Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af dessa utdrag ur tull-specialerna befinnes, alt den införtnllade quantiteten af Caffe årligen stigit, med undantag lik viii af år 1828, men att progressionen af denna tillökning var större under åren i8s5 och 18*6, än under de sedan följande åren, ehuru tullen under 1825 oell 1826 erlades eller 5 sk.; medel-progressionen under de sine sistnämnde åren var nemligen 331,780 sk Alp., då deremot medelprogressionen under de derefter närmast föl jade 3:ne åren, sedan tullen blifvit nedsatt till 3 sk., klef 290,101 sk.’ Ip., samt under de 12 åren ifrån och med 1827 till och med t838 endast uppgått tili'172,006 skålpund.
Detta tyckes temligen tydligt ådagalägga, att orsaken till den årliga tillökningen i qvanliteten af införtuifadt
Caffe, ej ligger i tullens nedsättning_, enär progressionen 1 tillökningen var större, under det tullen utgick efter 5 sk., än hvad den sedan blef, då tullen nedsattes.
Tillökningen i det årliga beloppet af införtuliadl Caffe härleder sig, efter min öfvertygelse, dels från en ökad consumtion, dels från en förbättrad tullbevakning.
Flere anledningar förefinnas dessutom att betvifla tillförlitligheten af den af Utskottets majoritet antagna saltsen: att nedsättning i tull van ligen medför en ökad Stats-inkomst.
Då vid sisllidne Riksdag tullen å rått socker ökades med 66| procent, yttrades samma farhåga, som nu, då fråga väcktes om att med 1 sk. höja tullen å Caffe.
Den höjda tullen å sockret skulle nemligen, som man befarade, föranleda lill tull-försnillning och Statens inkomster derigenom minskas i stället för att ökas.
Erfarenheten har dock visat motsatsen.
Enligt de uppgifter,, som vid 1834 ^rs Riksdag voro att tillgå, utgjorde medel-importen af rått socker under de näst föregående fem åren 10,007,841 skålp. (jse Bevillnings-UtskoUets Bet.
JS:o 5 pag. 2i. för r834 års Riksdag').
I stallet för att genom den ökade lullafgiften minskas, har importen af rått socker dock sedan ganska betydligen ökats; den uppgick, enligt tull-spec alen för år 1838, tili 13,1 r 5,— 827 skålp.
Bil. till Bevillnings-Utskottets TJ(låtande } N:o 3o. 2:0 anfördes, ”att om tullen å caffe här (»kades till 4 skulle detta '■föranleda till att stora quantiteter af caffe komma att införas hit landsvägen ifrån Norrige., enär tullen å caffe i Norrige endast är 3 sk. per skålp.’’
Detta skäl kunde vara af någon vigt, om ej den Svenska import-tullen å caffe till största delen utgick med en fjerdedels lindring (se 3o §. af Tulltaxe-underrättelserna).
Således om dea bestämmes till 4 sk., kommer den dock i sjelfva verket ej att utgå med mer än 3 sk., och blir således ej högre än den Norrska, för hvilken ingen tull-lindring eger rum. 3:o anfördes, ’’att förbrukningen af caffe numera inom vårt land blif-, 5’vit så allmän, att denna artikel äfven för arbetsclassen kunde anses säborn en nödvändighcts-vara, hvilken derföre ej genom en ökad tull borde ”fördyras.
Dels betviflar jag, att behofvet af caffe blifvit för arbetsclassen så allmänt, som det här uppgifves, hvilket, efter mitt omdöme, vore ett ganska olyckligt förhållande, — dels tror jag, att, om äfven denna dryck nu mera ej blifvit så sällsynt inom flera af de fattiges boningar, förbrukningen deraf inom en sådan boning dock sällan uppgår till mer än ett eller annat skålp., då deremot ide rikares hushåll ioo:detals skålp. af denna vara årligen consumeras.
Det är min fulla öfvertygelse, att arbetsclassens villkor, genom 1 sk. tillökning i tullen å caffe, ej blifva försämrade.
