Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M e p o j k - byttinga ' ä de en annan sak.
Här v e lag kan en j u inte hjälpa ' t.
O m d o m gäller d e, att d e s k a ' k r ö k a s i ti, ' s o m k r o k o t s k a ' bli ', m e n hvarför en ska ' sätta såna sorge- s a k e r i h ä n d e r a p å tösera, de k a n j a p l a t t inte förstå. » E t t s t a r k t p l u m s a n d e o c h ett g ä l l t b a r n - skri h a d e af b r u t i t h e n n e m i d t i m e n i n g e n.
M e n n u h ö r d e s ett n y t t: » p l u m s », o c h in- n a n d e b å d a m ö d r a r n a h u n n i t få k l a r t f ö r sig h v a d d e t h a n d l a d e o m, h a d e d e b ä g g e sina u n g a r i d a m m e n.
Lill-Anna hade s t r ä c k t s i g f ö r l å n g t u t o c h d ä r v i d t a g i t öf- v e r b a l a n s, o c h K a l l e h a d e v i d å s y n e n af flickans ö f v e r h a l n i n g s l ä p p t g r a b b t a g e t i m o - d r e n s k j o l o c h s t o d efter ett p a r l å n g a s k u t t midt i dammen.
» Ja ' m e n a r j a ' ble sannspådd, » sade Gu- d i n g s k a n torrt.
ha » H ö r d u K a l l e, k o m h i t, m i n pilt, så får j a t a l a v e ' d e j, » r o p a d e g u d i n g s k a n m e d sin blidaste röst.
» N u h a r d u allt g j o r t h v a ' d u får å n g r a, » sade gudingskan efter några minuters tystnad.
» H o ' b a ' så g ä r n a, å j a ' h a d e i n t e h j ä r t a å neka henne.
Ja ' ville.
M e n, m i n g u ', h v a ' ä ' d e t t a?
» 1S96 * » Doktorns hustru. » Detta var slutet på Kalles första försök i uppmärksamhet m o t könet, m e n det var o c k b ö r j a n till e n n ä r m a r e b e k a n t s k a p m e l - lan de båda barnen.
D e delade från d e n d a g e n ljuft o c h ledt, i d e t senare a b c b o k e n äfven inräknadt, m e d hvilken de v i d den tiden just började göra bekantskap, då m ö - d r a r n a f ö r att h j ä l p a h v a r a n d r a ö f v e r e n s - k o m m o att h v a r s i n v e c k a v a r a » s k o l m ä - sterska » för d e m båda.
I sina lekar v o r o de ännu m e r oskiljaktiga.
Under dessa k o m K a l l e i tillfälle att t r e g å n g e r fiska u p p lek- k a m r a t e n ur vattnet, hvilket d e n n a betalade m e d att e n g å n g k a s t a u t e n t å g ä n d a till fosterbrodren, då d e n n e höll p å » att bli i ».
V i ha blifvit uppmärksamgjorda på, att den skiss under denna rubrik, s o m var införd i Idun n:r 18 såsom original af Jeanne K, endast utgör en öfversättning efter den tyske förf.
F. L. Rei- mars novell » Unbedeutend ».
Då vi, efter den undersökning vi anställt, vilja tro, att insända- rinnan snarare handlat af bristande förstånd o m sakens innebörd än i afsiktligt uppsåt att vilse- leda oss o c h allmänheten, må — under bekla- gande af det skedda — för denna gång stanna vid detta meddelande.
Innehållsförteckning: Karin Larsson; af E. S — g.
(Med j portratt).
— Våraf- ton; dikt af Ellen Lundberg f. Nyblom.
— Förstämningar eller dåligt lynne?
Af Amanda, Leffler.
— I maj; utdrag ur Lillys dagbok, af Agathe Lind.
— Att blifva sjuksköterska; en praktisk vägledning för unga kvinnor vid valet af lef- nadsbana, af Fru Brita.
— Vårstök; af Bell.
— I- duns läkarartiklar.
VIII: Psykoterapi, af d:r O. G. Wetter- strand.
(Forts o. slut).
— Damernas velocipedåkning i London; bref till Idun från Anna Fleetwood-Derby.
— Brudfärden; berättel- se från Bohusläns skärgård af Johanms Sundblad.
(Förf:s sista, efterlämnade arbete).
