Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit fastställda nu gällande konventioner om presträttighcters utgörande bibehållas vid gällande kraft till den 1 Maj 1958, och med rättighet för Rikets Ständer att efter nuvarande innehafvares afgång, på derom väckt fråga, förordna om förvandling af samtliga dessa rättigheter till motsvarande spanmål; 2:o
I alla öfriga pastorater inom Riket skall, genom Kongl! Maj:ts Nådiga försorg, upprättas förslag, som, med undantag af de godtyckliga pålagor och frivilliga gåfvor, hvilka endast genom häfd kunna försvaras, böra omfatta pastoratets alla lagligen bestämda presträttigheter af hvad namn som helst, prestgårds-byggnad inberäkna^ taxerade till visst belopp i spanmål, för att inom året 1858, och sedan 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskoltets Betänkande N:o 93. pastor och församlingen minst en månad förut livar för sig derutaf bekommit del, vid allmän sockenstämma, i närvaro af krono- och konsistorii-ombud, leda till vänlig förening lärare och åhörare emellan, då, i händelse af sådan öfverenskommelse, densamma hör till Nådig fastställelse för tiden till den 1
Maj 1950 i underdånighet anmälas.
Men skulle ändamålet motverkande stridigheter uppstå, öfverlemnas genom krono-ombudet förslaget och deremot framställde anmärkningar till Landshöfdingeembete!, som har att, jemte eget och Domkapitlets utlåtande i ämnet, öfversända handlingarne till Kongl. Maj:ts Nådiga granskning, för att slutligen och på det sätt, j hvarje förekommande fall linnes rättvist, blifva regleradt och för tiden till den 1 Maj 1958 stadfästadt; hvarvid skall iakttagas, att samtliga presträltigheterna höra vid följande Riksdag, på derom gjord framställning, af Rikets Ständer bestämmas alt utgå endast i spanmål; 3:o
Vid upprättande af konventioner enligt förestående 2ulra punkt, skola samtliga prest-rättigheterna för hvarje pastorat icke beräknas högre än till ett me delpris af det värde, hvarefter de under de 10 sista åren, enligt anlaget bruk, särskild öfverenskommelse eller markegångs-pris, utgått; 4:o
Vid den taxering och förvandling af prest-rättigheter till spanmål, som, enligt föregående l:sta och 2 ulra punkterne, af Kongl. Maj:t genom vederbörande eller af Rikets Ständer verkställes, får den värde-mätare, som vid förvandlingen tillämpas, icke öfverskrida medelpriset af de 10 sistförflutna årens markegång, eller värdet hvarefter sådane rättigheter utgått, hvilka icke lill markegångspris kunna hänföras; 5:o
Efter det ifrågaställde förvandling af prest-rättigheter till spanmål blifvit afgjord och vunnit behörig fastställelse, äro tiondegifvare berättigade tili lösen deraf efter 10 års medel-markegång, som utan förhöjning af forsel-lön till pastor erlägges; 6:o
Föreskrifne konventioner och derå meddelad fastställelse hindra icke en allmän reglering af Preste-ståndets löneinkomster, om en sådan af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer under tiden gemensamt beslutas.
Uti denna motion har Nils Larsson från Jemtlands län instämt.
Ofvanberörde tre förslag hafva, efter hvad i motionerne finnes tillkännagifvet, varit föranledda deraf, att, då utgången af alla frågor om presterskapets aflönings-sätt vid förutgångne
Riksdagar icke skulle hafva uppmuntrat till framläggande af förslag lill grundlig förändring och ny tidsenlig organisation af detta löningssätt, motionäreme ansett en väl beräknande klokhet bjuda, att nu icke fordra större reform än den, som utan konflikt med presterliga privilegierna kan erhållas.
