Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att i83o års tariff ingalunda motsvarar delta ändamål är uppenbart; ty den bestämmer väl ett maximum af go k:rs pannerymd vid 1 5,ooo R:drs heinmansvärde, men lemnar öppen rättighet för en speculant att, genom sönderdelning af en i5,ooo R:drs egendom och anbringande af konstapparater till bränvinsredskapen, tillverka circa 20 gånger så mycket bränvin, som man antagit, alt den högsta tillåtna enkla pannerymd kan åstadkomma.
Iluru långt har man icke härigenom nflägsnat sig ifrån det mål, som Utskotten, i frågan om beskattningen, haft för ögonen, nemi. bränvinsbränningens inskränkning?
— Och det enda skäl, man kunnat anföra för bibehållandet af gamla pannerymds-tariffen, har varit att ej föranleda bebofvet af bränvinsredskapens förändring — ett skäl, som synes böra förfalla, då mångfaldiga redskap i alla fall äro undei kastade tvånget att ändras, i anseende till den föreskriften, att hatten ej får innehålla större rymd än tvåtredjedelar af pannans; — då man bar sig bekant, att bränvinsredskap, efter 2 å 3 års begagnande, vanligen tarfvar lagning, och då Utskotten haft sig öppet att, likasom det skedde med de år i83o afskaffade större brännerien, föreslå bränvinsbränningens fortfarande vissa år, efter i83o års tariff.
Efter min öfvertygelse, den jag ej lyckats att inom Utskotten göra gällande, hade ett högre hemmansvärde, än i5,ooo R:dr, bort erfordras för begagnandet af sådana bränvinsredskap, som anses ega större afverkningsförmåga, än en enkel 90-kans panna, och pannerymden afall konstredskap Bih. till R.
Prot. 1834• 5 Sami. 2 A/d. 5 5:te Häjtet. >8 Sevilla.- samt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Utlåtande N.-o S. bestämmas med afseende å afverkningsbeloppet, i förhållande lill hemmansvärdet.
För att göra denna min åsigt åskådlig, har jag bifogat ett förslag till tariff, som dock, till undvikande af vidlyftighet, endast upptager vissa pannerymder.
I afseende på beskattningen, ehvad den är högre eller lägre, anser jag, att skilnaden i skalt emellan de större och mindre redskapen bör bestämmas i förhållande till den vinst i sparadt arbete och bränsle, som de förra kunna lemna emot de senare.
Efter denna princip var också sammansatta Afdelningens beskattningsförslag utarbetadt, men hade det missödet, att i Utskottens pleno blifva fördubbladt.
Jag anser den nu föreslagna beskattningen för hög; ty onekligt är, ätt producenten, d. v. s. jordbrukaren, fick deraf vidkännas största bördan, — ej blott derföre, att penningebehofvet nödgade honora att, oaktadt den högre skatten, producera en afsättlig vara, troligen till lika qvantitet, som förut, hvarigenom den lika stora tillgången skulle bibehålla bran vinet vid samma låga pris, som då skatten var mindre; — utan äfven derföre, att eonsumtion onekligen är störst vid jordbruket, hvars tunga arbete fordrar mycket arbetsfolk, som ej afstår ifrån sina vanliga supar, bränvinet må kosta hvad som helst.
Och en irring skulle det vara, om någon på allvar tror, att bränvinets omåltliga bruk skall förekommas genom prisets möjliga förhöjning af 2 å 3 sk. per kanna.
Jag anser beskattningen obilligt fördelad emellan större och mindre bränvinsredskap, hvilket torde med största korthet genom ett exempel kunna ådagaläggas: Enligt Afdelningens förslag, skulle skatten för en 90 k:s panna utgöra 135 R:dr ■— sk.
