Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Likasom, i frågor om stiftande af civil-, kriminal- och kyrkolag, den genom lagarnes tillämpning vunna erfarenheten har tillfälle att uttala sig genom de utlåtanden Högsta Domstolen afgifver, kunde den nu ifrågaställda myndigheten vid den ekonomiska lagstiftningen meddela utlåtanden; och derjemte borde, i likhet med hvad Grundlagen bjuder i afseende på tvenne Justitie-Råds närvaro i Stats-Rådet vid Justitie-ärendens föredragning, föreskrifvas, att två ledamöter af ofvannämnda nya embetsmyndighet skola i Stats-Rådet öfvervara behandlingen af lagstiftningsfrågor i de ämnen, som till samma myndighet höra.
Utskottet tror således det icke kunna emot detta förslag invändas, att lagstiftningen skulle komma att sakna den erfarenhet författningarnes tillämpning gifver; utan deremot förekommer i detta hänseende, — hvad som, efter Utskottets öfvertygelse, är förtjent af den största uppmärksamhet och skulle komma att utgöra en af de vigtigaste fördelarne af den ifrågasatta nya inrättningen, — att nemligen denna skulle bereda en långvarigare sammanhållning af erfarenhet om lagstiftningsgrunderna, anledningarne till de särskilda författningarnes tillkomst, deras anda och mening och sätten för deras tillämpning, än som kan under nuvarande förhållanden alltid påräknas såsom tillgänglig ledning för den fortgående utöfningen af lagstiftningsmakten på detta område.
Det är nemligen uppenbart, att icke hos hvarje inträdande ny Departements-Chef kan vara att genast förvänta den längre och rikare erfarenhet om företeelserna inom den ekonomiska lagskipningen, som komme att finnas hos den högsta pröfvande myndigheten, åtminstone någon längre tid sedan denna blifvit bildad och trädt i den verksamhet, under hvars fortgång den vunna erfarenheten kan, i och med de gemensamma öfverläggningarne, från äldre till yngre generation af ledamöter öfvergå och sålunda erhålla varaktighet.
Den embetsmyndighet, hvars inrättande Utskottet sålunda ansett sig böra föreslå, har Utskottet trott lämpligen kunna betecknas med namnet »RegeringsRätt», såsom påminnande både derom, att föremålen för dess handläggning äro 8 Konslttulions-Ulskoltels Memorial, M il. ärenden, hvilka blifvit dragna under den högsta styrelsemaktens eller regeringens pröfning, och derom, att denna myndighet har att bedöma tvistiga mål eller rättsfrågor.
Ledamöternas benämning kunde då vara den af »Regerings-Räd», och torde i sistnämnda afseende böra erinras, att samma benämning »Regerings-Råd» väl tillförene varit använd, men för en befattning, hvilken redan längre tid sedan upphört.
Det antal af samtidigt tjenstgörande ledamöter, som i Regerings-Rätten må erfordras för ärendernas pröfning, torde, i anseende till ämnenas mångfaldiga art, icke böra bestämmas till mindre, än fem; i följd hvaraf och då nödigt är, att, såsom för Justitie-Råden, någon tids ledighet må kunna hvarje ledamot beredas, och att, vid inträffande laga förfall för någon af de tjenstgörande, en annan ledamot må kunna i hans ställe inträda, Utskottet anser, alt åtminstone sju Regerings-Råd böra finnas.
— Angående de för utnämning till Regerings-Råd erforderliga egenskaper synes Grundlagen ej böra innehålla annat än hvad i 4 § Regerings-Formen är afsedt med ordalagen »kunnige, erfarne, redlige och allmänt aktade män», och att bland de sju ledamöterna böra minst fem hafva förvaltat civil beställning.