Her von Koch har, med särskildt föranledande af Herr Grefve Posses ofvan omförmälda förslag, äfven \äckt motion i ämnet och sålunda andragit: att motionären ansåge det vara af högsta vigt, att all tionde, såsom en produktionen hindrande och förhatlig pålaga, aflöses, och utbytes emot en gång för alla Allmänna Besvärs- och Ekonomi- UIskollels Betänkande N:o 93. 5 bestämda afgifter, samt att för öfrigt presterskapet, likasom alla tjenstemän, erhålla sina inkomster på annat sätt än direkt från den enskilde medborgarens händer; att motionären icke trodde, att presterskapets inkomster på det hela böra minskas, men att de böra annorlunda fördelas emellan det högre och det lägre presterskapet, så att hvarje tjenstgörande prestman får anständig bergning och det nuvarande opassande aflöningssättet ej vidare må hindra landets bäst uppfostrade, äfvensom i afseende på lefnadsvett mest bildade män, att ingå på en bana, sora borde vara den första, men nu de fleste ynglingar, äfven presters egna barn, snart sagdt anse under sin värdighet att beträda; samt att motionären derföre ansåge Rikets Ständer böra, till vinnande af nämnde ändamål, hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om nedsättande af en kommitté af t. ex. två prester och fyra lekmän under Ecklesiastik-ministerns ordförande, för att, efter inhemtande af noggranna underrättelser angående presternes nuvarande inkomster, uppgöra förslag till allmän reglering för Svenska presterskapet af löner, att utgå antingen från en gemensam fond eller från särskilda, efter stift, län eller andra distrikter, fördelade allönings-kassor.
1 anledning af denna motion har Herr Grefve Liljencrantz, G. F., framställt yrkande, att den kommitté, hvilken sålunda blefve nedsatt, måtte taga i öfvervägande huruvida ej presterskapets boställen borde utarrenderas, sedan nödig jord till trädgård och föda för behöfliga husdjur blifvit undantagen, genom hvilken åtgärd Herr Grefven ansett sådan förökad inkomst af dessa boställen kunna vinnas, att tillgång derigenom erhölles jemväl till förbättrande af det lägre presterskapets löner; och har Friherre Raab, A. C., häruti instämt, med yrkande, att arrendetiden måtte bestämmas till 30 år.
E) Jöns Rersson har erinrat, att presterskapets aflönande genom tionde, offer och gåfvor vore en lemning från Katholska religionen, hvilken religion hufvudsakligen afsåg att, under skenet af välgörenhet och utdelande af nåd och syndernas förlåtelse, åtkomma folkets penningar; att presterskapet dock numera borde inse fördelarne och nödvändigheten för mängden ibland nämnde embetsmannaklass att genom löningssättets förändring få sin ställning till åhörarne mera tillfredsställande samt sina verldsliga bestyr minskade för att lugnare och verksammare kunna egna sig åt sitt dyrbara kall; att landtpresten, om han hade ett stort och fördelaktigt boställe, genom vården af detta vore nödsakad att eftersätta sin andliga verksamhet och, om bostället åter vore ringa, genom behofvet att söka föröka de olika slagen af uppbörder, hvartill han anses berättigad, äfvensom i begge fallen, genom tionde-uppbörden, komme i en obehaglig ställning till sina åhörare; att tionden vore orimlig äfven utur den synpunkten, att presten skulle genom en så betydlig afgift|lönasjif jordbruket, då hans kall likväl afsåge menniskorna, men icke jorden; att medan Statens öfrige tjenstemän äro förbjudna att för sin tjensteutöfning mottaga gåfvor, så brukade 6 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 93. deremot presterne emottaga sådane och skulle stundom ej kunna bestå, derest de afsade sig dessa gåfvor; samt att tiden nu vore inne att göra frågan om ett förändradt aflöningssätt för landets presterskap till föremål för lagstiftande maktens synnerliga omvårdnad.
Motionären föreslog derföre, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att åt en kommitté, bestående af sakkunnige män, så väl prester som lekmän, måtte uppdragas att, efter inhemtande af uppgifter om presterskapets löneinkomster under de sista 10 åren, och med ledning af taxerings-uppgifternas medium under denna tid, uppgöra förslag till allmän allönings-stal för presterskapet, på det att Rikets Ständer vid nästa Riksdag må komma i tillfälle att hos Kongl. Majit vidare framställa huru de anse att löningssättet, utan rubbning i förhållandet för de nuvarande medlemmar, som önska vid det gamla förblifva, må kunna i framtiden bestämmas och utgöras.