» J a, f ö r r än j a t r o d d e, » s v a r a d e g r a n n h u - s t r u n s u r t, i d e t h o n t o g ett s t e g u t i v a t t - n e t o c h r y c k t e f l i c k a n till s i g.
Stockholm, lâuns Tryckeri Aktiebolag.
N:r 8 (323) Prenumerationspris pr år: Fredagen den 23 februari 1894.
Byra: Idun ensam kr.
5: — &lt; Klara v. Kyrkogata 7, 2 tr. Iduns Modetidning jämte ko- Allm.
6147. lorerade planscher ...: » 4: 50 Prenumeration sker å alla post- Iduns Modet, utan kol.
Charlotte född Släkten Bottiger härstammar i- från T y s k l a n d, där d e n synes hafva ä g t sitt egentliga stamhåll i det sachsiska V o i g t - land, m e n ö m s o m sla- g i t n e d sina b o p å l a r i Sachsen, ömsom i Preussen, tills en af dess m e d l e m m a r, un- der k o n u n g F r e d r i k s regering, flyttade ö f v e r till Sverige.
E n af förfäderna var d e n be- r ö m d e uppfinnaren af sachsiska porslinet.
Ett u t m ä r k a n d e d r a g h o s släkten v a r h å g e n f ö r de kemiska studi- erna, s o m g j o r d e, att d e n l e d efter l e d äg- n a d e sig åt farmako- pén.
D e n till S v e r i g e öfverflyttade Daniel Vilhelm Bottiger k ö p t e år 1739 akademiapote- ket i Upsala, blef snart nära v ä n m e d L i n n é och berömmes mycket f ö r skicklighet i sitt y r k e samt f ö r sina vackra o d l i n g a r af me- dicinalväxter.
H a n s s o n K a r l Fre- drik trädde o c k s å i faderns fotspår o c h blef apotekare, först i E n k ö p i n g, sedan i V e - sterås.
H a n var tren- ne g å n g e r gift o c h äg- de m e d senaste hust- 7:de årg.
Lösnummerspris I 5 öre (lösmr endast för kompletteringar) Utländska annons.
Ekman, Böttiger.
run, Sofia Vilhelmina Hiilphers, i c k e m i n d r e än t r e t t o n barn.
D e t tredje af dessa syskon var Charlotte, född den 9 oktober 1803 i Vesterås.
För- ä l d r a h e m m e t u t g j ordes af ett l å n g t h ö r n h u s v i d en af d e broar, s o m g å öfver Svartån, och utanför hvilket några gamla präktiga lindar s t o d o s o m skilt- vakter.
En dubbel stentrappa l e d d e u p p till ett par dörrar, öf- ver hvilka i förgyllda b o k s t ä f v e r s t o d att lä- sa: Apoteket Hjorten.
G å r d o c h a p o t e k äg- des af innehafvaren.
Därinne i hemmet r å d d e sträng o r d n i n g, arbete o c h flit, p å sam- m a g å n g s o m trefnad o c h gästfrihet.
Främ- lingar och resande, s o m af en eller annan a n l e d n i n g k o m m o i be- r ö r i n g m e d d e n kun- skapsrike apotekaren, i n b j ö d o s ofta till fa- miljens m i d d a g s b o r d, s t u n d o m till i c k e r i n g a förlägenhet f ö r hus m o d e r n, s o m i c k e blif- vit p å f ö r h a n d under- rättad d ä r o m.
D e t sätt, hvarpå h o n f ö r s t o d att u n d e r h å l l a sina gäster, och den angenäma stämning, s o m r å d d e i
IDUN 58 G ö r, h v a d alla prisa mage, Om det h e l a v ä r l d e n sage, 1894 Gör det, så att ingen ser det.
Och fördubblad ära ger det.
Räcker t.
* 44 * 4 * * * 444 * * * 4444 * 4 * * * 4^ hemmet, ersatte d o c k i fullt mått h v a d s o m m ö j l i g e n fattades i d e n enkla an- rättningen.
I detta h e m u p p v ä x t e n u en talrik barnskara, m e d f ö r a n d e ut i lifvet det rika arfvet af g o d a m i n n e n från barn- domshemmet.
Bland syskonen framstod Charlotte tidigt såsom ett o v a n l i g t begåf- v a d t barn.