Med beskafFenheten af Regerings-Rättens verksamhet, såsom jemförlig , med domarekall, synes det icke vara förenligt, att ledamöternas embeten skulle vara förtroendesysslor, hvarifrån de kunde utan ransakning och dom entledigas; och böra således Regerings-Råden anses inbegripna under hvad 56 § Regerings-Formen bestämmer med orden »Domare samt alle andra embets- och tjenstemän, än de i föregående § nämnde».
För tillämpning af Regerings-Råds ansvarighet för embcts-utöfningen torde böra utstakas den ordning, som uti 101 § RegeringsFormen är i afseende på Högsta Domstolen stadgad, hvaraf äfven skulle följa tilllägg i föreskrifterna uti 102 § rörande organisationen af Riks-Rätt.
Deremot och då i väsendtliga hänseenden olikhet är emellan sjelfva föremålen för Högsta Domstolens och Regerings-Rättens verksamhet, och skiljaktiga meningar inora representationen tillförene uttalat sig angående lämpligheten af den föreskrift uti 103 § Regerings-Formen, enligt hvilken vid hvarje
Riksdag skall på en utsedd nämnd ankomma att döma, huruvida Högsta Domstolens samtlige ledamöter gjort sig förtjente, att i deras vigtiga kall bibehållas, har Utskottet icke ansett sig böra föreslå enahanda stadgande i fråga om Regerings-Rättens ledamöter.
I fråga om bestämmandet, hvilka mål bord*» tillhöra Regerings-Rättens pröfning, har Utskottet ansett det vara lämpligast, att i Grundlagen antydes endast ärendernas allmänna egenskap, att vara hos Kongl.
Majit genom besvär öfver cmbetsmyndigheters meddelade beslut fullföljda, men icke tillhörande Högste Domstolens upptagande, och att genom särskild stadga, stiftad såsom civillag, må göras den inskränkning, som till följd af vissa ärenders särskilda beskaffenhet må vara erforderlig.
Deremot torde kunna i grundlagen bestämdt stadgas behörighet för Konslilulions-Utskollcls Memorial, M Ii. <1 för Regerings-Rätten, att upptaga ansökningar om resning i mål af sådan beskaffenhet, alt de kunna tillhöra Regerings-Rättens slutliga pröfning.
Det förslag, hvars grunder Utskottet sålunda sökt utveckla, angår otvifvelaktig! ett ämne af största vigt; och med all sorgfällighet har Utskottet sökt att göra sig redo för alla de betänkligheter, som härvid möjligen kunna möta.
Till hvad Utskottet redan anfört om hvad som grundat öfvertygelse!! angående behofvet af en förändring i det närvarande förhållandet, torde böra läggas en erinran derom, — hvad Utskottet förmodar vara ostridigt och i allt fall lätteligen kunna med full tillförlitlighet bestyrkas, — att, då nu gällande Regerings-Form för fvratiofem år sedan antogs, till följd hvaraf de på administrativa och ekonomiska Författningars tillämpning beroende tvistefrågors högsta pröfning fortfarande, men icke vidare under kabinettsmälens enklare former, måste af Konungen personligen utöfvas, dessa frågors antal och omvexlande art var vida inskränktare, än som nu mera sig visar.
Det kan således med skäl ställas i tvifvel, om 1809 års grundlagsstiftare skulle, derest förhållandet i detta hänseende då varit lika som nu, funnit sig böra med bördan af alla dessa ärenden besvära sjelfva Regenten; och likaledes skulle val, i afseende på Stats-Råds befattning, tvekan uppstått, att för sådana tidsödande göromål i tvister, de der icke äro af beskaffenhet, att hvar för sig nödvändigt böra ådraga sig statsmannens och lagstiftarens särskilda uppmärksamhet, taga i anspråk den omsorg, som för de högre, mera vidtomfattande statsmannavärfven vore erforderlig.
Utskottet är öfvertvgadt, att Stats-Rådsembetets stora vigt och betydenhet i samhällsinrättningen icke skulle lida någon minskning genom den förändring af dess verksamhet, som i närvarande förslag är afsedd.
