personer, som Fullmäktige ansågo ega så väl theoretisk som praktisk kännedom i alla hithörande ämnen.
Desse män, hvilka likväl icke egt att efter behag disponera sin tid, utan endast hade att, för ifrågavarande ämnens behandling, egna stunder, som för andra göromål kunde blifva öfrige, hafva, med åtskillige personer, som förut yttrat sig, inledt skriftvexling för att reda orsakerna till de stridiga meningarna, hvilka sålunda småningom blifvit betydligt förändrade, så att hopp är, att det slutliga yttrandet skall kunna representera bruksidkarnes och de praktiske tjenstemännens gemensamma och enhälliga tankar i dessa angelägna ämnen, under hvilkas beredande frågan om ny organisation af Svenska Bergverks-styrelsen jemväl blifvit upptagen, och då denna frågas afgörande kunde hafva inflytande på åtskilliga stadganden uti ifrågavarande författningar, hafva vederbörande äfven velat afvakta dess afgörande före sista handläggningen af sitt betänkande, hvilket
Fullmäktige i Jern-kontoret hafva anledning att ofördröjligen emotse, hvarefter Fullmäktige, enligt hvad de förklarat, skyndsamligen komma att afgifva deras underdåniga yttranden öfver förenämnde författnings-förslag.
I anledning af hvad sålunda blifvit utredt, hvaraf inhemtas, att ej mindre Kongl. Majit, än Fullmäktige i Jern-kontoret, åt förevarande vigtiga frågor egnat särdeles uppmärksamhet, för att åt lagstiftningen rörande desamma bereda största möjliga fulländning och ändamålsenlighet, torde det icke vara lämpligt, att Rikets Ständer till Kongl.
Majit i underdånighet aflåta sådan framställning, som af motionären blifvit föreslagen, hvadan Utskottet vördsainligen hemställer, att motionen icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
STOCKHOLM, typografiska fÖrkningens Boktryck fri, 18S4.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet Memorial, A’:u 39.
1 \:o 5».
Ank. till Exp.-Utsk. d. 3 Mars 18S4, kl. 11 f. m.
Memorial i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande N:o 28.
Utskottets berörde Betänkande, afgifvet i anledning af väckt motion om ändring i Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning om Sockenstämmor i Riket den 29 Augusti 1843 och Kongl. Majrls Nådiga Förordning om Sockenstämmor i Stockholms Stad den 16 Mars 1847, i hvad dessa Författningar röra Ordförandeskapet i Sockenstämmor, har af vällollige Borgare-Ståndet blifvit ålerremitteradt; men som de öfriga Riks-Stånden samma Betänkande bifallit, och beslut sålunda redan är fattadt, kan återremissen icke föranleda till någon vidare åtgärd.
M:o OO.
Ank. lill Exp.-Utsk. den 3 Mars 1854, kl. il f. m.
Memorial, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 31.
Ridderskapel och Adeln har till Utskottet återremitterat Betänkandet N:o 31, i anledning af väckt motion, angående penninge-depositioners införande, i stället för nu bruklig borgen för arrenden af kronojord och för vissa tjenster; men som Betänkandet är af de öfriga Riks-Stånden bifallet och beslut sålunda deröfver fattadt, föranleder återremissen icke lill någon Utskottets vidare åtgärd.
Ulft. till R.
Prot. 1833 & 1854. 8 Sami. 10 Baft. 1 2 Allmänna Besvär»- och Ekonomi-Utskoltels Betänkande, N:o SI.
M:o 61.
Ank. lill Exp.-Utsk. d. 3 Mars 1854, kl. 11 f. m.
Betänkande, i fråga om upphäfrande af den genom Kongl. Majlis Nådiga Bref den 50 Juli 1851 påbjudna afgift till HofKapellets Pensions-Kassa utaf kringresande skådespelare, m.jl. Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets handläggning har blifvit remitterad en af Herr B.
Hjort inom Vällofl. Borgare-Ståndet väckt motion, att Hikets Ständer mätte lill Kongl. Maj: t aflåta underdånig hemställan, det Kongl.
Maj:t täcktes upphäfva Dess Nådiga Bref den 30 Juli 1831, hvarigenom stadgats, att »af alla kringvan»drande personer, som uppföra skådespel eller för allmänheten visa taskspelerier, konst»ridning, lindansning, djurdansning, menagerier, skuggspel, fyrverkerier, m. m. d., skall, »såsom bidrag till Hof-Kapellets Pensions-Kassa, erläggas 2 R:dr B:ko för hvarje dag, »de, efter gjorde anslag, gifva sådana representationer.»