Så snart h o n lärt att läsa, var det hennes största g l ä d j e att sitta u p p k r u p e n i ett soffhörn m e d d e n stora familjebibeln f r a m f ö r sig, f ö r d j u p a n d e sig i l ä s n i n g e n af bibelns historiska b ö c - ker, m e d hvilka h o n snart blef så be- kant, att h o n v i d h u s f ö r h ö r e n f ö r v å n a d e prästen m e d sina svar, äfven p å g a n s k a b r y d s a m m a frågor.
N ä r T e g n é r s s k a l d e s t y c k e n först ut- k o m m o, var h o n o m k r i n g sju år.
D e lä- stes m e d hänförelse i h e m m e t, o c h d e n lilla t o g då g ä r n a plats p å tröskeln till r u m m e t, där de äldre d e k l a m e r a d e Svea.
L y s s n a n d e d r a c k h o n in o r d e n, s o m blom- m a n dricker in regnet, o c h o m e d v e t e t fä- ste de sig så i hennes sinne, att h o n ända in i sena å l d e r d o m e n k u n d e utantill läsa u p p l å n g a s t y c k e n af T e g n é r s p o e m e r, ja, hela Frithiofs saga från första bladet till det sista.
H v a d s o m från barndo- m e n u t m ä r k t e h e n n e var ett f ö r v å n a n d e skarpt minne, hvilket h o n b e h ö l l lifvet igenom.
S k a l d e n C.
B o t t i g e r berättar i sin själfbiografi f ö l j a n d e: Wallin, u n d e r tre år d o m p r o s t i Vesterås, var d e n förste af tidens litterära storheter, till h v i l k e n j a g slöt m i g m e d beundran.
D e n n a de- lades på det lifligaste af m i n a äldre syst- rar.
E n af d e m var i kraft af sitt för- träffliga m i n n e i stånd att en g å n g v i d h e m k o m s t e n från k y r k a n o r d f ö r o r d uppläsa en l å n g f ö l j d af verser, m e d hvilka han afslutat sin predikan.
P å ef- t e r m i d d a g e n b e s ö k t e oss W a l l i n.
M i n m o r b e k l a g a d e, att h o n i f ö l j d af illa- m å e n d e n ö d g a t s g å miste o m hans pre- dikan, m e n tillade, att h o n g e n o m en af sina döttrar likväl fått del af de härliga slutversarne.
W a l l i n såg f ö r u n d r a d ut.
» Verserna, » sade han, » d e m har j a g skrif- vit i d a g p å m o r g o n e n.
De ha aldrig varit tryckta. » N u framkallades m i n sy- ster.
R o d n a n d e uppläste h o n d e m.
I c k e ett o r d var galet.
NågOn tid efteråt skickade W a l l i n till h e n n e fru L e n n g r e n s arbeten m e d d e n n a vers: P å samma g å n g var h o n d o c k lifligt intresserad äfven af praktiska sysselsätt- ningar, biträdde m o d e r n i h e m m e t o c h skötte m e d stor n o g g r a n n h e t h ö n s e n.
D e s s u t o m tillägnade h o n sig en sällspord skicklighet i alla slags handarbeten.
N ä r 1819 års p s a l m b o k först u t k o m, e m o t t o g s den, s o m b e k a n t är, icke m e d o d e l a d t bifall.
D e äldre saknade ut- tryckssätt, h v a r v i d de blifvit vana, hvar- j ä m t e en af d e anmärkningar, s o m gjor- des e m o t den, var, att f o l k e t icke för- stod den h ö g a poetiska flykten i de W a l - linska psalmerna.
Detta förtröt i h ö g g r a d den lifliga flickan, s o m m e d hän- r y c k n i n g läste dessa psalmer o c h snart k u n d e hela p s a l m b o k e n utantill.
D å en d a g en fattig g u m m a k o m in i föräldra- h e m m e t o c h där fick se en v a c k e r kruk- v ä x t, h v a r v i d h o n andaktsfullt utbrast: » Och minsta blomma på min stig Är ock en hälsning, Gud, från dig, » ansåg sig Charlotte hafva fått full be- kräftelse p å sin åsikt, att f o l k e t m y c k e t väl f ö r s t o d de W a l l i n s k a psalmerna.