D:o d:o för 2:ne 45 k:rs d:o å 25: i5. . 5o — 3o — Ett lika qvantum bränvin, produceradt med en 90 kans panna, skulle således i skatt kostat 85 R:dr mera, än om det blifvit produceradt med arne 45 kans pannor; men denna summa betäckes ungefär af vinsten i ved och arbete nemligen: vedbesparing circa 25 famnar å 1 R:dr 16 fa m nen, • . . • ■ • • • * • • . 33. 1 ö. arbetsbesparing, en dräng under 6 månaders tid 5o: — 83: 16. B evilla.- samt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Utlåtande IV.-o 5. ig Enligt Utskottens beskattningsförslag, uppkommer deremot följande calcul:
Skatt för en 90 kans bränvinsredskap .... 270: —.
Dito för 2:ne /[5 kans dito . ..... 101: 12.
Ett lika qvantum bränvin skulle således i skatt kosta, då det produceras med en 90 kans panna, 168 Etdr 3(3 sk. mera, än om det tillverkas med 2:ne 45 kans pannor; men af dessa 168 R:dr 36 sk. ersättas endast 83 R:dr 16 sk. af arbets- och ved besparing, hvadan en ren förlust af 85 Jt:dr 20 sk. uppstår, om man tillverkar samma qvantitet med 90 kans panna, emot 0111 man brännt densamma med a:ne 4^ kans pannor.
— Till denna förlust kommer älven den, att underhållet af den större redskapen är kostsammare, än af de 2:ne mindre, hvaremot man, enligt VetenskapsAcademiens intygande, kan tillverka mera bränvin med de senare, än med den förra.
Följden af detta missförhållande i beskattningen blifver naturligtvis den, att stora bränvinsredskap ej i allmänhet begagnas.
Och att bran vinstillverkningen, utöfvad med smärre redskap, lemnar en lika stor production, som hittills, emot en mindre skatt, än man påräknat, men med oersätllig skada, så väl för Staten, som den enskilde, genom ändamålslöst förspilld arbetskraft och förstöring af de redan medtagne skogarne.
Jag kan ej gilla, att man, för att vinna en tillfällig inkomst åt Staten, så aldeles förbiser hvad som på det hela är Statens, liksom den enskildes vinst.
Då Utskotten, som erkände, att det af Afdelningen uppgjorda beskattningsförslag stod i ett jemt afvägdt förhållande emellan större och mindre redskap, med afseende å de förras besparing i ved och arbete, funno skäligt att föreslå en högre beskattning, hade de ej bort multiplicera tariffen, utan öka skatten med vissa runstycken eller skiliingar å hvarje kanna bränvin, ehvad det tillverkats af mindre eller större redskap, och efter uträkning tillämpa denna förhöjning på pannerymden.
Om beskattningen på sådant sätt blifvit ökad, och i förening dermed en rättvis panncrymds-tariff antagen, så skulle jag anse det vara möjligt att, till mindre känning för producenten, än consumenten, draga en dryg skatt af denna näringsgren; men att, såsom nu skett, utan att beräkna andra resultat, än skattebeloppet såsom inkomst för Slats-Cassan, fördubbla en erkändt billig beskattnings-tariff, och genom denna åtgärd göra den obillig, det har jag ej kunnat gilla, utan får deremot på det högsta reservera mig.” ao Bertlin.- samt Allm. Besv.- och. Oeeon.-Ulsk.
Utlåtande N.o 5.
Förslag till Panncrymds-Tariff' med afseende ä bränvinsredskapens af verlin ingsförin äga. as
Den panneryrad med olika redskap, hvartill hemmansvärde berättigar.
Kanr anses kas
B H U, 5 jr is;« 8 B Sfi D 2 n pL, U 3 » v. *-• 0 co n O “T3 procent. 6.'te Classen, som anses oka averk- ningen med 200 « b 0 » 3- B1', fl, S (t ft. •3*3 “ 0 r» C' 03 2 3 “ ä 3 n> ja 0 r p- trt n> m 0^0 0 rs tor bränvin, sorn : kanna till ver— under 6 måna- der.
