Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Domhafvanden i Bollebygds härad, för oriktig förvandling af böter för oloflig brän vinsförsäljning 36. 13) Rådstugurätten i Söderhamn, för oriktig förvandling af böter — 14) Rådstugurätten i Lindesberg, för oriktig tillämpning af ansvar för våld emot brand vakt m. m .o 37. 15) en tillförordnad Domhafvande i Södra Åsbo härad, för miss-skrifning i ett domboks utdrag och deraf vållad olaglig bestraffning 41. 16) Öfverståthåltare-embetets Kansli, för långsamhet i ärendenas handläggning .... — 17) Öfverståthållare-erabetet för Polisärender, för olagligen meddeladt tillstånd till utskänk ning af bränvin och andra spirituösa drycker 55. 18) en Domhafvande i Kihls härad, för oriktig tillämpning af edgångsbeslut och deri stad gadt vite. (forts, från 1862 års berättelse) 61. 19) en Notarie i Stockholms Rådstufvurätt, för begagnande af utdragen stil i en expe dition ■ — 20) Domhafvanden i Svärdsjö tingslag, för olagligen beviljad lagfart å fastighetsöfverlå telse m. 63. 21) en tillförordnad
Domhafvande i Oppunda m. fl. härader, för oriktig chartering af ett inbördes testamente 68.
Sid. 22)
Domhafvanden i Orebro härad, för olaga uppskof med företagande af ransakning an gående häktad person 71. 23) Rådstufvurätten i Kongsbacka, för ofullständiga domböcker 72. 24) Rådstugurätten i Söderhamn, för oriktig bötesförvandling 73.
Ang. den frågan: huruvida, enligt våra gällande lagar, en brottsling kan för itererad förbrytelse få lindrigare straff, än han skolat erhålla, derest förbrytelsen varit första resan begången 73.
Svar på underdånig hemställan om föreskrift, hvilken myndighet eller hvilka personer det skall åligga att vid kronohäktena å Långholmen och Norrmalm här i hufvudstaden utöfva sådan tillsyn, som Konungens Befallningshafvande öfver länsfängelserna i riket tillhörer 77.
Ang. testamentens kommunicerande genom införande i den officiela tidningen . . . . 78.
Latitudsystemet 79. „ verkan af stämning 83. „ sättet för Hofrätts behandling af besvär uti lagsöknings- och utsökningsmål ... 85. „ beskaffenheten af den fråga, som i tryckfrihetsmål skall af domstolen till Juryn framställas 87.
Revisions-sekreterarnes Arbets-redogörelser för år 1863 96.
Iakttagelser under 1863 års embetsresa 98.
BILAGA, innehållande prejudikat i Tryckfrihetsmål, nemligen Kongl. Maj:ts utslag den 13
Maj 1828 och en omröstning i Högste Domstolen den 30 November 1847.
Tryckfel och rättelser:
Sid. 13 raden 16 uppifrån står: anse läs. ansett » 15 » 18 )) » Förklarnnderne » hade Förklaranderne » 26 » 20 » » att uti 1 och 2 mom. » att 1 och 2 mom. » 27 u 1 » » att Rådstufvurätten, oaktadt » att oaktadt » 39 1) 23 » )> och Haglund således » och ehuru Haglund » 55 » 9 » » — så hafva dels » — dels B 56 » 5 och 6 n » ett stort antal dylika rättigheter » dylika rättigheter, i stort antal, ' » 65 » 20 » » företett i) företedde » 85 » 18 » » ehuru J då » ehuru J, då » 96 » 7 » )> jemförelse sednaste )) jemförelse med sednaste » 100 » 25, » 0 officiel egenskap — utgöra » officiel egenskap— upp- rättade Register utgöra
Dessutom förekomma några bokstafsfel och oriktigbeter i kommatering, hvilka doek, likasom dea stundom förvillande likheten emellan kommata och punkttecknen, icke böra vålla otydlighet i meningen.
