Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
(Går till dörren till vänster och ropar:) Lolo!
Jag förstår inte att inte Lolo kommer.
LOLO (kommer långsamt inskristirrande blick).
dande med tragisk min och
Nej tack, jag vill ingenting ha.
-- Ja, nu måste jag ut (Går till höger.)
på lektion.
Adjö så länge.
det där är ju bara barnsligheter Du må tro, jag
Kära Lolo, tag nu ditt förnuft till fånga.
har annat till allvarsamma saker att tänka på mig -- han vill skilja mig från Efverling.
Pappa vill inte längre tillåta mig att förlofva
han älskar dig.
Men han -- han -- (Brister i gråt.)
Han såg mig inte ens.
Han gick förbi mig och såg inte åt mig.
Å, det kan jag aldrig, aldrig trösta mig öfver!
Hvad betyder det, när du i alla fall vet att
Men kära Lolo, det syns ju att det hela bara inbillning af dig.
lagt märke till dig på teatern.
Han har aldrig ens
LOLO (med ansiktet i händerna, Ack, det är just det som jag aldrig, aldrig SALLY (kommer tillbaka med ett Jag mötte ett stadsbud med detta. bref).
Det är med ett skrik).
kan trösta mig öfver!
visst från Efverling.
lilla flicka är sjuk och jag hade hoppats, att du
Jag kom så tidigt på morgonen, emedan min
HILMA (bryter det och läser hastigt).
skulle kommit med mig hem och sett till henne.
Hon har haft feber i natt och har ondt i halsen, och jag är så ängslig öfver det ansvar jag åtagit
mig, men kan för din skull inte skicka efter modern.
Flickan gråter och ropar på mamma, men då jag sade att du skulle komma, tröstade hon sig.
Kom snart och förklara mig det mottagande, jag rönte hos dig i dag.
HILMA (springer upp).
Jag går genast förstås.
dagen?
Men du kommer väl åtminstone hem till midHvad ska vi eljest säga till pappa och HILMA.
mamma.
Nu är det min främsta plikt.
Om de också fönstret för att komma till honom när han behöfver --
Ja, men om det är nödvändigt så går jag dit
skulle spärra in mig här, så skulle jag hoppa genom
MODERN (tittar i dörren från förJaså, ni pratar tillsammans.
Då skall jag visst HILMA.
maket.
Hilma af bryter sig tvärt).
inte störa.
Å nej, mamma --
i dörren.
Jag är inte så dum ändå -- (Går.)
Samtalet afstannar ju alltid trärt, bara jag tar
öppet -- men när hon inte vill förstå mig.
Å, det gör mig så ondt att inte få handla
SALLY (till Lolo, som sitter med Jag vet inte hvad du har lagat till för en ansiktet i händerna).
tragedi åt dig nu igen, kära Lolo.
Men jag råder barnsligheter att tänka på här.
dig att krya till dig, för nu har man annat än (Går efter Hilma till höger.)
LOLO (ropar efter henne med gråt Barnsligheter!
Barnsligheter, kallar de det och knutna händer).
allihop.
Åh, ni ska få se att Lolo inte längre är
något barn.
-- Ni ska få se, ni ska få se!
(Springer
fram till kakelugnen, där en brasa brinner, och drar för Ja, det kan jag göra.
Men jag kan också göra
spjället, så att röken slår fram, drar det strax upp igen.) något annat.
Men först ska han veta det.
borde få honom att rädda mig.
(Mormor kommer från förmaket.
Lolo kastar sig i hennes armar.)
Mormor, jag är så olycklig!
MORMOR. (Sätter sig.)
Hvad går det då åt dig?
LOLO (med hufvudet i hennes knä).
Mormor -- jag älskar.
Jag älskar.
LOLO. MORMOR.
kan det vara för en, som du gått och förälskat dig i?
Herre gud, hör på barnet!
Hvad i all världen
sig om mig.
Mormor -- jag älskar en man, som inte bryr MORMOR.
Det märks att du är ett barn, annars skulle du flicka går och förälskar sig i en man, som inte bryr sig om henne!
Nå, nu har jag väl aldrig hört något värre.
skämmas att tala så.
Tror du att någon fullvuxen
Men, mormor, jag dör af det.