B;co R:dr. 5oo 15 . - _, 54o 1,000 20 — — — — '— 720 2,000 25 *7 i5 i3 I 0 9 5 9°° 3,000 3o 20 18 i5 11 10 5 1,080 4'°°° 35 24 20 18 r 3 12 6 1,260 3,000 4o 27 23 20 15 «4 7 i,44<> 7,000 5o 34 29 2 5 •9 !7 9 1,800 9,000 60 40 35 3o 3 2 20 10 2,160 1 t ,000 70 47 4o 35 26 24 12 2,520 13,000 80 54 46 4° 3o 27 »4 2,880 15,000 9° 60 52 45 33 3o i5 3,240 17,500 70 60 53 39 35 18 3,780 20,000 — 80 69 60 44 4o 20 4,320 2 2,5oo — 9° 78 68 5o 45 23 4,860 25,000 —• 88 75 55 5o 25 5,400 27,500 — — — 83 60 55 28 5,94° 3o,ooo — — — 9° 65 60 3a 6,480 35,000 — — — 77 70 35 7,560 40,000 — — — — 88 80 4° 8,640 45,000 — — — — — 90 45 9,720 5o,ooo — — _ —. — — 5o 10,800 60,000 — — — — — — 60 12,960 70,000 — — — — — — 70 l5,I20 80,000 80 17,280 90,000 90 19,440 Obs. alt bråk blifvit fjllda till hela tal.
Bevilln.- samt Altm.
Besv- och Occon.-Utsk, Utlåtande N-o S. 3:o af Herr Hjerne: ”Jag reserverar mig emot de hufvudsakliga åsigter, som ledi sammansatta Utskotten vid de beslut, som detta Betänkande innehåller.
Ålla enskilda och corporationsintressen måste gifva vika i striden med det allmannas, i synnerhet när det gäller större samhällsfrågor.
Det är bedröfligt att nödgas erkänna, att bränvinsbränningen, i Sverige, numera utgör ett ibland de vigligaste ämnen för vår oeconomiska lagstiftning; men sådan är den olyckliga följden af menskliga svagheten och vinningslystnaden, att de skapa en mängd enskilda intressen, som utbreda sig mer och mer och, ehuru omedborgerligt hvart för sig, slutligen sammanväxa till en massa, hvarpå man missbrukar den coilecliva benämningen:
Statens interesse.
En skadlig vara klandras hos individen, men när den spridt sig lill ett helt folk, säger man, alt den vunnit häfd, och den kallas då behof.
På detta sätt tillskapas, under tidernas längd, mången onaturlig utväxt på samhällskroppen, som medtager dess fysiska krafter och verkar förslappning vid samhällets moraliska utveckling.
Delta är bränvinsbränningens historia.
De första bränvinsbrännare i vårt land ansågos med ovilja j men egennyttan tillegnade sig snart öfverallt den lönande uppfinningen, och omsider fanns ingen mera som klandrade; ty hvar och en antingen tillverkade eller förtärde bränvin.
Det har slutligen kommit så långt, att man ej drar i betänkande att förklara hränvinet för en nödvändighetsvara och tillverkningen för ett nästan oumbärligt vilkor för jordbrukets vidmagthåliande.
Häfden ar, i detta fall, vunnen, och mängden kallar den en opraclisk man, sorn.ej vill erkänna, att den grundar sig på en helig och omistlig rättighet, — förglömande, »ti Sverige beboddes af ett kraftfullt slägte och idkade boskapsskötsel, inna» det ännu gifvit bränvin åt menniskorna och drank åt kreaturen.
Visheten lärer, att, då man ej kan upphäfva eller förekomma eli ontil, bör nian söka mildra dess verkan och deraf, om det är möjligt, hemta ett motsvarande godt.
Vid tillämpningen af denna sats på brännerihandtermgen, har jag trott mig böra betrakta den såsom en ny industrigren —- en ny näring.
Det .osedliga missbruket af bränvin måste upphäfvus genom moraliska medel, — och dessa har Herr Grefve Horn, i sin reservation till förra Betänkandet, utförligen antydt.
Ätt genom ökade straffbestämmelses och lattad fiscal Isatioti inverka på osedlighelen, har jag alltid ansätt såsote falska correstiv.