Egenskapen att vara Konungens rådgifvare i regeringsärenden antyder i sig sjelf för detta embete en sådan vigt och en sådan verkningskrets, som icke fordra någon tillökning genom direkt beröring med de inom medborgerliga lifvet uppkommande enskilda tvisters lösning.
Den större ledighet från dagliga embetsbestyr af jemförelsevis underordnad vigt, som genom den föreslagna förändringen skulle beredas synnerligen Deparlements-Cheferne, synes Utskottet deremot vara i mera än ett hänseende att betrakta såsom en för samhället vigtig förmån.
Departements-Chefens trägna sysselsättning med en mängd spridda bestyr, som dagligen fordra hans omsorg, måste ©tvifvelaktigt mången gång verka hämmande på utvecklingen af hans statsmanna-egenskaper; och anspråket på denna trägna sysselsättning kan vara tillräckligt alt från embetets emottagande afhålla den, som med rikare mått af erfarenhet i statsmannavärfven och med djupet af insigter skulle kunna länge verka gagneligt för samhället, men icke vill åtaga sig en tyngande börda af arbete, hvaraf mången kunde tröttna redan innan han uppnått mannaålderns gräns.
Enär förslaget afser, att ärendena skulle til! föredragning inför RegeringsRätten beredas i vederbörande Stats-Departement, hvars tjenstemän äfven enligt Bilt. till R.
Prol. 1835 & 1834. 5 Sami. 6 Haft. 2 10 Konstitulions-Utskollets Memorial, JM 11, nu varande ordning hafva åliggande att hand lägga dessa ärenden, skulle kostnaden af den nya institutionen egentligen komma att bestå i ledamöternas aflöning.
1 denna kostnad till ett så angeläget ändamål, som kan hafva det största inflytande på samhällets angelägenheter i manga riktningar, hår Utskottet icke funnit finiedninir till tvekan om framgång åt det förslag, som Utskottet sålunda får lill Rikets Ständer vördsamt framställa, innefattande, att åt Regerings-Formen oell Riksdags-Ordningen i vissa delar måtte gifvas följande förundrade lydelse:
ISegerings^forinen: § 7. .
Alla Regerings-ärenden, med undantag af sådana, som i 11 och 13 §§ , omförmälas, och af dem, hvilka, jemlikt 17 § 2 moni-, kunna varda till pröfning i annan ordning öfverlemnade, skola inför Konungen i Stats-Rådet föredragas och der afgöras. § 17- l:o.
Män, hvilka fullgjort hvad Förfaltningarne föreskrifva dem, som uti Domare-Embeten må nyttjas, samt i sådana värf ådagalagt insigt, erfarenhet och redlighet.
De kallas Justitie-Råd och utgöra Konungens Högsta Domstol. 2:o.
Konungens rätt att pröfva och afgöra de mål, som. jemlikt Författningarne, få hos Konungen fullföljas genom besvär öfver Embetsmyndigheters meddelade beslut, men icke tillkomma Högsta
Domstolens upptagande och ej eller angå tillsättande af tjenstcr, må, i enlighet med särskild stadga, stiftad af Konungen'och Riksens Ständer gemensamt i den ordning, som i 87 § föreskrifves, uppdragas Sju af Konungen utnämnde kunnige, erfarne, redlige och allmänt aktade Män.
Dessa äro Regerings-Räd och utgöra Konungens Regerings-Rätt.
Uland dem böra minst fem hafva förut förvaltat civil beställning. § 18.
Regerings-Rätten tillkommer det ähen att, i mål af beskaffenhet att kunna tillhöra dess slutliga pröfning, upptaga och afgöra ansökningar, att Konungen må bryta
Dom åter, som vunnit laga kraft, eller återställa laga tid, som försuten är.
Atla öfriga sådana ansökningar skola af Högsta Domstolen afgöras. § 22. l:o.
Konslilutions-Utshollels Memorial, M 11. 11 2:o.