Du talar så att det är både synd och skam.
och gud nåde mig, om jag skulle vågat komma till min salig mor med sådant. -- Det skulle blifvit risbastu, det, helt enkelt.
Å, det finns ingen, ingen som förstår mig!
LOLO (springer upp, tragisk).
så'nt där, som inte alls passar sig för en välupptänkte på att vara till lite hjälp för din stackars gamla mormor.
Jag har annat till allvarsamma
Hör, Lolo, i stället för att gå och fundera på
fostrad flicka -- så vore det mycket bättre, om du
saker på sinnet, jag, må du tro.
Du kan inte ana, du, hur tungt det är att vara gammal och känna, att man är öfverflödig.
Är mormor?
LOLO (frånvarande).
det -- tusende små nålsting, du!
Allt ska hemlighållas för mig. hvad det är fråga om?
Nu detta med Hilma.
Det går ingen dag, som jag inte får känna Vet du
LOLO (som förut; ruskar på hufJag vet inte. vudet).
-- hon menar inte illa, naturligtvis, men hon förstår mig inte.
Det finns ingen här i huset, som förstår mig eller som tänker på mig.
Bara en att jag sätter värde på att bli tillsagd när de
Du kunde just låta falla ett ord till mamma
sådan småsak som till exempel detta.
Mamma vet dricker kaffe -- men tror du hon bryr sig om det
-- nej då, det är precis, som om hon hade något på bordet som jag inte fick se.
LOLO (med stirrande blick och Ja, det ska jag säga till mamma. tragisk ton).
MORMOR (som spejande närmat sig Kunde jag inte tro det -- där ä' nybakta
frukostbordet, talar för sig själf).
pepparkakor i dag -- och inte en enda med på korgen in till mig i morse.
(Ridån ned.) _________
TREDJE AKTEN. dager genom fönstren.
(Samma rum som i första akten.
Tidig morgon, halfLolo kommer inspringande från flickornas rum, lämnande
alla dörrar öppna bakom sig.
Hon, liksom alla de andra,
som efter hand komma in, äro klädda i morgonrockar med oordnadt hår, så att man ser att de blifvit uppskrämda ur sömnen eller medan de voro sysselsatta att kläda sig.
Strax SALLY.
efter Lolo följer Sally.
Hela scenen mycket fort och bullersamt.)
soffan och talar under gråt och skrik.)
Å, jag har så ondt -- gif mig något att dricka -- gif mig mjölk.
(Reser SALLY.
LOLO. sig upp och ropar:) Mjölk, mjölk, det är ju motgift.
Motgift.
Hvad är det du yrar om?
Jag har ju sagt dig att jag -- (skriker) vill dö.
(Kastar sig i
Gif mig mjölk.
Vill du då ta lifvet af mig.
(Sally springer ut genom dörren.)
HILMA (kommer instörtande från Lolo! Gud i himlen!
Jag skickar efter doktorn.
Efter doktorn.
Kan jag inte ens få dö i fred.
LOLO. flickornas rum).
Jag vill dö i fred.
Jag vill dö, hör du, jag vill dö -- Men, kära Lolo -- hvad har händt?
Jag skref till honom, att om jag inte i går kväll
fick ett ord från honom -- (Får plågor igen, ropar:)
Men kan ni då inte ge mig mjölk, jag dör ju.
(Sally kommer med mjölk, gamla Johanna efter henne.
Sally ger och säger med värdighet:) Johanna!
Kalla hit pappa vill taga afsked af dem.
Lolo dricka, hon tömmer ifrigt hela spilkummen, blir lugnare och mamma!
Jag vill -- (Blir rörd och börjar snyfta.)
Jag JOHANNA.
Herre Jesses ett så'nt elände.
Jag går efter LOLO (reser sig till hälften).
tande till Hilma.)
Jag skref att jag skulle dö, om han inte svarade -- HILMA.
Johanna, jag förbjuder dig.
(Johanna går.
Snyf-
Men hvad har du då tagit?
Morfin!
LOLO. SALLY.
Hvar fick du det från?
Jag stal det hos mormor.
Hos mormor?
Hade hon?
Hvar är flaskan?
På bordet där inne.
Du kan se, att den är
(Sally springer in.
Till Hilma:)
Jag har ännu ett uppdrag till dig.
Du ska gå till honom och säga honom allt.
Han ska åtminstone lägga en
blomma på min graf.
