Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hangår det dig, det? te svara?
Tyst BOMAN (vänder sig om och skriker efter honom).
STYRMANNEN (i förbifarten).
Klappa
Hakta dej du, din pråmboxare!
Hvad säger du, rospigge?
då, Boman!
Hvad hä' det värdt Hej! Stopp!
KALLE (akterut skriker).
VICTOR (likaså).
sumpen!
BOMAN (skrattande).
Jag tror vi purrar!
fick sej en svallsjö hin hi di fäll vakna, 'Anna hvad
håtminstone! han sa'?
HANNA (skrattar också).
BOMAN (efter en paus, småslugt).
'Örde HANNA (låtsar inte förstå).
BOMAN. HANNA (leende).
Han på boxen!
Hocken?
Nä-ej, hinte det, hutan det handra.
"Fall, blindstyre", sa 'an!
44 HANNA (som förut).
"Hannars
sa 'an.
fastnar du på grund,"
sig emot henne)
BOMAN (ifrigt, i det han fattar hennes hand och lutar
Nej ... det första!
ANDERS (sedan) KALLE (och) VICTOR.
Nu är kaffet i ordning.
ANNA (tittar barhufvad och varm upp ur kajutdörren).
BOMAN (störd, släpper hastigt Hannas hand).
Hä' det rigtigt klart hockså?
då, klart söm korfspad!
Anders håller på att ta' fram kopparne!
Säg håt 'en hatt 'an tar fram puteljen med konjaken, så vi kan få hoss en kask.
Ska' vi kanske ta' opp 'et på, däck?
Ja, hvad säger 'Anna?
Nog hä' det fäll roligare te' vara hoppe.
HANNA (som gått fram till relingen bredvid säcken).
Det tycker jag med! (går ner igen.)
'Ör nu, 'Anna!
Ja, hvad vill Boman?
'Anna 'örde nog hvad han sa', han på hångbåten ... hå nog klack det te' i bröstgropen på mig, haltid!
Hom jag nu fråga' 'Anna...
Vi 'ar bara två koppar, hå den hena är hutan höra. högon hå höron!
Jag ANDERS (förvånad).
HANNA (går närmare).
ANDERS (kommer upp med två par koppar).
vände du vore hutan både
dig hinte hom 'en 'Handers!
Tag 'it kopparna, så ska' jag skölja dom. då!
Hen borde haltid 'a fruntimmer hombord, så kunde hen 'a det rejelt! hä hinte så dum som du ser ut, du Handers!
Tog du hopp puteljen?
Du ANDERS (ger henne kopparne).
HANNA (skrattande).
45 ANDERS.
hen sak...
BOMAN (ifrigt).
Nej, si det glömde jag! (går ner igen.) nu, 'Anna, svara mig nu på 'ar jag hinte tid! (ropar
akter öfier.)
VICTOR HANNA.
HANNA (muntert).
(utanför till höger).
Hvad hä' det? med dig hopp gröna hasken med Bara ja' får skaka vattnet håf
bullarna! mig...
HULTING (som rest sig upp i sittande ställning).
Jag tyckte precis att jag hörde någonting visarvi en putelj?
men ser Boman, jag har alltid varit sanndrömmare i min dar! (reser sig upp helt och hållet, och tittar utåt fören.)
Nej ser ni på fan!
Det der måtte vara Waxholm!
HANNA (ställer kopparne på kajuttaket).
Nu hä' kopparne så gentila som helst!
BOMAN (otålig).
'Ulting drömde bara!
Ja, hi rappe' kilar vi higenom Bom'ålet.
ANNA (kommer opp).
här är jag med kaffe-
Hvar hä Handers då?
BOMAN (som just ville säga något åt Hanna, skriker).
ANDERS (med en mugg i handen och en butelj under
armen).
'Är kommer jag med både mjölkgrädden och skeppargrädden. karlsask).
'Är hä hasken med bullarna!
VICTOR (från höger, öfver taket, med en grön dal-
KALLE (kommer samma väg).
Och jag kan bjuda på karameller, fast di blef liksom litet våta nyss (visar en strut.)
