Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Befälhafvare kan, när som helst, från sin befattning skiljas; är han sjelf delegare i fartyget lill hälften eller derutöfver, ege domstol att, på öfrige delegares begäran, honom från tjensten skilja, om giltiga skäl dertill äro.
Belalhafvares rättighet i detta fall, till hyra och hemförskaffoing, bedömes efter de i §§ 87, 88, 89 och 61 angifne grunder, dock så, att hans ersättning för byrån icke beräknas lägre, än förste styrmans hyra med femtio procent förhöjning.
Till byra utöfver den tid, befälhafvaren verkligen varit i rederiets tjenst, och till ersättning för hemresan, vare han dock ej berättigad, derest han, för ådagalagd oskicklighet, olydnad eller oredlighet, ur tjensten skiljes. § 27.
Varder befälhafvare under resa urståndsatt att sin tjenst fullgöra, må han dock icke utan trängande nöd fartyget öfvergifva Nödgas befälhafvare under resa lemna sin tjenst, bör rederiet derom underrättas och dess föreskrift afbidas.
Kan det ej utan skada ske, håfve Svensk konsul, eller, der sådan ej finnes, fartygets på stället varande ombud, efter rådplägning med den afgående och andre befälhafvare å Svenska fartyg, som der äro, makt att, emot skriftligen betingad aflöning, anförtro fartygets förande åt dess tjenstgörande styrman, eller, om han ej finnes skicklig, åi någon annan Svensk fartygsbefälhafvare eller styrman.
Är ej Svensk man alt tillgå, tnå utländing anförtros fartygets förande, till dess Svensk befälhafvare anskaffas kan. § 28.
Med undantag af det i föregående § nämnda fali, må fartygs befälhafvare ej lemna tjensten förr, än fartyget, efter fullbordad resa, återkommit till hemorten eller annan Svensk hamn och lasten der blifvit lossad Kommer fartyget i sjönöd, ställe befälhafvaren sig till efterrättelse hvad i § 182 stadgadt är. § 29.
Vid fartygets emottagande läte befälhafvaren till sig inventera fartygets tillhörigheter, enligt deröfver förut upprättad förteckning, hvaraf ett exemplar, försedt med befälhafvarens qvitto å hvad han emottagit, öfverlemnas till den, redarne der till utse, och det andra qvarblifver i befälhafvarens vård. § 30.
Befälhafvaren antager och afskedar besättningen.
Han må ej antags någon, som honom veterligen är förut till annan förhyrd. 59 § 31 Den sorgfälliga värd, som tillhör en god husfader, iakttaga ock befälhafvaren, under resa, om skeppsfolks helsa, sedlighet och gudsfruktan.
Såsom en samvetspligt i sistnämnda hänseende late han sig angeläget vara, att allmän bön å fartyget, morgon och afton, så ock offentlig gudstjenst hvar helgedag, ej försummas må, samt att arbete, som uppskjutas kan, å sön- och beigedagar icke ålägges besättningen. § 52.
Pröfvar befälhafvaren nödigt att, under resa, nedsätta kosten, ege han rätt dertill; dock skall besättningen, för bvad sålunda af kosten blifvit minskadt, erhålla ersättning efter de i sista afgångsorten gällande priser. § 33.
Förskingras, genom befälhafvarens vanvård, något af qvarlatenskapen, ersatte han all skada. § 34.
