Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bevärings-elit åligger jemväl att till öfningsmöte med- » p. 67. föra sitt prestbevis, hvilket, försedt med anteckning af befälet om hans uppförande och möjligen vunnen befordran, bör, i likhet med hvad för beväringsmanskapet i allmänhet är stadgadt, efter mötets slut till vederbörande tjenstemän öfversändas för anteckning i bevä- ringsdagböcker och rullor.
Beväringssoldat och beväringskorporal må icke flytta » p. 64. utom bevärings-området för det regemente eller den corps, vid hvil- ket han är anställd, med mindre han derom hos vederbörande befäl gjort anmälan och tillika sin vistelseort uppgifvit. Mom. 3.
Bevärings-under-oflicer placeras och redovisas på ett » p. 65. visst kompani och får ej utan regements- eller corps-befälhafvarens tillstånd välja sin bostad utom regementets eller corpsens bevärings- område.
Honom åligger jemväl att för kompanibefälet uppgifva sin vistelseort. 80 „ 8; S. « o o 2 g XzL C-1 Dj (5 2 C5 (3 1^1 Morn. 4.
I öfrigt lände, med afseende å bevärings-eliterna, så länge de i beväringsåldern qvarstå, till efterrättelse de för beväringsmanskapet i allmänhet meddelade kontrollföreskrifter. § 45.
Bevärings-under-ofTicer allägger vanlig tjensteed.
Honom åligger jemväl att så i som utom tjensten iakttaga samina krigslydnad m. m., som för hans vederlikar vid arméen är föreskrifvet.
Ordres oin möte och annat rörande tjensten mottager beväringsunder-olficer från kompanibefälet. § 46.
Förskingras, eller genom vårdslöshet skadas någonting af de kronopersedlar, hvilka bevärings-elit till begagnande under tjenstgöring emottagit, åligger honom att detsamma ersätta. § 47. Moni. /.
Bevärings-elit, hvilken genom opålitligt och oordentligt uppförande, vare sig i eller utom tjensten, eller af andra skäl ej motsvarar det förtroende och de förhoppningar, som för hans antagande legat till grund, skiljes från sin befattning, om regements- eller corpsclief det skäligt pröfvar och vare i sådant läll förlustig det arfvode och de förmåner i öfrigt, som eljest skolat honom tillkomma.
Uteblifver bevärings-elit längre eller kortare tid från möte, utan anmäldt eller giltigt hinder, skall han, utom det i beväringslagen derför stadgade ansvar, varda från sin anställning skiljd, om regements- eller corps-belälhafvaren så (inner för godt.
Har bevärings-elit åter genom styrkt sjukdom eller annat laga förfall varit hindrad att bevista möte, må han fortfarande såsom w ST ; os c D aq — O — p. 65. p. 64 p. 64 p. 65 p. 65 p. 65 p. 65 81 fc) a a - S' & ÉL -15 »S 5« « g- S. s . S 8* S» < p: £*; ® o ts PT* p: ej- S
Händer detta sista året af hans beväringstid och han tjenstgjort alla de öfriga årens möten, vare han berättigad att antingen i alla fall utbekomma hälften af det för sista året stadgade högre arfvode, eller ock, om han i stället vill bevista påföljande års möte, då er- hålla hela beloppet af det för sista årets tjenstgöring bestämda arfvode. § 48.
Bevärings-elitj som af ett eller annat skäl önskar från denna >; p. 66. sin anställning erhålla entledigande, bör derom inlemna ansökning till regements- eller corps-chefcn, hvilken, om han finnér skälen giltiga, må det begärda afskedet bevilja. § 49.
Regements- eller corps-chefer åligger att efter hvarje mötes slut » p. 66. till Kongl. Majit genom vederbörande
Stats-departement ofördröjligen insända förslag öfver de regementet eller corpsen tillhörande bevä- rings-eliter.
Bilagor. il Bil. M 5.
