Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då, genom växande folkmängd, tilltagande hemmansklyfning, jemte stigande spanmåls-production och fallande spanmåls-värden, Capellanernes löneförmoner ständigt minskades, samt å flere ställen knappast vöre tillräckliga till de nödvändigaste hehofven, under det deras embetsmöda årligen blefve tyngre, fordrade billigheten, alt dessa olägenheter och klagomål, för afhjelpande på lämpligt sätt, framställdes.
Genom tillägg af orden: ”ehvad det innehafves af en eller flere åboer,” hvilka ord i i68r års Kongl.
Förordning icke funnos, hade stadgandet, om halft och helt hemmans skyldighet att utgöra Comministerslön , uti de senare
Författningarne erhållit en alldeles ny och främmande tydning, helst något grundadt skäl icke förefunnes, hvarföre det afskiljda läget, eller inberäknandet i ett emellan flere personer deladt hemman, skulle medföra en ganska betydlig skilnad i utskylder.
Obilligheten, alt innehafvare af ett för sig sjelft skattlagdt sextondedels hemman erlade lika med hvartdera af arne sammanslagne halfva mantal, behÖfde icke någon bevisning; och med ordning och rättvisa vore icke heller förenligt, att företrädet i lönevilkor skulle, i vissa fall, vara gifvet åt en kyr - Siats- Utskottets Utlåtande A \o fi3. 5 lans tjenare, framför en h; t s förman och församlingens ordinarie Lärare.
Men dä ofvanäberopade Kongl. Förordning stadgar, att Klockare skola aflöna? med en kappe råg, en kappe korn samt en kappe hafra, och Kyrkovaktare med en kanna säd af matlaget, skulle således, vid tillämpningen af samma Kongl. Förordning, Comministern, på grund af senare Författningar, i många fall få åtnöjas med mindre än hvad Klockaren, och någon gång hvad Kyrkoväktaren kunde lagligen fordra.
Preste-Ståndet, som häraf hemtal den öfvertygelse, alt, enligt rätta meningen af j68i års Förordning, §:dels tunna spanmål vore det minsta Capellans-målet , ville likväl, med afseende på en häfdvunnen sed, icke föreslå ett sådant återförande till den gamla ordningen, men trodde sig, utan någons förnärmande, kunna och böra i underdånighet anhålla om en sådan förklaring af meranämnde Kongl. Förordning, med alla de i anledning deraf utkomne senare Författningar, att, då stadgandet om Capellaners rättighet af hela, halfva, fjerdedels och mindre skattlagde hemman i det hela förblefve oförändradt, det fikväl måtte i Nåder förordnas, att, af ingen hemmansegare eller åbo med matlag, Comminister, under något vilkor, må aflönas med mindre belopp, än det, som uti 1681 års Kongl. Förordning för Klockares aflöning finnes stadgadt; hvarigenom, efter Preste-Ståndets förmodan, det obilliga motståndet, vid uppgörandet af conventioner om Capellans-rättigheterne , skulle, till ömsesidig belåtenhet, undanröjas.
Uti häröfver infordradt och afgifvet underdånigt Utlåtande af den 12 sislftdne September, har Kongl. Kammar-Collegium yttrat: att Collegium väl, lika med Preste-Ståndet, delade den mening, att
Capellanernes aflöning i flere orter vöre ganska knapp, och ofta otillräcklig för deras bekymmerfria bergning, äfvensom Collegium hyste den öfvertygelse, alt de löneförmoner, hvartill Capellanerne enligt Förfallningarne vore berättigade, i allmänhet icke stöde i billigt förhållande lill deras mödosamma tjensteåligganden, eller till de inkomster, som Kyrkoherdarne Atnjöto; men Kongl» Collegium kunde dock icke medgifva , att delta missförhållande vore en följd af någon på senare tiders Författningar grundad origtig tillämpning sf 1681 års Förordning, angående Presterskapets uppbörd af sine åhörare, på hvilken Capellanernes rättigheter jemväl hvilade.
