Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Målet varder i hela dess vidd af Öfver-Doinaren granskadt, ehvad besvär anföras eller icke , och dels att de fleste bland dem , hvilka för svåra brott tilltalas, äro sådana, sorn hvarken sjelfve förstå att urskilja i hvad måtto de kunna ega fog till klagan, eller hafva tillfälle förskaffa sig pålitligt biträde.
För öfrigt vore det i Rikets Ständers tanka ovedersägligt, alt Öfver-Domarens oinskränkta prÖfningsrätt ej leder till någon våda eller olägenhet, då deremot inskränkningen lätlligen kunde åstadkomma oreda och äfventyr.
På dessa skäl föreslogo Rikets Ständer i underdånighet, att uti a5 Gap. 5 §.
Rättegåugs-B öken, näst före sista punkten och efter orden : ”så ock delaktighet i thesse missgerningar” må införas följande mening: ”ur den, son) för sådant brott eller delaktighet deruti tilltalas, jemväl för annan förbrytelse till ansvar fälld , varde Utslaget i hela dess vidd Hof-Kätten und erstä11 d t.” Högste Domstolens fleste Ledamöter funno icke något hinder möta för ifrågavarande Lagförslags antagande, hvad hufvud - Bil. till K. ill. Nådig/i Propos: IV.-o St. 37 frågan angår; men ansågo sig dock icke kunna underlåta att fästa Kongl. Majrts Nådiga uppmärksamhet derpå, att i stället för uttrycket: ”jemväl för annan förbrytelse till ansvar fälld” borde nyttjas orden:
"jemväl för annan förbrytelse anklagad,” emedan i annat fall, Hof-Rätten väl, om den tilltalade af Under-Rätt blifvit till för högt, eller för lågt ansvar fälld, kunde sådant ändra, men ej, derest han vore olagligen från ansvar befriad, egde deruti göra den rättelse, sorn med Lagens kraf funnes vara förenligt ; hvarföre desse Ledamöter till Kongl.
Maj:ts Nådiga godtfinnande i underdånighet hemställde, om icke, för vinnande af den möjligaste fullständighet uti berörda Lag-stadgande, Kongl. Maj:t täcktes föreslå Rikets Ständer, att detsamma kunde erhålla den sålunda nödiga ansedda Redactions-förändring, så att det föreslagna tillägget i a5 Capitlet 5 §.
RättegångsBalken komme att erhålla följande lydelse: ”Är den, sorn för sådant brott, eller för delaktighet deruti, tilltalas, jemväl för annan förbrytelse anklagad , varde Utslaget i hela dess vidd Hof-Rätten underställd!. ” Justitirc-Rådet Petersonj som härifrån var af skiljaktig tanka, yttrade sig:
Hvad 38 Bil. till K. M.
Hildiga Propos. N.-o 81.
Under-Rätt dömt i grofvare brott, säger Lagen i 5 §. af 25 Gap. Rättegångs-Balken, må ej i fullbordan gå, utan sände sin ransakning och dom genast in till HofRätten, att der först vidare pröfvas och kärskådas.
Enär delta stadgande förekommer, sedan i samma §. är förut Leskrifvet, huru i andra brottmål, ehvad de äro svårare eller mindre, den missnöjde må sig besvära i Hof-Rätten, och att, om han det ej gör, han ej deri har vidare talan, synes mig i sjelfva sammanhanget och uppställningen den, äfven med ordalydelsen instämmande, mejling vara af Lagstiftaren lemligen klart uttryckt, att den anbefallda närmare pröfliingen afsåge det enda, reen vigtiga föremål, att, i fråga om brott af så grof beskaffenhet, som ofvannämnde Lagrum omtalar, och hvaraf påföljden ofta är den skyldiges bestraffning till lif eller ära, möjliga misstag i strafflagarnes tillämpning skulle, utan föranledande af serskild klagan, kunna , genom en strängare granskning, af Öfver-Domaren rättas, och den anklagades rätt lika säkert vårdas, som Lagens kraf uppfyllas.
Det af Öfver-Domstolar, serdeles uti senare tider, iakttagna förfarande, att, när Bil. till K. M. Nådiga.