Vti Regerings.-Rätten hinna mai pröfvas och afgöras af fem Ledamöter, sä ock af fyra, der minst tre cf dem öro om slutet ense. § 23- Alla Högsta Domstolens och Regerings-Rättens beslut utfärdas i Konungens namn och med Dess Höga underskrift eller under Dess sekret. § 24. l:o.
Uti Konungens Nedre Justitie—Revision skola Justitie-ärendena bereda till föredragning och afgörande i Högsta Domstolen. 2:o.
Till föredragning och afgörande i Regerings-Rätten skola ärendena beredas i det Departement, hvartill de, enligt den i 6 § omförmä/da fördelning, höra.
Departemcnts-Chef ege alt i Re gerings-Rätten deltaga i öfverläggningen, men icke i besluten, uti de mål, sorn till hans Departement höra. § 26. l:o.
DA Justitie-ärenden i Stats-Rådet föredragas, skola, jemte Justitie Slats-Ministern och tvä Stats-Råd, två af Högsta Domstolens Ledamöter dem öf vervara, med den skyldighet att till protokollet sig yttra, som 9 § föreskrifter. 2:0.
Vid föredragning i Stats-Rådet af frågor om stiftande, förändring, förklaring eller upphäfvande af lagar och författningar, sorn röra Rikets allmänna hushållning, böra två af Regerings-Rättens Ledamöter närvara, med enahanda skyldighet att sig yttra, sorn ofvan säges. § 34.
Rikets högsta värdighet, och Stats-Räden den närmaste derintill.
Stats-Minister eller Stats-RAd mA icke tillika annat embete utöfva, ej eller några inkomster deraf uppbära.
Justitie-Råd eller Regerings-Råd må ej tillika annat embete innehafva eiler utöfva. § 99.
Riksens Ständers Justitie-Ombudsman må, när han det nödigt anser, kunna öfvervara Högsta Domstolens, Regerings- Rättens, Nedre Justitie-Revisionens, HolRätternas, Kollegiernas eller i dessas ställe inrättade Verks oell alla lägre
Domstolars öfveriäggningar och beslut — — — — — då han det äskar. § 101.
Skulle den oförmodade händelse inträffa, att antingen hela Konungens Högsta Domstol eller af dess Ledamöter en eller (lere funnes hafva af egennytta, vrångvisa eller försumlighet, sa orätt dömt, att derigenom någon, emot tydlig lag 12 Konstitutions-Utskottets Memorial, JU 11. och sakens utredda och behörigen styrkta förhållande, mistat eller kunnat mista lil, personlig frihet, ära och egendom; eller Regerings-Rätten eller en eller flere af dess Ledamöter i denna egenskap uppenbarligen handlat emot gällande lagar och författningar; vare Riksens Ständers Justilie-Qmbudsman pligtig, äfvensom Konungens Justitie-Kansler berättigad, alt vid den Rikets Domstol, som här nedanföre bestämmes, den felaktiga under tilltal ställa, samt till ansvar efter Rikets lag befordra. § 102.
Denna Domstol, som Riks—Rätt kallas, skall bestå af Presidenten uti Konungens och Rikets Svea Hof-Rätt, hvilken deruti före ordet, Presidenterna uti alla Rikets Kollegier, fyra de äldsta Stats-Råd, Högste Befälhafvaren — — — hvarje af Rikets Kollegier; men vid tilltal emot Regerings-Rättens Ledamot tage, i stället för Stats-Råd, fyra de äldste Justitie-Råd säte i Riks-Rätten.
Då antingen Justitie-KansIeren eller Justitic-Ombudsmannen finner sig befogad att åtal inför Riks-Rätten anställa, äske han hos Presidenten — — — Rikets tjenst.
Riksdagsordningen: § 41.
Stats-Rådets, Högsta Domstolens och Regerings-Rättens samtlige Ledamöter, äfvensom Justitie-Kansleren och Justitie-Ombudsmannen kunna ej säte och stämma i sitt Stånds plena förnekas — — — — — öfvervara.