(Börjar må illa igen och skriker:) Mer mjölk!
(Hilma vill springa ut, föräldrarna komma i detsamma
inrusande, modern kastar sig på knä vid soffan och omfamnar Lolo gråtande, fadern böjer sig öfver henne och håller hennes springer upp, håller sig under bröstet med tecken till plågor och störtar in i sitt rum igen.
Hilma efter henne.) föräldrarna). händer, under utrop af bestörtning.
Hon stöter dem ifrån sig,
SALLY (kommer ut och säger till
Hon har tagit mormors
morfin.
Mormors -- men det är ju inte morfin.
skref för att lugna mormor, när hon hade mag-
Nej visst -- mamma vet ju det där, som doktorn
plågor, och som han lät henne tro var morfin -- det är alldeles oskyldigt, men hon har tagit hela satsen och därför har hon lite kväljningar.
(Tittar och nu hoppas jag hon är botad för själfmordshon gick döden till mötes som en hjältinna.
in genom dörren till Lolo.)
Så ja, nu är det snart öfver, försök för framtiden, för jag kan just inte säga, att JOHANNA (kommer från salen, allDoktorn kommer.
Lefver hon?
MODERN. deles andfådd).
du och tala med doktorn!
Låt honom inte veta -- Jag har redan sagt att hon tagit gift.
Ja, ja -- det var ingenting.
(Till mannen.)
Gå
hon sig -- hvad vet hon om hvad som passerar i
Det var då också en fördömd -- hur understår
familjen?
-- Ja, ja, Emelie, jag skall nog ställa allt får för intet pris ana något.
till rätta.
(Mormor kommer, lågt till hustrun:)
Din mor (Går genom salen.)
så dags?
Hvad i all världen är det för en oro i huset
och så sprang flickorna efter mjölk åt henne och så vaknade vi af det.
Det var bara Lolo, som hade lite magplågor,
kyla sig om magen i den där korta kappan hon går med.
Ja, ä' det inte det jag sagt, att hon skulle för-
Å, kära mamma, inte var det det.
Nej det förstås, det är aldrig hvad jag säger.
Men sanna mina ord, att de kommer att fördärfva sig allihop i vinter med de där nya galna kapporna.
Men gör ni som ni vill, kära barn, gamla
mormor ska nog sköta er så godt hon kan, om ni kommer med mitt Carlsbader i dag?
Ja så, där är hon ändtligen.
blir sjuka.
Men hvad gör den där Lina, som aldrig
Carlsbaderkrus och ett glas på en bricka.)
(Går med Lina, som kommer från salen och bär ett
komma på en sådan förvillelse.
Sally, du som sofvit i samma rum som hon hela året -- du borde väl veta något om detta.
SALLY (fort).
Hur i all välden kunde mitt stackars barn
ligen.
Med mig talar ingen af er om hvad ni har kan passera utan att jag har en aning.
Ingenting som du vill säga till mig, förmod-
i sinnet -- det syns bäst då något sådant som detta SALLY (med tvekan).
Men, mamma lilla -- är det bara vårt fel.
Ni kan då åtminstone inte säga om mig, att SALLY.
jag är för sträng.
säger det -- men har mamma själf någonsin förtroende för sin mor?
MODERN .
För sträng, nej, men -- blif inte ond, om jag
förstå -- hon hör till en annan tid -- ton).
För mormor -- nej, men hon kan ju ingenting SALLY (i undfallande, ursäktande
Och om vi nu känner detsamma för mamma -- MODERN.
vi tycker också, att mamma hör till en annan tid.
Jag, min Gud -- jag är väl inte så lastgammal!
Jag är inte mer än 50 år ännu.
är hon?
Inte 80 år.
Men vi ä' inte 20.
Och mormor.
Hur gammal
mamma, som mamma är äldre än vi.
Inte så mycket äldre än
där säger mig.
Då vore det ju bättre att inga barn ha, än att känna hur de glider en ur händerna -- känna att man är öfverflödig för dem och att de helst ville vara en kvitt -- SALLY.
Du vet visst inte hur bittert det är, hvad du
om det -- men det är fruktlöst, mamma skulle inte -- (Afbtyter.)
Om jag tordes säga mamma allt hvad jag tänker
Det säger jag er bara, barn -- det är detsamma
Förstå -- genera dig inte -- nu kan jag det.
med mig.