Denna berättelse omfattar tiden från sislförflutna riksdags början, under loppet af Oktober månad år 1862, till nedanstående dag.
Innehållet upptages, såsom vanligt har blifvit, hufvudsakligen af redogörelse för anstälda åtal samt af en och annan kortare uppsats i ämnen, hvilka, ur lagskipningens eller lagstiftningens synpunkt, ansetts förtjena uppmärksamhet.
Bland dylika åtal märkas följande:
På grund af anmärkningar, gjorda dels under embetsresor åren 1851 och 1858 dels ock vid granskning af fångförteckningar, hade Justitie-Ombudsmannen förordnat Advokatfiskals-embetet i Kongl. Götha Hofrätt att anställa åtal, 1:o genom skrifvelse den 14 Januari 1852, emot Rådstufvurättens i Kalmar andra afdelning, der Rådmannen, vice Häradshöfdingen K. var ledamot och protokollsförande, derföre, att 1850 års dombok befunnits ouppsatt för tiden emellan den 19 Juni och den 7 Augusti och, efter denna dag, numrering af de handlagda målen saknats; 2:o genom skrifvelse den 11 Oktober 1858, emot samma Rådstufvurältsafdelnings ledamöter och bland dem bemälde vice Häradshöfding, derföre att, vid en den 21 Juli nämnda år af Justitie-Ombudsmannen verkstäld inspektion uti Rättens arkif, blifvit anmärkt, hvad anginge 1851 års dombok: att hon varit ouppsatt i ett mål för den 29 Januari, i två för den 7
Maj, i två för den 14 i samma månad, i ett för den 11 Juni, i alla de mål, som Rådstugurätten derefter handlagt intill den 20 Augusti, — med undantag af två för den 2, två för den 9 och sexton för den 30 Juli, — och i 1 2 tretton mål, så vidt numreringen visade, från och med den 10 September till den 24 i samma månad; att målens numrering varit afbruten den 11 Juni, då det sist förekomna mål baft N:r 427, men ånyo börjat den 20 Augusti med N:r 600, hvarefter numreringen fortsatts; att för inskrifning i domboken af de ej uppsatta målen, så vidt de förekommit under de tider, då målen varit numrerade, lemnats tomma rum emellan de uppsatta målen; att utslagen i två mål, som handlagts den 29 Oktober, icke varit inskrifna, utan öppningar för desamma i domboken lemnade; att domboken ej varit afslutad och underskrifven, äfvensom alt dertill hörande saköreslängd, hvilken blifvit af ofvanbemälde vice Häradshöfding, å embetets vägnar, undertecknad, upptagit åtskilliga böter, utan hänvisning till de nummer i domboken, under hvilka besluten, hvarigenom böterna blifvit ådömda, skulle återfinnas; — samt, hvad vidkomme 1852 års dombok, att densamma varit ouppsatt för den 1 Juni i ett mål, för den 17 September i ett, för den 29 Oktober och den 2 November i tolf, för den 16 November i två, för den 19 November i två, för den 23 November i tio, för den 26 November i två, för den 30 November i fyra samt för den 20 December i två mål; att för uppsättning af dessa mål tomrum likaledes i domboken lemnats; innehållande den domboken bilagde saköreslängd, hvilken en annan Rådman, å embetets vägnar, undertecknat, redovisning för böter, hvilka skulle blifvit ådömde i femton mål, af hvilka icke något var uppsatt; 3:o genom skrifvelse af den 21 April 1854, emot nyssbemälde vice Häradshöfding och de personer, som jemte honom, i egenskap af ledamöter å förstnämnda Rådstufvurätts-afdelning, tjenstgjort, för dröjsmål med aflemnande till verkställighet af två utslag rörande häktade personer, så att det ena af nämnda utslag, ehuru afkunnadt den 15 Januari,
först den 20 Februari blifvit aflemnadt, och det andra, afkunnadt den 22 Januari, icke förr än den 13 Mars, allt år 1851, är vordet för verkställighet till vederbörande insändt; varande i detta mål kostnaden för sålunda förlängd fångvård utredd och fångarne tillfälle beredt att framställa ersättningsanspråk för deras genom dröjsmålet ökade lidande; samt 4:o genom skrifvelse af den 12 Januari 1853, emot vice Häradshöfdingen K. för det att, enligt hvad utredt blifvit, vid den inspektion, Justitie-Ombudsmannen år 1851 anstälde i Norra Möre härads arkif, bemälde vice Häradshöfding, som förrättat 1846 års sommarting i häradet, endast till en del uppsatt domboken, hvilken för öfrigt bestått af minnesanteckningar; och för det han, oaktadt nödigt rådrum härtill honom medgifvits, icke kunnat förmås att nämnda brister i domboken afhjelpa.