Jag anser mig nu hafva ådagalagt, att de skäl, som inom Utskottet anfördes för frånträdande af dess, rörande tullen å caffe i Betänk.
N:o 21 vidtagne beslut sakna all vigt, — och då en skillings tillökning i tullen å denna öfverflöds-artikel skulle åt Staten inbringa en högst betydlig inkomst, hvarigenom den för arbetsclassen så tryckande skydds-afgiften kunde i samma moa nedsättas, hemställer jag vördsamt till Rikets Höglofl.
Ständers ompröfning, om icke Utskottets, i Betänkandet N:o 21. afgifna, förslag bör i denna punkt bifallas. Likaledes och på enahanda grunder, som här ofvan, i afseende på Art. caffe, blifvit af mig anförda, har jag ansett, att tullen borde höjas å Tobaks-blad ifrån 6 till 7 sk., och å Tobaks-stjelkar ifrån 2 till 3 sk. p:r skålp., hvarigenom man åt Staten beredde en ökad inkomst af öfver 60,000 R:dr B:co.
Slutligen reserverar jag mig äfven emot Utskottets tillstyrkande, alt förbudet må upphä/vas å alla de slag Väfnader, som ännu icke äro till införsel tilla Ine; eu åtgärd för de inhemska fabrikernas bestånd nu, efter min tanka, så mycket vådligare, som Utskottet i detta senare Betänkande b«- stäint en kortare tid, inom hvilken de hitintills förbudne varorna skulle tili Bil. till Bevillnings-Utskottets Utlåtande> N:'.o 3o. a5 till införsel lofgifvas, samt äfven föreslagit, att införseln af ifrågavarande varor skulle tillåtas till alla Rikets hamnar och med huru små fartyg som helst, då den deremot, enligt förra Betänkandet, skulle inskränkas till Stockholm, Götheborg och Malmö, och ej kunna verkställas med seglande fartyg under 3o lästers dräglighet, ej eller med ångfartyg under 60 häst-krafter.” Herr Prosten Sidner’.
”Då jag lyckligt- eller olyckligtvis icke erfor någon verkan af den märkliga metamorphos, som inom det Höglofl.
Bevillnings-Utskottets pluralitet för sig gick, i afseende på de i Betänkandet N:o 21 stadgade principer för Tull-Bevillningen, så nödgas jag emot det beslut om förbuds införande, som dervid blifvit fatta dt, mig vördsammast reservera.
Tvertemot sitt förra, på Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse den 27 sistlidne Februari och de i Nåder Committerades väl motiverade tillstyrkan, grundade förslag, har nu Utskottet åter antagit förbuds- eller det stränga prohibitiv-syslemet i våra handels-förhållauden.
Att fäderneslandet deraf måtte befinna sig väl, är min innerliga önskan, men icke min öfvertygelse.
Våra inhemska näringar behöfva ett skydd för sitt bestånd, men icke ett hinder för progressiv utveckling och tidsenligt fullkomnande.
Frågar man erfarenheten, så svarar den, thy värr! att af det förra hittills blifvit det senare.
Och delta tillstånd vill man ännu laugia försvara i en tid, som bland sina vackrare kännetecken visar, att den småningom vili undanrödja skiljemurarne emellan nationerna, familiarise* ra folkslagen och låta slägtet, icke staden, provinsen eller nationen njuta fördela me af allt ädelt, stort och nyttigt, hvar helst det visar sig, finnes eller uppfinnes. i detta sträfvande ingriper handeln med stor kraft, tyden cornmunicetar oss snabbast resultaten af hela den mångsidiga verldsbildningens flerfalldiga utgreningar.
Att genom ett ovilkorlig! baud på handeln hindra folkslagens närmande till hvarandra, anser jag vara ett både moraliskt och ekonomiskt dråpälag, och kan dertill icke samtycka Mea Utskottet har fattat sitt beslut, och man måste finna sig deri, endast se till, alt det ändamålsenligt tillämpas.
