Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad sålunda förekommit har Utskottet tagit i behörigt öfvervägande; och enär andra städer, som under sednare tider varit af större eldsvådor hemsökte, af allmänna medel undfått lånebidrag så vä! för åstadkommande af ny tomtreglering, som för de nedbrunne stadsdelarnes återuppbyggande, samt, i det förra afseendet, en och annan gång äfven erhållit understöd utan återbetalnings-skyldighet, anser Utskottet jemväl staden Örebro böra komma i åtnjutande af dylika bidrag, helst för beviljande häraf hufvudsakligen samma skäl förekomma, som tillförene vid sådana tillfällen gjort sig gällande.
Hvad storleken af dessa bidrag angår, har Utskottet, med afseende å de uppgifne behofven, funnit sig icke böra tillstyrka någon nedsättning i de af Kongl. Maj:t föreslagna belopp, likasom Utskottet, rörande vilkoren för lånens lyftning och godtgörande, trott, att, i likhet med hvad Kongl. Majit jemväl föreslagit, enahanda grunder och föreskrifter lämpligen kunna bestämmas, som nasti.
Riksdag fastställdes vid beviljande af låneunderstöd till tomtreglering i Lidköping, samt för meddelande af lån till nedbrun-na städers återuppbyggande.
> Utskottet får alltså, först i afseende å det af Kongl. Majit äskade anslag och lån för åvägabringande af Örebro stads nya tomtreglering, hemställa, att Rikets Ständer må för detta ändamål, till utgående från Riksgälds-kontoret, bevilja nämnde stad dels ett anslag, utan återbetalnings-skyldighet, af 23,000 Ridr, dels ock ett lån af likaledes 23,000 Ridr, samt, i afseende å det sednare, fastställa följande betalningsvilkor, nemligen: l:o
För länesumman skall stadens
Drätselkammare, efter dertill i vederbörlig ordning erhållet uppdrag, i stadens namn och å dess vägnar afgifva sin till Riksgälds-kontoret eller ordres ställda skuldförbindelse, innefattande de af Rikets Ständer för lånets användande och återbetalning stadgade vilkor. 2:o Hvad utaf lånet icke blifvit hos Riksgälds-kontoret utta - 4 Slats-Ulskollels Ullålande, JM 167. get före slutet af innevarande år 1854, får derefter icke utbekommas. 3:o
Det i Riksgäids-kontoret lyftade lånebeloppet får, utan ränta och kapital—afbetalning, innehafvas till 1857 års slut, hvarefter och intilldess lånet är till fullo godtgjordt, 6 procent å dess ursprungliga belopp böra till Riksgäids-kontoret årligen återbetalas, deraf ränta efter 4 för 100 å det oguldna kapitalet först beräknas och afgår, samt öfverskottet utgör kapital-afbetalning. 4:o
Den uti nästofvanstående punkt omförmälda årliga ränteoch kapital-afbetalning bör af
Drätselkammaren vid hvarje års slut verkställas; dock må, derest denna inbetalnings belopp före den 16 Januari nästpåföljande år till Riksgäldskontoret inkommer, samma betalning anses vara inom behörig tid verkställd; hvadan, i sådant fall, den sedan nyssnämnde månads början å kapital-afbetalningsbeloppet ytterligare upplupna ränta eftergifves.
Beträffande sedermera det föreslagna låneunderstödet för återuppbyggande af den nedbrunna delen utaf Orebro stad, tillstyrker Utskottet, att ett sådant lån till belopp af 250,000
R:dr må, under nedan anförda vilkor och stadganden, af Rikets Ständer beviljas Örebro stad, att från Riksgäids-kontoret utgå: l:o Den beviljade lånesuraman får i Riksgäids-kontoret lyftas af stadens
Drätselkammare, som skall ombesörja lånemedlens fördelning emellan vederbörande tomtegare; börande vid denna fördelning iakttagas, att låneunderstöd endast få meddelas åt dem, som uppföra byggnader af sten eller annat icke eldfarligt ämne. 2;o
Efter dertill i vederbörlig ordning erhållet uppdrag, skall Drätselkammaren, å stadens vägnar, för hela lånesuraman afgifva sin, till Riksgäids-kontoret eller ordres ställda, skuldförbindelse, innefattande de af Rikets Ständer för lånets användande och återbetalning stadgade vilkor.
