Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Län följaktligen, innan ovilkorlig fastställelse å sökanderries åtkomst till de ifrågavarande hemmansdelarne utfärdades, bordt inhemta tillförlitlig visshet, att och när kungörelsen om åboförändringen blifvit i Häradets kyrkor uppläst, hvilket icke finge antagas hafva skett blott på den grund, att kungörelsen blifvit till krono-heljeningen expedierad; alltså, och då i detta mål icke blifvit iagltaget, hvad Författningarné föreskrifva, kunde det sökta skatteköpet af Collegium icke bifallas, utan egde Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att , sedan kungörelse om åboförändringen blifvit i Häradets kyrkor bevisligen uppläst, och laga tid derefter förflutit, sökanderne, så vida klander mot deras åtkomst sig ej yppade el ler vid pröfning ogillades, till skaltebrefs erhållande å nyo anmäla, med bifogande al så väl kungörelserne som vederbörande Presterskaps bevis om deras uppläsande i Häradets samtliga kyrkor, hvilket Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ålåge att iagttaga äfven i alla dädanefter hos Collegium anmälande skatteköpsmål.
Häröfver anförde sökanderne i underdånighet besvär, med ogillande af hvilka Kongl.
Majit pröfvade skäligt ålägga Dess ofvannämnde Befallningshafvande, att i förevarande hänseende icke allenast ställa sig Förfatlningarnes föreskrift till noggrann efterrättelse, utan ock i dädanefter uppkommande frågor om skatteköp å krono-ruslhåll iagttaga de förordnanden, af Ka m m a r- Co I legi u m då blifvit vidtagne, och anbefalldes Collegium, uti ofvanomförmälde .Nådiga Bref den 12 Juni 183g, att af delta Kongl.
Majlis Nådiga beslut gifva Dess Befallningshafvande behörig del.
Häraf synes, att ifrågavarande Kongl. Bref icke, såsom motionären uppgifvit, innefattar ett för Malmöhus
Län serskildt raeddeladt förordnande, utan allenast en Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i detta Län, med anledning af ett serskildt mål, gifven befallning att, på sätt Kammar-Collegium föreskrifvit, ställa sig gällande allmänna Författningar i ämnet till noggrann efterrättelse; vid hvilket förhållande, och då dessa Författningars undanrödjande icke blifvit ifrågastäldt, det innebure en orimlighet, hng- samt Allni.
Bes v.- och Ekon.- Utskottens Betänkande, IV: o 5i. 23 alt samma Kongl. Bref skulle, efter hvad motionären yrkat, till all verkan upphäfvas. Utskotten tillstyrka, med anledning häiaf alt Lars Bengtssons härom väckta motion måtte lemnäs ulan afseende.
Stockholm den 23 Februari i C4 i•
Disk. den •x Mars 1841, kl. 11 f. ta.
Betänkande, i anledning af väckt motion om bestämmande af den tid, hvarifrån Författningar, som uppläsas ifrån P r edile st olar ne, skola anses gällande.
Utskotten hafva ifrån det Högloflige Ridderskapel och Adeln fått emottaga en af Herr von Hartmansdorff', August, väckt motion , alt, som Förfatlningarne ingenting skulle stadga derom, huru vida en kungörelse skall anses allmänt gällande från den dag, uppläsandet deraf börjades eller slutades; men det gåfves exempel, alt Slats-verket, i håga om sådane kungörelsers giltighet från den förra eller senare Söndagen, gjort betydliga förluster, såsom vid förtullning af socker, vore nödvändigt att bestämma, från hvilkendera dagen Författningens gällande kraft skall räknas; i hvilket hänseende motionären föreslog den dag, då uppläsningen deraf börjats.
I anledning af den härå erhållna remissen, få Utskotten tillkännagifva, att genom Kongl. Gileuläret deri 2 April 1 833 redan finnes stadgadt, det kungörelser skola, der ej annorlunda serskildt föreskrifves, anses gällande ifrån den dag, deras uppläsande från Predikstolarne börjas; till följd hvaraf någon åtgärd, i anledning af Herr von Hartmansdorjffs ifrågavarande motion, icke erfordras.
