Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t göras om förunnande åt Diligence- och Forvagns-inrättningar af sådane förmoner, hvilka utan andras förnärmande kunna dem tilldelas; hvarjemte Utskottet anser de af Ridderskapet och Adeln samt Presle-Ståndet, i afseende pä rättighet för Diligencer, att öfvertaga en viss del af skjutsnings-skyldigheten vid de Gästgifvaregårdar, som af dem på bestämda dagar passeras, fattade serskilda beslut vara i hufvudsaken sammanstämmande, fastän i redactionen något skiljaktige
;■ och som två Stånds beslut sålunda förefinnes i ett ämne, hvilket i Utskottets förslag ej varit inbegripet, så tror Utskottet detsamma icke grundlagsenlig! kunna förfalla, utan att Borgare- och Bonde-Stånden, hvilkas meningar i förevarande ponkt sins emel - / - 4 yl lim.
Besvärs- och Oeconomie-Utshottets Förslag IV: o if2.
Ian icke äro fullt öfverensstämmande , böra få tillfälle att yttra sig, huruvida de önska att deri instämma.
Härtill kommer, att Utskottet, som i dess senare Betänkande icke trodde sig kunna tillstyrka, att rättighet till sådane öfverenskommelse!’ om skjutsnings-skyldigheten medgåfves, emedan Utskottet befarade, att den möjligen skulle blifva hinderlig för framgången af enti’eprenaderne, nu mera, sedan frågan om dessa förfallit, deraf hemtar en grundad anledning föreslå, det förenämnde Riks-Stånd behagade förena sig om den mening, som Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet redan antagit.
Utskottet får således vördsamt hemställa, att Vällofl.
Borgare- och Hedervärda Bonde-Stånden ville biträda det af de öfrige arne Stånden i denna punkt tagna serskilda beslut, sådant det utur Höglofl.
Ridderskapets och Adelns Protocoll här ofvan finnes anfördt, äfvensom att denna redaction, såsom mest fullständig, måtte af Högvördige Preste-Ståndet antagas. 3:o Hvad serskildt angår frågan om ändringar i nu gällande Gästgif'veri-Förordningj så hade Utskottet i dess båda Betänkanden föreslagit, i n:dra punkten rörande detta ämne, ”att alla med vederbörlige resepass försedde personer och följaktligen äfven Gesäller må få begagna Gästgifvare-skiuts.”
Detta har väl blifvit afslaget af Preste-Ståndet men deremot bifallet af Ridderskapet och Adeln samt Borgare- och Bonde-Stånden; hvadan beslutet, angående 2:dra punkten, såsom af 3:ne
Stånd antaget, lärer komma att utgöra föremål för R.
H. , St:s underdåniga skrifvelse; deremot anser Utskottet i:sta och 3:dje punkterne, såsom af 2:ne
Stånd bifallne och af 2;ne Stånd afslagne, böra förfalla. 4:o Beträffande frågan ojii ändring i Rese-Reglementet får Utskottet vördsamt anföra, att Utskottet i Betänkandet N:o 98 framställt och i senare Betänkandet N:o 134 vidblifvit det förslag, ”att R.
St. borde i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes, i anseende till den föreslagna förhöjningen i skjutslegan, anbefalla all den indragning, som kan vara möjlig, uti antalet af hästar, hvartill Slatens Embets- och Tjenstemän under resor, enligt nu gällande Författningar, äro berättigade.”
Detta förslag, som Högvördiga Preste-Ståndet afslagit, bar deremot blifvit bifallet hos öfrige resp. Riks-Slånden, hvilket bifall således föranleder underdånig skrifvelse i ämnet; dock, som det af Utskottet anförde motiv för den tillstyrkte åtgärden, nemligen den föreslagne förhöjningen i Skjutslegan, till följd af R.
H, Sl:s beslut, i första punkten, förfallit, och således Allm.