Samtidigt med nu nämnda åtal hafva icke mindre än elfva andra, förordnade dels af Justitiekanslers-embetet dels af Kongl.
Hofrätten emot ledamöter uti Rådstufvurätten i Kalmar, varit hos Kongl.
Hofrätten anhängiga; och, ehuru i några bland dessa mål särskildt skrifvexladt varit, har likväl, uppå Advokatfiskals-embetets framställning, Kongl.
Hofrätten funnit lämpligt att i ett sammanhang företaga pröfningen af dem alla.
Under den lid dessa mål sålunda varit i Kongl. Hofrätten anhängiga, och genom skriftvexlingen derstädes, har blifvit utrönt, att Rådstufvurättens ofvanomförmälda 3 dombok för år 1850 blifvit kompletterad, i Februari månad 1853, och att Norra Möre Häradsrätts likaledes omnämnda dombok för 1846 års sommarting är vorden, den 29 Mars 1854, i fullständigt skick, från vice Häradshöfdingen K. aflemnad till ordinarie
Dombafvanden i nämnda härad; hvaremot, i afseende på de här ofvan anmärkta bristerna i Rådstufvurättens domböcker för åren 1851 och 1852, det blifvit af vederbörande förklaradt, att samma brister nu mera icke kunde afhjelpas, i anseende till beskaffenheten af de minnesanteckningar, som för ändamålet voro att tillgå, vid hvilket förhållande Kongl. Hofrätten uti det slutliga utslaget yttrat, att Kongl.
Hofrätten, lika med Advokatfiskals-embetet, ansett någon föreskrift om nämnda bristers afbjelpande icke lämpligen kunna meddelas.
I nyssberörda slutliga utslag, gifvet den 29 Maj 1863, dömdes, för hvad dem, enligt förutnämnda åtal, till last kommit, Stadens Borgmästare samt Rådmannen, vice Häradshöfdingen K., att i ena bot straffas med förlust af innehafvande Borgmästareembete och Rådmansbeställning, under ett år, äfvensom två andra ledamöter af Rätten, att sin embetsförsummelse med böter umgälla, hvarjemte de två förstnämnde ålades utgifva åtskilliga ersättningsbelopp.
Detta utslag har jag låtit vinna laga kraft; men det lärer vara å vederdelosidan i underdånighet öfverklagadt.
Enligt hvad sedermera utrönt blifvit, har den tillförordnade
Domhafvande i Hammarkinds härad, som genom Kongl. Göta Hofrätts utslag den 19 Juni 1860 blifvit dömd till ansvar för Skomakaren Carl Gustaf Ferdinand Widgrens inmanande f häkte, (se 1860 års Berättelse, sid. 56 och följ.) öfver samma utslag anfört underdåniga besvär, i anledning hvaraf Kongl. Maj:t, genom nådigt utslag den 18 December 1862, vidkommande sjelfva saken, förklarat de under ransakningen emot Widgren förekomna omständigheter hafva varit af beskaffenhet, att Häradsrätten deraf kunnat hämta anledning förordna om hans inmanande och qvarhållande i häkte; hvadan, med ändring af Hofrättens utslag, Domhafvanden från ansvar och ersättningsskyldighet frikändes.
