Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom och då beväringsmanskapet bör vara lika beklädt med de Regementen, till hvilka det hörer, för att kunna under krig i deras led intagas, samt då, jemte de i bruk varande, för en dass beväringsmanskap afsedde, kronomunderingar, hvilka, efter hvarje års vapenöfning, i nion af behof, iståndsättas och completteras, uti Kronans förråd finnas beklädnadshmnen och annan materiel för ytterligare en dass, beräknad att utgöra 15j5oo man, hvartill medel blifvit af Rikets Ständer vid föregående Riksdagar anslagne; synes det icke vara med god hushållning förenligt, att en partiel modell-förändring i beväringsmanskapets mundering tillvägabringades eller alt Staten skulle, i likhet med hvad som nu eger rum för beväringsmanskapets så kallade mindre munderings-persedlar, eller skjortor, strumpor och skor, meddela ersättning för det beväringsynglingarne sjelfve bestode sig äfven de öfriga till beklädnaden börande persedlar, men att Staten på samma gång underhölle en betydlig reserv-materiel, hvilken, hvad ylle- och en del andra varor beträffar, skulle efter hand skadas och förskämmas, så framt icke, genom omsättning i förrådet eller de äldre rudimateriernes och persedlarnes successiva utlemnande till förefallande reparationer och completteringar, berörde materiel, som endast för krigsbruk är afsedd, vidmaglhölles ny och brukbar.
Jemte omförmälde med antagandet af motionärens förslag förknippade olägenheter, hafva Utskotten funnit emot forslaget jemväl förekomma, att inom Heder v. Bonde-Ståndet, som närmast torde vara i tillfälle bedöma, huruvida det närvarande beklädnadssättet för beväringsmanskapet i allmänhet är för de beväringsskyldige sjelfve ofördelaktigt, någon fråga om förändring uti förevarande hänseende, Utskotten veterligen, icke blifvit under innevarande Riksdag väckt, äfvensom att, då Bill. till fl. St- Prot 184S. 4 Sami. 2 A/d. i3 ITdJt. 2 10 Stats- samt Allm. Besv.r och Ekon.-Ut skot lens Utlåtande, N.o St. kronans mundering begagnas så väl af den fattige som mei a bemedlade beväringsynglingen, den jemlikhet dem emelian , som härigenom uppkommer, skall uppmuntra den ene, utan att nedstämma den andre, samt tillika väcka båg till inbördes täflan i tjensleutöfningen.
På dessa skäl och då Kongl, Maj:t, på sätt
Dess of vanberörde Nådiga Bref den 24 Januari 1835 visar, icke funnit skäl atti Nåder bifalla Rikets Ständers förslag derom, att de beväringsskyldige skulle få, efter eget val och emot serskild ersättning, förse sig med rockar och byxor, så få Utskotten tillstyrka, att Friherre Raabs ifrågavarande motion icke må till någon Rikets SLänders åtgärd föranleda.
Stockholm den 3o Januari 1845* STOCKHOLM I.
Marcus, i 845.
Stats- samt Mini■ Besv.- ock Ehon.-Utshottens Betänkande, IV.-o 4°- Skriffel och rättelser uti Stats- samt Allmänna Besvärs- och tilton omi-Ut skottens Betänkande, N:o 4°'
Sill. 5 rarl 5 uppfr. 16 — — ’’ — 4 ned fr. — 15 — 10 uppfr. — ” — 10 nedfr. står: ej således — läs: således ej i denna — derifrån — närmast öfver — att minimum} af kunskaps-) — malt af behof — i den derifrån, närmast deröfver fatt nedsättning i det Obestämda minimum af ) kunskapsmått behof af Bih. till R.
Prat. 1S4B. t\ Simi. t ,4fd 14 Aift. STOCKHOLM, Ecksteinska boktryckeriet, 1845.
Stalt-, BeviUn. sami Allm. Bett.- och Ekon.-Utskoltent Betänkande, N:o 52. i N:o 52.
Ank. till Exp-Utsk. d. i Mars, kl 1 e. m.
Betänkande, i anledning af åtskilliga motioner om förändringar i tiden för Krono- Vppbördsstämmorna.
Till Utskottens behandling hafva följande, i förenämnde hänseende Täckte, motioner blifvit öfverlemnade, nemligen: från Höglofl.
Herr von Mentzers, Carl Fredric; Vällofl. Borgare-Ståndet: Herr FFedbergs; och från Hederv.
