Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har trott, att detta förtroende vinnes på en annan väg än genom skuldsättningssystemet, jag upprepar det ännu, att jag anser hufvudändamålet ernås, om understöd för vår handel och näringar, för Bergverk och Jordbruk, meddelas; om hinder och förbud till bruk och nyttjande af en hop utländskt öfverflöd beslutas; om Tull-Lagar beredas, som i sina följder lätta och betrygga vår industri.
Om Lagar för Banken beredas, som förutsätta, att dess medel icke användas till fremmande föremål, då först skulle jag tro realisations varaktighet och bestånd, utom synnerligt afseende på vår Banks silfvervalutas storlek, så vidt allvarlig tillsyn för dessa föreskrifters efterlefnad gjorde sig verksamt gällande.
Utskottet har i första rummet för realisationens bestånd valt den utvägen att upptaga lån på en eller flera punkter, till och med 2 millioner silfver; ännu är icke utrönt, till hvad pris detta silfverlan kan erhållas, Hor till Banco-Utskottets Utlåtande N:o 16.
29 utan är clet öfverlåtet till Herrar Banco-Fullmägtige, sora skola ombesörja ali upptaga samma till lägsta pris.
Viel en tid, sora silfverfonden bos Banken så nedsjunkit, att silfverlånet ovilkorligt skall upptagas, då föreställer jag mig Fullmägtiges goda vilja ingenting kunna uträtta, och om än silfverlånet med dervid förknippade kostnader endast skulle uppgå till 6 proc., så skulle likväl, för a mill.
R:dr silfverlån, den årligen utgående räntan i silfver eller yexlar utgöra 120,000 R:dr.
Hvar skulle detta silfver erhållas, om ej genom Bevillning, hvilken jag är viss blefve mångårig likasom skulden, enär den är måhända lätt att erhålla och svår att återbetala, helst i ett land, hvars oeconomiska Författningar kanske efter men ej före realisation afses.
Utskottet har antagit, att Banken är i den ställning, att den kan öppna luckan till silfver-utvexling.
Då jag betraktar sanningen deraf, att
Banken kan utvexla sin silfverfond, så tror jag dermed, att, ehuru Banken fullgjort sin skyldighet, i enlighet med Rikets Ständers beslut, och verkställt utvexling så långt möjligt varit, har ock Banken uppfyllt sin pligt.
Om nu genom denna silfverutsläppning hälften af rörelse-capitalet blifvit indraget från allmänna rörelsen, om det supponerade utrikes lånet icke under något vilkor knnde erhållas, huru illa skulle icke innehafvare af den hälften i Bancosedlar vara, som för samma inte kunde räkna någon metallisk valuta, som skulle åtnöjas med en intecknad jordlott i ett af Sveriges väderstreck.
Man skulle väl invända, att då Banken invexlat hälften af utelöpande sedelmassa, så är i dennas ställe silfvervalutan i omlopp; likväl då, enligt hvad upplyst är, vur import är så betydligt öfverskjutande vår export med tillagd fragthandel, kan ett från Banken uttaget silfvermynt icke finna sin varaktiga hostad i vårt land.
Det måste blifva en naturlig följd, att, sedan realisation blifvit verkställd, alla afhandlingar och skuldsedlar komma att ställas uti silfver, eller betalas, det senare kan icke ske, och det förra är fordringsegarens lagliga rätt — clå inträffar det dubbla onda, att möjligen silfvervalutan bortseglat från landet och endast hälften af ett nog litet rörelsecapital utom erkänd rörlig valuta finnes qvar för att befrämja våra näringar och lemna fordringsegare sin lagliga rätt — i hvad belägenhet hafva vi då genom förtidig utvexling försatt våra medborgare och hvad blefve följden?
Förra Rikets Ständer hafva med Kongl. Maj:ts
Nådiag sanction beslutat realisation efter 128 sk., men uti de reglementariska föreskrifterna bestämt, att silfverfonden skulle vara såsom 5 till 8, innan silfverutvexlingen skulle företagas; ännu har Banken icke uppnått denna ställning; jag har trott och fortsätter den tanka, att, om man vill efterkomma förra Rikets Ständers beslut i ett, borde man ock efterkomma det i andra fallet, och jag tror sä - 3o Hor till Banco-Utskottets Utlåtande N:0 16. krast vara, att Banken finge, under fortskridande af egen ökad kraft närma sig den afsedda styrkan, under hvilken tid de oeconomiska högt påkallade Lagar bereddes, som, efter mitt bedömande, borde kunna betaga den nuvarande fruktan.
