Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning af hvad sålunda af 1858 års komité blifvit i underdånighet anfördt och hemstäldt, täcktes Kongl. Maj:t infordra underdånigt utlåtande af krigskollegium, som i skrifvelse den 29 November 1859 hufvudsakligen yttrade: att kommitterade icke framställt »hvilka brister i kollegii sammansättning eller förvaltningsverksamhet behöfva afhjelpas, samt icke heller uppgifvit hvad som egentligen skulle kunna vinnas genom den föreslagna förändringen»; att, genom den af Kongl. Maj:t den 6 November 1849 fastställda organisation, hvarigenom alla till riks-statens 4:de hufvudtitel hörande anslag, äfvensom öfriga för landförsvaret afsedda medelstillgångar, med undantag blott af anslaget till salpeters uppköpande, blifvit under kollegii förvaltning förenade, den dittills varande splittring af krigs-administrationen i hufvudsakligaste måtto är vorden undanröjd; att. vid denna organisations införande, åtskilliga nya göromål inom krigskollegium tillkommit, men kollegii personal, sådant oaktadt, blifvit förminskad med 7 embets- och tjenstemän; att berörda nya organisation fortgått i nära 10 år, under hvilken tid ärendena i allmänhet blifvit med större^ skyndsamhet, än under den föregående tiden, handlagda; att kollegium således vågade tro, att dess hittills varande sammansättning och förvaltning icke finnas behäftade med sådana brister, som påkalla de genomgripande förändringar komitén ansett nödiga, »om än den under tiden efter senaste organisation vunna erfarenhet häntyder på lämpligheten och möjligheten af några mindre väsendtliga förändringar, i afseende å den formella behandlingen af åtskilliga mål, och'således utan allt inflytande på sjelfva organisationen»; att komitén, såsom skäl för sitt förslag, anfört, att embetsverken »voro snart sagdt isolerade från regeringen», men, utan att ingå i en närmare utredning eller bevisning af ett sådant förhållande, ansett detsamma såsom gifvet; att kollegium, som för sin del icke kunnat förmärka något bristande samband emellan sig och landförsvars-departementet, anser, med stöd af föreskrifterna i 10 och 38 § § regeringsformen, öfverensstämmande, »att kollegium, med sjelfständig myndighet i sina rådslag och beslut i saker som till kollegii pröfning höra, och med frihet i sin yttranderätt, när kollegii utlåtande eljest påkallas, under den ansvarighet lag och författningar bestämma, måste ställa sig lill efterrättelse departements-chefens bud och befallningar, så vidt de inskränkas till det formella vid målens behandling; och att kollegium således åligger att meddela honom alla de handlingar, räkenskaper,
skriftliga upplysningar och uträkningar, äfvensom genom sina embets- och tjenstemän alla de mundtliga uppgifter han kan, uti de departementet tillhörande regeringsärenden, äska; utan ock att iakttaga departements-chefens föreskrifter angående omfattningen af från kollegium infordrade yttranden, hvilka omständigheter eller förhållanden deruti böra utredas samt tiderna, inom hvilka såväl samma yttranden böra afgifvas som anbefallda verkställighetsåtgärder vidtagas»; 45 att kollegium anser dessa i regeringsformen meddelade föreskrifter medföra allt det samband, stats-departementet och kollegium emellan, som grundlagen åsyftar och med stats-förvaltningens inrättning är öfverensstämmande; att kollegium med komitén instämmer om nyttan deraf att embetsexamina ordnas så, att befordringar och transporter från departementets kansli-expedition till plats inom underordnade förvaltningsverk, eller derifrån till tjenst inom expeditionen må utan kompetens-hinder kunna ega rum; att komiténs hemställan om ölverflyttande till kammarkollegium af åtskilliga ärenden rörande den indelda arméens boställen, soldattorpens byggande och vidmakthållande m. m. deremot icke kan af kollegium biträdas, enär, enligt kollegii föreställning, »enhet och ordning i krigs-administrationen fordra, att den af ett särskildt inrättadt embetsverk utöfvas så, att sammanhanget emellan de särskilda grenarne deraf ej måtte upplösas eller gå förloradt»; att kollegium tillstyrker bifall till komiténs förslag att regements-skrifvare må, uppå underdånig anmälan af chefsembetet, af Kongl. Maj:t i nåder utnämnas, äfvensom att tillsättning af regements kommissarier varder åt regements-chef eller befälhafvare öfverlemnad, i de fall sådant ej förut eger rum; att kollegium ej kan tillstyrka att till en afdelning af styrelseverket