Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» om ej skulle vara r ä d d för att få sina ungkarlar, sysaker på dem under gamla på någon för och glaset ensamma fåglar k u n n a få titta in och och » Mitt främmande att visa d e m sade dock sett, brännande smälte h a f v e t s is, reste föräldrarna m e d d e m för på friarne, men flickornas synglaset och såg g e n o m det » M e n k a n ej till land de tre systrarna.
D å t o g det underbara l a d till e t t v i l d d j u r m e d f ö r att f å m i n a t r e d ö t t - ynglingar, l a n d e t, o c h d e v o r o n u e j s e n a a t t f r i a till är. » i h u n d r a år, s ä g a m i g, h u r s t u n d v ä r m a sig v i d äta, diktadt, sålunda titta- de tre de, v a c k r a s t e o c h s t å t l i g a s t e i h e l a Nu tog grå att tre ej om lefvat så sig äfven skåda h o n o m s o m ett g r y m t a n d e f y r f o t a d j u r råd att få för hans stora b e k y m m e r döttrarna, och när solen de ogifta m ä n, som sitt behöfves silkesklädda d å i n o c h bli f o - gär- där solen l y s t e så v a r m.
att d ä r i g e n o m m o d e r n.
F a d e r n t y c k t e, att d e t v a r d y r b a r t sköna förbi sin en hundraårige ungkarlen strök begrun- är, resa m e d land, flaxa a t t bli f å n g a d e » S å är d e t!
» prisade dem.
flickor flaxa af utan att få k o m m a dit Vi så na så behändigt glänt många Bland d r a d e, m e n h e m t a m a b l i vi a l d r i g d ä r i g e n o m, ty att välja » H ä r äro rent för många då dörrarna öppnas på vid gafvel borgifta? » skönhet, m e n många, o s s till v i l s n a f å g l a r, s o m f r u s n a skall b e t e m i g h ö g t de tre systrarnas » V i ogifta män b e d t att få k o m m a in h a d e d e sina tankar p å hvar som voro rar och unga, alla ning i hemmet, där ä r o s k a p a d e till j ä g a r e, s o m m e d jag män, gamla O c h så ett ting vi själfva allestädes alla på ungkarlen, satt e n s a m i stenkulan.
du, som Och duk de in, b e f u n n o deras hals, satte s m å dit, där ynglingar och ogifte m ä n breda i d e t t a l a n d bli j a g a d e likt v i l l e b r å d, f a s t ä n d a n s s k o r på deras fötter s a m t f ö r d e d e m så funnos.
sett d e m och på höllos för ingen ungkarl hem hackat h a ni b j u d i t ut d e m rådslag andra förgäfves s m ö g o sig in o c h p l å g a d e svårligen d e m, s o m detta elände, och som en marknadsvara om öfver därinne.
I hela konungariket gick få a n d r a För dem.
allt, s o m f a n n s friare.
ungkarlen.
» F ö r det försia ned till enklare dräk- m o d e r n fram det lånta synglaset, såg g e n o m ket b e d r ö f v a d e, o c h i sin stora sorg beslöto d e den hundraårige sjönk flickorna Då valde den äldsta en spinnrock, Då kommo är d e t d i n m a n s o c h d i n f r ä m s t a ö n s k a n a t t andra uppstod blott taga det fram Så gaf h o n ter, och när d e h a d e iklädt sig dessa, räckte in alltså! » ett g ä s t a b u d, i glans det Häröfver små utvälja det s o m bäst låg för deras håg.
sorg i hela l a n d e t, t y d e t e n a h e m m e t efter hustru.
samt de d e m tre gånger nio ting för e t t till v å l l a r d e t, » s v a r a d e någon och pärlbanden dem » Tre ting och sig komma tillbaka. » af s i n a d ö t t r a r o c h l ä s t e i n allt för att tidsbruk.
I detta döttrarna, ogifte m ä n ting, skall d u synglaset s a t t e s i g g l a d a till h v a r s i n s y s s l a.