På förutnämnde andragna skäl, kan jag icke inse hvarken Bankens förmåga att till varaktig nytta göra silfverutvexling, icke eller tiden bestämmas förr än de försigtighetsreglor blifvit iakltagne, som finnas af behofvet påkallade, i ordnandet af oeconomiska Lagar.” Af Herr Prosten Ödman.
”Då ibland garantierne för silfverutvexlingens orubbade fortgång det Högloft.
Utskottet uti sitt nu afgifvande Betänkande antagit behofvet af icke blott ett, utan tvenne creditiv på utländskt lius af hvardera en million R:dr i Silfver, eller tillsammans 5 och en tredjedel million Svenskt Banco, kan jag icke dölja, hvarken min farhåga, att begagnandet af en sådan utväg skall ganska snart införa Nationen i en utländsk skuldsättning, med föga sannolik anledning att lika hastigt den afbörda, eller min öfvertygelse, att denna äfventyrliga operation icke kommer att motsvara hvad man dermed velat åsyfta, utan hellre leder till ett motsatt mål.
Den tanke, som i det förra Betänkandet uttrycktes och vid öfverläggningen i detta vigtiga ämne så inom Utskottet som inom det Riks-Stånd, jag tillhör, yttrades, att blotta tillvaron af ett sådant creditiv skulle mota alla försök att speculera på Bankens silfverfotid, itien sjelfva creditivet troligen icke komma att begagnas, synes nu till en betydlig del vederlagd, då Utskottet ansett nödigt att försäkra Banco-Styrelsen om begagnandet af ännu en million silfver för vexlingsoperationerne.
Ett sådant förslag ökar åtminstone icke förtroendet till den utvexlings-förmåga, man velat tillerkänna Banken med dess redan egande silfvertillgång; men på detta förtroende måste dock realisationen främst hvila, om den skall i längden ega bestånd.
Med en af de mest classiska Författare i Stats-oeconomien, tror jag, att ”en. vis inskränkning af credit-operationer till verkliga nödfall j ett sorgfälligt undvikande af Statsskuld under lugna tider> för att vara förberedd pä utomordentliga fallj en den möjligaste sparsamhet i alla grenar af Statshushållningen , ett klokt användande af de för handen varande hjelpkällornaj punktlighet i uppfyllandet af ingångna förbindelserj samt anordningar j hvilka lemna en förstärkt säkerhet så väl emot ett ändamålslöst förslösande af Statskrafterna som emot en godtycklig kränkning af StatsCreditorernas rättigheter — äro de enda och sanna garantierne för en f o) tfårande och blomstrande Statscredit.”
Utan en ^dan credit skola alla Hor till Banco-Utskotlets Utlåtande N:o 16.
3i realisationer äfventyra att förr eller senare misslyckas.
Jag är öfvertygad derom, att vår nu tilltänkta realisation till sitt bestånd hufvudsakligen beror derpå, att den med tillräckliga ressourcer börjar sin utvexling, sedan förut landets financiela ställning är så ordnad, att missförhållandet emellan export och import är, genom passande tulltaxor eller förbud emot öfverflödsvarors införande och förbrukande i landet, någorlunda aflägsnadt, — att myntet med lätthet och liflighet circulerar till alla orter och till alla näringar, — att den enskilda , så val som den allmänna crediten är understödd icke till missbruk , men till ett rätt och ändamålsenligt begagnande, så att penningebrist förekommes , productionen inom landet tillväxer oeh Statens stigande välmåga beredes.
Endast på detta sätt kan landet betryggas mot de farliga följderne af silfrets export, och en derigenom uppkommande penningebrist.
Man borde dessutom ej lemna ur sigte den sanningen, att i hvarje land, der folkmängden, varuartiklarne och arbetskraften, dessa rätta källor till Statens magt och rikedom, äro 1 tillväxt, bör man äfven vara omtänkt att hålla rörelsecapitalet i ett afpassadt tilltagande, så framt icke varuprisen skola falla under productionskostnaden, industrien aftyna och välmågan försvinna.
Det bar derföre förefallit mig oväntadt, att bland garantierna för realisationens bestånd äfven antydes en möjlig förminskning af ett för rörelsens behof umbärligt öfverskott i representativt mynt, under det man så länge och allmänt klagat öfver vårt lands alltför inskränkta rörelse-capital; och enär denna garantie för bibehållandet af den antagna proportionen emellan metalliska cassan och sedelstocken är den lättaste och tillgängligaste, fruktar jag, att en alltför vidsträckt magt blifvit lagd i Banco-Styrelsens hand, då åt densamma helt och hållet öfverlemnas att begagna hvilka utvägar den farner för godt till nämnde proportions vidmagthållande.