Besvärs- och Occonomie-Utskottets Förslag JY:o rji. 5 sälcdes numera icke kan åberopas, så föreslår Ulskoltet, alt framställningen af detta beslut endast må innefatta en underdånig anhållan: det Kongl. Maj:t läcktes anbefalla all den indragning, som kan vara möjlig uti antalet af hästar, hvartill Statens Embets- och Tjenstemän under resor, enligt nu gällande Rese-Reglö'mente, ärö berättigade. 5:o Slutligen bär Utskottet ansett sig böra vördsamt upplysa, rörande frågan o/n Postskjutsm och Postförselns jöretling med
Diligence-inrättgarj alt framställningen uti Betänkandet N:o i34, (som i denna punkt afviker från det förut afgifne Betänkandet N:o 98, i afseende på deruti föreslagen undersökning rörande Poslliemmans befrielse från deras skjutsningsskyldighet, ) blifvit afslagen af Ridderskapet och Adeln samt Presle-Ståndel, men bifallen af Borgare-Ståndet, äfvensom att Bonde-Ståndet gillat Betänkandet JN:o 98; hvaraf följer, alt Utskottets förslag i denna fråga belt och hållet förfallit.
Sådana äro de jemkningar, som Utskottet, efter så skiljaktiga och sins emellan stridiga beslut, ansett möjligen kunna på grundlagsenligt sätt lilly ägabringas.
Resultaten af dem äro i verkställigheten inga eller åtminstone obetydliga och icke svarande emot ämnets vigt.
Egentligen kunna de icke betraktas annorlunda än såsom naket framställda, lösryckta delar ur ett sammanhängande helt, hvilket förfallit och således icke kan synas.
Härtill kommer, att dessa jemkningsbeslut icke heller lära kunna anses rigtigt uttrycka den opinion, som hos Riks-Stånden i detta vigtiga ärende i sjelfva verket må anses vara rådande.
Detta torde i synnerhet gälla i afseende på den egentliga hufvudfrågan, eller den om skjutsningsbesväret och om behofvet af en nyttig reform i denna del, samt om entreprenaderne.
De förslag, som Utskottet i detta afseende framställt, hafva väl förfallit; och orsaken till den skiljaktighet i opinionen, som dertill föranledt, torde till en del kunna tillskrifvas de väsendtliga loeala olikhelerne i detta vidsträckta land, hvilka olikheter i allmänhet utgöra det egentliga skälet, hvarföre svårligen något oeconomiskt förslag lärer kunna uppgöras, sora på alla ställen vore tillämpligt.
Men deremot torde Utskottet icke mycket misstaga sig, om Utskottet antager, att den åsigt, som legat till grand för Utskottets förslag, och som af Ulskoltet blifvit utförligt utvecklad, eller öfvertygelsen om behofvet och angelägenheten afen föibättring uti skjutsväsendet, delas af pluralileten bland Riks-Ståndens Ledamöter.
Denna åsigt 6 Allm.
Besvärs- och Oeconomie-Utskoitets Förslag j\!:o 1/fs. lärer icke kunna anses vara förkastad genom Riks-Ståndens meddelade beslut, ehuru sjelfva åtgärderne, som för ändamålets vinnande blifvit föreslagne, genom beslutens stridighet förfallit.
Tvärtom torde discussionen i detta ämne äfvensom hela behandlingen deraf för öfrigt, så väl i Utskottet som i Stånden, hafva lika tydligt ådagalagt benägenheten för en nyttig reform i skjutsväsendet, som svårigheten — om icke omöjligheten — att på detta sätt åstadkomma en sådan.
Yid ett sådant förhållande och då det torde få anses vara öfverensstämmande med R.