F) Samme motionär har, hvad särskildt beträflade presterskapets skaft-tionde, andragit att, genom Kongl. Brefvet den 19 Juni 1830, kungjordt genom Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-kollegii Kungörelse den 20 Juli nämnde år, visserligen den fördel vunnits för tiondegifvare, att pastorerne icke kunna fördröja sädesgrödans räknande på åkern mer än 48 timmar, sedan kallelse på de af pastor utsedde tionderäknare blifvit af tiondegifvare anmäld; men detta stadgande kunde dock icke egentligen afvända de olyckor och ännu mindre de obehagligheter, som denna löntagarens räkningsrätt ådrager löngifvaren.
Ofta kunde, på mindre tid än två dygn, grödan skadas; och då motionären förmodade att Preste-ståndet, dels i följd af pastorernes öfverenskommelse!' i åtskilliga orter, dels i anseende till deras goda inkomster äfven ur andra källor, torde anse presterskapet, i förhållande till andra löntagare, ganska väl lottadt, ville motionären föreslå ett sätt att kunna undvara berörde förrättning, hvilken, om presten sjelf företoge sig den, syntes för honom vara lika obehaglig, som för landtmannen.
Detta sätt, hvilket motionären trodde förena både tiondegifvarens, och tiondetagårens säkerhet och fördel, bestode deruti, att tiondegifvaren uppgåfve beloppet af sin skörd, uti hvilka uppgifter några större oriktigheter ej borde kunna ega rum, enär skörden och tröskningens resultater blefvo synliga för många ögon, samt en felaktig uppgift lätt kunde genom grannar och tjenstefolk upptäckas.
Men om pastor misstänkte tiondegifvarens uppgift, så kunde, utan att påfordra skördens fördröjande eller räknares inställande, tvisten afgöras sålunda, att pastor tillkallade två eller tre och tiondegifvaren lika många gode män, hvarefter dessa fyra eller sex gode män gemensamt utsågo den femte eller sjunde, då begge parterne borde vara förbundne åtnöja sig med desse gode mäns beslut, sådant det af pluraliteten fattades; hemställande motionären, att underdånig skrifvelse, i enlighet med detta förslag, måtte till Kongl. Maj:t allåtas.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 93. 7 G) Jan Andersson har andragit, att det vore allmänt bekant alt åtskilliga pastorater lenmade en afkastning vida öfver de löneförmåner, hvarmed en kyrkoherde bör kunna vara belåten, under det åter andra pastorat lemna endast en medelmåttig afkastning och de löneförmåner, som på en komminister eller adjunkt sig belöpa, merändels äro så knappa och obetydliga, att de ej förslå till hans anständiga bergning och underhåll, svnnerligast om han derjemte har familj att försörja.
Då derförutan de bästa och indrägtigaste pastoraterna gåfvos åt personer, som samlat meriterne dertill på helt annan bana än den presterliga, och hvilkas verksamhet, ehuru värd uppmuntran och erkänsla, legat helt och hållet utom det presterliga embetet, så blefve ofta följden att nämnde embete och själavården vårdslösast handhades och sämst utöfvades i de pastorater, som rikligast aflönade sin kyrkoherde, hvarjemte folkmängden och den lerritoriela vidden i dessa pastorat så öfverhopade pastor med göromål, alt, äfven der en god vilja och större förmåga vore hos pastor förenade, dessa dock icke gjorde tillfyllest.
Motionären ansåge derföre en reglering af samtlige pastoraterne i riket vara af behofvet högeligen påkallad, ej allenast såsom ledande till en jemnare och billigare fördelning af presterskapets löneinkomster, utan jemväl såsom höst gagnelig och nyttig för församlingarne sjelfve, så väl i afseende på pastoral-vården, som med hänsigt till de många olägenheter, hvilka uppstå för församlingsboerne i de större pastoraten, deribland ej minst det långa afståndet mellan en del af sockneboerne och pastor, hvarigenom desse, då de skola besöka honom för alt söka någon hans embelsåtgärd, nödgas företaga långa resor samt följaktligen försätta mycken tid.
Af dessa skäl föreslog motionären, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, det Kongl. Maj:t täcktes för beredande af en jemnare fördelning af presterskapets aflöning, låta reglera alla rikets pastorat på så sätt, alt de större deraf så till vidd som folkmängd förminskades och de mindre proportionaliter förstorades, äfvensom samtlige annexer och sacellanier kornnie att utgöra sjelfständiga gäll och utvidgas till det omfång och den folkmängd, att en kyrkoherde kunde deraf ega sin anständiga utkomst, i följd hvaraf kapellans-beslällningarne borde helt och hållet försvinna.
