Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I betraktande häraf och då emot Revisorernes framställning i denna del något annat giltigt skäl ej heller torde kunna åberopas, tvekar Utskottet icke att instämma i den af Revisorerne uttalade åsigt att representationens grundlagsenliga rätt att pröfva och fastställa omförmälda embetsverks utgiftsstater hädanefter icke bör lemnäs obegagnad; hemställande Utskottet alltså, a) att Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse ville, med stöd af här ofvan af Utskottet anförda grunder, hos Kongl. Majit anhålla, att förslag till utgiftsstater för Post- och Tullverken måtte, i sammanhang med den öfriga statsregleringen, till nästa Riksdag afgifvas för att underkastas behörig pröfning och fastställelse, samt att derefter ifrågakommande förslag till ändringar i dessa stater likaledes framgent måtte, i enahanda ordning, som för embetsverkens utgiftsstater i allmänhet eger rum, varda för sagda ändamål Riksdagen delgifna.
Vidkommande åter frågan om Telegrafverket, så enär, på sätt Styrelsen öfver detta verk, uti sitt i ämnet afgifna utlåtande, anfört, för nämnda verk hittills icke anvisats något statsanslag, utan oiganisationen uteslutande grundats genom medels anvisande från den till Kongl.
Majits disposition ställda Handels- och Sjöfarts-fonden samt bemälda embetsverk för öfrigt är alltför nytt, för att kunna anses hafva fått den utveckling, som ens approximativt kan medgifva ett fullständigare ordnande deraf, anser
Utskottet det ännu icke vara tillfyllestgörande skäl att ifrågasätta detta verks uppförande på definitiv stat; i följd hvaraf Utskottet hemställer, b) att
Revisorernes framställning i denna del för närvarande ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Beträffande slutligen frågan om Styrelsen öfver Statens jernvägsbyggnader; så hemställer Utskottet, på grund af hvad uti Styrelsens underdåniga utlåtande blifvit anfördt, c) att
Revisorernes framställning äfven i denna del för närvarande icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. § 26.
Hvad i öfrigt blifvit af Rikets Ständers Revisorer anmäldt och erinradt, har Utskottet funnit dels vara genom vederbörandes afgifna underdåniga utlåtanden Btats-tltskotteis Utlåtande 1V:o 127. 31 nöjaktigt förklaradt, dels hafva medfört åsyftad rättelse, och dels icke hafva varit af beskaffenhet, att från Utskottets sida påkalla något yttrande.
Reservation: vid 13:de punkten: af Herr von Francken, G. W.: »Till svar på en af Rikets Ständers år 1865 församlade Revisorer gjord framställning om nödvändigheten att tillse, det i närheten af Kronan tillhöriga byggnader anläggningar af eldfarlig beskaffenhet, så vidt möjligt är, må förekommas, har Ofverintendents-embetet afgifvit det utlåtande, att sådant lämpligast kunde ske genom föreskrifters meddelande härom uti den under utarbetande varande nya byggnadsordningen för hufvudstaden, och på grund af detta utlåtande har Stats-Utskottet ansett den gjorda framställningen icke påkalla någon Rikets Ständers åtgärd.
Då Revisorernes anmärkning icke ensamt gäller Kronans byggnader i hufvudstaden, utan i hela riket, och jag ej kan dela Ofverintendents-embetets åsigt, att en byggnadsordning för Stockholms stad skall vara betryggande för Kronans byggnader hvar som helst inom riket, så har jag ej kunnat instämma i det slut, hvartill Utskottet kommit, utan hemställer vördsamt, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:t aflåta underdånig skrifvelse med begäran om föreskrifters utfärdande för Öfverintendents-embetet att foga anstalt om åtgärders vidtagande i berörda hänseende.» I Stockholm, tryckt hos Sam.
Stats-Utskottets Utlåtande N:o 128.
Ank. till Exp.-Utsk. den 1 Juni 1866, kl. 12 midd.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, i fråga om inlösande af de så kallade frisocknarnes tjenstbarheter till
Dylta svafvelbruk. (I. A.)