Efter deuna förbindelses aflemnande till och godkännande af Fullmäktige, eger Drätselkammaren utbekomma lånemedlen i den mån desamma, enligt derstädes gjorda och bifallna ansökningar, skola vederbörande tillhandahållas. 3:o
Hvad af sagde medel före slutet af femte året efter det, derunder eldsvådan inträffat, ej kunnat till behörige låne sökande - Slats-Ulskoltels Ullålande, JYs 167. 5 sökande utlemnas, får derefter af Drätselkammaren icke „ utgifvas. 4:o
Det i Riksgälds-kontoret lyftade och på föreskrifvet sätt begagnade lånebeloppet må, utan ränta och kapital—afbetalning, innehafvas till det i 3:dje punkten bestämda årets utgång; hvarefter, och intilldess länet är till fullo godtgjordt, sex procent af dess ursprungliga belopp böra till Riksgäldskontoret årligen återbetalas, deraf ränta efter fyra för hundra å det oguldna kapitalet först beräknas och afgår, samt öfverskottet utgör kapital-afbetalning. 5:o
Den uti ofvanstående 4:de punkt omförmälda årliga ränteoch kapital-afbetalning bör af
Drätselkammaren vid hvarje års slut verkställas; dock må, derest denna inbetalnings belopp, före den 16 Januari nästpåföljande år, till Riksgäldskontoret inkommer, samma inbetalning anses vara inom behörig tid verkställd; hvadan, i sådant fall, den, sedan nyssnämnde månads början, å kapital-afbetalningsbeloppet ytterligare upplupna ränta eftergifves. 6:o Före den 1 Juli näst efter den bestämda yttersta tidpunkten för lånemedlens utlemnande, bör Drätselkammaren, medelst insända handlingar, inför Riksgälds-Kontoret styrka, att de byggnader, för hvilkas uppförande understöd utaf ifrågavarande lån meddelats, blifvit inom föreskrifven tid fullbordade och hos städernas allmänna brandstodsbolag, eller annan, i stadgad ordning bildad och med vederbörligen faststäldt reglemente försedd, brandförsäkrings-inrättning emot brandskada försäkrade. 7:o Från Riksgälds-kontoret utbekomna lånemedel, hvilkas behöriga användande icke styrkes på det i nästföregående punkt stadgade sätt, böra inom den der bestämda tid vara till Kontoret återställda; hvarjemte
Drätselkammaren för det belopp, som skall af nyssberörda anledning återbetalas, bör godtgöra Riksgälds-kontoret fem procent årlig ränta från slutet af året näst efter det, derunder samma belopp blifvit af Kontoret utbetaldt.
Prol. 1835 & 1854.
4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 16 Häft. 2 6 Stals-Utskottets Utlåtande, M 167.
Reservation: af Herr Bildt, D. G.: »Det är icke mot det föreslagna beviljandet af de utaf Kongl. Majit äskade understöden ät Örebro samhälle, som jag vördsammast anmäler min reservation, oaktadt jag hyser mvcken tvekan angående lämpligheten af att
Staten lernnar understöd till återuppbyggandet af nedbrunna hus, utan mot den form, hvarunder vilkoren för ifrågavarande låneunderstöd blifvit af StatsUtskottet framställda.
Uti § 39 af nu gällande Reglemente för Riksgälds-kontoret, föreskrefvo Rikets Ständer vid sednaste Riksdag de vilkor och stadganden, under hvilka låneunderstöd till nedbrunna städers återuppbyggande skulle beviljas, intilldess derom kunde varda annorlunda förordnadt.
