Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då sade Jesus till honom: Jag säger dig, icke sju resor; utan sjutio sinom sju resor.
Fördenskull är himmelriket liknadt vid en Konung, som ville hålla räkenskap med sina tjenare.
Och när han begynte räkna, kom en fram för honom, som honom var skyldig tiotusend pund;
Och efter han hade icke der han kunde betala med, böd herren att han skulle säljas, och hans hustru, och barn, och allt det han ägde, och betalas med.
Då föll den tjenaren ned, och tillbad honom, och sade: Herre, haf tålamod med mig, jag vill allt betala dig.
Då varkunnade herren sig öfver den tjenaren, och lät honom lös, och gaf honom till det han var skyldig.
Då gick den tjenaren ut, och fann en af sina medtjenare, som honom var skyldig hundrade penningar; och han tog fatt på honom, och fick honom i halsen, drog honom, och sade: Betala det du äst skyldig.
Då föll hans medtjenare till hans fötter, och bad honom, sägandes: Haf tålamod med mig, jag vill allt betala dig.
Men han ville icke; utan gick bort, och kastade honom i fängelse, så länge han betalade det han var skyldig.
Då nu andre hans medtjenare sågo det som skedde, tyckte dem det ganska illa vara, och kommo, och kungjorde sinom herra allt det skedt var.
Då kallade hans herre honom för sig, och sade till honom: Du skalkaktige tjenare, allt det du skyldig vast, gaf jag dig till, ty du bad mig;
Skulle du ock icke hafva förbarmat dig öfver din medtjenare, såsom jag förbarmade mig öfver dig?
Och hans herre vardt vred, och antvardade honom bödlarna i händer, tilldess det var allt betaladt, som han honom skyldig var.
Så skall ock min himmelske Fader göra eder, om I icke förlåten af edor hjerta, hvar och en sinom broder det de bryta.
Och det begaf sig, när Jesus hade fullkomnat det talet, gick han utaf Galileen, och kom in i Judee landsändar, vid sidon af Jordan.
Och honom följde mycket folk; och han gjorde dem der helbregda.
Då gingo de Phariseer fram till honom, frestade honom, och sade till honom: Är det ock rätt, att man skiljer sig vid sina hustru, för allahanda sakers skull?
Då svarade han, och sade till dem: Hafven I icke läsit, att den, som gjorde menniskona af begynnelsen, man och qvinna gjorde han dem?
Och sade: Fördenskull skall man öfvergifva fader och moder, och blifva när sine hustru; och de tu varda ett kött.
Så äro de icke nu tu, utan ett kött; det nu Gud hafver sammanfogat, skall menniskan icke åtskilja.
Då sade de till honom: Hvi böd då Moses gifva skiljobref, och öfvergifva henne?
Sade han till dem: För edart hjertas hårdhets skull tillstadde Moses, att I måtten öfvergifva edra hustrur; men af begynnelsen var det icke så.
Men jag säger eder: Hvar som skiljer sina hustru ifrå sig, utan för hors skull, och tager ena andra, han gör hor; och den som tager den öfvergifna, han gör hor.
Då sade hans Lärjungar till honom: Hafver mansens sak sig så med hustrune, då är icke godt gifva sig i ägtenskap.
Då sade han till dem: Hvar man tager icke detta ordet, utan de, hvilkom det blifver gifvet;
Ty somlige snöpte äro, som så äro födde af moderlifvet; och somlige snöpte äro, som äro snöpte af menniskom; och somlige snöpte äro, som sig sjelfva hafva snöpt, för himmelrikets skull.
Hvilken som kan tagat, han taget.
Då vordo barn burne till honom, att han skulle lägga händer på dem, och bedja; men Lärjungarna näpste dem.
Då sade Jesus: Låter betämma barnen, och förmener dem icke komma till mig; ty sådana hörer himmelriket till.
Och när han hade lagt händer på dem, gick han dädan.
Och si, en gick fram, och sade till honom: Gode Mästar, hvad godt skall jag göra, att jag må få evinnerligit lif?