Denna Författning stadgade i 5:te punkten, beträffande de sistnämndes underhåll, ”att såsom de ega med lön blifva försörjde af Pastoribus, med hvilka de arbeta, så borde Biskoparne med Consisloriis deröfver jemka dem emellan, och göra en vis förordning, sådan som de å bägge sidor någorlunda kunde vara be - 6 Stats-TJtskoitets Utlåtande N:o /.fi3. hällne med; och ville Kongl. Majit för öfrigt, alt härutinnan förblefve efter 1675 års Kongl. Resolution, Stå att, der inga Capellaner för della hade varit, eller eljest behöfdes, och derom inga Kongl.
Förordningar funnos , dersammastädes skulle ingen Capelian församlingen påträngas, mindre borde några hjelpprester tillåtas, församlingarne till besvär, eftersom i de socknar, som af fordna tider hafva varit och allmogen af ålder påtagit sig dem att löna, antingen de äro en eller flere, af atlmogen intet mera till dem skulle gifvas, än lill det högsta en half spann säd af hvar hel eller half gård, men af fjerdedels, eller mindre torpare ([hvarmed då förstods mindre skattlagde hemmansdelar), allenast en åttondedels tunna om året.’
Af detta stadgande sjmtes alltså följa, att, om Capelianens löneförmåner, sådane de i slutet af åberopade punkt blifvit bestämde att, till högsta belopp, af församlingarne utgå, på ena eller andra stället icke skulle finnas tillräcklige för hans nödtorftiga bergning, det då ålåge Kyrkoherden i Pastoratet att med sina inkomster fylla hvad som felades i Cupellanens underhåll, så att denne af sine löneförmoner blefve försörjd, samt Biskop och Consistorium att fastställa hvad i sådant afseende Kyrkoherden borde bestå Capelianen, för det biträde i Embetet han af Capellanen åtnjöt; hvarföre ock desse Tjenstemän, i Collegii tanka, borde, så vidt detta stadgande rätteligen handhafdes, kunna påräkna nödtorftig utkomst, samt det öfverklagade lidandet, om det funnes grundadt, hufvudsakligen tillskrifvas det ringa understöd Kyrkoherdarne i allmänhet lemna, äfven i de pastorat, der Kyrkoherden, utan afsaknad, kunde bestä ett mångfaldigt större anslag.
Collegium ansåg fördenskull första steget till förbättring af Capellanernes ställning, att genom Biskopar och Consistorier tillhålla Kyrkoherdarne att förse deras Capellaner med den löne-tillökning, hvaraf desse senare skäligen funnes i behof; i följd hvaraf jemväl, vid hvarje convention om pastoralierne, borde, efter Consistorii förslag, regleras, i hvad mon Pastor, med sine i convenlionen stadgade inkomster, skulle bidraga till Capelianens aflöning, utöfver hvad denne tillgodonjöt af församlingen; men som någon gång kunde inträffa , att Kyrkoherdens egna inkomster af pastoratet voro så knappa, att han, utöfver det bidrag som han nu lill Capellanen erlägger, icke förmådde utan kännbar afsaknad tillskjuta hvad till Capellanens belåtenhet erfordrades, ansåg Collegium lämpligast vara, alt antingen ett sådant mindre sacellanie indroges, och de dermed åtföljande inkomster upplätos till Kyrkoherden, alt dermed aflöna Adjunct, i händelse pastoratsboerne vägrade att förhjelpa Capellanen till den nödiga förbättringen i dess inkomster, eller ock att det ifrågavarande pastoratet med något Stats-Ut slottets Utlåtande JV:o /fi3. 7 annat förenades.
Beträffande åter den sökta förklaringen af 1681 års Kongl. Författning, rörande Capellanernes löningsrätligheter, så hade Collegium yttrat, att vid flere föregående tillfällen försök blifvit gjorde att erhålla föreskrift för domstolar och autoriteter , att på annat sätt tillämpa samma Förordning, än som med dess rätta innehåll ansetts öfverensstämmande.