N.-o 8r. 3g det fran Under-Domaren insända Utslaget innefattar beslut äfven uti andra, icke af underställnings - egenskap varande brottmål , de der antingen emot den egentliga brottslingen, eller emot någon af de fördelaktighet angifna, blifvit anmälda, inlåta sig i pröfning af sådana beslut, ehuru klagan deröfver å någondera sidan icke blifvit anförd, är således, ehuru nu mera temligen allmänt vedertaget och gilladt, efter milt omdöme, icke rätt förenligt med Lagens ofvan åberopade föreskrift.
Ått det icke eller instämmer med de allmänna grunderna för rättvisans skipande, då dertill utan tvifvel hörer, att den bör vara lika för alla, synes mig deraf, att antagandet af nyssnämnda princip innebär för serskilda personer den märkliga olikhet i följderna af försummad klagan öfver UnderRätts Utslag i brottmål, att då en, som blifvit tili högre ansvar fälld, än Lagen stadgår, skulle genom försummelsen att anföra besvär, ovilkorligen vara det ådömda ansvaret underkastad; vore deremot en annan, som blifvit ej blott för enahanda förbrytelse dömd, utan äfven skäligen misstänkt och derföre anklagad, ehuru ej förvunnen att hafva begått det svårare brott, hvarföre Utslaget är vordet Hof-Rättens pröfning underställdt, i den, som mig tyckes , mindre förtjent lyckliga författning /Jo Bil. till K. M. Nådiga Propos. N.o 8l, att, utan egen åtgärd, till sin förmon vinna en rättelse i Utslaget, som icke kan med* gifvas den förre.
Från en motsatt sida betraktad, skulle ock samma grundsatts medföra den stridighet i tillämpningen , att när, efter det första exemplet, den för brott angifne tilläfventyrs frikännes, eller finnér sig vara lindrigare dömd , än han efter Lag bordt vänta, lian likväl är säker, då icke någon åklagare eller målsegare sig besvärat, att det fällda Utslaget får gälla honom till den fördel, som dess innehåll bestämmer; hvaremot, efter det senare, den lindrigare dömde skulle äfventyra skärpning i det af Under-Domaren honom ålagda ansvaret, ehuru hvarken Actor eller Målsegande, genom anförda besvär, sådant yrkat, och endast derföre, att han, änskönt på möjligtvis ogrundade anledningar, varit tillika anklagad för sådant gröfre brott, som borde underställas Hof-Rätten, och att
Utslaget för sådan orsak blifvit dit öfver* lemnadt.
Om det är obestridligt, att ett visst skydd för den brottslige, som i serskilda fall är honom lemnadt, att, fastän sjelfbekymmerslös om sitt bästa eller försumlig i bevakandet deraf, kunna trygga sig vid Öfver-Domarens tillsyn, att han för sin förbrytelse icke blifver hårdare tuktad, än La - Bil. till K. M.
Nådiga Propos. N.-o Si. 41 gen nödvändigt fordrar, utgör ett bland de vackrare drag af goda moraliska grunder för vårt Lagsiftnings-system; finner jag dock icke någon betänklighet att erkänna min öfvertygelse vara, att vården om Lagarnes helgd, och följaktligen den brottsliges befordrande till det straff, sorn han, efter dessa Lagar, rättligen förtjenar, är ett af de elementer i en rättskaffens Brotcmåls-Lagskipning, hvilka ega ett vida högre värde; borttagandet af det förra kunde måhända någon gång medföra en enskild persons hårdare bestraffning, än vederbordt, om nemligen han sjelf försummar sin aldrig förvägrade rätt aLt klaga ; men åsidosättandet af den senare, jag menar en sorgfällig vård om Lagarnes helgd, vöre en kränkning af Samhällets rätt och skulle rubba de grundvalar , å hvilka den allmänna säkerheten livilar.
Jag kan således icke dela den tanka Rikets Ständer framställt, då det yttras, att underställningens ändamål synes vara ej så mycket, att vissa slag af brott må företrädesvis varda belagda med de i Lagen utsatta straff, sorn fastmer, att den tilltalades lätt må blifva sorgfälligt vårdad; men äfven, om så vore, förmår jag likväl ej inse, huru tillämpningen häraf må kunna sträckas till någon annan af den tilltalades rättigheter, än den , att, i det Brottmål, sorn, efter underställning, bör af 4a Bil. till K. M.