Stockholm dén 12 Juni 1834. t Reservation er: af Herr Ekholm, med hvilken sig förenat Herr Falhem, Herr Billström samt Riksdags—fullmäktige Anders Andersson från Skaraborgs län, Fehr Sahlström från Stockholms län, Carl Ersson från Westmanlands län, Johan Pehrsson från Upsala län, Gustaf Hultman från Örebro län och Pehr Bengtsson från Kalmar län : »Om det någonsin kan ifrågasättas att förslag till organisation af Embetsverk och allmänna Inrättningar eller tillskapandet af nya böra utgå från Regeringen, lärer detta vä! i synnerhet böra ega rum, när fråga uppstår om bildandet af ett Embetsverk, sådant som nu blifvit föreslaget, till hvars behandling och afgörande en del af de vigtiga regeringsbestyren skulle uppdragas.
Enligt mitt förmenande egde det förslag, som af Kongl.
Majit i detta afseende framställdes vid 1844 års Riksdag om förstärkning af Ledamöternes antal i Högsta Domstolen, så att en del af besvärsmålen, hvilka för närvarande och visserligen ganska oegentligt afgöras i administrativ väg, skulle kunna till Högsta Domstolens behandling öfverflyttas, Knnslilutions-Ulskollclt Memorial, M U.
13 v elt obestridligt företräde, ehuru detsamma icke lyckades alt tillvinna sig Ständernas bifall.
Man börjar temligen allmänt inse att den sträfvan till centralisation, hvarföre styrelsesättet här i landet städse utmärkt sig, burit ledsamma frukter och att de hopade göromfden blifvit Regeringen alltför betungande och besvärliga.
Dock bör, efter mitt föreställningssätt, botemedlet deremot sökas på annat sätt, än genom bildandet af en ny gren af lagskipning i högsta instansen.
Medelst ordnandet af ändamålsenligt sammansatta Läns-nämndcr skulle en stor del af de besvärsmål, angående kommunal-prestationer och dylikt, som nu dragas under Konungens pröfning, kunna slutligen afgöras, utan ringaste våda för ömsesidiga rättigheters bevarande.
Fråga härom är också väckt vid innevarande Riksmöte och beror för närvarande på Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets behandling.
Derigenom skulle, på ett mera lämpligt sätt, de mål kunna betydligare reduceras, som för närvarande måste till stor men och tidsutdrägt löpa de särskilda myndigheterna emellan och slutligen inkräkta på Regeringens dyrbara tid.
Visserligen torde ändock ett betydligt antal ärenden komma att återstå, för att bero på Regeringens slutliga pröfning; men många betänkligheter finna rum att alldeles befria Regeringen derifrån, på sätt som nu är föreslaget.
Fara vore derjemte värdt att den sakkunskap och de insigter, som måste förutsättas hos Stats-Rådets medlemmar, derigenom kunde komma att anses ännu mera umbärliga samt att den öfverblick på förvaltningen inom landet,. som af så beskaffade ärendens pröfning uppkommer, också skulle komma att saknas.
Af sådane skäl och med afseende på de flere ifrån vårt samhällsskick afvikande bestämmelser, som i Konstitutionsutskottets förslag innehållas, har jag varit hindrad att ifrågavarande grundlagsförändring tillstyrka och får mig deremot vördsamt reservera.» af Herr Björck: »Al! lagstiftning fordrar afseende lika mycket på samhällets fördel och bästa, som på den enskildes rätt; och i den mån samfundsordningen utvecklas, skall den fordna tidens förmynderskap öfver näringsförhållanderna nödcas vika för den enskildes rätt till obehindrad verksamhet och för kommunernes sjelfständighet vid ordnandet af deras municipala' förhållanden.
Den gamla fördomen, som tillerkänner Styrelsen och dess organer en godtycklig makt vid reglerandet af särskilda näringsgrenar och af de dess idkare tillkommande rättigheter och skyldigheter skall mer och mer försvinna.