St:s egen önskan och åsigt, att delta vigtiga ärende erhåller en mera sammanhängande och ingripande åtgärd, än som kan väntas af de obetydliga resultat, hvartill ofvannämnde redan fattade beslut kunna föranleda, så anser Utskottet sig böra begagna detta tillfälle, för att vördsamt föreslå, det Rikets Ständer i deras underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit med underdånig framställning af de beslut, som redan tillkommit, eller blifva en följd af föreslående jemknings-förslag, derjemte anhålla: att Kongl. Maj:t, med fästadt
Nådigt afseende på det ofördelaktiga inflytande, som skjutsnings-besväret i dess närvarande skick medförer, täcktes låta vidtaga sådana, efter hvarje orts locala beskaffenhet lämpade åtgärder, till en nyttig förändring i skjutsväsendet och till befordrande af de dermed i så nära sammanhang stående Diligence- och Forvagns-inrättningarne, som Kongl. Majit kan anse bäst leda till ändamålet.
Stockholm den 14 Januarii i835.
STOCKHOLM, Kongl. Ordens-Boktuyckeiuet , 1835- Allm.
Besvärs- och Oeconomie-Uiskotlets Förslag IV:o if3• I N:o i43.
Ankom till Exp.-Utsi. den 17 Jan. x835.
Förslag till sammanj enik ning af Riks-St ändens beslut i en fråga rörande Bergs- och Jer nhandt er ingen i Riket.
Utskottets Betänkande N:o io3, in anledning af väckte motioner om förändringar i Författningarne rörande Bergs- och Jernhandleringen i Riket, har, med de förändringar och tillägg ytterligare Betänkandet i samma ämne N:o 135 innehåller, Blifvit bifallet i vissa delar af 3:ne och i öfrigt af samtlige Riks-Stånden, utom hvad angår Utskottets framställning i 3:dje punkten, mom.
A, i afseende på nödige förändtungar i beskattningen för smidesrältens utöfvande, i hvilken fråga Höglofl.
Ridderskapet och Adelil beslutat, att Utskottets tillstyrkande borde utgå och i stället hos Kongl. Majit göras en så lydande underdånig anmälan: ”Rikets Ständer, som anse, att någon fullständig reglering af smidesrätlen icke med framgång kan verkställas, så vida ej i sammanhang dermed en jemnare fördelning af smidesskatten tillika beredes, samt att de, vid vissa Verk, för en del af smidet, utan tillräcklig control nu utgående högst betungande recognilions-afgifterne afskalfas, vilja i underdånighet fästa Kongl. Maj:ts höga uppmärksamhet derå, att likasom, å ena sidan, någon minskning i Kronans nuvarande intrader på det hela af jernhandteringen icke genom den fria smidesrrätlens införande får uppslå, det, å den andra, icke är Rikets Ständers afsigt alt ålägga tillverkarne någon ny eller ökad beskattning i annor väg eller proportion, än som bör vara oskiljaktig från ett ökadt smidesbelopp, lill erhållande af frihet inom verkstaden, och hvaraf det fri villiga åtagandet är hvarje slångjernstillverkare öppet lemnadt.
Rikets Ständer anse äfven att hvad af Kongl. Maj:t, på desse grunder, rörande beskattningen i Nåder föreskrifves, måtte, utan hinder för dess tillämpning under tiden, nästkommande Rikets Ständer lill pröfning föreläggas;” deremot Vällofl.
Borgare-Ståndet stadgat, att ifrågavarande period i Betänkandet borde erhålla denna lydelse: ”att Rikets Ständer anse äfven, att hvad af Kongl. Majit på desse grunder, rörande beskattningen, i Nåder föreskrifves, mätte, ulan hinder för dess tillämpning under tiden, nästkommande Ständer till gillande föreläggas;” hvarförutan i denna punkt borde inflyta elt så lydande tillägg: ”hvarjemte Rikets Ständer, i händelse de föreslagne grunderne för smidesrälten af Kgl. Majit i Nåder hufvudsakligen gillas, jemväl i underdånighet Tilja fästa Bihang till R. S. Prof. 1834 och 1835. 8-de Sami. 31 :sta llåjlet.
Besvärs- och O economie-Ut slottets Förslag IV: o 143.