Å alla fartyg öfver trettio läster, som äro 'destinerade till aflägsnare orter utom riket, än Finland, Danska hamnar i Östersjön samt Danska och Norska hamnar på denna sidan om Skagerns fyr och Lindesnäs, skall finnas en, från sjömanshuset i afseglingsorten erhållen, derstädes enligt faststäldt formulär upprättad, paginerad och med stark tråd genomdragen skeppsdagbok, i hvilken af befälhafvaren eller af någon bland besättningen, under hans tillsyn och ansvar, noggranna uppgifter meddelas: l:o om fartyget är i godt stånd eller icke; om lastens beskaffenhet; om tiden då lastning eller lossning börjar och slutar; om förrättade arbeten, så i hamn som till sjöss; om fartygets djupgående för och akter, då det lemnar hamn; 2:o om fartygets afgång från och ankomst till hamn; om de kursar, som blifvit styrda, och den viig fartyget tillryggalägger; om verkställdo manövrer; om vind, väderlek, ström, observerade ortbestämningar och lödningar; om skada, som litnat 60 ocb dermed sammanhang egande omständigheter, så ock om allt annat, som under resan förefaller och hvars kännedom kan dels vara af nytta enskildt för redare, aflastare, försäkringsgifvare och försäkringstagare, dels lända till allmänt gagn, såsom upptäckt af obekanta länder, grund, strömdrag, observerade naturfenomener m. m.; 3:o om besättningens antal, helsotillstånd ocb uppförande; orri någon af skeppsfolket bestraffas eller skiljes från tjenstcn och orsaken dertill, sä ock om någon i stället blifver antagen; om de beslut, som i särskilda fall, i samråd med besättningen fattas, så ock om andra omständigheter, på grund hvaraf fartygets befälhafvare vill göra egen eller rederiets rältsfordran gällande eller mot armans anspråk. sig eller rederiet värja.
Do ämnen, som i skeppsdagboken böra antecknas, skola der, såvidt omständigheterna det icke hindra, efter hvarje vakt införas.
Skulle vid dagbokens förande skriffel inflyta, må det ej genom radering rättas eller på annat sätt göras oläsligt, utan anmärkes felet i den särskilda kolumn för anmärkningar, som dagboken innehåller.
Förliser fartyget, bör, sa vidt möjligt är, skeppsdagboken räddas.
Befälhafvare, som icke är skyldig att föra dagbok, må likväl på begäran blankett-dagbok erhålla, hvarefter honom åligger att dagbok i stadgad ordning föra. § 55.
Blifver under resa den från vederbörande sjömanshus erhållna blankett till skeppsdagbok fullskrifven, vare befälhafvare skyldig, om fartyget är i Svensk hamn, att hos ombudsmannen vid dervarande eller närmaste sjömanshus, och, å utrikes ort, i första hamn, der Svensk konsul anställd är, anmäla sig till erhållande af ny blankett-dagbok; och gore den tjensteman, som ny dagbok utfardar, anteckning derom uti fartygets förut innehafvande dagbok, omedelbart efter den sista deri införda uppgift. § 36.
Redare, befraktare, aflastare, lastemottagare, bodmerilångifvare, försäkringsgifvare och försäkringstagare stånde fritt att af skeppsdagboken erhålla nödig kännedom; vare ock befälhafvare skyldig att meddela dem, när de det åstunda, skriftligt utdrag ur dagboken i någon uppgifven omständighet, och hör det utdrag till rigtigheten vara styrkt, i Svensk hamn af sjömanshus-ombudsmannen, notarius publicus eller magistrats-sekreterare, och på utrikes ort af Svensk konsul, eller, om sådan å den ort ej anställd är, af notarius publicus derstädes. 61 § 37.
Försäljes fartyg å utrikes ort, eller räddas skeppsdagboken vid fartygets förolyckande i främmande farvatten, gore befälhafvaren anteckning derom i dagboken, och uppvise den sedan, så skyndsamt ske kan, för Svenske konsuln i försäljningsorten eller inom det distrikt, der olyckan timat, eller, om sådan tjensteman der ej finnes, för den Svenske konsul, som befälhafvaren under resan först anträffar; och intyge konsuln, omedelbart efter befälbafvarens i dagboken gjorda sista anteckning, att dagboken blifvit hos honom uppvist och tiden då sådant skett. § 38.
