Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Statens understöd skulle för en obegränsad tid qvarstå och såmedelst, till förfång mången gång för en fattigare församling, hvilken sjelfmant uppbjudit sina krafter och offrat af sina små tillgångar för beredande af en nöjaktig barnundervisning, tillfalla den förmögnare församling, som till en sådan uppoffring funnit sig mindre benägen.
Maj:l har fördenskull ansett, alt det understöd Staten lemnar de särskilda församlingarne till folkskoleväsendets utveckling och förbättring icke borde göras beroende af den tid, då åtgärder i sådan syftning vigtoges, utan deremot bestämmas hufvudsakligen med hänseende till vidden af de uppoffringar, som för ändamålet blefve gjorda, dock alt, såsom hittills, ett undantag från denna regel borde till förmån för fattiga församlingar ega rum.
Såsom allmänt vilkor för erhållande af bidrag utaf det anslag
Ständer anvisat lill löneförbättring åt folkskolelärare, hade blifvit stadgadt, att vederbörande församling skulle lill sitt folkskoleväsendes årliga behof, hvarunder väl icke torde böra inbegripas kostnader för uppförande af skolhus eller andra tillfälliga utgifter, hafva förut tillskjutit ett belopp, minst motsvarande den församlingen förut anslagna andel i den personliga skyddsafgiften eller den nuvarande folkskoleafgiften.
Af de flesta församlingar utginge redan ett tillskott till sådant belopp, och det kunde ej, då undantag medgifves fattigare församlingar, någonstädes kännas tryckande, om ett lika beskafladt vilkor föreskrefves för undfående af understöd lör folkskoleväsendets utveckling och förbättring i allmänhet, helst församlingarne, enligt folkskolestadgan, egde alt för tillskottets utgörande välja flera särskilda grunder.
Med anledning häraf och då någon annan förändring i nu gällande bestämmelser för erhållande af del uti ifrågavarande anslag icke syntes af behofvet påkallad, har Kongl. Majit, som äfven ansåge detta anslag böra vid dess nuvarande belopp 75,000 R:dr bibehållas, föreslagit Rikets Ständer, alt såsom vilkor för åtnjutande af Stats- Utskottets Utlåtande N:o 139. 83 understöd från Statens sida för folkskoleväsendets utvidgande och ändamålsenligare ordnande för framtiden mätte stadgas, att endast de församlingar, som för aflöning al lärare eller lärarinnor redan tillskjutit eller åtoge sig att tillskjuta ett belopp, minst lika stort med folkskoleafgiflen, skulle af ifrågavarande anslag erhålla del, hvilken i sådant fall skulle, såsom hittills, utgå med hälften mot hvad församlingarne utöfver berörda tillskott förbunde sig alt i hvarje särskildt fall för angilna ändamålet lemna, Kongl.
Maj t dock, hädanefter som hittills, öppet lemnadt, att der särskilda förhållanden, ibland hvilka i främsta rummet borde räknas en församlings fattigdom, föranledde undantag från de stadgade vilkoren, ett sådant undantag bevilja.
Hvad härutinnan blifvit föreslaget, skulle jemväl medföra den fördel, att det ulan svårighet kunde utrönas, huruvida uti uppgiften från någon församling ett misstag insmugit sig, enär beloppet af folkskoleafgiflen kunde af vederbörande embetsmyndighet, samt lärarnes aflöning af desse, behörigen verificeras. livad vidare anginge det nuvarande anslaget till löneförbättring åt examinerade folkskolelärare, så och ehuru rättigheten att af delta anslag erhålla del blifvit utsträckt äfven till lärare vid ambulatoriska skolor, hade till sådana löneförhöjningar, grundade på vederbörande församlingars åtagande att uppfylla de föreskrifna vilkoren, blifvit af Kongl.
Majit anvisadt eli belopp af vid pass 30,000 R:dr, hvarjemte såsom understöd för lärares aflönandc inom församlingar, som till följd af medellöshet ej kunnat detsamma af egna medel bekosta, beviljats närmare 15,000 R:dr, således tillsammans en summa af 45,000 R:dr årligen, hvaraf likväl, till följd åfelt större antal församlingars underlåtenhet att ställa sig de fastställda vilkoren till efterrättelse, icke mer än omkring 40,000 R:dr, eller hälften af det för omförmälda ändamål anvisade anslag, syntes komma att under denna statsregleringsperiod tagas i anspråk.