F a d e r l ö s v i d s e x t o n års ålder o c h m e d så m å n g a y n g r e syskon, måste d e n u n g a flickan redan tidigt i f r ä m m a n d e h e m söka sin u t k o m s t s o m lärarinna.
Hvart h o n k o m, blef h o n d o c k u p p t a g e n s o m m e d l e m af familjen, älskad o c h värderad.
M e d sitt fina timgängessätt, sin k v i c k h e t o c h sina kunskaper f ö r s t o d h o n att vinna hjärtan o c h sprida trefnad öfverallt.
I n å g r a år var h o n lärarinna i lands- h ö f d i n g v o n K r œ m e r s hus i U p s a l a o c h fann i d e n familjen t r o g n a vänner f ö r lifvet.
U n d e r sin vistelse där h ö r d e h o n närmast till d e n krets, där T ö r n e r o s, Gei- jer, Ä t t e r b o m m. fl.
af våra b o r t g å n g n e store m ä n f ö r d e spiran, o c h h v i l k e n krets T e k l a K n ö s skildrat i sina bekanta » F o - tografier af det f o r n a U p s a l a l i f v e t ».
A t t ett sinne, sådant s o m Charlotte B o t t i g e r s, skulle i fulla d r a g njuta af detta umgängeslif, faller af sig själf t, m e n h o n icke b l o t t t o g e m o t, h o n d e l a d e o c k ut af d e n andens r i k e d o m, s o m fallit p å hennes l o t t; h o n icke b l o t t älskade o c h h ä n f ö r d e s af skaldekonstens, skapel- ser, h o n strängade o c k själf lyran o c h strödde o m k r i n g sig en m ä n g d tillfällig- h e t s p o e m, o m hvilka hennes b r o d e r, skal- d e n C.
B o t t i g e r, yttrat, att de varit väl förtjänta af att samlas o c h utgifvas.
» När som Betty här beskrifves, B l o t t ett e n d a af dessa stycken m å h ä r Enkel, blygsam, utan flärd, finna r u m.
D e t är d a g t e c k n a d t d e n 8 Glad och vis, fast icke lärd, september 1 8 4 4 o c h är en välkomsthäls- I en huslig krets du trifves n i n g till b r o d e r n, p r o f e s s o r B o t t i g e r o c h Hellre än i modets värld, Flicka, vet, att sällhet gifves, hans maka, D i s a T e g n é r, då efter deras När du så är henne värd. » b r ö l l o p en familjefest firades f ö r d e m i D e n s k o l b i l d n i n g, s o m d e n tiden be- S t o c k h o l m.
stods, var icke att förlikna m e d d e n våra dagars s k o l o r o c h seminarier - erbjuda ett S y s k o n h ä l s n i n g till Carl o c h Disa.
kunskapstörstande sinne, m e n d e n ifver, Ur den trogna syskonringen h v a r m e d Charlotte B o t t i g e r kastade sig Ingen saknad höje vingen!
öfver alla b ö c k e r h o n k u n d e k o m m a åt, Samma toner här ju klinga, Som 1 hört vid Helgas strand.
j ä m t e det o t r o l i g t starka minnet, hvar- Och välkomme, så tillhopa i g e n o m h o n b e h ö l l allt h v a d h o n läste, Alla med en slamma ropa — g j o r d e h e n n e till en f ö r sin tid o v a n l i g t Tron att kärlek lätt kan slinga bildad kvinna.
Blomsterband kring skilda landl Broder. '
Du ej mer skall lida, Se den hulda vid din sida Yill ditt hjärta lugn bereda Och din lefnads stjärna bli.
Då hon vårdar lagerkransen, Inga törnen skymma glansen.
Änglar skaldens hydda freda, Då en ängel bor däri.
Skalde-dotter!
Skalde-maka!
Den, som älskar, kan försaka, Minnets purpursky ej döljer Hoppets silfverklara ny.
Nya hjärtan mot dig böjas, Nya böner för dig böjas, Och från barndomshemmet följer Gammal kärlek, evigt ny.
Hell er då i syskonrunden!
Hell den festligt glada stunden, Då ett eget hem er sluter Snart uti sin lugna famn.
Ja, välkomne till oss alla, Skäll det ock vid Fyris skälla!
Syskonkedjan sammangjuter Sig kring edra kära namn!