Län: af hvilka motioner de tvänne förstnämnde, med afseende å den minskning till nära hälften af rörelse-capitalet och deraf följande svårigheter, sorn Krono-Utskyldernes uppbärande vid en Uppbördsstämma och på nära samma tid öfver hela Riket förorsakade, innehålla förslag, dels att skatteuppbörden borde fördelas och verkställas på tre terminer, med 3 k 4 månaders mellantid, dels alt samma uppbörd kunde fördelas på tvänne, till liden betydligt åtskiljda, uppbördsstämmor, och att ingen skattskyldig, som icke sjelfmant ville på en gång betala hela utskyldsbeloppet, skulle kunna åläggas vid hvardera uppbördsstämman utgifva mera än hälften deraf, hvilken hälft då likväl borde ovillkorligen utgå; och skulle det på hvarje
Län få bero att bestämma uppbördsstämmorna lill de för orten lämpligaste tider af året; hvaremot Lars Knutsson uti sin motion anfört, att Kongl.
Stats-Contorets kungörelse af den 8:de
December i836 uti a:dra puucten, jemte stadgandet, att det må på Öfver-Ståthållare-Embetet i Stockhom och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Länen bero att, med afseende å de skattskyldiges största beqvämlighet utsätta tiden för uppbördsstämmornas hållande inom Januari, Februari och Mars månader hvarje år, väl innehåller, att, der serskildte omständigheter gifva anledning till längre anstånd, uppbördsstämman raå kunna framflyttas till sist inom medlet af April månad; men att denna sistnämnde tid, eller början af nyssnämnde månad, efter motionärens åsigt, vore den för uppbördsstämmornas hållande lämpligaste , enär landtmannen derigenom skulle kunna undgå att höstetiden unBih. lill R.
Prof. m5. * Sami. 2 Afd. iö Baft. i 2 Stats-, Bevilln.- samt Allm.
Besv.-^och Eken.-U (slottens Betänkande, N:o 52. derdel svåraste väder och väglag, öfver höfvan anstiänga både sig och kreatur, och till underpris alyttra sina producter, för anskaffande af mede! lill uppbördsstämman i början af följande året, utan deremot finge tillfälle att begagna sig af de mera gynsamma conjuncturer under marknaderne, af hvilka icke mindre än 69 inföllo under loppet af Februari och Mais månader; genom hvilken fraroflyttning af uppbördsstämmorna största fördel skulle beredas i synnerhet för arrendatorer och biukare af andras jord, emedan dessa under Februari eller åtminstone före den 14 Mars nu måste, jemte krono-utskylderne, äfven betala sina arrenden och husbonde-skatter, hvilka medtogo en stor del af deras hopsparade tillgångar.
Vid behandlingen af förevarande fråga, hafva Utskotten tagit kännedom om hvad derutinnan af föregående Stander blifvit beslutadt, och dervid inliemtat, att Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse af den 17 Maji i835 anmält sig hafva funnit antagligt ett då framstäldt förslag, att den förut i November månad varande uppbördsstämma skulle upphöra och krono-uppbörden framflyttas till Januari, Februari och Mars samt sednast den 5 April ; hvarefter Kongl. Majit uti Nådig Skrifvelse lill Kongl. Stats-Contoret, med hufvudsakligt bifall till Ständernas framställning, anbefallt de stadganden, Kongl. Stats-Contorets ofvannämnde kungörelse innehåller.
Stats-Contorets omförmälde kungörelse innehåller; och enär antagandet af Herrar von Mentzers och Wedbergs förslag om krono-uppbördens fördelning i 3 å 3 terminer antingen skulle inskränka de skattskyldiges anstånd med utskyldernes erläggande, eller genom en alltför långt framflyttad krono-uppbörd, kunna för StatsYerket medföra stora olägenheter, hemställa Utskotten, att Herrar von Mentzers och Wedbergs ofvanberörde motioner må lemnäs utan afseende hvaremot Utskotten, på de af Lars Knutsson uti dess motion anförde grunder, anser sig böra tillstyrka Rikets Ständer, att i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit hemställa, det kronouppbördsstämmorna hädanefter må utsättas ifrån början af Mars Stats-, Hevilla, samt Allm. Best.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 52. 3 till slutet af April månader; samt att, i följd häraf, tiden, dels inom hvilken uppbördsmäunen skola begära handräckning, i afseende på bortflyttade eller till vistelseorten okände personer, sota häfta för krono-utskylder, dels ock för summariska redovisningens afgifvaude, måtte framflyttas till den b» Juni hvarje år.