sammanföra de flere kassor och fonder, som nu på särskilda afdelningar förvaltas och redovisas; att, då grundlagen erkänner kollegierna såsom »sjelfständiga», för styrelsen behöfliga myndigheter och, så länge förvaltnings-lagstiftningen icke förändras derhän, att förvaltnings-myndigheterna blifva »af ministerielt godtfinnande beroende», del blefve i kollegii tanke äfventyrligt för både styrelsens bästa och den enskildes rätt, om kollegierne, ett eller flera, upphäfdes, eller om, genom nedsättning af den värdighet dessa nu innehafva, det inflytande de böra ega, »för att kunna rätt utöfva sitt kall», förlamades; att kollegierna vore ett stöd för styrelsen och att det klander, de för sina åtgärder få uppbära, söker, i fall i deras ställe endast finnas afsättliga chefer, ett högre föremål, hvaraf styrelsens anseende lider; att kollegierna, i sitt förhållande till enskilde,
gifva en ökad säkerhet, vid rättsfrågors behandling af flere personer under gemensam ansvarighet, att ärendena behandlas med oväld och sakkännedom; att den medborgerliga friheten och rättssäkerheten betryggas, om förvaltningsverken lemnäs ostörda i sin pröfningsrätt, och att detta förhållande återverkar äfven inom administrationens högsta område och främjar det konstitutionella statsskickets utveckling; att enmannaväldet, som gifver styrelsen ett svagare stöd, än väldet deladt på flera med gemensam ansvarighet, icke heller utgör något vilkor för ärendenas skyndsamma gång, enär kollegium icke kan inse af hvad orsak ärendena skulle fortare kunna afgöras af en beslutande chef med biträde af två rådgifvande ledamöter, som äro föredragande än af en chef (president) och två föredragande ledamöter, som alla äro beslutande; att den kraft och det inflytande krigskollegium, som har rättighet att ålägga vitén för att få sina befallningar efterkomna, kan utöfva öfver myndigheter inom arméen, skulle minskas hos en arméeförvaltning, der stundom en afdelningschef, isynnerhet då han företrädes af en ledamot, som kunde ega lägre rang än den embetsman, som skulle beslutet verkställa; att, genom kollegii upplösande, kommer den enhet i ärendenas behandling och likhet i tillämpningen af författ ningar, som af presidenten nu öfvervakas, till stor del att gå förlorade; att det är presidenten som vid de årliga statsreqvisitions-förslagens uppgörande jemkar afdelningarnes behof så. att desamma på det hela inskränkas inom anslagets belopp; att, om denna öfverordnade jemkningsmakt icke funnes, skulle afdelningscheferne icke eftergifva sina anspråk och saken genom omröstning afgöras, beroende möjligen på hvilken chef vore ordförande; att afdelningscheferne skulle, i förhållande till de blifvande föredraganderne inom arméförvaltningen, komma att åtnjuta en större ledighet i sina befattningar, än som med en billig fördelning af embetsgöromålen inom ett statens styrelseverk synes rätt stå tillsammans; att »högsta styrelsen», i frågor, som från »närmaste instans» dit ingå, och i den senare efter omröstning algjorts, skulle komma att sakna kännedom om minoritetens mening; att aflöningen för en general-krigskommissarie och ett krigsråd på fortifikations-afdelningen kunde besparas, derest krigskollegium varder bibehållet; att militär-ledamot, enligt komiténs åsigt, skulle komma att sakna den reservationsrätt, som blifvit civilledamot förbehållen; att komiténs förslag 46 till ärendenas fördelning påkallade åtskilliga af kollegium framhållna jemkningar; att kollegium,
uppå anförda skäl, afstyrker indragning af kamererarne i artilleri-, fortifikations- och intendents-kammarkontoren, äfvensom att krigsråden må blifva kontorsföreståndare, hvar inom sin afdelning; att kollegium likaledes afstyrker den föreslagna indragningen af registrator!), som tillika är aktuarie; att kollegium anser den af komitén förordade förändrade reglering af kanslipersonalen icke böra bifallas, likasom ej heller komiténs förslag om bokföringens revisionens och anordningsbestyrets öfverllyttande till boksluts- och kontroll-kontoret, hvilka sistnämnda göromåls verkställighet, med den inskränkta personal som komitén dertill anvisat, kollegium derföre anser »omöjlig» och på det »högsta afstyrker»; att, beträffande vecko-inventeringarna al kassan och tvenne årliga inventeringar af säkerhets-handlingarna, kollegium betraktar desamma såsom »nyttiga» och »nödvändiga», samt alltså icke böra a 'skaffas; att, ehuru komiténs förslag, att alla till kollegium