Maj:ts höga uppmärksamhet derå, att likasom, A ena sidan, någon minskning i Kronans nuvarande intrader af jernhandteringen ingalunda .härigenom får uppstå, det också, å den andra, icke är Rikets Ständers afsigt, att ålägga till verkarne någon ny eller ökad beskattning i annan väg eller proportion, än som bör vara oskiljaktig ifrån ett ökadt smidesbelopp, till erhållande af frihet inom verkstaden, hvaraf det frivilliga åtagandet är hvar och en öppet lemnadt; anseende Rikets Ständer den minskade statsinkomst, som genom recognilions-smidets försvinnande uppstår, till fullo motsvaras och ersättas af den hammarskatt, hvilken i ökad nion ingår i och för fyllnadssmidet på härdarne.” Hvilket sistnämnde tillägg Hedervärda Bonde-Ståndet, som. lika med Högvördige Preste-Ståndet, bifallit Utskottets i förevarande punkt och mom. föreslagne framställning, såsom dess beslut meddelat.
Hvad Ilöglofl.
Ridderskapet och Adeln samt Yällofl. Borgare- och Hedervärda Bonde-Stånden i denna fråga beslutat befmnes sålunda i sak sammanstämmande, ehuru i redaclion något skiljaktigt.
Ridderskapels och Adelns beslut innehåller emedlertid, efter Utskottets tanka, allt hvad de arne öfrige Stånden åsyfta, äfvensom redactionen deraf torde vara den lämpligaste; af hvilken anledning, och till vinnande af öfverensstämmelse äfven i ordalag, Utskottet, likmätigt 73 §•
Riksdags-Ordningen, ansett sig böra hos R.
H. St. vördsamt hemställa: att Höglofl.
Ridderskapets och Adelns beslut, sådant det här ofvan finnes intaget, mätte jemväl af öfrige resp. Riks-Stånden, så lill innehåll som uppställning, antagas.
Hvilket dock, jemte en Ledamots serskilda yttrande, till R.
Sirs egen pröfning vördsamt öfverlemna®.
Stockholm den 14 Januarii 1835.
Reservation af Herr Hjärne> som anförde: ”alt han ieke fann enligt med Grundlagens anda, det Rikets Ständer öfverlemnade till Kongl.
Majrt alt vidtaga åtgärder till ändring i någon beskattningsfråga, sorn ej helt och hållet grundade sig på ett, af Ständerne fattadt, bestämdt beslut i hvarje del af de ifrågavarande åtgärderne, och ansåg, på denna grund, Ulskottet i 1111 förekomne fråga icke vara pligtigt enligt Grundlagen att sammanjemka Ståndens beslut, i hvad de röra en sådan del.” STOCKHOLM, Kok.gg. Ordens-Boktryckeriet , i835.
Besv. och Oecon,-Utskottets Utlåtande N\o i44* t N:o 144* Anbom, till Exp.-Utsk. den f Febr.
Utlåtande, i anledning af väckt fråga om förklaring af Kongl. Kungörelsen den 28 Augusti i834j> angående närmare bestämmande af Landtmäns och Städernes Handtverkares handels IIti en hos Högloflige Ridderskapet och Adeln väckt, samt derefter till Allmänna Besvärs* och Oeconomie-Utskottet remitterad motion, har Friherre Boije, Ludviga med anledning af Bevillnings-Utskottets vid denna.
Riksdag afgifne Betänkande, angående Städernes Salu-accis, fästat uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att den ovisshet undanröjdes, som nu vore allmänt rådande om rätta förståndet af omförmälde Kongl.
Kungörelse af den 28 Augusti 1834- Inom Bevillnings-Utskottet hade nemligen, vid behandlingen af frågan om Salu-accisen, tvänne moLsatta meningar sökt göra sig gällande, den ena: alt då berörde Författning medgaf Landtmannen att i städerne afyttra ej allenast sine jordalster, utan äfven sille egne och grannars tillverkningar "af hvad namn som helst,” så borde ock denna allmänna tillåtelse anses innebära rättighet till försäljning af bröd, dricka och kött; samt den andra: alt, enär ifrågavarande Författning tillika åberopade ”gällande Författningar,” så kunde det förbud emot försäljning af bröd och dricka samt af kött, ”utöfver" en viss bestämd qvantitet, som innefattades uti Kongl. Förordningen den 22 December i832, icke betraktas annorlunda, an såsom ännu gällande.