BOMAN. VICTOR.
Jag tror ni blef rena hi syna, pojkar?
Ja-a, vi fick hoss hen rejel sköljare.
HULTING (kommer framlinkande).
Det här blir ju rigtigt storkalas, det!
På pråmen, fans inte torra ormar en gång!
och sig sjelf!
Slå
hi kaffe nu, Hanna, och bjud 'Anna
46 ANNA.
Strax!... (ser på muggen.)
Nej ser ni, jag tror grädden är sur!
Lägg ANNA.
'en då i botten, jumfrun lilla, så smakar han som konfekt!
ANDERS (går åt fören).
Vi ska' fäll ta' hi land hi Vax'olm, Boman?
Så slug var jag också!
Nej, det bryr jag mig hinte hom!
När han 'ar god vind, så ska' hen passa sig, 'eter det!
ANNA (ser utåt sjön).
Och varor fins det ju ombord ändå! var inte i går jag såg
(Landet i fonden har under det föregående blifvit högre och kommit närmare; sommarvillorna vid Tenö sund och Ekholmen hafva passerat förbi; derpå blir bakgrunden aflägsnare som på södra Vaxholmsfjärden och nu börja Rindölandet och Ramsjösundet, samt Tynninge att synas.) du, Anna!
Fast här har vi knogat värre i våra dar, när far bodde vid Källviken!
Du som hä' barnfödd 'är, kan du hinte nån visa hom Vax'olm, Kalle?
Usch jo, jag kan många sådana, jag! te' med hen då, medan vi far
förbi!
Ja, jag mins en spritt ny skepparstrof! (tar dragspelet och letar efter en melodi.)
Nej, den var det inte.
HULTING. KALLE.
Jag vet en stad som ligger i skärgårn på en ö, Der skutorna di seglar alt på den salta sjö, För sjung hopp, fallera!
Och den stan, ja den är bra, Der fins strömming, der fins flickor, Der fins knektar, rad i rad! ...
Nu har jag 'en! (han spelar och sjunger:)
Ta, en annan, då!
47 Och Vaxholm heter staden och inte Öregrund, Och Stockholmsborna tycker att den är frisk och sund!
För sjung hopp, fallera!
Och der plaskar di sej bra, Och der viftar di om sommarn, När på bron de afsked ta'! ...
Borgmästare det fins der och der fins stadsfiskal, Och så fins der en fästning, men den lär vara skral!
För sjung hopp, fallera, Den kan ryssen gerna ta'
För när fästningen har ramlat, Står artilleristerna!
(Under denna och följande strof, ser man Vaxholms fästning och Rindö skans, som hastigt draga förbi i fonden.)
Ja, faller Waxholms fästning, så gör det ingen sorg, För nu fins det en bättre vid Oskar-Fredriksborg, För sjung hopp, fallera, Ja den fästningen är bra -- Den har tjocka pansarplåtar, Dit törs ingen nosa' sta'!...
Och födder uti Vaxholm är den som visan gjort, Och ro i kapp det kan han, som om det vore smort, För sjung hopp, fallera, Vaxholmspojkarne ä' bra, De kan ta' sig första priset Liksom nyss Virströmmarna!
BOMAN. ALLA.
Lefve krigsmakten i Vaxholm både till lands och vatten!
(Man hör från venster en hel mängd barnröster som ropa Hurra till svar.)
'Urra för Vax'olm!
Det är Vaxholmspojkarna som svarar.
Ja, de ä' ökända för att kunna ge hals.
48 BOMAN.
Nu 'ar väl kaffet blifvit friskt hå godt som bäjerskt höl!
nej, nog är det varmt halltid! (under det följande dricka de kaffe.
Hanna och Anna, sedan Boman, Victor och Kalle.) det är kokt på björkved, det här! (ser framåt.)
Går Boman genom Stegsund?
var hen sak, det! ...
Det ginar så bra, te' gå higenom 'ålet der!
bli det!
Der kan jag sofva hå segla, så bra känner jag rännan!
Hannars ANNA.