ingående årsredogörelser borde, »så vidt ske kunde», i bokslutskontoret granskas, innan desamma, åtföljande arméeförvaltningens hufvudbok, till kammarrätten insändas, är till grundsatsen riktigt, om en dubbel revision anses nöd\ändig, så möta, för verkställigheten deråt, flera svårigheter; att redan före år 4831, och ytterligare med den genom Kongl, brefvet af den 17 December samma år kollegium gifna förändrade organisation, förordnades bland annat, att räkenskaperna för indelda arméens lönetillgångar, för uppbörden af krigsmanshusmedel samt för gamla stammens och bevärings-manskapets mötesmedel. icke vidare borde hos kollegium granskas; att härigenom erkändes att en sådan granskning, om än nyttig, icke vore nödvändig, samt att granskningen hos kammarrätten, »ordningslullt och med noggrannhet verkställd, lemnar staten den säkerhet för kontrollen på det författningsenliga användandet af dess tillgångar, som fordras kan, så framt icke, för den dubbla granskningens verkställande, de förvaltande verkens tjenstemän skulle betydligen ökas;» att, sedan införandet af 1849 års organisation för krigskollegium, hvarken provianterings-direktionernas eller öfriga inom regementen och corpser inrättade förvaltningars årsredogörelser, hos kollegium undergått annan granskning, än den genom Kongl, brefvet af den 6 November sistnämnde år nådigst anb Tallda generella, hvaremot den speciella ensamt tillhört kammarrätten; att åter förläggandet till krigskollegium af den fullständiga revisionen skulle föranleda, ej allenast att genom anmärkningsmålens behandling civilledamöterne, hvilka till antalet minskade från 4 till 3, redan äro träget sysselsatte, jemväl med de sedan 1850 års ingång, från statskontoret till krigskollegium öfverflyttade ärenden,
»otvifvelaktigt komme att åsamka sig balans å sin föredragning, så vidt ärendena skola med noggrannhet och omtanke behandlas, utan ock att revisorernes antal ovilkorligen behöfde tillökas» samt att »då det således vore omöjligt för kollegium att under nuvarande förhållanden, öfvertaga den tillökade revision komitén ifrågaställa och sådant måste blifva än mera overkställbart för den nya arméeförvaltningen, kollegium, äfven till denna del af komiténs förslag, nödgades afstyrka nådigt bifall.»
Efter några mindre hufvudsakhga erinringar mot den af komitén föreslagna nya aflöningsstaten, deribland, att arvoden icke deruti blifvit uppförda hvarken för öfversten vid ingeniör-corpsen. såsom föredragande militärledamot, eller för den vid fortifikations-afdelningens militärkontor tjenstgörande adjutanten; samt att anslaget till gratifikationer åt e. o. tjenstemän blifvit nedsatt från dess hittills egande belopp 5,000 rdr till endast ii,000 rdr årligen, har kollegium slutligen förklarat sin öfvertygelse vara: att behandlingen af så kallade extra ordinarie afskrifningar af förluster å persedlar genom tillgiepp. rymning, eldsvåda o. s v , icke borde från kollegium till kammarrätten ölverflyttas; att den af komitén yttrade åsigt, att embets- eller tjensteman, som tillträdt af Rikets Ständer beviljad löneförhöjning, »må vara underkastad den vidsträcktare tjenstgöringsskyldighet eller jemkning i åligganden, som vid embetsverkets förändrade organisation varder stadgad», icke kan utsträckas utöfver 1860 års utgång, och den till samma tid af Rikets Ständer fastställda statsreglering; samt att kollegium bordt fästa Kongl. Alaj:ts nådiga uppmärksamhet vid den förminskning i riksrättens ledamöters antal som genom indragning af tre rikets kollegier måste uppkomma. 47
Uti dessa mot 1858 års komités underdåniga betänkande framställda anmärkningar hafva, på sätt ett vid krigskollegii underdåniga utlåtande bifogadt protokoll närmare utvisar, kollegii t. f. president och tre civile ledamöter sig förenat; hvaremot, af kollegii tre militär-ledamöter, general-intendenten i hufvudsaken gillade komiténs förslag, men generai-fälttygmästaren och ingeniör-generalen. ehuru sinsemellan något skiljaktige i fråga om sättet, ansågo att, äfven med bibehållande af embetsverket såsom rikskollegium. en sådan förändring i verkets organisation kunde tillvägabringas, att afdelningarne, under hvar sin beslutande chef, gjordes fristående; instämmande dock alla tre militäre ledamöterne i öfvertygelse!) om behofvet af en större enkelhet och skyndsamhet i ärendenas behandling inom kollegium och en dertill syftande förändring i kollegii nuvarande sammansättning och verksa mhet.