A. RULLA öfver den i och för Första vapenöfningen verkställda mönstring Beväringsmanskap inom stad härad Regemente (Corps) (Båtsmanskompani) anslagna län år 18 D e beväringsskyldiges hemvist. födelse. I stad, qvarter; landet, socken och by och hemman.
Är månad dag. yrke eller näringsfång. för och tillnamn utan förkortning. t-1 p: 3 CTQ Q - Approberade 3 till förstärkning.
Klassen. till reserv.
Klassen. ss a> Uttagne till Frånvarande -3 3 o: o: 3 3 oq oL o: ET o: c 3 3 i ■5Ö . ö - Anmärkningar.
Anteckning om dem, som uteblifvit från öfningsmöte, sker, sedan uppgiften derom inkommit från vederbörande Chefs-embete.
T; n , . i Bil. M 5.
Litt. B. RULLA öfver den i och för Andra vapenöfningen verkställda mönstring Beväringsmanskap inom stad härad Regementes (Corps) (Båtsmanskompanis) län år 18 T) e beväringss kyld iges Hemvist.
Födelse. 1 stad, qvarter; ! 3 O | “ GJO i landet, socken och • ~ 3. i O ^ by eiler hemman. | “ » Ar månad dag.
Yrke eller näringsfång.
För och tillnamn utan förkortning.
Approberade C/Q Q. till undergående af 2:dra vapenöfningen.
Klassen. i 40:de året gamle, som blifvit i reserven öfverförde.
Klassen.
T, Frånvarande a. o: UQ 3 C: 5"
Bil. M 5.
Litt. c. NAMNRULLA å det beväringsmanskap från läkarebesigtning å mönstringsstället
Do bevärinssskyldises h e m v i s t.
I stad, qvarter; å landet, socken oell by eller hemman. c ^ 5
För- och tillnamn, utan förkortning. stad, härad, socken, som kommer att undergå år 18 Besigtnings-Iäkarens anteckningar.
D. Frisedel.
Vid denna dag förrättad mönstring med Regementes (Corps) (Båtsmanskompanis) beväringsmanskap har som är född den år 18 .
. och mantalsskrifven (nu vistandes) i stad af socken härad i län blifvit befriad från den enligt Kongl.
Kungörelsen den stadgade skyldighet att i allmänna beväringen deltaga hvilket härmed till l qvitto \ meddelas. j och I . . . . ' bevis ) Attesteras N. N. Tjenstetitel.
Utan lösen. i genom erläggande af fastställd afgift till all< manna beväringsfonden ....
Riks' daler Riksmynt. ^ genom insättande af godkänd ersättningskarl. ( såsom ( » oförmögen till krigstjenst Mönstringsstället den 18 . . N. N.
Tjenstetitel.
Upplysningar: l:o.
Frisedel, som innefattar qvitto å erlagd afgift till allmänna beväringsfonden, underskrifves af Kronofogde å landet, samt Magistratstjensteman i stad, och attesteras af Mönstringskommissarien, men i andra fall blott af Mönstringskommissarien. 2:o. Vid Frisedels utfärdande utstrykas de delar af den tryckta blanketten, hvilka icke lämpa sig till det ifrågavarande sättet, hvarigenom befrielse från beväringspligten vunnits.
Litt. E. Uppgift till Pastors-embetet i socken på de inom socknen mantalsskrifne, vid mönstring med Regementes (Corps) (Båtsmanskompanis) beväringsmanskap, godkända karlar, hvilka för lega åtagit sig annans beväringspligt år 18 hemvist födelse- Qvarter i stad; socken S landet.
Yrke eller
För by eller hemman.
' Gård .m År a ! a män. dag. ' näringsfång.
Ersättningskarlens
För- och tillnamn, utan förkortning. g- sr* “ S- “L 3 g C/Q -
5 CD 3 tD s cjq -j Cl, ^ » 3 ®r a> n o» c. ^ r g 2 QSo S I Bil.
JYi 5.
