Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» Ligger hon inte på sin vanliga plats läogre? » frågade hon.
» Jo 1 Hon ville inte opereras på annat villkor.
Hun skulle på » kirurgen » förstås — men det gör ju ingenting, när hon ändå skall dö. » » Får jag gå in? » henne3 TiäsfSrSrif.
R e d i g e r a s af Sophie Bidray mottagas med Linge.
mt för kort sid sedan blickat upp med likgiltig- het eller rädsla, och där hon nu tyckte sig ha inhämtat läror för lifvet.
Utanför sken sken solen, medan träden knop- pades och människorna myllrade fram och äter på gatorna, söndagsklädda och glada.
Hon drog floret tätt för ögonen ocl.
spände upp sitt parasoll för att dölja, att hon käm- pade med gråten — En half timme senare gick öfverläkaren pä medicinska afdelningen förbi henne och hel- sade på sitt vanliga förbindliga, älskvärda sätt.
Ett par gula och röda rosor stucko fram ur knapphålet, och hon visste med eus, hvarifrån han kom.
Att han däremot ej visste eller vär- det och innebörden af den gåfva han erhållit, det kände hon med bitterhet.
» Gärna, men hon har ej mycken reda på sig. » Elin låg på ryggen, med knäppta händer och tillslutr.a, insjunkna ögonlock.
Hennes ansikte hade undergått en märkbar förändring, vidrördt som det var af dödens finger.
Hon sof ej, men tycktes vara för matt att lyfta ögonen och likgiltig för allt.
Så låg hon länge, medan fru Holt stod framför henne, djupt gripen.
Plötsligt slog doften af rosorna emot den döende, och hon såg upp med en undrande, spörjande blick, som hade hon varit långt borta i en helt annan värld och känt sig främ- mande för allt därutanför.
Fru Holt lade blommorna i hennes vissna- de hand.
» Tack! » hviskade hon matt, medan erinringen om hvad som förljufvat hennes li- dande och fyllt hennes inre värld med skön- het och glädje spred ett förklarande skimmer öfver det gulbleka ansiktet.
Men — ställ dem i glaset — så de ej vissna. » Fru Holt gjorde, som hon bad, och åter slö- tos de trötta ögonen, medan lifvets och dö- dens tväkamp utkämpades i ett människohjärta.
När fru Holt reste sig för at gå, slogos de mörka ögonen upp ännu en gång, medan ett vackert leende spelade öfver de bleka läp- parna.
» Han lofvade komma upp ännu en gång — för min skull!
Hvad är klockan? » » Half ett. » » Dä kommer han snart! » Leendet dog b~rt, och ögonen slötos åter.
Fru Holt smekte hennes händer, hvilket hon ej tycktes märka, o ?h gick långsamt genom korridoren, utför trappan.
På gården stannade hon och vände sig om.
Dar låg den stora steumassan, till hvilken hon aDade R ä t t e l s e.
Ett t r y c k f e l i s i s t a n u m r e t a f I d u n få v i h ä r m e d r ä t t a: s i d.
1 5 4 3: d j e s p a l t e n, i p o e - m e t: Skollofskolonien, 3:dje strofens 4:de versrad, s k a l l s t å måsen i st. f. m å n e n.
— Lifvet är mer än maten; af Hanna Kamfce.
— K o m du åter, äkta glädje!
A f Snorre.
— K v i n n o n a m n.
— T v å böcker.
— Madonna Suzon; skiss för Idun af Ina Stockenstrand.
— I n t e r m e z z o; ofter Swinburne af Sigrid Elmblad.
— Uogkarlshusball: af En af de erfarna.
— Sjukhusinteriö- rer: skisserade af Wilma Lindhé.
ONSDAGEN N:R 9 5 (6 7 0).
— &gt; 5: — IDDNS MODETID.
&gt; 3: UTGIFNINGSDAGAR: HVARJE O N S D A G OCH LÖRDAG.
LÖSNDMMERPRIS: 8 ÖRE.