Å r 1852 i n g i c k Charlotte B o t t i g e r äk- tenskap m e d l e k t o r n i matematik vid V e x i ö läroverk iV.
Ek-man o c h ä g n a d e sig nu m e d lif o c h lust åt de n y a plik- ter s o m f ö l j d e härmed.
D e n äktenskap- liga l y c k a n blef d o c k icke af lång var- aktighet, ty redan f ö l j a n d e året träffa- des m a n n e n af en slagattack, o c h från d e n n a tid blef m a k a n hans t r o g n a vår- darinna, p å s a m m a g å n g h o n m e d uthål- l i g h e t o c h o r d n i n g skötte sitt hus.
H o n h a d e en sällspord f ö r m å g a att vårda sjuka, o c h o a k t a d t hennes ovanliga liflighet h a d e hennes närvaro vid en s j u k b ä d d n å g o t l u g n a n d e m e d sig.
I en senare tid plä- g a d e h o n o c k säga, att o m det i hennes u n g d o m varit brukligt f ö r u n g a flickor att bli sjuksköterskor, hade h o n säkert valt det kallet.
Efter trenne års outtröttlig vaka vid m a n n e n s s j u k b ä d d stod h o n år 1856 som änka, åter lika ensam i lifvet s o m förut, ifall m a n k a n tala o m ensamhet f ö r den, s o m g l ö m s k af sig själf i kärlek gifver sig ut - för andra.
P r o f e s s o r B o t t i g e r skref i sin minnes- sång öfver E k m a n: * » Hon, som älskat uti lust och nöd, Hon, hvars öga log, fast hjärtat blödde, Hon, som rosor kring hans törnen strödde, Hon, hvars svaga arm gaf honom stöd, Hon har slutat nu sitt sköna kall, Aldrig mer hon vakar vid hans läger, Ingen mer att stödja nu hon äger, Och hvem är, som henne stödja skall? » F ö r s t ö f v e r t o g h o n nu vården af en sjuk bror, som k o r t f ö r u t blifvit änkling o c h f ö r hvars barn o c h h e m h o n fyllde en m o d e r s o c h husmoders plats.
N ä r äfven detta h e m blifvit upplöst, bosatte h o n sig i Upsala, där h o n sedan h a d e sitt h e m intill sin d ö d.
H ä r äg- n a d e h o n sig åt en brorsdotters uppfost- ran o c h var därefter alltjämt en outtrött- lig o c h d e l t a g a n d e hjälparinna än h o s d e n ene, än h o s d e n andre af sina vän- ner, lika g ä r n a sedd af y n g r e o c h äldre.
A l l a ville h o n tjäna o c h allt mindes h o n.
D e u n g a fingo höra o m sina föräldrars
I DU N 1894 b a r n d o m o c h de g a m l e återflyttades ge- nom hennes lifliga berättelser till länge- sedan förflutna tider.
H e n n e s största g l ä d j e v a r att gifva.
I n g e n fattig fick g å från hennes dörr, utan att ha ätit sig mätt, o c h sina vän- ner ville h o n alltid b j u d a på n å g o t g o d t och var så g l a d, när det smakade d e m.
Universitetsstaden bibehöll alltjämt m y c k e t af intresse f ö r ett sinne, i n i ål- d e r d o m e n ännu så vaket, äfven f ö r en nyare tids sträfvanden o c h då en o c h annan af de y n g r e universitetslärarne be- sökte den gamla, ansågo de sig alltid g e n o m hennes m e d d e l a n d e n inhösta e n rik behållning af hvarje sådant besök.
» In i sena åldern, » yttrar minnesteckna- ren vid hennes graf, » b a r h o n de stora tankarnes o c h idéernas f a c k l a h ö g t.
I ett minne, s o m aldrig svek, b e v a r a d e h o n de skönaste u t t r y c k e n f ö r vårt f o l k s o c h vår kyrkas andelif, o c h alltid var h o n r e d o att m e d en liflig v ä n l i g h e t låta h v a r och en, s o m k o m h e n n e nära, f å del af hennes r i k e d o m.
Skulle icke det ljus, som h o n så bar, utöfva en t ä n d a n d e, en p å en g å n g f ö r ö d m j u k a n d e o c h v ä c k a n d e inverkan på oss, vi, s o m r e d a n v i d så m y c k e t y n g r e år låta små lidanden, o m - sorger o c h v e d e r v ä r d i g h e t e r v ä n d a tan- ken b o r t från det h ö g r e, det h ö g s t a?
