Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Preste-Slåndet remitterad motion, har Professor Retziusj med anledning af Stats-Utskoltets, uti dess ufgifne Utlåtande N:o 63 angående reglering af Allmänna Indragnings-staten, gjorde tillstyrkan, att Rikets Ständer måtte för enkan efter aflidne Professorn Fries bevilja en pension af 300 R:dr årligen, att utgå, så länge hon lefver ogift och befinner sig i nödställd belägenhet, begärt, att, i enlighet med hvad Rikets Ständer under enahanda förhållanden redan beviljat, denna pension måtte få beräknas öch utgå, antingen från mainu ns dödsdag den 8 April 1839, eller ock från den dag, då hans lön såsom Intendent vid Zoologiska Museum upphörde, eller den sista i berörde månad, enligt ett af Kongl. Wetenskaps-Aeademiens Kamererare meddeladt bevis; och som Rikets Ständer bifallit, att de aflidne Professorn Lings och Protocolls-Secreteraren Borgs enkor beviljade pensioner må efter sistnämnde grund beräknas, Bih, till R.
St. Prot iSq. 4 Sami. 1 Afd 2 Band. 6 Haft. 2 10 Stats-Utskottels Utlåtande , N.o 221. tillstyrker Utskottet, att, med bifall af motionen, Rikets Ständer måtte besluta, att enkan Fries må ega alt beräkna och uppbära den för henne tillstyrkte pension från och med den 1 Maj 1839, då hennes aflidne mans lön såsom Intendent vid Zoologiska Museum upphörde.
Ank. till Exp. Ulsk den 11 Julij kl. 11 f. m.
Utlåtandej i anledning af åter remiss ä Utlåtandet N:o ga. (U. A.) Sedan Stats-Utskoltets berörde Utlåtande, angående några med Statsregleringen gemenskap egande allmänna frågor, blifvit från samtlige RiksStånden åteiTemitteradt, får Utskottet härmed besvara de dervid gjorde anmärkningar : l:o Utskottets yttrande, att, i sammanhang med extra Stats-regleringen, Utlåtande skulle komma att afgifvas öfver de af Kongl. Majrt äskade eller af enskilde motionärer begärda anslag till sådane utgifter, som endast för en gång eller för serskilda, till viss tid begränsade, föremål erfordras, har uti Borgare-Ståndet föranledt de anmärkningar: att det icke vore med GrundJagarne öfverenstämmande att göra skillnad emellan Stats-utgifterne och upptaga vissa af dem uti en så kallad extra Stats-reglering, hvilket ej eller egt rum mera än under de 2:ne sistlörflutne Riksdagarne, samt att denna fördelning äfven medförde den olägenhet, att, då den ordinarie
Stats-regleringen endast gäller intill slutet af det år, då ny Riksdag inträffar och annan Riksstat fastställes, fortfara deremot anslagen å den extra under vissa år, hvadan den senare Stats-regleringen i sjelfva verket blifver mera ständig, än den ordinarie.
Då hvad
Utskottet sålunda tillkännagifvit, i afseende å den den vid Stats-regleringens behandlande följde princip, blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet utan anmärkning lemnadt och Bonde - Stals-Vtskoltets Utlåtande, N:o 221, ii Ståndet förklarat sig låta dervid bero, anser Utskottet sig endast behöfva det förra yttrandet åberopa. 2:o
Denna punkt innefattande förslag, i afseende å beräkningen af ersätning för den under lönerne uppförde spanmåi, har blifvit bifallen uti Bonde-Ståndet, men ifrån öfrige Kiks-Stånden återremitterad.