Litt. F. Uppgift till Pastorsembetet i socken, stad, på de inom socknen, staden, mantalsskrifne beväringsskyldigc, hvilka vid mönstring med Regementes (Corpss) (Båtsnianskompanis) beväringsmanskap blifvit i anseende till egenvillig! ute blifvande från mönstrings- eller öfniugsiuötet ålagdt att i bcväringsskyldighcten qvarstå utöfver den i allmänhet stadgade ålder.
De beväringsskyldiges hemvist.
I stad, qvarter; å landet, socken och by eller hemman. c ^ 5 po 3 2. 3 CD CD 3 Är födelse.
Yrke eller månad dag. näringsfång.
För- och tillnamn, utan förkortning.
Qvarstår i bevä- j ringsskyldigheten till I nedanskrifne år.
Litt. G. BEVÄRINGS-DAGBOK för Stadf Länsmans-distrikt Ar 18 M 1. JK £.
Regementes Beväringsmanskap.
Allteckninfjur öfver pass eller prestbevis uppvisade af Beväringsmanskap år 18 Socken Stad Uppvisade.
Namn på stad, socken, hvarifrån Passet eller Prestbeviset utfärdats.
Innehafvarens namn.
Bestämmelse-
Förändrad be- ort. stämmelseort.
Hemvist. månad. dag.
Qvarter i stad.
By eller hemman å landet.
Gårds- jö vid mönstring den .... 18 . .
Approberad till (Arméens/förstärkning I » » | Flottans /reserv j frånvarande undergått vapenöfning år 18 .
. dito dito år 18 .
. uteblifvit från öfningsmöte år 18 .
. befordrad till år 18 .
. j , Särskilta anteckningar.
. . ! . (för- och tillnamn) .... vid mönstring den .... 18 . . legt Approberad till f Arméens (förstärkning 1 » » /Flottans /reserv / undergått vapenöfning år 18 .
. uteblifvit från öfningsmötet år 18 .
. utsedd tili Elit vid mötet år 18 .
. befordrad till .... år 18 . . - . - '
Upplysningar: l:o Endast 2:ne beväringsskyldige införas å hvarje sida. 2:« Under särskilta anteckningar införes: då någon styrker sig. hafva ingått i sådan beställning eller yrke, som medför befrielse från beväringspligten; år och dag då någon uttagit beväringsbesked för afgång eller flyttning utom stad eller distrikt och till hvilken ort; anmälan om återkomst till stad eller distrikt; ingången un- derrättelse om förändring i vistelseorten, i enlighet med inkomna rapporter; när någon ingått i krigstjenst vid Arméen eller Flottan; när någon uppvisat Kongl. Maj:ts nådiga resolution på befrielse från beväringsskvldigheten; när bevärings- skyldig aflidit o. s. v. Upplysningar: l:o
Då beväringsskyldig företer Pass eller Prestbevis, meddelas derom anteckning å passet eller prestbeviset. 2:o Begär han att få afgå till annan ort, än passet eller beviset innehåller, införes den förändrade ortens namn i sista kolumnen.
A Bil. M 5.
H. FÖRSLAG öfver det i Län befintliga till Arméens (Flottans) beväringsområden hörande Beväringsmanskap af alla fem klasserna vid Juni månads utgång år 18 l:a Klassen 2:a Klassen 3:e Klassen 4:e
Klassen 5:e Klassen Summa Regemente Förstärk-
I nine. i M Corps M Båtsmanskompani Förstärk ning. cr 5 o er Förstärk ning.
a. re ~ Clio Förstärk ning. a. cd Summa FÖrstär k - w X Cti CO Cl CD Förstärk ning. X CD x CD Co a.
CD Lands-kansli den N. N.
Mönstrings-kommissarie.
Från exercis uteblifne. % Underdåniga Betänkande» och Förslag till Iso Förordning om Kommunalstyrelse på landet. 2:o Förordning om Kommunalstyrelse i Stad. 3:o Förordning om Kyrkostämma samt Kyrko» och Skolråd, 4:o Förordning om Landsting.