Stockholm den 23 Februari i84f Reservation af P. Sahlström från Stockholms
Län: ”1 det af förenade Lag'- och Ekonomi-Utskotten fattade beslut, att vid Lagars och Författningars kungörande bör föi blifva vid hvad Kongl. Circuläret af den 2 April i833 2 f Jag- sam Allm.
Bes v- och Ekon.-Ut skot tens Betänkande, N’.o 52. härom stad gar, liar jag icke kunnat deltaga.
Det är ingalunda för mycket hegardt, att, för utarbetandet af Författuingarne, en Regering så tidigt och omtänksamt dervid tillvägagår, att en viss tid må kunna utsättas, då de till efterlefnad böra anses gällande.
Presterskapets skyldighet att med möjligaste skyndsamhet befordra desamnaas uppläsande är visserligen ofelbar; men dels locala hinder, dels underlåtenhet, kunna någon gång härvid utgöra undantag, och på den ståndpunkt, hvarpå allmogens förmåga alt sjelf läsa och rätt uppfatta en Förordning sig befinner, torde det ännu vara för tidigt att af denna utväg vänta den nytta, som erfordrades.
Då nu likväl Utskottens beslut, att, enligt ofvannämnde Kongl. Circulär, Lagar och Författningar anses ega gällande kraft från den dag, deras uppläsande i hvarje kyrka börjar, blifver deraf en följd, att menigheterne fortfarande tillförbindas att åtlyda Författningar, som till deras innehåll icke äro fullkomligt kända; och det är emot ett så rättsvidrigt förhållande, jag mig härmed reserverar.” N:o 52.
Ank. till Exp.-Utsk. den 2 Mars 1841, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om upphäfvande af Kongl. Placatet den 12 Januari 1726 samt Kongl. Brefvet den 2 Maj 1751, angående olofligc sammankomster i enskilte hus till gudstjensts förrättande , m. m.
Till det Idögvördige Preste-Slåndet har Herr Contracts-Proslen Sandberg ingifvit ett Memorial, som blifvit till Lag-Utskollet remitteradt, af innehåll, att, ehuru tolerance och samvetsfrihet länge varit lösen för ett tidehvarf, som kallar sig den stigande upplysningens, och med tillhjelp af dessa lösenycklar man också blifvit lösgjord från mycket, som forntiden ansåg bindande, samt i vissa rigtningar vunnit allt, hvad man önskat, kanske ändå något mer, hade frihetssinnet i religionssaker likväl ännu icke mägtat medgifva ostörd frihet åt den gudsfrugtan, sora det kallar öfverdrifven - Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Ut A ollens Betänkande, N:o 5 2. 25 drifven.
”Att uti enskilta hus man- och qvinnokön, gamla och unga, få ”eller flere komma tillsammans på sabbatsdagen” till gästabud, spel-sällskap eller dansnöje — till lekstuga eller sup-gillen — dervid göres ingen anmärkning, så vida icke förbrytelser föröfvas och angifvas; ty med litet oskick och oordning är man vid dylika tillfällen icke så nogräknad.
Men om samma personer äro intagne af en sådan gudsfruktan, att de för samvetets skuld icke kunna på dylikt sätt använda sabbaten, utan tillbringa den tiden de äro tillsamman med att sjunga och läsa Guds ord eller tala om sådant, som dermed eger sammanhang, så hotas de af mer än hundraåriga Författningar, med höga böter, fängelse och landsförvisning; och dessa straff åläggas icke för begångna brott, utan för det sammankomsten blifvit hållen till gudaktighetsöfningar.
Väl kunde det synas, som den ifrågavarande Författningen endast hade afseende på sådane sammankomster, då de hållas af åhörare, utan att någon Prestman deruti deltager, men den lemnade runi för en vidsträcktare tolkning, och hade äfven blifvit så tilllämpad.