Dervid bar likväl hemställan, alt, för skyndsammare uppnående af det ändamål, som Rikets Sländer, med deras vid sista Riksdagen fattade beslut att lill nya löner elier lönetillökningar, spanmåi icke måtte anslås, åsyftade, eller att all spanmåls-beräkning under lönerne borde upphöra, lönerne för de embets- och tjenstemän, som efter vidtagandet af nya Slats-regleringen tillsättas, måtte utföras endast i penningar till deras nuvarande belopp, med tillägg, för den under lönerne uppförde spanmåi, af skillnaden emellan det hittills antagne pris af 6
R:dr och det pris af 7 R:dr, hvartill Utskottet ansett detsamma, efter medium af Riksmålkegångeu, kunna beräknas, eller 1 R:dr för hvarje tunna, endast föranledt den uti BJrgare-Ståndet framställde anmärkning, att derigenom skulle för embets- och tjenstemännen uppkomma en icke förut afsedd löneförbättring, hvarföre, utan den af Utskottet föreslagna contanta ersättning, spanmåls-beräkning för de embets- och tjenstemän, som hädanefter utnämnas, borde upphöra.
I anledning häraf får Utskottet anföra, att då borttagandet af den, vid bestämmandet af embets- och tjenstemännens löner i beräkning tagne förmon, att de skola erhålla tillökning för viss qvantitet spanmåi, i den moa Riksmarkegången öfverstiger 6 R:dr tunnan, skulle medföra en nedsättning uti aflöningen, hvartill skäl så mycket mindre förefinnes, som de nuvarande lönerne icke synas öfverstiga, hvad behol och billighet påkalla, utan fastmera klagan öfver deras otillräcklighet i allmänhet blifvit förd och flere förslag om förhöjning framställde, Utskottet, för dess del, tror afseende å berörde yrkande icke skäligen kunna fästas; och anser Utskottet för öfrigt, att förslaget om spanmåls-beräkningens borttagande emot ersättning i contant af 1 R:dr per tunna, ingalunda kan såsom löne-förbättring betragtas, då, enligt hvad Utskottet förut upplyst, den ersättning, som, i följd af Riks-markegång, utgått, under de sistförllutne 5 åren per medium utgjort 1 R:dr 9 sk. 10 rst. och, om man beräknar 10 års medium, belöper sig till 1 R:dr 2 sk. 11 rst., eller något utöfver det föreslagne beloppet, samt hvad vidkommer den af några Talare yttrade förmodan, att
Riks-markegången för framtiden skall komma att uppgå till ringare belopp, det icke lärer undfalla uppmärksamheten, att sådant helt och hållet är beroende af tillfälligheter, hvilka ingalunda kunna beräknas, hvadan motsatsen lika lätt kan inträffa, vid hvilket för - 12 Slals-UtskoUets Ullätanclej N.o 221. hållande någon annan beräkningsgrund icke lämpligen synes kunna antagas än den, som instämmer med resultatet af erfarenheten under de sistförllutne 10 åren och hvilken jemväl i andra likartade fall vanligen blifvit följd.
Af alla dessa skäl, och då Utskottet sålunda anser håde Statens och tjenstemännens rätt och fördel derigenom vara behörigen iagttagne samt det för öfrigt skulle leda till väsendtlig förenkling uti räkenskaperne jemte Staters och allön ingsliq viders uppgörande om spanmäls-beräkningen kunde upphöra; hvarförutan det för embets- och tjenstemännen synes vara vida fördelagtigare, om de kunde lönebeloppen med säkerhet beräkna, än om dessa skulle vara beroende af omskiftande varupris, finnér Utskottet sig böra vidblifva dess uti 1 momentet, i fråga om spanmåls-ersältningen till de embets- och tjenstemän, som efter nya Stals-regleringen utnämnas, afgifne, af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet utan anmärkning lemnade och af Bonde-Ståndet bifallne förslag.
Beträffande derefter hemställan, angående beräkningen af spanmåls-eiv sättningen till de nuvarande tjenstemännen; så har deremot blifvit anmärkt, att, då dessa genom fullmagter äro försäkrade att, i den mon Riksmarkegången öfverstiger 6
R:dr, njuta ersättning för den under lönerne anslagne spanna ål, Rikets Ständer icke ega att uti dessa lagliga rättigheter göra någon inskränkning.