Vid sednast förflutna riksdag hade den gräns, inom hvilken Staten skulle bidraga lill förhöjande af folkskolelärarnes löner, blifvit bestämd till 400 R:dr, oberäknadt värdet af husrum och vedbrand; men då ett belopp af 500 R:dr visserligen icke öfverstege hvarken hvad lill fyllande af lefnadsbehofven för de examinerade lårarne erfordrades, eller de anspråk, desse, med hänseende jemväl till den bildning de måst tillegna sig, med all billighet kunde ställa i afseende på vedergällningen för ett ansvarsfullt och ansträngande kall, ansåge Kongl. Majit nämnda gräns böra för den kommande tiden fastställas till sistberörda summa 500 R dr, likaledes oberäknad! husrum och vedbrand, och i öfrigt de vid sednaste riksdag för bidrag från detta anslag bestämda vilkor bibehållas, utan annan modifikation, än att äfven de vid ambulatoriska skolor anställde, examinerade lärare uttryckligen skulle förklaras deraf kunna erhålla löneförbättring, lika med lärarne vid de fasta skolorna.
Under förutsättning alt Rikets Ständer delade dessa åsigler och då det med visshet kunde antagas, att under nästinstundande statsregleringsperiod ännu flera församlingar, än hittills, skulle finnas beredvilliga att förbättra sina lärares löner, syntes för ifråga - 84 Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 139. varande ändamål under nämnda statsregleringsperiod böra påräknas ett belopp, med omkring 25,000 R:dr öfverstigande hvad som under närvarande förhållanden visat sig vara erforderligt, eller en sammanlagd summa af 05,000 It:dr.
Jemte det Kongl. Majit sålunda äskat, att den personliga skyddsafgiften jemväl under nästinstundande statsregleringsperiod måtte till folkundervisningens befrämjande användas och att deraf på sätt och under de vilkor härofvan äro upptagna anvisas till seminarierna H:dr 65,000: „ understöd för seminarii-elever „ 50,000: „ arfvoden och resekostnader för Inspektörerne „ 30,000: „ undervisningsmateriel m. m „ 10,000: „ understöd för högre folkskolor „ 10,000: „ folkskoleväsendets utveckling och förbättring i allmänhet.
. . „ 75,000: och till löneförbättring för examinerade lärare „ 65,000: tillsammans R:dr 265,000; har Kongl. Maj;t tillika föreslagit, alt hvad af skyddsafgiften icke för vissa behof anvisades, äfvensom de på de särskilda anslagen uppkommande besparingar, måtte af Kongl. Maj.t för folkundervisningen tdlhörande föremål disponeras.
Slutligen har Kongl. Maj t fästat Rikets Ständers uppmärksamhet å ett annat med folkskoleväsendets ändamålsenliga ordnande nära sammanhängande behof, som hittills endast i gans! a olull-tåndig män kunnat afhjelpas, nemligen om folkskolelärares pensionering.
Vid 1850—1851 årens riksdag, då eli anslag af 80,000 R:dr B:ko anvisats till fond för stiltsvis inrättade anstalter för folkskolelärare, hade desses antal utgjort 2,288, hvaremot detsamma nu uppginge lill närmare 5,000 och utan tvifvel ännu en tid kointue att betydligt ökas.
Emellertid hade, lill följd af pensions anslagets otillräcklighet, dylika pensionsanstalter icke kommit till stand i mer än 4 still, men om statsanslaget ökades till sådant belopp, att pensionsinrättningarnes framtid blefve fullt betryggad, skulle sannolikt inom några lå år hvarje still ega en sådan anstalt.
Såsom i det föregående blifvit anfördt, vore visserligen de till folkundervisningens befrämjande för nu löpande statsregleringsperiod anvisade medel, särdeles hvad de större anslagen beträlfade, redan till fullo disponerade; men detta oaktadt och då ganska många af de skolor, åt hvilka bidrag af statsmedel blifvit beviljade, ej hunnit komma i gång förrän mot slutet al sistlidet år, och statsbidragen ej linge beräknas utgå lörr än från den lid, de särskilda skolorna trädt i verksamhet, kunde man med temlig säkerhet emotse, att icke obetydliga besparingar för 2 år å nyssberörda medel skulle uppkomma.
Finge dessa besparingar läggas till den allmänna fonden för folkskolelärares pensionerande, så skulle det lörsta vilkoret för ordnandet af denna angelägenhet vara uppfyldt; och har Kongl.