Nådiga Fropos, N:o 81.
Hof-Rälten bedömas, kunna, lika oberoende af Under-Domarens yttrande, antingen från bestraffningen alldeles frikännas , eller med en lindrigare beläggas , som lill ett svårare ansvar fällas, allt efter brottets egenskap och bevisningens fullständighet.
Utsträckningen af denna vårdnad ända till granskningen af de mindre förbrytelser, som för någon af de anklagade äro i fråga , skulle ock stundom leda derhän , alt för någon i ransakningen befintlig ofullständighet, som ock endast verkade på den med ringa penninge-böter, eller deremot svarande föga betydliga påökning i kroppsstraff, försonade förseelsen, Målet eller någon del deraf måste, utan att någon af Parterne sådant fordrar, för närmare utredande lill Under-Rälten återförvisas, samt den om gröfre och urbota brott förvunne en längre tid qvarblifva i häckte, under afbidan af en utveckling, som gör föga eller kanhända ingen förändring i bans slutliga bestraffning.
I följd af hvad sålunda i underdånighet är anfördt, och då ett befaradt missförstånd bos den sakfällde örn den inskränktare betydelsen af Under-Domarens åtgärd, att underställa sitt Utslag Öfver-Domarens vidare skärskådande , ovedersägligen är förekommet med dexr underrättelse, som i af - Bil. till K. M.
Nådiga Propos. N.o Si. 4^ seende å ändrings-sökandet i öfriga delar af Utslaget bör honom, på föreskrifvet sätt, meddelas , samt då , efter mitt begrepp , någon väsendtlig nytta icke af den föreslagna Lagförändringen åstadkommes, men snarare uppehåll och vidlyftighet i dessa grofvare Brottmåls handläggande och fortgång derigenom beredes, och Öfver-Domstolarne, utan behof, belastas med förökade göromål, anser jag, för min del, mig böra, i öfverensstämmelse med en Ledamots af Lag-Utskottet yttrade serskilda mening, i underdånighet tillstyrka, att, med afslag å Rikets Ständers Proposition, Kongl. Maj:t täcktes i Nåder framställa det Förslag, att, till vinnande af enhet i Lagskipningen, hvad ifrågavarande omständighet angår, det må varda förklaradt: att, när UnderRätts
Utslag öfver grofvare brott underställes Öfver-Domstols vidare skärskådande, och de anklagade, eller för delaktighet angifue , tillika äro för andra förbrytelser tilltalade, hvaröfver Domstolen sig utlåtit, bör Under-Domaren, jemte lillkännagifvande, att Rättens beslut i det af underställnings-egenskap varande Brottmål, uti allt hvad dertill hörer, blifver Öfver-Domstolens vidare pröfning underställdt, tydligen underrätta de tilltalade, der de tillstädes äro, samt, på sätt 38 punkten i Kongl. Förklaringen den 23 Martii 1807 föreskrif - 44 Bil. till K. M. Nådiga Propos. N. o Siver, tillika å Utslaget teckna hvad den, som dermed i öfriga delar icke åtnöjes, har att iakttaga, om lian å högre ort vill deri söka ändring.
Anmäles, Ex Protocolla Carl M. Schönmeijr.
Utdrag af Protocollet öfver Justitia;- Ar enden j, hållet inför Hans Majit Konungen uti Stats-Rådet ä Stockholms.
Slott den 18 Julii 182g.
Närvarande: Stats-Ministern för Utrikes Ärendena H. E. Hr Grefve af Wetterstedt, Stats-Råden: H. E. Hr Grefve Rosenblad. H. E. Hr Grefve Löwenhjelm, Friherre af Nordin.
Justilioe-Råden:
Doctor Themptander« Grefve Iiård.
Bil. till K. M. Nådiga Propos. N. o 81. 45 Justi tiae-Cancelleren Bergenschöld.