Timar skada å lastnings- eller lossningsort, eller under resa, eller föranlåtes fartygs befälhafvare, för inträffad olycka, alt anlöpa nödhamn; är det inom riket; afgifve han, sist 24 timmar efter det skadan timat eller sedan fartyget till hamn ankommit, protest, åtföljd af en kort uppgift om olyckshändelsen, i stad hos notarius publicus eller magistrats-sekreterare, och på landet hos närmaste tullkammare eller kronobetjent, så ock, sist inom åtta dagar efter protestens afgifvande, till domstol fullständig sjöförklaring; och vare då jemväl skyldig att, der dagbok blifvit förd och finnes i behåll, densamma uppvisa.
Inträffar olycka å utrikes ort, sakll protest och sjöförklaring afgifvås i öfverensstämmelse med hvad i det landet stadgadt och brukligt är; och vare om skeppsdagboks uppvisande hos konsul och hans intyg derom lag, som i § 37 stadgas.
Har befälhafvaren laga förfall för afgifvande af protest och sjöförklaring inom nu stadgad tid, vare pligtig att det förfall styrka.
Befälhafvare, som icke fört dagbok, eller hvars dagbok gått förlorad; gore derom anmärkning i sjöförklaringen och uppgifve fartygets hela besättning, samt do personer, äfvensom andra omständigheter, hvarmed han vill sina uppgifter i sjöförklaringen styrka. § 39.
Sjöförklaring, som inom riket afgifves, bör skriftligen affatta», af fartygets befälhafvare undertecknas och, sedan den vid domstolen blifvit uppläst, af honom till riktigheten med ed bekräftas; och vare befälhafvaren pligtig att, vid sjöförklaringens afgifvande, till domstolen medhafva så mångå af besättningen, som från fartyget undvaras kunna.
Dessa skola, sedan de erhållit kännedom af sjöförklaringen och hvad fartygets dagbok, då sådan blifvit uppvisad, om olyckan innehåller, i ämnet afgifva berättelser och desamma, efter afiagd vittnesed, der domstolen pröfvar sådan ed kunna dem anförtros, bekräfta
Domstolen eger ock, i händelse så skäligt pröfvas, till hörande inkalla öfrige besättningen och andra personer, som må kunna i saken meddela upplysning. 62 Sålunda afgifven sjöförklaring utgör icke hinder för tnotbevisnings åstadkommande. § 40.
Sjöförklaring å utrikes ort skall, der så ske kon, vara på Svenska språket författad samt af fartygets befälhafvare under edelig förpligtelse undertecknad och, oro Svensk konsul finnes å deri ort, der sjöförklaringen afgifves, inför denne erkänd, hvarom bevis bör af konsuln å sjöförklaringen tecknas. § 41.
Befälhafvaren vare ansvarig att skada å fartyget, som med vanlig omsorg kan upptäckas, (öre dess afgång ifrån hamn varder iståndsatt, samt att det är försedt med tillräcklig besättning, proviant, vatten och behöriga skeppshandlingar, Honom åligger ock tillsyn att ej större last intages än hvad fartyget, utom dess egna, för resan behölliga förnödenheter, kan beqvämligen rymma och bära, äfvensom att gods, som inlastas, varder behörigen, stufvadt. § 42.
I den ort, der fartyget är hemma, ege befälhafvaren ej rätt att, utan särskild fullmakt, ingå rederiet förbindande aftal, med undantag af besättningens förhyrande.
Öfverallt annorstädes vare han berättigad att afsluta förbindelser, som angå fartygets utrustning, underhåll och befraktande samt eljest äro nödiga för resans utförande. § 43.
Kommer, å deri ort, der fartyget icke är hemma, befälhafvaren i behof af penningar för fartygets räkning, ege han att, sedan behofvet blifvit, genom besigtning eller genom konsuls eller, der sådan ej finnes, genom annan myndighets intyg, styrkt, do erforderliga medel upplåna, jemväl på bodmeri, om så behöfves, eller ock, i yttersta nödfall, af laddningen sälja så mycket, som till nödens afhjelpande erfordras.