De genom Kongl. Maj:ts nådiga bref ;>f den 16 Juli 1861 utsedde kommitterade, som med uppmärksamhet granskat och öfvervägt hvad sålunda, i fråga om krigsförvaltningen, dess sammansättning och verksamhet, af i ämnet hörda myndigheter blifvit anfördt, hafva ansett denna vigtiga angelägenhet kunna lämpligast utredas genom besvarandet af följande hufvudfråga:
Uppfyller krigskollegium i sitt nuvarande skick till alla delar sitt ändamål att vara ett centralt förvaltningsverk för rikets försvar till lands, eller kan detta ändamål bättre ernås genom kollegii ombildning medelst en i vissa delar förändrad organisation; och bör i sådant fall det nuvarande presidents-embetet bibehållas; samt Hvilka äro fördelarne eller de möjliga olägenheterna deraf, att ärendena, uppå fristående afdelningar beredda och föredragna, i vissa fall af afdelningschefen allena afgöras?
För besvarandet af denna hufvudfråga, hafva kommitterade, hvilka i vissa fall dela de åsigter som af 1858 års komité blifvit, så vidt krigskollegium angår, inför Kongl.
Maj:t i underdånighet framlagde, ansett sig böra ingå i granskning af åtskilliga här ofvan vidrörda och till uppmärksamhet berättigade inkast och betänkligheter, dem krigskollegium mot nvssbemälde komités betänkande framställt. för så vidt de äfven stå i strid med kommitterades egna åsigter i ämnet, och med det organisationsförslag till krigskollegii ombildning som i det följande skall framställas.
Kommitterade få derföre anföra:
De kunna icke, i likhet med krigskollegium finna, att 1858 års komité genom sitt förslag till kollegii ombildning, åsyftat att ställa de fristående afdelningarne af det nya förvaltnings-verket och dessas chefer i en annan eller mera beroende ställning till chefen för landförsvars-departementet, än den hvaruti krigskollegium och dess president, i öfverensstämmelse med grundlagens bud och konungens dermed enliga föreskrifter, sig för det närvarande till denna embetsman befinna.
Då de inom krigskollegium förvarade kassor och fonder, som nu af hvarje afdelning lör sig förvaltas, kunna, utan hinder af de särskilda afdelningarnes dispositionsrätt öfver medlen för de med dem afsedda ändamål, till vård och utlåning sammanföras uppå en afdelning, blefve det ledande till enhet i förvaltningsbestyret, samt i fråga om räntefotens och säkerhetshandlingarnes förvaringssätt, till likhet för dem alla, kommitterade för sin del icke finna betänklighet för ett slikt sammanförande höra möta.
De af krigskollegii pluralitet yttrade farhågor för det nya förvaltnings-verkets blifvande beroende af »ministerielt godtfinnande»; för en »nedsättning af den värdighet», som embetsverket nu åtnjuter; för »förlamandet» af det inflytande som verket hör ega och nu anses innehafva; för bortfallandet at det »stöd för styrelsen» och för dess skyddande mot klander som kollegium anses utgöra; samt för förminskandet af den säkerhet enskilde nu ega, då vid »rättsfrågors behandling», flere personer under gemensam ansvarighet i pröfningen deltaga, att ärendena behandlas med oväld och sakkännedom, kunna icke af l^pmmitterade delas.
