Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
se, till dess raka motsats eller till den förargelse- klippa, mot hvilka det bästa lynne, det godmodiga- Liksom man för att njuta en lugn och god sömn ste öfverseende och den fredligaste sinnesstämning bör med sina kläder aflägga dagens sorger och be- ohjälpligt stranda.
Därmed vare visst icke sagdt, kymmer, så bör man också gå till bordet med sin- att allt därvid beror uteslutande på matens beskaf- net så fritt som möjligt från störande intryck.
Att fenhet, dessvärre förekomma rätt ofta åtskilliga an- alla medlemmar i familjen böra infinna sig snyggade dra omständigheter, hvilka kunna göra måltidstim- och rena är en sak, som väl borde förutsättas af sig men till en snart sagdt med fruktan och bäfvan själf; dock händer icke så sällan, att dessa kraf på motsedd stund, som man genomgår med den fasta ordning åsidosättas på ett rent af förvånande sätt.
föresatsen att göra den så kort som möjligt och att Utan att, såsom etiketten i förnäma och rika hus så modigt som ske kan foga sig i det oundvikliga.
fordrar, herrarne skola komma till bordet i frack En sådan obehaglig stund kan verkligen måltiden och och damerna i toalett, kan dock rimligtvis fordras företrädesvis middagsmåltiden vara, då familjens med- äfven i den tarfligaste familj, att husfadern och hus- lemmar samlas för att under de minuter den varar modern gå till bords fint och ordentligt klädda, och ömsesidigt på hvarandra utösa sitt dåliga lynne, eller att barnen, innan de få sätta sig, tillhållas att ve- då denna egnas åt klagomål öfver alla små och stora derbörligen kamma och tvätta sig.
En lämplig upp- förtretligheter, för hvilka familjemedlemmarne varit sikt öfver tjänstefolkets renlighet skadar icke heller, utsatta under dagens lopp.
Kommer härtill smutsigt så att den tjäaarinna, som serverar vid bordet, icke duktyg och slarfvig servering, eller låter maten är kolsvart om händerna och bär en dräkt, som vänta på sig, då familjefadern har knappt om tiden stundom är lika plågsam för synen som för lukten.
eller barnen skola vara i skolan på visst klockslag, är trefnaden fullständigt borta, och att en måltid, som intages under sådana omständigheter, icke ver- kar på långt när så helsosamt och välsignelsebrin- gande, som den är afsedd att göra, ligger i öppen dag.
Likaså hindras eller också fördröjes matsmält- ningen, om man vid bordet hängifver sig åt samtal Kvinnan söker ett hjärta, icke njutning.
H o n af alltför djupsinnig eller spännande beskaffenhet.
Frankrikes ambassadör hos Karl X I, Feuquiere, kla- är kysk i djupet af sitt väsende, oeh endast gade ingalunda utan orsak, att hans matsmältning hon vet, hvad blygsamhet är.
led af att spisa middag tillsammans med Johan B. Ramerling.
Gyllenstjerna, ty dennes bordssamtal togo i sådan grad sändebudets uppmärksamhet i anspråk, att han d r a g e r h a n ur h j ä r t a t s g ö m s l e n v a r s a m t f r a m ^Tfjf den vida lefnadsöknen hoppets trol- la ska hägring strålar j ' och förtjusande oaser på den flacka sanden målar: jättelika palmer vaja, frukter skimra, källor flöda, och vid österns bleka måne mörka kvinno- ögon glöda.
huru randas.
samma 1 på sanden!
bekymmer, a n d a s r o s e n s v ä l l u k t, l å n g t s e ' n sol Om mat och matlagning.
Minnen.
Framåt, vandrare förgäter tunga, ängs-
" Adjö ".
ru A. har gjort middagsvisit en t ä m l i g e n l å n g hos fru B.
för- S l u t l i g e n re- ser h o n sig.
» Men nu måste j a g v e r k l i g e n g å, j a g stannat här Fru m y c k e t längre B.: har är&gt; .... » » Å h visst inte, ni k o m m e r så säl- lan, att j a g.
