Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vill man åter föra frågan tillbaka till de orter, på hvilka grenbanan Lidköping— Håkantorp, Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 65. 161 Håkantorp skulle mer eller mindre direkt verka, så, då dessa måste anses innefatta Kållands, Kinne, Kinnefjerdings och Skånings härader, visa sig dessa orters förhållanden i produktivt afseende till samtliga 8 härader på följande sätt:
Ofvannämnda 8 härader : Folkmängd 86,847.
Hemmantal 1,858.
Utsäde 143,867.
Skörd 725,945.
Behållning af skörd 356,079.
Kållands, Kinnefjerdings, Kinne och Skånings härader: Folkmängd 54,525.
Hemmantal 1,100.
Utsäde 83,702.
Skörd 453,123.
Behållning af skörd 231,237.
På företag inom detta län till åstadkommande af en underlättad kommunikation torde således med afseende dels på den relativt ringa anläggningskostnaden, dels ock på de fördelar i större omfattning, som beräknats deraf uppstå, kunna jemföras med det af en sammanbindningsbana mellan Lidköping och den under byggnad varande jernvägen emellan Uddevalla—Wenersborg—Herrljunga.
Det är ej nog att Lidköpings och Håkantorps jernvägsstation förenas och att staden Lidköping derigenom beredes en för sin framtida utveckling nödvändig och behöflig fördel.
Frågan gäller här i lika hög grad de vidsträckta, bördiga och i produktivt afseende redan långt framskridna trakter, som ligga deromkring och omfattas af sistnämnda härader.
Produktionens möjlighet beror väsentligen af afsättningens lätthet och omfång; och det skulle icke kunna undgå att medföra en på dessa orters produktiva förhållanden i hög grad menlig inverkan om staden Lidköping, som genom sitt naturligt goda läge i hjertat af dessa orter, hittills utgjort och allt framgent kan förblifva en fördelaktig afsättningsort, skulle, i saknad af nu ifrågasatta jernvägsförbindelse, komma att framdeles förlora sin egenskap af vigtig handelsplats och i stället under en nära förestående tid nedsjunka till en försäljningsort, hvarest landtmannen ej skulle kunna vinna afsättning för sina produkter i annat, än ringa och, med afseende på orternas ständigt stigande produktion, otillräckligt omfång.
Det är nemligen klart för uppfattningen att, om möjligheten till afsättning minskas och nedgår från 150,000 tunnor, hvartill årliga uppköp af orternas öfverskott af sädesproduktion någon gång inom staden uppgått till 40 å 50 tusen tunnor och möjligen äfven derunder, sådant skall i hög grad verka tryckande på landtmannens ställning och för honom försvåra möjligheten dels att i penningar kunna förvandla sina produkter, dels ock att i sitt närmaste grannskap erhålla mången gång väl behöfliga förskott.
Men landtmannen skall derjemte Hih. till R.
Rrut. 1865 1866. 11 Sami. 3 Afd. 21 162 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N~:o 66. genom den ifrågasatta jern vägsförbindelsen icke blifva inskränkt i afseende på tid oell ort till afsättning ensamt på Lidköping; han skall, oberäknadt fördelen att med lätthet från första hand kunna verkställa uppköp af hvad han behöfver, jemväl vinna en ständigt tillgänglig förbindelse med vidt skilda orter och derigenom lemnäs tillfälle att när han så för godt finner kunna begagna sig af stundens på verldsmarknadens och andra orters tillfälliga förhållanden beroeude, konjunkturer.
Öfvertygad, som jag således är om nyttan och nödvändigheten af den ifrågasatta jernvägsförbindelsen, och att
Lidköpings stads och orternas intressen uti nu förevarande afseende ej kunna från hvarandra skiljas utan i det närmaste sammanfalla, får jag, med fästadt hufvudsakligt afseende derå, att genom nu ifrågasatta bibana mellan Lidköping och Håkantorp det sålunda kompletterade jernvägsnätet skulle betydligt bidraga att öka rörelsen på Statens jernbana, genom det tillopp af produkter, som skulle komma från Kållands, Kinne, Kinnefjerdings och Skånings härader, samt från de norr om Wenern belägna orter, oberäknadt persontrafik från nämnda folkrika härader, öfver hvilka förhållanden jag förbehåller mig rätt att till Höglofliga Stats-Utskottet få ingifva efter antagna grunder upprättad beräkning, vördsamt föreslå, att Rikets Ständer, till anläggande af en bibana mellan Lidköping och Håkantorp af lika spårvidd, eller fyra fots, sorn Uddevalla—Herrljunga-jernvägen eger, måtte bevilja ett låneunderstöd af 598,800 Riksdaler Riksmynt på enahanda vilkor, hvarunder sistnämnda bana vunnit Statens understöd.
