Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uli en inom Hedervärda Bondeståndet väckt motion, sorn till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet blifvit remitterad, har Riksdagsfullmäktigen Anders Gustafsson från Östergöthlands län föreslagit att, utan afbidan af den längre tid, som förmodades komma att förflyta innan Kvrkolagskommittéens arbeten komrae att bära frukt, åtgärd malte vidtagas för tillvägabringande af ändring i 32 § af 24 kap. Kyrko-lagen, hvarest, efter uppräknande af åtskillige klockare åliggande skyldigheter, följande stadgande förekommer i thef 'öfriga, hvad hans embete angår, så rättar han sig elter den förordning, som Biskopen och ”Konsistorium honom föroskrifver,” hyiiket stadgande, efter motionärens åsigt, gåfve anledning till förtryck, såsom exempel hvarpå åberopats 70 § uli en af Konsistorium i Linköping den 25 April 1846 för stiftets kyrkobetjente utfärdad ordning, der, blond annat, stadgades, att ”Klockarens skyldighet är att vara Presterskapet tillhanda vid socker.stäm ’’mor, förhör, socknebud, tabellers förfärdigande eller hvad annan tjenst, Pastor af ho'norn önskar, såsom att utskrifva uppbördslistor för stamböcker, samt för sådane sammanskott och afgifter, som på sockenstämma beslutas.”
Detta stadgande innefattade, efter motionärens tanka, att Klockare vore skyldig göra allt hvad Pastor honom anbefallde; och har motionären derföre hemställt, att Rikets Ständer skulle hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att, med upphäfvan le af den åberopade slutmeningen i 32 § 24 kap.
Kyrkolagen, Kongl.
Majit täcktes låta genom Dess Ecklesiastik-departement utfärda en efter tidens kultur och förhållanden lämpad instruktion för Kyrkans lägre funktionärer.
Bi/i. lill H. St.
Brot. 1850 # 1851. 7 Sami. 2 Afd. 9 Uäfl. \ 2 Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utsk. Utlåtande, N:o 29.
Vid öfvervägande af denna motion, som blifvit af Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten gemensamt behandlad, hafva utskotten slädnät i den mening, att en för kyrkobetjent allmänt gällande instruktion icke lämpligen skulle kunna af Kongl. Maj:t i nåder meddelas, dels i anseende till ämnets underordnade vigt och dels emedan inom olika orter förefinnas skiljaktiga förhållanden, de der vid utfärdande af instruktion för klockare böra och enligt nuvarande stadgande jemväl kunna serskildt för hvarje stift afses.
Vid detta förhållande och då del är hvar och en obetaget, som tilläfventyrs kan anse sin rätt vid dylik instruktions meddelande af
Domkapitel vara för nära trädd, att deruti genom besvärs anförande söka rättelse, finna Utskotten sig böra tillstyrka, ali motionen må af Rikets Ständer lemnäs ulan åtgärd.
Stockholm den 19 Augusti 1851. X:o 39.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 19 Augusti 1851, kl. 9 f. m Utlåtande. i anledning af väckta motioner om ändring i sättet för Kungörelsers uppläsande i Kyrkorna.
Sedan Kongl. Majit, uppå Rikets Ständers vid sisthållne riksmöte gjorde underdåniga hemställan, medelst nådig Förordning den 8 Maj 1849, täckts, med ändring af 2 kap. 3 § Kyrko-lagen samt 32 § af Kongl.
Resolutionen på Presterskapets besvär den 10 Mars 1719, i nåder stadga: att, med undantag af bönedags-plakat, hvilka, såsom varande af religiös egenskap, efter predikan och näst efter bönen “Fader
Vår“ må uppläsas, alla andra Kongl. Majlis Förordningar och auktoriteters samt enskilde personers kungörelser skola omedelbart efter gudstjenstens slut (rån predikstolen af prosten uppläsas i den ordning, Lag- samt Allm.