N u t o g men skönaste märkliga mig än någonsin.
och den några hon hvarje och prakt, m e d mat som på konuugens bord, hade här Modern återvände h e m, tog silkeskläderna, nungadöttrar.
ett äkta par, s o m s l i p a t i s e x t i o år dra en grytslef, dern, och fadern den ena vackrare än jag på Då blefvo fadern och modern mycket, m y c - tre som kunna m e d d e m, så deras små d a n s s k o r sletos värre » V i få själfva g ö r a g ä s t a b u d, Tredje täflingsartikeln.
godt, på det du m å systrarna, silkesklädda O c h där blef g j o r d t et var en g å n g dat detta systrarna.
beträffande giftermåls ingående.
på hvilket dansskorna garne friade Modems plikter mot sina döttrar glas, ungkarlar, » sade då fadern, och men i m i n stenkula, o c h när d u g e n o m det skå- guldringarna gästabnd, * skall d u lära m y c k e t s e h v a d g o d t är, s k a l l j a g l å n a d i g e t t s y n - m å s t e å t e r v ä n d a till v å r t e g e t l a n d; träffade Emmy Köhler.
råd, du nu ej anar; och lämna D å h ä n d e det sig, att tre y n g l i n g a r, d e n Gunnar han lutar sitt hufmd rutan och ut han ser, åt lilla glada sparfven flyger han nickar och ler.
mitt k a n s k e har där n u blifvit större tillgång på alla t i l l b a k a Så vänta du bara, Gunnar, Kanske ett par dar eller tre, Och om ej skatan har narrats, Så skall allt det där du få se! » Och Mot Och Som 51 till sig själf och satte det M e n, o v e!
I stället för d e n lingen som underbara ögat.
sköna yng- såg h o n då en lam, vingbruten örn, a l d r i g m e r s k u l l e f ö r m å h ö j a s i g m o t so- len.
H o n, som var den yngsta och vackraste
IDUN 52. af s y s t r a r n a, d r e f e j u t h o n o m gare fördärfvas för att ytterli- i den villande världen, fast h o n e j k u n d e t a g a h o n o m till sitt h j ä r t a, n ä r h o n såg, hur skarpa hans klorvoro o c h a t t h a n s hufvud vilda och bröst buro svåra m ä r k e n efter strider.
D e andra två systrarna funno män, hvilka ej voro förhäxade till o n d a d j u r, g i f t e sig 1897 Fru Hungerfords naturliga anlag för litterära sysselsättningar hade gjort sig bemärkta redan under hennes skoltid, då h o n alltid tog pris för sina uppsatser och ofta samlade kamraterna o m - kring sig, berättande de underbaraste historier ur egen fatabur.
När hon lämnade skolan, be- stämde hon sig själf för skriftställarbanan, o c h vid 18 års ålder utgaf hon sin första roman, » Phyllis ».
Framgången af detta förstlingsverk var så afgjord, att fortsättningen ej länge lät Om vi n u helt o c h hållet l ä m n a å de manliga individernas tanke o m d e m) fel o c h ligen göra m å n g a sido (du vet förut ovanor, som min säker- äktenskap mindre behag- l i g a, så l å t o s s tala n å g r a o r d o m v å r t e g e t värda kön.
Hvad alla som alltid förlofvade förvånat nästan mig är, utan undantag att äro m e d d e m, b y g g d e egna h é m, där rosiga barn så » i s j u n d e h i m m e l e n », m e n s å f å g i f t a f ö r - lekte och blifva till alla logo, men den yngste sade nej sina friare, t y h o n h a d e haft kvar Träffar den där.
man ett par, s o m varit gift nå- s k ö n e y n g l i n g e n så hjärtligt kär.
H o n s k y l d e g r a år, s å s e r m a n e j e t t s p å r af d e n dock begejstringen; äkta ut e j sitt a n s i k t e i s o r g o c h g i c k e j h e l l e r i ödemarken för att allena b r y t a midt i riket ensamma lar ett och gingo hem, deras äldre jungfrur hvar vilsekomna När de behöfde att för sin m a k a, ville hjälpa d e m för unga, tre solens systrarnas moder ej d e t till d e n ljus men Tro som till d e n g a m l e.
detta glas, » hemmets solstrålar.