Carl Wennerus.
Af Herr Wennérus, Carl, angående underdånig anhållan hos Kongl. Majit om utarbetande och framläggande af förslag till ny Rättegångsbalk.
Behofvet af en ny Rättegångsbalk har länge gjort sig gällande.
År efter år har det tilltagit och det synes vara hög tid, att lagstiftaren tager saken om hand.
Under förutsättning, att dock Rikets Ständer ej äro benägna att sjelfve i första hand för sin del besluta en lag af sådan vidd och betydenhet, tager jag mig friheten vördsamt föreslå: att Rikets Ständer till Kongl. Majit ingå med underdånig anhållan, att Kongl. Majit ville låta genom en komité utarbeta och sedermera för Rikets Ständer framlägga förslag till ny Rättegångsbalk.
I hvad mån de grunder, hvarpå den nya lagen borde byggas, lämpligen böra angifvas af Rikets Ständer, torde bäst bedömas af Lag-Utskottet, till hvilket Utskott motionen torde komma att remitteras.
Lagberedningens förtjenstfulla förslag torde i allt fall komma att bilda grundval för den nya lagen, och åberopande af detsamma är måhända nog, för att angifva den rigtning, hvari reformen bör gå.
Carl Wennerus. i\:o 67, Af Herr Ödmansson, I., om öfverlåtelse till staden Landskrona af visst område utaf deromkring befintliga gamla fästningsverk.
Under de 10 sistförfluten åren har folkmängden i Landskrona stad blifvit betydligt förökad och samtidigt dermed har inom staden uppstått stort behof af byggnadstomter, för att derå uppföra allmänna och enskilda byggnader.
Detta sistnämnda förhållande gör en utvidgning af staden nödvändig och ovilkorlig, men åt landssidan är staden helt och hållet omsluten af de gamla fästningsverken och någon utvidgning är således omöjlig med mindre att mark derifrån erhålles.
Då nu ett större område af fästningsverken på längre och kortare tid bortarrenderas med rättighet för arrendatorerne, att utjemna vallarna och uppodla marken till säd och andra jordfrukter, torde det med tillförsigt få antagas att detta område af vederbörande ansetts vara för försvarsverket umbärligt.
Med anledning häraf och under åberopande af hvad jag i öfrigt anfört, får jag vördsamt hemställa: att Rikets Höglofliga Ständer behagade för sin del bifalla, att så stort område af de omkring Landskrona stad befintliga, Kongl. Majit och Kronan tilR 164 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 68. höriga, gamla fästningsverk, som efter verkställd undersökning och utredning erfordras i och för stadens utvidgning, måtte för sådant ändamål till staden öfverlåtas.
De handlingar, som erfordras för ärendets närmare bedömande skola till Höglofliga Stats-Utskottet blifva öfverlemnade.
J. Odmansson.
Af Herr Trägårdh, Sv., angående utsträckning af jernvägen Göteborg—Nåssjö till Oscarshamn samt anslag till förberedande arbeten i denna sträckning.
Vid den tid, då fråga först uppstod om anläggande af jernvägar på Statens bekostnad, voro meningarne mycket delade derom, huruvida dessa vägar borde erhålla sin nuvarande rigtning, eller hufvudsakligan afse att med hafvet förbinda landets inre, af brist på ändamålsenliga kommunikationsanstalter lidande och i sin utveckling hämmade trakter.
Utan att nu vidare ingå i denna fråga, lärer man väl kunna antaga såsom allmänt medgifvet, att det sistnämnda syftet med jernvägsanläggningar på Statens bekostnad ur statsekonomisk synpunkt förtjenar ett synnerligt afseende och att anläggningen af en jernväg, som afser att förena i det inre landet belägna, af naturen rikt gynnade trakter med hafvet, företrädesvis är för fäderneslandet af högsta vigt.
