Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr 91 öre mindre i anläggningskostnad, än som i det äldre förslaget beräknats.» »Slutligen och med hemlad anledning of det svåra lidande, Carlskrona stad länge fått och ännu fortfarande får vidkännas genom brist på vatten, tjenligt till Bih. till B.
Prat. 185!) & 1860. 1 Sami. 1 Afd.
4 Häft. 2 10 Bil. M 3 till Kongl. Maj:ts Nåd.
M 1. matlagning och dryck, och hvilken brist under sistförflutne vinter, då nästan alla brunnar voro tomma och vattenhemtningen sjöledes genom hinder af is var på vägen att alldeles afstadna, öfvergått till verklig nöd, har uti skrifvelse af den 29 sistlidne Augusti Landshöfdingen i Blekinge län, å stadens innevånares vägnar, underdånigst anhållit, det Eders Kongl. Majit i Nåder täcktes behjerta nämnda samhälles lidande och hos Rikets Sländer begära anslag för den länge tillämnade vattenledningen till Carlskrona, samt i sådant afseende tillika anmält, att, enligt bifogadt protokollsutdrag öfver den 10 i berörda månad med stadens innevånare hållet sammanträde, desse då ånyo förbundit sig att till vattenledningens underhållande årligen bidraga med 2,250 Ridr riksmynt och dessutom utan ersättning upplåta så mycket af stadens mark, som för samma anstalt erfordras, äfvensom att, efter hvad vid berörda tillfälle blifvit upplyst, vattenhemtningen för Flottans och Stadens behof nu kostar Statsverket nära 12,000
Ridr riksmynt årligen, hvilken utgift genom vattenledningens utförande blefve besparad.
Nyssberörda uppgift bekräftas ock, genom särskildt af mig infordrade handlingar, enligt hvilka kostnaden för transporten af vatten från Lyckeby till Carlskrona medelst 4 st. dertill ständigt afsedda skutor beräknats årligen uppgå till en summa af 11,319 Ridr 60 öre riksmynt, deraf 1,319
Ridr 60 öre kunna antagas fullt motsvara Kronans blifvande kostnadsbidrag till vattenledningens framtida underhåll, då deremot återstoden, 10,000 Ridr, skulle, i fall merberörde vattenledning kommer till stånd, blifva en besparad och väl behöflig tillgång å det för sitt ändamål alltför otillräckliga anslaget till Flottans underhåll, hvarifrån omförmälda transportkostnad nu bestrides.» »Af den utförliga utredning rörande hvad från början uti detta ärende förekommit, hvilken jag nu tillåtit mig lemna, täckes Eders Kongl. Majit i Nåder inhemta, att Carlskrona stads förseende med drickbart och till matlagning tjenligt vatten genom andra anstalter, än som hittills nödfallsvis måst för ändamålet begagnas, utgör en verklig lifsfråga för den i Carlskrona förlagda talrika personal af Eders Kongl. Majits Flotta, utgörande, enligt meddelad upplysning, med dess familjer 8,940 personer, hvartill äfven bör läggas antalet af uppfordrade båtsmän, kronoarbetskarlar och fångar, uppgående till omkring 1,506 man, samt stadens öfriga innevånare, och att någon åtgärd att bereda dem erforderlig tillgång på berörda lifsförnödenhet alltså bör med det snaraste vidtagas.
Att Staten måste for kostnadernas bestridande mellanträda är af Rikets
Ständer förut erkändt och synes jemväl rättfärdigas deraf, att, likasom stadens anläggning uteslutande afsåg, att Flottan derstädes skulle hafva sin hufvudstation, så är den ännu så beroende af detta förhållande, att i och med en Flottans förflyttning från Carlskrona denna stad säkert skulle nedsjunka till en obetydlighet.
De nuvarande kostnaderna för Bil.
JVs 3 lill Kongl. Maj.is Nåd.