Utskottet har, vid behandling af denna fråga, ingalunda förbisett, utan tvertom uttryckligen erkänt de lagliga anspråk, nuvarande embets-och tjenstemän ega, att bibehållas vid de förmoner, som, genom fullmagter, blifvit dem försäkrade; men då Utskottet, just af detta skäl, funnit sig icke kunna för dem föreslå en för alltid till beloppet bestämd ersättning, har Utskottet deremot trott, att, lika litet som hinder förut ansetts möta, att föreskrifva förändring uti den tillförne brukliga methoden för Riksmarkegångens uträknande, Rikets Ständer kunna anses förhindrade att, i afseende å Riksmarkegångens bestämmande, stadga, det sådant bör ske för 5 år i sender, efter medium af de nästföregångne 5 årens medelpris, samt att, vid öfvergången till detta heräknings-sätt, någon obillighet emot nuvarande löntagarne ej eller skulle kunna anses ega rum, då markegången de sistförllutne 5 åren i allmänhet varit hög; hvadan ock ersättningen för dem kom me att utgöra 10 sk. mera per tunna, än som, efter 10 års medium, till grund för framtida allmän beräkning, blifvit föreslaget; börande för öfrigt, i anledning af den förekomne anmärkningen, att, genom antagande af Utskottets förslag, kunde inträffa, att en nuvaranda tjensteman, som afginge kort efter det åis-markegången öfverstigit den föreslagna medel-beräkningen, skulle förlora en del af de förmoner, Slals-Utskottets Utlåtande, N.o 221. lion, efter nuvarande förhållande, egt att åtnjuta, Utskottet erinra, att det lika lätt kan hända, antingen att en dylik tjensteman, en föregången tid, under låg markegång, genom medel-beräkningen njutit ersättning, fullt motsvarande skillnaden det år, då den högre markegången uppkommit eller ock att tjenstemän afgå under sådana förhållanden, att de genom medel-beräkningen undfått mera, än de efter års-markegång kommit att åtnjuta: och då det således skulle bero af slumpen, om vid den period, då en nu i tjenst varande tjensteman kommer att afgå, spanmåls-beräkningen efter års-markegång skulle hafva medfört förhöjning eller nedsättning, i jemnförelse med den föreslagna medel-beräkningen; men det deremot, på sätt här förut är vordet yttradt, otvifvelagtigt måste för embels- och tjenstemännen vara vida fördelagtigare, att, i stället för en dylik, på vinst och förlust ställd beräkning, utan någon nedsättning i löne-villkoren på det hela,
erhålla dem jemnt fördelade på hvarje år, hvarigenom en tillförlitlig beräkning af tillgångarne för nödiga utgifter kan uppgöras, förmodar Utskottet, att embets- och tjenstemännen icke böra med det ifrågavarande förslaget finna sig missbelåtne eller deras rätt förnärmad.
På grund af allt detta, har Utskottet icke funnit skäl frånträda, hvad uti ifrågavarande hänseende blifvit yttradt i förra Utlåtandet, hvilket således åberopas. 3:o Den af Utskottet gjorde framställning, i afseende å de brister, som genom öfverassiguering å besparingarne, egentligen å 2:dra Idufvud-Titeln, uppkommit, bär hos Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet lern näts utan anmärkning, allenast med den framställning af en ledamot af förstnämnde Stånd, alt Utskottet borde upplysa, hvad med Stats-Verkets reserv-fond förstås, samt blifvit af Bonde-Ståndet bifallen.