Att låta en sådan stadga qvarstå i våra dagar, vore icke välbetänkt: en klagan hördes från alla håll öfver ett tilltagande sedeförderf, för afhjelpande hvaraf man arbetade på införande af fullkomligare folkundervisning: denna kunde visserligen blifva mycket nyttig, men skall dock svika de stora förhoppningarne, om icke Presterskapet förmår nöjaktigt lösa sin uppgift att så umgå med Guds ord och med sine åhörare, att
Christendomens lefvande ande innerligare och djupare genomtränger alla menskliga förhållanden, samt blir, mera än den nu är, den lifvande och ledande principen för tanke och handlingssätt.
Detta vore en svårlöst uppgift, och de egenskaper, som dertill erfordrades, kunde icke genom lagstiftning framkallas; men det rastlösa och brinnande nitet, som, ehuru sällspordt och icke alltid visligt, likväl kunnat verka något i denna syftning, borde icke vara blotlstäldt för en straff-lag, som i sin tillämpning ingalunda kan qvarhålla värman, om den ock förmår alt släcka elden.
Motionären föreslog derföre, att Kongl.
Maj:ts förbud med sina svära straffbestämmelser emot dylika sammankomster af den 12 Januari 1726, jemte Kongl. Brefvet i samma ämne af den 2 Maj 1751, må varda upphäfne, anseende motionären Kongl, åtvarningen den 1 December 1718 och öfrige Religionsstadgar till räck l ige, till dess ny Kyrko-lag med lämpligare föreskrifter i della ämne blifver antagen.
Prat. 1840 och 1841. 7 Sami. 2 Afd. 12 Häftet. 4 26 Lag- samt Allm. Besv.- och Elon.-Utskotta ris Betänkande, N:o 5 2'.
I afseende på denna molien, som Utskotten gemensamt behandlat, få Utskotten tillkännagifva, att den Comité, som blifvit af Kongl. Maj:t i Nåder förordnad till öfverseende af Kyrko-lagen, redan beslutat föreslå upphäfvande af alla nuvarande stadganden, rörande conventiclar eller sådane sammankomster, som af motionären blifvit åsyftade, i afseende på hvilka Kyrko-lagen allenast skulle innehålla en så lydande paragraf: ”Husandakt må Prest i den församling, der han tjenstgör, på lämpligt sätt ”uppmuntra.
Skulle husandakt föranleda split, oordning eller villfarelse, ’’och kan Kyrkoherden sådant ej sjelf rätta, anmäle saken hos Domkapitlet.
Kan
Dom-capitlet sådan oordning ej afstyra, anmäle saken ”hos Konungen.”
Derjemte hafva Committerade till Kongl. Maj:t redan år i83g i underdånighet ingifvit serskilda delar af det utarbetade Kyrkolagsförslaget, deribland jemväl ofvan anförde stadgande, med hemställan, alt desamma måtte såsom serskilde Författningar genast, och utan afbidan af den nya Kyrko-lagens antagande, påbjudas.
Vid detta förhållande synes det af motionären åsyftade ändamål lill en del redan uppnått, och då Utskotten hafva sig bekant, att Kyrkolags-Comitéens omför malde hemställan, deröfver Högste
Domstolen redan afgifvit yttrande, endast beror på föredragning inför Kongl. Maj:l, för alt erhålla slutlig handläggning, anse Utskotten sig kunna tillstyrka, att den af Prosten Sandberg väckte motionen icke mätte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 26 Februari 1841.
Lag- sami Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, JA:o 55. 27 N;o 53.
Ani. tiri Exp. Utsi. den 2 Mars 1S41, 11. n f. ra.
Sctånlcande, i anledning af vadit motion om öfverseende af Inslruction och Taxa för justering af mått och vigter.
Hos det Vallöf! Borgare-Ståndet liar, uti ingifvet memorial, som blifvit till Allmänna Ekonomi- och Besvärs-Utskottet remitleradt, Herr Borgmästaren Bagge anfört, att, då nu gällande Inslruction och Taxa för justering af mått och vigter vore utfärdade den 3o November iy56, deraf vitsordades, hvilket äfven vore händelsen, alt desamma behöfde öfverses och förbättras, motionären funne sig föranlåten hemställa, att Bikels Ständer måtte om en sådan åtgärd hos Kongl.