Det andra sina döttrar, men väl att gifva ting, som plikter jag mot lärt, sina är att döttrar bland är ä f v e n att kunna sitta ner en stund vid dess härd s a m t, i n n a n d e f ö r v a n d l a s till v i l s n a f å g l a r, f å h j ä l p att b y g g a ett eget näste.
M e n säg m i g n u, d u e n s a m m e g a m l e, af h v i l k e t ä m n e du smält ditt u n d e r b a r a d u slipat d e t så k l a r t?
» » Glaset är af den synglas och frågade bästa hvari hon.
hjärteskärfva, s o m r ä d d a d e s, d å l i f v e t s l y c k a s l o g s i kras af en långa guldprydd år i min fällde öfver stenkula, » draårige ungkarlen Från den tigt gå i lån de för men de den bo hun- e n d r o p p e föll underbara glaset.
d a g e n b ö r j a d e d e t t a s y n g l a s fli- öfver försvunna det under att n ö d g a s svarade och ännu från hans ö g o n på det jorden, och har j a g slipat d e n skärfvan i salta tårar, j a g ensam kvinnohand, hela hemmen troll solljus, spred sig öfver och som konungariket, stego åter onda andar från hvarje upp och ur flydde nytt bo landet.
detta laste med du ».
dina ömhets- längre.
blir s å f o r t o c h en matrona?
Fru Hungerford hade helt visst ännu betydan- de litterära uppgifter att lösa, då dödens hand så plötsligt afbröt hennes sällsynt flitiga verksamhet.
H o n afled lugnt den 24 sistlidna januari till följd af ett recidiv i en redan öfverstånden tyfoid feber, omgifven af de kära, hon så högt älskat.
i —! — * * " J " Författarinnan till Molly Bawn ".
sjunde Käraste min En sådan blifvit Är så himmelen. ' '
lillan verkligen s t o r, a t t h o n r e d a n är nyhet!
Har förlofvad.
det ej bra t i d i g t?
ligaste lyckönskningar som jag Du ser, att d u skrifver, Dock, m i n a innner- har du, isynnerhet är så h j ä r t a n s glad.
att j a g, s o m s ä t t e r s å litet värde p å kärlek och k n a p p a s t tror att lyck- l i g a ä k t e n s k a p e x i s t e r a, n ä p p e l i g e n vill l y c k - önska dig.
J o, k ä r a lilla v ä n, j a g t r o r p å b ä g g e d e - larne, m e n du väl sådt m e d Vill så s a n g v i n i s k medgifva, du erfarenhet d u ä n är, så att d e t är f a s l i g t de verkligt lyckliga tillåta framför ringa tanke o m mig äktenskapen.
att m e d min m i g låta dig veta orsaken må tunn- därtill.
tioårs min så det; den unga af d e t f ö r s t a Ja, sig själf högt, äfven året i ä k t e n s k a p e t gör beror lifvet.
nu tycker tillräckligt o m färgen, ningar flickan d u lita p å, a t t m a n n e n ofta hela diga.
värdeful- egenskaper.
kan rat a l d r i g o m fin k ä r l e k, o c h d o c k i m i n t a n k e e n af d e s s Sätter vänta på sig.
Hennes nästa bok blef den be- kanta » Molly B a w n », en berättelse hvars titel har en viss hänsyftning på författarinnan själf, då » Molly Bawn » just var det smeknamn, s o m många af hennes vänner för henne begagnade.
I rask följd flöto nu från ' hennes flitiga penna » Lilian », » Mona », » Behagens döttrar », » Portia », » Doris », » Marvel », » En modern Circe » o c h hvad de allt heta, dessa äfven för svenska läsarinnor välbekanta romaner — allt s o m allt ett 40-tal större arbeten utom otaliga småberättelser för tidskrifter i England o c h Amerika.
På andra si- dan Atlanten gladde hon sig särskildt öfver stor popularitet, och allt hvad hon skref publicerades genast samtidigt i Amerika.
I Australien gjorde hennes arbeten äfven stor framgång.