Dessa stadganden, som voro resultaten utaf den erfarenhet, man erhållit under en längre tid af oredan och osäkerheten af det förut begagnade sättet, att för hvarje enskildt fall bestämma särskilda, mer eller mindre olika vilkor, blefvo vid sednaste
Riksdag tillämpade vid låneunderstöds beviljande åt staden Lidköping.
Vid det nu ifrågasatta understödet åt Orebro, hafva visserligen dessa vilkor blifvit uppsatta enligt ofvanåberopade men då man, i stället för att hänvisa till densamma, uppställt dem såsom fristående och ensamt gällande för Örebro, har man undanskjuta frågan om tillämpningen af meranämnde allmänna stadganden och derigenom lemnat den gamla vägen öppen, att bestämma särskilda vilkor vid hvarje ny sådan fråga.
Det är detta, som jag anser orätt och hvarföre jag önskat, att Utskottet skulle, med godkännande af hittills gällande allmänna föreskrifter i förenämnda 39 §, hafva hemställt, att Rikets Ständer, för uppbyggandet af den under Mars månad innevarande år nedbrunna del af staden Örebro, måtte bevilja ett lån af 230,000 R:dr, emot de vilkor och förbindelser, som, i afseende på ej mindre lånemedlens lyftning och användande, än desammas återbetalning och räntans beräkning, blifvit till framtida iakttagande vid dylika låns beviljande af Rikets sednast församlade Ständer fastställda, och i 39 § af Riksgälds-kontorets nu gällande Reglemente intagna, under vilkor likväl, att låneunderstöd utaf omförmälde summa icke få utlemnas till andra tomtegare inom meranämnde stad, än dem, som åtaga sig derför uppföra byggnader af sten eller annat icke eldfarligt ämne».
Häruti instämde Friherre Cederström, R.
STOCKHOLM, TKYCKT SJÖS JOI1.
BECKMAN, litSi. Slats-Ulskoltcls Utlåtande, N.-a i SS. i \':o 16».
Ank. till Exp.-Utsk. den 11 Juli 1854, kl. 3 e. m, Utlåtande, i anledning af väckt motion, om bidrag af allmänna medel till pensions-inrättningen för Svenske läkare, deras enkor och barn. (U. A.) Från Prestc-Ståndet har Stats-Utskottet erhållit remiss å en inom bemälda Riks-Stånd väckt motion, deruti Prosten Almqvist anfort: att, oaktadt intet yrke vore mera mödosamt eller på helsa och krafter mera tärande, än läkarens, till följd hvaraf också många af läkare-konstens idkare i förtid blefvo sjukliga och ett jemförelsevis ringa antal af dem uppnådde en högre ålder, vore likväl inge tjenstemän af Staten så illa lönade, som läkarne, hvilka för sin utkomst hufvudsakligen voro hänvisade till den enskilda praktiken, som väl för några i de större städerna bosatte, kunde bereda bergning och till och med öfverskott, men för flertalet och för dem, som hade familj, knappt motsvarade hvad för fyllandet af de oundgängligaste lefnadsbehofven erfordrades, och hvilken för öfrigt vore beroende af en oafbruten verksamhet.
Det inträffade derföre oftast, att, då sjuklighet eller ålderdom medtagit arbetsförmågan, eller husfadren i förtid dukade under för ansträngningarne i sitt kall, enka och barn lemnades i fattigdom och nöd.
Detta, jemte den omständigheten, att endast i Statens tjenst varande läkare egde delaktighet i Civil-statens eller Arméens Pensions-kassor, hvaremot mera än två tredjedelar af Sveriges läkare hvarken för sig sjelfve på ålderdomen eller för enkor och barn egde att påräkna något understöd af det allmänna, hade gjort, att man insett behofvet och nödvändigheten af en enskild pensions-anstalts bildande för Itih. lill II.