Hof-Cancelleren von Schulzenheim. Revisions-Secreteraren Thuring anmälde i underdånighet: Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse af den 16 sisth Martii, hvaruti förmäles: att På dessa skäl föreslogo Rikets Ständer i underdånighet, att uti Cap. 5 §.
Rättegångs-Balken, näst före sista punkten och eller orden:
"så ock delaktighet i thesse missgerningar, ” må införas följande mening: ”Ar den, som för sådant hrott eller delaktighet deruti tilltalas, jemväl för annan förbrytelse till ansvar fälld, varde Utslaget i hela dess vidd IIof-Rätten underställdt.” Högste Domstolens fleste Ledamöter, Justitiee-Råden Friherre Kurck, Grefve Strömfelt, Urbom, Themptander, Stråle och Bredberg hafva funnit något hinder icke möta för ifrågavarande Lagförslags antagande, hvad hufvud frågan angår; men ansett sig dock icke kunna underlåta att fästa Kongl. Majrts
Nådiga uppmärksamhet derpå, att i stället för uttrycket: ”jemväl för annan förbrytelse till ansvar fälld,” borde nyttjas orden: ”jemväl 46 Bil. till K. M. Nådiga Propos.
No St. för annan förbrytelse anklagad;” emedan, i annat fall, Hof-Riitten viii, om den tilltalade af Under-Rätt blifvit till för högt eller för lågt ansvar fälld, kunde sådant ändra, men ej, derest han olagligen vore från ansvar befriad, egde deruti göra den rättelse, som med Lagens kraf funnes vara förenligt; hvarföre desse Ledamöter till Kongl. Maj:ts Nådiga godtfinnande i underdånighet hemställt, om icke, för vinnande af den möjligaste fullständighet uti berörde Lagstadgande, Kongl. Majrt täcktes föreslå Rikets Ständer, att detsamma måtte erhålla den sålunda nödiga ansedda redactions-förändring, så att det föreslagna tillägget i a5 Cap. 5 §.
Rättegångs-Balken komme att erhålla följande lydelse: ”Är den, som för sådant brott eller delaktighet deruti tilltalas, jemväl för annan förbrytelse anklagad, varde Utslaget i hela dess vidd Hof-Rätten underställdt.” Justi tiae-Rådet Peterson j som deremot varit af skiljaktig tanka, har, uppå skär, hvilka uti Högste Domstolens Protocoll för den i5 Maji innevarande år finnas upptagne, ansett sig, för sin del, börai under dånighet tillstyrka, att, med afslag å Rikets Ständers Proposition, Kongl. Maj:t täcktes i Nåder framställa det förslag, att, till yinnan - Bil. till K. M.
Nådiga Propos. N:0 81. 4 7 de af enliet i Lagskipningen, hvad ifrågavarande omständighet beträffar, det må varda förklaradt: att, när Under-Rätts Utslag öfver grofvare brott underställas Öfver-Domstols vidare skärskådande, och de anklagade, eller för delaktighet angifna, tillika äro för andra förbrytelser tilltalade, hvaröfver Domstolen sig utlåtit, Under-Domaren bör, jemte tillkänna gifvande, att Rättens beslut i det af underställnings-egenskap varande brottmålet, uti allt hvad dertill hörer, blifver Öfver-Domstolens vidare pröfning undcrsLälldt, tydligen underrätta de tilltalade, der de tillstädes äro, samt, på sätt 38 punkten i Kongl. Förklaringen den 23 Martii 1807 föreskrifver, tillika å Utslaget teckna, hvad den, som dermed i öfriga delar icke åtnöjes, har att iakttaga, om han å högre ort vill deri söka ändring.
Af Högste Domstolens nu närvarande Ledamöter åberopade Justitias-Rådet Themptander i underdånighet Högste Domstolens fleste Ledamöters afgifna underdåniga yttrande, hvaruti han deltagit.