Prop. M 1. 11 vattenanskaffningen tynga äfven på Flottans utgifts-stat med ett årligt belopp, som, kapitaliseradt efter 4V2 procent, öfverstiger 250,000 Ridr riksmynt och ändock lemnar ett föga tillfredsställande resultat.» »I afseende åter på sättet att tillvägagå, för att ernå något bättre, hafva alla i ämnet hörde sakkunnige personer och myndigheter enhälligt varit af den mening, att ändamålet endast genom en ordentlig vattenledning säkert och fullständigt kan vinnas, äfvensom att denna ledning bör utgå från Lyckeby å, der både godt och för behofvet tillräckligt vatten kan påräknas; och då i fråga om methoden för en sådan lednings utförande, samt den dertill erforderliga kostnad, numera genom den af Styrelsen öfver Allmänna Väg- och Vattenbyggnader föranstaltade omarbetning af de förut uppgjorda förslagen till en dylik anläggning vunnits all den utredning, som står att erhålla och för frågans säkra bedömande kan erfordras, samt Carlskrona stads innevånare icke torde kunna vidkännas större uppoffring för företagets befrämjande, än de, efter hvad Eders Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande i Blekinge län anmält, nu ånyo sig åtagit, men det allmänna genom den nu ifrågasatta kostnaden för en gång skulle bespara en betydlig årlig utgift, anser jag mig böra underdånigst tillstyrka, att Eders Kongl.
Maj:t Tnålte, med gillande af nyssberörda genom Väg- och Vattenbvggnads-styrelsens försorg omarbetade och af densamma förordade plan i dess helhet, nu i Nåder besluta att till Rikets Ständer aflåta framställning om anvisande af de för en vattenlednings anläggande från Lyckeby till Carlskrona erforderliga medel.» »Hvad åter angår det behöfliga anslagets belopp, så får jag på de af den omarbetade planens författare, Öfverste-löjtnanten Leijonancker, anförda och i min tanke välgrundade skäl i underdånighet tillstyrka, att, i öfverensstämmelse med det af de sednast uppgjorda alternativa kostnadsförslagen, som upptager, jemte reservoir för dagliga vattenbehofvet, äfven 2:ne extra vatten-bassirier för utomordentliga behof, nemligen en vid Högvakten och en uti Höglands Park, Eders Kongl. Majit i Nåder täckes af Rikets
Ständer äska den för detta fall beräknade summa af 354,000 Riksdaler Riksmynt, att såsom extra anslag under åren 1861, 1862 och 1863 med en tredjedel årligen utgå.» Uppå underdånig tillstyrkan af Stats-rådets öfriga Ledamöter täcktes Kongl. Majit i Nåder gilla och bifalla hvad
Departements-chefen härvid underdånigst hemställt samt förklara att Nådig framställning i ämnet skulle intagas i den proposition om Stats-verkets tillstånd och behof, som till Rikets nästsammanträdande
Ständer komme att i Nåder aflåtas.
In fidem Protocolli L.
T/t.
Neijber. 12 Bil.
M 3 lill Kongl. Maj.is Nåd.
Vrop. M 1.
Utdrag af Protokollet öfver Sjöförsvars-Departementet tillhörande ärenden. hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Stats-Rådet, ä Stock holms Slolt, den 14 Oktober 1859- Närvarande: Hans Excellens, Justilie-Statsministern, Herr Friherre De Géer, Hans Excellens, Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre Manderström, Stats-Råden: Wallensteen, Gripenstedt, Almqvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton, Lagerstråle.