Stockholm den 24 Februari 184^- Reservationer: Af Herr Friherre Palmstjerna:
''Mot Utskottens beslut att framflytta uppbördsdden och uppbördsmännens redogörelsedag, får jag reservera mig.
Jag finner icke några giltiga skäl anförde för en sådan, mot alla uppbördsgrundsatser stridande, förändring.
« Såsom regel för uppbörd har man hittills antagit, att den bör ske under det år, då den skattdragande har inkomst af den näring, för hvars utöfvande han skattar, samt i möjligaste måtto nära inpå den tid, då han haft eller kan hafva sin mest lönande afsättning; och hvarvid jemväl tagits i betraktande Statens säkerhet, så att uppbörd bordt ske, innan tillgångarne för skatten hunnit förskingras.
Sedan man utsträckt den tiil yttersta gränsen af löpande skatteåret, vill man nu öfverflytta den på det derefter följande och hvartill närvarande förslag är en början, hvilket, om det får framgång, säkerligen kommer att efterföljas af ytterligare bemödanden uti enahanda syftning.
Sedermera ingick halfva Bevillningen i Maj och halfva i November för löpande året, samt grundskatterne i Februari; derefter bestämdes, att uppbörden af debiterade skatter skulle ske dels höstetiden, dels vintertiden, samt slutligen, att den skulle ske blott vintertiden.
Nu gällande författningar föreskrifva, att uppbördstiden för debiterade skatter skal! vara den, sorn, med afseende å de skattskyldiges största beqvämlighet, lämpligast kan bestämmas under Januari, Februari och Mars, eller, der 4 Stats-, Bertlin.- samt Allm. Betv.- och Ekon.-TJtskottens Betänkande, N:o 52. serskilda omständigheter gifva anledning till längre anstånd, sist inom medlet af April månad.
Således afpassas uppbördsstämmorna nu inom dessa månader efter beala förhållanden, så att för hvarje ort kan väljas den tidpunkt, då det för de skattdragande är lämpligast alt skatterna utgöra; och ingen annan af de mot denna ordning framställda anmärkningar har varit sådan, att den icke vid en omtänksam och noggran efterföljd af nuvarande Författningar bör förfalla, mera an den enda, att allt för stora summor nu på en gång dragas utur rörelsen.
Men denna olägenhet hafva Utskotten ej ansett sig kunna afhjelpa, hvaremot de fästat sig vid de mindre, hvilka man sagt bestå uti svårigheten att inom uppbördstiden finna afsättning för sina produeter.
Att härdelsen verkligen kan vara sådan för många, måhända de flesta orter, om uppbörden börjas i Januari, måste medgilvas; ehuruväl för en dit orter, t. ex. dem, som hafva afsättning wid de stora Januari-marknaderna i Jönköping, Norrköping och Orebro m. fl., slutet af denna månad är just den lämpligaste att begynna uppbörden, medan influtne penningar äro i behåll.
För de fleste orter är Februari och första delen af Mars lämpligast; ty dels hafva dä de stora marknaderne, t. ex. i Carlstad, Wexiö, Sala, Hedemora.
Strengnäs: m. fl. samt i öfrigt vinterföret lemnat tillfälle till afsättning af landtmanna-produeter, dels hafva de orter, der allmogen uti kolning söker tillgång att afbörda sig sina skatter, då begynt köra sina kol och vid bruken derå erhållit förskott eller betalning.
Men det nya förslaget skulle inskränka uppbördstiden och i mänga orter förhindra dess början vid lämpligaste tiden.
Det skulle göra det omöjligt att uti något Fögderi sluta uppbörden innan den 14 Mars, då afflyttande åboer frånträda sina hemmansbruk, och ofta försälja, hvad de hafva, samt begifva sig utom Fögderiet.
På många orter skulle uppbördsstämmorne, i stället för att hållas under den årstid, då resor beqvämligast ske , inträffa i kål-lossnings- eller i såningstiden, och Kronofogdarne blefve af redovisningsarbetet i Maj hindrade att närvara vid Taxerings-Comitéerne.
Stats-Yerkets inkomster skulle, enligt nya förslaget, inflyta en manad sednare än nu, och till l:sta qvartalets utbetalningar kunde intet af vinter-upp - Stais-, Bevilln.- sami Allm. Ben'.- och Ekon.-UIshaltens Betänkande, N:o 52. 5 bölden användas, hvarigenom Stats-Contorets behof att från Riksgälds-Contoret i början af Mars reqvirera penningar skulle ökas.