Maj:t af denna anledning föreslagit, dels att den ännu återstående delen af berörda fond måtte jemväl under nästinstundande Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 139. 85 statsregleringsperiod och under samma vilkor som hittills ställas till Kongl.
Maj:ts disposition, och dels alt Rikets
Ständer mätte till behöflig förstärkning af densamma anvisa den slutliga besparing, som under nu löpande statsregleringsperiod kunde å den personliga skyddsafgiften uppkomma.
De af enskilde motionärer i ämnet gjorda framställningar äro: inom Preste-Ståudet. af Professor Carlson, hvilken (i motion N:o 12) i främsta rummet uppställt den enligt motionärens åsigt, obestridliga sanningen, alt på lärarens beskaffenhet berodde skolans.
På läraren åter kunde Staten inverka på tvåfaldigt sätt: genom befrämjande af hans bildning och genom betryggande af hans yttre ställning.
Åtgärderna för båda dessa ändamål borde gå hand i hand med hvarandra och kunde först i förening med hvarandra blifva rätt fruktbärande.
Bildningsanstalterna för folkskolelärare — i sin begynnelse försedda endast med ytterligt knappa tillgångar — hade väl på sednare åren vunnit en större utveckling, men de behölde dock än vidare fullkomnas.
Från dem måste i första rummet utgå den förbättring, man sökte åstadkomma.
De män, som erhållit det för hela samhället betydelsefulla uppdraget, att leda dessa bildningsanstalter, måste kunna med odelad kraft egna sig åt sitt magtpåliggande kall; de borde icke af biistande utkomst tvingas att, såsom nu merändels vore fallet, jemte denna, behålla en annan tjenst, och de måste sättas i tillfälle att en längre tid qvarstadna vid denna vigtiga befattning.
Undervisningen måste älven blifva mera utvecklad och lärjungarne i seminariet tillbringa så lång lärotid, att den meddelade undervisningen gufve icke blott ett hastigt inhemtadt förråd för minnet eller en anspråksfull prydnad på ytan, ulan kunde tränga till det innersta af deras personlighet och utöfva en lifgifvande inverkan på hela deras framtida sträfvande.
Otvifvelaktig! vore, att seminarierna för dessa ändamål behöfde rikligare hjelpmedel än de för närvarande egde.
Men om man fordrade af läraren en mera djupt gående förberedelse, borde man ock sälta honom i tillfälle att utöfva sin verksamhet under förhållanden, som icke pålade honom tryckande bekymmer.
Huru mycket i detta hänseende återstodc att göra, bevisades bäst deraf, att det ansetts som ett betydande framsteg, då det vid sisllidne riksdag uppställts som en allmän grundsats, ett eflersträfvansvärdt mål, alt folkskole-lärarens lön skulle kunna blifva 400 R:dr R:mt.
Tiden borde nu vara inne alt uttala delta icke blott såsom en allmän önskan, utan som en bindande föreskrift.
Väl tillhörde det kommunen i första rummet att sörja för lärarnes utkomst, men Staten borde dock äfven med ett bidrag underlätta åstadkommandet af en så önskvärd förbättring; och de insamlade uppgifterna om folkskolelärarnes lönevilkor äfvensom de upplysningar om deras verksamhet, som genom skole-inspektörerne vunnits, borde numera göra det vida lättare att rätt fördela eli sådant understöd. 86 Stats-UtsJcottets Utlåtande N:o 139.
Antalet af examinerade folkskolelärare hade på de sednasle åren betydligt stigit.
Det hade varit år 1856: 2,274, år 1859: 2,655 och uppgick år 1862 till 2,791, nemligen i fasta skolor 1,995 och i ambuiatoriska 796.
Af detta stora antal vore något öfver 1,100 tillika prestman eller klockare och orgelnisten, hvilka väl kunde anses jemförelsevis bättre bergade.
Om en summa af 150,000 R:dr Liefve disponibel för alt dels i samverkan med församlingarne, dels under form af ålderstiliägg eller af lönelillökning lör de lärare, hvilka, enligt skolstyrelsens och skole-inspektörernes vitsord, på ett utmärkt sätt bestridt undervisningan, användas lill förbättrande af folkskolelärarnes vilkor, vore från Statens sida en betydande medverkan för det vigtiga ändamålet vunnen.
Ehuru kort tid de på grund af sistlidne riksdags beslut tillsatte folkskoleinspektörer varit i verksamhet, kunde det dock med skäl sägas, att denna deras verksamhet varit till stort gagn.