Med all den aktning jag hyser för denna Styrelse-personals möjliga insigter, visa sig för mig de stora svårigheterne för densamma, att alltid under sina operationer hålla jemn vigten emellan Bankens egen fördel och industriens ostörda förkofran%
För öfrigt anser jag mig böra förklara, det jag fullkomligt instämmer i de allmänna åsigler af detta vigtiga ämne, hvilka finnas utvecklade i Herr U edbergs reservation.” Af Herr Doctor Lindahl: ”Jag instämmer uti den af Herr Prosten Ödman afgifne reservation, så vidt den angår det föreslagna utländska creditivets ökande till 1 millioner R:dr Specie.” Af Herr Falhem: ”Emot Höglofl.
Utskottets beslut, hvarigenom det af Herr Majoren Tottie framställde förslag, till Realisationens verkställighet, 3« Hor till Bänco-Utskottets Utlåtande N:o 16. förkastas, nödgas jag vördsamt reservera mig, på följande hufvudsakliga grunder.
Det af Herr Major Tottie utvecklade förslaget synes mig, i alla de väsendtligaste omständigheterna, hvarpå Realisationens framgång och nytta för det allmänna bero, ega stora och afgjorda företräden framför den plan, som Högloft.
Utskottets majoritet med sitt bifall omfattat.
Således inger t. ex. Herr Totties förslag: 1 :o Vida större trygghet och förtroende för utvexlingens framtida bestånd, derigenom att Banken, uti en lätt realisabel valuta, erhåller full tillgång till inlösen af hela den utelöpande sedelstocken, i fall behofvet så skulle fordra; 2:0
Har det den fördelen, att göra utvexlingen fullkomligt oberoende af lånerörelsen , och förekommer derigenom allt behof utaf, likasom ock ali farhåga för sedelindragning- samt minskning eller inställelse af utlåningen; 3:o Framkallar det icke behofvet af utländsk Skuldsättning för utvexlingens upprätthållande, som deremot, efter all sannolikhet, måste bli följden af de stora utländska creditiven, som Höglofl.
Utskottets majoritet tillstyrkt, samt ändtligen, /po Gör det den silf verf ond Batiken redan eger tillräcklig för verkställighet af utvexlingen, samt medgifver att Banken genast öppnas till silfverutvexling; hvarjemte det äfven med för er högst betydliga besparingar i kostnader och utgifter för det allmänna, derigenom att liela den kostsamma fabrikationen af sedlar, i smärre valeurer, straxt vid utvexlingens början, kan inställas, samt inom ej lång tid derefter äfven en betydlig indragning kan påräknas vid Småsedelsinvexlings-cassorne.
För öfrigt förenar jag mig med hvad Herr Ryttmästaren Nordenankar , uti dess ofvan upptagne reservation mera detaileradt anfört.” Af Herr Friherre af Nordin, som i egenskap af Ledamot å BancoUtskottets Financeafdelning, biträdt det förslag till svar å de inom RiksStånden gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 6 afgifne Betänkande, men af sjukdom blifvit hindrad att öfvervara slutliga pröfningen af detta förslag i Utskottets plenum, har, vidai och 22 punkterne af det förslag
Utskottet här ofvan framlagt, låtit sin reservation anmäla, med förklarande att Herr Friherren förblefve vid Finance-afdelningens, i afseende på cassacreditiven tillstyrkte yttrande, enligt hvilket cassa-crediliv må af BancoStyrelsen kunna beviljas i första rummet och af alla Bankens dertill disponible - Hor till Banco-Utskottets Utlåtande N:o 16. 33 nible tillgångar åt de Hypotheks-föreningar, som möjligen uppstå och hvilkas Reglementen blifvit af Kongl.