» Fru A.: oftare än Fru B.: » Sällan, ste A.: jag hit — — » » J a, m e n ni v e t o c k s å, h u r r o l i g t j a g t y c k e r det är Fru nej m e n j a g g å r j u p å n å g o t annat s t ä l l e — att » Tack gå.
se er, o c h.
» så m y c k e t!
Kommer ni Men nu må- n u snart till m i g också? » Fru B.: » N a t u r l i g t v i s, men.
» Fru A.: » A h, j a g ber, i n g a m e n!
rigt F ö r öf- v a r ni j u i g å r afton p å konserten.
» Fru B.: » J a visst, det v a r — Fru A.: » F ö r t j u s a n d e, eller h u r?
förande fröken X.
Fru B.: — — » S å hän- sjöng! » » J a, underbart, men Z.
v a r o c k s å y p p e r l i g.
. » Fru A.: » Ja, det m e n n u adjö — tyckte jag också, — adjö! ... » Fru B.: » Adjö! » Fru A.: » G l ö m inte, att j a g väntar er m y c - — ket s n a i t!
» Fru B.: » Tack, tack — men räkna inte d ä p å; ni vet, h u r mycket j a g har _ så noga att g ö r a, ni har Fru — A.: m y c k e t mera tid.
» » Hvad, jag skulle ha mera tid min kära vän, jag, som alltid känner mig riktigt j ä k t a d Fru med B.: ... » » J a, precis p å s a m m a sätt är det mig ... » Fru hvart A.: » Jag tiden tar begriper vägen.
helt enkelt Hvarje del af den mänskliga organismen, som icke får utveckla sig på normalt sätt, undergår en större eller mindre förstöring.
Ännu svårare är det förhållande, att trycket blott träffar en jäm- förelsevis smal z o n och således icke behörigt för- delas samt för den skull åstadkommer en sam- mansnörning.
Härvid är det likgiltigt, o m bandet är af gummi, d. v. s. elastiskt, eller icke, följden blir alltid densamma, en rubbning i den åtsnörda delen, främst i musklerna, och på grund däraf svaghet i musklerna, s o m bilda vaden.
Hur starkt trycket verkar, visa de djupa fåror, s o m uppkom- ma, o c h s o m icke ens försvinna, o m strumpeban- den åratal igenom varit bortlagda.
Skadligast är denna inverkan på personer i växt-perioden; här kan följden blifva, att utvecklingen af de för tryc ket utsatta partierna på ett betänkligt sätt häm- mas.
De hittills anförda olägenheterna af bruket att bära strumpeband äro dock i vågskålen de minst tyngande.
Ännu större betydelse ha de därige- nom framkallade rubbningarna i blodomloppet.
Genom åtsnörandet af underbenet hämmas tillflö- det af friskt (arterielt) blod, partiet erhåller föga näringsmedel och kan icke vederbörligen utveckla sig.
Det blir följaktligen svagt och föga tjänst- dugligt.
I ännu högre grad hindras afgången af det förbrukade (venösa) blodet.
Härigenom upp- stå bvarjehanda syrnptomer, som visa, att blod- omloppet är stördt.
De närmaste äro de så ofta förekommande o c h ytterst besvärliga krampådror- na med deras mången gång farliga följder.
De uppträda vida oftare hos kvinnor än hos män, och främsta orsaken härtill är just strumpebandet.
Dessutom påträffar man ofta ansvällningar i fötterna, hvilka om aftnarne äro starkare och föda en förtidig känsla af trötthet och olust till arbete.
Sjuklingarne — de förtjäna detta namn — äro då faktiskt icke mer i stånd att uppfylla sina hus- liga plikter; de kunna endast med svårighet taga ett steg.
Afläggas strumpebanden, försvinna symp- tomen nästan alltid, men uraktlåter man allt för länge att använda detta försiktighetsmått, kunna förändringar inträda, s o m starkt inverka på be- nens bruk, och s o m icke vidare kunna bekämpas.