Prat. 1833 4 IS Si. A Sami.
I Afd. 2 Hand. 17 Haft. 1 o Stals-Vlskollets lllålandc, N;ö 468.
Svenska läkare-korpsen, och för att fylla detta behof bl ef, genom några läkares omtanke, Pensions-inrättningen för Svenske lakari.?, deras enkor och barn stiftad, för hvilken Kongl. Maj;t den 31 Oktober 1844 fastställt Reglemente, hvarefter denna anstalt i Augusti månad år 1845 trädde i verksamhet.
Denna pensions-inrättning, hvars kapital-fond vid sista räkenskapsårets slut utgjorde 71,012 R:dr, deri inbegripne 4,000 R:dr B:ko, donerade af enskilde välgörare, hade emellertid icke haft den framgång, man i betraktande af dess välgörande syftemål ansett sig kunna vänta; ty under de förflutna åren hade endast 57 delegare, utgörande omkring i:del af hela Svenska läkare-korpsen, i densamma ingått.
Anledningen härtill var dels att, då inrättningen icke egt någon särskild grundfond, de årliga inbetalningarne måst bestämmas nog höga i förhållande till de blifvande pensionerna, hvarföre mången, som önskat inträda i denna inrättning, genom det dryga beloppet af de årliga insatserna och särdeles af de retroaktiva afgifter, hvilka drabbade dem, som i mera framskriden ålder deri inträdde, afhållit sig derifrån; dels att mången fruktat, att berörda inrättning, likasom flera andra af enahanda art, aldrig kunde komma att ega bestånd utan allmänt understöd; dels ock, att det stora flertalet af korpsens yngre medlemmar velat se huru inrättningen kunde komma att bära sig, innan de deruti ingingo.
Reglementets 9 § voro nemligen insatserna i de 3:ne pensions-klasserna bestämda till 80, 40 och 20 R:dr B:kö årligen; samt pensionerna åter, tills vidare, till 300
R:dr i första, 150 R:dr i andra och 75
R:dr i tredje klassen; och hade, enligt hvad räkenskaperna utvisade, af de 57 delegarne redan 10 inträdt i pensionsrätt.
För att 'emedlertid afhjelpa detta missförhållande och då det onekligen varit misstroendet till inrättningens framtida bestånd, som utgjort väsendtligaste hindret för mångas inträde såsom delegare, men detta misstroende och läkarnes betänklighet att i inrättningen ingå skulle upphöra, om pensions-anstaltens grundfond vunne sådan förstärkning, att pensionerna i förhållande till afgifterna kunde ökas. eller åtminstone bibehållas vid hvad de nu voro, utan att inrättningens kapital derigenom efter hand förstördes, hade några för sakens framgång nitälskande personer nyligen företagit sig att, genom en välvillig uppmaning till allmänheten, söka bereda pensions-inrättningen understöd genom enskild subskription; och om än den period, i hvilken denna uppmaning till allmänheten utgått, i sä måtto kunde synas för ändamålets vinnande väl -vald, att läkarne, hvilke under den nyligen härjande farsoten haft tillfälle att ådagalägga sitt oförtrutna och uppoffrande nit för allmänt bästa, såmedelst gjort sig förtjente af allmän välvilja, befarade dock motionären, att tiden för framkallande af en allmännare och något betydande subskription, å en annan sida, vore mindre gynnsam, enär de uppoffringar, hvilka kommuner och enskilde redan i och för samma farsot fått vid - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o i 68. 3 kännås, med flere anförda omständigheter, sannolikt lemnade föga öfrigt att använda för besagde ändamål, hvadan det méd temlig visshet kunde antagas att den blifvande subskriptionen icke uppginge till något sådant belopp, att pensionsinrättningens framtida bestånd derigenom blefve betryggadt.