Då sade han till honom: Hvi kallar du mig godan?
Ingen är god, utan Gud allena; men vill du ingå till lifvet, så håll budorden.
Sade han till honom: Hvilka?
Sade Jesus: Du skall icke dräpa; du skall icke bedrifva hor; du skall icke stjäla; du skall icke bära falsk vittne;
Hedra din fader och dina moder; och du skall älska din nästa, såsom dig sjelf.
Då sade den unge mannen till honom: Allt detta hafver jag hållit af min ungdom; hvad fattas mig ännu?
Sade Jesus till honom: Vill du vara fullkomlig, så gack bort, sälj det du hafver, och gif de fattiga, och du skall få en skatt i himmelen; och kom, och följ mig.
När den unge mannen hörde detta ordet, gick han bedröfvad bort; ty han hade många ägodelar.
Då sade Jesus till sina Lärjungar: Sannerliga säger jag eder: Dem rika är svårt gå in i himmelriket.
Och yttermera säger jag eder: Det är lättare, att en camel går genom ett nålsöga, än att en rik kommer i Guds rike.
När Lärjungarna detta hörde, vordo de ganska förfärade, och sade: Ho kan då varda salig?
Då såg Jesus till dem, och sade till dem: För menniskom är det omöjeligit; men för Gudi äro all ting möjelig.
Då svarade Petrus, och sade till honom: Si, vi hafve öfvergifvit all ting, och följt dig; hvad skole vi få derföre?
Då sade Jesus till dem: Sannerliga säger jag eder, att I, som mig hafven efterföljt, i den nya födelsen, när menniskones Son varder sittandes på sins majestäts säte, då skolen ock I sitta på tolf säte, dömande de tolf Israels slägte.
Och hvar och en, som öfvergifver hus, eller bröder, eller systrar, eller fader, eller moder, eller hustru, eller barn, eller åkrar, för mitt Namns skull, han skall få hundradefaldt, och ärfva evinnerligit lif.
Men månge de främste blifva de ytterste, och de ytterste de främste.
Förty himmelriket är likt enom husbonda, som gick ut bittida om morgonen, till att leja sig arbetare i sin vingård.
Och när han hade varit öfverens med arbetarena om en viss dagspenning, sände han dem i sin vingård.
Sedan gick han ut vid tredje stunden, och såg några andra ståndande fåfänga på torget;
Och sade till dem: Går ock I uti min vingård; och hvad skäligit är, vill jag gifva eder.
Och de gingo.
Och åter gick han ut vid sjette och nionde stunden, och gjorde sammaledes.
Men vid den ellofte stundena gick han ut, och fann några andra ståndande fåfänga, och sade till dem: Hvi stån I här hela dagen fåfänge?
De sade till honom: Ty ingen hafver lejt oss.
Då sade han till dem: Går ock I uti min vingård; och hvad skäligit är, skolen I få.
När aftonen kom, sade vingårdsherren till sin skaffare: Kalla fram arbetarena, och gif dem deras lön, begynnandes på de sista, intill de första.
Och när de kommo fram, som vid ellofte stundena komne voro, fick hvardera dagspenningen.
Men när de förste kommo, mente de, att de skulle fått mer; och fingo ock hvardera dagspenningen.
Och när de så fingo, knorrade de emot husbondan;
Och sade: Desse siste hafva arbetat en timma, och du gjorde dem lika med oss, som hafva burit dagsens tunga och hettan.
Då svarade han enom af dem, och sade: Min vän, jag gör dig ingen orätt; vast du icke öfverens med mig om en viss dagspenning?
Tag det dig tillhörer, och gack din väg; men jag vill gifva denna sista så mycket som dig.
Eller må jag icke göra uti min ting hvad jag vill?
Ser du fördenskull illa ut, att jag så god är?
Alltså varda de ytterste de främste, och de främste de ytterste.
Ty månge äro kallade; men få äro utvalde.