Björnstjerna och Malmsten. l:o. Äng. förslag Departements-chefen, Stats rådet Ehnemark, föredrog i underdånighet, uti Ml regering ett sammanhang, de frågor, som, vid uppgörandet af förslaget lill reglering af ut af ut,ciiftern a • . . under Riks- gifterna under Riks-statens 5:te Hufvudtitel för nästa Stats-regleringsperiod, borde statens 5:ie tagas under öfvervägande och deribland följande till Kongl. Maj:t inkomna underHufvudtilel , „ . .. ..... . °
J oj för ndsta daniga Iramstallningar, nemligen:
Statsreglering speriod. l:o från Förvaltningen af Sjö-Ärendena: a) angående ordinarie medelsbehofven under Riks-statens Femte Hufvudtitel för nästinstundande
Stats regleringsperiod; b) angående uppgjordt förslag till förändring af Skeppsgosse-skolan i Carlskrona; c) angående förändrad organisation af Flottans Konstruktions-korps; d) i fråga om Skeppsdockornas i Carlskrona utvidgning, m. m.; e) om anläggning af en Ångqvarn jemte Bageri-inrättning i Carlskrona; f) rörande åtskilliga Flottans behof, för hvilka extra anslag erfordras, och g) i fråga om erforderliga åtgärder till Lots- och Fyrväsendets förbättrande.
Bil. M 3 lill Kongl. Maj:ts Nåd.
Prop. M 1. 2:o från Direktionen öfver Amiralitets-Krigsmans-kassan, rörande förbättrad pensionering för Flottans gemenskap; hvarefter
Departcments-chefen afgaf här nedan intagne, skriftligen författade, yttrande: »Då jag nu går att inför Eders Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla de Flottans behof, till hvilkas fyllande jag anser medel böra vid nu instundande riksmöte äskas, tillåter jag mig att på förhand underdånigst fästa Eders Kongl Maj:ts uppmärksamhet derpå, att de summor, som fordras, icke äro obetydliga.
Men då den sanningen icke lärer kunna jäfvas, att Skandinaviska halfön, af naturen ämnad att vara sjöstat, icke utan att äfventyra sin sjelfständighet kan undvara sjöförsvar för sina långsträckta kuster, icke utan uppoffring af sina vigtigaste intressen kan afsäga sig det enda vapen, som, sedan freden en gång blifvit bruten, i någon mån förmår trygga landets handel, på hvars fredade gång dock välstånd och utveckling sfi väsendtligt bero, — må det ock anses nödvändigt, att den Flotta, vi ege, underhålles; och jag skulle svika Eders Kongl. Maj:ts höga förtroende, jag skulle bryta den pligt, ett ansvarsfullt embete mig ålägger, om jag underläte att yrka äskandet af de anslag, som, enligt min åsigt, äro oumbärliga för detta, för fäderneslandets trygghet och oberoende sä angelägna vapens vidmakthållande och för möjligheten af dess framtida, något så när tidsenliga, om ock blott småningom skeende, utveckling.» »Jag förbiser härvid ingalunda, att i ett land som vårt, hvars tillgångar icke äro stora, man måste varsamt framkalla utgifter, noga öfverväga hvilka, som äro befogade, och sorgfälligt undvika de öfverflödijga.
Jag har fördenskull endast föreslagit de mest maktpåliggande, dem, som, eldigt min uppfattning, icke rimligen och utan att gå tillbaka, kunna uppskjutas och hvilkas fördröjande otvifvelaktig! skulle förorsaka skada och förlust; men dessa har»jag ej eller tvekat att förorda, troende mig derigenom främja god hushållning, helst det är klart, att, om det nödvändiga förhålles, om personalen saknar tillfälle till öfning och derigenom blir oskicklig att väl sköta sin tjenst, eller genom för knappa lefnadsvilkor urståndsältes att fullt egna sig åt yrket, tvungen att äfven på annat håll söka bidraga till sitt uppehälle, eller måhända att renlaf utbyta krigstjensten emot lönande enskild sysselsättning; om materielen tillätes förfalla; om fartygen til! följd af bristande reparationer fä ruttna ned eller icke i tid ersättas af nya; om hus och byggnader icke vederbörligen underhållas, établissementerna i sin helhet försummas och icke någotnära få följa tidens fordringar, det måste förr eller sednare inträffa, att Eders Kongl. Maj:ts Flotta, efter ett fortgående aftynande, upphör att vara till.