Stats-Rådets samtlige Ledamöter förklarade i underdånighet, det de instämde i Högste Domstolens fleste Ledamöters yttrade mening; men ansågo likväl uppmärksamhet böra fästas derå, alt, jemväl med den 48 Bil. till K. M. Nådiga Propos. N.o 81. af Högste
Domstolen föreslagna redactionsförändring, den följd af det nya Lagstadgandet skulle uppkomma, att, i händelse en person vore tilltalad för flera brott, af hvilka ett eller flera icke vore af underställnings-egenskap, samt under ransakningen skulle hända, att jemväl andra personer hlefvb inblandade såsom delaktige i de mindre brotten, utan att vara det i det gröfre, Under-Rätts Utslag icke komme att, hvad sådana personer beträffar, gå i verkställighet, förr än Öfver-Rätt, efter föregången underställning, sig i saken utlåtit. Stats-Rådets
Ledamöter ansågo en sådan följd icke hora ega rum, enär en person, tilltalad för ett mindre brott, icke lagligen borde tillerkännas eller betagas större eller mindre Rättegångs-förmoner, derföre att en med honom i samma brott delaktig person vore anklagad jemväl för ett gröfre brott, som till underställning föranledde.
På denna grund tillstyrkte Stats-Rådets Ledamöter i underdånighet, att Kongl. Maj:t, med gillande af Rikets Ständers Förslag i hvad lmfvudsaken beträffar, måtte täckas föreslå Rikets Ständer följande förändring i redactionen af det framställda tillägget uti 25 Cap. 5 §.
Rättegångs-Balken: ii V ..
Ar bii. till K. M. Ndeli ga Propos. N.-o 81. 49 ”Är den, som för sådant brott, eller för delaktighet deruti, tilltalas * jemväl för annan förbrytelse anklagad * Varde
Utslaget* i hvad det honom rörer* i hela dess vidd Hof-Rätteil underställdt.” Kongl.
Sig i Nåder bifalla hvad Stats-Rådets Ledamöter sålunda i underdånighet tillstyrkt; och skulle Rikets Ständer å Riks-Salen underrättas, att KoiigL Majit, på här förut anförda grunder* icke ville ofcirändradt antaga Rikets Stäiiderä Förslag; men att Kongl. Majit derefter ville, genom serskild Nådig Proposition* till Rikets Ständer öfverlemna Förslag till ert förändrad redaction af ifrågavarande Lag-* Stadgande* Ex Prbtocollö Carl M. Schönmeijri Utdrag af Protocollet öfver Justitia?*
Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen uti Stats-Rådei å Stockholms Slött deri 11 September 182g.
Justitiaä Stats-Ministerrl II.
É. Hr Grefve Rosenblad.
Éihi lill R.
1 Sami., 3 Baiiclet. l\:de Häftet.
4 So Sil. till K. M. Nådiga Propos.
N.-o 8j. Stats-Ministern för Utrikes Ärendena H. E.
Stals-Råden: II. E. Hr Grefve Löwenhjelm.
Justitice-Råden:
Friherre Kurck. Isberg.
Justi tiae-Cancelleren Bergenschöld.
Ilof-Cancelleren ■von Schulzenheim. Revisions-Secreteraren Thuring anmälde i underdånighet, alt, sedan Kongl. Maj:t, på sätt Stats-Råds-Protocollet för den 18 sisth Julii innehåller, fattat dess Nådiga beslut, i anledning af Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse af den 16 Martii innevarande år, angående ett föreslaget tillägg uti a5 Cap. 5 §.
Rättegångs-Balken, i enlighet med hvilket beslut, som den 8:de i denna månad blifvit å Riks-Salen Rikets Ständer meddeladt, en Proposition, rörande förändrad redaction af det nödigt ansedde tillägget skulle till Rikets Ständer aflåtas; så hade Revisions-Secreteraren författat ett förslag till Proposition i berörde ämne, hvilket förslag Kongl. Maj:t, uppå Stats-Rådets Kongl. Maj:ts Kådiga Propos. IV.o 82. 5i Ledamöters enhälliga tillstyrkande, heliagade godkänna, sådant det vid detta Protocoll finnes bilagdl.
Ex Protocollo A. Tauvon.
1 Afskrift meddelad Exp.Utsk. d. a3 Sept. i8ag, KONGL.
MATTS Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående ålder för dem, som af Hof-Rätterne till Domare-Embetets utöfvandeför ordnas; Gifven, Stockholms Slott den 11 Sept. 182g.