Jag befarar dock, att icke i allo så har skett.
Med få undantag hafva hufvudsakligen luxarliclar fått tillgodonjuta de förmenta fördelarne af förbuds-skyddet; men der det tillfälligtvis varit af behofvet påkalladt, har det icke alltid blifvit användt.
Delta är åtminstone förhållandet med de finaste linne-lärflerne.
En serskild omständighet har inträffat med denna artikel, som icke kan tillämpas på någon enda af alla öfriga artiklar i hela Tull-Taxan.
Problemet
St- Fröt. iS'fo. 5 Sami. 1 Afd22 liäft. 4 36 Bil. till Bevillnings- Utskottets Vtl&tande, Tf:o 3o. ätt på machirier till en nästan otrolig mängd inom kort tid spinna äfven det finaste linnegarn, har sedan sista Riksdag blifvit löst i England, och nödropen om denna uppfinnings förstörande inverkan på husflitens producter i Schlesien, hafva redan låtit höra sig.
Det är bekant, att en stor del af Vester-Norrlands
Läns allmoge af den fina lärfts-väfnaden har sin hufvudsakliga och i missväxtåren sin enda utkomst, och man ser då lätt, hvilket öde förestår en folkmängd af omkring 5o,ooo menniskor.
Då förbud skulle finna rum i Tull-Taxan, så yrkade jag, alt det måtte endast tills vidare och intilldess! folket hinner se sig om efter något annai näringsfång, användas på införsel af artikeln Lärft, hvaraf en qvadrat aln väger till och med 3 lod; men ett annat beslut fattades, och jag måste deremot nedlägga min reservation i den förhoppning, att Riksens Högloll.
Ständer derå fästa benäget afseende.”
I ofvanstående reservation instämde Herr Friherre Paijkull.
Herr Grefve Hamilton, Henning, förenade sig med Herr Prosten
Sidner uti dess reservation emot tillåtelsen att få införa fint lärft.
Af Herr Grapengiesser, M.: ”Innan jag går att, så korrt som dén knappa tiden för reservationernes afgifvande tillåter, framställa min serskilda mening öfver de punkter, hvaruti denna afviker från de beslut, som i Utskottet blifvit majoritetens, anser jag nödigt att förutskicka några allmänna anmärkningar, som'utvisa Tullfrågornes närvarande ställning och den synpunkt, hvarifrån de, efter mitt omdöme, böra betraktas.
Aldrig har det, ifrån falska theorier och ensidiga, utländska och inhemska intressen utgångna bemödandet att beröfva fosterländska industrien och förädlings-yrkena allt verksamt skydd, bedrifvits så nitiskt och med bitterhet mot hvar och en, hvilken djerfts höja sin röst till de inhemska naringarnes försvar, som i den sista tiden och just under innevarande Riksmöte, Detta bemödande uppenbarar sig uti det ihärdiga sträfvande!, så väl att utur Tulltaxan borttaga de få återstående införsels-förbud, hvilka ännu hägna de vigtigaste förädlings-yrkena, som att afskaffa och tillintetgöra alla controller, hvilka åt detta hägn kunna gifva verklig*- het samt försäkra Tullagarnes efterlefnad och verkställighet.
De, som oaflåtligl arbeta i denna syftning, föregifva väl, att de icke vilja förstöra inhemska industrien och betaga den allt skydd; de vilja blott, som det bete?
Bil. till B evillnings-Ut skottets Utlåtande> N:o 3o. utbyta det skydd, som förädlings-yrkena hittills haft genom införsels-förhud, emot ett skydd uti inför sels-afgifter.