» Efter ett b e s ö k h o s d e n g a m l a u n d e r hennes sista lefnadsår skref u n g d o m s - vännen, b a r o n R.
v. Krsemer, ett skalde- bref till h e n n e, h v a r i det b l a n d annat heter: » Jag gratulerar till så sällspord lott Som din, att snart nå upp till nittitalet!
Det enda är, att » nitti » låter galet, När man, som du, alltjämt är ung till sinnes Och allt med fotografisk trohet minnes.
De längst förflutna tider du besvärjer, Strax rullas taflor upp med lif och färger.
Om Vasaborgen, Geijer, Atterbom, Om Bottiger, som nyss kom hem från Rom, Om Tekla och fru Knös, som då tillsamman På altarhärden underhöllo flamman. » Sedan han därefter talat o m de g a m l a och n y a vänner, som ännu sökte henne, heter det v i d a r e: » Men blir ändock du ensam någon gång, Så hör du strax de flydda tiders sång, Må ingen tro, att ensam då du sitter, Du sällskap har, och stort, när helst du gitter. » E n allvarsam p r ö f n i n g träffade u n d e r de senaste lefnadsåren d e n lifliga g a m l a, i det ö g o n e n n e k a d e h e n n e sin tjänst, hon k u n d e i c k e längre läsa själf, m e n ännu b i b e h ö l l h o n d o c k m i n n e t skarpt som f o r d o m, så att h o n k u n d e utantill uppläsa l å n g a stycken, s o m h o n ett par g å n g e r h ö r t sig föreläsas, o c h detta g ä l l d e icke b l o t t h v a d h o n h ö r t i y n g r e dagar.
E h u r u i h ö g g r a d k o n s e r v a t i v o c h vid- h ä n g a n d e g a m l a v ä n n e r o c h g a m l a min- nen, k n ö t h o n icke dess m i n d r e p å ål- derns dagar v ä n s k a p s b a n d m e d y n g r e generationer, o c h d ä r i g e n o m m i n s k a d e s den ensamhet, s o m skulle blifvit hennes lott, då h o n öfverlefde alla sina s y s k o n och de flesta af sina u n g d o m s v ä n n e r.
E n u n g systerdotter ä g n a d e sig u n d e r de senaste t i o åren m e d dotterlig kär- lek åt d e n gamla, läste h ö g t f ö r h e n n e, o m g a f h e n n e m e d en aldrig t r ö t t n a n d e ö m h e t o c h blef i allt, så att säga, det personifierade svaret p å skaldens f r å g a: » H v e m är, s o m h e n n e stödja s k a l l?
» U n d e r de sista åren k u n d e h o n b l o t t o b e t y d l i g r ö r a sig.
H o n h a d e d å van- 59 l i g e n sin plats i en länstol, b a k o m hvil- ken s t o d ett g a m m a l t skåp, s o m tillhört T e g n é r, o c h hvari h a n p l ä g a t f ö r v a r a sina manuskript.
T e g n é r s svärson h a d e ärft detta efter svärfadern, o c h efter profes- sor B o t t i g e r s d ö d ö f v e r g i c k det till sy- stern, d e n v a r m a beundrarinnan af T e g - nér.
H o n skattade det o c k h ö g t o c h be- rättade, h u r u hennes b r o d e r, m e d a n det befanns i hans ä g o, en g å n g v i d ett be- sök af k o n u n g O s c a r visat det f ö r, h o - nom j ä m t e det ännu k v a r l i g g a n d e origi- nalmanuskriptet till » Fritiofs s a g a », samt att k o n u n g e n synts h ö g e l i g e n intresserad häraf.
O f v a n p å skåpet h a d e en afgjut- n i n g af T e g n é r s t o d e n p å L u n d a g å r d sin plats.
B å d a dessa skatter synas p å vår bild, s o m är u t f ö r d efter en ej länge- sedan i den g a m l a s h e m t a g e n fotografi.
För sin o m g i f n i n g ville h o n intill d e t sista vara så litet besvärlig s o m m ö j l i g t, h v a r f ö r h o n, äfven sedan h e n n e s ö g o n f ö r m ö r k a t s, sökte till det mesta reda sig själf o c h aldrig tillät n å g o n att b o inne hos sig.