Sedan Kongl. Maj:t, dels genom Nådigt Bref den 4 Mars 1756, förklarat, att med de uti Kongl.
Förordningen den 8 Febr. 1681 nämnde Torpare, hvilka skola till Capellanen erlägga tidels tunna säd årligen, icke borde begripas andre, än de sorn bebodde någon till visst hemmantal ansedd och skattlagd lägenhet, dels ock, genom Nådig Skrifvelse lill Kammar-Collegium den 1 Mars tj5g, yttrat, att 5 §. uti berörde Förordning rätteligen borde så förstås, att hvar och en åbo skulle, i proportion af den hemmansdel han besute, utgöra i spanmål årligen så mycket, som derföre kunde bestiga, hvaraf den slutsats blifvit dragen, att hemmantalet borde vara grunden till Capellanernes rättighet; så hade, i anledning af Presterskapets vid Biksdagen derefter häremot gjorda framställning, Rikets Ständer, genom underdånig skrifvelse den 21 Junii 1762, som Kongl. Majit, medelst Nådigt Bref till Kammar-Collegium af den 23 Augusti samma år, gillat, sig utlåtit: att alldenstund 1681 års Förordning i 5 §. stadgade, det allmogen borde till Capellanen gifva en halfspann säd af hvarje half eller hel gård , men af fjerdedels, eller mindre Torpare, allenast fidels lunna om året; fördenskull ansåge Rikets Ständer meranämnde Förordning, vid utsättande af Capellanernes rättighet, i synnerhet hafva ”haft afseende på matlagen,, och ej endast på mantalen , i anseende till den storlek , som för matlaget, i anledning deraf, borde utgifvas"; och som dessutom genom hemmansklyfning folkhopen blefve förökad, och i samma mon äfven besvär och omvårdnad för Capellanerne tilltoge, samt med rättvisa och billighet enligt vore, att en tilltagande möda åtnjöte motsvarande frukt och rättighet; alltså, och i anledning så väl deraf, som af den mening, hvilken rätteligen borde ledas af 1681 års Förordning, funno Rikets Ständer, att det vid ofvannämnde Kongl.
Förklaring borde förblifva, så att, när hemman delades i mindre delar, hvarje åbo vore pligtig, efter sin erhållne och åboende andel , till Capellanen utgifva hvad derför, i anledning af 1681 års Förordning, belöpte; men hvad Torparne anginge, ausågo Rikets SLänder , att dermed endast borde förstås skattlagde Torpare, lill följd hvaraf i underdånighet tillstyrktes fastställelse af hvad Kongl.
Majit, uti ofvan åberopade Nådiga Skrifvelse den 24 Maji 1756, angående Capelianers rättighet af Torpare, i Nåder förordnat.
Det dröjde likväl icke längre än till nästderpåföljde Riks,- 3 Sinia- Vlskotleis Utlåtande N'.o /} få. dag, då Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse af den i5 Oct 1766 till Kongl. Ma j:t inberältade, huruledes från åtskillige orter inkommit klagomål deröfver , att Capellanerne i gemen af Kongl. Brefvet den 3 Aug. 1762 tagit sig anledning påstå och uppbära eu betydande förhöjning uti sina rättigheter; hvarföre Rikets Ständer funnit, det berörde Kongl. Bref, å ena sidan, desto mindre bort lämpas till Capellanerne öfver hela Riket, som ingressen utvisade, att detsamma endast till rättelse för Capellanerne i Södermanland blifvit utfärdadt, då åter Brefvet, å andra sidan, vore att anse för elt verkligt afsteg från 1681 års Kongl. Förordning, emedan mantalen, utan afseende på flera eller färre åboer, voro uti denna Förordning fastställde till grund för Capellanernes rättigheter, då deremot uti det förstnämnde Brefvet, som lill förklaring öfver i68r års Förordning utkommit, matlagen derför blifvit nämnde; och emedan icke allenast 5 § i nyssberörde Förordning förklarade Pastorerne skyldige att löna sina Capellaner, så vida icke sockneboarne frivilligt derom öfverenskommit, hvilket Rikets Ständer äfven ansett böra på alla dertill lämpliga ställen öfverenskommas, ulan oflanämnde Kongl. Förordning tillika tydligen fårmådde, att hvarje hel eller half gård borde till