Detta ärende hafva de förenade Utskotten till gemensam pröfning forehaft; och ehuru Utskotten icke kunna underlåta att vitsorda, det nu gällande Taxa för justerare af mått, mål och vigt är för närvarande lid olämplig, till bestyrkande hvaraf den härjemte bifogas, med utförd förvandling af deri bestämda arfvoden till nuvarande myntberäkning, måste likväl Utskotten derjemte erkänna, att den med skäl öfverklagade bristen icke fullkomligen afhjelpes endast genom en förändring af berörde Taxa, utan till en betydlig del härleder sig ifrån saknaden af en fullständig Instruktion eller Författning om hvad så väl justerare och krönare af mått, mål och vigter, sorn de, hvilka desse bruka, åligger att iagttaga.
I detta ämne tjena för det närvarande till efterrättelse en sådan mängd af i äldre och sednare lider utkomna, mer och mindre speciella och generella påbud och föreskrifter, hvilka dels motsäga och dels upphäfva hvarandra, alt något sammanhang af det hela är svårt, om icke omöjligt att igenfinna.
Af sådan anledning, och för att på en gång undanrödja alla de olägenheter och det missförstånd, som häraf onekligen för allmänna rörelsen i landet måste uppkomma, oberäknadt svårigheten för domare och executorer att, när tvister och åtal uppstå, kunna Förfaltningarne tillämpa, anse Utskotten sig böra tillstyrka Rikets Ständer att, med underdånig anmälan härom till Kong! Maj:t, anhålla, det mätte de i delta ämne ulkomne serskilda stadgar 28 Lag- samt Allm.
Bes v.- och Ekon.-TJIskotlens Betänkande, N\o 55. öfverses, och med deras upphäfvande genom en allmän Förfallning förordnas, om hvad så väl justerare och krönare, som innehafvare af mått, mål och vigter samt varukäril, de der böra viss rymd innehålla, hafva att sig rälla, och att i sammanhang dermed lämpliga arfvoden för justering och kröning uti utfärdande Taxa måtte bestämmas.
Stockholm den 23 Februari 184 * - f TAXA Lag- samt Allm.
Besv.- ochEkon.—Utskottens Betänkande, No 55. 2g TAXA för justeringen af Mått och Vigt.
Koppar- Banco. 1 i:o Örn Rymdemäl. mynt.
1 Dal. öre. sk. r' 1 i Fyrkantig Mätaretunna 2 — 5 48 i d:o Spann 1 16 4 — 1 i d:o Halfspann r 8 3 41 i d:o Fjerding 1 — 2 8 I i d:o Kappa — 16 1 4 t d:o Halfkappa — 1 2 1 — i Rund Mätare-tunna tillika med afskärnings-omkostnaden j 3 — 8 — i d:o Spann 2 8 6 — i d:0 Halfspann .t t 2 4 4 8 i d:o Fjerding 1 8 3 4 i Kanna af tenn, bleck, koppar eller träd — 12 1 i Stop, Halfstop, Qvarter, halft Qvarter och Ort af hvad ämne det vara må — 3 — 3 i Tranfat, Åm och Fat ä 6o Kannors rymd ....