Sedan Rikets Ständer, uti Skrifvelseaf den 24 April innevarande år, hos Kongl. Majit i underdånighet föreslagit, att, med ändring af Kongl. Brefvet den 3:dje
December 1799» må stadgas, att ej någon hädanefter får Domare-Embetet utöfva, innan han fyllt tjugufem år, har Kongl. Majit, den 8lde i denna månad, å Riks-Salen gifvit Rikets 5?.
Maj.ts Nacliga Propos. N.o 82.
Ständer tillkänna de skäl, som hindrat Kongo Maj:t att lemna bifall till Rikets Ständers berörde förslag, sådant det blifvit framställd t; men då Kongl. Maj:t likväl till alla delar gillar de grunder, hvarpå samma förslag sig stödjer, vill Kongl. Maj:t härigenom lill Rikets Ständers öfvervägande och antagande i JVåder föreslå ett stadgande, innehållande föreskrift för samtlige Hof-Rätterne, att hädanefter icke till Domare-Embetets utöfvande förordna någon, sorn icke fyllt tjugufem år, så framt han icke redan tillförene blifvit af Hof-Rätterne i Domare-värf nyttjad.
De hos Stats-Rådet och Högsta Domstolen, angående detta ämnes förda Protocoll, varda barbos bifogade.
Majit förblifver Rikets Ständer* med all Kongl. Nåd och Ynnest städse väl-» bevågen.
Dalum ut supra* CARL JOHAN, Åi 'Thuringj Bil. till K. M.
JVcidiga Pr o/io.i. IV.o 82. 53 (Jtdrag af Protocollet öfver JustitiesÄrenden , hållet uti Kongl. Maj.ts Högsta Domstol den i5 Maji 182g.
N ä r v a rande; Ju sti ti as-RA de n Friherre Kurck. Peterson.
Grefve Strömfelt. örbom.
Stråla.
Bredberg. Revisions-Seereteraren Thuring föredrog ; Rikets Sliinders underdåninga Skrifvelse af den 24 sisth April, af följande ly* delse; ”Genom Kongl.
Förordningen den 12 November 17G6, angående befrämjande af Lagarnas verkställighet bland Rikets Fmbetsmän och öfriga Undersåtare, var stadgadt, bland annat, dels att ingen yngling finge tillåtas såsom Extra Ordinarie bekläda Domare?Embetet i någon Rätt, ritan att han fyllt sina 2$ år, dels ock att ingen borde till Ordinarie Domare-Embetet befordras, som icke uppfyllt 3o år.
J)å denna Förordning, genom Kongl, Brefvet den 3o Julii 1776, till samtlige Hof - 54 Rit' titt K- M. Nådiga Propos.
Rätterna förklarades vara upphäfven och såsom kraftlös att anse, upphörde jemväl ofvananförda föreskrifter om Domares ålder att vara gällande.
Ehuru bestämd
Lag i detta ämne sedermera saknades.torde det dock hafva bordt anses, såsom af sig sjelf gifvet, att Domare-befattning äfven derefter ej kunde uppdragas åt någon, som icke uppnått åtminstone den i Lag utsatta myndighets-åldern.
Icke destomindre lärer afvikelser härifrån hafva egt rum; ty, genom Nådigt Bref till samtlige Hof-Rätterna den 3:dje December 1799» pröfvade Kongl. Maj:t skäligt förordna, det Hof-Rätterna dädanefter icke egde till Domare-Embetets utöfning utse eller constituera någon, sora icke uppnått 21 år, och detta Kongl. Bref är den Lag, som härutinnan nu gäller.
Förändring af nyssnämnda ålders bestämmelse är eli länge kändt behof, och har lika länge varit föremål för allmänhetens önskan.
Skälen dertill ligga så i dagen, att de knappt lära behöfva antydas, långt mindre med omständlighet utvecklas..