Sålunda, mina läsarinnor, bort med det för så oskyldigt ansedda strumpebandet.
inte, M e n adjö f ö r si ta gången. » Fru B.: Fru A.: jag — » Adjö!
adjö! » » O m ni inte k o m m e r snart, skall — — A h, men hvarifrån har ni fäll det förtjusande p a r a s o l l e t?
» Fru B.: » T y c k e r ni v e r k l i g e n o m d e t?
» Fru A.: » D e t är charmant, j a g ö n s k a r — nej, n e j, j a g ö n s k a r ingenting, n u jag gå, göra, jag har ju många Fru B.: » Adjö!
A.: väder; » I man har är g l a d att oeh ä n d å för det.
gå m e n det v a r så rätt, T v å timmar är j a g r a k t t v u n g e n att till! » därefter ytterligare lemnar hon k o m j a g j u hit e g e n t l i g e n Nu sätta m i g ett t a g Red.s vackert en g å n g k u n n a alldeles g l ö m t berätta er o m V e r a s bröllop, efter att Adjö! » d a g ha v i ändtligen ut utan p a r a p l y o c h — bara måste flere visiter adjö! » Fru jag att ett reser sig fru A.
, o c h a d j ö - t a g a n d e i en kvart väninnan.
anmärkning.
ver väl k n a p p a s t D e n l i l l a skissen behöf- några kommentarier.
Bort med strumpebanden!
J p l e n medicinska vetenskapen, hvilken blandar (&amp; ff sig i allt, och som i synnerhet på ett nästan allt för indiskret sätt befattar sig med dam- toaletten, djärfves nu för liden till och med taga itu med — strumpebandet.
Efter det snörlifvet, löshåret och toalettens öfriga hjälpmedel under- kastats en skoningslös kritik, har nu turen kom- mit till det mångbesjungna, hedervärda strumpe- bandet.
Det beständiga trycket, säga läkarne, stö- rer näringsförmågan hos väfnaderna, hvaröfver bandet utbreder sig, så att ämnesomsättningen försiggår långsammare och mera ofullständigt.
Icke blott de mjuka väfnaderna utan äfven bensubstan- sen angripas på ofvan nämnda sätt.
Mrs Josephine Butter, den ryktbara engel- ska filantropen och första väckarinnan af den nu öfver nästan hela den civiliserade världen utbredda federationsrörelsen, hade i dessa dagar väntats hit- komma till Stockholm för att deltaga i den årskon- ferens, den svenska afdelningen af » Britiska konti- nentala och allmänna federationen » i dagarne afhåller å Hotel Continental härstädes.
Mrs Butlers hitresa har dock i sista stunden mött hinder, hvadan hen- nes beundrare och vänner för denna gång få afstå från att se och höra henne.
I måndags afton höll emellertid d:r Carl von Bergen ett intressant föredrag om Josephine Butler i Praktiska arbetsskolans lokal i Brunkebergs hotell.
erinrade till en början om federationens mål och principer, hurusom den vill å nyo uppväcka och betona gamla förgätna sanningar, som äro årsbarn med kristendomen.
Mrs Josephine Butler är den, som framkallat fe- derationen.
Hon drefs därhän af en djup sorg i hemmet, hennes lilla dotters olycksdöd.
Denna sorg verkade på henne till en början förlamande och nästan själsförslöande.
Hon kom så i beröring med en dam, som tillhörde kväkarnes läger; denna sökte trösta henne och påvisade, att det fanns mödrar, som ledo en djupare sorg än hon, mödrar, som för- lorat sina döttrar på förfärligare sätt än genom dö- den.
När mrs Butler fått blicken öppen för detta gräsliga sociala elände, griper hon genast an sitt verk.
H o n besöker de fallna kvinnorna, öppnar ett räddningshem för dem hemma hos sig — hennes man var prest och har kraftigt stått vid hennes sida samt brutit en lans för hennes sträfvanden.
Snart kan hon upprätta ett särskildt räddningshem och hennes namn blir allt mera kändt.
Det var 1864 som mrs Butler började sina sträf- vanden.