Och så drog Jesus upp till Jerusalem, och tog de tolf Lärjungarna till sig på vägen, och sade till dem:
Si, vi farom upp till Jerusalem, och menniskones Son skall öfverantvardas dem öfversta Prestomen, och dem Skriftlärdom; och de skola döma honom till döden.
Och de skola öfverantvarda honom Hedningomen, till att begabbas, och hudflängas, och korsfästas; och tredje dagen skall han uppstå igen.
Då steg Zebedei söners moder fram till honom med sina söner, tillbad honom, och begärade något af honom.
Då sade han till henne: Hvad vill du?
Sade hon till honom: Låt dessa två mina söner sitta i ditt rike; den ena på dina högra hand, och den andra på dina venstra.
Då svarade Jesus, och sade: I veten icke hvad I bedjen; kunnen I dricka den kalken, som jag skall dricka, och döpas med det dopet, som jag döpes med?
Då sade de till honom: Ja, väl.
Sade han till dem: Min kalk skolen I visst dricka, och döpas med det dop, som jag döpes med; men sitta på mina högra hand och venstra står icke mig till att gifva, utan dem som det tillredt är af minom Fader.
När de tio det hörde, vordo de misslynte på de två bröderna.
Då kallade Jesus dem till sig, och sade: I veten, att verldslige Förstar äro rådande, och de som herrar äro, hafva magtena.
Så skall det icke vara ibland eder; utan den, som vill vara mägtig ibland eder, han vare edar tjenare.
Och hvilken ibland eder vill vara den främste, han vare edar dräng.
Såsom menniskones Son är icke kommen, på det han vill låta tjena sig, utan att han vill tjena, och gifva sitt lif till återlösning för många.
Och när de gingo utaf Jericho, följde honom mycket folk.
Och si, två blinde såto vid vägen; och när de hörde, att Jesus gick der fram, ropade de, och sade: Ack!
Herre, Davids Son, förbarma dig öfver oss.
Men folket näpste dem, att de skulle tiga.
Då ropade de dessmer, och sade: Ack!
Då stadnade Jesus, och kallade dem, och sade: Hvad viljen I, att jag skall göra eder?
De sade till honom: Herre, att vår ögon måtte öppnas.
Då varkunnade sig Jesus öfver dem, och tog på deras ögon; och straxt fingo de sina syn, och följde honom.
Och när de nalkades Jerusalem, och kommo till Bethphage, vid Oljoberget, sände Jesus två sina Lärjungar;
Och sade till dem: Går i byn, som ligger för eder; och straxt varden I finnande ena åsninno bundna, och fålan när henne; löser dem, och leder till mig.
Och om någor talar eder till, så säger: Herren behöfver dem; och straxt släpper han dem.
Detta är allt skedt, att det skulle fullkomnas, som sagdt är genom Propheten, som sade:
Säger till dottrena Zion: Si, din Konung kommer till dig, saktmodig, ridandes på ene åsninno, och på en arbetes åsninnos fåla.
Lärjungarna gingo bort, och gjorde som Jesus hade dem befallt;
Och ledde till honom åsninnona och fålan; och lade sin kläder på dem, och satte honom deruppå.
Mycket folk bredde sin kläder på vägen; de andre skåro qvistar af trän, och strödde på vägen.
Men folket, som föregick, och de som efterföljde, ropade och sade: Hosianna, Davids Sone; välsignad vare han, som kommer i Herrans Namn; Hosianna i höjdene.
Och när han kom in i Jerusalem, upprörde sig hela staden, och sade: Ho är denne?
Då sade folket: Denne är Jesus, den Propheten af Nazareth i Galileen.
Och gick Jesus in i Guds tempel, och dref ut alla de der köpte och sålde i templet, och omstötte vexlareborden, och dufvomånglarenas säte;
Och sade till dem: Det är skrifvet: Mitt hus skall kallas ett bönehus; men I hafven gjort ena röfvarekulo deraf.
Och till honom kommo blinde och halte i templet; och han gjorde dem helbregda.