Ca pella nen erlägga * spann säd, men deremot tedels hemman eller mindre skattlagdt torp |:dels tunna hvardera, och sådant allt utan afseende på flere eller färre åboer eller matlag, som kunde sådana hemmansdelar bebo, hvilket jemväl blifvit genom flere åberopade Kongl. Bref fastställdt; ty hade Piikets Ständer funnit rättvist, att, med upphäfvande af hvad 1762 års Kongl. Bref om matlagen förmälde, samma 1681 års Kongl. Förordning, hvad Capellanernes löner auginge, lill förenämnde dess tydliga innehåll borde oförryckt handhafvas och efterlefvas på alla orter , der icke vederbörande, medelst ingångna conlract, annorlunda öfverenskommit, hvilka föreningar borde allt framgent orubbade förblifva; hvilket Rikets Ständers, af Kongl. Maj:t i Nåder gillade beslut, jemlikt Kongl. Brefvet den 11 Nov. 1766, är vordet genom Kamtnar-Collegii den 5 December samma år utfärdade
Bref till allmän efterrättelse kungjordt.
Något senare allmänt stadgande, sorn upphäfde innehållet af delta sistnämnde Bref, vore icke utkommet, utan hade enskilda tvister rörande Capellanernes iönings-rältigheter alltid i öfverensstämmelse dermed blifvit afgjorde, i följd hvaraf, enär för hel eller half gård skall erläggas lika afgift till Capellanen, utan afseende på matlagen eller de åboers antal, som i mindre delar tillsammans ega eller bruka ett sådant af serskildt nummer bestående gårdatal, allaåboerne inom hemmausnuKiret ansetts berättigade att sammanskjuta den för hel eller half •gård Stals- Ut slottets Utlåtande N:o ^i3. 9 gård fastställda afgiften af åtta kappar; samt, på samma sätt, då i;dels eller mindre skattlagdt hemman, med serskildt nummer för sig, oc,h således icke utgörande fraction af hel eller half gård, varit klufvet i flere mindre delar, med serskild åbo j)å hvardera, alla desse åboer fått tillskjuta den belöpande afgiften af fyra kappar spanmål; och hade denna tillämpning egt rum, icke allenast sedan 1766 års
Bref utfärdades, utan äfven under tidsrymden från 1681 till 1762, så att matlagens antagande till grund för Capellanernes aflöning var en nyhet, införd genom Kongl. Brefvet den 3 Augusti sistnämnde år, i strid med förut skedda tillämpning af 1681 års Förordning, men af icke längre varaktighet än till 1766 års slut, eller en tid af knappt 4£ år.
Förordning hade således icke, på sätt Preste-Ståndet förmält, genom senare
Författningar erhållit någon ny och främmande tolkning, ledande till Capellanernes lidande, utan skulle tvärtom ett återupplifvande af den i 1762 års
Bref antagne, men sedermera förkastade grund, i Kammar-Collegii tanka, leda till en för de flesta betungande utgift, som, icke afsedd vid regleringen af Capellanernes löneförmoner, saknade allt stöd af 1681 års Författning, och således endast kunde fötrsvaras genom frivilliga öfverenskommelser, der sådane antingen redan blifvit eller framdeles blifva upprättade; vid hvilket förhållande det syntes Collegium tvifvelaktigt, huruvida med Kongl. Maj:ts constitutionela myndighet vore förenligt, att annorledes än efter öfverläggning med Rikets Ständer låta utfärda den, till förökad beskattning för mindre hemmansåboer ledande, nu ifrågäställde förklaring.