Adjunkternes löner borde ock fixeras till visst belopp, som ej vore alltför knappt motsvarande deras lefnadsbehof; och borde, för beredande af denna pastorats-reglering, i nåder nedsättas en kommitté, bestående ej endast af prester, ulan åtminstone till halfva antalet af lekmän, hvilken kommitté skulle undersöka och föreslå grunderne för nu föreslagne pastorats-reglering.
Uti denna motion har J. P. Andersson från Östergöthland sig förenat.
H) Nils Hansson har påyrkat, att så vida de olägenheter, som med det hitills varande aflöningssältet äro förenade, fullständigt skola afhjelpas, två väsentliga vilkor derför borde iakttagas; del första, att presterskapets löner bestämmas en 8 Allmänna Bestars- och Ekonomi-Utskollels Belänkande N:o 93. gång för alla, samt sålunda icke blifva beroende af tillfälliga konventioner eller dylikt; samt det andra, att presterne icke sjelfva blifva uppbördsman för sina inkomster, utan att dessa uttagas likasom öfriga skatter ocb derefter till presterskapet kontant utanordnas.
I sådant hänseende föreslog motionären: att inom hvarje härad borde utses en kommitté, efter enahanda grunder, som för val af deputerade för markegångs-sättningarne na äro gällande, och hvilka kommittéer, i närvaro af Krono och Konsislorii ombud, borde, med ledning af möjligen redan gällande ackorder, tionde-längder, taxerings-uppgifter samt de upplysningar, som i öfrigt må stå alt vinna, i afseende å presterskapets hittills varande inkomster inom hvarje pastorat, uppskatta dessa, för så vidt de utgått af jorden, till vissa tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, hvilken spanmål sedan borde på de särskilda hemmanen i mån af uppskattning, egovidd och godhet fördelas; att i denna spanmåls-beräkning borde inbegripas ej blott den så kallade skafttionden, utan äfven ersättning för qvicktionde, körslor, mjölk, smör, ägg och alla andra dylika inkomster, som nu åligga jorden, af hvad namn och beskaffenhet dessa än vara månde; att spanmålen icke erlades in natura, utan med kontant efter årets markegångspris, utan förhöjning; att i stället för offer, dagsverken, de så kallade Jura stol® och alla andra dylika utskylder, hvarje person, som uppnått 21 år, måtte, då lian ej för sjukdom eller andra orsaker är från afgift till kronan befriad, intill sitt 60:de år erlägga, männen En R:dr och qvinnorne 24 sk.
Rgs, hvarvid dock husbonde skulle, mot afdrag å lönen, betala för sina lagstadde tjenare; att samtlige dessa utskylder borde å de vanliga debetsedlarne upptagas, samt af länsmännen, hvar inom sitt distrikt, uppbäras med hälften omkring den 1 December ^och andra hälften den 1 April samt derefter genast till presterskapet utbetalas; att dessa stadganden borde tillämpas äfven på de pastorater, der lönekonventioner nu äro gällande, enär det skall visat sig, att all natura uppbörd af presterskapets inkomster lätteligen kunde leda till tvist och osämja mellan lärare och åhörare; att presterskapet borde, vid embetets förlust, förbjudas alt, under hvilken form det vara månde, hetunga sina församlingsboer med ytterligare utgifter eller besvär, äfven då sådana såsom frivillig gåfva erbjödos; alt för den händelse antingen presterskapet eller någon församlingsbo icke skulle finna sig belåtne med den afgift i spanmål, som vid de inom häraderne nedsatte kommittéer fastställdes, de torde böra ega rätt att deröfver föra klagan hos kommittéen för markegångs-sättningen inom länet, och vidare på sätt besvär öfver denna kommittées åtgärder nu fullföljas; samt < Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 93. 9 att häradsskrifvare och länsmän, för besväret med debitering och upphörd af presterskapets löner, borde få uppbära en procent af lönebeloppen, att dem emellan lika fördelas.
J) Samme motionär har i serskild motion föreslagit: att då för närvarande många pastorater i Riket funnos med flera socknar eller kapellag och hvilka omöjligen kunde af en prest behörigen vårdas, men i afseende på inkomsterna allt för väl tålde vid att delas, Rikets Ständer måtte hos Kongl.