— 18 1 6 i Tunna å 48 Kannor — i5 1 3 1 i Hall-åm eller Half-fat å 3o Kannor — 12 1 — 1 i Ankare å 15 Kannor — 0 — Q 1 i Half-ankare å 7* Kanna — 6 — 61 1 Kalkså k 28 Kannor 1 — 2 si 2:0 Längde-Mått. 1 1 Aln af jern, mässing eller trä med mässings-naglar . — 24 2 — i 1 Aln af trä utan mässings-naglar ........ — 12 1 — 1 1 Stång af trä, å 3 Alnar . . ; — 2 4 2 — 1 3:o Vigter. 1 1 Bessman, då egaren ej tillägger bly 3 — 8 — S 1 Bessman med tillagdt bly af egaren 2 — b 41 1 Insats Vigt k |, |, &c. 1 Skålp 2 — 5 41 1 d:o a 2 eller 4 Skålp 3 — 8 — 1 i Metall-klumpvigt å 1 Skålp. . — 24 2 — | 1 Dito ä i-, i eller § Skålp — 12 1 — 1 1 Dito a |, £, 5, i och 2 lod — 6 — 6 | 1 Lödja af Tackjern k i Skålp. till och meden 19 Skål- 24 punds Lödja — 2 — 1 1 Dito dito a 1 Lisp. till och med 4 Lisp:s Lödja . . 2 — b 41 1 Dito dito k 5 till 10, eller 12 Lisp:s Lödja .... 4 — 10 8I Bik. till R.
Pre t. 1840 och 1841. 7 Sami. 2 Afd. 12 Häftet. 5 STOCKHOLM, Kongl.
Or dens-Boktryckeriet, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-TJt sk.
Betänkande, N:o 54- 1 N:o 54.
Ank. till Exp.-Utsk. den 10 Mars 1841, kl. la m.
Betänkande, i anledning af väckte motioner rörande Judereglementet.
Uli della ämne hafva molioner blifvit väckte hos det Häglof.
Ridderskapet och Adeln: Af Herr Rosenqvist, Fredrik Leonardj och Herr Ribbing, Arvid; hos det Vällof.
Borgare-Ståndet: Af Herr Lidbom; hos det Hedervärda B onde-Ståndet: Af Anders Jonsson fran Östergöthland och de respektive Riks-Stånden hafva öfverlemnat dessa motioner med deraf föranledda anföranden till dels Lag- dels Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets behandling.
Utskotten, som ansett de gjorda framställningarne böra, såsom omfattande samma ämne, i oskiljaktigt sammanhang behandlas, hafva till följe deraf tagit dem under gemensam pröfning och få här till en början redogöra för deras innehåll.
Herr Rosenqvist, hvilken med afseende på Judarnes näringsfång ansett det vara en olycka för landet, att de fått hit inflytta, har, till förekommande af den menliga inverkan på landets välstånd, som förmentes kunna blifva en följd af den Judar medgifna rättighet att, med Kongl. Maj:ls tillstånd, köpa fast egendom å landet, föreslagit, att Rikets Ständer måtte besluta, det icke någon Jude hädanefter må tillåtas i Sverige inkomma eller här äga fast egendom efter en tid af 10 är, räknadt från 1840 års början, hvilket rådrum vore för de nu bosatte Judar tillräckligt alt afyttra deras fastigheter.
Herr Ribbing, Arvid, har uli sin motion anfört, hurusom under de sednare åren, serdeles år 1838, föreskrifter angående
Judarnes rät tigheter och skyldigheter blifvit utfärdade dels utan Rikets Ständers hörande, dels i strid med deras vid föregående Riksdagar uttalade åsigter.
En allmän obelåtenhet hade i anledning deraf försports, och det vore nödigt att det felaktiga blefve rättadt.
Jemte en kort redogörelse för det hufvudsakliga innehållet af 1782 års Judereglemente och de deruti lid efter annan skedda ändringar, har denne motionär dels framställt den allmänna anmärkning, alt Judarnes rättigheter, som uli nyssnämnde Bih. till R.
Fröt. 1840 och 1841- 7 Sami. 2 A/d. 18 Haft, 1 2 Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Betänkande>
N:o 54- reglemente voro utstakade inom vissa gränsor, blifvit lili de sedermera meddelade stadgandena gjorde beroende af godtycke — dels serskildt— i fråga om Kongl. Majlis med upphäfvande af 1782 års Judereglemente och de i anledning deraf gifne föreskrifter, under den 3o Juni i838 utfärdade förordningar angående: a) Mosaiske trosbekännares rättigheter och skyldigheter här i Riket; b) hvad samma trosbekännare hade att iagttaga i afseende på utöfningen af deras religion och bestyret med deras församling, samt Kongl. Kungörelsen den 31 September samma år, rörande tillämpningen i vissa fall af den förra förordningen — gjort följande erinringar.