När de öfverste Presterna och de Skriftlärde sågo de under, som han gjorde, och barnen, som ropade i templet, sägande: Hosianna, Davids Sone, blefvo de misslynte;
Och sade till honom: Hörer du hvad desse säga?
Då sade Jesus till dem: Hvi icke?
Hafven I aldrig läsit: Af barnas och spenabarnas mun hafver du fullkomnat lofvet?
Då öfvergaf han dem, och gick utu staden till Bethanien, och blef der.
Om morgonen, när han gick in i staden igen, hungrade honom.
Och han fick se ett fikonaträ vid vägen, och gick dertill, och fann intet deruppå, utan allenast löf; och sade till det: Växe aldrig härefter frukt på dig.
Och fikonaträt blef straxt torrt.
Och när Lärjungarna sågo det, förundrade de sig, och sade: Huru är det fikonaträt så snart torkadt?
Då svarade Jesus, och sade till dem: Sannerliga säger jag eder: Om I hafven trona, och tviflen intet, så varden I icke allenast görande sådant, som med fikonaträt skedde; utan jemväl, om I sägen till detta berget: Häf dig upp, och kasta dig i hafvet, då skall det ske;
Och allt det I bedjen i bönene, troendes, det skolen I få.
Och när han kom i templet, gingo de öfverste Presterna och de äldste i folket till honom, der han lärde, och sade: Af hvad magt gör du detta?
Och hvilken hafver gifvit dig denna magten?
Då svarade Jesus, och sade till dem: Jag vill ock spörja eder ett ord; om I sägen mig det, vill jag ock säga eder, af hvad magt jag detta gör:
Hvadan var Johannis döpelse?
Af himmelen eller af menniskom?
Då tänkte de vid sig sjelfva, och sade: Sägom vi, af himmelen; då säger han till oss: Hvi trodden I då honom icke?
Sägom vi ock, af menniskom; så rädes vi folket; ty alle höllo Johannes för en Prophet.
Då svarade de Jesu, och sade: Vi vete det icke.
Sade han till dem: Icke heller säger jag eder, af hvad magt jag detta gör.
Men hvad synes eder?
En man hade två söner, och gick till den första, och sade: Son, gack, och arbeta i dag i min vingård.
Han svarade, och sade: Jag vill icke.
Sedan ångrade honom det, och gick åstad.
Och gick han till den andra, och sade sammalunda.
Då svarade han, och sade: Ja, herre; och gick intet.
Hvilken af de två gjorde det fadren ville?
De sade till honom: Den förste.
Sade Jesus till dem: Sannerliga säger jag eder, att Publicaner och skökor skola gå i himmelriket förr än I.
Johannes kom till eder, och lärde eder rätta vägen, och I trodden honom intet; men Publicaner och skökor trodde honom; och ändock I det sågen, hafven I dock sedan ingen bättring gjort, att I måtten trott honom.
Hörer en annor liknelse: Det var en husbonde, som planterade en vingård, och gärde der gård omkring, och grof en press derinne, och byggde ett torn, och utlejde honom vingårdsmännom, och for utländes.
När nu fruktenes tid kom, sände han sina tjenare till vingårdsmännerna, att de skulle uppbära hans frukt.
Då togo vingårdsmännerna fatt på hans tjenare; den ena hudflängde de, den andra slogo de ihjäl, den tredje stenade de.
Åter sände han andra tjenare, flera än de första; och de gjorde dem sammaledes.
På det sista sände han sin son till dem, och sade: De hafva ju ena försyn för min son.
Men när vingårdsmännerna sågo sonen, sade de emellan sig: Denne är arfvingen; kommer, låter oss slå honom ihjäl, och så få vi hans arfvedel.
Och de togo fatt på honom, drefvo honom ut af vingården, och slogo honom ihjäl.
När nu vingårdsherren kommer, hvad skall han göra åt de vingårdsmännerna?