Men säg inte detta till pappa -- honom
skulle det krossa.
(Till Hilma, som kommer från Lolo:) HILMA.
omöjligt lugna henne.
Nu har hon en sådan gråtattack, att det är MODERN.
stone kan vara god nog att torka tårarna -- därtill dugde jag i alla fall, när ni var små.
(Går in till Lolo.)
Stackars barn -- kanske att gamla mor åtmin-
skulle säga henne den, så skulle det bara bli värre.
Mamma vill ha en förklaring.
Men om jag
SALLY (till Hilma).
Lolos olycka har varit att hon läst en sådan massa dåliga romaner, i synnerhet det här sista året.
Men hur har hon fått göra det?
Hon har inte fått -- men hon har gjort det i SALLY.
smyg -- hon har legat halfva nätterna och läst.
För att pappa och mamma alltid valde de böcker, vi skulle få lof att läsa -- och
dem afskydde Lolo, för de var naturligtvis alltid dödande tråkiga.
Det gjorde ingenting för mig, för jag har aldrig haft smak för romaner, och du hade ju denna tärande fantasi, som måste matas kurera henne med handarbete och historia.
var alltid en så snäll och lydig flicka -- men Lolo på något sätt -- och så sökte pappa och mamma MODERN (kommer ut).
fick se mig, höll hon inne snyftningarna och låtsade sofva, för att jag skulle gå.
(Går emot fadern, som kommer i detsamma, lägger hufvudet mot hans bröst och säger med gråt i stämman:)
Nu kunna vi gärna sluta, pappa lilla, för nu behöfver inte barna oss längre!
Nej, inte ens till det duger jag mer.
När hon
ser nu hur rätt jag haft, när jag alltid sagt dig,
Tvärt om, nu tycks de just behöfva oss.
att Lolo skulle hållas mer till kvinnliga handarbeten
och sådana nyttiga sysselsättningar.
Du har inte
vetat skaffa dig någon makt öfver henne -- som
nu, t. ex.
Hvarför ä' du inte hos henne nu?
Hvaratt förmana, förhålla henne -- Hon sofver.
för begagnar du inte detta upprörda ögonblick till MODERN. FADERN.
Då få vi ta itu med det andra, som,
Ja så, det var en annan sak.
Låt naturen ta
om jag så får säga, synes mig minst sagdt lika allvarsamt.
Gå ni in och kläd er så länge, flickor!
Det tyckes mig att er toilett lämnar åtskilligt öfrigt hustrun:)
Jag har visst inte fått på mig någon halsduk, hvad?
(Ser sig i spegeln.)
att önska i ordentlighet.
(Flickorna gå till höger.
jag darrar -- ska vi inte vänta med det andra?
-- FADERN.
Kära gubben, jag är ännu så uppskakad att
het.
(Ordnar sin klädsel framför spegeln.)
Hvad hjälper det att jag fastställt de sundaste principer för vårt hörligt -- familjelif och vår uppfostringsmetod, när du ouppMODERN (i trött ton).
Se där har vi nu igen denna beklagliga svag-
Kalla hit Erhard då.
FADERN. MODERN.
ligger ju ofvanpå.
Jag är bara rädd att väcka Lolo -- hans rum FADERN.
och säg till honom.
Jag ber dig därom och går
Så ropa inte då, utan gå sakta upp för trappan
inte själf, just för att dina steg är lättare och ljud-
lösare.
(Modern går, fadern ordnar ytterligare sin toilett
under tiden; då modern kommer med sonen, rätar han upp sig och antar en imponerande hållning.)
Min son.
Din far har denna morgon upplefvat sitt lifs största sorger.
Den sista tilldragelsens upprörande våldsamhet har
för ett ögonblick -- (då modern gör ett tecken) hvafalls -- ja så, han vet inte -- nå -- i alla fall -- (Harskar sig.)
Min kära gosse, äfven de största förseelser kunna försonas genom en uppriktig ånger.
hvad jag framför allt önskar, är mina barns fulla för din far, hvad du gjort.
och öppna förtroende.
Bekänn därför utan fruktan ERHARD.
Ja, om jag bara finge veta, hvad det är frågan om.
Förvärra nu inte din förseelse med en osanning.