Deremot är hos Borgare-Ståndet vordet anmärkt, att, då åtal emot Siats-Rådets förre ledamöter snart kommer att anställas för de å besparingarne skedde öfverassigneringar, hvilket åtal blifvit af Sta ts-UIskottets anmärkningar föranledt, det vore besynnerligt, att StatsUtskottet, genom sitt förevarande förslag, ville på visst sätt legitimera det klandrade förfarandet; att orri det än måste medgifvas, att, genom förberörde åtgärder, tänkvärda tinanciella olägenheter äro för handen, som, utan Ständernes mellankomst, blifva för Styrelsen qvarstående, tillhörde det likväl Regeringen att, genom Proposition i ämnet, appellera till Ständerne, för att vinna befrielse ifrån den förlägenhet, hvartill Kongl. Maj:ts nuvarande Rådgifvare-personal icke varit vållande; att, ehuru endast 2:dra Hufvud-Titeln vore exempelvis omnämnd, 1839 års Revisions-Berättelse utvisar, att äfven å 3:dje, 7:de och 10;de IIufvud-Titlarne, brister förefunnos samt att det icke Stals-Utskoltels Utlåtandej
N;o 32/. blifvit tydligen uttryckt, att meningen vore, det äfven den brist, som uppkommit åren 1838, 1839 och 1840, borde balanceras.
Jemte det Utskottet, i afseende å den ifrågaställde upplysningen om hvad som menas med Ståts-Verkets reserv-fond, hänvisar till det serskilda yttrande angående samma fond, som kommer att afgifvas, samt får fästa uppmärksamheten derå, att då hvad Utskottet uti nu ifrågavarande punkt yttrat, i ett sammanhang tages i betraktande, deraf lärer finnas tydligt, det Utskottets förslag afser, att det belopp, hvartill öfverassigneringen å besparingarne vid innevarande års slut må uppgå och för närvarande endast lärer förefinnas å 2:dra Hufvud-Titeln, bör, i afbidan å det beslut, som, efter föregången laga pröfning af det för öfver-assigneringarne bestämda åtal, kan varda fattadt, balanceras å reserv-fonden, hvars tillgångar till betäckande deraf hittills varit använda, samt att fbljagtligen Utskottets hemställan icke har för afsigt att bereda något godkännande af den anmärkta öfverassigneringen; har Utskottet, då dess förra yttrande kan anses instämma med 3:ne Riks-Stånds mening, funnit sie: böra dervid förblifva. • • t* i 1 • i 4:o
I afseende å Utskottets förslag, huru med dispositionen af de serskiide Iiufvud-Titlarnes besparingar för framtiden bör förhållas, hafva anmärkningar uti samtlige Riks-Stunden egt rum, hvarvid hos Ridderskapet och Adeln samt Preste- och Borgare-Stånden hufvudsakligen blifvit anfördt: att i fråga om Kongl. Majrls rätt att disponera besparingarne i stället för de begagnade uttrycken ”serdeles för bestridande af sådana utgifter — —, så vidt de äro tillfälliga och icke af permanent egenskap,” bordt utsättas, att besparingarne endast till nämnde ändamål få användas samt bestämmas, att anslagen icke malte fortfara för samma person längre än 1, 2 eller högst 3 år, hvarförutan stadgandet, att arfvoden af permanent egenskap icke må på besparingarne anvisas, kunde eluderas genom förklaringen, att de vöre tillfällige, ehuru de årligen anvisades; att, då anmärkning blifvit gjord emot de af Kongl.