Då den för längre tid tillbaka väckta och af Rikets Ständer sednast vid riksdagen åren 18ö9—1860 behandlade frågan, angående inlösande af de till Dylta svafvelbruk i Orebro
Ian utgående tjenstbarheter af Axbergs, Kihls och Hofsta socknar, ännu icke kunnat blifva slutligen afgjord, har Kongl, Majit, som i Skrifvelse af den 27 Oktober 1859 meddelat Rikets Ständer en fullständig utredning af detta ärende, jemte underrättelse om hvad dittills blifvit derutinnan tillgjordt, nu, med afseende på de hinder, hvilka för frågans lösning mött, funnit
Sig föranlåten att till Rikets Ständer göra förnyad framställning i ämnet (Propositionen är införd under JV° 66 uti 1 ista Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoller), dervid Kongl, Majit til! en början, med åberopande af berörda Skrifvelses innehåll, erinrat: att Kongl. Krigs-, Kammar- och Bergs-kollegierna uti ett till följd af nådig föreskrift den 5 April 1857 afgifvet gemensamt underdånigt utlåtande beräknat den ersättning, som borde tillkomma egaren af Dylta svafvelbruk, i händelse nämnda socknars tjenstbarheter till svafvelbruket komme att upphöra och den i sammanhang dermed ifrågasatta reglering af brukets förhållanden verkställdes, till 59,058 Riksdaler 25 skillmgar 7$ rst.
Banko, och derjemte ansett bruksegaren böra, med tillämpning af Kongl. Kungörelsen den 4 Februari 1811, få till skatte lösa de till svafvelbrukets drift anslagna två allmänningarne, benämnda Östra allmänningen och Hålahults allmänning, sedan desamma förut blifvit behörigen skattlagda; att
Dylta bruks egare, Friherre Wilhelm Åkerhjelm, förklarat sig icke vilja på den sålunda föreslagna regleringen ingå, så vida icke nämnda ersättmngsanslag förhöjdes med 21,355 Riksdaler 16 skillingar 4$ r:st Banko; Bih. till R.
Prot. 1865 & 1866. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 29 Haft. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 128. samt att Kongl. Maj:t, med anledning häraf, uti ofvanberörda Skrifvelse af den 27 Oktober 1859 hemställt till Rikets Ständer, huruvida en summa, ungefärligen motsvarande det af Kollegierna föreslagna ersättningsbelopp, i Riksmynt 88,587
R:dr 80 öre, måtte till Kongl. Maj:ts disposition anvisas, för att, derest möjligen bruksegaren framdeles skulle dermed åtnöjas, för regleringens tillvägabringande till honom utbetalas; hvarjemte, enär upplyst blifvit, att nämnda två allmänningar, hvarå flera torplägenheter till
Dylta gårds förmån funnits anlagda, blifvit alltför mycket anlitade, så att uppmärksamhet vid hushållningen med dessa skogar vore af högsta behof, på det att desamma ej måtte blifva alldeles förstörda, Kongl. Majit förständigat Dess Befallningshafvande i Örebro län, att dels låta vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom kunde bestämmas det årliga afverkningsbelopp, som med skogens bestånd vore förenligt, dels hålla noggrann tillsyn deröfver, att allmänningarne ej derutaf mer anlitades och ej heller för annat ändamål, än det, hvartill de af Kronan blifvit åt svafvelbruket upplåtna.
Till svar härå och efter öfvervägande af hvad i denna fråga förekommit, hade Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 26 Oktober 1860 anfört: att Rikets Ständer icke kunde, för sm del, bifalla den föreslagna åtgärden, att nämnda allmänningar finge af bruksegaren till skatte lösas, helst dessa allmänningar icke vore af fullt samma egenskap, som de så kallade rekognitionsskogarne; att, då Staten, genom antagande, väl icke af bruksegarens, såsom det syntes Rikets Ständer, öfverdrifna ersättningsanspråk, utan af Kollegiernas förslag i afseende på ersättningsbeloppet, syntes hafva beviljat bruksegaren tillräckliga eftergifter, Rikets Ständer trott att, för utbekommande af nämnda belopp, borde såsom uttryckligt vilkor stadgas, att bruksegaren utan någon tvist återlemnade dispositionsrätten till ifrågavarande, för det afsedda ändamålet icke vidare behöfliga allmänningar till Kronan, som derefter finge på ändamålsenligt sätt deröfver förfoga; att Rikets Ständer, som emellertid jemväl varit betänkta på möjligheten deraf, att bruksegaren icke vore benägen ingå på ifrågavarande reglering, anmärkt att å alimänningarne verkställts intagor och uppodlingar till en rymd af ej migdre än 1,424 tunnland, af hvilkas innehafvare åtskilliga tjenstbarheter utgjordes lill