I alla Statens förhållanden till kommunerne och till de enskilde medborgarne skola endast rättvisans oföränderliga grundsatser göra sig gällande, och likasom, till följe häraf, lagstiftningen inom det så kallade ekonomiska området erhåller allt mindre utrymme, blir det allt mera maktpåliggande samt enligt med Statens ändamål och den enskildes rätt, att till— lämpningen af de ekonomiska förlättningarne blir icke allenast oberoende af godtycket, utan ock i alla fall densamma och enahanda, så att osäkerhet i tydningar och äfventyr för den enskildes rätt icke uppstå.
Lagstiftning och lagskipning böra 14 Konstitutions-Ulsliollcts Miinoriul, Jtä il. således lika litet i fråga om de ekonomiska lagarne, som beträffande öfriga lagar, vara hos samma myndighet förenade.
Med antagande, att såsom Regeringsärenden hufvudsakligen böra anses, jemte ministeriela och kommandomål, frågor om nya eller förändiade lagar och föreskrifter samt i öfrigt de ansökningar, som åt Konungens pröfning måste bibehållas, följer det af ofvan anförde grunder för ordnandet af den ekonomiska lagskipningen, att den myndighet, åt hvilken pröfningen af dit hörande mål skall öfverlemnas, bör göras alldeles oberoende af Konungens Stats-Råd, och att den kännedom om lagarnes verkan och deras tillämpning, som bör finnas hos Stats-Rådet, i stället beredes på annat, lätt funnet, sätt, så att nämnde oberoende icke i någon mån äfventyras.
En sådan åsigt har ock legat till grund för det förslag, som vid 1844 års Riksdag af Regeringen framställdes och hvilket afsåg, att besvärsmålen åtminstone till en del skulle af Högsta Domstolen pröfvas.
Grundtanken i detta förslag biträder jag således, ehuru den ringa kännedom om de rent ekonomiska författningarne och om stadganderne för Statens förvaltning i öfrigt, som i allmänhet finnes hos dem, hvilka egnat sig åt domarevärfvet, gör det i min tanke lämpligare, att de personer, som skola utgöra denna pröfvande myndighet, till största antalet tagas bland dem, som erhållit sin utbildning inom de förvaltande verken.
De-öfrige böra dock hafva utöfva t domare-embetet, • på det att nödig grundlig kännedom om de allmänna lagarne och förmågan alt dem tillämpa icke må hos denna myndighet saknas.
Deremot tror jag icke, att inrättande af en dylik myndighet bör uppehållas deraf, att åtskilliga ärenden, som nu af Regeringen handläggas, kunna böra öfverlemnas till kommunernas uteslutande behandling.
Endast i högst få fal! kan en sådan rätt kommunerna tillerkännas, och den grund, som derföre må böra antagas, framträder vida lättare efter det den nu varande sammanblandningen af lagstiftning och lagskipning i ekonomiska mål upphört; hvadan jag ock anser don ifrågavarande institutionen vara ett medel för befordrande af kommunernas sjöli— styrelse och för undanrödjande af den centralisation af -makten hos Styrelsen, hvaröfver man med skäl klagar.
Då det likväl icke kan undfalla uppmärksamheten, att Konungens Stats-Råd efter en sådan förändring af dess verksamhet, icke erbjuder samma garantier derföre, att inom Stats-Rådet skola finnas den kännedom om författningarne och den fullständiga uppfattning deraf, som i de liesta fall betingas af en flerårig sysselsättning med deras tillämpning, samt den visshet i detta hänseende, hvilken ansågs vara en af de fördelar, som införandet utaf departemental-stvrelsen löranledde, i sjelfva verket komtne att genom den nya institutionen försvinna, tror jag en förändring af nuvarande stadganderne beträffande Siats-Rådets sammansättning sä mycket heldre böra deraf följa, som det tyvärr ännu länge torde dröja, innan representationens inflytande på Konungens val af Stats-Råd kan blifva hvad det bör Konslilalions-Ulskollels Memorial, J\s 11. 15 vara.