Maj:t på besparingarne gjorde anordningar, det vore en motsägelse alt, genom anvisandet af serskilda anslag, sätta Styrelsen i tillfälle att med enahanda dispositions-sätt fortfara; att det ändamål, som med Utskottets förslag åsyftats, eller att förhindra öfverassignering kunde vinnas derigenom, att antingen Kongl. Maj:t första året inskränkte anvisningarne på besparingarne, så att de sedermera icke behöfde ega rum på andra, än kända belopp, eller ock blefve föreskrifvet, att
Regeringen ej må på besparingarne anordna en större summa, än som motsvarar den af Utskottet uppgjorde beräkning; att, äfven om en sådan anvisning, som Utskottet föreslagit, ansåges lämplig, den borde, på sätt Herr von Troil i sin reservation yrkat, inskiänkas till anslag Ståls-Utskottets Utlåtande j IV.-o 221. för ett år, emedan det borde vara möjligt alt, efter nämnde tids förlopp, erhålla fullständig kännedom om de uppkomne besparingarne; att en dvlik anvisning så mycket heldre, emot hvad Utskottet antagit, vore att såsom ett nytt anslag betragta, som, derest enahanda dispositions-sätt alltjemnt skall fortgå, någon ersättning för det först anvisade beloppet icke erhålles; varande derjemte uti Preste-Ståndet erinradt, att, om de af Utskottet föreslagne föreskrifter skola meddelas, serskilda medel för den tid, som förflyter, innan de kända besparingarne få disponeras, äfven böra anvisas å de Hufvud-Titlar, som Utskottet icke tagit i beräkning, samt slutligen, att det belopp, hvartill besparingarne för år 1837 blifvit af Utskottet uppgifne, vore högre än nämnde års Riks-Hufvudbok upptager.
Uti Bonde-Ståndet har, jemte instämmande uti Herr von Troils, E j reservation vid Utskottets förra Utlåtande, blifvit yrkadt, alt besparingarne borde till Riksgälds-Contoircl lefvereras.
Hvad angår sjelfva hufvudsaken, eller förändrade stadganden, i afseende A dispositionen af besparingarne; så vill det af de inom Riks-Stånden förefallne discussioner synas, som Utskottets syftemål med den gjorda framställningen icke blifvit af alla rätt uppfattad.
Ulskottet har nemligen ingalunda haft för afsigt, hvarken att inskränka den rätt alt disponerade inom HufvudTitlarne uppkomne besparingar, som Rikets Ständer hittills Kongl. Maj:t medgifvit, eller att, för de å besparingarne anvisade utgifters bestridande, bereda större tillgångar, än hittills varit att använda, utan endast att, genom förbud emot besparingar nes disponerande förr, än de, enligt afslutade räkenskaper, kunnat blifva till beloppet bestämda, förekomma tillfällen till så beskaffade öfver-assigneringar, som för närvarande inträffat, samt att, för detta ändamål, och på det Kongl. Maj:t, under öfvergangen till detta förändrade dispositions-sätt, icke måtte sakna enahanda tillgång, som annars skulle hafva förefunnits, Kongl.
Majit skulle ega att, af under händer hafvande medel, eller reserv-fonden, disponera enahanda belopp, hvartill besparingarne förmodats uppgå.
Då emedlertid cn dylik förändring blifvit inom samtlige RiksStånden bestridd och det således synes instämma med Rikets Ständers mening, att Kongl. Majit, som hittills, må ega att, i den nion besparingarne blifva kända, anordna desamma till sådana utgifter, hvartill Ständerne medgifvit, alt de få användas, har Utskottet funnit sig böra, med frånträdande af dess förra yttrande, föreslå Rikets Ständer, alt hos Kongl.
Majit i underdånighet anmäla, att de väl å ena sidan, 1111, såsom tillförne, inse och erkänna nyttan och nödvändigheten deraf, att Kongl. Majit eger rättighet att de å en eller annan Stats-Utskottets Utlåtande j N.-O 121.
Hufvud-Titel uppkommande, till beloppet kände, besparingar disponera lill de med Titelns anslag åsyftade ändamål och för bestridande af sådane, vid den af Rikets Ständer verkställde Stats-reglering, ej påräknade utgifter, hvilka under tiden emellan Riksdagarna kunna finnas af oundvikligt behof påkallade; men åter, å den andra, serdeles vid denna Riksdag, erfarit sättet, huru en dylik, åt Kongl.