11 B evilla,- samt Allm. Besv.- och Occon -Visit.
Utlåtande IV: o 5.
Det återstår således endast att se saketi ur en allmän ceconomisk synpunkt, och då måste bran vinsbränningen sättas i bredd med hvarje annan allmän industrigren eller näring.
Sådan är min allmänna åsigt af detta ämne, och jag har, i följd deraf, trott, att, i en tid, då man med skäl j^rkar en utvidgad näringsfrihet, man ej borde behandla detta ämne skråmessigt.
Sammansatta Utskotten hafva ansett bränvinsbränningen såsom en jordbrukets uteslutande rättighet.
Detta är att stifta ett nytt skrå till förmon för jordegare.
Jag har således ej kunnat gilla delta förklarande.
Man har bestämt 3oo
R:drs jordvärde såsom minimum för ratti g— beten alt bränna bränvin, och man har classificerat rättigheterna med afseende på olikheten i fastighetsvärde.
Delta är att stilla ett ytterligare skrå inom skrået.
Man har bestämt ett maximum för det kärl, soni får användas vid tillverkningen, och man bär fÖreskrifvit vissa förmer och dimensioner för den apparat, som får begagnas.
Detta är alt lägga band på industrien och att hindra uppfinnings-förmågan i dess verksamhet.
Det är beslutadt, att bran vins-till verkningen bör vara förbjuden 6 månader af året.
Man bar stadgat detta för att motverka en alltför ymnig bränvins-produetion, sedan man likväl öppnat möjlighet för tillverkning af så mycket, som kan vara tillräckligt för att gifva ett rus om dagen åt hrarje mansperson i Sverige. —•
Härom gäller samma anmärkning som om föregående punkt; och detta stadgande innebär dessutom den serdeles besynnerliga sats, att det, som bör uppmuntras om vintern, är brottsligt om sommaren.
Såsom näring betraktad, har bränvinsbränningen således blifvit belagd med alla de fjettrar, ifrån hvilka man, i allmänhet, önskar befria alia andra näringar.
Utskotten hafva, vid beskattningen, tagit pannerymden till grund.
Jag liar ej ansett detta beskattnings-sätt vara det rätta; emedan det måste gå i bredd med fiscalisation, som alltid är ett ondt, äfven der den behöfves, — och gifva ökade anledningar till underslef och försvårade controler.
Det har dessutom synts mig svårt att rättvist fördela en skatt på grunder, som det beror på tillverkarens skicklighet att betydligt förändra.
Att beskatta produetionen, genom en viss afgift för hvarje tillverkad panna — bestämd efter gjorda försök med hvarje, till bränning uppgifven apparat — är den grund, hvarefter jag trott, att skatten bort Bevilln.- samt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Utlåtande N.o 5. 23, bestämmas, och jag delar i detta fall, hufvudsakligen, hvad Herr aj Ekenstamj i sin reservation emot förra Betänkandet, yttrat.
Slutligen får jag tillägga, att, såsom jag uppfattat ändamålet med all oeconomisk Lagstifning, man, när hyllningen åt hvarandra motsatta interessen icke kan afvägas så, att alla blifva lika lottade, hör glömma, att dessa enskilda interessen kunna finnas, och endast tanka på Statens gemensamma fördel, hvilken dock slutligen mäste utgöra äfven hvarje e/rskiltl medborgares.
Jag anhåller, att denna reservation må få åtfölja Betänkandet till Riks-Stånden”; 4:o af Herr von Hohenhausen, som ansåg fördelningen af tiden i de af Utskotten föreslagna terminer oförenlig med nuvarande uppbördssätt och fordra en serskild skattskrifning för bränvins-bevillningen, till förekommande hvaraf den rättelse borde ega rum, att första terminen bestämdes till fyra månader, eller Januarii, Februarii, Mars och April, samt andra terminen till 2;ne månader, eller November och December; äfvensom, då Utskotten, emot Afdelningens förslag, tillstyrkt konstapparaters bibehållande, Hr-dom Hohenhausen ansåg den föreslagna beskattningen vara för hög.