DEN 29 NOVEMBER REDAKTÖR OCH UTGIFVARE: FRITHIOF HELLBERG TRÄFFAS SÄKRAST KL. 2 — 3.
BYRÅ OCH EXPEDITION: J O H A N N O R D L I N G ALLM.
RIKS 1 6 4 6 STOCKHOLM, IDDNS KDNGL.
HANDARBETETS VÄNNERS 25- ÅRS-JUBILEUM.
FRÖKEN ALMA ÖSTERBERG.
FRÖKEN AGNES BRANTING.
FRÅN » HANDARBETETS VÄNNER »: DE BÄGGE DIREKTRISERNA.
EFTER FÖR IDUN TAGEN FOTOGRAFI A F A. BLOMBERG.
DET INLEDNINGSTAL, som af ord- föranden inom nämnda förenings styrelse, fru A n n a W a l l e n - b e r g, hölls vid jubileumsutställ- ningens högtidliga öppnande i Akademien för de fria konsterna sistlidne fredag — från hvilken högeligen intressanta utställ- ning Idun i nästa nummer skall lämna en illustrerad skildring — har af författarin- nan välvilligt ställts till redaktionens förfo- gande.
Ur den förträffliga historik öfver Handarbetets vänner, som häri lämnas, meddela vi hvad vi anse vara af särskildt intresse för Iduns läsekrets: För tjugufem år sedan, någon dag i ok- tober, började den förening, hvars första jubileum nu infaller, sin verksamhet.
Detta jubileum har H a n d a r b e t e t s v ä n n e r ansett sig böra på något sätt högtidlighålla.
Föreningen har valt a t t göra det genom, en, om man så får säga, historisk framställ- ning af sitt arbete från det första året till gårdagen.
Handarbetets vänners uppkomst och ut- veckling torde vara bekant för ett stort flertal, och jag vill därför endast genom några korta drag i minnet återkalla de flydda årens mer eller mindre framgångs- rika verksamhet.
Många af den äldre generationen påmin- na sig förvisso, hur det svenska broderi- och tapisserisömsväsendet tedde sig på 1850 — 60- och 70-talen.
Hvem af oss mins ej sin ungdoms förtjusning öfver alla dessa kuddar, borddukar och eldskärmar, prydda med blomsterkorgar, kattor, hundar, ja, till och med änglar i tapisseri, pärlbroderi, sammetssöm o. d.!
Många af dessa arbeten ha säkert med pietetsfull omvårdnad gömts i vindskontorens kistor och packlårar, un- der det andra ännu pryda åtskilliga af den yngre generationens farföräldrars och mor- föräldrars hem.
I början af 1870-talet började emellertid några kvinnor i vårt land, hvilka ansågo, att vi fått nog af de sydda, kattorna och hundarna, tänka på nödvändigheten af en ändring i den dåvarande smakriktningen.
I a t t fullfölja detta sitt uppsåt påverkades de starkt af den berömde konstkännaren J a c o b F a l k e s förkastelsedom öfver det europeiska konstnärliga arbetet, sådant det representerades vid världsutställningen i Wien 1872.
Falke säger bl.
a.: » Det enda märkbart lifskraftiga och för själfständig
IDUN 1899. utveckling möjliga voro några svenska bro- derier, grundade på inhemska motiv, natio- nelt behandlade. » De förut nämnda kvin- norna förenade sina krafter, och våren 1874 utfärdade de till allmänheten ett upprop a t t deltaga i bildandet af en förening med namn Handarbetets vänner.
Den nya före- ningen skulle arbeta för » smakens höjande i konstnärlig och fosterländsk riktning ».
Till vinnande af detta mål skulle förenin- gen » återupptaga och för nutida ändamål lämpa de gamla svenska mönster och färgmotiv, som förefinnas i våra allmoge- väfnader, nationaldräkter, spetsar och gam- la broderier samt vidare gifva det finare handarbetet en mera konstnärlig riktning och därigenom återupplifva smaken för det- samma. » Våren 1874 började föreningen sin offent- liga, verksamhet med en utställning, som bl.
a. upptog de från Wien-expositionen återkomna broderierna.