Maj:t senast genom Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 6 October 1834, upplåten, dispositions-rätt blifvit begagnad, hvarigenom dels det dermed hufvudsakligen åsyftade ändamål synes Rikets Ständer i betydlig mon förfelas och dels nya omsorger för Rikets Ständer uppkommit, att bereda utvägar att återföra årliga redovisningen för Stats-verkets medel till den ordning, som Rikets Ständer' anse oundvikligen nödig för Statens betryggande och möjligheten för Rikets Ständer att, genom sina Revisorer eller Stats-Utskott, kunna åstadkomma en ändamålsenlig granskning; hvadan Rikets Ständer, som, genom den nu verkställde nya Stals-regleringen, medelst ökade anslag å Riks-Staten, i vissa delar, sökt afhjelpa några af de behof, för hvilkas fyllande ifrågavarande tillgångar sedan sista Riksdag tagits i anspråk, beslutat: alt de besparingar, hvilka intill nästa Riksdag kunna å någon eller några af Hufvud-Titlarne uppkomma, må fortfarande af Kongl. Maj:t användas till sådane af Rikets Ständer ej förut pröfvade utgifter, hvilka hädanefter kunna finnas för Rikets st}Telse af oundvikligt behof påkallade, för samma ändamål, som med hvarje Hufvud-Titels anslag afses och hvilka utgifter alltid måste vara tillfälliga, och icke af permanent egenskap, hvaraf också följer, att besparingarne i intet fall må komma i fråga att begagnas till bestridande af årliga löner och arfvoden, hvilka böra rätta sig efter den Stats-reglering, som af Rikets Ständer blifvit godkänd och måste betragtas såsom gällande, intilldess densamma i vederbörlig ordning förändras; vid hvilken disposition i öfrigt må iagtlagas, att de besparingar, som ett år reserveras, kunna ett följande år användas; och torde Rikets Ständer jemväl i underdånighet anhålla, det vederbörande förvaltande Embetsverk må undfå föreskrift att så inrätta räkenskaperne, att ej mindre till ledning för Kongl. Maj:ts disposition, de uppkomna besparingarnes belopp, än ock deraf skedde utbetalningar deraf fullständigt utvisas.
Emot hvad Utskottet uti denna punkt föreslagit, har blifvit anmärkt, dels Stals-Utskoltels
Utlåtandej N.o 22/. j^ dels att, då Ständerne ega beslutande rätt i Stats-reglerings och anslagsfråg°r, det icke vore lämpligt, att
Ständerne såsom en underdånig anhållan framförde, hvad Utskottet hemställt, utan borde derom meddela bestämdt beslut, dels af en ledamot utaf Preste-Ståndet, att den af Utskottet föreslagne hemställan skulle blifva mera omfattande, än Ständernes underdåniga skrifvelse vid förra Riksdagen, som endast afsåg, att Kongl. Maj:t icke skulle fastställa nja lönings-stater, såvida dertill erfordrades högre anslag, än Rikets Ständer beviljat, hvadan samma ledamot yrkat, att den åsigt borde uttryckas, alt Kongl. Maj:t ej är förhindrad företaga organisation af Embetsverk," när den kan med för handen varande medel utföras.
Då emedleitid Utskottet, för dess del, anser den fråga, sorn förevarande punkt innefattar och hvilken angår åtgärder, som af Kongl. Maj:t skulle vidtagas, icke lämpligen kunna behandlas annorlunda, än i den form, som blifvit föreslagen, finnér Utskottet sig böra dess förut gjorde hemställan vidblifva. 6:0
Den af Utskottet uti förevarande punkt gjorde hemställan, som Bonde-Ståndet bifallit, har uti de öfriga Riks-Stånden föranledt de anmärkningar, att, då tjenstemännen sjelfve aftjena den begrafningshjelp, som vid deras dödsfall till sterbhusen utbetalas, det vore i högsta måtto orättvist och ledande lill flere olägenheter, om sterbhusen icke, likasom hittills, skulle vara berättigade att genast efter dödsfall begrafningshjelpen utbekomma, utan'nödgas densamma delvis, efter 3 och 6 månaders förlopp, uttaga; äfvensom att för sådane möjligen inträffande fall, då begrafningshjelp icke af eftei trädarne aftjenas, ersättning för hvad den aflidnes sterbhus undfår, ej på sätt Utskottet föreslagit, borde tagas af Reservfonden, hvilken derigenom småningom kunde blifva förminskad, utan godlgöras af Hufvud-Tilelns besparingar eller öfverskotten å Stals-verkets inkomster.