Hon uppträdde med föredrag och skrifter och började en agitation för att i parlamentet få in sådana män, som ville ha bort prostitutionen.
Ett petitionerande började till regeringen, och efter 17 år kröntes omsider sedlighetssträfvandena med framgång.
D e hade blifvit en politisk faktor, som man måste taga med i räkningen.
Under denna strid hade emellertid mrs Butler, för att ge mera eftertryck åt sina sträfvanden, dragit in kontinenten i sedlighetsrörelsen.
Hon gick här- | vidlag till väga på samma sätt som i England och vände sig först till en mängd framstående män.
Från Victor Hugo, Garibaldi och Mazzini ingingo erkännande och entusiastiska svar, i Paris ställde sig sådana män som Jules Simon, Jules Favre och de Pressensé på hennes sida.
I mars 1875 hölls den första federationskongressen, som sedan efterföljts af flere, och statuter antogos för federationen.
Mrs Butler är skriftställarinna och i sin bok om Catharina af Siena har hon entusiastiskt, framhållit hvad som hos henne själf är driffjädern.
Det är en sann religiositet, som utgör nerven i hennes verk- samhet, och först däri får hennes kamp sin rätta belysning.
Fru Emelie Flygare-Carlén, den åldriga, högt värderade författarinnan, har, som bekant, den senaste tiden varit nästan alldeles blind.
Det skall helt säkert glädja hennes många vänner och be- undrare att höra, att hon nu efter en i tisdags lyck- ligt genomgången ögonoperation återfått synförmå- gan i för hennes ålder ovanligt hög grad.
Operatio- nen är så mycket märkligare, som fru Carlén helt nyligen ingått i sitt 84; e år.
operan fortgår med berömvärd omvexling på reprisernas område.
1 söndags gafs den allt fortfarande lika populära » Konung för en dag », i måndags » Mignon » och på onsdagen » Vilhelm Tell ».
Vid denna senaste repris, o m hvilken vi ej i detta nummer hinna närmare yttra oss, knyter sig ett särskildt intresse, därigenom att rollbesättningen delvis är ny.
Arnolds parti har nämligen öfver- tagits af hr Ödmann o c h prinsessan Mathildas af fru Edllng.
Titelpartiet innehafves fortfarande af hr Lundqvlst.
Dramatiska teatern bjuder likaledes fortfarande på en särdeles omvexlande o c h väl vald repertoar, nu liksom förut uppburen af det förträffliga ut- förande, s o m kännetecknar den gamla stamtrup- pen vid denna landets föBsta talscen.
I fredags, då ett s. k. plockprogram uppfördes, fick man äf- ven tillfälle se ett par, tre nyengagerade förmågor.
Det var i det tack vare fru Hårsmåns Gurli alltid lika populära stycket » En räddande ängel ».
Fröken Behrens hade öfvertagit Arias roll, hvilken h o n utförde på ett verkligen förtjänstfullt sätt och med all den blyga älskvärdhet och värma, s o m den- samma kräfver.
Kapten Lagerskiöld gafs af hr Byström något osäkert o c h alltför kyligt, o c h kam- marherren hade fått en god representant i hr Hedland, s o m tydligen har anlag för det komiska.
— Samma stycke jämte tre andra småstycken » Sin pappa upp i dagen », » I telefon » och » En kopp te » — gifves på fredagen.
På repertoaren har återupptagits Shakspeares lustspel » S å tuktas en argbigga » med fru Hartman och hr Hillberg fortfarande som Katharina o c h Petruchio.
- Biancas, Tranios och Biondellos roller hafva öfvertagits af fröken Söderman samt hrr Strömberg och Hedland,.
Om lördag gifves » Dora » och på söndag Gogols förträffliga komedi » Revisorn » — ett stycke, s o m aldrig borde behöfva försvinna från repertoaren.
Svenska teatern har från och med torsdagen den 11 dennes på sin spellista upptagit Bissons muntra 3-aktslustspel » Salig Toupinel ».