Och som det vore af mycken vigt, att Landtman, som ville begagna sig af den tillåtelse Kongl.
Förordningen af den 28 Augusti i834 förunnade, icke måtte äfventyra att, af felaktigt begrepp om denna Författnings rätta mening, omedvetande begå förbrytelse emot 1832 års Förordning och det förbud, som deri stadgades, föreslog Motionairen: att Rikets Ständer ville, uti underdånig Skrifvelse till Kongl. Maj:t, anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes låta utfärda en förklaring, som bestämmer om och i hvad nion det, till följd af Kongl. Kungörelsen den 28 Augusti 1834, må vara Landtmän tillåtet att i Städerne afyttra bröd, dricka och kött, äfven i mindre qvantitet.
Hiluing till R.
Brot. 1834 oc/l i835, 8 Samt, 32:dra Iläflet, t 3 Allm. Besv.- och Oecon.-XJtskottcts Utlåtande N:o 144.
Vid ärendets föredragning lill remiss hafva flere Ledamöter af Högloft.
Ridderskapet och Adeln sig yttrat samt beslridt allt afseende å motionen.
Till upplysning i målet får Utskottet vördsamt anföra: att Kongl. Maj:t, genom Kungörelsen af den 28 Augusti 1834, så vidt derom nu är fråga, ”till förekommande af den skiljaktiga tillämpning, gäldande Författningar, angående Allmogens frihet att föryttra sin afvel och ”sina tillverkningar, dittills varit underkastade,” i Nåder för-klal at, att Landtmän, till följd af gällande Författningar, ej må förmenas hvarhelst på Landet och i Städerne, äfven vid tillfällen, då frimarknad ej hålles, föryttra deras och grannars afvel och af dem åstadkomne tillverkningar af hvad slag som helst, mer eller mindre fulländade; dock utan rättighet för Landtmän att för egen räkning idka handel med andra inköpte landtmannavaror och tillverkningar, än sådane, med hvilka, genom serskilde Författningar, frihandel är medgifven; att detta, jemte öfrige i Kungörelsen befintlige stadganden, tillkommit i anledning af Commerce-Collegii underdåniga skrifvelse den 26 Augusti i834, hvaruti Collegium, med föranledande af invånarnes i en Församling af Hallands
Län gjorda anhållan att fritt få afyttra sine slöjdealster, och för att förekomma den skiljaktiga tydning af gällande Författningar, angående Allmogens rättighet att sälja sin afvel och sina tillverkningar, som lios olika Embetsmyndigheter ej sällan egde rum, hemställt, att desse Författningar, genom utfärdande afomförmälde Kungörelse, malte upplifvas, samt jemväl uppräknat samma Författningar, nemligen 1:0 den i 2 §. af Kongl.
Resolutionen på Städernes besvär den 28 Aug. 1727 gifne förklaring, att Allmogen ej kunde förmenas alt sälja så i Städerne som på Landet hvad de sjelfve arbetade och förfärdigade; dock utan rättighet för Allmogen att köpa slika varor af hvarandra och dem sedermera till salu hålla; 2:0 Föreskriften i i8:de §. af Instructionen för Landshöfdingarne den 4 November 1704, som tilläde Allmogen rättighet att, utan erläggande af gérnings-öieafgift, föryttra den tillverkning af smide, laggkäril och hvad eljest mera en eller annan bland Allmogen med slöjdom sinom göra kunde och till sitt uppehälle behöfde; 3:o Stadgandet i 8 §. af Kongl. Resolutionen på Allmogens besvär den 12 December 1734, hvarigenom blifvit bifallet, att de af Allmogen, som idkade handaslöjder i jern- och trädredskap, som de kunde afsätta så väl i Städerne som hos deras grannar n Landet; fingo slippa att derföre betala gernings-ören till nästa Städer; och 4;’> Förordnandet i 4 §• af Kongl. Maj:ts försäkran och stadfästelse ä Allmogens fri- och rättigheter den 4 April 178g, deruti Allmogen erhållit tillåtelse att derefter, Allm.