Motionären har derföre ansett Statens mellankomst böra påkallas, och på grund af ofvan anförda skäl föreslagit, att Rikets.
Ständer .måtte med en summa af 20,000 E:dr för en gång bidraga till denna subskription och såmedelst gifva fasthet åt en inrättning, ämnad att åt ålderstigne läkare, men framför allt åt deras enkor och barn, bereda ett understöd, hvaraf de flesta äro i verkligt behof och läkare-korpsen, såväl genom det sätt, hvarpå densamma af Staten lönades, som genom de uppoffringar, mödor och vådor för hvilka den under utöfningen af sitt ansvarsfulla kall ofta vore utsatt, icke torde finnas oförtjent.
Ehuru Utskottet, som tagit detta ärende i behörigt öfvervägande, villigt erkänner de förtjenster om det allmänna, hvilka läkare-korpsen ådagalagt, sednast under den år 1853 på flera ställen af Riket härjande kolera-farsoten, kan likväl Utskottet icke finna lämpligt att Staten, vare sig till förmån för läkare eller andra i dess tjenst icke varande samhälls-medlemmar, genom bidrag söker uppmuntra bildandet af enskilda pensions-anstalter, hvilka sedermera svårligen utan fortsatt allmänt understöd kunna ega bestånd, -— ett förhållande, som i detta fall torde kunna motses, då, efter hvad hittills sig visat, läkarne sjelfve icke med synnerligt intresse omfatta berörda anstalt.
Med afseende på dessa omständigheter, och då Utskottet derjemte hyser flera betänkligheter i afseende å lämpligheten af det år 1844 fastställda Reglemente för ifrågavarande pensions-inrättning, samt för öfrigt tror att det med motionen åsyftade ändamål, eller att bereda samma inrättning fasthet, icke skulle genom beviljande af det äskade anslagsbeloppet vinnas, föränlåtes Utskottet hemställa, att motionen icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. i Stockholm den 4 Juli 1854.
Reser va tion: af Friherre Cederström, Rudolf: »Då betänkligheter i afseende å lämplig heten af det år 1844 fastställda Reglemente hufvudsakligen synas hafva flin-, drat Utskottet att å motionen tillstyrka bifall, torde, enligt min åsigt, detta 4 Stalf Utskottets Utlåtande, N:o t Gä. ärende lämpligen häfva bordt på det sätt till Rikets Ständers behjertande forordas, att det föreslagna beloppet, 20,000 R:dr B:ko, hade blifvit tillstyrkt att, såsom bidrag till den i berörda Reglemente § 51 omförmälda särskilda nödhjelpsfond beviljas, för att, utan hinder af Reglementets stadgandeh i öfrigt, användas på sätt delegärne kunna finna för ändamålet tjenligast och hvartill Kongl; Majit funne godt lemna Nådigt bifall.
De utmärkta och af Utskottet erkända förtjenster, hvilka Svenska läkare-korpsen såväl tillförene, som ock sednast under den sistlidet år härjande farsot medelst nitisk och sjelfuppoffrandfe verksamhet för medborgares väl ådagalagt, hafva, efter min tanke, i hög grad påkallat ett sådant bevis af tacksam välvilja och omvårdnad å det allmännas sida.
Om anslaget beviljades i den ofvan omförmälda form, torde det i icke ringa mån medverka dels att förmå läkarne sjelfve att i inrättningen talrikare än hittills inträda, dels ock att de i Reglementet anmärkta brister blifva till rättelse uppmärksammade och anmälda; hvarigenom ändamålet i en framtid torde säkrare vinnas, än om, genom ett äfslag å motionen, Rikets Ständer nu skulle visa en> åtminstone skenbar, likgiltighet för den ifrågavarande högtförtjenta korpsens för-* delar och behof, a
Uti förestående reservation instämde Herr V. Cassel.