Jag anser jemväl antalet af Stats-Räd med afseende ä de minskade göromälen kunna nedsättas, hvarigenom ock en nödvändig lindring uti de i allt fall växande kostnaderna för Stats-institutionerna kan vinnas.
Enär Konungen icke komme att hafva någon röst inom den ifrågavarande myndigheten, men dess förhållande till styrelsen bör vara enahanda, sorn Högsta Domstolens, anser jag att förslaget fordrat, såsom Ovilkorlig följd, det Konungens röster inom Högsta Domstolen skulle upphöra.
Konungens rätt till deltagande i lagförklaringar kunde genom ett särskildt stadgande Honom förvaras, helst denna rätt vid närmare undersökning skall finnas icke ega något gemensamt med lagskipningen.
Då jag anser den genom 103 § Regerings-Formeu inrättade OpinionsNämnd hafva sin grund i principen, alt landets Högste
Domare iir inför folket ansvarig för sina gerningar, och jag är öfv ertygad, alt Opinions-Nämnden jemväl alser att tillerkänna folkets representanter den dyrbara rättigheten att derigenom utöfva kontroll på Styrelsens tillgörande vid tillsättning af sagde embeten, har jag ock funnit den tillämnade nya myndighetens oafsättlige ledamöter böra, lika med Högsta Domstolens medlemmar, vara Opinions-Nämndens utlåtande underkastade.
Dessutom har jag ansett det böra ovilkorligen stadgas, att utlåtande af den ifrågavarande myndigheten skall infordras rörande alla förslag til! ekonomiska lagar, i likhet med hvad i afseende på Civil-lagen gäller för Högsta Domstolen.
Deltagande i pröfningen af vissa ärenden, som afgöras i Konungens StatsRäd, kan visserligen tillerkännas den nya myndigheten i öfverensstämmelse med 26 g Regerings-Formen; men 'om målen rätteligen fördelas mellan Konungens Stats-Råd och de dömmande myndigheterna samt dessas hörande föreskrifves, der sådant kan vara nödigt, torde giltig grund för en förening af dessa olika institutioner i sjelfva verket icke finnas.
Med hufvudsakligt stöd af dessa åsigter anmäler jag reservation mot Utskottets förslag till en Regerings-Rätt, hvars benämning, med afseende å föremålet för dess verksamhet, ej eller torde vara den rätta » Herr Brinck har förklarat sig hufvudsakligen instämma i denna reservation, svnnerligast med afseende derpå, att bestämdt bordt stadgas, det minst två af den föreslagna Regerings-Rättens ledamöter skulle hafva förvaltat domare-embeie, samt att Regerings-Rättens alla ledamöter borde, i likhet med Högsta Domstolens, vara underkastade omröstning af Opinions-Nämnd. 16 Konslilulions-Utskollcls Memorial, JYs 12. JfS 12.
Ank. till Ejp.-Utsk. d. 19 Juni 1834, kl. l e. m. Memorial till Rikets Stander, med förslag till ändring i 28 § Reger ings-Formen.
Under sistförflutna Riksmöte hade Konstitutions-Utskottet i dess Memorial JVs 9 framställt förslag till sädan ändring i 28 § Regerings-Formen, dels alt utländsk man af utmärkt förtjenst skulle kunna kallas och befordras till lärarebefattningar vid universiteterna, de theologiska läraretjensterna likväl undantagna, såsom ock till lärare- och andra beställningar vid andra inrättningar för vetenskap, slöjd eller skön konst, äfvensom till läkare-befattningar; dels ock att det i Grundlagen stadgade vilkoret för infödde Svenske mans befordran till dessa tjenster, de juridiska lärare-beställningarne vid universiteterna dock jemväl undantagne, nemligen att de borde vara af den rena evangeliska läran, skulle upphöra.