Afgifna den 31 Oktober 1859 af Den dertill i Nader förordnade Komité.
STOCKHOLM, tryckt nos E. Westrell, 1859. . k Stormäktigste, Allernådigste Konung!
Sedan Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse af den 12 Februari 1858 hos Eders Kongl. Maj:t anhållit, det måtte Eders Kongl. Maj:t låta genom sakkunniga män ej mindre utarbeta förslag till Förordning om landsting, eller en länen omfattande kommunal-representation, än ock, i sammanhang dermed, öfverse de angående il menighetsstyrelse så väl på landet som i synnerhet i städerna gällande författningar, samt derefter till Rikets Ständers pröfning framlägga de förslag, hvilka i följd deraf kunde varda utarbetade, och Eders Kongl. Majit, med afseende härå, under den 19 derpå följande Junii, i Nåder behagat utse undertecknade att här i hufvudstaden sammanträda i Comité, för att verkställa den utredning och uppgöra de förslag, denna Rikets Ständers underdåniga skrifvelse afser, hafva undertecknade, till fullgörande af det oss meddelade Nådiga uppdrag, berörda arbete företagit, och få nu, såsom resultat deraf, härigenom lill Eders Kongl. Majit i underdånighet öfverlemna: 1.
Förslag till Förordning om Kommunalstyrelse på landet, 2.
Förslag till Förordning om Kommunalstyrelse i stad, 3.
Förslag till Förordning om Kyrkostämma samt Kyrko- och Skolråd, 4.
Förslag till Förordning om Landsting; äfvensom i sammanhang härmed, afgifva underdånig redogörelse för de grunder och skäl, som bestämma innehållet i hvartdera of dessa förslag.
Kommunerna äro, såsom i allmänhet föreningar för vissa gemensamma ändamål, väl att betrakta såsom juridiska eller sammansatta personligheter, berättigade att såsom sådana i sina gemensamma angelägenheter kära och svara; men det, som skiljer dem från andra sådana personligheter, består deruti: att de nödvändigt tillika utgöra delar af statens område, att de gemensamma ändamål, som utgöra föreningslänken emellan deras medlemmar och sammanbinda dessa till enhet, tillika måste vara statsändamål, att kommunerna derigenom blifva integrerande delar af statsförvaltningens organism och verkande krafter inom dennas krets, och att de således lika litet kunna anses vara alster af fri öfverenskommelse, som de efter fri öfverenskommelse kunna upplösas eller ändras.
Det är genom staten de få sitt berättigande.
Väsendtligen hörer likväl en förvaltande sjelfverksamhet till kommunens begrepp.
I hvilka distrikter för förvaltningens upprätthållande statens område än må vara fördeladt, kunna dessa ej betraktas såsom kommuner, om ingen förvaltande sjelfverksamhet för gemensamma angelägenheter är dem tilldelad.
Der åter en sådan, mindre eller större, dem tillkommer, antaga de egenskapen af kommuner.
Stående under statens suveränitet och i omedelbart samband med folket, utgöra kommunerna likasom sjelfva underlaget för statens organiska förening, och ehuru det ligger i sakens egen natur, att kommunens sjelfverksamhet icke kan öfverskrida dess område och således alltid förblifver lokal, lemnar likväl frågan, huru långt denna III sjelfverksamhet må få sträckas och inom hvilka forsner den skall röra sig, ett alltid öppet fält för önskningar och pröfning.
Centralisationen kan visserligen genom en väl afvägd organisation på hela sitt område verka till enhet, likhet och kraftig kontroll; men vid lokala olikheter är likheten i system icke alltid lämplig, och äfven vid kommunal-sjelfstyrelse kan från statens sida nödig kontroll ganska väl efter omständigheterna utöfvas.
I likhet med förhållandet hos de liesta andra europeiska folk, äro hos oss kommunerna lika gamla som vår historia.