Men alt della endast är ett tomt föregifvande, visar sig genast, när frågan om controllerne uppstår; ty i stället att yrka eller åtminstone medgifva de conlroller, som äro absolut nödvändiga, i fall meningen är, att skydds-afgifterne verkligen skola utgå och icke endast paradera på papperet i Tulltaxan samt bedraga den oerfarne läsaren med skenet af ett skydds-system, under det att verkligheten är: smugglings-}riket i så arbeta de, hvilka ifra för införsels-förbudens afskaffande, äfven lika, om icke ännu mera, nitiskt för borttagandet af alia controllör; änskönt tydligt är, att, i följd af dea vida större lättheten att lullförsniila, än alt lurendreja, utan förstärkta, kraftfulla conlroller och deras alfvarliga handhafvande af en vaksam Tullstyrelse, allt så kalladt skydd genom tullafgifter endast blir ett tomt ord, hvilket i verkligheten upplöser sig, 6åsom nyss nämnts, uti en oförsynt, obegränsad smugglingsfrihefc.
Jag reserverar mig emot majoritetens beslut att tillstyrka upphäfvande af de i nu gällande Tulltaxa under rubriken Väfnader existerande införsel-förbud.
Skälen, dels här ofvanföre, dels uti min, Utskottets första Betänkande, följagtiga reservation utvecklade, äro i korthet: att införandet af ändamålsenliga, förstärkta tull-controller böra tillvägabringas, så vidt det ej ovillkorligt skall leda till förstöring af den ännu varande inhemska industrien.
Äfvenledes får jag reservera mig mot beslutet till den föreslagne redaclionen å en del helsiden-väfnader, såsom tvetydig.
I dess ställe får jag vördsamt föreslå följande bestämda och tydliga redaclion: alla släta Sidentyger, såsom Taft, Sattin, Levantin, eller med hvilken annan benämning, som helst, enfärgade, skiftade, jrutiga eller randiga, hvaruti någon inväfd blomma eller figur icke befinnes, (Uti nu gällande Tulltaxa till införsel förbudne.)
Alla andra slag, genom inväfda figurer eller blommor fasonerade.
Shawlar, Shawletter, Halsdukar och Näsdukar: af gaze eller annan florsväfnad.
Genom tryckning fasonerade.
Alla andra slag, ej mindre släta, enfärgade och flerfärgade, rutiga eller randiga, än genom inväfda eller broderade Bil. till Bevillnings-Jjtskottets Utlåtande, N:o 3o. blommor eller figurer, mer eller mindre fasonerade.
(Uti nu gällande Tulltaxa till införsel förbudne.)
Jag reserverar mig äfven emot besluten att tillstyrka afskaffandefc af hittills existerande förbud emot införsel af Garn, Karolis, ofärgadt, otvinnadt och odubbleradt, af färdiggjorda kläder, spelkort, porcellain och slöjdvaror, äfvensom mot tull-afgiftens nedsättning å hvitt omåladt porcei laine frän 6 till 5 sk. skålp. och emot tullnedsättningen vid utförsel af oarbetade ben, äfvensom emot beslutet att ej tillåta, det Sprit, för Luktvattens beredande, må i likhet med nu gällande Tulltaxas stadgande införas för 8 sk, tull p:r kanna.
Jag reserverar mig emot majoritetens beslut att frångå Utskottets tillstyrkanden i dess första Betänkande, angående hittills förbjudne Manufactur-varors införsel endast uti tre hamnar och med seglande fartyg, ioke under 3o lästers drägtighet, samt blott med Ångfartyg af 6o hästars kraft och deröfver.
Det rika England, som kan göra och som gör så stora uppoffringar för sin tullbevakning, har ej ansett sig kunna umbära sådane ccntroller, och då lära de i Sverige så mycket mindre böra anses umbärlige.
Jag reserverar mig ytterligare emot majoritetens beslut, hvarigenom Utskottets i dess förra Utlåtande tillstyrkta termin af fyra år för införsels-tillåtelsernes sättande i verket blifvit förkortad och inskränkt till 3 år.
Likaledes reserverar jag mig emot majoritetens beslut, hvarigenom den frångått Utskottets tillstyrkande i dess förra Betänkande, att, i enlighet med Tull-Comitens förslag, höja dxswbacken å raliineradt socker ifrån 3 »k. 11 rst. till 3 sk. 3 rst.