Redan för ett tiotal af år sedan har den starka trafiken mellan Smålands inre och bördigaste trakter framkallat förslaget att genom en jernväg från Hvetlanda till Oscarshamn förena dessa trakter med deras naturliga afsättningsort vid Östersjön och derigenom på det kraftigaste befordra utvecklingen af dessa trakters jordbruk och öfriga näringar.
Vid 1856 - 1858 årens riksdag söktes, af ett för en sådan jern vägsanläggning bildadt bolag, af Staten ett låneunderstöd af 2 2/3 millioner Riksdaler Riksmynt.
Denna jernvägsanläggning, som, då vägen till större delen af sin längd skulle genomlöpa Emådalen, befanns af naturförhållandena synnerligen gynnad, och i följd deraf borde Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
165 blifva ovanligt billig, har ock ofta blifvit inom Riks-Stånden och deras delegationer vid riksdagarne framhållen såsom synnerligen ändamålsenlig och af behofvet högt påkallad, i hvilket afseende särskildt torde förtjena nämnas, att Stats-Utskottet vid 1859—1860 årens riksdag om densamma och dess utsträckning till södra stambanan yttrat sig särdeles gynnsamt (Utlåtandet N:o 86, pag. 41—43), ehuru samma Utskott förordade den s. k.
Lagalinien.
Såsom ett synnerligen vigtigt motiv för södra stambanans rigtning åt Nässjö åberopades ock vid sistnämnda riksdag behofvet af stambanans förening med Östersjön genom en jernväg till Oscarshamn.
Undersökning för denna jern vägsanläggning har på orternas bekostnad för flera år tillbaka egt rum genom framlidne Majoren, Friherre de Geer och under innevarande års sommar för dess utsträckning till Nässjö af Kapitenen m. m.
Båda dessa undersökningar gifva vid handen, att denna bana, hvarå en särdeles liflig trafik är att motse, skall i anläggningskostnad blifva synnerligen billig.
Likväl skulle anläggningen blifva alltför stor, för att kunna genom enskilde intressenter bekostas; men ej allenast behofvet från Småland af denna jernväg, hvilket behof tillräckligt vitsordas af de uppoffringar, enskilde för densamma redan gjort och äro beredvillige att ytterligare göra, utan fast mer fördelen att få Rikets vestra kust och dess vigtigaste punkt, Göteborg, förenad med närmaste och ändamålsenligaste hamn vid Östersjön, synas böra föranleda Rikets Ständer att för åstadkommande af en sådan jernvägsförbindelse, af hvilken, genom jernvägen från Göteborg öfver Falköping och Jönköping till Nässjö, redan ungefär 2/3 äro af Staten anlagda, besluta att jemväl jernvägen från Nässjö till Östersjön vid Oscarshamn må af Staten bekostas och densamma således blifva en del af en från vestra kusten vid Göteborg till östra kusten vid Oscarshamn sig sträckande stambana.
Utom de ofvannämnda ovanligt gynnsamma terrängförhållandena, synes för Oscarshamns lämplighet, att utgöra anknytningspunkten vid Östersjön för en stambana från rikets vestra till dess östra kust, i synnerhet tala, denna stads utmärkta, rymliga, mot alla vindar väl skyddade och äfven under ganska stränga vintrar nästan alltid öppna hamn, hvarest en större skeppsdocka med en mekanisk verkstad nyligen blifvit anlagd och hvarifrån en beqväm ångbåtskommunikation äfven under vintertiden skulle kunna anordnas med Gotland och Öland, hvarigenom dessa öars befolkning och produkter skulle sättas i den ändamålsenligaste förbindelse med rikets jernvägsnät; äfvensom härvid något afseende torde böra fästas å en för landet vinstgifvande transitotrafik vintertiden med länderna på andra sidan Östersjön.
På alla dessa, här i största korthet framställda skäl vågar jag härmed vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte besluta, att Statens stambana från Göteborg öfver Falköping och Jönköping till Nässjö, må på Statens bekostnad utsträckas till Östersjön vid Oscarshamn; samt att Rikets Ständer nu måtte bevilja ett belopp af 500,000 R:dr R:mt, att utgå till förberedande arbeten å denna bana. 166 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 6.9.
De ofvannämnda undersökningshandlingarne skola tillhandahållas vederbörande Utskott, dit denna motion torde remitteras.