Utlåt ande, N:o 29. 3 sorn förut varit föreskrifven; så hafva dels Riksdagsfullmäktige Johan Weste) marle och Lars Gustaf Sandberg från Westerbottens län och dels Erik Christensson från Bohus län uti två inom Hedervärda Bondeståndet afgifne memorial, hvilka blifvit till Lag-Utskottet remitterade, föreslagit att, enär erfarenheten visat, det ofvan åberopade förändrade stadgande ledt till den följd, att församlingen gick miste om afhörandet af kungörelserne, emedan de fleste församlings-medlenimarne genast efter gudstjenstens slut begåfvo sig ur kyrkan, tiden för kungörelsers uppläsande måltp, med afseende å de olägenheter, som voro förenade med omförmälde förhållande, varda bestämd i enlighet med hvad före omförmälde Kongl. Förordnings utfärdande varit vanligt.
I afseende å denna motion, som af Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-lltskotten blifvit gemensamt handlaggd, hafva Utskotten inhemtat alt Lag- och Ekonomiutskotten, hvilka vid sisthållne riksmöte tillstyrkt ett sådant stadgande, som genom Kongl. Förordningen den 8 Maj 1849 blifvit meddeladt, såsom skäl derföre hufvudsakligen anfört: att kungörelsers uppläsande under den allmänna gudstjensten vid den tid, då församlingen bör, befriad fiån verldsliga bestyr, odeladt egna sin andakt åt betraktande af Guds ord, hade ett menligt inflytande på det sannt religiösa sinnet, och att det dessutom syntes mindre lämpligt att sålunda sammanblanda förkunnandet af religionens läror med underrättelser om timliga värf och förrättningar, ofta nog af den mest underordnade art.
Enligt Utskottens tanka äro de sålunda anförda skälen så ostiidiga och af den vigt, att Utskotten icke finna sig kunna understödja motionärernes förslag om undanrödjande af omförmälde på Rikets Ständers begäran nyligen meddelade författning; utan hemställa Utskotten, alt ifrågavarande motioner må af Rikets Ständer lemnäs utan åtgärd.
Stoekholm den 19 Augusti 1851.
Besvärs- och Ekon.-Etsk. Betänkande, N:o 30.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 19 Augusti 1851. kl. 9 f. m.
Enligt förslaget borde desse böcker inrättas i likhet nied de i Danmark bruklige så kallade skud smalsbo g er for tjenstetyende.
De skulle innehafva» af tjenstehjonen sjelfve och innehålla tryckt utdrag af tjenstehjonsstadga!); vara försedde med vederbörande prest mans påskrift om tjenstehjonets namn och födelseort; samt i öfrigt innehålla tjenstehjonets födelse-, dop- och konfirmations-attester; af vederbörande husbönder inskrifna orlofssedlar, äfvensom anteckningar om böckernes uppvisande hos vederbörande pastorsembetet vid tjenstehjonens flyttning från en församling till annan.
Såsom hufvudsakliga fördelar af sistnämnde böcker har motionären ansett: att genom dem skulle vinnas en större ordning, samt en säkrare kontroll ej allenast å tjenstehjon, utan äfven å husbönder; att förfalskning af tjenslehjonens betyg vore mindre att befara, om dessa betyg vore införda i en bok, än om de vore skrifna på serskilde papper; samt att äfven vid domstolsförhandlingar ifrågavarande böcker kunde underlätta erhållandet af nödige upplysningar om tilltalad persons föregående vandel.
Eiler det motionären vidare gjort hemställan om desse böckers anskaffande genom Patriotiska sällskapets försorg, har han, för den händelse alt hans ofvanberörde förslag vunne bifall, uti ett motionen följaktig! serskildt yttrande, föreslagit, att 21 § af Kongl. Lego - Lag- tamt Allm.
Besvärs- och Ekon.- Ulsk.