På sven- ska har närmare ett tjugutal öfversatts, de flesta genom fru Mathilda Langlets skickliga hand, samt utgifvits på Fr. Skoglunds ansedda förlag.
Det senaste arbetet i svensk dräkt utgör den i fjol utkomna » Ett vågadt f ö r s ö k », men flere ännu oöfversatta lära inom den närmaste framtiden vara att vänta.
Soloman.
J * å, o m någon, af samtidens romanförfattarinnor A har inom vår kvinnovärld lyckats förvärfva en så stor publik som » författarinnan till Molly B a w n », mrs Hungerford, hvars nyligen timade frånfälle vi redan omnämnt.
V i äro i dag i till- fälle att infria vårt löfte o c h bringa våra läsa- rinnor det helt visst kärkomna porträttet af den omtyckta skriftställarinnan.
Fru Hungerfords flicknamn var Hamilton, o c h var ' hennes fader kyrkoherde i Bosscarberry i Irland.
Härstammande från en gammal o c h högt ansedd familj, gifte h o n sig för första gången redan v i d tidiga år, men efter ett endast 6-årigt äktenskap dog hennes man, efterlämnande den unga änkan o c h tre små döttrar.
A r 1883 in- gick h o n nytt äktenskap m e d m r H e n r y Hunger- ford, m e d hvilken h o n hade tre barn, en dotter o c h två söner.
Deras lyckliga, solida engelska landthem, s o m nu sköflats g e n o m makans och moderns död, var äfven beläget, i Irland, vid S:t Brendas i Cork.
blir Ofta hör m a n talas o m sann kärlek, d j u p dem den, » Ja, af d e n s v ä r m i s k a u n g a f l i c k a n är hålla h e m m e t s dörr p å glänt, så y n g l i n g a r fritt det e n s a k till, h v a r f ö r ofta var, mödrars deras det vulgär liten a t t d e t e j är e n m o d e r s p l i k t a t t s ö k a g i f t a bort — så r ä c k a d e litet kärlek, m e n tillfälle lära k ä n n a sig själfva, o c h det t r e d j e om hon yttrade: så i b ö r j a n som och vilja taga bort döttrarna, blifvit ej Och » D e t första var, att en m o - fel.
resonnerade hvarunder folk gör så sade hon ders h j ä r t a kan svida o c h ängslas, när friare komma måtte detta i en u n g f ä s t m ö, s o m » Ja, poesien betygelser, hundraårige där oftast m i g, l i f v e t är e j så r e n o n s p å p o e s i, Slösa hon är blir d e t e j b r a p r o s a i s k t?
» h v a r p å h a n svarade: längre känner fästman f r a m t i d a lif, » T r e u n d e r l i g a t i n g har j a g lärt att se g e n o m sin och tro synglaset, gick du, jag med kamrater s o m i kärlek o c h det underbara ungkarlen.
vid egen härd, och n o g Vet fåg- a t t d r a g a s t r å till e g e t b o.
återlämna genom att härden d e flesta fall v a r a u n g a f r u n s kunga- fritt u t o c h in b l a n d ädla fruar höfviska söka där prosans mark och odla land, utan b y g g d e den men göra Tag ju ej du väl, att j a g och talat moralise- den blinde ser d u, k ä r l e k o c h förlof- alltid f r u n t i m m e r detta som din lycka, utan tvärtom att få d e n lång s o m F a r v ä l, lilla som mångor- en dämpare som en på s p o r r e till lifvet.
Din gamla vän Isa.
* " Träume der Vergangenheit / Ett t r e t t i o å r s m i n n e f r å n J 1 skridskobanan.
För Idun af Frida Segerdahl-Nordström.
min ensamhet har jag suttit och erinrat mig, att det just nu är trettio år sedan » skridsko- kungen » Jackson Haines uppenbarade sig s o m en meteor på Stockholms horisont och därigenom åstadkom en verklig epok i den inhemska skrid- skoåkningens annaler.