Om det, å ena sidan, ej må nekås, att mången yngling vid 21 års ålder kan hafva hunnit ej blott att inhemta de theoretiska kunskaper, som erfordras för att nöjaktigt aflägga de prof, hvilka äro före - Bil. till K. M. Nådiga Propos. N.o 81. skrifna för dem, som söka inträde uti Rikets Rättegångs-Verk, utan ock att förvärfva kännedom om det allmännaste af praetiska Lagfarenheten; så lärer det dock, å andra sidan, böra medgifvas, att högst sällan någon yngling, vid denna ålder, har den mennisko-kännedom, den erfarenhet af allmänna iefvernet, den bekantskap med vedertagna former och bruk, den färdighet och säkerhet i omdömet, den fasthet i viljan och det allvar i lynnet, hvarpå Samhället eger obestridliga anspråk hos innehafvare» af den vådliga magten att döma öfver Medborgares lif, ära och gods.
Fastän nu Lagstiftaren antagit 21 år, såsom, den ålder, vid hvilken manspersoner i allmänhet kunna anses skickliga att sig och sin egendom sjelfve förestå, så må han likväl destomindre anses hafva derigenom tillerkänt nämda ålder förmåga att förestå DomareEmbetet, som han förordnat, att ej någon må vara förmyndare, innan han fyllt 25 år, hvaraf synes följa, att ej eller någon hör kunna, före sistnämnde ålder, utöfva den öfver-förmyndare- vård, hvilken med de fleste Domare-tjenster är förenad.
Onekligt är det, att en rätt utöfning af Riksdagsmanna-kallet förutsätter en icke ringa grad af stadga och erfarenhet; men betviflas kan det icke eller, alt ju 56 Bil. lill K. M. Nådiga Propos. N.o $2% Pomare-Embetet kräfver dessa egenskaper i icke mindre grad, och likväl bjuder Riksdags-Qrdningen, §. 18, att '"'till
Riks-* dagsman ej må i något Stånd godkännas en person, sorn icke upphunnit a5 års §Ui der,’’ under det aLt på samma tid en alL män Författning gäller, sorn berälLigar att till Domare, på hvad plats som helst, god* känna en person, hvilken uppnått endast 21 år?
Visserligen äro förenämnde egenskaper oeftergifliga vilkor för styrelsen och vår-: den af en församlings kyrko-angelägenhe-: ter, Men åtminstone lika oeftergifliga måste de erkännas vara för uppfyllandet af Domarens kall, Dock bjuda Kyrko-Författliingarna, att ej någon må utnämnas till Kyrkoherde, sorn icke är 3o eller minst 28 år gammal, då likväl ingen Lag hindrar, att en 2i:årig yngling får bekläda def vi g ti gas te Domare-Embete, Efter hvad Rikets Ständer inhemtat, lära åtskilliga civiliserade nationers Lag-, stiftningar hafva antagit 25 år, såsom den lägsta ålder, vid hvilken Domare-Embetet må någon anförtros; och Rikets Ständer anse sig böra, icke såsom ett skäl, utan endast såsom en anledning till jemförelse och närmare begrundande, erinra, att Norriges Bil. till K. M. Nådiga Propos. N.-o 82.
Rikes Grundlag, §§. 91 och 93, fastställer 3o år, såsom lägsta åldern för Ledamot af Norri ges Högste
Domstol samt för ÖfverDomare, och 25 år för Under-Domare, På a(la dessa grunder, sorn hos Rikets; Ständer, vid handläggning af ett framslälldt förslag i ämnet, kommit i betraktande, få Rikets Ständer alltså i underdånighet föreslå, att, med ändring af Kongl. Brefvet den 3 December 1799, stadgas må, det ej någon hädanefter får Domare-Embetet utöfva, innan han fyll t a5 år, Högste
Domstolen ansåg sig icke hafva något att anmärka emot den af Rikets Ständer yttrade grundsatts, såsom stöd för nu föreslagna Lagstadgande 5 men då det syntes vara dels osäkert, huruvida för Rikets Hof-Rätfer tillräckligt antal personer af fyllda 25 års ålder kunde vara att tillgå, för att, vid blifvande behof, till Donaare-Em betens utöfyancfe förord nas, dels ock mindre lämpligt, alt de, hvilka redan, utan att hafva uppnått denna ålder, innehafva sådana förordnanden, och dern med skicklighet förestått, skulle, i följd af det nu föreslagna stadgandet, desamma frånträda ; trodde Högste