Hufvud- rollerna innehafvas af hrr Viktor Holmquist, Engel- brecht, Olson och Sandgren samt fruarna Sternvall och Anna Lundberg.
Fröken Mathilda Jungstedt, den begåfvade opera sångerskan, förbereder en afskedsmatiné till sön- dagen den 21 dennes i Berns ' salong.
Hon af- reser därefter till utlandet för sångstudiers idkande.
Det ett var ett stort misstag, s o m haft tande på kvinnans deras öden n a t u r är misstag af männen — ett g a n s k a bittert infly- — att inbilla (j a g vill i c k e säga sig, att under- lägsen, d e t m å v a r a, m e n) så o l i k a deras egen — att d e stiftat l a g a r, s o m hindra andliga framsteg.
detsamma barn, stiftat Hafva lagar de till kvinnornas ej i och med f ö r f å n g f ö r sina h v i l k a s k o l a fostras a f k v i n n o r, o c h f ö i de makar, till h v i l k a s v ä n i n n o r, j a, ofta n o g rådgifvarinnor, k v i n n o r n a äro bestämda?
Lord Bulwer.
TJr e t t k v i n n o l i f s historia af Johan Nordling.
i g S o n j a hade redan en månad varit från Stock- J&gt;- * holm, från hemmet, fästmannen och fa- dern.
Talrika och långa bref ifrån henne — Kurt fick nästan dagligdags mottaga och besvara utförliga dagboksanteckningar o c h försäkringar om hennes kärleks lifaktighet — gåfvo dock de hemmava- rande hugnesamma budskap, att hon trifdes ut- märkt vid den vackra medelhafsbadorten, att hon hastigt förkofrades till helsa och krafter, och att hennes sinne kommit in i en jämnare, gladare, mera harmonisk stämning, än det egt på länge.
Äfven under Stockholms nordliga himmel bör- j a d e nu skog o c h marker spira och slå ut i full vår.
Man var ännu blott i medlet af maj, men björ- karne o c h lindarne på Djurgården stodo färdiga till den stora sommarparaden i nya gröna uni- former, som lyste godt i ögonen i solens klara sken; o c h vid middagstiden rullade det ena eki- paget efter det andra » stora promenaden » rundt, presenterande inom den svartglänsande sufflettens ram korrekta dandys och aristokratiskt bleka unga kvinnohufvuden, njulningsfullt lutade bakut mot de mjuka sidenkuddarne, medan vårens starka vind kysste fram de första matta rosorna på vin- terblekta kinder.
Grefve och grefvinnan Stjärnes stora engelska vagn med det allmänt beundrade spännet af fyra glänsande bruna fullblod saknades knappast nå- gon dag i den förnäma världens Djurgårdsrevy.
Sedan Sonja icke längre stod, så att säga, midt emellan dem, hade det kommit en glad o c h fri- modig öppenhet i deras umgänge, hvaraf de båda begagnade tillfället att girigt njuta.
Körturer hvarje dag, middagar på Hasselbacken och andra restauranter, kvällarne på teatern, ett beständigt utelif, att hela världen skulle se, af- undas deras lycka!
Under denna ovanliga och bekymmerslösa tid, då grefvinnan Stjärne för första gängen helt och ostördt fick njuta förmånerna o c h behagen af sin ställning, fick hon mindre ofta än tillförene till- fälle att aflägga de hemliga besöken hos Rose, och flere dagar kunde ibland gå o m emellan vi- siterna på Söder.
Historien om miss Blys spöksyn — ty hvad var det väl ändock annat än en spöksyn?
— som trots allt till en tid hade oroat henne, var äfven längesedan glömd, då ej ens den vidskepliga en- gelska tjänarinnan vidare kunnat åberopa något återseende med » herr James ».
* * Vi yttersta ändan af den breda Karlavägen, där de moderna stenpalatserna ännu icke alldeles trampat ned de små Ladugårdslandsrucklen vid sina fötter, där ännu ej gatans filé står putsad färdig och parat, utan murarnes slefvar gå och kalk- dammet ryker mellan ställningar och spiror, dit samlades en vacker vårmiddag stora strömmar af festklädda människor och rullade rader af glän- sande vagnar.