Samma år inflyt- tade Handarbetets vänner i sin första lokal, ett litet rum innanför ett vid Drottningga- tan beläget växelkontor.
Dess enda till- gång, om man får nämna den så, var en be- ställning på en flossamatta för 100 kronor samt stj^relsens garanti för tre månaders hyra.
Ej mycket i sanning och mer än modigt a t t börja med så litet!
Man jämföre det lilla rummet och den anspråkslösa beställ- ningen med föreningens nuvarande stora lo- kaler, dess lager värdt mellan 60- och 70,000 kronor samt de arbetslöner, uppgående till 20 å 30,000 kronor, som föreningen årligen utbetalar till för den arbetande kvinnor af nästan alla samhällsklasser!
Eöreningen utvecklade sig hastigt, och redan under sitt tredje verksamhetsår ägde den en samling af 500 modeller och mön- ster, i c k e tagna ur utländska mönster- böcker, utan hemgjorda, om jag får begag- na ett sådant uttryck.
Detta öfverraskande goda resultat får till stor del tillskrifvas den omständigheten a t t föreningen till med- arbcterska, styrelseledamot och vän hade den intelligenta och skickliga konstnärin- nan fru H a n n a W i n g e.
Det var näm- ligen hon som under den första tiden utar- betade flertalet af dess modeller och mön- ster.
Under årens lopp har nu i Stockholm uppstått en stab konstnärligt utbildade skickliga mönsterriterskor, till största delen utgångna från Tekniska skolan.
I detta sam- manhang bör nämnas, a t t Handarbetets vänner alltid låtit sig angeläget vara a t t på detta område begagna och uppfostra goda i n h e m s k a krafter.
Andvändningen af utländska mönster och modeller, där in- ländska med lika stor eller rättare större fördel kunna begagnas, förekommer tyvärr i många fall i vårt land och torde ha sin grund dels i missriktad sparsamhet och dels i misstroende till den egna kraften.
En förändring till det bättre härutinnan skönjes likväl, sedan konstnärerna börjat ägna konstindustrien uppmärksamhet och intresse.
Eedan i början af sin verksamhet omfat- tades Handarbetets vänner med synnerlig välvilja af Hushållningssällskapen, af hvil- ka den uppburit i anslag 18,200 kronor.
Af staten erhåller föreningen ett årsun- derstöd af 1,200 kronor.
Under åtskil- liga år åtnjöt den förmånen af en fribiljett på Statens järnvägar.
Tack vare denna se- nare kunde föreningen med lätthet sända lärarinnor och arbeterskor till skilda orter för a t t meddela råd och undervisning samt studera och samla alster af utdöende konst- — 2 — slöjd.
Denna förmån har sedermera blifvit indragen, hvilket är a t t beklaga, då det på flere ställen inom vårt land, särskildt inom väfnads-, broderi- och spetsindustrierna, sedan långliga tider finnes en folkslöjd, som det skulle vara af stor betydelse för allmogens kvinnor a t t under sakkunnig led- ning uppehålla, utveckla och förädla.
Så- dan verksamhet skulle säkerligen utgöra eh häfstång för allmogeklassens intelligens — denna- viktiga faktor i ett folks lif.
Utom sin ständigt fortgående verksam- het har föreningen mången gång med r ä t t stora uppoffringar deltagit i utländska och inländska expositioner: i Wien, Eiladelfia, Chicago, Amsterdam, Karlsruhe, Köpen- hamn och Glasgow samt i Stockholm., Gö- teborg och flere andra svenska städer.
Pris eller » mention » ha erhållits vid alla dessa tillfällen — vid utställningen i Stockholm 1897 två guldmedaljer.
Utom arbeten i schattersöm, applikation och g u l d b r o d e r i hafva utställts v ä f n a- d e r af mångahanda slag: flossaväfnad föl mattor, rödlakan, krabbasnår, rosengång, munkabälte och hvad de nu allt heta, dessa för Sverige egendomliga väfnåder, samt sist, men ej minst g o b e l i n e r.