Vi afse här kommunerna på landsbygden, ty stadskommunerna äro af yngre datum.
Hvilka de ursprungliga anledningarna tili deras bildande må hafva varit, det utgör föremålet för en historisk undersökning, som icke här har sin plats.
För oss är det nog att anmärka deras tillvaro såsom befintlig samtidigt med det samhällsskick, uti hvilket vårt land i de äldsta lagarne framträder med sina två hufvudelemeriter för den politiska magten derinom: landskapsförfattningen och envålds — eller den ende konungen, såsom statens öfverhufvud.
Deraf ett tvåfaldigt system för statens förvaltning: det ena, utgående från Konungen, herrskande med tillhjelp af sina höfdingar och embetsmän af högre och lägre grader; det andra, utgående från folket sjelft, genom sjelfvalda höfdingar, domare och män, och båda, vid utöfningen af denna magt, anvisade på lagen, såsom bestämmande begränsningen och rättesnöret för bägge och derigenom förmedlande hvarderas befogenhet.
Det är i sjelfva verket samma grundtanke, som genomgår vårt lands historia och statsskick under alla tidehvarf.
Olikheterna deremot visa sig uti den mindre eller större utsträckning, det ena af dessa magtelementer uti befogenhet egde framför det andra, och uti de former, som vid magtens utöfning gällde hvartdera till efterrättelse.
Under den äldsta, eller landskapsförfattningens period, utgjorde landskapet, i förhållande till riket, sjelft en kommun, fördeladt i sin ordning uti flere mindre.
Bland dessa var häradet (i de nordliga landskapen, vid sjökusten, skeppslag/) den förnämsta, berättigadt ej allena till en vidsträckt sjelfverksamhet enligt lag i afseende å sina ekonomiska angelägenheter under sin höfdings ledning, utan ock i så måtto till en judiciel, som denna höfding ursprungligen genom val tillsattes af häradet, ehuru redan tidigt det stadgande tillkom, ■att Konungen egde honom dom i händer sätta.
I åtskilliga landskap voro häraderna fördelade i fjerdingar, uti andra i tredingar, äfven försedda med sina höfdingar och ting; men alt dessa underafdelningar skulle kunna såsom sjelfständiga kommuner betraktas, dertill gifva ej de gamla lagarne tillräcklig anledning.
De stodo i förbindelse förnämligast med IV den allmänna lagskipningens upprätthållande; och de än mindre underafdelningar, som i åtskilliga landskaps härader under namn af attungar och hamnar, i andra under namn af har (uti skeppslags-kommunerna), och åter i andra under namn af gränder (grannelag) eller skire förekomma, äfven dessa alla med sina sjelfvalda förmän, afsågo hufvudsakligast handhafvandet af de angelägenheter, som stodo i förbindelse med manskaps uppställande för landsförsvaret, samt fördelning och uppbörd af dertill och eljest utgående gärder, äfvensom af de mindre ordningsmål, som af byafridens upprätthållande föranleddes.
Af särskild vigt är emel!ertid~att anmärka de efter kristendomens införande uppkomna underafdelningar inom häraderna, som kallas soknar, och hvilka, till sitt ursprung kyrkliga, betydde de föreningar, som sökte eller besökte samma kyrka, och således genuint särskilda kyrkoförsamlingar.
Den särskilda grunden för deras tillkomst och tillvaro hade till följd, all de bestodo i bredd med de äldre underafdelningarna, och ehuru redan Helsingelagen, gällande för de vidsträckta nordliga landskapen, omnämner sokneting (ting inom soknarne), samt äfven i andra af de äldsta lagarne det collectiva uttrycket soknemän förekommer, får deraf dock ej slutas, att de redan då inom häraderna bildade sjelfstiindiga kommuner enligt den verkliga betydelsen af detta begrepp.
Häraderna deremot fortforo oafbrutet att bibehålla denna egenskap, om ock med en under tidernas lopp, till sak så viii som form, allt mer inskränkt begränsning af dess sjelfverksamhet.