Ändtligen reserverar jag mig mot majoritetens tillstyrkanden uti "j 2 mom. och 11 §. af de, Tulitaxe-förslaget åtföljande Underrättelsern».
I afsseende på det först nämnda, håller jag före, att vidail i Taxan stadgad förtullning af varor efter värde behörig värdering bör af tillkallade sakkunnige värderingsman verkställas och förtullningen ske, i enlighet med det af värderingsmännen varorne åsatte värdebelopp, hvarigenom en flerdubblad tullinkomst skulle tillfalla Staten och näringarne tillgodonjuta eti verkligt och ej illusoriskt skydd.
Del af majoriteten föreslagne är, med iagttagande af nödig controll, för den större trafiken icke verkställbar*.
Bled hänsigt åter till det senare, anser jag klar billighet och rättvisa fordra, att inhemska Närings-idkaren, hvars rätt, ej mindre än Statscassans, är beroende deraf, att varor icke under origtiga benämningar förtullas, bör Bil. till Bevillnings- Utskottets Utlåtande} Nio 3o. 2.9 erhålla rättighet, äfvenså väl sorn godsegaren, att vid uppkommen tvist hos Kongl. Maj:t öfverklaga General-Tullstyrelsens beslut.
Att vägraden i »hemske medborgaren, hvars hela välfärd det ofta kan gälla, och således om någonsin är part, alt öfverklaga första instansens Utslag, men tillåta varuegaren, hvilken egentligen icke är att betrakta annorlunda, än sorn utlänningens härvarande commissionär, att gå alia instanserne igenom, är icke allenast i högsta grad stridande mot alla rättsbegrepp, utan innebär äfven ett öppet erkännande att befordra utlänningens fördelar på Svensta medborgares bekostnad.” Af Herr ärnberg: ”Emot det Höglofl.
Betänkande vå gar jag vördsamt anmäla min reservation.
Jag fäster mig långt mindre vid de Tull värden och de Tullbestämmelser, Utskottet föreslagit, än vid den planlöshet, hvarmed Utskottet behandlat detta vigtiga ärende, hvarigenom besluten, äfven der de äro de rätta, verkligen mera äro det af en slump, än af en klar uppfattning af ämnet.
I stället att börja sina öfVerlSggningar med den frågan, huruvida Utskottet skulle afhända sig rättigheten att tillstyrka förbud för någon varas in- eller utförsel, skulle Utskottet, efter mitt förmenande, hafva gjort sig reda för den långt större, hern vida ett laad, som Sverige, i längden kan beslå med sjelfständighet och inre belåtenhet, om dess näringar undertryckas och uppoffras.
Hade denna fråga blifvit med Ja besvarad, så hade Betänkandet lätteligen kunnat erhålla en bestämd, consequent följd, form, utan att vara besväradt af de ofta återkommande frihels-spasmer, hvaraf det nu lider.
l>å hade det äfven varit klart, att rättvisan fordrat varsamhet, på det icke någons rätt måtte våldföras, att kickheten fordrat, att icne oeftertänksam t bortskänka en rätt, som andia länder gerna skulle tillbyta sig mot någon fördel åt Sverige.
Hade Ut4- skoltet besvarat frågan med Nej, så hade ock Betänkandet otvifvelagtigt, blifvit utmärkt af det sambälbs-skyddande nit, som genomgår företrädesvis Englands och Preussens tull-lagar.
Då nu Utskottet, efter hvad mig synes, icke kommit till fullkomlig klarhet öfver detta ämne, derom Betänkandet sjelft må tjena mig till vittnesbörd, och sålunda icke kunnat beräkna, huru besluten skulle inverka på samhällets trefnad och bestånd, tillåter jag mig att inför de respective
Stånden vördsamt uttala min öfvertygelse, på det frågan der må komma till ett bestämdt och slutligt afgörande, och icke som hittills igenfinnas på hvarje nytt Biksdags-program.