Dylta gård; att det syntes ligga för öppen dag, att detta förfarande icke vore öfverensstämmande med de bruksegaren förunnade privilegier, likasom att, enär nämnda uppodlade jordrymd icke vidare användes för det ändamål, hvartill den blifvit åt bruksegaren upplåten, afkastningen deraf, under den form jorden nu nyttjades, rät teligen borde tillfalla Slaten, ej egaren af Dylta gård, hvars jordbruksnäring
Staten icke tillförsäkrat en sådan opåkallad uppmuntran; samt att den ännu befintliga skogens vårdande vore af den vigt, att en större Stats-Utskottets Utlåtande N:o 128. 3 uppmärksamhet borde deråt lemnäs, än som kunde blifva fallet, om allenast Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet derom förständigades; och hade Rikets Ständer å Riksgälds-kontoret anvisat ett belopp af 88,587 R:dr 80 öre R:mt till Kongl. Maj:ts disposition, för att, derest bemäide bruksegare dermed åtnöjdes och, utan tvist, till Kronan återlemnade dispositionsrätten öfver ifrågavarande två allmänningar, för åvägabringande af reglering i berörda uti Kongl. Majlis nådiga Skrifvelse omförmälda hänseenden, till honom utbetalas; hvarjemte Rikets Ständer i underdånighet anhållit, att, i den händelse nämnda reglering icke kunde enligt nu föreslagna grunder åvägabringas, och allmänmngarne derigenom återfölle till Kronans disposition, Kongl.
Maj-t täcktes anbefalla Skogs-styrelsen att på ändamålsenligt sätt bestämma den årliga afverkningen af nämnda allmänningar samt förordna lämplig person, som, jemte tillsyn och vård af allmänningarne, på stället vakade deröfver, att nämnda årliga afverkniogsbelopp icke finge öfverskridas, samt att skogseffekterna icke måtte användas för annat ändamål än det, hvartill allmänningarne blifvit åt svafveibruket upplåtna, äfvensom att, derest bruksegaren icke godvilligt till Statsverket aflemnade den afkastning han uppbure af den uppodlade delen af allmänningarne, hvarom vederbörlig utredning borde åvägabringas, Kongl.
Majit täcktes anbefalla sådana åtgärder, som för utkräfvande af Kronans rättmätiga anspråk i sistnämnda hänseende erfordrades.
Uti häröfver den 18 Mars 1861 afgifven förklaring hade egaren af Dylta svafvelbruk, Friherre Åkerhjelm, anfört att de på Östra allmänningen befintliga, af Rikets Ständer anmärkta intagor och uppodlingar till en rymd af 1,424 tunnland utgjorde så kallade afgärda hemman och torp, hvilka med stöd af gällande författningar blifvit anlagda; att den öfver nämnda allmänning upprättade, år 1801 vederbörligen fastställda karta utvisade, att arealen af de sålunda tillkomna, alla behörigen skaltlagda hemman uppginge till 1,217 tunnland 22 kappland samt torplägenheterna till 206 tunnland 10 kappland, tillsammans 1,424 tunnland; att hvad sålunda i laga ordning, på grund och under skydd af gällande författningar, tillkommit, borde få ega orubbadt bestånd och ej kunna lagligen gifva något stöd åt sådana yrkanden, som dem Rikets Ständer i detta hänseende framställt; att bruksegaren funnit sig icke kunna ingå på de af Rikets
Ständer föreslagna vilkor för den ifrågasatta regleringen, men att, om deremot regleringen kunde till vagabringas och afsiutas på de vilkor och det sätt, som i Kongl. Majlis ofvanberörda Skrifvelse till Rikets Ständer af den 27 Oktober 1859 omförmälas och hvaribland rättigheten för
Dylta bruks egare att till skatte köpa nämnda två allmänningar äfven förekomme, bruksegaren, med frånträdande af sitt förut vidhållna anspråk på ett högre penninge-ersättningsbelopp än det af Kollegierna föreslagna, nu ville åtnöjas med den föreslagna summan af 88,587 Riksdaler 80 öre Riksmynt.
På grund af erhållen nådig befallning hade Kongl.