Bekänn hvad som förmått dig att vara ute i natt till kl. 4 på morgonen och att sedan smyga dig på
tåspetsarna som en förbrytare in i dina föräldrars hus.
ERHARD FADERN.
hörde dig komma genom tamburdörren, smyga
Vill du söka att neka till.
Jag hörde dig ju,
genom korridorn, öppna dörren till vindstrappan -- något misstag kan det här alls inte vara fråga om -- jag hörde det med mina egna öron, med fullt vakna sinnen -- och din mor hörde det också.
hörde.
Men jag har inte varit ute, så vida jag inte gått i sömnen.
Det kan jag inte hjälpa, hvad pappa och mamma
förstår du detta?
(Står med gapande mun.) MODERN. FADERN.
Detta är inte ögonblicket för att skämta.
Emelie,
Det kan väl aldrig ha varit någon af jungfrurna?
Någon af -- det var en ny idé!
Hur kom du
på den?
Det har naturligtvis varit någon af jungGamla Johanna är väl inte antagligt.
Det måste alltså vara Lina.
Men hon sofver ju alltid inne hos mormor.
frurna -- (Besinnar sig.)
Men hvilken af jungfrurna?
Men då --
Hvem vet, mormor sofver ganska tungt
Ja då. -- Hör mitt råd.
Låt oss kalla in Lina
ibland. (Modern går efter Lina.
Till Hilma, som visar sig är inte något för dig.
i dörren, med synbar oro för hvad som försiggår:)
Detta HILMA.
gå i dörrarna i natt?
Men, pappa -- är det om -- hörde du någon FADERN.
nytt vittne, Erhard, hvad säger du om detta?
(Då blick -- det är icke lämpligt att ni är närvarande.
Men håll dig i närheten.
Du har alltså också hört det.
Där ha vi ett
modern kommer med Lina.)
Gå du också ut ett ögon-
men titta oupphörligt i dörren.)
(Hilma och Erhard gå båda ut i korridoren till höger, FADERN (till modern).
MODERN. LINA.
Fråga henne du -- det är mera passande.
Hvad gjorde Lina ute i natt?
Har jag varit ute i natt?
kan frun hitta på?
motoriskt varit ute och kommit hem vid 4-tiden på morgonen.
Man säger inte så till sin matmor.
Lina har
ut genom salen och kommer åter med mormor och höres säga redan i salen:)
Vill frun vara så god och säga hvad jag gjorde i natt.
Nej, nu ska jag då be gamla frun. -- (Springer
MORMOR (höres likaledes innan hon Se så, flicka, hvad ska du skvallra om det?
Sa (Kommer in, generad.)
Det var sängMODERN. synes).
jag dig inte, att du skulle köpa igen det utan att det märktes. gardinerna som tog eld -- men bara helt lite.
jag har ju sagt att Lina ska passa på.
Hade mamma somnat från ljuset igen.
och väntade till kl. var inemot 2 -- men då var
Ja, när jag aldrig får släcka -- jag låg väl
jag så trött, att jag inte rådde mig.
Och så vaknade jag vid att det luktade brändt, och det var inte mer än jämt, att jag fick rifvit ner gardinerna
-- jag har minsann nog märken efter det -- (Visar händerna.)
Och så ville frun sen ha lite morfin för att lugna sig, och så letade jag efter flaskan så jag kunde letat upp en knappnål, men var inte människa att hitta den.
Och det höll vi väl på skyllas för -- med nästan till kl. 5.
Och så skall jag nu ändå
gå nu!
Hon ska få ersättning för det här -- MORMOR.
hade bedt henne så mycket.
Men hur kom flickan att skvallra om det?
Jag FADERN (lågt till modern).
sides till Erhard, som synes i dörren.)
Kom du in till mig, min gosse, så får vi talas vid enskildt.
Tro kommer fram. inte att jag släpper denna sak, förrän sanningen ERHARD (utbrytande).
Din mor får på inga villkor ana något.
(Af-
som rumlar och förstör pengar och ljuger och är
Nå, om pappa nödvändigt vill göra mig till en
ute om nätterna, så var så god.
Om jag ändå ska
beskyllas för allt möjligt, så är det bättre att ock-
så göra det, då.
Hvad är det värdt att vara hygglig för det?
och sitta hemma och plugga, när man bara får ovett HILMA (träder fram).
