Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
10:dc punkten, angående de till hemmansräntorna icke hörande dagsverksskyldigheter, har hvarken hos Ridderskapet och Adeln eller Preste-ståndet föranledt anmärkning; hvadan och då berörde punkt är af de tvänne öfriga Riksstånden bifallen, Utskottet får densamma vidblifva.
U:te punkten, rörande den uti Färentuna härad af Stockholms län utgående s. k. drängespanmål, är af Presteståndet återremitterad i sammanhang med 3:dje punkten.
Som förstnämnde punkt, hvilken hos Ridderskapet och Adeln icke framkallat serskild anmärkning, blifvit af Borgare- och Bonde-stånden bifallen, saknar Utskottet anledning alt sitt förra yttrande i ämnet frånträda.
Likaledes har 12:te punkten, angående vissa serskilda iakttagelser vid ränteför vandlingen, blifvit från Preste-ståndet, i sammanhang med 3:dje punkten, återremitterad, af Ridderskapet och Adeln lemnad utan serskild anmärkning och af de öfrige 2:ne Riksstånden godkänd; vid hvilket förhållande
Utskottet ansett sig böra förnya sitt uti förberörde 12:te punkt gjorda tillstyrkande.
13:de punkten, angående räntorna för rusthållshemman samt de till båtsmanshåll indelta hemman i Blekinge och Calmar län, är hos Ridderskapet och Adeln 14 Ståts-Utskottets Utlåtande, JS:o 512. samt Preste-ståndet lemnad utan anmärkning och af de tvenne öfriga Riksstånden bifallen; i följd hvaraf Utskottets förra yttrande i denna punkt vidhålles.
Beträffande 14:de •punkten är inom Ridderskapet och Adeln erinradt, hurusom Utskottets i denna punkt gjorda hemställan, att vid framlida skattläggningar räntan först bör uträknas efter ortens hittills gällande method och det sålunda bastämda beloppet sedermera förvandlas till ny ränta efter samma beräkningsgrund och medelpris, som för de äldre räntornas förvandling blefve fastställd, — syntes antyda ett misstroende till riktigheten af det framställda förslaget om räntornas utsättande i kontant, helst det onekligen vore med detta förslag mera öfverensstämmande att tillstyrka, det vid framdeles skeendo skattläggningar räntan borde, utan begagnande af nuvarande methoder, omedelbarligen bestämmas i penningar.
Utskottets ifrågavarande tillstyrkande är, enligt hvad uti det återremitterade betänkandet förmäles, grundadt på den, i Utskottets tanka, med rättvisa och billighet öfverensstämmande åsigt, att vid nya räntors bestämmande bör förfaras i fullkomlig likhet med hvad i afseende på de äldres uträknande egt rum.
Berörde punkt är af Preste-ståndet lemnad utan anmärkning samt af Borgare- och Bondestånden bifallen; och får Utskottet vid sådant förhållande, förnya sin i ämnet förut gjorda hemställan.
Som 15:de punkten, angående väckt fråga om mjölqvarnars beskattning efter bevillningsgrunder, blifvit hos Ridderskapet och Adeln samt
Preste-ståndet lemnad utan anmärkning och af de tvänne öfriga Riks-stånden bifallen, får Utskottet vidblifva sitt i samma punkt afgifne tillstyrkande.
Yid lö:de punkten, angående ordinarie ränta af städernas jord, hafva hos Ridderskapet och Adeln åberopats enahanda skäl och förhållanden, som föranledt återrcmiss å 5:dje punkten; hvarjemte blifvit erinradt, att, innan verkställighet af Utskottets förslag kunde ifrågakomma, borde upplysning först inhemtas, huruvida städerna äro villiga att på den föreslagna förändringen ingå, äfvensom huruvida densamma står tillsammans med de donationsbref, som ligga till grund för städernas besittningsrätt till deras jord.
Från Preste-ståndet är förevarande 16:de punkt återremitterad i sammanhang med den 3:dje.