In delte låntagare, sorn redan nu vänta länge på sina löne-inkomster, skulle än vidare få vänta minst en månad, eller ock skulle Stats-Verket få vidkännas en ny utgift för deras godtgörande.
Af samma stats-ulskylder, hvilka uti Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 33, äro beräknade till 9,759,430 R:dr och sannolikt med Bevillningen uppgå till 11,800,000 R:dr, äro: Tull-medlen 3,400,000, Post-medlen 575,000, Chartav Sigillatie-medlen 500,000, Restantierne sedan förra åren 155,000, Bötes-medel 40.000, Krut- och Salpeter-försäljnings-medel 95,000, Båk- och Lots-medel 73.000, ersättningar 50,000, Observations-medel 10,000, Extra medel och uppbörd 12,000, Intresse-medel 3,300 R:dr, successive inflytande under årets lopp; Silfver-tionde.
Koppar-ranta, Tionde- och Ilammarskatts-jern , till någon del vanligtvis utgående in natura; af ordinarie Räntan 1,762,000 , af Krono-tionde-spanmålen 634,170, anordnade till serskiide löntagare, rusthållare m. fl. och dragas således icke in uti Kronans Cassör utur allmänna rörelsen.
Dessa medels samrnanlagde belopp utgör vid pass 7,350,000, som på olika tider utgå, och hvartill kan läggas det belopp af skatterna, som vanligtvis först genom handräkning under sommaren inflyter omkring 300,000 B:dr.
När summan härutaf:
7,650,000 fråndrages summa skatter: 11,800,00, återstå 4,150,000 såsom det belopp, hvilket öfverhufvud kan anses vid uppbördstiden på en gång dragas utur allmänna rörelsen, så vida ej leverering af spanmål in natura minskar summan.
Om någon del häraf, t. ex.
Bränvinsbrännings-bevillningen och Allmänna bevillningeu, utgick höstetiden, vore bättre; men de skattdragande, som nu hafva Credit till Februari och Mars, torde högst ogerna se en sådan förändring; hvarföre den också icke af mig vidare ifrågasättes.” Häruti förenade sig:
Herrar Friherre Tersmeden, Berg von Linde, Biskop Hedrén och Hr Schartau.
Herrar af Harmens, Möllerhjelm, Friherre Oxenstjerna anförde jemväl reservationer mot Betänkandet.
6 Stats-, Beotlin.- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 53.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 1 Mars, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckte motioner, angående restitution af 1 skatt för bränvin, som lill utrikes ort exporteras.
Ridderskapet och Adeln väckt motion, har Herr Tornerhjelmj Rudolf, yrkat, att enär det icke vore lämpli»gt att fullkomligt förbjuda brau vinsbränningen, men man åtminstone borde vara betänkt på att göra denna industrigren så litet skadlig som möjligt, Rikets Ständer måtte, i enlighet med hvad i Danmark och Preussen egde rum, stadga en godtgörelse, ungefär motsvarande skatten, för hvarje i Sverige bevisligen tillverkad kanria bränvin, som från Svensk hamn till utrikes ort exporterades, samt alt för sådant ändamål, och då bränvin endast i renadt tillstånd eller i form af sprit kunde exporteras, rättighet måtte medgifvas bränvinsbrännaren att destillera bränvin äfven under den till bränvinsbränning eljest icke lofgifna tiden, emot erläggande af enahanda skatt, som bestämmes för den tid, bränvin.stillverkning ar tillåten; hvarjemte Herr Lindblad hos Vällofl. Borgare-Ståndet framställt ett förslag i enahanda syftning, deruti Herr Akesson jemväl inslämf.
Utskotten hafva tagit dessa motioner i öfvervägande; och då restitution al skatt icke är medgifven för öfrige inhemska tillverkningar, som till utrikes orter exporteras och för hvilkas förädling serskild skatt erlägges, hvaribland må nämnas jernhandleringen, med flere metallförädlings-verk, och, enligt Utskottens åsigt, beviljandet af en sådan förmon för bränvinstillverkningen sannolikt skulle medföra den verkan, alt, utan minskning af den inhemska bränvins-consumtionen, brän vinsbränningen utvidgades, i samma mon export egde rum, hvaraf skulle följa, att jordbruket mera än hittills gjordes beroende af denna näringsgren, finna Utskotten, jemväl med fästadt afseende derå, att restilutionens beviljande egentligen torde medföra fördel blott för innehafvare af större konstbrännerier och någon allmän nytta således deraf icke skulle uppkomma, sig böra tillstyrka, att frågan om restitution af skatten vid export af bränvin må förfalla.