Ånk. till Exp.-Uisk. deb 11 Juli 1854, kl. 3 a. in. Utlåtande, t anledning af väckt motion, om pension för aflidne Intendenten Theodor Sandströms enka och barn, (U. A.)
Uti en, med stöd af 56 § Riksdags-Ordningen, inom Borgare-Ståndet väckt, till Stats-Utskottet öfverlemnad motion, har Herr A. M Brinck föreslagit, att Sluts-Ulshotlels Utlåtande, A7.‘o i 69. sorn t f. Intendenten vid Allmänna Barnhuset Theodor Sandström i nastlidne Januari månad aflidit, utan att, efter hvad kändt vore, efterlemna några tillgångar till enkas och 2:ne späda harns försörjning, Rikets Ständer, enär någon pensionsrätt icke åtföljt nämnde befattning, hvilken mannen dessutom, i anseende till pågående reglering af Barnhuset, endast bestridt pä förordnande, måtte behjerta den nödställda belägenhet, hvari den aflidnes enka med 2:ne oförsörjda barn sig befunne och å Allmänna In dragn in gs-S tat en åt dem anvisa en pension af 400 R:dr B:ko årligen; och har motionären ansett denna framställning desto heldre förtjena afseende, som Sandström, ehuru han blott några få år innehaft Intendents-befattningen, likväl, enligt hvad vederbörande allmänt vitsordat, under denna tid, då den af Kongl» Majit fastställda förändrade organisationen af Barnhuset utfördes och tjensten således var mer än vanligt besvärlig och maktpåliggande, ådagalagt det mest utmärkta nit och den sorgfälligaste omtanke vid handhafvandet af deri ekonomiska förvaltningen, hvars detaljer närmast på honom ankommo och hvarigenom han på ett högst förtjenstfullt sätt medverkat till den bättre ekonomiska ställning, hvaruti denna inrättning under den nya styrelsens förvaltning blifvit försatt, samt det afgifna läkare-betyget gåfve vid handen att hans hastigt inträffade död i väsendtlig mån vållats af öfveransträngning i tjensten.
Utskottet icke vill bestrida den förtjenstfulla verksamhet, som aflidne Intendenten vid Allmänna Barnhuset
Sandström i lifstiden lärer visat i utöfningen af denna befattning, har likväl Utskottet, vid det förhållande, att
Sandström endast under en kort tiderymd samma befattning innehaft och för öfrigt icke ådagalagt sådana förtjenster om det allmänna, som kunna påkalla någon särskild gärd af erkänsla från nationens sida, funnit sig sakna »anledning att å. förevarande motion tillstyrka Rikets Ständers bifall» Stockholm den 4 Juli 1854.
It eser va tion: af - Friherre Cederström, II., Biskop Annerstedt och Doktor Gumcelius, hvilka åberopade utgifts-afdelningens förslag till beslut i ämnet, så lydande: »Då de hos Utskottet företedde handlingar utvisa, att t. f. Intendenten Sandström i sin kraftfullaste ålder allidit till följd af öfveransträngning under utöfningen af sina tjensteåliggande, och, att boets behållning endast utgjort 923 R:dr 18 sk. 6 rst., 6 Slals-Ulskollels Utlåtande, N:o 170. otillräcklige att mot nöd värna lians efterlefvande enka och minderåriga barn, som icke äro berättigade till understöd från någon pensions-anstalt, får Utskottet, med afseende å dessa särdeles bevekande omständigheter, på det sätt understödja motionärens framställning, att Utskottet tillstyrker, det ett belopp af 250 Ridr, må såsom årlig pension från Rikets Allmänna Indragnings-Stat tilldelas aflidne Intendenten Theodor Sandströms enka, lindrig Charlotta /Fallenius, att utgå så länge hon förblifver ogift och i behöfvande omständigheter sig befinner.