Trägardh.
Af Herr Hierta, L. J., om förändring af läseordningen och undervisning ssättet i de allmänna skolorna, särskildt hvad angår Latinska och Grekiska språkens studium.
En olägenhet som vidlåder ungdomens undervisning, så som den är ordnad i Statens elementarläroverk, och som är egnad att väcka allvarliga bekymmer, är att lärjungarne öfveransträngas, och i allmänhet lida till sin helsa och sina fysiska krafter under den utvecklingsperiod då dessa bäst behöfde vårdas.
Detta förhållande har någongång blifvit förnekadt, men under den sednare tiden mer och mer uppmärksammadt, och slutligen så erkändt, att möjligheten af dess förekommande blef vid sistförflutna riksdag ett föremål för Rikets Ständers omtanka.
Efter allvarsamma öfverläggningar i Utskott och Riks-Stånd, lyckades det ock slutligen att emot den gamla skolkonservantismens motstånd åstadkomma så mycket, som en underdånig skrifvelse till Konungen, med begäran, att till någon förminskning i mängden af de ämnen som läsas i skolorna på den s. k. klassiska linien, det måtte få hero på föräldrar eller målsmän att bestämma om lärjungen skall jemväl läsa Grekiska språket eller vara derifrån befriad, och tiden i stället få användas på studerandet af något bland de öfriga undervisningsämnena.
Detta synes väl vara den mest blygsamma önskan, som den ena Statsmagten kunde frambära till den andra, på grund af vunnen erfarenhet om tillvaron al ett ondt, som måste innebära en större eller mindre, men i allt fall verklig våda af den mest ingripande art för det uppvexande slägtets framtid.
Och likväl lyckades det icke att ens åt detta anspråkslösa önskningsmål vinna fullt afseende hos Regeringen.
Ständernes begäran blef nemligen, efter ett vidlyftigt hörande af Skolkollegier och Eforer, hvilket knappt tyckes hafva varit behöfligt i en sak af denna enkla beskaffen - Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
167 het, blott så tillvida bifallen, att det efter gemensam rådplägning mellan målsman och skolans rektor må bero af den sednare att afgöra, om lärjungen får befrias från läsningen af Grekiskan.
Jag har ansett Rikets Ständers ifrågavarande underdåniga skrifvelse böra omförmälas, dels såsom en bekräftelse på den öfverklagade olägenhetens allmännare erkännande, och dels för att anmärka, det angifnä botemedlets otillräcklighet.
Det låter sig icke förnekas, att de klassiska språkens studerande i skolorna öfver hufvud numera ingalunda är af samma vigt för bildningen som i fordna tider, då snart sagdt all litteratur och boklärdom var inskränkt till dessa språk, och nästan alla vetenskapliga afhandlingar författades på latin.
Med all möjlig pietet för de odödlige klassikerne, som alltid skola bibehålla sitt höga värde, är det dock visst, att de döda språkens begagnande mer och mer försvunnit både ur den allmänna sammanlefnaden och ur officiela förhandlingar, ja att till och med de vetenskapliga terminologiernas rustkammare i detta afseende börjat anfrätas af den allt förändrande tiden.
Den sista förskansningen, om man får begagna detta uttryck, som tjenar till värn åt ifrarne för de döda språkens studerande redan ifrån skolans början, är att det
Latinska språket genom sina bestämda former och sin grammatik förmenas bidraga att reda begreppen och skärpa eftertanken hos ynglingen, på ett sätt som icke genom något annat medel kan till samma grad eller med samma säkerhet vinnas.
Men äfven detta påstående har genom den sednare tidens erfarenhet visat sig vara mera skenbart än verkligt.
Det skall numera vara svårt nog att inom läroverket uppdraga någon skilnad i skarpsinnighet och förståndsförmögenheter i öfrigt mellan den klassiska liniens och real-liniens lärjungar, vid bådas utgång ur skolan; och i det praktiska lifvet finner man ifrån alla länder den erfarenheten, att åtskillige af deras förnämste och mest inspirerade författare, talare och statsmän aldrig läst latin, hvilket exempelvis kan sägas om nästan alla de utmärkta författarinnor som på skönlitteraturens område förvärfvat sig ett stort namn, och inom statslifvet äfven om ett stort antal ledamöter af vår egen representation, hvilka utan att hafva studerat latinet, hvarken i tankarnes klarhet eller förmågan att för dem finna passande former i modersmålet, stå på något sätt efter flertalet af vid universiteterna promoverade Filosofie-doktorer.