Så länge minister-styrelse icke finnes i Sverige införd, vilja kommitterade icke tänka sig någon ministeriel inflytelse utöfvad på den, med personlig ansvarighet för sina handlingar tillsatte embetsmannen.
Presidenterne i krigskollegium hafva snart i 30 år varit tillförordnade, således lika mycket beroende af »ministerielt godtfinnande», om man så vill kalla Konungens i statsrådet u[öfvade alsätt - 48 ningsrätt, som cheferne för de fristående afdelningarne.
Ett embetsverks värdighet eller anseende nedsättes icke inför konungen och nationen genom en förändrad benämning, allenast nit, ordning, drift, oväld och sakkännedom förefinnas, hvilka egenskaper kommitterade föreställa sig icke komma att försvinna inom ett verk endast genom dess ombildning.
Likaså antaga kommitterade att den nya förvaltningen icke skall blifva för regeringen ett svagare stöd, än det som krigskollegium hittills lemnat.
Att från regeringen afleda klander, synes det nya verket vara ännu lämpligare än det nuvarande, emedan klandret, i de flesta fall riktadt mot en beslutande, blir mycket verksammare än mot flera med deladt ansvar.
Frågor, med inflytande å medborgerlig frihet och rättssäkerhet, måtte ganska sällan komma att beröras af ett förvaltande verk, hvars aldra flesta mål utgöras af medelsanordningar efter fastställda stater samt persedelvård efter fastställda reglementen, så att föga tillfälle här kan beredas för det konstitutionella statsskickets utveckling.
Egentliga rättsfrågors behandling kan endast undantagsvis tillkomma ett förvaltande verk, sedan genom Kongl, förordningen den 17 April 1828 dylika frågor i allmänhet upptagas af domstolarne.
Att enmannaväldet i beslutskall medföra större skyndsamhet i ärendenas afgörande, än fleres beslutanderätt, synes kommitterade vara otvifvelaktigt och af all erfarenhet bekräftadt, liksom att vådan af enrådiga beslut förekommes genom lagligt förbindande samråd med flere före beslutets fattande.
All vigt vilja kommitterade icke frånkänna det inkast, att en tillrättavisning, gifven under drägten af ett rikskollegium, kau hafva mera inflytande, än från en chef med möjligen lägre rang, än den tillrättavisningen emottager; men dels blir insigten allt allmännare, att det är embetet, icke personen, som bekläder det, som gifver detsamma dess rätta vigt, dels bör, efter de rangstadganden kommitterade föreslagit, det anmärkta rangförhållandet mera sällan komma att inträffa.
Hvad beträffar den någon gång behötliga jemkningen af de särskilda afdelningarnes statsreqvisitionsförslag, för att inskränka deras sammanlagda belopp inom det anslag på det hela, som Kongl. Majit eger att på ordinarie stat disponera för arméens materiel eller landförsvaret i allmänhet, så kan en slik sammanjemkning, när behof deraf göres, lika väl ske af chefen för landförsvars-departementet efter öfverläggning med afdelnings-cheferne, som af presidenten i krigskollegium.
Vidkommande den af krigskollegium befarade större ledighet i sina befattningar, som de n. v. militär-ledamöterne, sedan de blifvit till afdelnings-chefer förordnade, skulle komma att åtnjuta, torde i betraktande få tagas: att chefer, hvilka ensamt bära ansvaret för förvaltningen, vanligen icke äro de minst betungade; att tvenne af här ifrågavarande chefer icke i denna egenskap uppbära någon lön eller arvode, samt att den tredje af dem, eller general-intendenten, som är aflönad, skulle komma, i enlighet med det förslag kommitterade hafva för afsigt här nedan framlägga, att under sitt chefskap omfatta såväl intendents- som aflönings-ärendena samt alltså erhålla vidsträcktare förvaltningsbestyr, än 1858 års komité ansett sig böra honom tilldela.