Maj:t i Nåder gillade; dernäst, och så vida dylika föreningar icke uppstå eller Cassa-Creditiv ej åstunda eller medel äro tillgänglige efter det Hypotheks-föreningarne undfått de belopp, hvarom de sig anmält, åt Privat-Banker, samt, i sisla rummet, åt Bolag och enskilde personer, under de stadganden för öfrigt, sorn här ofvan äro föreslagne i och för de Cassa-Creditiv, hvilka Baneo-Styrelsen skulle ega att Hypotheks-föreningar, Privat-Banker samt öfrige Bolag och enskilde personer bevilja.” Af Herr Hallenborg: ”Då jag anser Hypotheks-Inrättningars uppkomst hufvudsakligast bidraga till vårt betryckta jordbruks förkofran, så har jag äfven trott, alt sådane inrättningar borde hafva oinskränkt företräde till begagnande af Cassa-Creditiv, och reserverar mig således emot Utskottets i 21 och 22 punkterne gifne tillstyrkan, enligt hvilken sådane associationer, som befattat sig med spanmålsbelåniug, skola ega första anspråket till un4 erstöd.” Af Herr Doctor Moren, Herrar Norman och Helsingius samt Riksdagsfullmägtigen Svanberg ifrån Wester-Norrlands Län: "Vi förena oss med Herr Kammarherren Hallenborg'.'
Af Herr af Harmens: ”Jag anser Utskottet hafva bort föreslå det tillägg vid dess tillstyrkan om Cassa-Creditivs beviljande, alt jemväl efter år i836 Cassa-Creditiv icke få utgifvas utan iakttagande af största försigtighet, serdeles nödvändig intills realisationen vunnit fullkomlig stadga, samt att aldrig fonder till Cassa-Creditiv få grundas på Utländsk skuldsättning. ” Af Herrar Norman, Helsingius och Maechel samt Riksdagsfullmägli■ge Brisman, Svanberg, Kolmodin och Lindbeck: ”Vi förena oss med Herr Kammarherren af Harmens uti hans ofvan upptagne reservation.” Af Herr Bruncrona: vVidhållande dess förut yttrade tanka, har Högloft.
Utskottet föreslagit fortfarande af Creditiv-rältighet i Banken för Riksgälds-Contoret å en million R:dr, med förbehåll, i stöd afallmän princip, att detta Creditiv, lika med de för enskilde personer och Bolag tillstyrkte Cassa-Crediliven, borde vara tillfällig uppsägning underkastadt.
Mot detta förhållande reserverar jag mig, hvartill jag, såsom, vid ämnets behandling förra gången, genom förfall frånvarande, icke då hade tillfälle.
Brot. 1834- 6-te Sami. i.:sta Afd.
Håftet 12*.
.5 34 Hor till BanCo-U(slottets Utlåtande N-.o 16.
Om giltig anledning förefinnes, att skilja Stats-Verkets förhållanden ifrån en på Bankens functioner ingripande beröring, bör dock denna sats icke sträckas till öfverdrift, möjligen ledande till eftertänkliga följder, helst då Bankens bestånd eller onundvikliga behof icke i någon moa påkallar satsens tillämpning i hela dess stränghet.
Utskottet har i dess förra Betänkandeerkänt, att, genom ifrågavarande Greditivs begagnande, den betydliga brist i rörelse-capitalet fylles, som genom Kronouppbörden uppkommer, äfvensom att Banken eger all önskelig lätthet, att göra sig betald, då derstädes Riksgälds-Contorets inkomster efter hand insättas.
Allmän fördel och ofelbar säkerhet äro således med detta Crediliv förenade.
Icke destomindre ställes detsamma i cathegorie med creditiv åt enskilde personer och Bolag, hvarest förenämnde egna förhållanden icke inträffa, under det, utan uppgift hvarföre den antagna principen blifvit frånträdd, ovilkorlig rättighet på bestämde summor i crediliv-väg, till nästa Riksdag, blifvit tillstyrkt för Jern-Contoret, Manufactur-Disconten, Fahlu Bergslag, Stockholms Brandförsäkrings-Conlor, samt Stockholms och Götheborgs Spar-Banker, änskönt dessa inrättningar, med allt det afseende deras stöd och uppmuntran kunna förtjena, enligt min öfvertygelse, böra stå tillbaka, jemförelsevis med Staten, vid fråga om creditiv-rättighet lill afhjelpande af påträngande behof, enär nemligen ej minsta äfventyr är alt befara, hvilket, hvad Riksgälds-Contorets ifrågavarande creditiv angår, Utskottet, såsom sagdt, medgifvit vara förhållandet.
Riksgälds-Contoret är icke belåtet med eventuela anslag eller creditiv.
Det måste bestämdt känna, hvad det har för sina utgifters bestridande alt påräkna, och ett när som helst uppsägbart creditiv är en osäker tillgång, som alldeles icke uppfyller det åsyftade ändamålet.