» Ä n g l a r n e h j ä l p a ' m i g, » sade hon ofta m e d barnslig trostillit o c h till- lade i c k e sällan: » T a c k, små änglar. » Till m i n n e häraf s j ö n g s o c k v i d hennes j o r d f ä s t n i n g d e n s k ö n a versen i vår psalm- bok: » S ä n d, H e r r e, dina änglar ut, att själen m å v i d lifvets slut af d e m till h i m l e n föras. » Från b a r n d o m e n h a d e h o n v ö r d n a d o c h kärlek f ö r G u d s o r d, m e n blef i c k e så litet b e r ö r d af sin tids snilledyrkan.
I y n g r e år t o r d e o c k hennes rika begåf- n i n g hafva k o m m i t h e n n e att m e d en viss ö f v e r l ä g s e n h e t anse de flesta männi- skor f ö r e n f a l d i g a; s m å n i n g o m fostrades hon d o c k u n d e r lifvets p r ö f n i n g a r till en själf k ä n n e d o m, s o m g j o r d e h e n n e ö d m j u k och r i n g a i e g n a ö g o n.
M e d stort tåla- m o d b ö j d e h o n sig o c k f ö r H e r r e n s tuk- tande h a n d o c h bar m e d stilla j ä m n m o d de l i d a n d e n, s o m v o r o oskiljaktiga från hennes h ö g a ålder.
H e n n e s ofta uppre- p a d e b ö n därunder var d e n n a: «Gör mig tålig, stilla, trogen, Och när frukten helst är mogen, På din vink den falle af! » Den 10 j a n u a r i innevarande år fick hon o c k, v i d d e n h ö g a åldern af n å g o t öfver nittio år, såsom en m o g e n frukt falla i sin Förlossares armar.
Några ord om kvinnor och kvinnoarbete.
Af Mathilda Lmujlet.
et har blifvit sagdt, att de lägre klas- sernas kvinnor hafva lärt sig arbete och därför arbeta de också samvetsgrant och plikttroget.
Därför skulle ju också te- lefonfröknar utbytas mot telefonpigor och postfröknar mot » betjänte », det vill förmod- ligen säga personer med tarfligare vanor, som lättare försörja sig på de löneförmåner, hvilka komma de stackars » ryggradslösa ordningarna » till del.
Emellertid avancera nog telefonpi- gorna till fröknar och pretentionerna i samma mån, och så bli de ypperliga arbetskvinuorna » ryggradslösa », de med.
Det ligger visserligen någon sanning i att arbetskvinnan lärt arbeta, men detta är icke hela sanningen.
Riktigare vore om man sade, att hon blifvit tvingad att lära sig arbeta.
Hennes kropp är icke förvekligad, hennes krafter hafva från barndomen blifvit öfvade och tränade, och hon har arbetskraft att an- vända, när hon vill och när hon är tvungen.
Men tag bort den tvingande nödvändigheten, tag bort den ständiga tillsynen, och vi få se hos huru pass många lärdomen sitter kvar.
Ytlighet och fåfänga förekomma fullkomligt lika ofta och i lika hög grad hos arbetskvin- nan som hos den stackars ryggradslösa frö- ken, med den lilla skillnaden, att hos den förra sällan finnes någon motvikt af bildning och förstånd.
Den af medgång och hög af- löning bortskämda arbetskvinnan torde ha sin ryggrad i bästa behåll, men sällan faller det henne in att slita på den, om hon ej är där- till nödd och tvungen.
Hvar och en, som haft med tjänare att göra, vet nog att det icke är de flesta, som utan tvång eller till- syn arbeta med den sega uthållighet, som så mycket prisas och verkligen också är pris- värd.
Och det kallar jag icke att hafva lärt att arbeta eller att arbeta » med ryggrad », när man icke af egen arbetshåg, god vilja och plikttrohet, utan blott därför att man ej slipper undan med mindre, gör sitt arbete uthålligt och ordentligt, när man kan det.
Sätten arbetskvinnan till ett intellektuelt arbete, får man nog se, huru pass » ryggrad » hon har.
Att hennes kroppskrafter räcka till.
för kroppsarbete, det beror, som redan är vi- sadt, förnämligast på den milieu, hvari hon rör sig, uppväxer och lefver.