Betänkande, K:e 36 & stadgan den 23 Nov. 1833 malte sålunda förändras, att i orlofssedel eller tjinslebetyg ieke något behöfdu införas angående tjenstehjouets frejd, om hvilken i allt fall tjenstehjonets (prestbetyg modd lade upplysning, och att nämnde lagrum således måtte erhålla följa tida förändrade lydelse: “Tjenstebetyg, som tjenstehjon af husbonde enligt 41 § undfår, skall innehålla: 1:o
Tjenstelijonets namn och ålder samt ort och ställe, der det tjent; l:o Huru länge del varit i husbondens tjenst; 3;o Hvad slöjd eller annat arbet» det Iean förrätta; och 4. o intygande om dess ledighet att annan tjenst antaga.*
Hvad sålunda blifvit hemstäldl, hafva Utskotten tagit i öfvervägande; och elmin Utskotten förmoda, ått ifrågavarande tjenstehjousbocver skulle, i likhet med de redan införda >råäiiböckerne, å ena sidan medföra några fördelar, hysa Ctskotlen jemväl den åsigt, att dr, å andra sidan, skulle, serdeles lör tjenstehjon*!!, vara förenade med åtskilliga olägenheter.
Utskotten hafva i sådant afseende synnerligen fästat sig vid den omständigheten, ali ett yngre tjenstehjon, om ock begåfvadt med de hästa anlag och böjelser, kunde af obetänksamhet eller förledt af annan person begå ett felsteg, om hvilket en 'samvetsgrann husbonde ej kunde undgå att göra anteckning i tjenstehjonsboken.
Denna fläck skulle nu allt framgent vidlåda tjänstehjonet, sorn mod bästa vilja ej kunde utplåna densamma; och just derigenom, att den så envist bibehölle sin plats i betygsamlingen, torde slutligen hos tjeustehjonet uppsta frestelse, att på ett eller annot olagligt sätt söka göra sig den qvitt.
Dessutom skulle, enligt motionärens förslag, kostnaderne för IjenstehjonsbÖckernes josk a (Tande drabba tjenstehjon»! sjelfve; och delta hafva Utskotten, med afseende å tjenstehjonens vanligen knappa tillgångar, ej kunnat gilla, om berörde kostnader skulle blifva äu så obetydliga.
Slockholm den 10 Augusti 1851.
Bl/t. lill R.
St. Troi. 13-10 $ Mål. 7 Sami. 2 Afä. ä Hafi. STOCKHOLM.
Östlund <fc Berling, 485L Lag- samt Allm.
Besvärs- o. Ekon.-UtsloUens Betänkande, N;o 31. 1 N:o 31- Ank. till Exp. Utsk. den 19 Aug. 1851, kl. 10 f. m.
Betänkande, i anledning af serskilda motioner i fråga om inskränkning uti eller upphäfvande af rättigheten för husbonde att tilldela tjenstehjon husaga.
Motionären, som utgått från den synpunkt, att förhållandet emellan husbonde och tjenare icke kunde betraktas annorlunda, än såsom grundadt på ett frivilligt kontrakt, hvarigenom den sednare åtager sig att åt den förres tjenst egna sin tid och förrätta vissa arbeten, emot öfverenskommen betalning, har i öfrigt, till stöd för sitt yrkande, hufvudsakligen anfört, att det strede emot begreppet om en persons oförytterliga rättigheter, att tjenstehjonet, vid legoaftalets ingående, underkastades husbondens makt att gifva aga: att den myndighet, som, till följd af beskaffenheten utaf hustjenarens förrättningar och dennes deraf följande förhållande till husbonden, borde den sednare tillkomma och i lag tillförsäkras, vore tillräckligen tryggad genom de stränga ansvars-bestämmelserna i 15 kap.