Klockan var omkring tu.
Den stora nya hippodromen, en praktbygnad, vuxen upp ur jorden att fylla en storstads nöjes- behof, skulle invigas med en glänsande matiné af det Waldenfeldtska sällskapet, o c h biljetterna hade redan flere dagar i förväg till höga priser slutsålts till en publik, som i sig inbegrep allt, hvad Stockholm egde lysande och förnämt Naturligtvis saknades ej det Stjärneska livréet i raden af betjänternas o c h kuskarnes färgrika dräkter, där de, uppställda bredvid sina vagnar, under samspråk från kupé till kupé sökte förkorta tiden, medan föreställningen pågick.
Inne i den väldiga cirkusbyggnaden tedde sig en brokig och lysande syn.
Den, som stod nere på arenan, fick närmast intrycket af att befinna sig på botten af en jättelik krater, hvars stupande väggar rundt o m kläddes med en ymnighet af färg- lysande, lefvande blommor, så till sista plats voro alla gallerier o c h rader från golf till tak fyllda med åskådare.
Öfver det hela simmade det elek- triska ljuset som en luftig glänsande slöja och bröt sin strålglans i blixtrande juveler, i unga, sköna, förväntansfullt glänsande ögon.
I en af de små logerna på ömse sidor om gån- gen från stallet sutto grefven och grefvinnan Stjärne i sällskap med baron Furgeon vid den franska legationen, som grefven inbjudit dela deras loge, då han först samma dag anländt från en seme- sterresa och ej kunnat anskaffa någon biljett.
En synnerligen anmerad premiérestämning råd- de.
Ett monotont sorl från tusen samtal steg i en enda väldig ljudvåg upp under den järnspända rotundans hvälfning.
Från första parkettraden midt emot grefve Stjär- nes loge riktades tvänne kikare uppmärksamt tvärs öfver arenan.
Det var Kurt Stråle o c h hans vän baron Ruda.
» Se där, där har du din charmanta » svärmor », sade Ruda o c h skrufvade in sitt glas i skarpaste focus.
» Jag har redan observerat henne; j a g kan ej förneka, alt denna vidunderliga kvinna, som jag nu så väl lärt mig värdera till hennes rätta halt — j a g kan ej förneka, att hon är för- ledande skön, hur gärna jag än skulle vilja vara blind för hennes ytliga behag.
Jag var en gång nära att falla i hennes nät, Ruda.
Gud vare lof — nu är jag räddad, för evigt räddad. » » Ah — bah — du tar saken så aux serieux.
På afstånd kan man väl dock få beundra henne och njuta.
I dag tycks hon särskildt lagt an att åstadkomma något utomordentligt med sin toalett.
Och — vid Jupiter — hon har lyckats öfver all beskrifning. » » Tycker d u?
» » Tycker j a g!
Prosaiska själ!
Se, se, denna smaragdgröna sammetsrobe, skiftande som skinnet på en vacker orm, smidigt efter hvarje hennes rö- relse.
Ah, det är helt enkelt storartadt. » Kurt Stråle svarade ej.
Han kände numera alltid ett visst obehag bara af att se Käthe Stjärne, ehuru hon fångade hans blick med magnetisk loc- kelse, så som vissa tropiska ormar uppgifvas äga förmåga att ljusa sina offer.
Och än mer plågade det honom att behöfva tala o m henne.
I detsamma stämde ock orkestern upp med en bullrande cirkusmazurka, förebådande entrén, o c h allt samtal dränktes i hornstötarnes skall.
* * Den första afdelningen af programmet var afslu- tad, och stallbetjäningen tågade in med sina kvastar o c h krattor att jämna rännbanans såg- spån.
En del af publiken reste sig att fördfifva pausen vid ett glas lemonad i buffeten eller ett besök i stallarne.
Stråle o c h Ruda voro bland dem, som blefvo sittande.