Utsk. d. 11 Juli 1854, kl. 3 e. m.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående pension för framlidne Landshöfdingen m. m. C. U. Nerman s enka. (U. A.) Samteliga Riks-Stånden hafva till Stats-Utskottets handläggning remitterat en af Kongl. Majit, under den 3 nästlidne Mars, aflåten Nådig Proposition, hvaruti, med tillkännagifvande, att, sedan Landshöfdingen i Kalmar län m. m.
Claes Ulrik Nerman den 9 Oktober 1852 med döden afgått, samt vid utredningen af hans bo, såsom följd hufvudsakligen af de hans sterbhus till gäldande ådömde betydliga husröte-ersättningar för de af honom i lifstiden innehafde boställen, sterbhusets skulder och gravationer befunnits öfverstiga dess tillgångar, bcmälde Landshöfdings efterlemnade enka, Amanda Olivia Melin, hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att ett årligt pensions-understöd af allmänna medel måtte Stats-Ulskollels Utlåtande, IS:o 170. 7 åt henne varda anslaget, Kongl. Maj:t, i anledning häraf och under åberopande dels af Landshöfdingen Normans, under en långvarig tjenstetid ådagalägde fortjenster i flera åt honom anförtrodda vigtiga och ansvarsfulla befattningar, dels ock af det förhållande, att hans efterlefvande enka befunne sig i behöfvande omständigheter, i Nåder föreslagit Rikets Ständer att bevilja henne en årlig pension af 400 R:dr banko, att å Allmänna Indragnings-Staten uppföras.
Utskottet, som jemväl tagit kännedom om de vid remissen från BondeStåndet afgifna yttranden i frågan, får, med afseende å Landshöfdingen Nermans under en mångårig embetsmannabana städse ådagalagda verksamhet och nit, samt dä, enligt de hos Utskottet företedda handlingar, hans efterlemnade enka saknar alla tillgångar för eget. oell barns underhåll, tillstyrka, att, på sätt Kongl. Majit föreslagit, Landshöfdingen Nermans enka, Amanda Olivia Melin, må uppföras å Allmänna Indragnings-Staten till åtnjutande af en årlig pension utaf 400 Riksdaler.
Reservationer: o af Herrar Hesselgren, P. H., Åsbrinck, C. G., Cassel, V. och Berger, A. A. samt Riksdags-fullmäktige Matts Pehrsson från Stockholms, Måns Månsson från Kalmar, Ola Månsson från Christianstads, Lars Magnus Knutsson från Östergöthlands, Pehr Mattsson från Wester-Norrlands, Henrik Andersson från Örebro och Erik Malmin från Westmanlands län. Stats-Ulskollets Utlåtande, jV;o 17/.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 11 Juli 1854, kl. 3 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion, om förhöjning af den ryt-- lare och soldater från IVadstena Krigsmanshiis-kassa tillkommande pension.
(U. yl.)
Med afseende å otillräckligheten af det pensions-belopp, som från Wad-- stena Krigsmanshus-kassa för närvarande vore anvisadt åt afskedade soldater,' och då nämnde kassas ställning medgåfve en förhöjning deraf, utan att Statsverkets tillgångar, åtminstone till någon betydligare del, derför behöfde anlitas, liar, uti en inom Bonde-Ståndet vackt och till Ståts-Utskottet, öfverlemnad motion, Riksdags-fullmäktigen Johannes Nilsson från Malmöhus län föreslagit, dels att den ryttare eller soldat, som oförvitligt tjont i 20 år, måtte i årlig pension undfå 20
R:dr och detta belopp höjas till 25 R:dr, derest han 25 år varit i Kronans tjenst, dels ock att dessa pensioner skulle öfverlemnas till sockennämndcrna för att, i händelse pensionären vore oförmögen sjelf sin egendom ordentligt vårda, användas till den pensionerades vård och underhåll; öfverlemnande motionären till Utskottets bedömande, huruvida icke den värfvade soldaten redan efter 15 å 18 års tjenstgöring, borde komma i åtnjutande af pension.