Ställ sig inte på grund bara, Boman.
kan jag lotsa!
(Anna och Hanna sätta sig nu på sängklädersäcken och samtala.)
Tack för kaffet, Boman!
Ja-a, tack!
sjelf!
Ta' ur korken ur puteljen, Kalle, så ska' vi kaska hett tag!
(de dricka sitt kaffe.)
BOMAN. Tack
HULTING (som ser åt fören).
Hvad är det för slag, det der röda som syns der?
jäkeln, är det der, det?
Men hör nu, hvarför heter det Kodjupet? hä' derför hatt der hinte hä' djupare hän hatt en bra ko kan komma höfver. ker jag!...
Då ANDERS. BOMAN.
Det hä' bojen i Kodjupet.
Det vet jag hinte!
borde det väl heta kogrundet, tyc-
Handers!
Kom 'it nu hå ta' kaffepanna'.
Du hå 'Ulting kan ju dricka der framme.
Victor?
Vill Boman BOMAN.
ha' en cigarr?
Och du
segar?
'Ar
Tack, jag 'åller mej te' pipsnugga!
du blifvit så skrofstor, så du röker
några åf resträtrisen när jag gick från bord i morse. ting ville fäll halt 'a' sej hen kask, 'an med!
ANDERS (till Boman, medan han tar kopparne).
'Ul-
49 BOMAN.
Ja, 'är hä' puteljen!
Det ska'n 'a, hom jag så haldrig sett hen förr.
kaften!
HULTING (gör ställningssteg i fören).
Gu' HANNA.
bevara
Ja tack!
'Ulting! kom 'it hå hjelp mig te' ta kaffepanna'!
HULTING (går öfver åt aktern).
HULTING (rörd).
Tag bröd med håt her, Handers!
lugn för det!
Hör nu Boman, jag är bara en gammal lumprygg, det vet jag, och inte duger jag mycket till heller, men hjerta har jag i mig, och jäklar i min fysik, det här glömmer jag aldrig!
Får jag ta'
Boman i hand? när vi kommer hut på Träl'afvet för 'är släpper jag hinte rortaljan, hinte!
Nu Kalle, KALLE.
Ta' sig nu hen bra klunk, 'Ulting!
Tvärt på skifvan!
sen hen 'ar hell hi mun, så kan hen slå sig hi prat med flickorna derborta!
Det är rätt! (går framåt förn.)
inte mej emot!
(de ga fram till relingen, der Anna och Hanna sitta.)
Hör nu, flickor...
Det var sant, det!
Brödhasken! (stiger upp och går till kajutan, der hon tar korgen.)
Kan jag få ställa ner'en hi kajutan så länge, Boman?
'Ar du hinte nå'n kärleksvisa, Kalle?
Den skulle passa gentilt nu, när hen får sitta bredve syster din.
Gör VICTOR.
Hå ANNA.
Tack för det! (går ner.)
Ja vars, 'var 'Anna vill!
dig inte besvär, kära
Mins du hinte 'ur väl det var mellan hoss, när du var 'emma?
KALLE (spelar).
Kan ni visan om flickan och hennes sjöman, som hade varit borta i sju år?
Ja det var då det!
50 BOMAN.
Men då svarar flickan:
Det gick en flicka på stranden sköna, Till henne kom der en ung sjöman:
"Och hvarför går hon så här allena?
Ge mig sitt hjerta som jag begär!"
"En vän jag hafver, ja om han lefver, Som för sju år sen reste bort från mej, Och lefver han så har han mitt hjerta, Och är han död, så har Gud hans själ!"
"Jag satte ringen uppå hans finger, När som han seglade så gladelig; Och honom vill jag till döden bida, Och ingen annan kan jag ge min tro!"
Här har ni 'na! (sjunger).
Nej, låt hoss 'öra den!
var en styf flicka!
Hon hade förtjent sig en gardeskarl! på med?
HANNA (kommer upp).
HULTING (dricker).
hä' det nu Kalle 'åller
BOMAN (ser på henne).
Det hä' hom hen trofast flicka, ska' 'Anna veta!