Det är ett faktum, a t t gobeliner numera tillverkas i Sverige.
Eöreningen började med a t t väfva mindre sådana för kuddar, bänkdynor, dörr- stycken och stolbeklädnader samt en och annan gardinbård.
Så gjordes försök med l a n d s k a p, och slutligen har föreningen vågat sig på det i denna bransch svåraste af allt, nämligen f i g u r e r.
Gobclinbeställ- ningar ha utförts för bl.
a. Gripsholms och Stockholms ' slott samt; för en mängd privata personer både i Sverige och utomlands.
Vi- dare ha en mängd gamla gobeliner af före- ningen restaurerats.
Utom den på denna utställning exponerade, efter kartong af Carl Larson utförda, har föreningen under arbete eller förberedda fem gobeliner för expositionen i Paris nästa år, — Gobelin- väfverskorna äro, med några få undantag, kvinnor af folket.
Den första i föreningens tjänst anställda var Anna Albrektsdotter från Skåne.
Hon hade lärt konsten af sin mormor.
Inom s p e t s k n y p p l i n g e n har Hand- arbetets vänner äfven utöfvat en gagnande verksamhet.
Den har satt sig i förbindelse med och sysselsätter knypplerskor både i Dalarna, Skåne och Vadstena med omnejd.
Särskildt förtjänar nämnas föreningens arbete på den kyrkliga konstens område.
Initiativet till denna verksamhet togs af fru Winge, och den har sedermera under fröken Brantings ledning i hög grad ut- vecklats.
En mängd beställningar å altar- kläden, bokdynor, kalkkläden och kormat- tor hafva utförts, dels till flere af hufvud- stadens kyrkor, dels till andra städer och till landsorten.
Särskildt anmärkningsvärdt är det af fröken Branting för Chicagout- ställningen komponerade antependict.
Det- ta åtnjöt äran a t t afbildas i nämda utställ- nings illustrerade katalog.
Elerfaldiga handarbetskurser ha af för- eningen anordnats; och dess väf skola, som på ett mönstergillt sätt förestås af fröken Ann-Margret Hamilton, är i ständig verk- samhet.
Handarbetets vänners föredöme har i vårt land väckt till lif förut ej anade krafter inom det textila och konstindustriella om- rådet, och tsåväl i Stockholm som i lands- orten ha uppstått en mängd företag med liknande syfte som denna förening.
Att vara ledamot af Handarbetets vän- ners styrelse är förvisso ingen sinekur.
I marknaden utsläppes icke en enda modell, som icke blifvit gillad af konstutskottet.
Mången gång kan detta under flere sam- manträden diskutera en enda modells stil- enlighet, form och färg.
Ingen större åt- gärd vidtages, utan a t t ha förberedts i eko- nomiutskottet.
Dessa utskott sammanträda hvar eller hvarannan vecka, och man kan förstå, hur mycken tid och hur mycket ar- bete deras ledamöter skänka den af dem så varmt omhuldade föreningen.
» Men härföraren ensam vinner ej slaget; de djupa leder vinna det åt honom. » Det är för mig en plikt på samma gång som ett nöje a t t uttala ett hjärtligt tack till föreningens alla a r b e t e r s k o r, utan hvil- kas vakna intelligens, skicklighet och kär- lek till sina uppgifter det ej vore möjligt för föreningen a t t så som nu sker sköta sin verksamhet — en verksamhet som alltid bär prägeln af den intressegifvande i n d i - v i d u a l i t e t, som i vår — schablonens och fabriksarbetets tid — så sällan framträder Till sist ett ord om hur Handarbetets vän- ner förverkligat den idé, uppnått det idecla mål den gjort .till sitt: hemslöjdens föräd- ling i fosterländsk och konstnärlig riktning.
Att dess arbete visat sig vara konstnärligt, torde ingen kunna förneka; ej heller kan man neka den erkännandet a t t utöfva en fosterländsk verksamhet.