Rederiet vare, när behofvet, såsom nu sagdi är, blifvit styrkt, förbundet att, i enlighet med § 44, de anskaffade medlen gälda, änskönt de icke blifvit för det uppgifna ändamålet använda, eller befälhafvaren annorledes haft penningar till sitt förfogande.
Försålde andelar af laddningen ersättas efter de i bestämmelseorten gällande priser å dylika varor, när fartyget dit anländer, eller, om detta icke sker. efter resans vanliga förlopp, hade kunnat dit anlända; dock med afdrag af tull och landningskostnader. 63 § 44.
För fullgörande af de aftal, befälhafvare i sin befattning med annan ingår, svaren redarne, så långt fartyget med dess tillhörigheter och frakten räcker.
Utöfver fartyg och frakt må i dessa fall anspråk emot rederiet ej sträckås, der det ej sådant sig särskildt åtagit. § 45.
Har befälhafvares rättighet att förbindelser å rederiets vägnar ingå blifvit utöfver hvad i §§ 42 och 43 sägs, af rederiet inskränkt, må sådan inskränkning ej emot tredje man åberopas i annat fall än då denne icke varit i god tro. § 46.
Om efter snträdd resa befälhafvarcn erhåller underrättelse att fartyg eller laddning eller bådadera blifvit genom utbrott af krig ofria eller att. bestämmelseorten blifvit genom blokad stängd; ställe han sig till efterrättelse hvad rederiet föreskrifva, eller vid fartygets befraktning öfverenskommet är.
Finnes ej föreskrift eller öfverenskommelse, söke då befälhafvaren antingen att inlöpa i närmaste Svenska eller neutrala hamn och der inhemta föreskrift af rederiet, dess ombud eller Svenk konsul, eller alt under konvoy fullfölja resan till bestämmelseorten. § 47.
Går fartyg under konvoy; vare då befälhafvare skyldig alt, så länge han begagnar detta skydd, ställa sig konvoy-chefens föreskrifter till noggrann efter rättelse. § 48.
Befälhafvare ege ej att försälja fartyget i annnat fall an att det, genom offentlig myndighets beslut, blifvit förklaradt odugligt; ej heller något af laddningen, utom i de fall, §§ 43 och 185 omförmäla.
Klandras ej den redogörelse genom stämning inora eu månad från delfåendet, håfve redare sin tid till klauder försutit. 64 § SO.
Befiilhafvaren vare skyldig att ersätta den skada, som
Skommer genom hans försummelse vid bevakande af redares eller godsegares rätt och bästa.
För dén skada, som genom befälhafvarens eller besättningens motvilja och försummelse i tjensten annan tillskyndas kan, ansvaren redarne med fartyg och frakt, och soken sitt åter af den, som skadan vållat. § 51.
Hvad i §§ 57, 58, 59, 60, 61, 63, 65, 66 och 67 för besättningen stadgadt är, gälla ock för befälhafvaren.
Om Besättningen. § 52.
Från och med den dag, förhyrd sjöman kom mit ombord och till dess afmönstring skett, löper hans hyra. § 53.
Underlåter någon af besättningen att infinna sig om skeppsbord, eller går han derifrån utan tillåtelse af befälhafvaren, ege denne rätt alt till hans inställande i tjensten anlita vederbörlig myndighet, i utlandet genom Svensk konsul.
De kostnader, som häraf uppstå, afdragas på den felandes hyra. § 54.
Hvar och en af besättningen åligger: att ställa sig till noggrann efterrättelse hvad af fartygets befäl anbefaldt varder, såväl ombord å fartyget, som i dess båtar och under tjenstgöring i land i och för fartygets räkning; att både i hamn och till sjöss på det sorgfälligaste värda fartyg och gods i allt hvad på besättningen kan ankomma och ej försumma åliggande tjenstepligter, vare sig natt eller dag, sokne- eller helgedag; att iakttaga den särskilda tjenstgöring, honom ombord tillhör, såsom styrman, machinist, timmerman, matros, jungman, kock eller skeppsgosse; att 65 att deltaga i lastning och lossning, hvarifrån dock machinist är befriad; allt vid äfventyr alt ersätta den skada, som genom motvilja eller försummelse i ett eller annat (all rederiet tillskyndas kan. § ss. Till styrmannnens befattning hörer: att hålla vård och tillsyn öfver fartyg och gods.