Sade de till honom: De onda skall han illa förgöra, och leja sin vingård androm vingårdsmännom, de som gifva honom fruktena i rättom tid.
Då sade Jesus till dem: Hafven I aldrig läsit i Skriftene?
Den stenen, som byggningsmännerna bortkastade, han är blifven en hörnsten; af Herranom är detta skedt, och är underligit för vår ögon.
Derföre säger jag eder, att Guds rike skall tagas från eder, och varda gifvet Hedningomen, som göra dess frukt.
Och hvilken som faller på denna stenen, han varder krossad; men uppå hvilken han faller, den slår han sönder i stycker.
Och när de öfverste Presterna och Phariseerna hörde hans liknelser, förnummo de, att han talade om dem.
Och de ville hafva tagit fatt på honom; men de räddes för folket, ty de höllo honom för en Prophet.
Och svarade Jesus, och talade dem åter till genom liknelser, sägandes:
Himmelriket är likt enom Konung, som gjorde bröllop åt sin son; Och sände ut sina tjenare, att de skulle kalla dem, som budne voro till bröllopet; och de ville icke komma.
Åter sände han ut andra tjenare, sägandes: Säger dem som budne äro: Si, jag hafver tillredt min måltid; mine oxar och min gödeboskap äro slagtad, och all ting äro redo; kommer till bröllop.
Men de försummade det; och gingo bort, den ene till sin afvelsgård, den andre till sin köpenskap.
Och somlige togo fatt på hans tjenare, hädde och dråpo dem.
När Konungen det hörde, vardt han vred, och sände ut sina härar, och förgjorde de dråpare, och brände upp deras stad.
Då sade han till sina tjenare: Bröllopet är tillredt; men de, som voro budne, voro icke värdige.
Derföre går ut på vägarna, och alle de I finnen, kaller till bröllopet.
Och tjenarena gingo ut på vägarna, och församlade alla, så många de funno, både onda och goda; och borden vordo all fullsatt.
Då gick Konungen in, att han skulle bese gästerna, och såg der en man, som var icke klädd i bröllopskläder;
Och sade till honom: Min vän, huru kom du härin, och hafver icke bröllopskläder?
Och han tigde.
Då sade Konungen till tjenarena; Binder honom händer och fötter, och kaster honom i det yttersta mörkret; der skall vara gråt och tandagnisslan.
Ty månge äro kallade, och få utkorade.
Då gingo de Phariseer bort, och lade råd, huru de måtte beslå honom med orden;
Och sände sina lärjungar till honom, med de Herodianer, och sade: Mästar, vi vete att du äst sannfärdig, och lärer Guds väg rätt, och du rädes för ingen; ty du ser icke efter menniskors person.
Så säg oss: Huru synes dig?
Är det rätt, att man gifver Kejsarenom skatt, eller ej?
När Jesus märkte deras skalkhet, sade han: Hvi fresten I mig, I skrymtare?
Låter mig se myntet på skattpenningen.
Och de fingo honom penningen.
Och han sade till dem: Hvars beläte och öfverskrift är detta?
De sade till honom: Kejsarens.
Då sade han till dem: Så gifver Kejsarenom det Kejsarenom tillhörer, och Gudi det Gudi tillhörer.
När de det hörde, förundrade de sig; och öfvergåfvo honom, gångande ifrå honom.
På den dagen gingo till honom de Sadduceer, som säga att ingen uppståndelse är; och frågade honom,
Sägande: Mästar, Mose sade: Om någor blifver död barnlös, då skall hans broder taga hans hustru till ägta, och uppväcka sinom broder säd.
När oss voro sju bröder; den förste tog sig hustru, och blef död; och efter han hade ingen säd, lefde han sina hustru sinom broder.
Sammalunda ock den andre, och den tredje, allt intill den sjunde.
Sist af allom blef ock qvinnan död.
När nu uppståndelsen sker, hvilkens hustru af de sju blifver hon?
Ty de hafva alle haft henne.
Då svarade Jesus, och sade till dem: I faren ville, och veten icke Skriftena, ej heller Guds kraft.