Sätt sig 'är hå 'ör på!
(Hanna sätter sig på sin förra plats.)
Jaha, och då säger sjöman så här:
"Och jag är just den samma sjöman
Som för sju år se'n reste bort från dej:
Se här är handen, se här är fingret, Se här är ringen som jag fick af dej!"
Och jungfrun dånade till jorden neder, Det var så ynkeligt att se derpå; Så tog han opp'na i sina armar, Och kysste henne så hjertelig!"
Det var hett gentilt slut på visa!
Nu ska' man se på utsigten, sa' tuppen flög upp på hönshon! (ställer sig på relingen
51 i fören och håller sig i focken.)
Nej se på bara, der står en gammal qvarn!
ANDERS. Ja,
det ä'
Skarphö qvarn!
Den syns hända te'
Lindalen! som vänta så länge, hinte! BOMAN (ser på Hanna).
Det HANNA (stiger upp).
hä' hinte halla flickor,
kommer sig fäll derhåf hatt det hinte fins några tockna sjömän, tänker jag!
BOMAN (ifrigt, i det han ett ögonblick lemnar rodret ur sigte).
Fins det hinte?
Jo jo men, fins det så, ska' jag säga 'Anna, men si flickorna ...
ANDERS (skriker).
(Man hör i detsamma ett hårdt skrapande, och den vandrande fonden stannar, med en hög udde framför, på hvilken står en qvarn.
Anders faller framstupa i fören och Hulting som står qvar på relingen, dyker på hufvudet i sjön och försvinner.
Äfven på de andra personerna bör man se att skutan fått en dugtig knuff.
Några af möblerna ramla omkull.) ALLA.
Kors för 'åken.
Fall! fall!
Nu står jag der vackert!
Midt hi 'ålet!
Det var Hannas fel!
Var det mitt?
'åken tog gar-
disten vägen?
ANDERS (som rest sig opp).
Hvar HULTING
kräket!
BOMAN. Skynda ANDERS. HANNA.
Han stöp i sjön!
(för ifrån).
Hjelp! dig ner hi hökan och fiska hopp
Stå vi på grund?
Nej vast! fiskarn kommer hut med båt!
prata med Boman!
Jo, det rejelt händå!
jag hockså skulle ställa mej hå
Hå kors, jag kommer fäll håf igen!
52 (Dessa föregående repliker sägas fort och i hvarandra.
Alla springa rådvilla fram och åter, stark rörelse på alla håll.
Anna stiger upp och går till Hanna akterut.)
BOMAN (till karlarne).
Fort pojkar! fram med bärlingar och spakar!
'On står fäll hinte på så 'årdt, tänker jag! (han springer till fören och får tag i en bärling.)
'Ugg hi! ANDERS.
Kom och hugg i med, Victor!
'On 'ade dugtig fart!
Oh-o-i!
Se, nu drar di hopp gardeskarln! fick sig ett rejelt dopp! (de staka).
ni pojkar!
Jag 'oppar ner hi hökan, och ser etter 'ur 'on står! (skyndar akterut och försvinner.) ANDERS ANNA.
Staka
kunde 'a låtit bli hå krångla hi kaffet, så 'ade det hinte gått så 'är! Skynda dig Victor, så får vi ge' oss ner hi sumpen hå fara 'em! sina vänner när det gått "mosterligt" för dem?
Nej, nog ska' di vara loss först, halltid!
Nej vet du, Hanna, nog tycker jag att Victor har rätt!
BOMAN (utanför relingen, kommer akterifrån och leHANNA.
Höfverge
Sådant spektakel!
(firar ner focken).
'On står nog säkert!
Då seglar jag fäll hensammen, då!
Det hä' ju bra för dig, det!
der sig utefter den).
'On står midt på stora sten!
Jäkeln hannacka!
BOMAN. Jaja,
det ska' fäll vara don efter person, vet jag!
Kast' ner hen hända håt mej, Handers, så får jag göra fast'en hi land, hå sen ska vi ta' hå vicka loss 'enna!