Nu må det gå hur det vill, men nu ska pappa veta jag som var ute i natt.
Nej, Erhard, du ska inte mer lida oskyldigt.
sanningen.
(Blek, upprörd, Sally bakom henne.)
Det var FADERN.
-- om jag så får säga -- ädel ingifvelse för att
Hvad är detta för påfund?
Gillets hemlighet
Gillets Hemlighet Comedi i fyra Akter af
SELIGMANN & C:IS FÖRLAG 1880
TRYCKT
I CENTRAL-TRYCKERIET,
HANS: förre ålderman vid Sankt Lars Bygg-gille vid Upsala domkyrka.
JACQUES: Hans' son; nuvarande ålderman.
JURGEN: Smedesmästare.
GERHARD:
Stenhuggarmästare.
STEN:
NILS:
Domherre, superintendent öfver Gillet under erkebiskop Henric Carlssons vistande i Rom.
CLAUS:
Narr hos erkebiskopen.
OLOF:
Korgosse.
MARTIN: Gråbroder.
HELVIG:
Husfru hos domherren.
MARGARETHA:
Jacques' hustru.
CECILIA:
Hans' fosterdotter; Gillets skyddsling.
Tre Borgare.
I Upsala, 1402.
Domherrens arbetsrum. bänk; spis, med en karmstol framför; dörr in till de inre rummen.
Höger: fönster med fogelbur, blommor; framför detsamma arbetsbord med böcker, timglas, skrifdon o. s. v.
Midt på golfvet pulpet med en större bok fastsatt med kedja.
Ofvanför spisen Mariebild.
Fonden: dörr midt i; till höger ett stort skåp.
Venster:
DOMHERREN in; med OLOF som bär ciboriet, öfverhöljdt med rödt sammet (hvilket är besatt med små klockor som pingla), hänger den i skåpet der han äfven inställer ciboriet.
HELVIG. samt med en lykta.
DOMHERREN aflägger sin messeskrud och Scenen ligger i halfskymning.
HELVIG sysslar vid spisen.
Der ha vi Domine sjelf!
Aldrig ett ord sa' han åt mig innan han gick i morgonbön, så att jag fick ha till reds åt honom något varmt.
Om en kunde fatta hvarför han skall ut så tidigt i kylan, då det fins så fullt med kaniker och korprester så man har svårt att komma fram!
DOMHERREN vid fönstret; drar undan gardinen så att solsläcker lyktan.
Till fogeln: skenet faller in; Olof
God morgon Peter!
2 HELVIG.
Låte vår nådige erkebiskop komma hem från Romaresan väl en gång, så att här blir ordning och tukt igen; och tror en att den välsignade kyrkan blir färdig i den här kungens tid; det lär väl ingen vån vara så länge gamle Hans skall sitta ålderman som hvarken ser eller hör!
DOMHERREN mildt.
Tyst, tyst, gamla qvinna!
Hvarför ofredar hon mig nu igen?
Onda naturen som icke lider att väl behandlas! -- Har hon gifvit min fogel mat och mina örter vatten?
HELVIG.
En har väl annat att sköta än den bråten...
DOMHERREN som förut.
Tyst, tyst gamla qvinna!
Hon är en ond natur!
Är hon icke?
Tog jag icke henne från gårköket der hon stod upp i smutsen till axlarna och kokade åt sjöfolk och smörhelsingar; tog jag icke och satte henne öfver allt mitt hus, gaf henne nycklar till mina lås, bemötte henne som jembörding och icke som ett legohjon.
När fick hon ett hårdt ord; när lade jag sten på bördan?
Men hon, hon skändar mig, hon oqvädar mig, hon gör mig i gengäld lifvet surt!
Lastar jag henne derför?
Ingalunda! ty hon gör gagn ändå i så måtto, att hon vittnar med mig mot menniskorna; och det skall någon göra det!
Nej, jag har väl aldrig hört dylikt!
DOMHERREN.
Gå ut till sitt och banna tjenarne, så kan hon alltid göra något godt.
Olof! Gif Peter mat och räck mig min käpp!
3 OLOF.
Ja, Domine!
HELVIG skrämd.
Goda, nådiga!
Vid den heliga jungfrun tror jag icke qvinnan menar jag skall slå henne?
Menade hon det?
Ack kära herre, verlden är så ond...