Kammar-kollegium, efter Skogs-styrelsens hörande, i detta mål den 5 Februari 1863 afgifvit utlåtande och 4 Stats-lJtskottets Utlåtande N:o 128. deruti meddelat äskad utredning i afseende på förhållandet med ofvanberörda intagor och uppodlingar på Ostra allmänningen, deraf bland annat inhemtades, att, enligt hvad beskrifmngen till den öfver nämnda allmänning åren 1799 och 1800 upprättade karta samt 1825 års jordebok och 1861 års mantalslängder utmärkte, samma intagor och uppodlingar med en areal af 1,217 tunne- 22 kappland tillhörde åtskilliga i jordboken upptagna, skattlagda hemman och utjordar, deraf en del lydde under Dylta svafvelbruk, samt att till dessa sednare hörde endast 879 tunnland 6 kappland af förenämnda areal; men att deremot 206 tunnland 10 kappland af berörda intagor, utan kändt stöd af tillståndsresolutioner, innehades af vissa till
Dylta svafvelverk hörande, i jordboken icke upptagna lägenheter.
Vidkommande förstnämnda s k. intagor, i areal utgörande 1,217 tunnland 22 kappland, så enär genom de anställda undersök ningarne blifvit utredt att aliade hemman och utjordar, till hvilka nysnämnda areal enligt 1 800 års kartebeskrifning häfdas, med undantag blott af två utjordar, hvilka skattlagts, den ena år 1693 och den andra år 1704, för öfrigt blifvit skattlagda samt dels till frälse eller skatte köpta, delsock såsom skatte införda föreden tid, då skattläggningsmethoden för Nerike utfärdades, hvilketskeddeden 14September 1 699, samt vid sådant förhållande, och då några skattläggnings-instrumenter icke vore att tillgå, af jordeböcker och räkenskaper således icke kunde utrönas hvilka egor och förmåner, som vid skattläggmngarne tagits i beräkning, samt handlmgarne jemväl utvisade, att de flesta hemmanen och lägenheterna vore på allmänningen belägna och icke ådagalagdt blifvit, att någon olaga inkräktning från allmänningen lill dessa hemman och lägenheter egt rum, hade
Kammar-kollegium ansett sig sakna anledning att i underdånighet tillstyrka, det någon åtgärd måtte vidt8gas emot egarne af berörda hemman och lägenheter, i den syftning Rikets Ständers underdåniga skrifvelse innefattade.
Beträffande derefter den areal, 206 tunnland 10 kappland, af allmänningen, som utgjordes af de till Dylta gård hörande, i jordeboken icke upptagna, torplägenheter, så utmärkte handlingarne, att större delen af torpen tillkommit långt före år 1711, och att de öfriga blifvit anlagda före år 1799; — Och ehuru några tillståndsresolutioner för desamma icke kunnat företes, likväl och enär dessa torp från äldre tider tillkommit samt å Kronans sida lemnats oklandrade, och innehafvarne af Dylta bruk under förra århundraden af de då gällande författningar, rörande de åt bruk i allmänhet upplåtna krono-allmänningar, icke varit betagna rättighet till anläggning af dagsverkstorp och verställande af uppodling af å allmänningen befintliga mossar, efter föregången vederbörlig undersökning och pröfning, hade Kammarkollegium — derest bruksegaren icke medgåfves att till skatte köpa allmänningarne, i hvilken fråga Kollegium åberopade Krigs-, Kammar- och Bergs-kollegiernas omförmälda utlåtande af den 29 April 1857 — i underdånighet hemställt, om annan åtgärd i afseende på meranämnda torp borde vidtagas, än att, sedan behörig under - Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 128. 5 sökning föregått, och Kongl. Majrts Befallningshafvande pröfvat, huruvida torpen borde ega bestånd, skattläggning å de torp, som bibehölles, skulle i laga ordning förrättas.
Derjemte, och för den händelse att allmännmgarne komme att fortfarande förblifva under Kronans eganderätt och vård, hade Kammar-kollegium, lika med Skogsstyrelsen, i underdånighet tillstyrkt, att, efter det frågan om nyssberörda torps bestånd blifvit i laga ordning afgjord, allmänningarne måtte uppmätas, taxeras och till regelbunden hushållning indelas samt ställas under skogsstatens tillsyn och förvaltning; att det, för svafveltillverkningen, Dylta bruk tillkommande vedbelopp, icke öfverstigande 734 stafrum årligen, måtte af skogstjensteman till bruket årligen utsynas enligt för allmänningarne uppgjord hushållningsplan; att, för tillsyn och vård af allmänningarne, två bevakare måtte tillsättas och dem anvisas lämpliga boställen äfvensom kontanta löner till enahanda belopp, som för dylika befattningar å kronoparkerna bestodes; samt att alla kostnader härför måtte utgå från Skogsplanterings-kassan, för hvars räkning borde försäljas, hvad allmänningarne afkastade utöfver det, som årligen tillkommer svafvelbruket.