Be sv. oc/i Occoti.-Urskottets Utlåtande N:o 144» 3 på enahanda sätt som ditlils varit beviljadt, inom Riket föra och afsätta sin egen och sina grannars afvel och slöjder, men med förbud för Bonde att af andra köpa deras afvel och varor, för att deraf göra upplag, de händelser dock undantagne, der sådant genom serskilde Författningar vore tillåtet; samt att, sedan, genom Kongl. Kungörelsen den 3i Augusti i8i5, blifvit upplifvadt stadgandet i Commerce-Collegii Kungörelse den 3i Maji 1790, att alla ätbara eller viclualie-varor, som till Städerne införas, icke må hållas till salu i ringare partier, än lispund, fjerding och stycketal, efter hvarje varas serskilda beskaffenhet; samt, enligt Commerce-Collegii Kungörelse den i3 Mars 1826, Landtman blifvit tillåtet att så väl lill Slockholm som till andra Städer, der Slagtare äro antagne, införa och försälja färskt kött i hela, halfva och fjerdedels kreatur; så har Kongl. Maj:t, genom den i motionen åberopade Kungörelsen af den 22 December 1882, i anledning af Rikets Ständers underdåniga hemställan och efter inhemtande af Magistraternes och menige Borgerskap ens yttranden, huruvida de ansåge förmonligare, att dåvarande förhållanden i afseende å rättigheten att i Städerne tillverka och försälja bröd och dricka samt i större och mindre partier till salu hålla färskt kött,, mätte fortfara, eller att nämnde tillverknings- och försäljningsrätt lemnades fullkomligen fri, så väl för Städernes invånare sjelfve, som för Landtmannen, i Wäder förklarat, att, emot Salu-accisens upphörande, nyssnämnde förnödenhets-artiklar lingö, af både landtman och andre personer, till hvad qvantitet som helst föryttras i 37 uppgifne Städer, samt att i 11 andra Städer, hvarest införsel och försäljning af färskt kött dittills varit eller då blifvit af desse Städers invånare Landtman medgifven, samma frihet skulle framgent ega ruin; och borde på framdeles skeende pröfning, efter sig företeende omständigheter, ankomma, huruvida och i hvad moa ifrågaställde tillverknings- och försäljningsrätt kunde i flere än berörde Städer medgifvas.
Efter att sålunda hafva meddelat de upplysningar, som för en fullständig kännedom af detta ärende varit nödige, får Utskottet vördsamt yttra, att då icke sig visat, det ifrågavarande Kungörelse af den 28 Augusti i834 blifvit, hvarken i det af Motionairen uppgifne, eller i annat afseende, af olika Embetsmyndigheler skiljaktigt förstådd och tillämpad, anser Utskottet ej heller skäl vara för handen att till Kongl. Majit ingå med underdånig anhållan om någon förklaring öfver samma Kungörelse, samt hemställer fördenskull, att Friherre JBoijes motion må förfalla.
Hvilket dock tili Rikets Ständers egen pröfning vördsamt öfverlemna®.
Stockholm den 7 Febr. i835. * STOCKHOLM, i835, lu»s J. A. WuiDen. v Allm.
Lesv. och Oecon,-Utskottets Utlåtande N',o i4j» i N:o i45.
Ankom till Exp.-Utsk. den 11 Febr.
Utlåtande, i anledning af väckt motion, om tillägg och förändring i nu gällande Quarantaines-Förjattningar, samt om inrättande af en fullständig quarantaines-anstalt vid Rikets östra kust.
Uli ett till Höglofl.
Ridderskapet och Adeln ingifvet memorial, som till Utskottets handläggning blifvit remitteradt, har Herr Crusenstolpe, M., under åberopande af 56 §.