Beträffande i öfrigt hvad Herr Tornerhjelm, i afseende å bränvirredistilleringsrättighetens utsträckning, anfört, få Utskotten, sedan Rikets Stan - Stats-, Bevilln.- samt Allm.
Bes v,- och Ehon.-Utshottens "Betänkande, 2V:o. 53. 7 der redan fattat beslut om grunderna och vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, vördsamt tillstyrka, att denna del af motionen icke må föranleda till någon åtgärd.
Af Herr Tornerhjelm, Rudolf: ”Emot de Höglofl.
Utskottens beslut, hvarigenom afstyrkes bifall lill den af mig väckte motion derom, att vid utförsel af i Sverige tillverkadt bränvin skulle erhållas en ersättning eller så kallad Drawback, motsvarande den för bränvinets tillverkning erlagde skatt, får jag vördsamt anmäla följande min reservation:
Det är en erkänd sanning, att Danmark och Preussen stå långt framför oss i jordbruk, och att från dessa länder utföras högst betydande <jvantiteter landtmanna-producter, uppgående, hvad
Danmark angår, till vida högre värde, än bela exporten af vårt jern och andra metaller.
Deribland utgör bränvin en icke obetydlig artikel; men i anseende till de med dess utförande förenade svårigheter underlättas den i bägge dessa länder medelst så kallad Drawback, uppgående i Danmark till 10 skilling 4 kannan och i Preussen till 5 u 6 skillingar Svenskt B:co. 1
Danmark utgör denna ersättning tillika en prasmie och äfven i Preussen är den något högre än skatten.
Då det är allmänt antaget, att bränvins-tillverkningen vid de större jordbruken ofta icke kan, åtminstone hastigt, nedläggas utan betydande ekonomiska förluster, så vöre del ju en välgerning, om det kunde lyckas att genom ändamålsenliga anstalter befordra utförseln af den förderflig» ▼aran, så att den, i stället att göra skada inom landet, kunde blifva en ny, väl behöflig, exportartikel, hvarigenom derjemte en icke obetydlig vinst kunde erhållas, till följd af kärlens utförsel och vår frukthandel äfven blefve befrämjad.
Man bar, bland annat, emot förslaget invändt, att sådant kunde blifva en ny uppmuntran för bränvins-tillverkningen; men då den ersättning, jag tager mig friheten föreslå, är så ringa i jemförelse med den, som gifves i Danmark och Preussen, är det icke sannolikt, att, till en början, vi skulle i betydligare mon kunna täfla med dessa länder, framför hvilka vi endast hafva företrädet att för bättre köp hafva tillgång på bränsle och erforderlige kärl.
Men härigenom beredes dock en utväg att kunna till utrikes ort sälja bränvinet, utan alt det skulle nedgå till så lågt pris» 8 Stais-, Bevilln.- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N.o 53. att bränvins-supandet inom landet derigenom ytterligare ökades.
Åtgärden vore således gagnande för vår handelsvåg genom en ny export-artikel, för landtmannen, genom möjligheten att bereda en för mångens jordbruk nödig product, utan den obehagliga känslan, att hans vinst medför skada för landet och för nykterhetsvännen, derigenom att tillgången på bränvin minskas och priset derå förhöjes.
På dessa skäl får jag till Rikets Ilöglofl.
Ständers pröfning och beslut vördsamt hemställa, om ej i denna fråga kunde beslutas: att då i Sverige tillverkadt bränvin (yller sprit) af minst 12 graders styrka till uti ikes hamn utföres, må afsändaren, såsom ersättning för bränvinsskatten, af Svenska Statsverket erhålla Två skillingar Svenskt B,:co per kanna, när faan piaesterar följande intyg: a) bevis, under edelig förbindelse, af Svensk landtman, sorn betalar hränvinsskatt, att det exporterade bränvinet (eller spriten) är vid hans namngifna egendom tillverkadt; b) bevis af vederbörande Tull-tjensteman, att bränvinet, med en styrka af minst 12 grader, är exporteradt å namngifvet fartyg och till uppgifven utrikes hamn; samt c) bevis af Svensk Consul, eller, derest sådan icke i aflastningsorten skulle finnas, af annan aucloritet å den ort, dit bränvinet är destineradt, att detta verkligen dit ankommit..
Ständer bifalles, täckas förordna om de ytterligare controller, sorn af omständigheterna kunna påkallas.” STOCKHOLM, trtciit nos W. F.