ANDERS. BOMAN (i det han försvinner för öfver).
Det hä' vackra böner Boman läser.
'Är hä' händan! (kastar ner en tross.)
dugtiga tag, pojkar!
ANDERS. VICTOR.
HANNA (sedan) BLUM.
AXEL och KNUT (utanför till höger).
ANDERS HANNA.
(rifver sig bakom örat).
'Är kommer vi halt te få stå hen stund, tänker jag!
KALLE (stakar).
Jo, nog står vi hi sjögräset, halltid!
Och stött sitter hon med!
Se bara så han ror!
Ni står ju hinte hi gräset!
ANNA (ser efter Boman).
lätta hökan!
hä' det för konst, med den der
Du har bra svårt te' kunna tåla honom,... eller också ...
Tål
inte vill visa't!
du honom alldeles för bra, fast du Du hä' tokig!
HANNA (vänder sig bort).
ni, på grund?
AXEL (utanför på afstånd).
Hej,
rospiggar!
Står
Ja, så ser det hut!
VICTOR (vänder på hufvudet och skriker förargad).
Hvad ä' det för ena?
ANDERS (ropar akteråt).
Tockna der söndagsseglare lär hinte horka något!
AXEL (närmare).
Det är grosshandlarn!
Det hä' hen speljagt som kommer!
Vill ni ha' hjelp?
stone, när ni står i stöpet?
ANNA (rycker till).
KNUT (utanför).
ni inte vara höfliga åtmin-
HANNA (nyfiket).
BLUM (närmare).
Gå ner i jollen ni pojkar och se till att ni kan hjelpa dem!
hä' det fatt med dig, Hanna?
Kör för det!
Jag tar i land här akterom så länge!
54 ANNA.
De komma HANNA.
kajutan.
ombord!
Då går jag ner i
gå ner i kajutan).
Hvarför hä' du rädd för dem, Hanna? med ner, så ska' du få veta det (de
ANDERS (ropar förut).
och gör sen fast 'ena i galningen!
BOMAN (på afstånd från venster).
Skarfva'na
Händan räcker hinte! då,
uppåt, i det han rifver sig bakom örat).
Ja, den som vore derhoppe väl!
ANDERS (skarfvar ändan och tittar sedan betänksamt
DE FÖRRE. AXEL och KNUT (komma akterifrån i en jolle, slå fast trossen om knapen på kajuttaket och hoppa om bord).
Hur tusan har ni burit er åt, gubbar?
her på grund?
bär 'errarna sig håt, när ni ställer
Det är olika, det!
si det går alltid på tvärn, när hen 'ar kjoltyg hombord! AXEL.
KNUT (skrattande).
KALLE (sakta) Tyst, Anders! (högt.)
Han menar fruntimmerssaker! (pekar på möblerna) ANDERS. KNUT (till Axel).
Har ni fruntimmer ombord?
Ja, det hä' klart!
'ade händan fastgjord händå!
ANDERS (pekar).
KNUT. Ta'
ANDERS (kommer fram till masten).
De ä' bestämt nere i kajutan!
jag nu bara,
Hvar skall du ha' den?
hit'en, det är en smal sak! (slår ändan om sig och klättrar upp i masten.)
AXEL (går akterut).
Hi masten, hofvanför salningen.
Det hä' hi förn 'on står på, vet jag! för vi gick inte med aktern förut,
Hon står väl på någon sten!
55 AXEL (tittar ner i kajutan).
Nej ser man på!
Vackra flickor!
HANNA (i dörren).
och tittar ner).
Nej se Anna står bakom henne i dörren. komma upp båda två.) AXEL.
ANNA (tittar fram).
Får
KNUT (som gjort fast ändan, halar sig ner till hälften
Jag kan väl få hälsa på er, åtminstone?
Hvad vill 'errn med det?
jag inte det, då?
(de
Jo visst tusan!
Hvart ska'
Anna ta' vägen!
Jag skall hem till föräldrarne!
har herrn med det att göra?
KALLE (släpper bärlingen och kommer fram).
Hvad KNUT (som kommit ner).
Jag har ANNA.