Enär emedlertid Utskottets förslag i denna del blifvit af Borgare- och Bondestånden godkändt, och då i afseende på utgörandet af de räntor, som åligga till städerna anslagen jord, otvifvelaktigt böra tillämpas enahanda grunder, som för ordinarie bemmansräntors erläggande i allmänhet äro eller blifva stadgade, får Utskottet, såsom följd af hvad i 5:dje punkten blifvit tillstyrkt, vidblifva sitt uti förevarande 16 punkt afgifne yttrande Stats-Ulskoltels Ullålande, N:o 512. 15 Vidkommande Utskottets i 17:de punkten, framställde förslag, att krono- och kyrkofonden måtte, i de fall, då den utgår, antingen i andra persedlar än spanmål eller i andra sädeslag, än hvaraf densamma i allmänhet inom orten utgöres, varda förvandlad till spanmål af de slag, hvaruti tionden inom fögderiet i allmänhet är utsatt, har hos Ridderskapet och Adeln blifvit anmärkt, att, förr än verkställighet af ett dylikt förslag kunde ifrågakomma, vederbörande räntegifvare borde, i enlighet med Rikets Ständers vid sistförflutne riksdag uttryckligen gjorda begäran, öfver detta på deras rätt inverkande förslag höras, äfvensom att, hvad serskildt anginge kyrkotionden, densamma vore under presterskapets privilegier inbegripen, hvadan någon förändring deruti hvarken till belopp eller beskaffenhet kunde utan presterskapets medgifvande ega rum.
Preste-ståndet har jemväl återremitterat förevarande 17:de punkt i sammanhang med den 3:dje.
Under åberopande af hvad i Utskottets betänkande äfvensom utaf kommitterade blifvit till stöd för det i 17:de punkten framställde förslag anfördt, får Utskottet, hvars yttrande i denna del vunnit Borgare- och Bonde-ståndens bifall, samma yttrande vidhålla.
Utskottets i 18:dc punkten gjorda hemställan om upphörande af den så kallade halmstädjan i Skåne har inom Ridderskapet och Adeln samt Presteståndet föranledt den anmärkning, att, då nämnde provins vore den med grundräntor minst betungade i riket, ifrågavarande eftergift syntes desto mindre lämplig eller af omständigheterna påkallad, som debiteringen, uppbörden och redovisningen af berörde ränta icke kunde anses vara med serdeles besvär för vederbörande tjenstemän förenade; hvarjemte, såsom utväg till beredande af den med Utskottets förslag afsedda räkenskaps-förenkling, blifvit hos Presteståndet hemstäldt, att merberörda ränta, som för närvarande uppbäres endast hvart 7:de år med tillsammans 1,640 r:dr, måtte med en sjundedel deraf, i sammanhang med hemmantalsräntan, årligen utgöras.
Enär, såsom i det återremitterade betänkandet är antydt, den så kallade halmslädian utgör en del af tionden, torde det finnas mindre lämpligt, att, på sätt hos Presteståndet är vordet föreslaget, samma utskyld blefve i sammanhang med hemmansräntorna debiterad och uppburen.
Som denna punkt blifvit af Borgareoch Bondestånden bifallen, finner Utskottet sig böra samma punkt vidblifva.
Hvad uti 19:de punkten blifvit yttradt i fråga om upphörande af ordinarie afkortningar, är hos Ridderskapet och Adeln samt Presteståndet lemriadt utan anmärkning och af de tvenne öfriga Riksstånden gilladt; vid hvilket förhållande berörde yttrande vidhålles. 16 Stals-Utskollets Utlåtande, N:o 512.
Emot 20:de punkten, hvaruti Utskottet dels hemställt, att de så kallade indelda räntorna och kronotionden måtte till statsverket indragas, dels afgihit förslag derom, huru vederbörande embets- och tjenstemän skulle för de indragna räntorna erhålla ersättning, hafva hos Ridderskapet och Adeln samt Presteståndet, en mängd anmärkningar blifvit framställda.
En del talare hafva fästat uppmärksamhet derpå, att alla indelningshafvare, hvilka fått upplåtelse af statens dels räntor, dels frälserätt till jord, egde en lika obestridlig rätt att icke egenmäktigt beröfvas rättigheten att uppbära de inkomster deraf, hvilka blifvit dem af samhället tilldelade, och följaktligen vore i samma förhållande, som hvarje enskild, nemligen att icke kunna tvingas att till annan öfverlåta uppbörden och redovisningen af sina inkomster.
Från någon allmän nytta skulle man icke heller kunna hemta stöd för förslaget att å kronofogdarne öfverflytta uppbörden af alla indelda räntor.
Tvärtom komme våda och osäkerhet för indelningshafvarne att blifva en sannolik följd af öfverllyttningen, enär uppbörden af de indelda räntorna lemnade kronofogdarne en vådlig utväg att betäcka balanser af kronans behållna inkomster, då indelningshafvarne, i händelse kronofogdarne saknade förmåga att redovisa för uppbörden och betala hvad de deraf tillgripit, komme att förlora sina af dem uppburne löner, eller, i lyckligaste fall, utfå dem efter långvariga rättegångar.