Uppå klagan af Anders Olsson i Milleboda, hade Justitie-Ombudsmannen den 27 November 1860 förordnat åtal emot Konungens Befallningshafvande i Kronobergs län, för förment lagstridiga beslut i fråga om bemälde Anders Olssons skiljande från arrendet af f. d. Förarebostället vid Kronobergs Regemente, Milleboda, ett halft mantal.
Anders Olsson hade af Boställs-Direktionen vid nämnda Regemente arrenderat Milleboda, på tjugofem år, räknadt från Midfastan 1842, genom kontrakt, som var upprättadl den 11 Augusti 1841, och hvaruti bland vilkoren stadgades i 10 §, att Anders Olsson, om Syne-rätt förklarade honom hafva blifvit beträdd med vanhäfd å bostället och misshushållning dermed, skulle anses hafva arrendet förverkat och vara skyldig att, om Direktionen så för godt funne, nästa fardag derefter från bostället afflytta; dock att Direktionens på Syne-rättens utlåtande grundade beslut skulle minst sex månader före nämnde afflyttningstid vara honom kungjordt.
Den 4 September 1855 lät Direktionen genom Kronofogden i orten uppsäga Anders Olsson till afflyttning från bostället påföljande års fardag, och antog till arrendator, i hans ställe, Harald Olsson i Jönsamåla, hvilken hos förrbemälde Konungens Befallningshafvande begärde handräckning för Anders Olssons afhysande från hemmanet.
I det utslag.
Konungens Befallningshafvande, på denna begäran, meddelade den 12 Februari 1856, yttrades, att som Anders Olsson, hvilken medgifvit att han blifvit till afflyttning uppsagd, icke gittat förneka, att Kinnevalds Häradsrätt ådömt honom ansvar för skogsåverkan och olofligt svedjande å bostället; alltså förpligtigades Anders Olsson, i öfverensstämmelse med föreskriften i 10 § af arrendekontraktet, att den 14- Mars nyssnämnda år afflytta från bostället Milleboda, vid äfventyr att eljest varda derifrån på egen bekostnad vräkt, hvilket utslag, ulan hinder af besvär, skulle gå i verkställighet.
Saken fullföljdes i Kongl.
Hofrätten, som deremot i utslag den G November 1856, hvilket af Kongl Majit genom nådig dom den 8 November 1858 blef faststäldt, förklarade, att, då något Synerätts beslut icke grundlagt
Boställs-direktionens ifrågakomna nppsägningsåtgärd, och den omständighet, att Anders Olsson blifvit ådömdt ansvar för åverkan och olofligt svedjande, icke berättigat
Direktionen att, i strid med de vilkor, hvarunder han bostället innehaft, honom derifrån uppsäga, samt Harald Olsson följaktligen icke ägt att, för verkställighet af hvad med uppsägningen varit åsyftadt, påkalla Konungens Befallningshafvandes åtgärd, Konungens Befallningshafvande icke bordt meddela den sökta handräckningen för Anders Olssons afhysande från bostället; hvadan Konungens Befallningshafvandes utslag upphäfdes. fifter det Kongl. Hofrättens berörda utslag var meddeladt, sökte Anders Olsson hos samme Konungens Befallningshafvande, att det måtte åläggas Harald Olsson, som imellertid kommit i besittning af bostället, att derifrån afflytta; i anledning hvaraf Landshöfdinge-embetet i utslag den 18 April 1857 sig utlät: att,som med diariibevis vore styrkt, det Boställs-diroktioncn hos Kongl. Majit fullföljt talan mot Kongl.
Hofrättens utslag, hvilket alltså ej vunnit laga kraft, samt Kongl. Hofrätten icke i utslaget meddelat föreskrift derom, att detsamma borde, utan hinder af underdåniga besvär, verkställas, ifrågavarande handräckning icke, i sakens då varande skick, kunde meddelas.