Ty i uppståndelsen hvarken tager man sig hustru, eller qvinna gifs manne; utan de äro lika som Guds Änglar i himmelen.
Men om de dödas uppståndelse hafven I icke läsit, hvad eder sagdt är af Gudi, som sade:
Jag är Abrahams Gud, och Isaacs Gud, och Jacobs Gud?
Gud är icke de dödas Gud, utan deras som lefvande äro.
Och när folket sådant hörde, förundrade de sig öfver hans lärdom.
När de Phariseer hörde, att han hade stoppat de Sadduceer munnen till, församlade de sig.
Och en af dem, som var en Skriftlärd, frestade honom, sägandes:
Mästar, hvilket är det yppersta budet i lagen?
Då sade Jesus till honom: Du skall älska Herran din Gud, af allt ditt hjerta, och af allo dine själ, och af all din håg.
Detta är det yppersta och största budet.
Det andra är desso likt: Du skall älska din nästa som dig sjelf.
På dessa tu buden hänger all lagen och Propheterna.
När nu de Phariseer voro tillhopa, frågade dem Jesus;
Och sade: Hvad synes eder om Christo?
Hvars son är han?
Sade de till honom: Davids.
Då sade han till dem: Hvi kallar då David honom i Andanom Herra?
sägandes:
Herren sade till min Herra: Sätt dig på mina högra hand, tilldess jag lägger dina fiendar dig till en fotapall.
Efter nu David kallar honom Herra, huru är han då hans son?
Och ingen kunde svara honom ett ord; och ifrå den dagen dristade sig ej heller någor att fråga honom något mer.
Då talade Jesus till folket, och till sina Lärjungar.
Sägandes: På Mose stol sitta de Skriftlärde och Phariseer.
Allt det de bjuda eder hålla, det håller och görer; men efter deras gerningar görer icke; ty de säga, och göra intet.
De binda tunga och odrägeliga bördor tillsamman, och lägga menniskomen på härdarna; men de vilja icke sjelfve röra dem med ett finger.
Men alla sina gerningar göra de, på det de skola varda sedde af menniskomen; de göra sina tänkeskrifter breda, och fållarna på sin kläder stora;
De sitta gerna främst vid borden, och i Synagogorna; Och vilja gerna varda helsade på torgen, och heta af menniskomen: Rabbi, Rabbi.
Men I skolen icke låta kalla eder Rabbi; ty en är edar Mästare, Christus, och I ären alle bröder.
Och I skolen ingen fader kalla eder på jordene; ty en är edar Fader, som är i himlom.
Och I skolen icke låta kalla eder Mästare; ty en är edar Mästare, Christus.
Den som är ypperst ibland eder, han skall vara edar tjenare.
Ty den sig upphöjer, han skall varda förnedrad; och den sig förnedrar, han skall varda upphöjd.
Ve eder, Skriftlärde och Phariseer; I skrymtare, som tillsluten himmelriket för menniskomen; I gån icke der sjelfve in, och dem som in vilja, tillstädjen I icke ingå.
Ve eder, Skriftlärde och Phariseer; I skrymtare, som uppäten enkors hus, förebärande långa böner; fördenskull skolen I få dess hårdare fördömelse.
Ve eder, Skriftlärde och Phariseer; I skrymtare, som faren omkring vatten och land, att I skolen göra en Proselyt; och när han gjord är, gören I honom till helvetes barn, dubbelt mer än I sjelfve ären.
Ve eder, blinde ledare, ty I sägen: Hvilken som svär vid templet, det är intet; men den som svär vid guldet i templet, han är saker.
I galne och blinde; hvilket är yppare, guldet, eller templet som helgar guldet?
Och hvilken som svär vid altaret, det är intet; men den der svär vid offret, som deruppå är, han är saker.
I galne och blinde, hvilket är yppare, offret, eller altaret som helgar offret?
Derföre, den som svär vid altaret, han svär vid det sjelft, och vid allt det derpå är.