Är du hennes fästman kanske?
jag vet!
inte druckit duskål med er, det
hi spaken, Handers! (kommer fram.)
Ja, hinte jag 'eller, ska' jag säga 'errarna, och hä det frågan hom ... AXEL.
KNUT. Ska'
'Åll
Kalle då!
Var du höflig, annars ...
rarne, junker!
du få göra ett saltomortale till aborJag ska' salta Motala, dig, jag ...
VICTOR (hotande).
Ja, hvad har di här och göra?
Knoga ni er åf te' er fina speljakt.
Vi hjelper oss nog sjelfva.
ANDERS (kommer också fram).
Det är ju herrarne Blum, vet jag!
Var inte så stor på dig!
Som bara springer efter flickor, och så låter dom sitta der sen till sista beslutet!
KNUT. AXEL.
Hutan tockna der Stockholmslyktnanter!
Hör du Axel, han är moralpredikant.
din slyngel?
det du som har narrat henne att flytta,
ANNA (rädd).
Herr Axel då, det är ju min bror!
...Kalle! inte visste herrarne att jag var här!
56 KALLE.
Jaså, du håller med dem?
Victor du, ska' vi ta' och klå dom?
VICTOR. AXEL.
Akta er bara!
Ja, hinte mej hemot!
ni rakt från vettet, halli'op? Handers, ropa på Boman!
'Ulting med!
ANDERS (pekar utåt fören).
'Är
HANNA (emellan dem).
Det här var uppfriskande!
kommer 'an, hå
AXEL (betänksamt till Knut).
För tusan, du ... två emot fem!
KNUT ANNA.
Vi få ropa hit gubben också!
Herr Knut, då ... är för dina vackra ögons skull, Anna Det ska' du ha' på ögona för! sig, Boman!
Hannars
KALLE (ursinnig).
rycker di i'op!
ANDERS (ropar). Skynda
BOMAN (från venster utanför relingen, med Hulting
akterut i båten; Hulting är våt och utan mössa).
Hvad hä' är för förbaskade kolorum?
Kalle och Victor! ta hå 'issa 'Ultingen hom bord, 'an hä blöt som hen groda! vått i år, sa' kärngen! 'ugg i!
HULTING (reser sig upp).
Husch
Vattnet är
VICTOR (till Kalle, i de det draga honom ombord).
Åh, KALLE (likaså).
Dra' vackert, pojkar! (ruskar sig, när han kommer upp.)
Hu ... uh! ...
Hur fan kan ni ställa er på grund, utan att skrika se opp först?
Och på ett sånt djup, sen?
Brr! na vill 'a för hen dans?
BOMAN (som hoppat ombord).
HULTING (skriker).
Det var en blyklump! ...
hä' det, 'errar-
57 AXEL.
jäkeln!
Der har jag mm baron!
Han har skumpat undan, han!
BOMAN. AXEL.
Nej se, det är ju skeppar Boman!
Ja, och det här är kandidaten...
Hans kusin!
Kors! det hä ju hunga gross'andlarn!
det hä nog bra, det... men hvad vill 'errarna hombord på skutan då?
KNUT. Vi
fick se att ni stod på grund, och då ville vi hjelpa er ett tag.
Och BOMAN.
i stället för tack, blef vi nästan mottagna med hugg och slag af de der lymlarne! ä' hinga lymlar för dom där!
Och sir Boman, den hjelpen, den ...
Det vore fäll 'åken!
och Anna).
Ja, om ni på något sätt behöfver oss, flickor ... AXEL HANNA.
KNUT (skrattande, i det han vänder sig till Hanna
Den gälde väl mest flickorna, tänker jag.
Så är vi så villiga som skyldiga.
vi bara får
vara med fred, så!
ANNA (med en blick på Knut).
Om BOMAN (till Kalle och Victor).
Tack ska' ni 'a, men vi reder hoss nog.
ni hingen lefvandes 'ut, karlar?