Ett fortgående arbete på utvidgandet af Konungens och dians embetsmäns magt utmärker redan under medeltiden och de derpå närmast följande århundraden de från germanisk stam utgående europeiska staters historia.
Nya grundsatser och nya former utbildas, oftast likväl ur gammalt frö, odladt efter olika yttre omständigheter på olika sätt; och äfven i Sverige, särdeles under inverkningarne först af Kalmare-unionen och sedermera under de derpå följande för samhället så betydelsefulla tidehvarf, som fordrade så mycken concentrerad kraft, uteblef detta arbete ej.
Den allmänna hushållningen inrättades efter nya, ledande grundsatser.
Formerna för utöfningen af den omedelbara s. k. landtregeringen undergingo tlerfaldiga, på centralisation beräknade, förändringar, och den gamla kommunalfriheten, i synnerhet på landsbygden, kunde ej undgå att i följd häraf väsendtligen försvagas.
De fordna underafdelningarne inom häraderne förlorade i betydelse och vigt för den allmänna förvaltningens- behof.
Soknarne befunnos för sådant ändamål mera lämpliga, och är det sedermera dessa, som utgöra de områden på landsbygden, der den kom - y munala verksamheten företrädesvis, ehuru betydligen inskränkt i rättigheter, åter uppträder.
Redan under den katholska tiden hade sgknarne, i egenskap af kyrkoförsamlingar, tagit del i sådana deras kyrkors ekonomiska angelägenheter, som angingo byggnad och underhåll af kyrka, presteboställe m. m.
Den protestantiska kyrkan åter uppställde såsom regel en vida större utsträckning af församlingarnes med verkan vid vården af kyrkans ekonomiska ärenden, så att den inom hvarje församling skulle omfatta all kyrkans förmögenhet och berättiga församlingen till tillsyn deröfver.
Häruti låg i Sverige grunden till införandet af soknestämmorna, stiftelser, som redan tillhöra Gustaf l:s tidehvarf, och alltsedan hos oss egt bestånd.
Af deras kyrkliga ursprung uppstod deri följd, att Kyrkoherden i dem biet Ordförande, och sedan sålunda en ordnad form för soknarnes öfverläggningar och beslut tillkommit, blef den småningom äfven begagnad för ärenden af rent borgerlig natur, som antingen till soknarnes egen omvårdnad och beslut öfverlätos, eller öfver hvilka deras utlåtanden skulle inhemtas.
Någon formlig
Förordning rörande soknestämmor samt rösträtten och förfaringssättet dervid afhördes likväl icke; ett bevis på kommunalfrihetens dåvarande försvagade tillstånd.
Väl ullofvas en sådan uti Res.
Besvär den 1 Sept. 1664 § 9; men saken stannade dervid, och endast de allmänna grunder angående soknestämmor, som intogos uti de åren 1650 och 1675 för Presterskapet utfärdade privilegier, tjente i afseende å dem tili ledning.
Dessa grunder eller bestämmelser blefvo ånyo bekräftade uti Presterskapets privilegier af den 16 Oktober 1723 § 23, och förekommer bland dem äfven det stadgande, att, näst de kyrkliga ärendena, på soknestämma äfven skulle kunna företagas de ”flere enskylte oeconomiske mål, som kyrkoherden eller församlingen hafva att föredraga, församlingens tarfvor och beställningar angående.”
Soknestämmor omtalas likväl äfven i 1686 år Kyrkolag på ett par ställen oell äfven i 1734 års
Lag 26 kap. B.B.
Det var emellertid egentligen landsbygden, dessa bestämmelser afsågo.