Såsom skäl för detta förslag har motionären åberopat dels att genom det omförmälde Kongl. Brefvet en beskattning, utan Rikets Ständers derom fattade beslut, blifvit ålagd, och dels alt den ifrågavarande afgiften vore obillig, enär de personer, som uppföra skådespel, m. m., för sin inkomst deraf erlägga särskild bevillning och i allt fall ej hade någon skyldighet att bidraga till Hof-Kapellets underhåll, eller till pensionering af dess ledamöter; hvarjemte motionären förmält, att motion om afgiftens upphörande blifvit vid 1834 års Riksdag väckt och af Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet tillstyrkt, men alt frågan då förfallit, sedan dels Utskottets Betänkande, som af två Riks-Stånd bifallits, blifvit af ett tredje afslaget, och dels det fjerde Riks-Ståndet beslutat att afgiften skulle fortfara, meri tillfalla vederbörande kommun.
1 öfrigt,har motionären uppgifvit, att Hof-Kapellets Pensions-Kassa nu mera skulle ega en kapitalfond af 110,000 R:dr banko, och, »nästan tidigare än någon annan Pensions-Kassa, kunna förse delegarne med pensioner», i följd hvaraf han ansett samma kassa kunna umbära ifrågavarande inkomst, som skulle årligen uppgå till 1,300 å 1,400 R:dr.
Med motionären har Herr L. fV.
Henschen sig förenat och till ytterligare stöd för motionen fästat uppmärksamheten derpå, att afgiften drabbade olika personer på olika sätt, och alt den stundom medtoge hela inkomsten af en representation, eller ännu mera; och hafva flere af Vällofl.
Borgare-Ståndets ledamöter med Herr Henschen instämt.
På sätt Motionären förmält, har fråga om upphörande af den i Kongl. Brefvet den 30 Juli 1831 stadgade afgift redan vid Riksdagen åren 1834—1835 förevarit, men, Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Vlskotlets Betänkande, N:o St. 3 i anseende till Riks-Ståndens olika beslut, forfallit, hvarefter samma fråga varit väckt vid 1844—1845 årens riksmöte, men blifvit af vederbörande Utskott afstyrkt och sedermera inom Riks-Stånden rönt enahanda utgång, som vid förstnämnde riksdag.
Beträffande förhållandet med Hof-Kapellets Pensions-Kassa har följande uppgift blifvit Utskottet meddelad: »Kassans behållning, enligt sednast verkställda bokslut, har utgjort 110,541 R:dT »24 sk. 7 rst. banko, af hvilka kontant 12,667 R:dr 22 sk. 6 rst. och återstoden utlå»nad emot intecknings- och annan säkerhet.
»Såsom medium af de årliga inkomster, kassan kan hafva att påräkna, upp - tages: l:o.
Delegarnes tillskott . .
R:dr 1,200: — — 2:o. Afgiften af dem, som begagna Kongl. Hof-Kapellets biträde vid koncerter och soiréer „ 1,000: — — 3:o.
Räntevinst å utlånte medel (circa 100,000 R:dr) hvaraf största delen emot 5 procent „ 5,000: — — 4:o.
De så kallade skådespels-afgifterna 1,500:
Summa B:ko
R:dr 8,700:
Utgifterna hafva visat sig vara följande: l:o.
Pensioner till delegare, enligt fastställd stat ....
R:dr 6,000: 2:o.
Pensioner till delegarnes enkor och barn ....
„ 1,618: 3:o.
Utbetalt begrafningshjelp och förvaltnings-koslnader . „ 1,055:
Summa B:ko R:dr 8,673: — — Vid jemförelse emellan inkomst och utgift synes lätteligen, att något öfverskott eller behållning för kassan icke rimligen kan påräknas, och att icke heller de nu utgående skådespels-afgifterne kunna upphöra, utan att kassans bestånd för framtiden måste äfventyras.» Utskottet får, beträffande sjelfva saken, till en början erinra, att såsom, uti förevarande läll, afgifter ofta utgå för ändamål, af hvilka den skattdragande ej hemlar någon direkt fördel, men hvilka för det allmänna äro gagneliga och nödvändiga, äfvensom att ifrågavarande afgift är att anse såsom en af Staten till förmån för Hofkapellets Pensionskassa afstådd andel af den bevillning, hvarmed Staten beskattar kringresande skådespelare, m. fl. för deras förevisningar.