Ty är det ej fo- sterländskt a t t lära sitt lands kvinnor a t t själfva arbeta för a t t pryda och försköna sina hem?
Hvad förädlar, om ej att låta det uppväxande släktet vänja sig a t t älska sköna och stilfulla föremål?
Skönheten för- aktas mången gång; dess gudomliga ur- sprung misskännes, och den skjutes alltför ofta åt sidan af det, som är nyttigt och nödvändigt.
Men om man tänker efter, fin- ner man lätt, a t t en nyttig och nödvändig sak likaväl kan göras vacker som - ful.
Det kostar ej, om man förstår sin sak, mer än det senare.
Material, form och färg äro ge- mensamma för båda.
Hvarför då ej välja ett stilenligt material, hvarför ej så gärna göra formen vacker som ful, hvarför ej fär- gerna harmoniska i stället för oharmoni- ska?
Hvarför icke i ett handarbete visa det logiska förstånd, som skänker det största behaget åt alla arbetade föremål?
Kvinnligt hanclarbate kan visserligen tyc- kas mången vara af underordnad betydelse.
Men det, som f ö r s k ö n a r hemmet, f ö r - 1 j u f v a r detsamma och bidrager på så sätl a t t göra det älskadt af familjemedlemmar- na och i och med detsamma till en kär me- delpunkt.
Och det är sammanhållningen, som gör familjen stark, kraftig och karak- tärs full.
Sträfvanden, som anses vara af underord- nad vikt, visa sig dock mången gång som betydelsefulla insatser i ett folks utveck- ling.
Och det är min öfvertygelse, a t t Handarbetets vänner har utöfvat och allt- jämt kommer a t t utöfva en för vårt land och vårt folk gagnande och välsignelserik verksamhet.
EN FRISK, FOSTERLÄNDSK KAMRAT- ANDA BLAND SVERIGES UNGDOM har ungdomstidningen » Kamraten » gjort till sitt främsta mål att väcka och utbreda.
Ku i jultider må därför alla föräldrar bland skänkerna i de ungas julklapps- korg äfven komma ihåg ett prenumerationskvitto för år 1900 på Kamraten, denna Nordens erkändt för- nämsta ungdomstidning!
— 3 — IDUN 1899. en resande familj, hos hvilken h o n e n tid v i s t a t s.
Han h a d e k ö p t e n h e l k o r g m e d ro- sor p å e n u t s t ä l l n i n g o c h r ä c k t e d e s s a å t m i n vårdarinna.
D e t var så de k o m m o a t t stå, d ä r d e n u t a l a till m i g o m m i n u n g d o m s v ä n s kärlekssaga.
F ö r hans skull förlorade h o n allt, h e m, m o - ders och systrars kärlek, sitt n a m n och sitt r y k t e.
M e n j a g v e t, a t t h o n k u n d e följt h o n o m till lifvets s l u t, s o m e n s l a f v i n n a, s o m e n h u n d följer s i n h e r r e, t y s å ä l s k a d e h o n ho- n o m, a t t hon, som a n n a r s bar sitt hufvud så s t o l t o c h a l d r i g t å l d e e n skymf, b ö j d e s i g i t i l l b e d j a n d e u n d e r g i f v e n h e t för h o n o m o c h i h a n s k ä r l e k s ö k t e t r ö s t för allt, s o m h o n SOPHIE ADLERSPARRE.
ELLEN ANKARSVÄRD.
HANNA WIN GE.
MOLLY ROHTLIEB.
måste lämna.
H u r länge varade berusningen o c h l y c k a n?
J a g v e t d e t ej — j a g v e t b l o t t, HANDARBETETS VÄNNERS STIFTARINNOR.
a t t h o n, öfvergifven af d e n, för h v i l k e n h o n FLETWOOD, NUMERA MRS DERBY; DEN ANDRA VAR offrat allt, s å r a d till d ö d s, f ö r s k j u t e n, h e m l ö s, FRÖKEN E K E T R Ä, NUMERA FRU P E T R E 11 I.