Men denna institution måste, om den skulle kunna rätt kraftigt motsvara sin uppgift, med ledning af den vunna erfarenheten vidare utvecklas.
De områden, som varit anvisade åt hvar och en af dessa i allmänhet af andra tjenstebelätlningar upptagne inspektörer, hade, lill följd af anslagets otillräcklighet, varit allt för stora, för att de skulle kunnat mera jemnt följa undervisningens gång.
För afbjelpandet al denna olägenhet vore tvänne utvägar all välja; den ena att så rikligen aflöna dessa inspektörer, alt de skulle kunna åt delta uppdrag egna hel sin tid och krall; den andra att dela distriklerna så, alt hvarje inspektör kunde med mindre svårighet och flera gånger besöka hvar och en derinom belägen skola.
Då upprättandet af särskilda nya tjenster, hvilket skulle blifva en följd, om man valde den förra utvägen, syntes innebära flera betydliga olägenheter, så kunde deremot den sednare, endast anslaget blelve något större, med fördel användas.
På det en så beskaffad delning måtto kunna ske, och inspektörerne derjemte i någon mån åtnjuta en lämplig ersättning för sin använda möda, ansåge motionären det nuvarande anslaget böra höjas så, att det bestämdes åtminstone till 50,000 R:dr.
En icke ringa olägenhet låge deri, alt del vackra statsanslag, som vid de sednaste riksdagarne afsetls för folkundervisningen, varit beviljadt och utgått endast för en statsregleringsperiod i sender.
Betydlig omgång och skriftvexling förorsakades derigenom, alt hvarje församling måste för hvart år, eller åtminstone för hvar ny statsregleringsperiod, göra ny ansökning för fyllande af ett behof, som redan blifvit erkändt.
Än menligare vore den osäkerhet, i hvilken skolstyrelserna och lärarne måste befinna sig, om för undervisningen framgent skulle kunna påräknas det understöd, som blifvit beviljadt.
Dertill komme den onyttiga omväg, som måste iakttagas vid anslagets utbetalande; och skulle det derföre vara förenadt med öfvervägande fördelar, om ifrågavarande belopp, i likhet med andra för undervisningen utgående statsanslag, finge uppföras på åttonde Hufvudliteln.
Vidare har motionären, enär billigheten fordrade, alt läraren, efter en mannaålder full af möda, måtte hafva utsigt till en någorlunda sorgfri ålderdom och det Stats-UtsJcottets Utlåtande N:o 139. 87 för skolan Tore af väsendtlig vigt att i de förtröttade och åldrande lärarnes ställe kunde användas nya och friska kraiter, samt då den tid icke mera vore så aflägsen, då de qvarlefvande af den första, talrika uppsättningen af folkskolelärare någorlunda samtidigt upphunne pensionsåldern, yrkat, att den summa, som för närvarande i Riksgälds-kontoret innestode såsom afsedd för folkskolelärares pensionering, måtte, efter statsregleringsperiodens utgång, få reserveras för samma ändamål, äfvensom alt den, såvida tillgångar dertill uppkomma, förökades genom anlitande af samma utväg, som begagnats vid dess första bildande, nemligen genom anvisning på uppstående besparingar.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt har motionären föreslagit: aj alt de anslag, som vid sistlidne riksdag för den nu löpande statsregleringsperioden beviljades till folkundervisningens befrämjande måtte å stat uppföras under åttonde Hufvudtiteln; bj att utöfver det då beviljade belopp måtte anslås en så stor förhöjning, att 150,000 R:dr R:mt blefve disponibla för förbättrande af de examinerade folk— skolelärarnes löner; c) att anslaget för folkskolelärare-seminarierna måtte ökas till 60,000
R:dr och det för folskole-inspektörernes arfvoden och resor till 50,000 R:dr; samt d) att den i Riksgälds-kontoret innestående, för folkskolelärares pensionering afsedda summa, stor 101,940 R:dr R:mt måtte äfven under nästkommande statsregleringsperiod för samma ändamål reserveras. af Kyrkoherden Otterström, hvilken i afseende å folkundervisningen afgifvit tre särskilda motioner, nemligen: 1) N:o 49, deruti motionären föreslagit, att i stadgan om folkundervisningen borde intagas den föreskrift alt barnet, innan det erhölle tillträde till folkskolan, skulle hafva lärt att hjelpligt läsa innantill.