Då härefter detta ärende den 8 Maj 1863 inför Kongl. Majit föredrogs, förklarade Kongl. Majit, att, enär bedömandet, om någon skilnad mellan ofvanberörda af Rikets Ständer, å ena sidan, samt af bruksegaren, å den andra, framställda köpevilkor verkligen funnes och huru stor denna skilnad i sådant fall vore, berodde derpå, huruvida och i hvad mån det för framtiden vore fördelaktigare för Kronan, antingen att sjelf öfvertaga vården och förvaltningen af skogen å ifrågavarande allmänningar och derigenom tillgodogöra sig den behållning, som kunde uppstå efter afdrag från årliga afkastningen af dels bruksegarens årliga afverkningsrätt, 734 stafrum ved, dels ock kostnaden för skogens vård och förvaltning, eller ock åtnöja sig med den årliga skatt, som vid skeende skattläggning kunde å dessa allmänningar belöpa, men bandlingarne i målet icke gåfve någon tillförlitlig grund för omdömet härutinnan; — Kongl.
Majit vid sådant förhållande ansåge nödigt, att en åtminstone approximativ beräkning af de resultater, som i berörda hänseende kunde uppstå, uppgjordes, hvadan Skogs-styrelsen anbefalldes att låta verkställa och till Kongl.
Majit inkomma med en provisionel uppskattning af den årliga afkastning och den kontanta behållning, som, med iakttagande af en ändamålsenlig hushållning och skogens bestånd, kunde vara att i framtiden påräkna, om skogen å allmänningarne ställdes under Statens vård och förvaltning.
Sedan en dylik uppskattning blifvit af läraren vid Skogsinstitutet, Jägmästaren C. A. T.
Björkman verkställd, hade Skogs-styrelsen under den 21 September 1863 till Kongl.
Majit i underdånighet öfverlemnat handlingarne angående berörda förrättning, hvaraf inhemtades, att, ifall ifrågavarande två allmänningar öfvertoges af Staten och eu ordnad skogshushållning derå infördes, skulle, med beräkning af bruksegarens högsta årliga afverkningsrätt, 734 stafrum ved, och under fortvaro af nu gällande 6 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 128. såväl virkes- som arbetspris och aflöning för förvaltningen, följande förhållande uppkomma, nemligen: att under de närmaste 20 åren, 1864—1884, någon behållen afkastning ej kunde påräknas, hvaremot de årliga omkostnaderna skulle uppgå till 1,338 R.dr 50 öre, hvilka dock i någon mån skuile kunna betäckas genom försäljning af befintliga vindfällen; att under de derpå följande 20 åren, 1884 —1904, årliga afkastningen skulle uppgå till 606
R:dr och omkostnaderna till 1,105 R:dr 50 öre, och således utgifterna öfverskjuta inkomsterna med 499 R:dr 50 öre årligen; att under 20 år derefter, eller åren 1904—1924, afkastningen skulle uppgå till 1,276
R:dr och omkostnaderna till 1,105 R:dr 50 öre och således afkastningen lemna ett behållet öfverskott af 170 R:dr 50 öre; samt att efter år 1924 och framgent Statens kontanta årliga behållning efter afdrag af omkostnaderna, skulle komma att utgå till 800 R:dr 50 öre Härvid hade Skogs-styrelsen anmärkt att, derest icke, på sätt vid ofvanberörda uppskattning skett, bruksegarens högsta afverkningsrätt, 734 stafrum ved, beräknades, utan endast en afverkning, motsvarande dels det vederlag af 239 stafrum,hvilket genom Kongl.Brefvet den 5 September 1815 blifvit bruksegaren tillerkändt för af honom medgifven nedsättning i de så kallade frisocknarnes tjenstbarheter, dels de 83 stafrum, som i samma Bref ansågos erforderliga till byggnads- och laggvirke, dels ock det bränselvirke, som med nutidens förbättrade anstalter vore behöfligt för tillverkning af de 156| skeppund svafvel, hvilka borde årligen till Kronan levereras, — så skulle, med antagande att, på sätt Skogs-styrelsen inbemtat, 65 kubikfot ved i medeltal erfordrades för åstadkommande af 1 skeppund svafvel, samt således 70| stafrum till 156} skeppund, bruksegarens årliga afverkningsrätt, med inberäkning af nämnda 239 och 83 stafrum, kunna, utan hinder för tillverkningen af Kronans svafvel, inskränkas till 392} stafrum, deraf åter blefve en följd, att Kronans nettoinkomst af allmännrngarne skulle uppgå: under åren 1864 —1884 till 550 R dr, under åren 1884—1904 till 2,500 R:dr och efter denna tid 3,200 R:dr samt till ännu högre belopp, om, å ena sidan virkesprisernas ständiga stegring samt någon inkomst af mulbete och löftägt äfven tages i beräkning, samt, å andra sidan, bland afkortningarne icke upptages någon del af revierförvaltarens lön, såsom i alla fall enligt stat utgående af dertill särskildt anslagna medel: och ansåg, på grund häraf, Skogs-styrelsen det kunna antagas, att årliga behållna afkastningen af ifrågavarande skogar skulle komma att betydligt öfverstiga den inkomst, som Staten af desamma skulle komma att påräkna, derest de såsom rekognitionsskogar skattesåldes.