Emellertid stå läseordningarne i elementarläroverken ännu på den punkt, att de döda språken, i synnerhet Grekiskan och Latinet, tillsammans på den s. k. klassiska linien upptaga nära nog halfva undervisningstiden.
Hvilket slöseri med själskrafter detta innebär, jemfördt med den behållna vinsten för framtiden, lära ledamöterne af detta Högtärade Stånd sjelfve inse; äfvensom huru mycken tid det borttager som kunde bättre användas till ett fullkomligare inhemtande med mindre ansträngning af några ibland öfriga läroämnen af jemförelsevis mera praktisk vigt för framtiden.
Insigten af detta förhållande gaf redan för flera år sedan ett större antal personer, hvaribland äfven åtskillige skolmän eller ledamöter i skolstyrelser, anledning att i offentligt utgifna theser föreslå, det studiet af Grekiska och Latinska språken 168 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 69. norde alldeles utgå ur skolan och börja först vid universitet erna.
Häröfver höllos också här i hufvudstaden offentliga öfverläggningar, hvilka omfattades med stort intresse af allmänheten, och särskildt med afseende på behofvet att förekomma öfveransträngning, hos mången befästade öfvertygelsen om nyssnämda åsigters rigtighet.
Utan att gå så långt, anser jag likväl tiden vara inne att i afseende på ifrågavarande reform taga ett steg längre fram än Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag, och får till vinnande af detta ändamål vördsamt föreslå, l:o att i hvarje fullständigt eller sjuklassigt elementarläroverk, de Latinska och Grekiska språkens studium må begynna först i den sjette klassen, samt alldeles utgå ur de femklassiga skolorna och begynna törst vid undervisningens fortsättning på gymnasierna; 2:o att undervisningssättet i de allmänna skolorna måtte förändras i så måtto till likhet med hvad för närvarande eger rum i den s. k. nya elementarskolan, att all undervisningen sker i skolan, men deremot de så kallade hemlexorna försvinna.
Fem timmars allvarlig sysselsättning hvarje dag, hufvudsakligen med minneskunskapers inhemtande torde vara allt hvad de fysiska krafterna äfven hos en fullvext och således än mer hos en i vexten stadd ungdom kunna tåla vid under ett i åratal dagligen fortsatt arbete, så vida de ej skola lida skada och förslappas; samt att Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla en sådan önskan, och anhålla, att läseordningen i skolorna i öfrigt blir rättad efter denna förändring, hvarigenom mera tid kan vinnas dels för de lefvande språkens, dels för naturvetenskapernas studium.
Det är möjligt, till och med sannolikt, att i synnerhet det förra af dessa mina förslag skall möta ett starkt motstånd från detsega vidhållande af gamla föreställningssätt, som naturligt alstras och underhållas af en ständig vana, icke minst bland dem som hafva ungdomens undervisning om händer, men jag har under en föregående icke så kort riksdagsmannabana redan haft flera erfarenhetsbevis derpå, att andra förslag till förändringar som stridt emot en ännu rådande mening men haft rätt och sanning för sig, oaktadt föga utsigt till framgång i början, likväl genom förnyade framställningar, slutligen lyckats att i mån af upplysningens verkan på det allmänna tänkesättet besegra än svårare hinder, än dem som i verkligheten bär kunna möta; hinder, som till en början förekommit mången såsom nästan oöfvervinneliga.
Jag anhåller om remiss häraf till allmäuna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet.
Stockholm den 14 November 1865. L. J. Hierta.
N:o 70. 169 N:o 70.
Af Herr Widell, GllSt., om eftergift, till förmån för staden Marstrand, af Kronans rätt till danaarf efter der aflidne Bagaren Gustaf Schröder.
Genom ett den 3 Juli 1865 efter Bagaren .Gustaf Schröder och dennes hustru Sofia Magdalena Schröder, af Magistraten i Marstrand förrättadt arfskifte, har blifvit bestämdt: dels att Herr P. M. Hägg, i sin egenskap af ende och rätter arfvinge till hustru Schröder, skall erhålla hälften af makarna Schröders qvarlåtenskap, sådan densamma vid Bagaren Schröders år 1851 timade död förefunnits; dels att, emedan någon efter Bagaren Schröder arfsberättigad person icke sig anmält eller vore känd, andra hälften i boet, — bestående af dels lösören, dels fastighet, — efter bouppteckningsvärde uppgående till 528 R:dr 3 öre, kommer att såsom danaarf Kongl. Maj:t och Kronan tillfalla.