Missgernings-balken; att den ifrågavarande delen af husbonde-rätten, sedan långliga tider tillbaka, icke mera existerade i England, Frankrike och större delen af Tyskland; samt att äfven hos oss den icke egde rum i afseende på arbetare i handtverk och fabriker,- dels ock af Herr Granfeldtj A., som från den omständigheten, att Lagberedningen, uti sitt afgifna förslag till Ilandels-balk, icke bibehållit husagan, samt de för förslaget i denna del anförde motiver, hemtat skäl för det yrkande, alt stadgandet i 14 kap. 5 § Handels-balken samt 2 artikeln 5 § af Bih. till B.
Prot. 1850 dt 1851. 7 Sami. 2 Afd. 10 TBäft.
2 Lag- tamt Altin.
Bett ärt o. Ekon.-Ulskollent Betänkande, N.o 31.
Legostadgan den 23 November 1833, jemte dermed öfverensstämmande serskilde lagbud, måtte upphäfvas; samt från HälloJl. Borgare-Ståndet, dels af Herr Berg, P., som hemställt, att, enär 36 kap. 2 § Missgernings-balken samt 5 och 9 §§ i Kongl.
Näpsa de det skäliga för brott dess; vare ogildt;” uti hvilken hemställan Herr Sundler instämt; dels ock af Herr Winge, som under den hos Vällofl. Borgare-Ståndet, vid nyssnämnde motions remitterande, i ämnet förda diskussion, framställt påstående, att alla de lagar eller författningar, som medgåfve husbonde rätt att utdela husaga till tjenstehjon, måtte, såsom qvarlefvor af barbarism, undanrödjas.
Med grundsatsen, att tjenstehjonet är familje-medlem, sammanhänger på det närmaste föreskriften, att tjenst ej bör, utom i Stockholm, antagas på kortare tid än ett år, och från nämnde grundsats härleda sig föreskrifterna för husbonde, att förse tjenstehjon med kosthåll; att vårda sig om sjuka och arbetslösa tjenstehjon o. s. v. Sedd från denna synpunkt förlorar husagan mycket af den förhatlighet, som annars vidlåder densamma.
Den anses då ej grunda sig på ett fördrag, utan på föräldramakten; och det] kan ej vara serdeles förödmjukande för tjenstehjonet, att, i likhet med husfadrens och husmodrens egna barn, vara aga underkastade, Denna aga utdelas aldrig, eller åtminstone högst sällan, i närvaro af annan person, än någon af familjens medlemmar och är ej ansedd förenad med skymf, så att den ingalunda kan jemföras med de från fordna Lag- sami Allm.
Besvärs- o. Ekon.-Vlskollens Betänkande, N:o 31. tider qvarstående, med offentlig vanära förenade, kroppsstraff för brottslingar, från hvilka straff lagsliftningarne i sednare tider sträfvat alt frigöra sig.
Man torde invända, att det patriarkaliska förhållande, på hvilket Ut skotten häntydt, numera i verkligheten icke eger runi; men örn än en sådan åsigt på sednare tider hos en och annan gjort sig gällande, tro dock
Utskotten den ännu icke vara så allmän, att skäl förefinnes alt i lagstiftningen frånträda grundsatsen, att tjenstehjon äro familje-medlemmar.
Så länge nu gällande föreskrifter örn tjänstehjons flyttning och a fl alen derom qvarstå, och om förändring i delta afseende har fråga ej uppstått, så länge det således ej står husbonde fritt, att när som helst skilja olydigt och lättjefullt tjenstehjon ur tjernsten, måste han emot sådant tjenstehjon, då di t ej låter sig af förmaningar rättas, ega ett kraftigare korrektiv.
Det är visserligen sannt, att husbonde kan i detta fall, såsom yttersta medel, anlita vederbörande myndighet, för att fä tredskande tjenstehjon ur tjensten vräkt; och delta medel komme utan tvifvel att, oftare än som nu sker, användas, om husagan afskaffades; men det hör besinnas, att här i landet, der, i anseende till bristande kapitaler, tillfällig arbetsförtjenst ej lätt kan erhållas; der flyttningarne frun en ort lill annan af flere omständigheter försvåras, och der ändtligen stränga stadganden emot försvarslöse personer förefinnas, ett tjenstehjon, som i olaga flyttningstid blifvit skiljdt från tjenst, är vida beklagansvärda re, än det, som ådragit sig oell erhållit måttlig husaga; och derför har jemväl legostadgan med rätta svårare ansett vräkning än husagan.