De stora summor, som redan äro nedlagda på denna vigtiga del af försvarsverket, vore då utgifne förgäfves; Sverige skulle utan svärdsslag hafva förlorat ett angeläget vapen, som i farans stund måste ersättas till hvad pris som helst, och när en dag nödvändighetens jernhand utkräfde en mångdubbel gärd och tvunge till 14 Ilil.
Prop. M 1. uppoffringar, som icke kunna beräknas, då finge man erfara, om än för sent, att alltför sträng sparsamhet ledt lill misshushållning och, lik all öfverdrift, förfelat målet.» »Om för Eders Kongl. Maj:ts Flotta, under den långa tidrymd
Riket åtnjutit en välsignelserik fred, beviljats större anslag, än som varit fallet, skulle hon rela tivt hafva kostat mindre, än nu för henne utgifvits.
Hon skulle då hafva bättre förmått emotstå årens förstörande inverkan på materielen; hon skulle nu befinna sig uti ett, i förhållande till kostnaden, kraftigare skick; hon skulle, med ett ord, i det hela med jemförelsevis större, med bättre resultat hafva lönat frikostigheten.
Att viljan varit god, att nitet icke tröttnat inom vapnet, visas af det anmärkningsvärda förhållande, att, oaktadt Svenska marinbudgeten, näst Norriges, varit den minsta af sjö-nationernus, Svenska Flottan dock ännu innehar ett långt högre runi bland sjömakternas, än det budgeten antyder.
Men med de otillräckliga medlen har det icke varit möjligt att med bästa vilja ens bota tidens åverkan, än mindre att följa dess fordringar, och ehuru sednare
Riksdagar visserligen i icke ringa mån höjt förhoppningarne om en bättre Flottans framtid, återstår likväl ännu mycket, innan hon kan anses frigjord från det aftyningstillstånd, som oundvikligt inträdde under den långa följd af år, då hon nästan lemnades åt sitt öde och allvarsamt hotades med förintelse.
Det är denna olycka, som i fäderneslandets intresse måste motarbetas; ty öfvergifve vi hafvet, skall hafvet öfvergifva oss och, långtifrån att, såsom naturen ämnat, vara ett värn kring våra kuster, blifva en inbjudande lätt vcäg för en fiende att sätta foten på vår mark.
Den minsta fiendtliga eskader skulle blifva oss fruktansvärd; vår värnlösa utrikes handel kunde när som helst och ostraffadt afbrytas; vi komme att dervid helt och hållet bero af fremmande hjelp ocb godtycke; och sjelfständigheten, detta urgamla arf, hvari Svensken sätter sin ära, sin lycka, blefve snart ett död t ord i vårt modersmål.» »Landet må då vara skyldigt sig sjelft att, så vidt tillgångar ne det medgifva och äfven om dertill skulle fordras någon uppoffring, försäkra sitt sjöförsvars bestånd och afvända faran af att se sig gå ur händerna de mångfaldiga fördelar, egandet af en fullt tjenstbar, om än icke talrik Flotta, obestridligen medför; och öfverlygad härom är det med tillförsigt jag vågar inför Eders Kongl. Maj:t i un derdånighet framlägga efterföljande förslag om de sjöförsvarets behof jag anser mest angelägna, samt de utgifter, till hvilkas bestridande jag, med anledning deraf, anser anslag böra af Rikets snart sammanträdande Ständer i nåder äskas.
Men innan jag framlägger sjelfva förslaget, täckes Eders Kongl. Majit
Nådigst tillåta mig yttra några ord med hänsigt till åtskilliga af de särskilda punkter, detsamma upptager.» »Bland dem, som uteslutande afse personalen och utom hvad som rörer Konstruktions-korpsens reorganisation, hvilken icke föranleder någon ökad utgift, före - Bil. M 3 till Kongl. Maj:ls Nåd.
Prop. M i. i5 Itömma:
Maskinist-personalens ökande och förhjelpande till högre aflöning, förbättrade lönevilkor för Matros-korpsen samt Flottans Befäls och Manskaps ändamålsenliga pensionering.» »Redan länge har bristen på Maskinister vid Eders Kongl.