Ett sant ord!
Och då jag var i köket, nådige herren vet, så brukade köksmästaren...
Och det hjelpte?
Helt säkert!
Jag har aldrig hört hennes röst så mjuk i ton som nyss när hon sade: goda nådiga!
Och så from och fredlig hon ser ut nu der hon står.
Gå, och blygs öfver sig sjelf och sina onda tankar om mig!
Är det ingenting Hans Nåd behagar?
Nej, ingenting annat än frid, frid!
HELVIG går.
DOMHERREN. OLOF.
DOMHERREN sätter sig i karmstolen och rör med käppen i elden.
Menar du att det var mycket folk i messan i dag?
4 OLOF.
Nej, Domine, det kan man inte säga.
Menar du att det var mera folk på Kamphofvet och såg på gycklaren i går afton?
OLOF.
Ja, Domine, det kan man säga.
Tror du att det är kylan som gör det?
Eller golfdraget, eller att klockan fem är för tidigt?
Det lär väl vara något helt annat som vållar det!
Tror du att detsamma också vållar att aldrig domkyrkan blir färdig?
Man skulle kunna frukta det.
Du lägger dina ord väl:
»Man skulle kunna frukta det!»
Mins du hur länge man byggde på Babels torn?
Nej det kan du inte minnas, ty det står inte i boken.
Tror du att det fins någon likhet mellan denna dombyggnad och det der tornet?
Ja, att den ramlar alltefter som man bygger!
Mycket bra! -- Gif mig min mjölk!
OLOF går till bordet vid fönstret der mjölken står.
Det lyser i Gillestugan ännu, Domine, fast solen är uppe.
5 DOMHERREN.
Jag tror, jag vet att man sagt att Gillet haft drickning i natt; det vore godt om man drack ihop något förståndigt, men det lär väl svårligen vara fallet.
Gillet har druckit i ett hundra och femtio år nu för domkyrkan och firat trettio jubel- och grundläggningsfester, men ändå ha vi inte fått tak och torn!
Hvad var det för en festedag man firade i går?
Det var tjugofem år sedan norra portalen blef färdig.
Om tjugofem år får man fira tjugofem år sedan norra portalen rasade.
-- Var det tjugufem?
Jag måste se efter i kalendariet.
Stiger upp och går till venster.
OLOF ensam; sätter sig i karmstolen och härmar Domherren.
God morgon min lilla pilt; hvar har du gjort af Dominus?
Vi kommer just från morgonbön så att vi inte tar emot än! CECILIA.
Vi tar inte emot?
Om vi får en liten morgonpuss då?
Hon kysser Olof midt på mun.
6 OLOF upp.
Nej, Jesus, jag vill inte!
Torkar sig om mun med rockärmen.
Tala nu om hvar Dominus är, annars smäller det en gång till! OLOF.
Du skulle våga!
Scen IV . DE FÖRRE.
DOMHERREN. DOMHERREN.
Det var bara tjugofyra!
Nej, se der, min lilla syster!
Frisk som en ros i Maj!
Hvad för henne hit så tidigt?
Högvigtiga nyheter från Gillet, hvars ovärdiga medlem Eder lilla syster råkar vara.
Min syster gör mig häpen! CECILIA.
Förkunna!
Tänk, man drack en hel tunna Rostock n:o 4.
Nå då kom man väl till ett beslut?
Ja, omsider! DOMHERREN.
Olof; skall du inte gå på verkstan än?
Nej, Ers Nåd, klockan är inte så mycket än?
7 DOMHERREN.
Det var bra det, så kan du hinna gå ner i trädgården efter litet gräs åt Peter.
Ja Ers Nåd!
Låtsas leta något under det han lyssnar.
DOMHERREN till Cecilia.
En hel tunna?
Då få vi tak på kyrkan snart!
Till Olof:
Har du inte gått än?
Jag letar en korg!
Brukar jag ha korgar på pulpeten?
Gå ut till Helvig och be att du får en korg! OLOF.
Det törs jag inte!
Ja, inte jag heller!
Du får plocka i mössan då!
Vale puercule!
OLOF går.
Scen V . DOMHERREN.
Sitt, mitt barn!
Sitt vid brasan; det är kallt på morgonen.
Goda nyheter?
8 CECILIA.
För somliga goda, för andra dåliga, som alltid.