Han före, vid lastning och lossning, anteckning öfver godset, samt ansvare i öfrigt befälhafvaren för allt det han emottager och för godsets behöriga stufning.
Äflider befälhafvaren eller öfvergifver han fartyget; tage styrmannen befälet och fortfare dermed till dess, enligt § 27, ny befälhafvare tillsättes.
.§ 56.
Hvar och en af besättningen hr, med de undantag, § 71 innehåller, förpligtad att följa fartyget till den Svenska hamn, der lossning slutar.
Ändras, när fartyget är till utlandet bestämdt, den resa, förhyringskontraktet innehåller, till annan utländsk ort, eller kommer fartyget, efter denna resas fullbordande, att gå vidare till utländska hamnar, vare den förhyrde ändock förpligtad att åtfölja fartyget, såsom sagdt är.
Är i dessa fall hyran bestämd för månad, beräknas den efter den tid, han å fartyget tjenstgör; är den bestämd för resa, beräknas den för tiden, som löper efter den i förhyririgskontraktet omtalade resans fullbordande, enligt den i förhy ringsorten gångbara månadshyra för resor till samma hamnar; dock att den ej må beräknas lägre, än den hyra, kontraktet innehåller.
Denna förhöjning bestämmes af domstolen eller, i utlandet, af Svenske konsuln. § 57.
Inställes resan innan fartyget afgått från den hamn, der besättningen blifvit förhyrd, tillkommer den besättning, som är förhyrd för resa, tredjedelen af hyran, och den, som är förhyrd för månad, hyra för så lång tid, den varit i rederiets tjenst och dessutom en månads hyra för brutet kontrakt.
Inställes resan sedan fartyget afgått från förhyringsorten, erhåller den besättning, som är förhyrd för resa, hela hyran, den som är förhyrd för månad, utom hvad redan är förtjent, hyra för fyra månader, då resan inställes i hamn bortom Kap Horn eller Goda Hoppsudden, för tre månader i närmare hamn utom Europa, för två månader i 9 66 denna verldsdel pä andra sidan Kanalen, för en månad i Nordsjön eller Östersjön eller eljest i Svensk hamn, Är någon del af hyran utbetald i förskott, ingår detta i ofvannämnde ersättningar.
Öfverskjuter förskottets belopp ersättningens, utgår ingen ersättning, men besättningen behållei hvad den uppburit. § 58.
Inställes resan till följd af krig, embargo, blokad, ut- eller införselförbud, is eller skada, som drabbat fartyget och gjort det till resan odugligt, erhåller besättningen hyra för den tid, den ä fartyget tjenstgjort.
Är den förhyrd för resa, bestämmes hyrans belopp af konsuln, eller, i Svensk hamn, af domstolen, efter jemförelse med de i förhyringsorten gångbara mänadshyror för samma resa å samma tid.
Är någon del af hyran utbetald i förskott, vare lag som i § 57 mom. 2. sägs. § 59.
Uppehålles fartyget i afgängshamn eller under resa, ege den besättning, som är förhyrd för resa, att, under uppehället, erhålla gångbar månadshyra och för den, som är förhyrd för månad, löper hyran fortfarande.
Befälhafvaren vare dock berättigad att, der uppehället härleder sig frän krig, embargo, blokad, ut- eller införselförbud, is eller skada, som drabbat fartyget, efter samråd med rederiets ombud eller Svensk konsul, besättningen afskeda, i hvilket fall den uppbär hyra endast till och med den dag, tjenstgöringen upphör. § 60.