Maj:ts Flotta varit stor och, i den mån Ångfartygens antal ökats, blifvit allt mera kännbar.
Icke destomindre har Maskinist-staten undergått förändring sedan år 1848, ehuru sedan dess Linieskeppen Carl XIV Johan och Stockholm blifvit försedda med skruf och följande Ångfartyg tillkommit, nemligen: Orädd, Valkyrian, Balder, von Sydow, Hogland, Svensksund, Carlsund och Motala, samt under byggnad iiro:
Vanadis och fyra Kanon-ångslupar, äfvensom Ångmaskiner uppsatts på Varfven både i Carlskrona och Stockholm.
Men utom det, att den på stat upptagne personalen är för fåtalig i förhållande lill behofvet, hafva dessa, i jemförelse med privata Maskinisters, små lönevilkor samt lättheten nu för tiden att erhålla förmånligare tjenst hos enskilda förorsakat, att uppkomna vakanser, i brist af sökande, icke ens all tid kunnat tillsättas, hvarigenom den redan förut knappa tillgången än ytterligare minskats.» »Då det emedlertid för Eders Kongl. Maj:ts Flotta måste vara angeläget, ej mindre att för vården och skötseln af de dyrbara Ångmaskinerna hafva att tillgå ett tillräckligt antal Maskinister, än ock att för så ansvarsfull tjenst kunna tillegna sig och behålla kunniga och fullt pålitliga personer, är det äfven nödvändigt att öka icke allenast
Maskinist-statens personal i lämpligt förhållande till det nu kända behofvet, utan äfven dess aflöningsförmåner till någorlunda billig öfverensstämmelse med Maskinisters å enskildes Ångfartyg.
Jag har fördenskull ansett mig pligtig att framställa förslag i denna syftning; men på det kostnaden må blifva den minsta möjliga, har jag trott mig böra föreslå, att af det under krigstid er forderliga antal Maskinister må på ordinarie stat, för att ständigt vara att tillgå, upptagas endast så stor del, som i fredstid och vanliga fall är tillräcklig, hvaremot, derest särskilde kommitterades förslag till förändrad beväringslag vinner stadfästelse, den för krigsrustning nödiga tillökning i maskinistpersonalen skulle kunna erhållas från handelsflottan.
Den stat, som af mig föreslås, upptager derföre blott ungefär hälften af det antal, som vid allmän rustning vore behölligt, och med hänseende till de fördelar, som en stadig tjenst och grundläggandet af pension bereda, hafva lönevilkoren blifvit beräknade till endast omkring två tredjedelar af hvad i enskilds tjenst bestås maskinister, så qvalificerade, som här afses, och uppgå till vid pass hälften af hvad i aflöning måst betalas till de maskinister, man under den förflutna tiden nödgats för Eders Kongl.
Maj:ts Flottas räkning från handelsflottan förhyra.» »Men det är icke nog, att Maskinist-staten ändamålsenligt organiseras. En Flotta måste, för att vara stridbar, i alla afseenden vara väl bemannad, och lika IG IIil.
M 3 till Kongl. Ma,j:ts Nåd.
M 1. nödvändig som maskinisten är för maskinens handterande lika nödvändiga äro goda Matroser för sjömansarbetets utförande.» »Annu, likasom tillförene i alla tider, anses också skickliga Matroser oumbärliga, och äro eftersökta af alla Sjönationer.
Ju fåtaligare en Flotta är, desto mera vigt ligger det derpå, att besättningen är god, och hos oss, med vår jemförelsevis lilla Flotta och värt system för hennes bemannande, enligt hvilken Matros-korpsen utgör en så ytterst ringa del af besättningsstyrkan (ett system, som för öfrigt, enligt min åsigt, är godt och det enda, som kan slå tillsammans med vårt lands förhållanden), hos oss är det ännu angelägnare, att den fåtaliga Matros-korpsens, som utgör kärnan af bemanningen, i alla afseenden må vara utmärkt.