'Errarna ska' a' 'eder hå tack som vill hjelpa hoss, tycker ja'. -- Hom nu Victor hå Kalle tar draggen der med trossen hakter hut och kastar hut' en så långt di kan, hå så ger sig håf hi land hå styfvar på händan der, så stakar Handers hå 'Ulting förut, hå jag hå 'errarna 'alar hakterhut, ha då ska' vi snart vara loss higen!
Litet äfventyr skadar aldrig!
Kan hinte di der gå i land hå styfva?
BOMAN (myndigt).
Hä' AXEL (till Knut).
KNUT (likaså).
Skönt nöje!
Det tycker ja med.
skeppare på skutan?
det ni 'eller jag som hä
58 VICTOR.
Det ska' fäll vara Boman, det! (hoppar ner i båten.)
Kast 'it draggen, Handers!
ända han slår om knapen på relingen).
'Är 'ar du'n! bara efter att Anna inte får tala med den der Upsala-kantaten. hä' så säker!
(Kalle hoppar ner i båten, och båda försvinna akterut.)
Du KALLE (sakta till Boman).
ANDERS (ger honom draggen och en tross, hvars andra
HULTING (förut, till Anders).
Boman ANDERS.
DE FÖRRE (utom) KALLE (och) VICTOR.
näsan!
har skinn på
som under tiden sökt slå sig i tal med flickorna).
Hom nu 'errarna vill komma med, så ska' vi ta' hett tag i förn, medan di kastar hut draggen.
Går hinte det, så 'alar vi hakter hifrån.
AXEL (går framåt fören).
BOMAN (visar åt fören och säger till Axel och Knut,
Jo då! blir 'an hilsken, så ...
roret!
Kuggade! (följer efter)
Låt gå då!
ska' bara kasta hom
bevara baron! förr, jag!
HULTING (uppe i fören, gör honnör för Axel).
Gu' AXEL.
der figuren tycker jag mig ha' sett
var jag som höll i hästen åt baron i morse, medan vi begge var på det torra! AXEL.
Ja, mycket rätt!
Hvad fan gör det?
Nog betalte han som en baron alltid! ...
Hå hå, ja ja, hvem kunde tro då, att vi skulle schåa tillsammans på eftermiddan?
Inte är han någon baron!
59 BOMAN (akterut till flickorna).
Pass nu på ni flickor, hå ge' her håf hi sumpen, hå sogla förut, så tar jag hopp her på Träl'afvet... hå så blir de der stads'errarna lurade!
er, när vi vänder ryggen te! (går till fören.)
Nu ska' vi pröfva hvad vi horkar! (under det de staka med ryggen åt aktern, skynda flickorna ut till höger öfver kajuttaket.)
Å-hå-i! ...
Jag tror 'on rörde på sig en gnutta?
hi bra, go 'errar!
När vi kommer håf, ska'
ni få er hen konjak för besväret!
ANDERS. BOMAN. 'Ugg
Det rådet skall Boman ha tack för!
Ja, det ska' vi du, Hanna!
Ja, jag tyckte ho' lyfte sej!
Vänta då, så ska' jag spotta i näfvarne! (vänder sig i detsamma om och ser åt aktern.)
Nej ser ni på jäntorna bara!
De knogar sig i väg i sumpen!
BOMAN. AXEL (släpper förargad sitt tag).
Fan KNUT (muntert).
Hör BOMAN.
Så mycket lättare blir skutan!
Åh-'ugg i! regera!
ha lurat oss!
sluga, ni rospiggar?
nu, är ni alltid så der knip-
rospiggen, sköt kråkor, ja! ... (ser åt fören.)
Nu är di andra två i land!
Staka hi då, Handers hå 'Ulting!
Och så kommer 'errarna med mig hå 'ugger tag hi haktertrossen! (gör lös den.)
Jo-o, det 'änder, det!
Ja-a, nu styfvar di på trossen!
seså, god min bara!
Hugg i! (han sjunger i det de hala af alla krafter.)
Och när vi kom till Rio Och lade oss i land, ohoj!
Så stod der åtta flickor
Och tittade på strand!
AXEL (förargad).
KNUT. Ah
Det ska' tusan ...