Dalmar , 1845.
Stais- samt Allm, Besv- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 54. 1 N:o 54.
Aok. till Exp. Utsk. den 5 Mavs, kl. 6 e. m.
Utlåtande, angående vackt fråga örn sättet för Båtsmans /ortskaffande till och från tjcnstgöringsortcrnc.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ulskottels handläggning lini Hederv.
Bonde-Ståndet remitterat en af Riksdagsfullrnägtigen P.
Olsson frän Upsala Län vackt motion, deruti auföres, att, ehuru 3 § af Kongl. Majus Nådiga Förordning, angående truppers och persedlars Forlskaffande, af den 6 September 1842, uttryckligen stadgade, alt forlskaffning af trupper skall företrädesvis ske sjöledes, med begagnande af kronans egna eller enskildes dertill hyrda, seglande eller ångfartyg, detta stadgande likväl ej föranledi någon förändring i omförmälde olägenhet, och som motionären varit i tillfälle inse alla de förluster, som, genom krono-båtmäns transporterande landvågen med kronoskjuts, heldst under de årstider, då vägarne äro mindre farbara, de skjuts-skyldige tillskyndats, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer mätte göra underdånig framställning om vederbörande embetsverks anbefallande att, derest icke oundvikliga hinder möta, ombesörja, alt synnerligast båtsmän, vid Ijenslgöringstillfällen, varda till och från tjenslgoringsorterne sjöledes fortskaffade.
Uti denna motion har Riksdagsfullrnägtigen Tobias Lind från Götheborgs och Bohus Län instämt, med yrkande derjemte, att, då sjötransporter, i anseende till localförhållanden, icke kunde begagnas, båtsmännen lika med soldater, måtte till och från tjenstgörings-stalionerne färdas lill fois, med åtnjutande af skjuts endast för den tross, som behöfde medföras.
Sedan Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ulskottet, för behandling af detta ärende, med Stals-Utskottet sammanträdt, samt Utskotten detsamma lill öfvervägande förhaft, få Utskotten anföra följande:
4 Sami 2 Afd. 16 Häfl. 1 2 Stals- samt Allm. Hav.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o i4.
Med anledning af vid sista Riksdag gjorde framställningar om lindring i båtsmans-skjutsen, hade Rikets Ständer, i underdånig skrifvelse af den 6 Mars 1841, hemställt, att uti den under arbete då varande, sedermera utkomne, Författningen, angående truppers och persedlars forts k a flå lide, måtte anbefallas, det transport af båtsmän skulle ske företrädesvis sjöledes och, der sådant vore omöjligt eller mötte alltför stora svårigheter, medelst marche forcee, samt att, så vida de för båtsmän fastställde upplbrdringstider skulle till någon del lägga hinder i vägen för användandet af ifrågavarande transportsätt, Kongl. Maj:t i sådant fall täcktes i INåder vidtaga de för det åsyftade ändamålets ernående nödiga förändringar.
I öfverensstämmelse med en sådan hemställan, hade ock Kongl. Maj:L 1 ätit i 3 § af Kongl. Förordningen den G Sept. 1842, angående truppers och persedlars fortskaffande, meddela följande föreskrift: ”Fortskaff ”ning af trupper, tillhörande Armeen eller Flottan, skall, under de i 1 § ”stadgade vilkor, företrädesvis ske sjöledes med begagnande af Kronans eg”ua eller enskildes dertill hyrda seglande eller ångfartyg.
Marche forcee ”begagnas blott vid de tillfällen, då en trupps skyndsamma framkomst till ”tjenstgöringsorten sådant fordrar.
Uppbådadt sjöfolk forlskaffas, då sjölägenhet saknas, medelst marche forcee.”
Det torde icke kunna besil idas, att skjutsningen al båtsmän, då desse skola uppbryta från rolarne, för att inställa sig vid en möjligen aflägsen tjenstgörings-station, eller när de, efter slutad tjenstgöring, skola till hemorten återgå, är lör den skjuts-skyldige allmogen ganska betungande.
Väl har, genom ofvaninlagne stadgande i 1842 års Kongl.
Förordning, någon lättnad i berörde besvär blifvit beredd för orter med den belägenhet, all sjötransporter kunna begagnas, men för de öfriga qvarstår besväret i bela sin vidd.
De förre hafva likväl stundom gått i mistning af den med ifrågavarande stadgande åsyftade lindring, när båtsmän blifvit uppfordrade till tjenstgöring under en tid af året, då sjöfarten är stängd.