Då den för Riksgälds-Contoret ifrågasatte restriction icke skulle blifva allmän, utan deremot, såsom anmärkt är, vissa creditiv, af mera enskild natur, förklaras ouppsägbara, synes sådant vilja utvisa, huru mycket det enskilda interesset förmår göra sig gällande framför det allmännas.
För Riksgälds-Contorets enskilda behof och utgifter beräknas ogh anslås af allmänna bevillningen hvad som erfordras, och creditivet i Banken är egentligen behöfligt för att sätta Contoret i tillfälle, att, till Statsbehofvens fyllande, hålla Stats-Conloret tillhanda erforderlige förskott på anslaget utaf denna bevillning; men genom saknad af sådane förskott skulle möjligen Statsmachinens gång blifva uppehållen eller rubbad, hvaraf Rikets Ständers sammankallande åter skulle kunna blifva en påföljd: och delta vill man göra beroende af en votering inom Banco-Styrelsen, der möjligtvis, liksom hos lior till Banco-Ulskottelt Utlåtande N:o 16.
35 cn och annan Utskottets Ledamot, den lankan kunde blifva rådande, alt Riksgäkls-Contorets crediliv i första rummet borde uppsägas.
Enligt min öfvertygelse bör således creditivel för Riksgälds-Contoret, under förut stadgade vilkor, få i Banken begagnas intill nästa Riksdag, ulan det förbehåll af uppsägning Utskottet dervid lästat; och skulle BancoStyrelsen pröfva penninge-ställningen påkalla indragning af creditiven, torde bland andra en sådan indragning företrädesvis böi’a träffa t. ex.
JernContorets creditiv, hvilket lärer tillkommit först vid 1818 års Riksdag och endast tjenar att öka Jern-Conlorets redan egande betydliga förmögenhet, enär Bruks-näringen förut utan creditiv med förmon kunnat bedrifvas; hvaremot, och om Riksgälds-Contorets creditiv skulle blifva en blott precair utväg, Bevillningen nödvändigt måste, till Landets kännbara betungande ökas, med ett mot samma creditiv ungefärligen svarande belopp, helst då delaktighet i Bankens årliga vinst ej mera är att påräkna och Contoret hädanefter kommer att graveras med ränta för Slals-Verkets skuld till Banken 4,4°°,oooo R:dr.
Icke lycklig att ens hafva förmått utverka tillstyrkande af förmonligare uppsägningsvilkor, än för Cassa-creditiv i allmänhet blifvit föreslaglie, eller att få bibehållet det i Finance-Afdelningens utlåtande intagne uttryck, att uppsägning blott vid oundgängeligt behof komme i fråga, har det blott återstått för mig alt reservera mig mot Utskottets beslut, med anhållan, alt min yttrade serskilda tanka mätte åtfölja Utskottets Betänkande, lill det afseende detsamma hos Rikets Ständer kan anses förtjena.” Af Herrar Landshöfdingen af Wingård och Doctor Hvasser'.
”Vi instämma uti Herr Cancellie-Rådet Bruncronas reservation.” Af Herr Helsingius: ”Emot Utskottets tillstyrkan i 36 punkten får jag mig reservera, så vidt den rörer de 88,000 R:dr, som å Riksgälds-Contorets Obligationer från i835 års början komma att årligen afbetalas, hvilka medel jag anser böra användas till inköp af usländska fondpapper, på sätt Herr General Lefréns förslag, bifogadt Utskottets Betänkande N:o 6, (pag. 14) innehåller, samt får härvid allenast åberopa de skäl, hvilka för samma förslag blifvit anförde.” Af Herrar Hof-Marskalken Hammarhjelm, Landshöfdingen af Wingård , Doctor erne Hvasser, Engeström _, Elfström och More'n: ”Vi instämjma uti Herr Helsingii reservation.” Serskild mening.
Af Herr Wedberg. ”Den mängd anmärkningar, sora, vid föredragning 36 Hor till Bcinco-Vtskottets Utlåtande N:o 16. i Riks-Stånden af Banco-IJtskoltets Betänkanden N:s 6 och 8, skelt, och sorn i flesta fallen instämma med andan och rigtningen af mina mot samma Betänkanden i Utskottet afgifna reservationer, ålägga mig pligten alt, vid återremissernas besvarande, ännu närmare utveckla, hvarföre jag anser nödvändigt, att, i stället för en allmän precipiteradt vidtagen realisation, föreslå mera milda åtgärder, som likafullt afse och förena alla på billiga anspråk stödda interessen, ehuru skiljda eljest dessa sinsemellan än må vara, och som, icke afvikande från Konungens och förra Ständers redan vidtagne beslut eller från de dermed afsedda ändamål, likväl försäkra löntagaren och capitalisten 0111 skydd och belåtenhet, samt befrämja för jordbruket och för öfriga productiva näringar bekymmerfri verksamhet samt deraf härflytande bestånd och framtida förkofran.