Jag minnes ännu s o m i går, huru vi i min lilla enskilda skridskoklubb — bestående af jämnåriga vänner o c h bekanta, däribland ett par skogselever, Arvid Leijonflycht o c h Otto Hederström — hade samlats på Nybro- viken en eftermiddag och roade oss m e d åkning, när vår uppmärksamhet plötsligt blef fäst v i d att en åkarsläde körde ned på isen tätt intill banan o c h där stannade.
Den åkande, en ung man, kastade af sig sin stora päls o c h m e d ett h o p p var han nu nere på banan, där han nästan flygande, framglidande s o m en ande, gjorde de underbaraste steg o c h cirklar m e d en elegans, en styrka och smidighet i rörelserna, s o m vi aldrig haft b e g r e p p o m.
Hans försilfrade skrid- skor, som till formen v o r o olika våra, den smått koketta blå kostymen m e d sitt grå pälsverk, hans bröst täckt af glänsande ordnar o c h me- daljer, hans för öfrigt i alla afseenden ytterst behagliga apparition — allt försatte oss i mållös häpnad och k o m oss att studsa, stanna, stirrande på denna märkvärdiga uppenbarelse, s o m bara genom sin vackra konst fick fritt svängrum på banan, där han utvecklade hela sin färdighet, Hvilken himmelsskriande skillnad, när vi vå- gade några steg på våra gamla skridskor, som rasslade och skuro i isen v i d vändningar och skär,
DUN 1897 mot hans lätta, ljudlösa färd!
Och sådana kon- stiga steg o c h figurer han beskref i isen!
Ja, det var rent underbart, tyckte vi.
» H v e m är han? » » Hvad heter han '? » » Hvar- ifrån är han? » voro frågor, som korsades.
Men ingen visste någonting.
Efter omkring en half- timmes åkning sprang mannen med skridskor och allt åter upp i släden, svepte pälsen omkring sig och for sin väg, följd af allas undrande o c h b e u n d r a n d e blickar.
Quant å moi — jag spände af mig mina holländska skridskor, som jag förut varit så belåten med, o c h förklarade högt och heligt, att jag aldrig ville åka mer, ty nu före- k o m mig både min o c h de andras åkning som en eländig parodi på hvad jäg nyss sett, uppfattat och känt s o m skön konst.
H e m k o m m e n berät- tade jag för min far den besynnerliga händelsen, och han tröstade mig med att vi nog snart ge- nom tidningarna skulle få lösning på gåtan.
Det annonserades, att mr Jackson Haines från New-York (» skridskokungen&gt; kallad) skulle ge en föreställning vid musik på isen, i en inhägnad stor bana på Nybroviken.
Att jag var m e d bland de tusende åskådarena, faller af sig själft.
Hans uppträdande var utomordentligt fint, konstnärligt och vackert, o c h entusiasmen hos publiken, s o m aldrig förut sett någonting sådant i Stockholm, låter ej beskrifva sig.
Alla gingo vi hem med enhällig önskan att få se honom flera gånger — både » män, kvinnor och barn » voro lika förtjusta.
Emellertid kan jag icke minnas att jag såg h o n o m uppträda flere gånger det året, men följande vinter var han åter i Stockholm och tillkännagaf då i tidningar- na, att han tog emot ett begränsadt antal unga damer och herrar såsom elever i skridskoåkning.
Sedan åtskilliga antecknat sig, bestämdes en dag för enskild åkning på hans bana för att utvälja dem, som voro så pass försigkomna, att han ville antaga dem.
Det var icke många, som funno nåd för hans ö g o n, men till min stora glädje var jag en af dem.
Som väderleken var ogynnsam och kölden alltför bister, kunde jag icke vara med de första dagarne, m e n så snart jag började åka på banan, k o m mr Haines genast fram till mig ocli lärde mig så småningom att tillsammans med h o n o m åka både vals och mazurka.
Dessutom sökte jag efter bästa förmåga o c h m e d ihärdig flit härma efter de steg och figurer, jag såg h o n o m göra, ehuru jag naturligtvis aldrig lyckades riktigt.
De bästa bland de unga gossarne af eleverna var en vid namn Windrufva samt en annan gosse, som åkte med h o n o m på uppvisningen.