Enligt nyssnämnde Förordningar skulle Mosaiske trosbekännare,, som äro födde i Sverige, eller, komne utrikes ifrån och i Riket bosatte, blifvit eller blifva af Kongl. Maj:t lill Svenske undersåter upptagne, hädanefter i alla afseenden vara ställde i lika rättsförhållanden med öfrige Svenske undersåter, enligt Svensk Lag, samt åtnjuta enahanda rättigheter och förmoner, som tillkommer Svenska undersåter i allmänhet, utan andra inskränkningar än dels de, som i grundlagarne för utrikes födde män eller främmande trosbekännare bestämmas, dels att ingen Mosaisk trosbekännare får köpa fast egendom på landet eller bosätta sig i andra städer än Stockholm, Norrköping, Göteborg och Carlskrona, utan Konungens serskilta tillstånd, dels ej heller välja eller kalla Prest eller Kyrkobetjening inom Svensk församling.
Efter motionärens tanka vöre dessa stadganden i flere afseenden både otjenliga och ofullständiga.
Det kunde nemi. inträffa, att en Jude, efter erhållet Nådigt tillstånd, köpt en egendom på landet, hvarmed följde rättighet för ägaren alt ensam välja Prest och Kyrkobetjening i församlingen; men det vore ej bestämdt, hvilken som skulle utöfva denna, Juden serskildt fråntagne rättighet.
Af den som ej bekände sig till krisina läran, kunde man ej vänta sig något nit för folkundervisningens befrämjande; hvarföre ock, om en Jude vöre ensam eller lill större delen ägare af fastigheterne i en församling, den kristliga undervisningen der komme att åsidosättas.
Vidare lade dessa författningar ej hinder i vägen för Judar alt öfverallt i Riket förvärfva sig äganderätt till fast egendom å landet genom de, jemte köp, i 1 Kap. Jorda-Balken uppräknade öfrige laga fång,, nemi. förpantning a rf och gåfva.
Ej heller vore det bestämdt, huru arfs- och lösningsfrågor skulle bedömmas,, samt den domaren åliggande förmyndarevård ulöfvas,; då t. ex..
Be sv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande j N:o 54• 3 en Mosaisk trosbekännare, som med Nådigt tillstånd köpt fast egendom på landet, aflider samt det inträffar, att lian eflerlemnar arfvingar af samma lära, — att nämnda Nådiga tillstånd ej är till arfvingarne utsträckt; — eller att någon af dem är omyndig eller Kristen m. m.
Slutligen hade ock de i allmänhet stadgade eds-formulären blifvit, i fråga om Judar, ändrade samt stället, hvarest ed bör af Jude atläggas, förvandlats från Synagoga till allmän domstol eller embetsverk.
Emot den förra åtgärden anmärkte motionären, att allmän lag derigenom blifvit i administrativ väg ändrad och emot den sednare, alt den kunde leda derhän, alt en Jude ansåge eden ej vara för sig bindande.
Motionären hemställde derföre, alt Rikets Ständer mätte i underdånighet anhålla, alt de i sednare tider utfärdade lagar, angående Judarnes utvidgade rättigheter, måtte upphäfvas, samt de Judar, hvilka i lands- eller stadsförsamlingarne, enligt dessa författningar, blifvit upptagne till Svenske undersåler och der tillvunnit sig fast egendom, i godo förmås att derifrån afstå; — så att hagarne om Judarne och deras rättigheter till en början och lill dess ett bättre ordnande kunde ske, må blifva återförde lill hvad 1782 års Judereglemente innehåller, samt de sjeifve, om de vilja i Riket qvarblifva, således inflytta till de släder, som för dem vore, enligt Rikets Ständers beslut år 1779 och derefter utfärdade författningar, upplåtne.