BÅDA V i O c R k O e m e r a b r y d d e sig o m a t t e n s i s i t t e g e t NÅGRA NAMN UR HANDARBETETS FULLT VUXNA SIN!
P ST OCH SKÖTTE DEN MED OSPARDT NIT, m e d v e t a n d e b ä r a s i t t h u f v u d stolt.
Besin- s K i c k l i g h e t OCH INTRESSE.
VÄNNERS ANNALER.
n i n g s l ö s t, h e j d l ö s t, u t a n r a s t eller r o, d ö f v a n d e DEN NUVARANDE DIREKTRISEN ÄR FRÖKEN AGNES BRANTING, SOM UTNÄMNDES 1891.
HON HAR GENOMGÅTT k r o p p s l i g a o c h a n d l i g a marfcer m e d d e t för- ÖRENINGENS STIFTARINNA OCH FÖRSTA ORD- färliga morfingiftet, f r a m l e f d e h o n ä n n u n å g r a TEKNISKA SKOLAN OCH SEDERMERA UTBILDAT SIG GENOM FÖRANDE VAR SOPHIE ADLERSPARRE, ÅTSKILLIGA STUDIERESOR INOM OCH UTOM SVERIGE.
SÄR- å r af s i t t lif i d e n s t o r a v ä r l d s s t a d e n, d ä r i f r å n FÖDD LEIJONHUFVUD, DENNA MÄRKLIGA PER- SKILDT HAR HON UNDER EN LÄNGRE VISTELSE UTOMLANDS r y k t e t o m h e n n e s excesser s t u n d o m fördes hit SONLIGHET, TILL HVILKEN VÅRT LANDS KVINNOR STÅ I GJORT STUDIER I PARAMENTIK.
UTOM SIN KONSTNÄRLIGA u p p till n o r d e n.
OUTPLÅNLIG TACKSAMHETSSKULD FÖR DEN VÄG HON BRU- KOMPETENS BESITTER FRÖKEN BRANTING EN EGENSKAP, SOM TIT OCH DET FÖREDÖME HON GIFVIT.
PÅ TAL OM BIL- KAN SÄGAS UTGÖRA EN SYNNERLIGT VIKTIG FAKTOR VID DEN Människornas skarpa tungor äro aldrig k r a s - DANDET AF HANDARBETETS VÄNNER SÄGER EN AF HENNES BIO- POST HON BEKLÄDER, NÄMLIGEN EN SÄLLSPORD FINHET, ÄLSK- GRAFER: » MAN TVEKADE, MAN NEKADE, MAN PEKADE PÅ s a r e ä n öfver e n U D g k v i n n a s r y k t e, o c h a l d r i g VÄRDHET OCH TAKT I SITT PERSONLIGA UPPTRÄDANDE.
OTALIGA HINDER OCH SVÅRIGHETER, MEN INTET FICK GÄLLA h a d e d e h v ä s s a t s s k a r p a r e ä n öfver h e n n e.
E K O N O M I D I R E K T R I S Ä R S E D A N 17 Å R T I L L B A K A F R Ö K E N INFÖR HENNES FRISKA OCH MODIGA VILJA.
DET SKULLE M e n honom, s o m s t ö r t a t h e n n e, gaf m a n i n g e n ALMA ÖSTERBERG.
HON SKÖTER MED ALDRIG SVI- GÅ, — OCH DET GICK! » KANDE REDA OCH NOGGRANNHET FÖRENINGENS MÅNGEN GÅNG s k u l d — h a n s a m l a d e r i k e d o m a r, s t e g till DEN KONSLNÄRLIGA SJÄLEN I DET NYBILDADE FÖRETAGET KNAPPA, ALDRIG LYSANDE EKONOMI.
* e n af l a n d e t s h ö g a f ö r t r o e n d e p o s t e r, v a n n e n VAR FRU HANNA WINGE.
HENNES VERKSAMHET PÅ STYRELSENS NUVARANDE ORDFÖRANDE ÄR FRU ANNA DETTA OMRÅDE UTGÖR » KÄRNPUNKTEN OCH HÖJDEN AF HEN- WALLENBERG, UTNÄMND 1886.