Och emot detta missbruk, som dock torde blifva mer och mer sällsynt, finnes värn i lagen, och dessutom uti husböndernes egen fördel vid att erhålla godt tjenstefolk, om hvilken fördel den husbonde snart går miste, som gör sig känd för att missbruka sitt husbondevähle.
Utskotten anse alltså tiden ännu ej vara inne för husagans borttagande; och som stadgandet i 36 kap. 2 § Missgernings-balken blifvit modifieradt genom legostadgans föreskrifter, anse Utskotten icke eller den af herr Berg föreslagna förändring i förstnämnde lagrum nu erforderlig.
Besvärs- o. Ekon.-Utskottens Betänkande, IV:o 32.
Till Lag-Utskottet har blifvit remitterad en af Riksdagsfullmäktige!!
Lars Olsson från Stora Kopparbergs län inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion, rörande afskaffande af prygel-straffet inom den svenska krigsmakten; varande, såsom närmare utredning och motivering af denna framställning, åberopad en, efter motionärens uppgift, af herr Mannerskantz inom llögloflige Ridderskapet och Adeln vid 1840 års riksdag uti ifrågavarande ämne väckt motion, hvilken Lars Olsson erbjudit sig att Utskottet tillhandahålla, men sedermera icke dit aflemnat.
Härjemte har Utskottet lått emottaga en af herr Winge inom Vällofl. Borgare-Ståndet gjord framställning om upphörande af icke allenast prygelstraffet, utan jemväl alla de inom militär-ståndet nu brukliga extrajudiciela bestraffningar.
Th., men icke föranledt und.skrifvelses aflåtande till Kongl. Maj:t; att samma ämne åter förehafts vid riksdagen åren 1844 och 1845, och att Rikets Ständer då till Kongl Maj:t ingått med und. framställning om förändrade stadganden, ledande till inskränkning i prygelstraffets användande* att denna skrifvelse sedermera och efter det Lag- samt Allm.
5 Kr igs-hofrälten, Justitie-kanslers-embetet och Konungens Högste Domstol fått i ämnet sig yttra, öfverlemnats till handläggning af en den 23 Jan.
1846 i nåder tillförordnad kommitté för krigslagarnes omarbetning samt att uti en vid sist hällne riksdag afgifven motion hemställts, att Rikets Ständer skulle till Kongl. Majrt i underdånighet frambära deras und. önskan, att prygelstralfet mätte afskalfas, men att denna motion blifvit af Lag-samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten, uti Betänkandet N:o 17, som af tre Riksstånd bifallits, afstyrkt, på den grund, att omförmakle kommitté, derest prygelstraffet funnes utan skada för krigsdisciplinen kunna afskaffas, förmodats icke underlåta att uli afgifvande förslag till ny krigslag härutinnan tillvägabringa nödig förändring och alt, vid sådant förhållande, den af motionären föreslagne åtgärd icke ansetts lämplig.
Då Utskotten dela de åsigter, som sålunda af Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskolten vid sislhållne riksdag blifvit yttrade, och Utskotten jemväl anse det böra anlagas, att frågan om andra extrajudiciela bestraffningars lämplighet och behöflighet jemväl kommer att af nämnde kommitté tagas under öfvervägande, få Utskotten vördsamligeu tillstyrka, att omförmälde motioner icke må lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Ank. till Exp. Ulsk. d. 19 Aug. 1851, kl. 10 f. m.
Bonde-Ståndet ingifvet och till Allmänna BesvärsocligEkonomi-Utskottet remitteradt memorial, bar Riksdagsfullmäktige!!