Den enkelhet i kronans räkenskaper, som, genom indelningarnes indragning, skulle uppkomma, vore högst tvifvelaktig, och om äfven någon enkelhet vunnes, kunde den icke ernås utan allt för stora uppoffringar å statens sida.
Om den föreslagna indragningen af Rikets Ständer bifölles, skulle indelnings-hafvarne allt för länge få vänta på sina löner, hvadan och då vederbörande egde de giltigaste anspråk att utfå dem qvartaliter, Utskottets förslag anses böra i sådant afseende förändras.
Den säkerhet, Utskottet trott sig bereda löntagarne genom tillstyrkandet, att de indragne ränte- och tiondeanslagen skulle levereras uti landtränteriet för att af löntagarne eller deras ombud efter
Maj månads ingång uppbäras, vore blott inbillad, emedan landtränterierna icke egentligen vore annat än filialkassor af statens stora kassor, samt följaktligen, om trängande nöd skulle leda derhän, att de sednare tillgrepes, de förra icke heller blefve skonade.
Till förhindrande deraf, att de till löner åt embets- och tjenstemän anvisade medel blefve använde till andra ändamål, vore säkraste medlet, att, hvad militie» anginge, regementsskrifvarne finge hädanefter som hittills uppbära de till armeén indelta räntor och tionden, hvarjemte löntagarne borde tillförsäkras att, derest i fram - Stals-Utskottets Utlåtande, N:o 512. 17 framtiden, löneliqviden skulle fördröjas i följd af bristande tillgångar, löntagarne då finge åter inträda i besittning utaf de afstådda indelningarne.
Vidare är yrkadt, att det af Rikets Ständer vid sednaste riksdagen fattade beslut, angående indragning af indelta räntor, måtte respekteras.
Enligt detta beslut afgjorde Rikets Ständer för sin del, att alla indelningar, med undantag tills vidare af några, till uppräknade verk och inrättningar, anslagna, skulle till statsverket indragas, och vederbörande löntagare undfå ersättning af statsmedel, samt alt beräkningen af ersättningsbeloppen borde, på sätt det kunde pröfvas lämpligast, förvandlas till natura-persedlar i hufvudsaklig öfverensstämmelse med den för hvarje län gällande persedelförteckning, hvarvid dock framdeles förenkling kunde komma att vidtagas.
I följd häraf borde alltså indelta räntorna utsättas i persedlar samt, oaktadt indragning till statsverket, derifrån till nuvarande räntetagare utgifvas efter markegång.
Äfvenledes har blifvit anmärkt, alt, ehuruväl lönerne bestämdes i silfver, vore likväl för löntagaren icke undanröjd den farhåga, alt lönebeloppen möjligen kunde förminskas.
Till stöd för denna anmärkning är hufvudsakligen anfördt, alt när en gång alla räntor och andra afgifter till kronan blifvit bestämda i penningar i stället för i varor, så låge uti detta förhållande »ett prmmium» för de skattskyldige, att genom Rikets Ständer åstadkomma myntförsämringar, hvilka ock kunde till vägabringas, så länge 72 § regeringsformen hade sin nuvarande lydelse, och måhända blefve af tvingande omständigheter påkallade.
Löntagarne kunde alltså icke vara säkre att framdeles vid hvad tid som helst få sina löner fullt ut och i silfvervärde.
Om man kunde vägra att emottaga bankens sedlar såsom god betalning, vore förhållandet helt annorlunda, men en sådan vägran vore omöjlig, så länge grundlagen berättigar Rikets Ständer alt genom sin bank utgifva sedlar, som för mynt i riket skola erkännas.
Till förekommande af förluster för löntagarne, borde i riksstaten förklaras, att lönerna skulle utgå efter kurs, hvadan hela aflöningsstaten då måste betraktas såsom ett förslagsanslag, men i sådant fall mäste äfven skatterna utgöras på samma obestämda sätt, och för en hvar torde omöjligheten, att få en hel bevillning och riksstat uppgjorda efter kurs eller såsom förslagsanslag, vara uppenbar.
Utskottets uti förevarande punkt meddelade yttrande, »att samma grund borde tillämpas i fråga om sådan andel af allmänna inrättningars och stiftelsers anslag, som af deras tjenstemän innehafvas,» har icke heller blifvit lemnad utan anmärkning.