Maj:t i underdånighet begära det en allmän undersökning i berörde hänseende’måtte företagas, samt Kongl. Majit derefter i Nåder pröfva och afgöra hvilka pastorater, som vid nuvarande innehafvares afgång lämpligen kunde delas; hvarvid borde iakttagas att då annexförsamlingar eller kapellag ansåges böra utgöra serskilda gäll, der redan anställde komministrar skulle till kyrkoherdar befordras, med bibehållande af innehafvande boställen samt rätt till alla pastors inkomster af annexförsamlingen, eller kapellaget,, men mot afträdande till pastor i moderförsamlingen af de inkomster, som derifrån till komministern nu utgå.
Inom de annexförsamlingar eller kapellag, der komminister nu ej finnes, men hvilka ändock kunde anses böra till serskilda prestgäll afsöndras, borde möjligen i socknen befintliga annex- eller mensal-hennnan till boställe åt blifvande pastor anslås; alt Rikets Ständer borde för sin del besluta och i underdånighet begära, att, sedan en sådan delning af pastoraterna försiggått, som nu blifvit föreslagen, ny klassifikation af alla Rikets prestgäll måtte företagas på grund af folkmängden och pastors deraf föranledda mer eller mindre trägna göromål, så att alla pastorater med fulla 4,000 innevånare och deröfver skulle hänföras till lia klassen, alla med fulla 3,000 till 2:a klassen, alla med fulla 2,000 till 5:e klassen, samt de derunder till 4:e klassen; att sedan utskylderna till pastor blifvit för hvarje pastorat bestämde, dessa inkomster, i stället att till presterskapet i hvarje församling utbetalas, borde levereras till statsverket, hvilket deremot skulle öfvertaga presterskapets aflöning; att för detta ändamål inkomsterne måtte bestämmas för lista klassens pastoratet' till 4,000 Ridr, för andra klassens till 3,000 Ridr, för 3:dje klassens till 2,500 Ridr och för 4:de klassens till 2,000 Ridr Riksmynt; att, till godtgörande af detta belopp, prestebolet borde uppskattas till viss afkastning efter enahanda grunder, som för militiat-boställen nu ega rum, samt lönefyllnaden halfårsvis till pastor utbetalas; att inom de prestgäll af lista och 2:dra klassen, der, äfven efter skedd delning af pastoraterne, 2 ine kyrkor eller kapell komme att finnas, redan varande komministaturer borde bibehållas; men med lönerne förfaras på samma sätt som i afseende å pastorernes inkomster blifvit föreslaget, samt dessa löner bestämmas till Bih. till R.
Prot. i856 $ i857. 8 Sami. 24 Häft. 2 10 Allmänna Besvärs- och Ekonomi- Utskottets Betänkande N:o 93. 1,500 R:dr i pastorater af lista klassen och 1,000 R:dr, allt Riksmynt, i pastorater af 2:dra klassen, boställslägenheternes afkastning inberäknad; att deremot alla öfriga komministraturer borde till Statsverket indragas och inkomsterna deraf användas till pensioner åt sådane prestmän, som vid uppnådda 60 år ej vunnit ordinarie befordran; att till ordnande af adjunkternes lönevilkor och en billig förbättring i deras nuvarande bekymmersamma ställning måtte stadgas att den ordinarie prestman, som begär oell erhåller adjunkt till sig missivera!, skall till honom afstå tio procent af sin löneinkomst, samt derjemte förse adjunkten med fri bostad och fritt vivre; att enka eller barn efter afliden prestman ej vidare måtte få åtnjuta mer, än tjensteår och ett nådår vid lägenheten, samt att den under tiden tjenstgörande prestmannen borde få uppbära en tredjedel af lönen, hvilket belopp äfven alltid skulle tillkomma vice pastor, då sådan för ordinarie prestman förordnades; att deremot det bruk, som, särdeles i Skåne, skulle till stort men för församlingen inrotat sig, att nemligen det obefordrade presterskapet slår under sig nästan alla bättre klockarelägenheter, måtte afskaffas; att adjunkterne med samma ansvar som föreslagits för det ordinarie presterskapet borde förbjudas att betunga lörsamlingsboerne med något slags sammanskott, gärder eller andra utgifter; samt att, i händelse, såsom motionären förmodade, Statens inkomster af pastoraterna skulle komma att öfverstiga ufgifterne till presterskapets aflöning, detta öfverskott måtte användas, i främsta rummet till pensioner åt kyrkoherdar och komministrar, som vid uppnådda 60 år taga afsked, och hvad sorn öfversköt dessa pensioner till understöd åt aflidne prestmans enkor och oförsörjda barn, enär ändamålet med de af motionären föreslagna reformer icke vore att fråntaga presterskapet någon af dess nuvarande inkomster, utan endast att ordna dessa så, att, å ena sidan, prestens verksamhet ej må bortryckas från dess egentliga, bestämmelse, och, å den andra, alla de tvister emellan presten och hans församlingsboer, hvilka syntes oskiljaktiga från det nuvarande aflöningssättet, kunde undvikas, samt slutligen äfven inkomsterne, i mån af göromålens mängd, billigtvis fördelas.