Lars Gezelius från Stora Kopparbergs län anfört, att då, genom begagnande af 6 Lag- samt Allm.
Besvärs- e. Ekon.-Utskottens Utlåtande, IS:o 83. de vestra och Norrländska vattendragen för skogseffékters transporterande till sjöstäderna och genom berörde effekters utskeppning, trävaruhand elli vunnit en stor betydelse och spridt välmåga i de kring nämnde vattendrag belägne trakter, ett landskap deremot, nemligen Dalarne, funnes, som, ehuru likt på vattendrag, skogar och arbetskraft, dock ej blifvit delaktigt af omförmälde förmåner, enär genom Kongl. Resolutionen den 13 November 1747 stadgadt vore, att ingen af allmogen uti de under Stora Kopparbergs Bergslags frihet lydande socknar, nemligen Sundborn, Wika, Svärdsjö, Schedvi, Tuna och Thorsång samt Öster- och Wester- Dalarne, finge till annat än eget samt Bergslagets och sådant behof, som af Kongl. Maj:t kunde godkännas, understå sig att fälla timmer och storverksträd samt såga bräder och sådant utom Bergslagets frihet och den socken, hvarest sågen vöre belägen, afföra och till någon aflåta, vid 50 daler silfvermynts vite, så för säljaren, som för köparen, för hvarje storverksträd samt hvarje tolft timmer eller bräder, jemte varans förlust eller dess ersättande i penningar, i fall den redan vore använd eller förbrukad.
Nämnde förbud, som tillkommit under det bergsbruk vid Stora Kopparberget drifvits för Kongl. Maj:ts och kronans räkning och sedermera, när bergsbruket öfverlåtits till ett bolag, blifvit till dettas förmån förnyadt, hade, så länge Stora Kopparbergets grufva var af vigt för hela Riket och skogarne utgjorde Kongl. Maj:ts och kronans samt skattejords-egarnes gemensamma tillhörighet samt under det allmogen uti Bergslaget kunde påräkna en säker och redbar afnämare af sina skogseffekter, mot skäligt pris, efter motionärens tanka, varit i stats-ekonomiskt hänseende nödvändig, i rättsenligt försvarlig, samt dessutom för allmogen föga betungande; men numera, sedan tillverkningen vid grufvan nedgått till en obetydlighet emot hvad den fordom utgjort, hade ett motsatt förhållande inträd t.
Betydlig skiljaktighet förefunnes jemväl emellan de i markegångs-taxan och af Bergslaget bestämda pris, enär, under det markegångs-laxan upptoge priset å en stock till 1 r:dr 24 sk. och ett stafrum ved lill 2 i’:dr, den förre af Bergslaget betalts med blott 28 sk. och det sednare med endast 32 å 40 sk., allt banko, inberäknadt flottningsbesväret.
På grund häraf och då dessutom genom de bommar,’ som, lill förhin - Lag- tamt Allm.
Besvärs- o. Ekon.-Utskottens Utlåtande, K-o 33. 7 drande af öfverträdelse!’ af ifrågavarande förbud, utaf Bergslaget blifvit lagde öfver elfvarne, betydlig olägenhet tillskyndades allmogen, som derigenom sattes ur stånd att för sine transporter till aflägsna fäbodar och slogar elfvarne begagna, har motionären yrkat upphäfvande af Kongl. Resolutionen den 13 November 1747, i hvad den lagger hinder i vägen för skattejordsegarne att till hvilken som helst försälja virke, och att desse jordegare mätte förklaras berättigade att, utan intrång af Stora Kopparbergs Bergslag, för flottning begagna
Besvärs- o. Ekon.-Utskoltens Vlidi ande, lV.o 33. deras skogar, hvilken i motionen blifvit yrkad, äfvensom, i följd deraf, för sine skogseflfekter fri flottningsrätt på Dalelfven och dess bifloder.
Betänkande, N;o 34. 1 \:o :il.