I afseende derå, huruvida samma föreslagne förklaring stöde tillsammans med rättvisans och billighetens fordringar, hade Collegium ansett, alt, ehvad än 4 kapparantoges för den rältsenliga minsta afgiften af hvarje hemmansåbo, efter som Preste-Ståndet uppfattat förståndet af 5 §. i i68t års Förordning, eller denna minimi-afgift nedsattes till 3 kappar spanmål, svarande emot Klockarens lagliga löneinkomst af livarje matlag, skulle dock Capellanerne i bägge fallen oftast komma i åtnjutande af alldeles öfverdrifna löneförmoner.
Det vore nemligen bekant, att i Dahlsland, Wermland, Dalarne samt annorstädes i norra orterna, äfvensom någon gång i södra och medlersta trakterna af riket, hemmansklyfningen redan blifvit så långt utsträckt, att /^rdels mantal utgjorde en vanlig besutenhet, samt att T|?;dels och ännu mindre hemmansdelar icke sällan besuttes af serskilde åboer; och skulle således redan för Bihang till K■ St.
Prof. i834 och 1835. 4-de Sami. t-sta jéfd. 3dje Band, % 30'.de Håftet, lO Stats-Vtslotlets Utlåtande N:o sfi3. j^dels hemman Capelianens inkomst af helt mantal kunna uppgå till 2 tunnor Råg, 2 tunnor Korn och 2 tunnor Hafra; men till dubbla beloppet, då hemmansklyfningen sjunkit till Tig:dels mantal och så vidare, fastan Kyrkoherdens lagliga inkomst, begränsad efter jordens afkastning, och i samma mort förenlig med hemmnnsåboens förmåga, stannade vid elt vida mindre belopp.
Om alltså, genom rätLighelen för samtlige åboer inom hernmansnumret att sammanskjuta Capellans-skäppan, en mängd åboers i de smärre hemmansdelarne bidrag till Capellanen, å ena sidan, med fog kunde anses nog ringa, skulle dock, å andra sidan, aflöningen efter den längesedan upphäfda matlagsberäkningen, vid hemmansklyfningens successiva fortskridande, blifva allt för hög och obillig, i synnerhet som jordens afkastning icke ovilkorligen öka»- des genom dess styckning och i mon af matlagens tillväxt.
Det kunde icke heller, efter Collegii tanka, anses hafva varit Konung Cahl XI:s afsigt, vid bestämmandet af Capellanernes löneförmoner, att deras inkomster af församlingarne skulle uppgå åtminstone lill samma belopp som Klockarnes, emedan, såsom ofvan nämndt är, skyldigheten att underhålla Capellanerne hufvudsakligen lades på Kyrkoherdarne; och ännu mindre kunde man antaga, att den högst olämpliga matlags-beräkningen borde upplifvas för Capellanerne, derföre att den i allmänhet ännu gällde till rättelse vid Klockarnes aflöning, hvilken, enär desse Kyrkobetjente icke äro inbegripne under Presterskapets Stånds-privilegier, måtte, vid sådane betjentes tillsättande, kunna af församlingarne ändras och jemkas, efter förändrade tidsförhållanden, och således i dess nuvarande skick för ingen del borde tjena till föresyn.
Slutligen ansåg Collegium äfven böra tagas i öfvervägande, att Presterliga göromålen, i och för Gudstjenstens uppehållande, icke ökades för Capellanerne, i mon af folkmängdens tillväxt, emedan cura ecclesiae tillhörde Kyrkoherden, och det alltså egentligen vore hans bestyr, som i bredd med hemmansklyfningen och folkmängden tillloge; äfvensom att Caj)ellanerne, om de i följd af desse orsaker finge vidkännas mera arbete, genom deltagande i åtskilliga Presterliga förrättningar, såsom socknebud, husförhör, vigsel m. m. dylikt, likväl vanligen ihågkomtnas med serskild vedergällning, eller ock fingo åtnjuta, åtminstone tili någor, del, de afgifter, som under namn af jura stolas till Kyrkoherdarne erläggas.