Utskottets hemställan, alt, vid dödsfall, de 6 påföljande månadernes lön måtte såsom begrafningshjelp till den aflidnes sterbhus utgå, har dels varit föranledd deraf, att, enligt hvad Utskottet inhemlat, vid indeldta Armeen ofta vida längre uppehåll med begrafningshjelpens utbetalande skall hafva inträffat, dels ock hufvudsakligast på det att begrafningshjelpen icke vidare må behöfva med andra utbetalningar å besparingarne sammanblandas; men då det icke kan bestridas, att i allmänhet för sterbhusen är af vigt att begrafningshjelpen skyndsamt erhålla, hvarförutan den icke kan till det dermed afsedde ändamål användas, har Utskottet, som, vid öfvervägande af de gjorde anmärkningarne, funnit sistnämnde syftemål kunna uppnås, fastän lönen blefve såsom begrafningshjelp förskottsvis anordnad, ansett, alt, i fråga om Bih. till R.
Prot. 1840. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 6 Haft. 3 Sials-Utskottets Ullålande, If.o lixt. sterbhusens rätt alt genast efter dödsfallet begrafningshjelpen utbekomma, må ■vid livad hittills varit stadgadt, kunna förblifva.
Hvad angår anmärkningen emot Utskottets förslag, att, då en afliden tjenstemans efterträdare ej kommer att aftjena begrafningshjelp och ett deremot svarande belopp ej blifver disponibelt, begrafningshjelpen måtte af reserv-fonden anvisas så böra dylika fäll blifva högst sällsynta, enär de, som med fullmagter nämnas till tjenster, vid hvilka begrafningshjelp bör beräknas, äro pligtige att sådan aftjena, samt, om det stadgas, att lönen för de efter dödsfallet nästföljande 6 månaderne skall till begrafningshjelpens ersättande användas, deraf följer, alt aflöningen vid tjensten icke förr, än den, med iagttagande häraf, blifver ledig, kan som arfvode till tjenstförrättande personer användas, hvadan tillgång till begrafningshjelpens godtgörande ej bör komma att saknas i annan händelse, än om den aflidnes tjenst vore till indragning bestämd och dödsfallet inträffade vid en sådan tidpunkt, alt återstoden af det då anvisade löne-anslaget ej vore för begrafningshjelpen tillräckligt, samt någon väsendtlig utgift å reserv-fonden således ej blefve att befara; men med afseende å de gjorda erinringarne emot användandet af nämnde fonds tillgångar till dylika ersättningar, tror dock Utskottet sig böra föreslå den förändring, att i nämnde, säkerligen högst sällan inträffande, fall, bristen må af Hufvud-Titelns besparingar ersättas.
I öfverensstämmelse med hvad sålunda är vordet yttradt, får Utskottet, för vinnande af det åsyftade ändamålet, att ligge-tids- och nådårs- eiler begrafningshjelps-besparingarne, icke må varda med Titlarnes öfrige besparingar sammanblandade, hemställa: att till begrafningshjelp efter en afliden tjensteman må, ifrån och med år 1841, användas lönen för de efter dödsfallet näst följande 6 månaderne, dock att den genast, efter hittills stadgad beräkningsgrund, till sterbhuset förskottsvis anordnas; att till Liggetids- och Nådårs-besparing åt Pensions-cassoi ne anordnas lönen för den tid, de dessa Cassör tillkommande dylika besparingar innehållas eller af vederbörande aftjenas; samt att, i sådane fall, då, vid en tjenstemans afgång, det anvisade löne-anslaget tilläfventyrs icke finnes alt tillgå för så lång tid, som till begrafningshjelpens betäckande erfordras, bristen kommer att af Hufvud-Titelns besparingar ersättas.