Högsta styrelsen kan så mycket mindre blifva i saknad af kännedom om minoritetens mening mom det nya förvaltningsverket, uti mål hvilka derifrån till Kongl. Majit ingå, som redan föreskrifvet är, att protokollet, då omröstning eller skiljaktiga tankar vid ärendets behandling egt rum, skall det underdåniga betänkandet till Kongl. Majit åtfölja; Öfvergående härefter till ofvanomförmälda hufvudfråga:
Huruvida krigskollegium, i sitt nuvarande skick, till alla delar uppfyller det ändamål, som med detsammas inrättande varit åsyftadt, eller om detta ändamål kan genom en ombildning af kollegium bättre ernås, samt huruvida, utan befarade olägenheter, beslutande-rätten i vissa mål, må åt afdelningscheferne kunna öfverlemnas ? få kommitterade, för besvarandet af denna fråga, i underdånighet anföra följande:
Krigskollegium, som, enligt hvad i det föregående är visadt, i sin början organiserades till en art af stats-departement, inom hvilket den då öfver arméen och densammas alla angelSgenheler tillsatte riksmarsken ledde och öfvervakade verkställigheten af de beslut, som i hithörande ämnen blifvit af Konungen i rådet fattade; som, elter riksmarsk-embetets upphörande, antog egenskapen af ett förvaltningsverk, understundom i förening med utöfvande af juridisk myndighet, ömsom räknande ett riksråd, eller en högre militär-embetsman bland sina presidenter; och som slutligen, sedan år 1782 49 alltintill närvarande tid varit organiseradt på departement eller afdelningar, på sätt och vis fristående; men med bibehållande af presidenten såsom den ledande och öfvervakande organen; kan i dessa omständigheter icke jemföras med något annat kollegium än med förvaltningen af sjöärendena.
Det eger derföre icke heller för sin tillvaro såsom ett sammanhängande rikskollegium samma skäl som för de öfriga kunna vara gällande.
Samrådigheten, eller Heres deltagande i besluten, kan för en mängd af ärenden inom krigsförvaltningen icke vara lika angelägen som i juridiska, kamei ala och författningsberedande mål, der denna samrådighet är ett värn för den enskildes rätt, samt såväl mot maktens missbruk, som mot ingreppen i dess lagliga välde.
Men inom en ordnad förvaltning, der de flesta ärenden äro verkställighets-åtgärder på grund af tydliga föreskrifter, äro dessa utstakade värn öfverflödiga och utgöra endast ställda hinder för ärendenas raskare gång; under tider, saknande politiska ansvarighets-former, ersatte de dessa och målens ringare mängd dolde deras olägenheter.
Men, då i följd af krigsmaktens bättre ordnande, krigskonstens utveckling, indelningsverkets utbildade förhållanden och statsförvaltningens nyare centralisation, ärendena alltmera ökades i mångfald och antal, så nödgades man, redan för 80 år sedan, att för målens handläggning dela krigskollegium i afdelningar, utgörande i sjelfva verket flera små kollegier, sammanliållne genom presidentens gemensamma ordförandeskap.
Man gick i krigsförvaltningen en annan väg än inom de andra styrelsegrenarne, der, i mån af ärendenas ökande och tillkomsten af nya arter af dem, särskilda förvaltande verk lösrycktes från kollegierna och bildade af hvarandra oberoende ”styrelser” utan kollegial form.
Sammanhållningen i krigsförvaltningen hade sin förklaring, likasom sitt ganska goda skäl deruti, att det förvaltande verket länge utgjorde sjelfva krigsstyrelsen och presidenten var en slags krigsminister.
Genom inrättandet först af stats-sekreteriatet för krigsärenden, och sedan af general-adjutants-befattningen, minskades alltmera krigspresidentens betydenhet, oell dessa tre befattningars. om inflytelse fällande, innehafvare lingö, i följd af rent personliga förhållanden, skiftevis främsta styrande-rummet, intilldess genom den 1840 införda departementalstyrelsen och de tvenne förstnämnde hetattningarnes förening i en hand krigspresidenten inskränktes till sin nuvarande begränsade befattning, ordförandeskapet inom det ekonomiska förvaltningsverket.
Att numera bibehålla den enhet, som genom detta ordförandeskap, mera till namnet än i verkligheten, eger rum, dertill kunde skäl endast finnas, ifall ärendenas behandling derpå kunde något vinna.
Ärendena måste tvertom vinna på att med full ansvarighet afgöras af en chef, som antagligen med mesta sakkunskap lifligast känner önskan att de afgöras väl.