Ingenting håller näringarne så tillbaka, sorn dessa ständigt återkommande strider, de varsko näringsidkaren vi^ 3o Bil. till Bevillnings-Utslxottets Utlåtande., JV:o 3o, hvarje nytt företag, de undanhålla capitalen för [industrien, de återhålla nationens techniska utbildning och, än mer, de göra lagarne lama och dess upprätthållare liknöjde, eller något ännu sämre.
En större gåfva kan nationen af sina församlade Representanter näppeligen erhålla, än en öppen och klart uttalad öfvertygelse i denna fråga, grundad på mogen öfverläggning och full sakkännedom.
Frågan, som skulle besvaras, var denna: kan ett land, som Sverige, i längden bestå med sjelfständighet och belåtenhet om dess näringar undertryckas och uppolFras?
— Man afgör den icke med några abstracta tbeorier.
— Det är nödigt att än en gång se lill, huru andra länder tänkt och handlat, huru de tänka och handla nu, om det också blifvit gjordt ett tusen gånger förut.
Englands ord och Englands handlingssätt äro tvänne skiljde läror.
Dess ord predika den ytterligaste frihet, dess handlingssätt den strängaste prohibition.
Men dessa läror hade dock alltid en förenings-punkt, friheten, den me6t egoistiska frihet för sigj, och så lockade först och tvingade sedan detta England de lättrogne nationerna att gifva sig skatt, och dessa förenade skatter utgöra nu Englands colassala rikedom.
Troget sitt följda, fcepröfvade system, loford ad e dess skriftställare, ända inpå den närvarande dagen, den klingande läran om handelsfrihet, under det dess Statsmän höjde tullen på nordiska trädvaror, missiverade Doctor Bowring till Tullföreningen, för att inom den bereda debou elie’ försina manufactur-varor och förbjöd införsel af jern-arheten från Preussen (åren 1839 och 1840.)
Frankrikes historia är ännu lärorikare, emedan man der, tydligare än annorstädes, ser fluctualionerne i samhällets trefnad och belåtenhet, allt efter ombytta bandels-system.
Också har detta fria land, med dyrköpt erfarenhet, kommit till sträng vård om sina näringar och just derigenom är consumentens rätt så väl bevarad, att pauperismen der finnes relativt mindre, än i de flesta andra länder, emedan han såsom producent icke lider af fiendtligt och onaturligt nedtryckte pris.
De Tyska Staternas Handels- och Tull-förening, detta det ljerda seklets storverk, visar oförtydbart, hvarthän ett folk kan komma, som gjort sig fullkomlig reda för samhällets ändamål och med oafvändt allvar går vägen dit.
Dess spridda stater, fordom skådeplatsen för blodiga fejder, bekriga nu förenade sina mägtiga grannar, icke med vapen, utan med fridens industriella alster och täfla redan med England om öfvermagten.
Bil. till Bevillnings-Vtskoitets Utlåtandej N:o 3o. Bi Dess Tulltaxa, med programmet af fullkomlig frihet att in- och utföra hvad vara som helst, utom salt och spelkort, gömmer dock derbalrom, såsom undantag, förbud till icke obetydligt antal.
Men der behöfdes icke annat än ziifror, ty ordnings- och straff-lagar äro der systematiskt gifne och systematiskt tillämpade.
Tackjern är der tullfritt lili införsel, anén gjutgods, finarbetadt, betalar icke mindre än io Ridr priet. p:r centner.
Bomull är fri till införsel, men bomullsväfnader betala 5o priet, pir centner.
Sådan är Tull-taxans ide', consequent genomförd.
Arbetsförtjenst saknas icke i ett land, som så vårdar sina näringar; belåtenhet uteblir icke, der arbetsförtjenst finnes, och det folk bevarar längst sin sjelfständighet, som har sitt välstånd att försvara.
Jag behöfver icke vara vidlyftigare i min öfversigt.
Österrikes, Belgiens och det stigande Rysslands historia är enahanda.