Vid sedermera af Regiments-audilören med nämnd den 21 November 1859 hållen laga syn å bostället, och, efter det dervid upplyst blifvit, att Kinnevalds Häradsrätt, å sommartinget 1853 och vintertinget 1858, dömt Anders Olsson till ansvar för skogsåverkan å bostället, förklarade Synerätten, genom utslag, att Anders Olsson misshushållat med och vanhäfdat skogen å meranämnda boställe Sedan detta allt förelupit, anmälde Anders Olsson, uti en den 1 Maj 1860 till Justitieombudsmannen ingifven skrift, klagan häröfver och anhöll att, genom Justitie-Ombudsmannens embetsåtgärd, af den eller dem, som vederborde, komma i åtnjutande af ersättning för 5 det lidande, Anders Olsson tillskyndats derigenom, att han, i följd af omförmälda, af Konungens Befallningshafvande och Landshöfdinge-embetet meddelade utslag, under tiden från den 14 Mars 1856 till samma dag 1860 varit i mistning af bostället Milleboda, hvilken ersättning, i förening med åtskilliga omkostnader, dem Anders Olsson skulle i handräckningsfrågan fått vidkännas hos Konungens Befallningshafvande, Kongl. Hofrätten och Kongl.
Maj t, uti en vid skriften fogad räkning upptogs till 1,508 Riksdaler 19 öre.
I det utlåtande, Justilie-Ombudsmannen från Konungens Befallningshafvande infordrade, anfördes hufvudsakligen: rörande Konungens Be/allningshafvandes ut slag den 12 Februari 1856, att Konungens Befallningshafvande antagit, det domstols förklarande, att Anders Olsson föröfvat skogsåverkan och olofligt svedjande å, samt således vanhäfdat och misshushållat med bostället, varit att anse för lika giltig anledning till Bostälis-Direktionens uppsägningsåtgärd, »som derest sådant förklarande meddelats af Synerätt», och att detta antagande äfven rättfärdigats deraf, alt Synerätten sedermera, genom laga kraft vunnet utslag den 21 November 1859, funnit de mot Anders Olsson utförda åtal för skogsåverkan och olofligt svedjande i och för sig innefatta lagligt skäl till yttrandet, att han vanhäfdat och misshushållat med boställets skog; och, rörande Landshöfdinge-embetets utslag den 18 April 1857: att Kongl. Hofrätten, då Anders Olssons besvär öfver Konungens Befallningshafvandes utslag den 12 Februari 1856 utstäldes till vederbörandes förklaring, icke stadgat, att med verkställigheten af utslaget borde anstå, eller derefter förordnat om Anders Olssons ofördröjliga inrymmande i bostället, oaktadt upplyst varit, alt han blifvit derifrån vräkt.
I sitt slutliga memorial till Kongl. Hofrätten androg Advokatfiskals-Embetet, i enlighet med Justitie-Ombudsmannens föreskrifter, att de af Konungens Befallningshafvande, såsom skäl för beslutet den 12 Februari 1856, åberopade förhållanden, att Anders Olsson genom vederbörligt domstolsbeslut blifvit förvunnen att hafva låtit olofligt svedjande och skogsåverkan å bostället komma sig till last, väl innefattade bevis om sådan vanhäfd, att, enligt bestämmelsen i det med Anders Olsson upprättade arrendekontrakt, Anders Olsson dymedelst kunde i sjelfva verket anses hafva gjort sig förlustig arrenderätten till bostället; men emedan påföljden för Anders Olssons omförmälda