Auli. till Exp.-Utsli. d. 20 Augusti 1851, kl. 12 midd.
Betänkande, i anledning af väckte motioner om ändring af 4:de, 5:te och 6:te §§ i 24:de kap.
Uti ofvannämnde ämnen hafva blifvit väckte, nedannämnde, till Lag-Utskottet remitterade, motioner, nemligen : l:o hos Hedervärda Bondeståndet af Riksdagsfullmäktigen David Andersson från Hallands län, hvilken anfört, att de i åtskilliga orter länsvis stiftade Brandstodsbolag icke allenast, i samma mån de utgjordes af större antal delegare än de i lag afsedda brandstodsföreningar, hvilka härads- och socknevis ingås, blifvit för delegarne mindre betungande, än de sistnämnde, och medförde vida större säkerhet än desse, för utbekommande af brandskade-ersättning, utan ock medgåfvo tillfälle till försäkring af jemväl stora byggnader och inrättningar, hvilka icke kunna, på fördelaktiga vilkor för egarne, uti de mindre föreningarne intagas; och enär således de härads- och socknevis stiftade brandstodsföreningar icke vidare kunde anses lämplige, har motionären föreslagit, att dessa föreningar må upplösas och den ändring af nu gällande lagstadganden, angående skyldigheten att utgifva brandstod, vidtagas, att sådan skyldighet ålägges alla hemman och lägenheter å landet inom hvarje län för sig, samt att, i följd deraf, de i 4, 5 och 6 §§ af 24 kap.
Byggningabalken i omförmälde afseende mpddelade bestämmelser sålunda förändras, att derutinnan blefve stadgadt: att, då brandskada timat, brandstod skall gifvas af alla hemman och lägenheter i länet, efter det taxeringsvärde, som blifvit husen å hvarje hemman eller lagen Bilt. lill B.
Brot. 1850 $ 1851. 7 Sami. 2 Afd. 11 Haft. 4 2 Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon-litsle.
Betänkande, No 34 het åsatt, och att invånarne i länet skola ega att otn sådant taxeringsvärde häradsvis å tinget sig förena; 2:o hos Höglofliga Ridderskapet och Adeln af Grefve Snoilsky, Nils, som fästat uppmärksamhet derpå, hurusom antalet af delegare uti de i 24 kap.
Då högstberörde nådiga Förordning icke innefattade ett åliggande för hemmansegare att frånträda den på lagens stadgande grundade brandstodsföreningen, utan blott en tillåtelse att derifrån afgå, ansåg motionären deraf följa, att alla hemmansegare, hvilka för godt funno att, oaktadt berörde tillåtelse, i föreningen qvarstå, icke borde derigenom försättas i annan ställning eller åläggas större skyldigheter, än som för dem förut varit bestämde, och att således grunden för sådane hemmans-egares bidrag borde förblifva densamma,'som förut, eller i det förhållande, hvaruti hans hemmantal stöde till hela häradets, enär eljest den orättvisa skulle uppkomma, att en sådan hemmansegare, efter de llestes afgång ur föreningen, skulle komma att, i händelse brandskada tirnade, nära nog ensam eller åtminstone uti en vida högre grad, än hvartill nyss uppgifne grund föranledde, en sådan skada ersätta.
Betänkande, TV/o 3-/.
3 Oaktadt blott lå hemmansegare i hvarje socken qvarstå i den gamla brandstodsföreningen, och således de brandstodsskyldige icke vidare kunde anses såsom menighet, hade det i nämnde förordning tillåtne stämningssätt i dessa mål understundom fortfarande begagnats, hvilket föranledt, att hemmansegarne, de der icke kunnat vänta sig någon stämning från predikstolen i sådant ämne, varit i okunnighet om hrandstods-ärendets företagande vid Häradsrätt och derföre uteblifvit, men icke desto mindre blifvit, tredskovis, dömde att den sökta brandstoden utgifva.