KJ Per Nilsson i Espö bar, beträffande presterskapets aflöning i Skåne, och i ändamål att ej blott pastorerne utan äfven de hittills så illa lottade adjlink— terne måtte blifva skäligen aflönade, för berörde provins föreslagit följande stadganden: l:o
Att samtlige provinsers pastorater må underkastas en ny klassificering och indelning, dervid hufvudsakligen skulle tagas i betraktande socknarnes vidsträckthet och folkmängd, så att intet pastorat måtte inrättas större till omfånget än att det af en själasörjare kunde ordentligen förvaltas, och torde jemväl, der så tarfvades, en delning af pastoraterne böra verkställas.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 93. 41 2:o
Att pastoraterne skulle hädanefter som hittills utgöra tre klasser och pastors lön hestämmas: i första klassens pastorater till 400 tunnor spanmål; uti andra klassens till 300 tunnor samt i tredje klassens pastorater till 200 tunnor, hvilken spanmål borde utgå till l/5:del af hvartdera de tre sädesslagen, råg, korn och bafra. 3:o
Den sålunda stipulerade spanmåls-lönen finge ej utgå in natura, utan skulle lösas efter medelpriset af de 10 sista årens markegångs-taxa. 4:o
Under fullt ansvar och med skyldighet för kommunerna att ersätta all möjligen uppkommande uppbörds-balans, skulle väljas och antagas i hvarje socken eller by en uppbördsman, som hade att uppbära och på bestämd tid till pastor utbetala den honom, såsom lön, tillkommande spanmåls-lösen. 5:o
Så väl prestgårdarne som annex-hemmanen skulle fortfarande af vederbörande pastor innehafvas, dock borde de upptaxeras till hvad de skäligen kunde gifva i arrende, hvilket belopp borde afgå från den för pastor bestämda löne span målen. 6:o Till grund för hvarje jordegares bidrag till prests aflöning skulle läggas jordrymden efter tunnland-talet, vederbörligen uppskattad i mån af jordens större eller mindre godhet, äfvensom enahanda beräknings-grunder skulle gälla för öfrige församlingsboernes bidrag till detta ändamål. 7:o Borde prest vara befriad från alla afgifter i och för uppbörden af hans lön, men å andra sidan ej heller ega rätt beräkna sig någon inkomst för särskilda embets-förrättningar. 8:o Adjunkterne, som pastor i landtförsamling till sitt biträde behöfver, skulle likaledes lönas af församlingen sålunda: att adjunkt i första klassens pastorat erhölle 700 R:dr B:gs lön, i andra klassens 600 R:dr R:gs samt i tredje klassens pastorat 500 R:dr samma mynt; hvarförutan pastor skulle vara skyldig bestå adjunkten kost och husrum.
1 de pastorat, der adjunkt vore obehöflig eller för tillfället ej funnes, vore församlingsboerne berättigade anslå lönen till församlingens fattigförsörjning eller till skolan. 9:o
Så framt ej pastor och församlingen derom särskildt öfverenskomme, skulle de sålunda föreslagna förändringar ej vidtagas förr, än efter nuvarande pastorers afgång från af dem innehafde lägenheter.
Uti denna motion har Nils Olsson sig förenat.
L) Nils Andersson har föreslagit följande bestämmelser: 4:o