Och den som svär vid templet, han svär vid det sjelft, och vid honom som deruti bor.
Och den som svär vid himmelen, han svär vid Guds stol, och vid honom som deruppå sitter.
Ve eder, Skriftlärde och Phariseer; I skrymtare, som gören tiond af mynto, dill och kumin, och låten bestå det som svårast är i lagen, nämliga domen, barmhertigheten och tron; detta skulle man göra, och det andra icke låta.
I blinde ledare, som silen myggor, och uppsvälgen camelen.
Ve eder, Skriftlärde och Phariseer; I skrymtare, som gören drickekaret och fatet rent utantill; men innantill äro all ting full med rof och orenlighet.
Du blinde Pharisee, gör först rent det som är innantill i drickekaret, och i fatet, att det utvärtes är må ock rent varda.
Ve eder, Skriftlärde och Phariseer; I skrymtare, som ären like de grafvar, som utantill äro hvitmenade, hvilka utvärtes synas dägeliga; men innantill äro de fulla med de dödas ben och all orenlighet.
Så synes ock I utvärtes för menniskomen rättfärdige; men invärtes ären I fulle med skrymteri och odygd.
Ve eder, Skriftlärde och Phariseer; I skrymtare, som uppbyggen Propheternas grafvar, och pryden de rättfärdigas grifter,
Sägande: Hade vi varit i våra fäders tid, vi skullom icke hafva varit delaktige med dem i Propheternas blod.
Så betygen I då öfver eder sjelfva, att I ären deras barn, som Propheterna dråpo.
Nu väl, uppfyller ock I edra fäders mått.
I ormar, I huggormars afföda, huru skolen I undfly helvetes fördömelse?
Derföre, si, jag sänder till eder Propheter, och visa och Skriftlärda; och somliga af dem skolen I dräpa och korsfästa, och somliga af dem skolen I hudflänga i edra Synagogor, och förfölja ifrå den ena staden till den andra;
På det öfver eder skall komma allt rättfärdigt blod, som är utgjutet på jordene, ifrå dens rättfärdiga Abels blod, intill Zacharie, Barachie sons, blod, hvilken I dråpen emellan templet och altaret.
Sannerliga säger jag eder, att allt detta skall komma uppå detta slägtet.
Jerusalem, Jerusalem, du som dräper Propheterna, och stenar dem som äro sände till dig; huru ofta hafver jag velat församla din barn, lika som hönan församlar sina kycklingar under sina vingar, och I villen icke?
Si, edart hus skall eder blifva öde.
Ty jag säger eder: Efter denna tiden skolen I icke se mig, tilldess I skolen säga: Välsignad vare han, som kommer i Herrans Namn.
Då gick Jesus sin väg utaf templet; och hans Lärjungar gingo till honom, att de skulle låta honom se templets byggning.
Då sade Jesus till dem: Sen I icke allt detta?
Sannerliga säger jag eder: Här skall icke låtas en sten på den andra, som icke blifver nederbruten.
Och när han satt på Oljoberget, gingo hans Lärjungar till honom afsides, och sade: Säg oss, när detta skall ske?
Och hvad varder för tecken till din tillkommelse, och verldens ända?
Då svarade Jesus, och sade till dem: Ser till, att ingen förförer eder.
Ty månge skola komma i mitt Namn, och säga: Jag är Christus; och skola förföra många.
I skolen få höra örlig, och rykte af örlig; ser till, att I blifven icke försoffade; ty allt detta måste ske, men det är icke straxt änden.
Det ena folket skall resa sig upp emot det andra, och det ena riket emot det andra; och skola blifva pestilentier, och hunger, och jordbäfning, mångastäds.
Då skall nöden aldraförst begynnas.
Då skola de öfverantvarda eder uti tvång, och dräpa eder; och I skolen blifva hatade af all folk, för mitt Namns skull.
Och då skola månge förargas, och inbördes den ena förråda den andra, och inbördes hata hvarannan.