Der hemmel ej kundé eller ville prestera detta sjelft, skulle det hafva sig ålagdt att bekosta sin informator eller guvernant, i stu gan för en eller två, i småskolan för tio eller tjugo lärjungar.
Utan detta vilkor skulle, enligt motionärens förmenande, all hemundervisning dödas och folkskolan stadna i vexten, delta sednare emedan Staten svårligen skulle kunna åtaga sig småskolorna öfverallt såsom folkskolans underlag.
Statens kraft behöfde ändå lagas i anspråk för hvad som med folkskole-stadgan åsyftades.
Från flera håll hade man föreslagit, att till folkskolorna mätte anslås hela den personliga skyddsafgiften alt utgå såsom den först anslagna hälften till kommunerna.
Detta vore visserligen ett enkelt sätt alt vinna ökade medel, men motionären trodde att folkbildningen skulle derpå vinna mindre, än man föreställde sig, om ej såsom vilkor dervid föreskrefves, att en folkskola, ”helst fast”, skulle vora organiserad för hvarje tusende personer, samt att folkskolelärarens minimilön skulle vara 400 R:dr, förutom vedbrand och husrum.
Delta sätt medförde dock den stora orättvisan, att den större kommunen med sina 1,000 personer och sin större kraft skulle ännu en gång med dubbelt större anslag understödjas för sin skola, än den dubbelt mindre kommunen, med 500 personer och vanligen dubbelt mindre kraft, för sin skola, 88 Stats- Utskottets Utlåtande N:o 139. som dock erfordrade i det närmaste lika stora årliga omkostnader.
Motionären har derföre framlagt ett, enligt hans tanke, lika enkelt, men tillika rättvist alternativt förslag, nemligen: aJ att
Staten skulle återtaga den del af personliga skyddsafgiften, som varit anslagen att utgå till kommunerna under namn af ”folkskoleafgift”, b) att folkskolelärarnes lön måtte bestämmas till minst 400 R:dr, utom husrum och vedbrand, c) att Staten mätte lemna ett understöd af 500 R:dr årligen för hvarje vederbörligen organiserad folkskola med examinerad lärare, d) att detta understöd finge uppföras såsom anslag på 0:de Hufvudtiteln att under nästa statsreglering utgå med årligen 900,000 R:dr.
Vunne della förslag bifall vore motionären förvissad att ingen kommun hädanefter skulle kunna inskränka sig till en skola, der den behöfde flera, såsom nu skedde, der man ville att alla omkostnader skulle bestridas med folkskoleafgiften, den man ej ansåge såsom ett understöd af Staten, utan såsom en kommunal-utskyld.
Vidare har motionären föreslagit, att å åttonde
Hufvudtiteln måtte uppföras årligt anslag till seminarierna af 60,000 R:dr, till stipendier för seminarie-elever 20.000
R:dr, lill undervisnings-materiel samt för läroböckers och kartors utgifvande 10.000
R:dr och lill skole-inspektionen 30,000
R:dr, och att de å nämnda hufvudtitel innestående 101,940 R:dr, som afsåge bildandet af pensionsinrätlning för folk— skolelärarne, mätte fortfarande blifva för ändamålet reserverade, äfvensom att i folkskole—stadgan måtte intagas föreskrift derom att, derest någon kommun skulle vilja organisera folkskolan ambulatorisk, med anspråk att för densamma påräkna Statens understöd, det skulle ankomma på vederbörande Konsistorium att, efter skole-inspektors hörande, sådant medgifva, med afseende på derför talande lokala omständigheter. 2) Motionen N;o 108, deruti motionären uttalat den åsigt, att sedan numera det första och största behofvet af folkskolelärare blifvit fyldt, seminariernas antal kunde betydligt minskas.
Derigenom skulle dessa bildningsanstalter kunna erhålla den utveckling och förbättring som erfordrades, om de skulle motsvara sitt ändamål att bilda skicklige folkskolelärare.
Om seminariernas antal inskränktes till 5, nemligen ett för qvinliga elever och fyra för manliga, ibland dessa sednare anstalter inberäknadt ett seminarium i Luleå, skulle, med en besparing på nuvarande iönestalen af 25,500
R:dr, seminariet i Luleå kunna erhålla en föreståndare med 2,000 R:dr i lön, en andre lärare med 1,000 R:dr och tre instruktörer med hvardera 400 R:dr, samt hvartdera af de öfriga 4 seminarierna en föreståndare med lön af 2,500 R:dr, en andre lärare med 1,500, en tredje lärare med 1,000 och 4 instruktörer med hvardera 400 R:dr.