förseelser icke bordt drabba honom i annan ordning, än den arrendekontraktet i 10 § föreskrefve, syntes det uppenbart, att, enär något Syne-rätts-beslut ej grundlagt Bostälis-Direktionens uppsägningsåtgärd, Konungens Befallningshafvande, på sätt Kongl. Hofrätten ock genom dess ofvan anmärkta utslag den 6 November 1856 förklarat, icke bordt, med förbiseende af de vilkor, hvarunder Anders Olsson boställsarrendet innehaft, lemna den sökta handräckningen för Anders Olssons afhysande; i följd hvaraf, och då Konungens
Befallningshafvande saknat stöd af lag för sitt åtgörande att, uti den efter omförmälda utslag för ändrings sökande gifna hänvisning, meddela föreskrift om detsammas verkställighet, utan hinder af besvär, Advokatfiskals-embetet förde Konungens Befallningshafvande till last att hafva vid behandlingen af detta handräckningsärende, i ofvan antydda hänseenden felaktigt förfarit och derigenom åbragt Anders Olsson obehöriga kostnader samt för - 6 luster; och enär, beträffande Landshöfdinge-embetets utslag den 18 April 1857, sedan Kongl. Hofrätten genom utslaget den 6 November 1 856 upphäft Konungens Befallningshafvandes beslut om Harald Olssons inrymmande i bostället, ringaste grund för Harald Olsson att der fortfarande qvarsitta icke förefunnits, samt i allt fall Anders Olssons rättighet att af bostället komma i besittning ingalunda, på sätt vederbörande förmenat, bordt göras beroende vare sig af den omständighet, att Kongl. Hofrätten icke meddelat inhibition i beslutet om hans afhysande, eller af det såsom möjligt antagna förhållande, att Kongl. Hofrättens utslag, i afseende på Anders Olssons inrymmande, kunnat blifva af Kongl. Majit upphäfvet, ansåge Advokatfiskals-embetet Landshöfdingeembete! hafva saknat skäl för dess förfarande att afsiå Anders Olssons anhållan att af bostället åter komma i besittning; hvadan och då, genom ofvanantydda felaktiga embetsåtgärder, Anders Olsson ostridigt under fyra års tid, eller från den 14 Mars 1856 till samma dag 1860, varit i saknad af arrendet utaf bostället Milleboda, Advokatfiskalsembetet yrkat, att vederbörande Konungens Befallningshafvande och Landshöfdingeembete måtte för nämnda embetsfel fällas till böter, efter 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, samt, i den mån enhvar af dem kunde anses hafva vållat Anders Olssons lidande och kostnader, förpligtas att till honom derför utgifva skadestånd med det belopp, Kongl Hofrätten, efter granskning af Anders Olssons afgifna räkning, kunde finna skäligt att bestämma.
Anders Olsson, som den 6
Maj 1862 fått sig förelagdt alt, inom tre veckor efter delfåendet, inkomma med utlåtande, i anledning af vederbörandes förklaringar, samt då anföra och styrka hvad han för sin rätts bevarande vidare kunde akta nödigt, vid påföljd att målet ändock vunne ytterligare handläggning, och som den 26 i samma månad bevisligen undfått del af detta föreläggande, underlät att fullgöra detsamma.
Sedan vederbörande varit öfver sistnämnda memorial hörde, förklarade Kongl. Hofrätten, i utslag den 15 Juni 1863, att Anders Olssons underlåtenhet, att hos Kongl.