De särskilda författningar och privilegier, efter hvilkas föreskrifter städerna ända från fordna tider styrdes och förvaltades, och som tjente tili mönster äfven för de under en jemförelsevis sednare tid anlagda städer, bibenöllo åt städerna deras gamla karakter af stadshommiuier, jemte deraf följande väsendtliga rättigheter; och som under de tider, om hvilka nu är fråga, några allmänna möten till gemensamma öfverläggningar och rådslag emellan stadens erkända medlemmar, eller emellan dem och dess styrelse, icke voro, åtminstone icke mera allmänt, ölliga, utan ärendena VI inom släderna behandlades efter andra former, till hvilka, bland andra, äfven förval! nings-utskolt för olika ärenden hörde, så förklaras härigenom, hvarföre, efter reformationen, vid ordnandet inom städerna af den kyrkliga förvaltningen, icke allmänna kyrkostämmor, utan deremot utskott af församlingarne der företrädesvis tillsattes att handhafva den medverksamhet och tillsyn öfver kyrko-församlingens egendom, som efter de nya kyrkliga grundsatserna borde ega rum.
Dessa utskott benämndes kyrkoråd, och med afseende härå är det, som uti Preslepr. af år 1723 det ännu säges, att ”i städerna, der antingen kyrkoråd eller soknestämma hålles, förfares dermed efter vanligheten.”
På den ståndpunkt af formel utveckling, som nu till sina grunddrag blifvit tecknad, är det, som kommunalväsendet i början af det 18:de seklet hos oss befinner sig, och det förblifver dervid ända in i början af det 19:de.
Då utkom Kongl. Förordningen om Soknestämmor och Kyrkoråd, dat. den 26 Febr. 1817, försedd med några tillägg och förklaringar genom Kongl. Förordningarne den 24 Mars 1824 och den 27 Fehr. 1828.
Äfven denna förordning af år 1817 afsåg förnämligast landsbygden, och yttrar i afseende å städerna, att ”i de städer, der soknestämmor förut varit brukliga, finge de ock derefter på lika sätt hållas.” Kyrkorådet skulle enligt denna Förordning endast få befattning med kyrkotukten.
Det visade sig dock snart, att denna Förordning icke kunde motsvara de önskningar om en utvidgad kommunalfrihet, som redan den tiden vunnit många anhängare.
Under riksdagen 1834—1833 kommo frågorna härom till öfverläggning hos Rikets Ständer.
Såsom brister uti den då gällande Förordningen i ämnet anmärktes, bland annat, saknaden af bestämd föreskrift om soknestämmors hållande äfven i städerna, de inskränkningar i rösträttighet vid soknestämma, som gjordes derigenom, att den ej tillerkändes andra, än fastighetsegare, och olämpligheten af en sådan inskränkning, i synnerhet för städerna; och anhöllo, i anledning häraf, Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 9 Februari 1833, det matte Kongl. Majit, efter städernas hörande, låta utarbeta och till Rikets
Ständers bedömande vid nästkommande riksdag öfverlemna förslag til fullständig författning om soknestämmor och kyrkoråd så väl I städerna, med undantag af Stockholm, som på landet.
Ett så beskaffadt förslag blef ock under riksdagen 1840—1841 till Rikets Ständers bedömande öfverlemnadt, utarbetadt af Committerade för Kyrkolagens öfverseende och åtföljdt af ett annat, som blifvit uppgjordt af Committerade för Fatligvårds-ärendena, men inskränkt till soknestämmor på landet.
På skäl, som anföras uti Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskot - VII tets betänkande N:o 4 för sistnämnda riksdag, utarbetades emellertid vid denna riksdag, i sammanhang med åtskilliga då yäckta motioner om inrättande af häradsoch lätisnämnder, ett nytt förslag i ämnet, omfattande både landsbygden och städerna, utom Stockholm, och kvilket, af Rikets Ständer antaget, ligger till grund för de under den 29 Augusti 1843 utfärdade särskilda Nådiga Förordningarne om Sokenstämmor, om Kyrkoråd och om Sokennämnd, de två förstnämnda gällande både för städerna, med undantag af Stockholm, och landsbygden, den tredje allena för sokuarne på landet; hvarefter äfven för Stockholm under den 16