Det var m y c k e t svårt att lägga bort de gamla skridskor- na o c h börja åka med sådana af Jackson Haines modell.
Dessa senare tillverkades då i Eskils- tuna ocli kostade 15 o c h 12 riksdaler paret.
Men efter åtskilliga misslyckade försök gick det bra, ehuru det dröjde flere dagar, innan jag kände mig riktigt säker för att ej slå baklänges, hvilket var största svårigheten m e d d e m.
Februari gick hastigt, o c h i mars skulle han ge två föreställ- ningar och sedan resa.
Han frågade då, om några af eleverna ville göra h o n o m den äran att visa sig tillsammans med h o n o m i ett par num- mer.
Enär lektionerna voro kostnadsfria och gåfvos blott af intresse för saken, jakade vi gärna, sedan vi fått våra föräldrars och målsmäns sam- tycke.
De utvalda eleverna v o r o: undertecknad, en fröken Lieventhal samt en ung gosse, hvars namn jag ej hörde eller minnes.
Den bestämda dagen för föreställningen k o m med godt väder och god is, och m e d hjärtat i halsgropen af oro o c h rädsla beträdde jag den glatta banan inför en publik af närmare två tusen personer, s o m m e d hand- klappningar hälsade lärare o c h elev, när de till- sammans trådde dansen efter Fausts vals: » Träume der Vergangenheit ».
Bifallet steg till en åska af stampningar, bravorop o c h handklappningar, när dansen lyckligt var slut o c h jag försvann in i paviljongen på isen.
H u r det gick för de andra, därom har jag ett m y c k e t oklart begrepp, ty jag var s o m bedöfvad af den rädsla jag utstått.
När sedan mr Haines och hans impressario Jones på det hjärtligaste komplimenterade mig, gladde jag mig endast öfver att allt var väl öfverstån- det.
Nästa gång dansade jag mazurka med Haines, fröken Liewenthal vals.
Efter föreställningens slut anhöll mr Haines att vi s o m tacksamhets gärd och minne af h o n o m ville mottaga och bära en liten dekoration i f o r m af en skridsko m e d hans namn däri graveradt.
Den jag erhöll var af guld, de andras af silfver.
Haines uppträdde några gånger på kungl.
teatern i » Profeten » och på Djurgården i en feeri- pjes » Bockfoten ».
Ett par år därefter var han återigen i Rvssland, där han hade varit flere gån- Bättre än Stomatol och Aseptin af alla slag är 53 ger, innan han k o m till Sverige.
Där förkylde han sig i den skarpa kölden efter en skridsko- åkning inför hofvet, fick lunginflammation och dog — men skridskoåkningen, som han omskapade till skön konst, lefver och har utvecklat sig be- tydligt, ehuru jag aldrig sett någon åka med sådant behag, sådan styrka och elegans som den amerikanske » skridskokungen » Jackson Haines.
De o s s till m ö t e s Keland mina tidigast biskopen minnen ett af T e g n é r besök, gjorde som den i öfversta Wexiö gymnasium en afton minen i början 1840-talet.
Stenholm tor.
Denne S. u t m ä r k t e blidt lungsiktig och — dog talorgan, men En magister sig g e n o m Han också snart — förmåga lek- ett syn- stilla v ä s e n.
god af höstter- var då vikarierande teologie nerligen sitt af fräjdade afdelningen under var hade hes att undervisa i ämne Ifrågavarande sum i Norbecks satt i unga afton dörren och af talade, odelade öppnades armen ett lärobok i teologi.
katedern åhörares genomgicks pen- Stenholm följd af sina uppmärksamhet, och Tegnér, ledd sin b e t j ä n t, i n t r ä d d e.
p å t r a p p a n till v e s t i b u l e n, e t t utbragtes faldigt hurrande, » Tack under bland biskopen leende till var kropp frisk, s k a ni h a, m i n a u n g a v ä n n e r!
o c h v å r ä r o släkt! » Tegnér vid och voro denna själ.
den — tid bruten När förras både den senare var fortkomstledamöter ytterst svaga, h v a r e m o t under själens ohälsa kroppen rörde sig m e d må ledighet.