Samma yrkande af upphäfvande utaf 1838 års författningar, rörande Mosaiske trosbekännare samt ålerupplifvande af 1782 års Reglemente för Judarne har äfven blifvit framställdt af Herr Lidbom„ under förmenande att de genom förstnämnde författningar Judarne förunnade förmoner sakna, på Judiska nationens sida, allt stöd af rättsanspråk, då den förutsättning alt
Judarne skulle införa kapitaler och en högre slöjd- och handelsskicklighet i Riket samt kraftigt upparbeta Sveriges industri, lika litet blifvit verkliggjord som en större del af de bestämmelser elterlefde, hvilka uti 1782 års Reglemente hade blifvit fästade som vilkor för den tillåtna inflyttningen i Riket.
Deras näringsgrenar hade erfarenheten ådagalagt, med få undantag, vara importhandeln och procenleriet; sällan nämndes någon af Judiska nationen såsom exportör, hvaremot importen och serdeles införseln och spridandet i landet af utländskt kram samt fåfängliga lyx och öfverflödsvaror utgjorde den hufvudsakligaste rörelse, medlemmarne af denna nation idkade.
Finge de tillåtelse att bosätta sig i provinssläderne och på landet, samt alt besöka alla marknader, skulle de, genom den ökade lättheten att debitera sitt utländska fåfänglighet - 4 Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Betänkande, N:o 54. kram och den allmänna benägenheten för lyx, flärd och ett öfver tillgångarne sträckt lefnadssätt, kunna i mångfaldigt större skala uppdrifva importen och förbrukningen af utlandets öfverflöd och modevaror; äfvensom de, hvilka äro initierade i ockerrörelsen, skulle bland provinsstädernas innevånare och en oerfaren menighet på landet få ett experimentalfält för deras industri, som kunde bringa dem de mest rika skördar.
Judarnes colonisation i provinssläderne, antingen den skedde i massa, såsom Förordningen den 3o Juni 1838 medgaf, eller genom en möjlig utminutering af serskilte tillslånds-resolulioner, hvartill den allmänna coloniserings-tillåtelsen inskränktes uti Förklaringen af den 21 September samma år, skulle äfven innebära en bestämd orättvisa mot dessa städers borgerskap; och då de förmoner, som blifvit genom nyssnämnde förordningar Judarne förunnade, långt ifrån alt lända Svenska nationen till nytta, vore för det Allmänna skadlige och för talrika med borgareklasser orättvisa, ansåg sig motionären hafva tillräckligen rättfärdigat sin framställning om upphäfvande af oftanämnde författningar samt 1782 års reglementes återställande till full kraft och verkan.
Anders Jonsson från Östergöthland har framställt samma yrkande, dertill förnämligast föranledd utaf afseendet på den National-Ekonomiska inflytelsen af Judarnes utvidgade rättigheter, hvilka, i hvad angår tillåtelsen att besitta fast egendom å landet, motionären ansett leda derhän, att Judarne, med bibehållande af gamla åsigter och vinnande af utvidgade, slutligen af dem sjelfve bestämde rättigheter, skola i en framtid blifva de Kristnes herrar, hvilket hvar och en Kristen, som vill lefva och dö för sin tro, borde söka alt förekomma.
Vid pröfningen af de sålunda gjorde framställningarne hafva Utskotten ansett nödigt att taga en närmare kännedom om så väl alla de efter Jude-reglementets utfärdande i afseende på Judarne gjorde förordnanden, som ock de före utfärdandet af i838 års författningar i afseende derpå af enskilte personer, serskilte samhällsklasser och offentlige Embetsmyndigheler afgifne utlåtanden.
De lill ändring och förklaring af 1782 års Reglemente tid efter annan meddelade stadganden äro: 1:0 Commerce-Collegii på Nådig Befallning utfärdade kungörelse af den 6 Maji 1790; alt Judar icke må utaf guld och silfver något af hvad namn och beskaffenhet som helst tillverka eller försälja, vid confiscalion Lag- samt Allm.