Dessa slags löneinkomster syntes, liksom sportler i allmänhet, egentligen vara anslagne till ersättning för den möda och kostnad, som Presten finge vidkännas af förrättningen, och borde således, enär Kyrkoherdarne icke sjelfve utförde sådana åligganden, komma den tjenstförrättande till godo, hvarigenom all Siats-Utskottets Utlåtande N:o 4*4' II anledning till klagan öfver tillväxten af lönlösa göromål för Capellanerne skulle förfalla.
På grund af allt hvad Collegium sålunda anfört, och hvilket Collegitim ansett böra tagas i noga öfvervägande vid verkställigheten af den B'isknparr-e och Gonsistorierne uppdragne befattning med regleringen af Pastorernes lönebidrag till Capellanerne, har Kongl. Kammar-Collegium afstyrkt nådigt bifall tili Preste-Ståndets ifrågavarande underdåniga förslag.
Ffter inhemtande af delta underdåniga utlåtande, har Kongl. Majit, medelst Nådig Remiss den 7 innevarande månad, till Stats-Ulskoltet öfveriemuat detta ärende, för att deröfver inhemta Rikets Ständers mening.
Utskottet, som, på grund häraf, af denna fråga tagit kännedom, anser densamma, i det skick den nu blifvit meddelad, icke utgöra föremål för Stats-Ulskoltets behandling; och då, så vida Kongl. Maj:t skulle finna förhållandena påkalla en förklaring af 1681 års Författning, Kongl.
Majit icke lärer underlåta, alt, uti grunglagsenlig ordning, derom till Rikets Ständer aflåta Nådig Proposition, tillstyrker Utskottet Rikets Ständer, att, i öfverensstämmelse härmed, till Kongl. Maj:t aflåta underdånig skrifvelse, såsom svar å den Nådiga Remissen.
Stockholm den a5 Februarii i835.
N:o 4(4.
Ankom till Exp.-Utsk. den 26 Fehr.
Utlåtande, i fråga om upphörande af arrendet för ödelagde Kronofisket Sollefteå Kronoforss i Wester-Norrlands Län. (I. A.) Kongl. Majit har, genom Nådig Remiss af den 34 näsllidne Januarii, till Stats-Utskottet öfverlemnat en af Riksdagsfullmägtigen IVils Strindlund från Wester-Norrlands
Län gjord underdånig ansökning, att egarne till de ofvanföre den så kallade Sollefteå forss i Sollefteå Socken af nämnde Län belägne Sågqvarnar måtte befrias från vidare erläggande af den , enligt Jordebok, med 3§ Lispund salt Lax årligen utgående räntan för ett långt före delta ödelagdt Kronofiske i Ångerman-Elfven, kalladt Sollefteå Krono - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 4f4- forss; öfver hvilken underdåniga ansökning Kongl.
Kammar-Coilegium samt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i meranämnde
Län afgifvit underdåniga utlåtanden.
Utskottet, som tillika från Bonde-Ståndet erhållit remiss af bemälde Riksdagsfullmägtigs i samma ämne afgifne motion, har af handlingarne i detta mål inhemtat, att ifrågavarande forssfiske, ehuru detsamma, såsom menligt för brädflottningen, från och med år 1773, enligt åberopad Resolution, varit ödelemnadt, likväl haft en stående Jordeboksränta af 3* Lispund Lax; att denna ränta blifvit erlagd af egarne till de ofvan denna forss belägne skattlagde Sågqvarnar , hvilka, i och för utflottningen af bräderne, hafva nödigt att begagna forssen; och att alltså någon fiskebyggnad icke kunnat vidare ega rum.
Då likväl outredt finnes, huruvida ifrågavarande fiske blifvit utdömdt elier utelemnad! med det vilkor, att den derå bestämde ränta borde, det oaktadt, till Kongl. Maj:t och Kronan utgöras; så har Utskottet funnit denna fråga vara af sådan beskaffenhet, att densamma bör i rättsväg behandlas; hvadan Utskottet ock anser, att Rikets Ständer med detta ämne icke böra taga någon befattning.
Underdånig Skrifvelse, i öfverensstämmelse härmed, torde, i händelse Rikets Ständer godkänna Utskottets yttrande, komma att till Kongl.