— Klok omtanka bjuder fördenskull att uppmuntra örlogsmatrosens yrke, att söka göra honom nöjd med sin ställning och så pass bergad, att han icke må nödsakas för utkomst öfverge sitt fädernesland och söka bröd hos fremlingar, som bättre uppskatta hans värde.» »Sedan mångå år tillbaka har det beklagligen varit fallet, att vår Matroskorps’ bästa individer gått till Amerika eller England och stad nät der.
Men då man väl måste antaga, att i allmänhet ingen utan motvilja lemnar hemmet för alltid och att flertalet föredrar en knappare bergning i eget land framföre en rikligare i ett fremmande, bör man ock kunna vara förvissad, att, om Svenske matrosen hade sin tarfliga, men tillräckliga utkomst här, han icke skulle utbyta den emot den, utlandet möjligen erbjöde, och att, för att qvarhålla honom i Statens tjenst, alltså ingalunda behöfdes att täfla med de Engelska och Amerikanska hyrorna, ulan allenast att löna honom så, att han med sparsamhet måtte kunna draga sig Iram utan alltför stora bekymmer.
Tyvärr äro dock hans lönevilkor ännu icke sådana.
Saunt är, alt vid sisllidne Riksdag äfven Matrosens gage något ökades; men, om man jemför hans vilkor med dem, på hvilken Flottan antager t. ex. sina handtverkare, finnér man likväl, att Matrosen är betydligt sämre lönad, än en timmerman af lägsta graden.
Öfvervägas deremot de fordringar, man med rätta har på en Orlogsmatros, måste det erkännas, att dessa icke äro små.
Matrosens yrke är hårdt och svårlärdt, samt af den beskaffenhet, att så underordnad individens ställning än må anses, hans personliga omdöme dock tages i anspråk kanhända mera än inom något annat yrke.
På hans mod och rådighet, hans insig ter och beslutsamhet beror ofta mycket, och vid otaliga tillfällen måste at hans eget goda omdöme fullt förtroende lemnäs, äfven i högst vigtiga fall.
Sådan är Sjötjenstens natur, såväl i fred som i krig.
Nu kan visserligen Matrosen, genom att undergå föreskrifna examina, vinna befordran och sålunda få förbättrad ställning och tryggare framtid; men då icke alla Matroser, huru fåtalig Korpsen än är, kunna hinna Under-officersgraden, äfven om det vore gifvet, att en skicklig Matros derföre skall vara lämplig till Under-officer, hvilket ingalunda alltid är händelsen, Bil. M 3 till Kongl. Maj:ts Nåd.
Prop. M 1, om Statsverket 1859. 17 delsen, så följer deraf, att en stor del, som icke har att vänta högre inkomster och förutser nöd och fattigdom, för sig och de sina, tvingas att söka anställning der, hvarest hans vunna erfarenhet och skicklighet bättre belönas, och att lemna tjensten just dä han kunde vara Flottan till mesta gagn, för att låta andra draga fördelen af hvad han af tjenste» lärt.» »Det var med kännedom om
Matros-korpsens ställning och om faran af att en dag Sverige, som likväl inom sina landamären eger ämnen till det yppersta sjöfolk, skall se sin Flotta sakna goda Matroser, då hon kanske bäst behöfver dem, som vid förra Riksmötet enskild motionär framhöll otillräckligheten af Matroskorpsens aflöning; och ehuru Rikets
Ständer icke lemnade bifall till den då gjorda framställningen, har jag likväl ansett det vara min pligt, att fasta Eders Kongl. Maj:ts uppmärksamhet på billigheten och nödvändigheten af alt något förbättra vilkoren för denna korps, som dock af all Flottans stamtrupp är den mest maktpåliggande, den oumbärligaste.» »Vidkommande förbättrad pensionering af Flottans personal, så, enär Rikets sednast församlade Ständer, ehuru icke gillande då framlagda förslag i ämnet, likväl delade den åsigt, att åtgärder borde vidtagas, för att bereda möjlighet, att ur tjensten afgå för sådana statens tjenare, hvilka i följd af ålder eller aftagande helsa och krafter icke förmå uppfylla sina åligganden, samt derjemte, hvad särskildt gemenskapens pensionering beträffar, i underdånighet anhöllö, det Eders Kongl. Maj;t, efter verkställd erforderlig utredning af ämnet, i Nåder täcktes vidtaga de åtgärder, hvarigenom pensionerandet blefve på lämpligt och verksamt sätt ordnadt, har jag ansett mig böra härom inför Eders Kongl.