Jemte åberopande af det exempel, att vid Upsala universitet en tjensteman hade sig ett visst antal tunnor anslagna af ali den spanmål, som inginge till akademiens för— Bih. till R.
Fröt. 1847 och 1848. 4 Sami. 1 Afd. 2 Bandet .57 Bd [t. 3 18 Slals-Ulskoltels Utlåtande, N:o 512. vältning i det hela, har en talare framställt den fråga, huru man skulle kunna veta om denna tjenstemans lönespanmål härrörde från afrad, kronotionde, kronoräntor eller arrenden?
Ett förtydligande i detta Utskottets yttrande vore derför nödigt.
Utom nu omförmälde anmärkningar, hafva åtskilige ledamöter inom Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet instämt uti de anmärkningar, hvilka igenfinnas uti den af herr von Troil, S. G., emot denna punkt afgifne och vid betänkandet fogade reservation.
Då Utskottet vid sin i denna punkt gjorde hemställan fästat det vilkor, att för embets- och tjenstemän, uti hvilkas fullmakter och konstilutorialer serskildt förbehåll ej blifvit gjordt, den ifrågavarande förändringen skulle först vid deras afgång från tjensten träda i verkställighet, så vida de icke sjelfve, derom hörde, förklarade sig nöjde att förändringen försigginge, anser Utskottet sig hafva iakttagit allt det afseende på den enskildes rätt, som det strängaste anspråk billiglvis kunnat fordra, och den framställda anmärkningen om hvarje indelningshafvares rättighet, alt sjelf få uppbära sina inkomster, lärer följaktligen icke kunna med något skäl träffa Utskottets förslag, deruti denna rättighet icke i någon mån blifvit förbisedd.
Den våda och osäkerhet, som befarats uppkomma för indelningshafvarne, derest uppbörden af indelningarne öfverllyttades å kronofogdarne, emedan dessa derigenom skulle lemnäs en vådlig förmåga att betäcka balanser af kronans behållne inkomster, torde jemväl sakna all giltig grund; ty enär kronofogdarne skola uppbära och leverera de indelta räntorna och kronotionden i sammanhang med den öfriga uppbörden, samt derför samtidigt redovisa, kan, enligt Utskottets tanke, det tillökade beloppet i uppbörden icke bereda kronofogdarne något tillfälle att med indelningarne betäcka balancer å kronans behållna inkomster.
Beträffande den gjorda anmärkningen, att embets- och tjenstemän, hvilka hafva sig såsom lön anslagna räntor och kronotionde, skulle, efter dessas indragning till statsverket, ega att sina ränte- och tionde-anslag, med tillägg af forsellön å spanmål, i landtränterierna uppbära först i Maj månad året efter det, för hvilket lönerna belöpa, så anser
Utskottet visserligen för sin del det vara med löntagarnes fördel mera öfverensstämmande, att berörde löner finge qvartalsvis uppbäras, men Utskottet har, af skäl, som i det återremmitterade betänkandet är antydt, funnit sig föranlåtet till afgifvande af det förslag, hvarom nu är fråga.
Då emedlertid detta förslag inom Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet icke tillvunnit sig bifall, samt önekligt, är, att bemälde embets- och tjenstemän blefve i förevarande hänseende försatte i annan och sämre belägenhet än nuvarande innehafvare af kontanta penningelöner, hvilka qvartalsvis under löpande året utbekommas, så och enär utväg till detta missförhållandes afbjelpande skulle beredas, derest, i öfverensstämmelse med hvad Utskot - Stals-Utskollets Utlåtande, N:o 512. tet i betänkandet N:o 242 hemställt, samtliga personella och bevillningsafgifter bomme att höstctiden uppbäras, hvarmedelst uppstode en årlig tillgång, vida öfverstigande de indelta löneanslagens sammanräknade värde, har Utskottet, under förutsättning af Rikets Ständers bifall till sistnämnde hemställan, trott sig ega skäl att föreslå, att åt Kongl. Maj:t måtte i underdånighet öfverlemnas att låta jemväl de emot indelta lönerna svarande ersättningsbelopp qvartaliter utbetalas under det år, för hvilket de beräknas.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, och till beredande af ökad tydlighet åt innehållet af förevarande 20:de punkt, anser Utskottet tillstyrkandet uti samma punkt böra erhålla följande förändrade lydelse:
De till tjenstemäns aflönande anslagne indelta räntor och kronotionde skola, intilldess, vid blifvande nya löneregleringar, indragning deraf kan komma att verkställas, enligt gällande indelningsverk, fortfarande tillhöra de korpser och löntagare, till hvilka de äro anslagna, äfvensom de tjenstemän, som, enligt fullmakter eller konstitutorialer, för närvarande äro i åtnjutande af så beskaffade löner, utan att serskildt förbehåll om förändring är i fullmakten eller konstitutorialet gjordt, ega att, om de det åstunda och icke heldre vilja uppbära deni på sätt här efteråt stadgas, under sin återstående tjenstetid bibehålla enahanda dispositionsrätt deröfver, som nu är dem tillerkänd; men i den mån dylik dispositionsrätt upphör, skola alla ofvanomförmälde indelta räntor och tionde-anslag af de skattskyld ige utgöras efter enahanda grunder, som för de kronan behållne äro gällaude, samt uppbäras och redoyisas i sammanhang med kronouppbörden, med rättighet för vederbörande korpser och tjenstemän att ifrån ränterierne utbekomma hvad sålunda för deras räkning skall uppbäras, jemte ersättning för forsellönen å den uti indelningarne nu inbegripne spanmål: ankommande dock på Kongl. Maj:t att låta ifrågavarande löneanslag och ersättning under det år, för hvilket desamma beräknas, på lika sätt som kontanta löner, qvartalsvis utbetalas.
Hemställande Utskottet, att Borgareoch Bonde-stånden, som godkänt 20:de punkten i dess förra lydelse, behagade lemna bifall till den af Utskottet deri nu tillstyrkta förändring. 21:sta punkten, deruti Utskottet afstyrkt den ifrågaställde indragningen af de till stater och korpser anslagne boställen, har hos P.idderskapet och Adeln samt
Preste-ståndet lemnats utan anmärkning och af de tvänne öfriga Riksstånden bifallits.
I följd häraf vidblifver
Utskottet sitt förra yttrande i denna punkt. 20 Stats-Utskollets Utlåtande, JV.o 312.
Emot 22:dra punkten, deri Utskottet tillstyrkt godlgörelse af allmänna medel för den vederbörande räntetagare tillkommande forsellön, bar hos Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet blifvit anmärkt, dels att någon rättsgrund icke förefunnes, hvarför statsverket, till ersättande af ifrågavarande för de skattskyldige föga känbara kostnad, skulle betungas med den betydliga utgiften af 60,000 r:dr årligen, dels att, enär för bestridande af denna utgift skulle erfordras motsvarande bevillning, den tillstyrkta eftergiften af räntegifvarnes ersättningsskyldighet alltså komme alt ega rum på andra skattdragandes bekostnad.
Utskottet får, i anledning häraf, erinra, att då de räntetagare, hvilka äro berättigade att, så vida de dem anslagna spanmålsindelningar lösas med penningar, tillgodonjuta ersättning för forsellön, icke kunna, vid indelningarnes ifrågaställde indragning till statsverket emot godtgörelse genom kontanta anslag, betag s rättigheten att få nämnde forsellön uti godtgörelsen inbegripen, rnen, å andra sidan, de nuvarande räntegifvarne, i händelse indragningen kommer att ega rum, desto mindre synas billigtvis kunna och böra åläggas att forseliönen ersätta, sorn räntegifvare, hvilkas räntor redan för närvarande äro kronan behållna, njuta befrielse från forsellöns erläggande, så lärer följaktligen häraf blifva en följd att ifrågavarande ersättning bör af statsmedel bekostas.
På grund häraf och enär förberörde 22 punkt blifvit af Borgare- och Bonde-stånden bifallen, har Utskottet funnit sig böra vidblifva sitt i ämnet förut afgifne yttrande.
1 anledning af det i 23 punkten framställde förslag, rörande indragning till statsverket af de till allmänna verk och inrättningar samt kyrkor och fromma stiftelser indelta anslag, bar blifvit anmärkt, att, i följd af en sådan indragning, det komme att af riksförsamlingarnes godtfinnande helt och hållet bero, huruvida större eller mindre del af förenämnde anslag blefve lill sina ursprungliga ändamål använda; att, i händelse statsverkets financiella ställning råkade i obestånd, ifrågavarande vigtiga institutioner svårligen kunde undgå att deraf betydligt lida och möjligen kunde till sitt bestånd äfventyras; att den föreslagna indragningen vore stridande mot presterskapets privilegier och således icke kunde utan vedcrbörandes begifvande till vä— gabringas; att de olägenheter, hvilka, enligt hvad uti herr von Troils reservation funnes antydt, skulle förorsakas genom militiestatens räntors uppbörd genom kronofogderne, äfven komme att, i enahanda fall, inträffa i afseende på de akademierna anslagna räntor, hvadan och då akademierna egde sina egne under statens kontroll ställde uppbördsmän, hvilka de i allt fall ej kunde umbära, akademiernes hela uppbörd ansetts böra genom sistnämnde uppbördsmän fortfarande besörjas.