Jag vet icke något land, som i den senare liden icke vunnit i trefnad och ära, i mora-' lisk och intellectuel utveckling, då det vårdat sina näringar, icke något, om ej ett herdefolk, som icke fallit, då det försummat vården om sin industri.
Sverige, med ett kallt climat, med sina kuster, flere månader af året stängde från communicalion med sydligare länder, har mer än något annat land angeläget alt inom sig alstra hvad, som tillhörer lifvets oundgängligaste behof, kläder och föda.
Derföre är det ock en outplånlig fläck i dess historia, alt^det år i838 behöfde införskrifva 3,35pi tunnor kött, 833,707 skålp. hudar och skinn, och att det 18/fo kunde tros, att dess näringsidkare icke kunde förse landets bebyggare med kläder.
En olycklig bränvins-lagstiftning rår för det förra, vacklande och svagthandhafde Tulllagar för det senare.
Ur della tillstånd af förnedring utgår, ehuru kanske ännu icke fullkomligen klart, den känsla af obelåtenhet och vantrefnad, som icke kan förnekas.
Skatterna trycka, då tillfälle till förtjenst saknas och näringarnes idkare hålla sig, så vidt möjligt är, passive, väntande på svaret, om de skola gå framåt eller draga sig tillbaka.
Ziffrorne lala bär tydligt.
De arbetslöses antal ökas, arbetslöshet föder brott, och de brottsliges antal stiger i en sorglig progression.
De ”'naturliga näringar'”, som skulle tillegna sig capital och arbetare, i den mon de nu befintliga gå under, komma ej i klar dager, och man föranlåtes än en gång fråga: hvar oell hvilka de äro?
Skogen, tror mången, faller redan fortare ån den vexer, och Bergsrörelsen laborerar med en trög försäljning.
Sveriges naturliga näringar äro de, sorn fylla Svenskens naturliga behof; och när dessa nä - 3a Bil. till Bevillnings- Utskottets Utlåtandet N:o 3o. ringar «j mera finnas, då behöfver Sverige begära eller antaga annat lands protection.
Om så är, så följer ock klart, hvad Sveriges lagstiftare hafva att tillstyrka i Tullfrågan — ett bestämdt skydd åt näringarne, på det samhället må varda förvissadtom sitt oberoende af andra länders production , de arbetsföre få arbete, capitalen komma till och stanna i landet, vevande så, att ett öfverskott må finnas att egna åt -intelligensens och själens odling.
Att denna lära, om också spår deraf igenfinnas i Betänkandet, icke kunnat göra sig gällande med dea conseqvens, som endast härflyter från ea djup öfvertygelse, synes, sorn sagdt är, lätt.
Med fog kan ej eller begäras, att hvarje ledamot, som genom våra Rissdagsformer tillfälligtvis sättas till domars i dessa ämnen, varit i de förhållanden, att han kunnat deråt egna deo allvarliga bågrundning eller ega den practiska kunskap, som är nödvändig för att inse, huru i ett iand den ena näringen styrker och stödjer den andra.
Och dock är det just denna lefvande kunskap, som skapat andra länders skyddande näring*- och tullagar, om hvilka en tänkare sagt, att det ser ut, som vöre de fjorde, endast för alt rikta jord-egarne och gagna åkerbruks-inlresset. aknas den, så förklaras derigenom också orsaken tili den inbördes striden olika näringar emellan, emedan hvarje intresse då kan, utan ali sjelfförebråelse, söka bereda sig enskilda fördelar, helst ovedersägligt är, alt, om näringslagar stiftades, som icke mera gjorde det möjligt för skomakaren #tt med någon vinst förfärdiga skor eller skräddaren att sy kläder, så skulin ock minuleuren kunna handla med dessa varor, mera och med mera vinst, än som nu är fallet, åtminstone för någon tid.
Oförklarligare blir dock den ifver, hvarmed thsorierne om en obegränsad handels-frihet mången gäng Omfattas af män, hos hvilka man väntar och är van att fiona ett öfverlägset vetande.