Med Herr von Hohenhausen förenade sig Herr Doctor Grenander, Herr Rubin, Per Hindriksson ifrån Norrbottens Län och Carl Gabrielsson ifrån Östergöthlands Län”; 5:o af Hr Doctor Grevillius: ”Emot de sammansatta Utskottens beslut, som bestämmer ett minimum af hemmansvärde, hvat under rättighet att utöfva bränvinsbränning icke får ega rum, reserverar jag mig.
Då man förklarat bränvinsbränning som en förmon, tillhörig jordbruket, finner jag intet skäl, hvarföre en sådan förmon skulle betagas innehafvare af de minsta hemmansdelarne, eller dem, som i värde understiga 3oo R;dr.
Åboen af en sådan hemmansdel måste mer än någon annan draga dagens tunga och för sin bergning anstränga den yttersta arbetskraft; månne det vöre billigt att derunder beröfva honom tillgången till vederqvickelsen af en sup, då man låter bränvin flöda hos den bättre lottade dagdrifvare»?
Eller skal! man tvinga den förre till afnämare af den senares öfverproduction? hvarifrån skall han hemt3 medel dertill? väl kan den svagare jordbrukaren genom oförtruten möda uppbryta jord för frambringande af en eller annan tunna poläter, utöfver behofvet, och med lätthet förvandla den till bränvin för sin nödtorft, men penningar för dess inköpande af den lyckligare grannen skall han ej magta anskaffa.
— Skälet, sona anföres: att de små hemmansloiteine icke producera säd eller potäler Bcvilln.- samt Allm. Besv.- och Gecon.-Utsk.
Utlåtande N o 5. till bränning, anser jag således vacklande.
Poläter kunna produceras, penningar icke.
Dessutom, månne de stora bränvins-patrnnerne endast af verka egen sädesproduction ?
Man bör icke beröfva den ena medborgaren en förmon, blott för det han är fattig, och tillägga den en annan, endast för det han är rik , således icke heller tillägga bränvinsbränningsrätt åt den större jordegaren, under det man betager den mindre begagnandet deraf.
Jag anser således innehafvarne af mindre hemmansdelar böra bibehållas vid den bränningsrätt, som dem uti j8a3 och i83o årens Bran vinsförfattning blifvit tillerkänd, och som Utskottet äfven i sitt förra Betänkande medgifvit.
Att begagnandet af konstapparaler nu blifvit medgifvet, bar jag val intet emot, emedan deras utdömande, enligt förra beslutet, skulle inneburit en orättvisa; men som en inconsequence vill jag dock anmärka, att, då man gifvit den högsta möjliga utsträckning åt bräoningsrälten i stort, man på samma gång velat borttaga denna rätt från de svagaste jordbruknrne, som högst inskränkt kunna och vilja begagna den”; 6;o af Riksdagsmannen J.
Kihlblom ifrån Södermanlands
Län; ”Jag föranlåtes reservera mig emot Höglofl.
Utskottens fattade beslut i afseende på bränvinsbränningens utöfning.
Den i början af Riksdagen så högt uttalade önskan, att bränvinsjbränningen borde inskränkas lill hämmande af fylleri-lasten, *—och den uttryckta känslan för mensklighetens val, som då lät höra sig, har försvunnit — och i dess ställe har ett illa förstådt sätt att utöfva denna handtering, eller egennyltans förföriska öfvermagt, intagit de fromma önskningarnas plats — ty genom konstbränneriens fortfarande har allt hopp om hämmadt fylleri bortdunstat.
Utskotten hafva i hela sin vidd föreslagit bibehållandet af dessa springkällor för bränvinstill verkningen, hvarigenom en likartad verkan måste inträda för menniskans moraliska lif, som syndafloden utöfvade på det physiska.
— Bran vinsfloden skall fortfarande stiga — ymnig tillgång och dermed förenadt lågt pris skall underlätta consumtionen, —• och man har icke vunnjt annat än förstorandet af det enda nyttiga bränvinsbränningen medfört, nemligen understödet för ladugårdsskötsel^
Den orimligt förhöjda skatten skall osvikligen för det mindre jordbruket tillintetgöra begagnandet af de små pannorna, och den fördel, som genom dem kunnat för utfodringen uppkomma, upphöra.