Riksdags - Ordningen , förmält sig vilja till Rikets Ständers b.epröfvande framställa ett ämne, för hvilket invånarne i södra orterne af Riket skola uttryckt det högsta interesse och länge fruktlöst sökt en organ.
Motionairen har vidare anfört, att, efter den kännedom man eger 0111 cholera-farsotens härjningar inom fäderneslandet förlidet år , måste uppmärksamheten odelad vara egnad åt smittans utestängande från landet, i hvilken mening han^förmodat finna sig understödd af de Riksdagsmän, sorn hysa en opinion, öfverensstämmande med Kongl.
Brefvet den 22 sistlidlie September, om spärrningars upphäfvande inrikes, hvaraf bör följa, att cholera-smittan, inkommen till någon ort af Riket, får sprida sig till allat, och om än nödige försigtighetsmått skenbart förorsaka kostnader för importören samt följaktligen ökade pris å en eller annan artikel, men dymedelst säkerhet till lif och en i andra afseenden lifligare rörelse befrämjas, synas desse fördelar rikt ersätta de antydde olägenheterne.
Quarantaines-Förordningen den 7 November 1S06 voro, i dess 17 §., tryggande föreskrifter lemnade, hvilka efterlefdes en tid, då choleran rasade i flera grannstater; men genom Kongl. Förordningen den *7 Mars i83a inskränktes quarantaines-tiden för fartyg, kommande från smittad ort, till tio, och seglingstiden till fyra dagar, hvilken senare i 1806 års Förordning
Tar bestämd till trettio dagar, och i Kongl Quai antains-Commissionens Kungörelse den 17 Junii 1831 nedsattes till 8 dagar; äfvensom 5 §. i i832 års Författning innehåller, att fartyg, som kommer från utländsk ort, må, då samma ort ej i Sverige är förklarad för smittad, anlöpa Svensk hamn, utan BiÄung till R.
Vrot. 1834 oc!l e835, 8 Sami, 33:dje Häftet.
I * Allm. Besv.- och Oecon.-U t skottets Ut låt ande N:o r45. ratan att hafva besökt quarantaines-inrättning.
Att ändamålet med desse senare föreskrifter sistlidet år förfelats, och att den då inträffade olyckan äfven hädanefter kommer att förnyas, skall, enligt Motionairens förmenande, befaras af alla, hvilka ej föreställa sig, att cholera-sjukdomenj, deraf Sverige tillförene aldrig varit hemsökt, utvecklas af sig sjelf, jemväl på jordklotets nordliga trakter, helst den öfvertygelsen skall af många delas, att choleran inkommit till Götheborg och Stockholm från Hull i England.
Såsom en brist i lagstiftning har Motionairen jemväl anmärkt, att ansvars-hestämmelse saknas för underlåtenhet af den i 2 §. af 1806 års Quarantaines-Förordning Handels-Agenler och Consuler ålagda tjenstepligt, att, så snart smittosam sjukdom utbrustit inom deras district, derom till Kongl.
Commerce-Collegium insända rapport; likasom det skall vara fara värdt, att Consuler, i senare tider utnämnde och serdeles ntländningar, sakna kännedom om denna del af deras åligganden, åtminstone torde en af desse omständigheter böra få antagas såsom orsak dertill, att t. ex. Coniin er ce-Collegi i Kungörelse sistlidet år, om eholerans utbrott i Spanska, Portugisiska och till England hörande städer utfärdades två eller tre veckor senare än berättelse derom funnits att läsa i Svenska Tidningar, och hvaraf följt, att fartyg från smittad ort kunnat i Svensk hamn inkomma, utan att behöfva anlöpa quarantaines-plats, eller dit få afvisas; och skall det till och med påstås, att Skepparen Bias från Hull, om bord på hvars fartyg choleran i Stockholm först utbröt, haft rent sundhets-pass, samt att han ej skall uudergått quararitalne, fastän orten derifrån han korn var för smittad misstänkt.
Yid sådane förhållanden har Motionairen ansett tiden vara inne alt föreslå, det Rikets Högloft.