Gär fartyg i sjönöd förloradt, eller uppbringas och prisdömes det, eller förklaras det ej värdt alt iståndsättas; utbetalas till den besättning, som är förhyrd för månad, betingad hyra till och med den dag, tjenstgöringen ombord upphörde, till den, som är förhyrd för resa, halfva hyran, om resan inställdes på borlvägen, men hela hyran, om den inställdes på hemvägen.
Visar någon försumlighet eller motvilja vid olyckstillfället eller vid bergningen, vare han förlustig innestående hyra, till en del eller helt och hållet, allt efter omständigheterna. § 61.
I de fall §§ 57, 58, 59 och 60 omförmäla, är rederiet förbundet att bekosta Svenskt sjöfolks underhåll och resa till förhyringsorten, der ej tjenst å annat, till Sverige bestämdt, fartyg erhållas kan; i hvilket fall det åligger rederiet att 67 bekosta sjöfolkets resa från detta fartygs bestämmelseort och till förhyringsorten.
Ingen af besättningen vare dock skyldig att å annat fartyg emottaga tjenst i annan egenskap eller på andra vilkor, än dem, under hvilka han blifvit förhyrd.
Å Svenska fartyg skall, till sådant antal och emot sådan betalning, som af Konungen bestämmes, emottagas sjöfolk, hvars bemsändande det åligger konsulerna att besörja.
Samma förbindelse ege ock rum i anseende till Norskt sjöfolk, så länge en motsvarande bestämmelse är i Norge gällande. § 62.
Då tjenstgöring börjar, ege sjöman rätt att i förskott bekomma, der han månadsvis förhyrd är, en månads hyra eller, om han är förhyrd för resa. fjerdedelen af hyran.
På den ort, der lasten till större delen eller helt och hållet lossas, njute sjöman lika belopp af sin hyra, såvida det är förtjent. § 63. / .
Ej må någon af besättningen, som å segelfärdigt fartyg i tjenst är, för gäld bysättas, ej heller det han till beklädnad eller tjenstens behof ombord fört, i mät gå.
Ilar han eljest egendom ombord, som utan uppskof af fartygets resa, åtkommas kan; den må till gäldens betalning användas. § 64.
Utan befälhafvarens tillstånd må ingen af besättningen för egen eller andras räkning taga ombord några varor.
Sker det, betale den högsta frakt, som i af seglingsorten erlägges för dylika varor å sådan resa. § 63.
Sjöman, som i rederiets tjenst blifver sjuk eller skadad, kan från tjensten skiljas, men eger rätt att, på rederiets bekostnad, erhålla läkarevård och underhåll, likväl, om sjukdomen eller skadan inträffat före afresan, eller han ej är återställd vid fartygets återkomst till Svensk hamn, ej längre än fyra veckor, räknade i förra fallet från sjukdomens början, i det sednare från fartygets ankomst.
Inträffar sjukdomen eller skadan under resan och kan sjömannen ej förblifva ombord, öfverlemne befälhafvare!) honom till konsuln, eller, der ej konsul finnes, till annan pålitlig persons omvårdnad.
Ilar han blifvit qvarlemnad å utrikes ort, utgöras kostnaderna för hans vård, der de ej af sjömannen kunna bestridas, och för hans hemförskaffhing af rederiet. 68 § 66.
Ar sjukdomen eller skadan ådragen genom eget groft vållande eller derigenom alt sjömannen utan tillstånd lerhnat fartyget, är befälhafvaren väl förbunden att, om så behöfves, draga försorg om hans skötsel och vård, men kostnaden derför afkortas å hans innestående hyra. öfverstiger kostnaden hans fordran hos rederiet, är detsamma ej förbundet att något derutöfver för sjömannen utgifva. § 67.
Dör sjöman i rederiets tjenst, egen hans arfvingar rätt att hyran intill dödsdagen, efter afdrag af begrafningskostnad, bekomma. § 68.