Tusende bränvinspannor under tjugu kannors rymd tillverka ungefär - Bevilln,- samt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Utlåtande N.o S. 25 fär samma qvantum bränvin, som en enda konstpannaj men hvem kan ens påstå alt samma nytta i utfordringsväg dermed möjligen kan åstadkommas — den ceconomiska förlusten ligger här i öppen dag.
Jag vågar tro, att ganska få af de tre Ståndens Herrar Ledamöter inom Utskotten ansett mödan värdi undersöka det mindre jordbrukets ställning och behof, och i sådant fall vore det icke utan sin nytta att lyssna till hvad erfarenheten uttalar.
Eiden är nyttig och nödvändig under menniskors vård! men huru ryslig är den icke då den ohejdad får rasa !
Konstbrännerien kunna närmast jemföras med vådelden! meri jag hoppas, att Riks-Stånden skole förekomma utbrottet, och återföra bränvinsbränningen tili nyttig utveckling.
Det har inom Utskotten högt blifvit uttaladt, att man mindre fästat sig vid det nyttiga eller skadliga af bränvinsbränningen, än vid en förhöjd Statsinkomst derutaf; jag kan ingalunda dela denna åsigt, der penningen skattas högre än menniskors belåtenhet och moralitet och Öfverlernnar helt och hållet äran af dylika grundsatser åt dess uttalare.” 7:0 af JSils Mänsson från Malmöhus Län: ”Sedan jag reserverat mig emot de sammansatta Utskottens förra Betänkande, i fråga om grunderna för bränvinsbränningsbevillningen; så är det med ännu mera skäl, som jag går alt anmäla min reservation emot Utskottens sista Utlåtande i ämnet, hvarigenom Utskotten, eller rättare de Ledamöter, som icke ega jord och beskattningen sålunda ej drabbar, uppsatt afgiflen ännu högre, och i denna del ålagt jordbruket en beskattning så dryg, att serdeles den mindre hemmansegaren måste upphöra med idkandet af bran vinsbränningen, åtminstone i loflig väg.
Jag åberopar härvid hvad jag, mera ulveckladt, anförde uti min förra reservation, eller att då, äfven efter Utskottens tanka, brönvinsbräirningen är att anse för en jordbrukets fÖrmonliga tillhörighet, det vore alt handla i strid dermed, att belägga densamma med en så dryg beskattning, att handteringen icke lönade sig, att en så beskaffad beskattning skulle, på det mindre jordbrukets bekostnad, gynna fabriksinteresset, — att det är just fabriksbränoingen, som med det att den Lereder öf vei flöd på bränvin, alstrar fylleri och sedeslöshet — att jemväl skulle uppkomma och frambringas lönnbränning, med alla derifrån oskiljaktiga beslag, våldsraål och böter, samt ändlligen, alt allmogens skiljande, på lith. ull Ii. St, Fröt. 1’83/j-, S Sand. 2 Afd. g 5:te Häftet aS B evilla.- samt Allni.
Be sv.- och Oecon.
N-o 5. delta sätt, från allt lofligt idkande af denna näring, skulle väcka ett allmänt och måhända vådligt missnöje ibland denna talrika folkclass.
Enligt den af sammansatta Utskotten antagne tariff, har afgiften för de små pannorna och med en bränningstid af allenast 6 månader blifvit förhöjd till 6 gånger af hvad den utgjort hittills, med rättighet för jordegaren att bränna hela året om.
En åbo på, för exempel, ett sextondedels mantal och med rättighet att begagna en 16 kannors panna skulle, efter denna tariff, komma att skatta \
R:dr Banco, eiler icke långtifrån värdet af det bränvin, som hemmansafkastningen tillåter honom att afverka och han för sitt husbehof erfordrar.
Jag frågar: kan delta förena sig med rättvisa och billighet?