Serskildt har uppmärksamhet blifvit fästad å den betydliga förlust, hvilken skulle tillskyndas Lunds Stals-Ulskoltets Utlåtande, IS':o 512. 21 akademi genom indragning till statsverket af dess tionde.
Enligt meddelad officiel uppgift hade nemligen under åren 1858 —1847 markegångspriserna i Malmöhus
Ian i medeltal understigit försäljningspriserna å den auktion, som i medlet af Januari årligen verkställes å den till akademiekassan från akademiens egna jordar inflytande arrendesäd, för råg med 43 sk. 7 rst., korn 33 sk. 5 rst. och hafra 21 sk. 9 rst. banko per tunna, hvadan och enär akademien hade i krono- och kyrkotionde inom Skåne sig anslagna 2,438 (:r råg, 2,951 t:r korn och 544 t:r hafra, den i fråga ställde indragningen skulle tillskynda akademien en förlust och tioridegifvarne en vinst af 4,744 r:dr hanko årligen.
Med åberopande af de förhållanden, hvilka, till stöd för Utskottets i förevarande 23 punkt intagne förslag, finnas anförde så väl vid denna som den dermed sammanhang egande 20 punkten, har Utskottet, enär berörde förslag hlifvit af Borgare- och Bonde-stånden godkändt, ansett sig böra detsamma vidblifva.
Rörande 24 punkten, innefattande förslag om indragning till statsverket af lill enskilda inrättningar och personer indelta anslag, hafva följande anmärkningar blifvit hos Ridderskapet och Adeln framställda: vid mom. a), att då det onekligen vore af vigt att af räkenskaperna kunna bestämdt inhemta, huru stor del af kronans räntor blifvit för det ena eller andra ändamålet använd, Utskottet destomindre egt skäl till sin i detta moment gjorda hemställan om uteslutande utur räkenskaperna af räntorna utaf Åkers krutbruk, Ilusqvarnagevärsfaktori, klädesfabriker i Norrköping m. (1., som denna hemställan stöde i strid mot det i 13 punkten gjorde förslag, att de räntor, som äro lill rusthållshemman äfvensom till båtsmanshåll i Blekinge och Kalmar län anslagna, borde i jordeböckernas skattckolumn upptagas och i redogörelserna debiteras, men beloppet under anordningstitel afföras; vid mom. c), deruti Utskottet tillstyrkt, att de hemman, som under egande rätt innehades och för förluster genom kanal-anläggningar njöto ersättning medelst anvisning af tionde eller andra hemmnnsräntor, måtte derför undfå viss kapital-ersättning, enligt den öfverenskommelse, som med vederbörande kunde träffas.
Härvid är anmärkt, att om ett hemman genom ofvanuppgifne eller annan orsak hlifvit för— minskadt, detsamma borde undergå förmedling, men icke utgöra samma ränta som förut.
Bristen i dess förmåga att utgöra den gamla skatten vore ingalunda godtgjord derigenom, att staten erlade ett visst kapital till den, som för ögonblicket vore hemmanets innehafvare.
Om det försvagade hemmanet sedermera icke kunde draga sin ränta, blefve detsamma skattevrak, och kronan finge intet eller ock för - 22 Slals-Utskotlcls Ullålande, IS:o 512. lorade genom förmedling den andel af sin årliga inkomst, för hvars bibehållande hon till förutvarande egaren utbetalt ett kapital; vid morn. d) är åberopadt hvad i afseende på dylika ränteförvandlingar blifvit i allmänhet anfördt; vid mom. e), innehållande, att den till Runna qvarndam i Westmanlands län anslagna dagsverkslösen borde försvinna derigenom, alt, vid qvarnräntans förvandling, samma lösen, efter enahanda beräkningsgrund, som vid nämnde förvandling komme att följas, från qvarnräntan afdroges och således endast återstående beloppet deraf utfördes.
I afseende härå är erinradt, hurusom berörde åtgärd möjligen kunde komma att för staten medföra förlust.