Hofrätten i målet sig yttra, icke innefattade hinder för detsammas afgörande; och att, — ehuru, beträffande åtalet, i hvad det rörde Konungens Befallningsbafvandes utslag den 12 Februari 1856 och särskildt stadgandet deri, att utslaget skulle utan hinder af besvär gå i verkställighet, Konungens Befallningshafvande, med afseende på vilkoren i det emellan Boställs-direktionen och Anders Olsson upprättade kontrakt om arrende af bostället Milleboda, rätteligen icke bordt meddela beslut om hans skiljande derifrån förr, än vederbörande Synerätt förklarat Anders Olsson hafva blifvit beträdd med vanhäfd å bostället och misshushållning dermed, så att han kunde anses hafva arrendet förverkat; samt ehuru nyssberörda, särskilda stadgande ej varit på lag grundadt; likväl och emedan Anders Olsson, redan innan uppsägningen hos honom skedde, blifvit af Kinnevalds Häradsrätt genom laga kraft vunnet beslut dömd till ansvar för olofligt svedjande och åverkan af skog å bostället, samt för betydligare skogsåverkan derstädes ytterligare stäld under tilltal och derför sedermera sakfäld; samt, vid den af Regements-auditör med 7 biträde af nämnd den 21 November 1859 å bostället hällne syn, Synerätten ansett Anders Olsson hafva under sin arrendetid misshushållat med och vanbäfdat boställets skog; ty och som härigenom för upplyst och styrkt måste antagas, att Anders Olsson, när Konungens Befallningshafvandes ifrågavarande utslag gafs, redan på grund af kontraktsbrott förverkat rätt att bostället vidare besitta, samt han ostridigt fått åtnjuta den för detta fall i kontraktet bestämda uppsägningstid före afflyttningen, — Kongl. Hofrätten, i betraktande af dessa till grund för utslaget åberopade omständigheter, och då någon af Anders Olsson oförvållad skada eller förlust, i följd af detsamma och den deri gjorda bestämmelse, i afseende på verkställigheten, således icke blifvit Anders Olsson tillfogad, funne omförmälda af Konungens Befallningshafvande meddelade utslag icke vara af beskaffenhet att till påyrkadt ansvar eller ersättningsskyldighet föranleda; vid hvilket förhållande och enär, hvad anginge åtalet emot Landshöfdinge-embetet, för det bemälde embete i utslaget den 18 April 1857 vägrat bifall till Anders Olssons anhållan att, sedan Kongl, Hofrätten upphäft Konungens Befallningshafvandes förutnämnda utslag af den 12 Februari 1856, varda i bostället åter inrymd, Landshöfdinge-embetets berörda beslut varit destomera befogadt, som, då det gafs, Kongl.
Hofrättens utslag icke vunnit laga kraft, utan talan deremot blifvit hos Kongl. Majit fullföljd, och någon verkställighet derå följaktligen icke lagligen kunnat äga rum, Kongl. Hofrätten pröfvade skäligt åtalet i denna del ogilla.
Detta utslag har icke blifvit af mig öfverklagadt.
Hos Justitie-Ombudsmannen hade Handlanden i Wisby C. J. Wickman anhängiggjort klagan öfver en af Kongl.
Svea Hofrätt meddelad dom, i en vexelsak, deruti nedannämnda förhållanden voro för handen.
Bemälde Wickman hade till Rådstugurätten i Wisby instämt Konditoren J. G. Cumlin, med påstående att, på grund af en utaf Cumlin på Handlanden N. O. Carlsson den 26 September 1859 dragen och af Carlsson till betalning accepterad vexel å 392 Riksdaler 17 sk.
Riksgäldssedlar, som skulle fyra månader från nyssberörda dag till Wickman eller ordres betalas, efter det vexeln, i anseende till bristande betalning, blifvit protesterad, samt Carlsson i konkurstillstånd försatt, utbekomma af Cumlin nämnda belopp jemte ränta och provision samt ersättning för protest- och rättegångskostnader.
Rådstufvurättens utslag i detta mål, afkunnadl den 4 April 1860, innehöll att, enär Wickman genom ett af Rådstufvurätten den 6 nästförutgångna Februari roeddeladt utslag, som vunnit laga kraft, fått sin på omförmälda vexel grundade fordran fastställd till betalning af acceptanten, Handlanden Carlsson, och visadt vore, att utmätning för samma fordrans utbekommande hos Carlsson blifvit sökt och vunnen, Wickraans ifrågavarande käromål icke kunde i vidsträcktare mån bifallas, än att Cumlin ålades till Wickman, vid tvång af utmätning, betala hvad af det utmätta godset och Carlssons gäldbundna bo icke kunde utgå.
8 Emot detta utslag vädjade Wickman och fullföljde talan i Kongl. Svea Hofrätt, som genom dom den 1 November 1860 förklarade sig icke hafva funnit skäl att, på Wickmans klagan, i Rådstufvurättens utslag göra ändring.