Invändningen att eleverne finge längre väg hade numera förlorat sin betydelse, sedan kommunikationer blifvit i hög grad lättade och blefve det mera för hvarje år — och har motionären, på grund af hvad sålunda och i öfrigt blifvit anfördt, föreslagit, alt seminarierna i riket måtte reduceras till åtminstone Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 139. 89 åtminstone fem, fyra för manliga och ett för qvinliga elever, samt att lönestaten lör dem måtte bestämmas enligt ofvanomförmälda förslag, till belopp af 4,200 Ridr för ett i Luleå och 26,400 I\:dr lör fyra, fördelade på det öfriga riket, tillsammans 50,600 R:dr årligen, samt att till Kongl. Maj:ls disposition måtte, allt med afseende å en sådan indragning, ställas ett förslagsanslag, för betäckande af seminariernas utgifter för hyra, materiel m. m., lill belopp af 10,000 R:dr årligen; och 3) motionen N:o 146, deruti motionären framställt åtskilliga anmärkningar mot det den 21 Mars 1862 gifna nådiga Reglemente för folkskolelärare-seminarierna i riket.
Enligt detsamma vore det en hufvudlärare medgifvet att jemväl meddela undervisning i de färdigheter, hvari eleverne derstädes borde erhålla öfning, hvilket sammanförande af lärareljenster icke utan i nödfall borde medgifvas.
Väl vore det föreskrifvet att vid tillsättandet af lärareplatserna derstädes synnerlig vigt borde fästas derå att med de för Ijenslen i öfrigt erforderliga egenskaper förenades en sann och lefvande gudsfruktan samt en hedrande vandel, men någon föreskrift hade dock icke lemnals för kompetens alt söka dessa lärareplatser.
Vidare vore det medgifvit, att, om läraren vid folkskolan (på stället) funnes lämplig att öfvertaga andra hufvudlärarebefattningcn, sådant finge ske med den inskränkning i hans un' dervisningsskyldighet vid seminariet, som folkskolan kräfde, utan att likväl dervid stadgats, det denna lärare måste ega en bildning, som stöde öfver den som vid seminarium kunde erhållas.
Lärotiden hade blifvit bestämd till 3 år.
Vid seminariet funnes 5 klasser, men endast 2 hufvudlärare.
För alt afhjelpa denna brist funnes det stadgadt, att lista och 2:dra klassen skulle samläsa för den ena hufvudläraren, hvilket, i motionärens tanke, vore högst olämpligt.
För inträde på seminarium fordrades kristendomskunskap, färdighet i innanläsning, alt kunna skrifva modersmålet någorlunda felfritt, alt hafva en jemn och redig handstil och någon kunskap i arith— metik, men ingen kännedom af historien, geografien eller annat, hvaruti hvarje väl organiserad folkskola lemnar sina elever undervisning.
Reglementet förbjöde dem, som saknade ”musikaliska anlag” inträde å seminariet, hvilket äfven vore en oegentlighet.
Dimissions-examen, aflagd inför theologisk fakultet, äfvensom 2 års tjenstgöring såsom lärare eller lärarinna i en småskola berättigade till inträde å seminariet utan inträdes-examen, men icke student-examen eller högre inom filosofisk fakultet aflagd examen.
På dessa och flera af motionären andragna skäl har han föreslagit, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla alt ofvanberörda reglemente, som skulle gälla till efterrättelse från början af höstterminen detta år, måtte dessförinnan undergå en nödig revision. af
Doktor Säve hvilken (i motion Nio 7) anfört, hurusom Rikets Ständer vid 1860 års riksdag anslagit hälften af den personliga skyddsafgiften till folkskolan, men dervid stadgat såsom vilkor, alt statsbidrag icke skulle beviljas till högre beBih. till B.
Brot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 1 Haft. 13 90 Stats- Utskottets Utlåtande N:o 139. lopp, än som motsvarade hvad församlingarne sjelfva från en viss sednare tid tillskjutit.
Detta stadgande hade haft till följd, atl icke blott församlingarnes föregående och ofta betydljga bidrag dervid icke kommit i beräkning, utan äfven alt kommunerna bringats i frestelse alt antingen för högt uppskatta sina nya bidrag, eller alt låta hvad som redan blifvit tillskjutet gälla såsom nytt tillskott.