FRÅGAR MAN DEM, u n g b r u d u r e n af d e s s f ö r n ä m s t a familjer NES LIFSVERK. » HON OFFRADE FÖR DEN TID OCH KRAFTER SÅ SOM I STYRELSER OCH KOMMITTÉER SAMARBETAT MED FRU o c h f ö r j a g a d e u t a n tvifvel m i n n e t af henne f r å n SOM INGEN ANNAN.
HANNA WINGE VAR SNILLET, SOM BRÖT W., HVILKA EGENSKAPER DET ÄR SOM GÖRA HENNE SÅ SYN- DEN VÄG, PÅ HVILKEN TALANGERNA SEDAN MED SÅDAN FRAM- NERLIGEN LÄMPLIG FÖR DYLIKA VÄRF, SÅ FÅR MAN TILL SVAR.
sin af ä r a o c h l y c k a o m s t r å l a d e t i l l v a r o.
GÅNG VANDRAT FRAM.
O m t ö c k n a d af m o r f i n e t s i n v e r k n i n g a r, b r u - » HENNES STORA ORGANISATIONSFÖRMÅGA, HENNES KLARA BLAND DE ÖFRIGA STIFTARINNORNA MÄRKAS FRU ELLEN BLICK, SOM ALDRIG SKYMMES AF DETALJERNA, UTAN FÖRST t e n, d ö e n d e, dref h e n n e e n o e m o t s t å n d l i g l ä n g - ANKARSVÄRD, SOM ÄNDA, TILL SIN DÖD, 1898, KVAR- OCH FRÄMST SER ENHETEN, VIDARE HENNES SNABBA UPPFATT- tan mot norden, mot hemmet.
Måhända trodde STOD I STYRELSEN OCH HVARS KLARA OMDÖME OCH RIKA ER- NING, HENNES VILLIGHET ALT PERSONLIGEN ÅTAGA SIG AR- h o n, a t t h o n d ä r skulle å t e r f i n n a d e n s v u n n a FARENHET I HÖG GRAD GAGNADE FÖRENINGEN, SAMT FRÖKEN BETE, HENNES FRIHET FRÅN ALL AUKTORITETSTRO SAMT HEN- MOLLY ROHTLIEB, DEN ENDA KVARLEFVANDE, OCH NES FRÅN ALLT HVAD SMÅSINNE HETER FRIA KARAKTÄR, MED b a r n a f r i d e n, s o m e n g å n g l y s t e u r h e n n e s k l a r - SOM SÅLEDES UNDER ETT HÄLFT SEKEL SKÄNKT FÖRENINGEN b l å ö g o n; m å h ä n d a t ä n k t e h o n, a t t h o n ville ETT ORD HENNES FÖRMÅGA ATT ALLTID VARA EN STÖDJANDE, SINA BÄSTA KRAFTER.
ALDRIG EN TYNGANDE KRAFT. » DESSA FÖRTRÄFFLIGA EGEN- d ö n ä r m a r e honom — i n g e n v e t d e t, t y å t TILLSAMMANS MED » DE ÄLDSTA » MÅ ÄFVEN NÄMNAS SKAPER KOMMA ej MINST HANDARBETETS VÄNNER TILL GODO.
i n g e n s a d e h o n d e t.
M o d e r s, s y s t e r s o c h v ä n - FRÖKEN HANNA LINDBERG, HVARS EKONOMISKA STÖD FÖRENINGEN HAR ÄRAN ATT SOM HEDERSORDFÖRANDE n e r s d ö r r a r v o r o för alltid t i l l s l u t n a för h e n n e, VAR FÖRENINGEN TILL OVÄRDERLIG NYTTA UNDER DE FÖRSTA RÄKNA H.
KRONPRINSESSAN SAMT BLAND SINA HE- BRYDSAMMA ÅREN, SAMT MÅLAREN JACOB KULLE, SOM o c h h o n g j o r d e i n t e t försök a t t k l a p p a p å h o s DERSLEDAMÖTER D.