En lika skarp förhöjning har icke egt rum i anseende till de större pannorne.
Tvärtom har, i mon af pannornas stigande kanntal, proportionen för skattens förhöjning blifvit nedsatt, så alt, för exempel, en go kannors panna hädanefter kommer att skatta endast tredubbelt emot förut.
Så är äfven förhållandet med de så kallade konstapparatcrne; och jag frågar: framlyser icke häruti det ojäfaktigaste bevis på egennytta till fördel för de större jordegarne, eller de egentliga biänvinsfabrikörerne?
Man misstager sig alltför mycket, om man tror, att den öfverdrif. na beskattningen skall inbringa till Staten den summa, som uppkommer, då man beräknar de nu befintliga braa vinspanrior i Piiket.
Och kanske de fleste ibland allmogen skola afsäga sig att bränna, då det, såsom Utskotten synas hafva åsyftat, icke kan ske utan förlust ; och bi fa 1- les Utskottens förslag, att egare af hemman under 3oo fl:drs värde icke få bränna, så skola flera tusende pannor upphöra att mera finnas till.
Jag inser också icke någon anledning till att uppdrifva bränvinsbevillningen i det hela till den, i alla fall, orimligt höga summa, som antagandet af Utskottens tariff skulle åstadkomma.
Maj:t har inskränkt sitt förslag lill vida mindre belopp.
Det är icke skäl, att derutöfver böja beskattningen; och jag tror, för min del, det vara vida bättre, att bibehålla allmänna bevillningen vid dess nuvarande belopp, än att söka bereda nedsättning deri, genom förhöjning i bränvinsbeskatlningen, som, på det redan för mycket tryckta jordbruket, skulle öfverföra en ännu drjr.gare utgift, till fördel för medborgare, som, genom beskaffenheten af deras näring och beskattningens beroende af deras egna uppgifter på inkomst, för närvarande skatta till Slaten mindre än de borde.
I öfrigt får jag förklara, det jag icke heller kan understödja beslutet ota bestämmandet af ett minimivärde på hemman, för rättigheten att få Bevilla.- samt Allm.
Be sv.- och Oecon.-Utsh. Utlåtande IV.o 5. if bränna.
Utgör det, såsom Utskotten rätteligen yttrat, en rättighet för jordbruket oell hemman i allmänhet, alt få tillverka bränvin, så måste denna rättighet vara lika helig och hållas lika oförkränkt för den mindre som för den större hemmansdelen, likväl 1 förhållande lill deras skiljaktiga värden.
Och får jag ödmjukast anhålla, alt denna min reservation får åtfölja sammansatta Utskottens Betänkande till Rikets Höglofl.
Ständer, sora tvifvelsutan inse behofvet af nedsättning uti den föreslagna orimliga beskattningen.”
Uti denna reservation instämde Anders Nilsson och Tufve Månsson från Malmöhus Län, samt Per Nilsson och Per Jönsson från Christianstads Län, Erik Persson från Gefleborgs Län, Per Hindriksson från Norrbottens Län, Lars Persson från Westmanlands
Län och Lars Larsson från Skaraborgs Län. 8:0 Af Peter Jönsson ifrån Jönköpings Län:. ”Jemte det jag åberopar min vid förra Betänkandet afgifne reservation, rörande beskattningen på bränvinsredskapen, kan jag ej annat förstå, än att Utskottet frångått den då rådande öfvertygelsen, att tillgångarne på bränvin borde minskas, ty Utskottet afslog då en stor del af koiistapparateine och beskattade de större pannorne någorlunda i likhet med de små; meri nu åter är förhållandet omvändt, ty de små pannorne, som ej åstadkomma något öfverflöd på bränvin, äro nu alldeles förtryckte genom tillökningen i skatten.
Enligt förra Betänkandet med 6 månaders bränningstid, uppgick skatten för en 20 k:rs panna till 5
R:dr — nu till 8 R:dr; för en 3o k:rs panna lill i3 R:dr 36 sk. — nu till 19 R:dr 3a sk.