Det är i all välbeställd samhällsordning ett oeftergifligt vilkor, hvad penningen beträffar, den må bestå af metalliskt eller pappersmynt, att den bör finnas inom landet tillgänglig, och ökas i den mon som folkmängd och näringar tillväxa, samt alt dess, såsom numerair och liqvidalionsmedel, egande värde bör stå till varornas i ett jemnt, så litet som möjligt, omvexlande förhållande.
Finnes detta vilkor ouppfyldt, så lider, aftynar industrien, och detta, gånget till högre grad, skall ofelbert leda till en för alla rättsförhållanden och den bestående ordningen vådlig utgång; ty hvarje verksam närande medlem i samhället, han må vara Jordbrukare, Bergsman eller i andra hänseenden förädlande naturens alster, måste alltid med tillförsigt kunna påräkna, att, när produclionen af hans vara är fulländad, hon inbringar, till förut calculerade nu bestående försäljningspris, genom handeln, full ersättning för derå nedlagde kostnader och för producentens försörjning, samt ett öfverskott dessutom, att öka landets capitalmassa , ur hvilket öfverskott räntor till penninge-egaren samt alla anslag till Statsutgifter och tili aflöningar måste ursprungligen hemtas.
Det slår äfven fast, att penningeräntan till den icke arbetande capitalisten bör befinnas i en billig lägre proportion till vinsten, som den flilige näringsidkaren upphemtar af capitalets användande, emedan eljest, om penningen blir rar och dyr, om varorna efter hand derigenom falla till vanpris, och den arbetande näringsidkarens bemödanden inbringa förlust i stället för vinst, mäste hans verksamhet nödvändigt afsvalna oell minskas, samt en allmän aftyning och sjukdomstillstånd inom Staten uppstå.
Äfven capitalisten skall då på osäkra gäldenärer, vid försäljning af deras fasta och lösa egendom, äfventyra sin förmögenhet, och sålunda folkets välstånd under alla synpunkter mer och mer försvinna.
Jior till Banco-Vtshottets Utlåtande N:o 16. 37 Dessa sanningar få, efter min tanka, på intet sätt lemnäs ur ögonsigite, då man nu går att söka tillvägabringa en så vidt ingripande åtgärd, som den, att i landets inre rörelse införa silfvermynt i stället för pappersmynt, af hvilka det förra har egenskapen att äfven utgöra ett verldsmynt, gångbart i alla länder, hvaremot det senare åter varit gångbart endast inom oss sjelfva.
Förflutna tiders erfarenhet, den vi äro skyldiga rådfråga, har visat, att fordna realisationer i Sverige haft föga bestånd.
Den metalliska tillgång, som vid deras början varit i Banken samlad, har efter hand försvunnit och gått till utrikes ort, och man har under tiden måst för rörelsens underlättnad tillgripa ånyo pappersmyntet.
Så var händelsen efter 1777 års realisation.
Den från början samlade metalliska fonden var år 1799 så medtagen, att Banken icke egde i behåll mer än 1,260,000 R:dr Specie; och ända från 1788 hade de då införda Riksgäldssedlarne småningom utträngt Speciemynlet ur rörelsen.
Den metalliska tillgång, hvarmed realisationen år i8o3 började för att inlösa Riksgäldssedlarne, blef, oaktadt agio å dessa sattes till 5o i stället för 33jidels procent, som förut var afgjordt, icke längre qvarstående i Banken, än alt man måste inom Irenne år minska och kort derpå upphöra med vidare vexling; hvarefter Banco-sedlarne, hvilkas antal efter 1809 års Regementsförändring ansenligt föröktes, nu i 28 års tid utgjort landets enda rörelse-capital.
Det är visserligen sannt, att nämnde pappersmynt, Riksgäldssedlarne, för deras lid, och Bancosedlarne för sin, icke i allt uppfyllt de egenskaper man fordrar hos penningen, hvilket medfört många olägenheter; men det tan icke heller bestridas, att denna skapning af sedelmynt, när reela myntet mot behofvet i den inre rörelsens liqvidationer trutit, äfven inneburit sina fördelar.