Blifver besättning genom dödsfall, rymning eller andra orsaker förminskad och fartygets tjenst ändock af de qvarblifvande ordentligen fullgöres, då skall, för den tid sådan trägnare tjenstgöring fortfar, emellan desse, de afgångnes hyra fördelas. § 69.
Ar någon af besättningen begifven på starka drycker, trätosam, olydig, oaktsam om elden, eller annorledes i tjensten oskicklig, vårdslös och försumlig, och låter han ej af befälhafvarens förmaningar och varningar sig rätta; håfve befälhafvaren makt att tilldela den, som är under aderton år, måttlig aga, och, der han äldre är, genom arrest eller degradering på viss tid med åtföljande nedsättning af hyran, verka till den felaktiges förbättring.
Bättrar han sig ändock ej, må befälhafvaren till den sjöman utbetala hans förtjenta hyra och honom ur tjensten entlediga.
Denna sin rätt att bestraffa ege befälhafvare, som är skyldig föra dag bok, ej att utöfva förr, än han i skeppsdagboken antecknat de omständigheter, som bestraffningen föranledt, hvilkas sannfärdighet, sedan berättelsen blifvit för den brottslige och den öfrige besättningen uppläst, skall bestyrkas genom underskrift af två bland besättningen. § 70.
Skiljer befälhafvare sjöman utan giltig anledning från tjensten, vare befälhafvaren skyldig att till honom utbetala den ersättning, som, enligt §§ 57, 58 och 61, åligger redare att gälda.
Befälhafvare ege för denna ersättning intet anspråk emot rederiet.
f 69 § 71.
Hvar och en af besättningen vare berättigad att tjensten uppsäga: 1. när ett krig uppstår, hvarigenom, till följd af fartygets eller laddningens beskaffenhet eller resans rigtning, uppbringning kan befaras; 2. när befälhafvare ombytes; 3. när resan förändras; 4. när sjöman får sjelf fartyg att föra, eller kan få plats som styrman, eller träder i gifte; 5. när befälhafvaren misshandlar honom genom våldsamt bemötande eller genom undanhållande af den kost, hvartill han är berättigad; 6. när han. efter sista påmönstringen, varit till sjöss två år, eller, på resa bortom Cap Horn eller Goda Hoppsudden, tre år, såvida annan öfverenskommelse ej blifvit vid förhyringen uttryckligen träffad; 7- när fartyget säljes till utländsk man.
Sjöman kan ej göra denria rättighet gällande i fallen 2 och 3 sedan fårtygel gått från den hamn, der han blifvit förhyrd, och med mindre han återbär det å hyran uppburna förskott; i fallet 4 utan att sätta annan duglig karl i sitt ställe; i det fall 5 omförmäler, utan att inför Svensk domstol eller Svensk konsul med bevis styrka befälhafvarens misshandling; i det fall 6 omförmäler, förr än fartyget till bestämmeisehamnen anländt.
I de fall, denna § upptager, har sjöman ratt att uppbära hyra till den dag han lemnar fartyget, med undantag af fallen 5 och 7, i hvilka hans anspråk på hyra bedömas efter reglorna i §§ 57, 58, 59 och 70; ersättning för hemresa utgår endast i fallen 5 och 7 efter reglorna i §§ 64 och 70. § 72.
Vid fartygets ankomst till Svensk hamn, som i § 56 sågs, vare besättningen berättigad att, sednast fjorton dagar derefter, blifva afmönstrad.
Innestående hyra skall innan afmönstringen utbetalas. § 73.
Uppassare och andra å fartyget anställde personer, hvilka ej höra till den egentliga besättningen, hafva samma rättigheter och skyldigheter som denna, ehvad de af befälhafvaren eller rederiet äro antagne. ro Om Befraktning. § 74.
Aftal om frakt må slutas på sätt kontrahenterne tjenligast finna, Det skall skriftligen affattas, om endera det yrkar. § 7S.