KRONPRINSEN OCH KRONPRINSES- MED SIN KÄNNEDOM OM DEN SYDSVENSKA TEXTILA KONSTEN SAN SAMT H.
PRINS EUGEN.
någon.
GAGNADE FÖRENINGEN BL.
GENOM UPPKÖP AF MODELLER DET FINNES HELT VISST EJ MER ÄN EN MENING OCH GENOM ARBETE FÖR ATT ÅTERUPPLIFVA DEN GAMLA Som en främling dog hon i sitt fädernesland, OM DEN STORA BETYDELSEN AF DEN VERKSAMHET FÖRENINGEN SKÅNSKA VÄFNADSKONSTEN.
n å g r a g a t o r från s i t t b a r n d o m s h e m, p å e t t HANDARBETETS VÄNNER UNDER DE GÅNGNA 25 ÅREN UT- HANDARBETETS VÄNNERS FÖRSTA DIREKTRIS VAR FRÖKEN VECKLAT.
DEN HAR VARIT AF OVÄRDERLIGT GAGN FÖR VÅRT h o t e l l, v å r d a d af l e g d a h ä n d e r, u t a n e t t o r d, FOSTERLAND, OCH DEN HAR LÅNGT UTOM DESS GRÄNSER FÖRT e n h ä l s n i n g, e n k l a g a n eller b ö n till d e m, s o m SVERIGES RUNOR MED DEN ÄRAN.
en gång stått henne nära.
Men under hennes G. L-R.
h u f v u d g ä r d låg en psalmbok, och inuti d e n h i t t a d e s e n p a p p e r s r e m s a, p å h v i l k e n s t o d skrif- v e t: Till min moder.
Guds barmhärtighet öfver- går allt förstånd och är större än äfven en mo- ÖGONBLICKSBILDER.
TECKNADE ders kärlek.
FÖR IDUN AF ELIN AMEEN.
H e n n e s kista höljdes m e d blommor, och vi alla, s o m s t ä n g t v å r a d ö r r a r för h e n n e, n ä r - voro, n ä r h e n n e s stoft s ä n k t e s i f a m i l j e g r a f v e n, IV.
h v a r s p o r t a r ö p p n a d e sig v i d t för a t t t a g a m o t d e n vilseförda och l ä m n a h e n n e en plats hos K Y M N I N G E N b r e d e r sig stilla, d ä m p a n d e d e m, s o m g å t t före i n i e v i g h e t e n.
in i m i t t r u m, ger allt en djupare, m a t t a r e Allt d e t t a å t e r v ä c k t e r o s o r n a i m i t t m i n n e, förtoning och k o m m e r m i g a t t försjunka i hans r o s o r, s o m dofta o c h g l ö d a framför h e n - v a k n a d r ö m m a r, d ä r j a g h v i l a r p å m i n soffa.
n e s bild.
O c h m e d a n s k y m n i n g e n s s k u g g o r E n doft af rosor t r ä n g e r f r a m till m i g f r å n blifva d j u p a r e, o c h f ö r e m å l e n i r u m m e t a n t a g a d e t lilla h ö r n b o r d e t d ä r b o r t a m e d fotografierna.
fantastiska former, däri fantasi och verklighet D e t ä r p r a k t f u l l a, y p p i g a rosor, o c h d e h a f å t t b l a n d a sig s a m m a n, t y c k e r j a g m i g s e, h u r s i n - p l a t s t ä t t framför hennes b i l d.
Hvilken p o r t r ä t t e t s ö g o n få lif, h u r l ä p p a r n a ö p p n a sig ö d e t s n y c k förde d e m j u s t h i t i d a g till m i g till e t t s v a g t l e e n d e, o c h h u r d e fina n ä s b o r - p å h e n n e s d ö d s d a g!
H o n ä l s k a d e rosor, l i k s o m r a r n a v i d g a s i g för a t t i n s u p a r o s o r n a s doft.