Efter tagen kännedom af Jägmästaren Björkmans ofvanberörda uppskattning samt Skogs-styrelsens i ämnet afgifna utlåtande, hade Kongl. Majit, — som ansett 'att en slutlig reglering af hufvudfrågan i detta mål, nemligen upphörandet af omförmälda socknars tjenstbarheter till Dylta svafvelbruk' otvifvelaktigt vore å alla sidor i manga af - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 128. 7 seenden önskvärd, — den 2 Oktober 1863 i nåder beslutat, att ännu ett försök skulle göras att åstadkomma en sådan sammanjemkning af de stridiga anspråken, att ifrågavarande reglering måtte kunna komma till stånd.
— I sådant afseende, och då berörda uppskattning af ailmänmngarne, jemförd med Skogs-styrelsens underdåniga yttrande i ämnet, syntes gifva vid handen, att, derest en ordnad och lämplig skogsskötsel lör framtiden lakttoges, afkomsten af den större eller så kallade
Östra allmänningen vore tillräcklig att till fullo lemna det belopp af skogseffekter, hvartill bruket enligt en rätt tillämpning af privilegierna kunde finnas berältigadt, hade Kongl. Majit under nämnda dag låtit till bruksegaren framställa den förfrågan, huruvida denne, för tillvägabringandet af den ifrågavarande regleringen, och till undvikande af framtida tvister och obehag, vore villig att i sammanhang med tjenstbarheternas utlösen till faststäldt pris, på sätt Rikets Ständer föreskrifvit, till Kronan afträda Hålahults allmänning, men deremot, såsom ersättning för brukets rätt till skogsfångst, behålla och till skatte lösa den Östra allmänningen; hvarefter och sedan sig visat huruvida bruksegaren ville ingå på detta förslag eller ej, Kongl.
Majit komme att låta vidtaga de slutliga åtgärder eller fatta det beslut i saken, hvartill omständigheterna och ärendets beskaffenhet kunde föranleda.
Uti det yttrande, som bruksegaren Friherre Åkerhjelm med anledning häraf den 29 December 1863 afgifvit, hade han förklarat sig icke kunna ingå på nyssnämnda förslag, men tillika tillkännagifva, att han, vidblifvande sitt sednast förut gjorda medgifvande, vore villig att från ifrågavarande tjenstbarheter afstå, med vilkor, dels att han, såsom ersättning derför, erhölle den föreslagna summan af 88,587 R:dr 80 öre Rimt, dels ock att såväl Östra som
Hålahults allmänning genom skatteförsäljning upplätes under eganderätt till Dylta bruk.
Enär alltså bruksegaren icke kunnat förmås antaga det af Rikets
Ständer för utbetalandet af ofvanberörda anslag å 88,587
R:dr 80 öre fästade vilkor eller att han skulle till Kronan återlemna dispositiosrätten öfver de åt
Dylta svafvelbruk upplåtna Östra och Hålahults allmänningar, utan, under vägran att afstå ens den mindre af dem, fortfarande påyrkat att äfven framgent få tillgodonjuta upplåtelsen å båda allmänningarne och dem till skatte lösa, efter de för skatteköp af rekognitionsskogar stadgade bestämmelser; samt följaktligen den ifrågasatta regleringen visat sig iöke kunna tillvägabringas på de af Rikets Ständer derför föreslagna grunder, hade Kongl.
Majit ansett sig böra till nådigt afgörande taga under pröfning de åtgärder, hvarom för ett sådant fall Rikets Ständer gjort underdånig hemställan, nemligen att Kongl.