Maj:t göra underdånig framställning och utber mig nu, att i afseende på dessa angelägna frågor få underdånigst hänvisa till de utförligare anföranden, som förekomma längre fram i sammanhang med sjelfva förslagen.» »Såsom en följd af de framsteg skeppsbyggnadskonsten gjort i sednare tider har det blifvit nödvändigt att rätta skeppsdockorna derefter, så framt de skola kunna motsvara sitt ändamål.» »Vid den tid, då planen för dockorna på Flottans skeppsvarf i Carlskrona uppgjordes, voro föreställningarne om ett fartygs rätta form och dimensioner helt andra än nu.
Sedan dess har ångkraftens användande å fartyg framkallat många förbättringar inom det nautiska, och skeppsbyggerivetenskapen har deraf icke tagit minsta delen.
Täflan i att bringa fartygen till största hastighet har eggat skeppsbyggmästarnes bemödanden att åt skeppskroppen gifva den smidigaste skapnad, och man har kommit derhän, att, medan ett skepp för ett tiotal af år tillbaka ansågs vara väl proportioneradt, om dess längd öfver stäf uppgick till 5 å4 gånger dess bredd, åt ett nutidens snabbgående fartyg gifves en längd öfver stäf af 4 å 5 gånger bredden och derutöfver, hvadan skillnaden i längd förr och nu emellan Hilt. till H. St.
Prot. 185918(i0. 1 Sami. 1 Afd. 4 Höft. 5 18 Bil. M 3 till Kongl. Maj:Is Nåd.
Prop. M 1, om Statsverket 1859. fartyg af samma deplacement, samma drägtighet, är ansenlig.
Men då nu Örlogsflotlans hufvudstation icke rimligen bör sakna skeppsdockor, lämpliga för tidsenliga fartygs, vare sig nybyggnad eller reparation, har jag ansett mig icke böra underlåta att framställa nödvändigheten af derstädes befintliga dockors förlängande.» »Åf skäl, som följa, har jag trott mig ej böra, i likhet med hvad till sist— förflutna Riksmöte skedde, framlägga en omfattande detaljerad plan för Sjöförsvarets materiel af skepp och fartyg.
Erfarenheten har nemligen iart och skall allt framgent gifva vid handen, att i ett land, hvars tillgångar ej tillåta uppgörandet af en Sjoförsvarsplan annorlunda, än beräknad för en ansenlig tidrymd, planens fullföljande blir en omöjlighet, emedan uppfinningarne och förbättringarne, som i vår tid raskt följa hvarandra, icke kunna förutses, men ändock nödvändigt måste tillgodogöras, så framt vapnet skall bibehållas verksamt.
I följd deraf måste ock de flera år i förväg gjorda beräkningarne slå fel, summorna öfverskridas och planen i större eller mindre mån frångås, den må på sin tid vara huru väl och utförligt uppgjord som helst.
Annat vore förhållandet, om Sverige egde förmåga att, såsom nyss England gjort, besluta nybyggandet på en gång af icke mindre än 23 linieskepp, att vara färdiga inom nästa år, eller såsom Frankrike, hvilket land sedan år 1832 ökat sin Flotta med icke mindre än 116 ångfartyg, deraf 38 skruflinieskepp.