60 BOMAN.
Den visan kan jag med! (sjunger.)
Och alla var di svarta, Och alla sa' sitt ner... ohoj!
(I detta ögonblick göres skutan plötsligt loss, och när trossen slaknar, falla Boman, Axel och Knut baklänges i däck, medan Hulting och Anders ramla på näsan i fören.)
Loss hä 'on ja!
sa' repslagarn!
HULTING (tar sig om näsan).
Och vi sitter der i stället, vi!
"Det ger sig på ändan",
(skyndar upp).
Nu ska' 'errarna 'a' konjacken, medan di sitter te' bords! (Ridå.)
Auktionen.
Gården vid Östermans hemman i Roslagen, Länna socken.
Till venster boningshuset med förstuqvist.
Till höger gafveln af en utbod, och i fonden spjelstaket med grind.
Midt på scenen, något åt fonden, ett stort träd med bänk omkring.
Bakgrunden en saltsjövik med sluttning neråt från gården.
Nere vid stranden taken af några sjöbodar, och på andra sidan viken ett aflägsnare land.
Till höger mellan boden och förscenen ett gungbräde och ett bord.
Till venster mellan förstuqvisten och förscenen, ett annat bord med hasselstolar omkring.
Här och hvar på scenen husgeråd och möbler, nät och fiskredskap, samt diverse, som skall auktioneras bort.
Det är dagen efter föregående akt.
FRU ÖSTERBERG. LAURA (på gungbrädet). sommarnöje!
LAURA (gäspar).
Och FRUN.
Lugna LAURA.
det här skall kallas för
första dan än.
dig, kära barn!
Det är ju bara
undrar just hvar vi skulle ställa det?
I logen kanhända! (visar utåt fonden.)
Men tycker du inte att här är bra vackert ändå?
Om jag ändå hade mitt fortepiano här.
62 LAURA.
Inte kan man gå den alltid ... det blir för enformigt.
Och går man upp i gräset, så blir man våt om fötterna.
FRUN. LAURA.
Ja, FRUN.
Vi ha' ju landsvägen strax nedanför.
Åhjo, om det bara funnes sandgångar.
När det har regnat, ja.
det åskade sen!
det regnade ju i natt! ...
stenhus.
Det gör det ju i stan också.
men man känner sig lugnare i ett alla "till- och från"- trådarne öfver sig?
Telefon, mamma då!
Med FRUN.
Ja, LAURA.
"till och från", vet jag ...
Hvad tycker du om dottern i huset, Laura lilla?
LAURA (rättande).
behöfs nog på landsbygden, der man skall ta' i mod litet af hvarje.
Som nu här vid auktion ... tycker jag skulle bli' roligt för dig, som aldrig har sett någon bondauktion förr. sämre folk!
Usch LAURA.
Jag tycker att hon ser för manhaftig ut.
Ja, det skall ju bli sådan också i dag.
då!
Det kommer naturligtvis bara
Der kommer Österman!
Visa dig nu inte missnöjd, kära Laura!
FRUN (ser utåt höger).
ÖSTERMAN (från höger, mellan boden och staketet,
ÖSTERMAN.
inkommer baklänges och talar utåt).
Rappa dig nu, Victor! för hi draget 'ar vi fäll kronolänsman 'är! (får se de innevarande.)
Nej se, guds fred, frun hå lilla mamsella med!
'Ur står det te'? (tar dem i hand.)
63 FRUN.
jo, det rifver håf!...
'Ar 'erskapet sufvit godt på natta, då? inte sofva för åskan ... och så var det så mycket mygg.
Tack, hur mår Österman sjelf?
Ja, jag sof som ett godt barn.
di karribla myggerna, det hä' då hett frat!
Hakta sig hå kasta håf sej lakane', lilla mamsella, för då blir 'on halt marmererader på bena.
(Laura stiger upp förlägen och går uppåt grinden.
Frun hostar.
Han ser förvånad än på den ena än på den andra.)
'Ar myggen biti'na då? men Österman får vara litet noga i sitt tal ... hon är blyg, skall Österman veta.