historier.
g i n g o på i omlopp Ösirabo.
här b e r ä t t a s, d o c k utan om den af dem En a n s p r å k på a t t v a r a s a n n, t y m a n h a r läst n å g o n t i n g d y l i k t från ett dårhus biskopens — om i utlandet.
mångårige jag ej Det och sades, pålitlige att betjänt miss minner mig, hette Jansson — en g å n g förmått genom sin husbonde att sin han fyndighet afstå från att u n d e r e t t a n f a l l af s i n n e s f ö r v i r r i n g k a s t a s i g utför biskopshusets balkong.
som helst » men rare göra, » påstods h o p p a nedifrån och en tasier o c h afstod » Det kan h v e m J. hafva sagt, o c h u p p, d e t är s v å - biskop sinnessjuke leddes mera värdigt. » Den härigenom på andra fan- från saltomortalet.
När m a n såg biskopens v a g n rulla g e n o m då Naturligt- af p r i m u s hvarpå celebre sjuklingen framstår i kom y t t r a d e, e n d a s t h ö r b a r t f ö r d e n ä r m a s t stå- Många För Idun af Wilhelm Bäckman.
träden Tegnér g y m n a s i s t e r n a, l e f v e r o p e t e f t e r f ö l j d e s af t r e - ende: pressade blad ur mitt ungdomsherbarium.
vördnadsvärda le / ve f ö r h o n o m Ungdom 5kaldeiTiinnen.
gamla a l l é e n s t o d o i full k n o p p n i n g.
Wexiö gator utåt l a n d s b y g d e n m e d b e s t ä m - m e l s e till n å g o t af d e k r i n g l i g g a n d e sätena, lärjungar.
till m e d r e s e n ä r e n, f ö r h v a r s a n k o m s t h e r r e - att Afböjande Stenholms uppmaning taga plats i katedern, s i d a n af den främste visningen fortgick d ä r e f t e r till damer att f å h ö r a a l l t f ö r n ä r g å n g n a k v i c k - heter.
denna jag tid minnes en medellängd, stapplande Tegnér, var han gubbe, kanske snarare gång, fet något än lockigt blondt hår.
Ögonen vid öfver mager, med slappa drag, tunt, en smula oordnadt, ursprungligen grått, måhända d o l d e s till nå- g o n d e l af ö g o n l o c k e n, m e n n ä r d e s s a i b l a n d lyfte sig, blixtrade det från pupillerna.
Mun- n e n a n t o g emellanåt en sarkastisk d r a g n i n g.
Öfver skorrande.
tillfället u t g j o r d e s j ä m t e skjortkrage.
Den mörka Dräkten doktorshatten af s v a r t h a l s d u k, l ö s t k n u t e n under utvikt öfverrocken var igenknäppt.
När eftermiddagsläsuiugen lade sig ungdomen gymnasii hölls, Tegnér Stenholms unga där vid aftonbön dagsarbetets En psalm- bönerna.
s ä t t att t e o l o g i s e r a.
dag sam- skald, nämligen Bottiger.
Han på till djupt H e n n e m i n n e s j a g s o m en I n g e - med sades vara Det uppför » Ack, hur s k a l d e n låtit majsol Det v a r en solig, vacker börjat utbreda Denna dag.
spetsen omväxlade våra fjällar ».
Våren hade en späd g r ö n s k a öfver mar- S a n c t å Den sörjande änkan slutade emellertid i Upsala sina dagar s o m professorska Bottiger några år bröllop före med sin denne andra man.
Till hade den lärde sitt Wexiö- hvarur j a g på- strof: » Liksom i sagan Disa vågar Sig i gamla Upsala in, Så i det nya Disa tågar Freja mer lik med Balder sin. » 9), biskopssätet.
ler » rasat ut bland dennes » När änkan på den slutna grafven beder, Där hennes lefnadsglädje g ö m m e r sig, Då hviskar saknaden: O, tag mig neder, Men hoppet svarar: tag mig u p p till dig. » Så länge Bottiger vistades å Ö s t r a b o, var och för W e x i ö - d a m e r n a s beundran.