Maj:t expedieras.
Stockholm den a5 Fehr. i835.
Reservation af Riksda'gsfullmägtigen Nils Strindlund från Wester-Norrlands
Län: ”Jag reserverar mig emot det beslut, Höglofl.
Stals - Utskottet nu med 5 rösters pluralitet fattat; ty ehuruväl jag blifvit öfver voterad, är jag dock icke öfverbevist, och kan ej heller blifva det; helst den sats torde få gälla: att den, som erlägger skatt, nödvändigt måste innehafva någon förmon, hvarföre skattas bör.
Såg - Stats-Utskottets Utlåtande JSfro 4*4' iS Sågqvarnsegare ofvanföre Sollefteå Kronoforss i Ångermanland inom Wester-Norrlands
Län blefvo på 1770-talet af dåvarande Regering ålagde, att till Kongl. Maj:t och Kronan betala arrende för ett ödelagdt Fiske i samma forss, på den grund, alt dessa Qvarnegare flottade sina bräder genom Ångerman-elfven och berörde forss, samt härigenom hindrade det uti forssen varande Laxfiske.
Men enär den rättighet, hvaraf bemälde qvarnegare sig begagnade, tillhör hvarje Svensk man inom Fäderneslandet , och, enligt Kongl. Maj:ls Befailningshafvandes och Kongl.
Kammar-Collegii undersökningar, samt deras derpå grundade vitsordande, det ödelagda Fiskets å nyo upptagande komme att hindra brädflottning på ofvan angifne ställe; så hade jag med visshet trott , att Utskottet skulle fästat afseende på hvad dessa autoriteter intygat, och att Staten ej längre skulle vilja uppbära en afgift af några medborgare, såsom gratificalion för en rätt, hvilken samma medborgare, enligt Lag, ovilkorligen ega.” Bihang till B. S.
Prat, 1834 och 1835. 30:de Uåjlet. STOCKHOLM, Kongl. Ordens-Boktryckeriet, i835.
Stat t-XJt skottets "Utlåtande
Nto 4i5.
N:o 4i5. « Ankom till Exp.-Utsk. den 26 Febr.
Utlåtandej i anledning- af .1verkställd revision af de vid sista Riksdagen beviljade Extra Stats-anslag för Försvars-Verket till Sjös samt Kungsholms och Drottningskärs befästande. I.
A. Uti Betänkande N:o 25i liar Utskottet af liela det Extra Stats-anslag, Rikets senast församlade Ständer beviljat dels till Försvars-Verkets iståndsättande, med ......
R:dr 2,820,000: — — samt dels för Garnisons-Sjukhusets och Andra Lifgardets Caserns fullbordande .. . ..
. . i52,ooo: eller tillhopa R:dr 2,972,000: —- <— meddelat speciela utredningar i afseende å hvad som häraf blifvit disponeradt: till Kongl. Krigs-Coilegii Utrednings-Afdelning 880,000:
Artillerie d:o ...... 887,000:
Fortifications d:o • ..
. . . 5oo,ooo: Garnisons-Sjuk^ius-Byggnaden . . . 97,000:
Andra Gardets Casern-Byggnad . 55,000: 2,419,000— — Hvarjemte Utskottet, af skäl, sora pag. n i samma Betänkande anföras, förklarade sig vilja, i sammanhang med granskningen af Förvaltningens af Sjö-Ärendena samt Flottornes Stationers Redogörelser för år 1831, afgifva berättelse om; de utaf ofvannämnde 2,820,000 R:dr för Försvars-Verket till
Sjös anordnade 378,000: — — hvartill ock böra de för Kungsholms och Drottningskärs befästning anvisade . . 175,000: ?
Fröt, »834 och i835.
4 Sami, 1 Afd. 3 Bandit^ * 3usta Häftet. t' a Stais-Ut skottets V flätande N'.o 415.
Och är det alltså angående användandet af desse 553,000 R:dr, sora Utskottet, efter anställd granskning at detail-redovisningen, nu får meddela dess yttrande.