Då en af behofvet högligen påkallad nybyggnad af lägre elementarläroverkets hus i Marstrand, af brist på tillräckliga medel ,icke kunnat företagas; så får jag å kommunens vägnar, för att erhålla bidrag dertill, vördsamt föreslå: att Rikets Ständer behagade afstå Kongl. Maj:ts och Kronans rätt till ifrågavarande danaarf åt staden Marstrand, till ofvan uppgifna ändamål.
Handlingar, styrkande de gjorda uppgifterna, skola till vederbörligt Utskott aflenmas.
Gust. Widell. Bih. m R.
St. Prat. 1865 1866. 11 Sami. 3 Afd. 22 170 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Af Herr Stauff, Pehr, om statsbidrag för utsträckning af Hudiksvalls jernväg från Forssa station till sjön södra Dellens strand vid Näsviken.
Vid 1856—1857 årens riksdag beviljade Rikets Ständer för anläggning af jernväg, om 4 fots spårvidd, emellan hafsviken vid Hudiksvall och Dellsjöarnes vattendrag vid Forssa kyrka ett låneunderstöd af 370,000 Riksdaler Riksmynt mot 4 procent ränta och 1 procent årlig kapital-afbetalning.
Denna jernväg, som genast efter Rikets Ständers ofvannämnda beslut sattes i verket samt fullbordades och afsynades år 1860, ställdes i förbindelse med en af numera aflidne Baron P. A.
Tamm tidigare påbörjad och samtidigt med jernvägen afslutad kanal-anläggning från Dellsjöarne ned till Forssa kyrka.
Kostnaden för jernvägsanläggningen var af dåvarande Kapitenen A. Adelsköld beräknad till 560,000 Riksdaler, — men anläggningskostnaden uppgick vid tiden för jernvägens afsyning till 624,000 Riksdaler, således 64,000 Riksdaler mera, än kostnadsförslaget innehöll, hvarförutom sedermera betydliga kostnader måst göras för utvidgning af stationernas områden och upplagsplatser, inköp af vändbord och lyftkranar, anskaffande af en ångbåt jemte ångbåts-station med kaj och magasiner vid sjön Dellen m, m., uppgående till öfver 100,000 Riksdaler.
Brutto-inkomsten af jernvägen uppgick år 1860 till 75,458 Riksdaler. „ år 1861 till 78,401 „ år 1862 „ 81,490 „ år 1863 „ 101,617 år 1864 „ 94,186 „ Passagerare, som begagnat jernvägen, uppgingo första året till 9,615; andra året 14,263; tredje året 14,669; fjerde året 16,669, och femte året 19,931 personer.
Passagerarnes antal å denna jernväg har sålunda på de fem åren mer än fördubblats, men skulle hafva ökats ännu mera, derest icke ett par för persontrafiken särdeles missgynnande förhållanden hindrade mängden af vägfarande 'att begagna sig af jernvägen.
En af dessa ofördelaktiga omständigheter är, att jernvägen, der den afslutas vid Forssa kyrka, icke träffar någon allmän landsväg, utan endast en sockenväg, afsides belägen Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 71 171 ifrån den allmänna landsvägen; och det andra och ännu mera ofördelaktiga förhållandet består deruti, att då jernvägen med sitt till tiden bestämda och hastiga lopp slutar vid Forssa kyrka, kommunikationsleden sedermera fortsattes vesterut på den ofvanberörda P. A.
Tamms kanal med tvänne, på olika ställen af kanalen belägna slussar, efter hvars passerande den ändtligen obehindradt fortgår på de in i landet belägna sjöarne södra och norra Dellen.
Nyssnämnda kanal är nemligen farbar endast för helt små och högst 4 fot djupgående ångbåtar och pråmar, och de två slussarne i kanalen hafva lika anspråkslösa dimensioner, nemligen endast jemnt tillräckliga för att rymma, för hvarje slussning, endast en liten ångbåt eller en pråm i sender.