Plötsligt föll Kurts blick på ett namn i program- met, som han likgiltigt genomögnat.
» Världens förnämste jockeyryttare, signor Antonio Bosca, i sina utomordentliga prestationer på osadlad häst ».
Han skulle uppträda först i den kommande afdel- ningen.
» B o s c a », sade han och ryckte Ruda i armen, i det han höll fram programmet för hans ö g o n; » var det ej om den mannen du en gång berättade mig en egendomlig historia för ett år sedan, och som då uppträdde å Djurgården?
Det var j u han som reste världen rundt för att söka sin hustru, och som du var med och räddade från att drunkna i Themsen en höstkväll, då han skiljdes från henne och från att räknas bland de lefvandes antal. » » Jo, mycket riktigt.
Han tillhörde redan då detta sällskap.
Hans spaningar tyckas förbli evigt lika fruktlösa. » » Jag minns ej detaljerna af denna mystiska sak.
Ni hade j u kommit hem en kväll från er klubb; vid ett brohvalf upptäcker ni en folksam- ling; ett lik, som det såg ut, tycks drifva i ström- men; du och en kamrat få det i land, det lefver — — Var det ej så? » » Alldeles.
I fem veckor låg den obekante på ett anspråkslöst hotell, där vi inackorderade ho- nom, sväfvande mellan lif och död.
När han ändtligen kom till helsa och klara sinnen, fann han sitt hem sköfladt, sin hustru rest ifrån, allt förintadt.
Hon hade genom polisen fått upplys- ning, att han var omkommen.
Ty det troddes allmännt.
Han var bara en stackars oordentlig äfventyrare till cirkusryttare, men han måtte ha älskat henne passioneradt.
Han gjorde försök till själfmord vid upptäckten, att hon öfvergifvit ho- nom. » » Jag minns, du berättade det.
Del var då han sargade sig till detta vidunderliga ärr, han ännu bär.
Ja, det var en egendomlig historia.
Roma- nerna i lifvet öfverträffa ofta dem i böckerna.-.
» Tst — musiken spelar upp.
Han kommer, vi ha h o n o m redan här! » Det går ett sorl genom den väldiga cirkusbygg- naden, ett öfverraskningens och beundrans sorl, när Antonio Bosca spränger in.
Under slöjor och flor färgas fina kinder, och som på ett gifvet kom- mando fällas alla kikare upp till mönstrande ögon.
Denne man företer ock en sällsynt ståtlig skic- kelse till häst; han rider ett stort svart engelskt fullblod med höga spänstiga ben och nobla former.
Själf tyckes han vara skapad i ett med del djur, han rider; så gjuten vid sadeln fogar han sig smidigt och dock manligt behärskadt efter hvarje dess rörelse.
Och så detta egendomliga ansikte, som aldrig förfelade att, särskildt på kvinnorna, göra ett djupt intryck.
Det var hvarken regelbundet eller vackert, men ingen skulle heller gärna vilja kalla det fult.
Under ett par väldiga, långt och buskigt fram- springande ögonbryn brunno djupt liggande mörka ögon med en intensiv eld.
Näsan var stor och något snedtryckt, dock ej oädel till formen.
Kä- karne voro starkt utvecklade; en blåsvart skägg- botten färgade haka och öfverläpp.
Men hvad som i synnerhet bidrog att gifva del hela en egendomlig karaktär var ett långt, zig- zagformadt, bredt ärr, som ifrån venstra tinnin- gen gick ned öfver kinden o c h försvann på hal- sen under den kulörta ståndkragen.
Denna ärr- fåra hade en blekt hvit färgton, som skarpt af- tecknade sig mot den föröfrigt mörka hyn.
Med den lilla j o c k e y m ö s s a n i handen och sänkt hufvud red han helsande tvänne hvarf kring ba- nan, medan en tveksam applåd togs upp af nå- gra djärfva kvinnohänder och hastigt svällde ut till en bedöfvande salva, som kom takhvälfnin- gens grofva järnsträfvor att sjunga som en lutas strängar.