Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och när Rote-indelningen, efter sådana principer, fortsattes, inträffade, hvad som naturligen borde inträffa, alt, i Vestra delen af Länet, sorn beslår af slättland med större byalag och der hvarje hemmansnummer till stor del består af hela mantal, i allmänhet ägande proportionaliter vida högre räntor än skogstrakternas hemman, uppkom ett betydligare belopp af öfverskotts-räntor, som ännu i denna stund utgå contant (med beräkning af 3 Daler på Rrdrn) till hjelp och fyllnad för Rusthållarné i Östra Fögderiet.
Och sedan varuvärdet nu mera så betydligen förändrat sig i förhållande till penningarnas, att den stadgade kontanta ersättningen på intet sätt motsvarar den effektiva kostnaden af Båtsmannens underhåll, följer naturligen häraf, att de Rotar äro hårdt och orättvist betungade, som utgöra Båtsmän, underdel de, som endast betala sin Ränta i kontant, njuta en obillig lindring.
Det är detta förhållande, som föranledt den opinion, att Blekinge Län är högre betungad t med Rotering än andra Provincer och att denna Rotering är ojemnt fördelad och således fordrar både nedsättning och jemkning.
Derom har vid flera föregående Riksdagar klagan blifvit förd, till dess densamma billigades både af Rikets Ständer och af Eders Kongl. Majit, hvilka genom gemensamt beslut stadgade, att en Roterings-jemkning borde, efter vissa fastställda grunder verkställas på ett sätt, som åsyftade de öfverklagade olägenheternas afhjelpande.
Denna jemkningsförrättning företogs äfven af dertill utsedda committerade redan år 1822; men i följd af de många klagomål, sorn i besvärs-väg yppades emot committerades åtgärder, och hvarigenom fördelarne af hela jemknings-resultatet framställdes i en ganska tvifvelaktig dag, har verkställigheten allt hittills blifvit uppehållen, under det sjelfva rattsgrunden för jemkningsförrättningen blifvit ifrågaställd; och det lärer vara först innevarande år, som Eders Kongl. Majlis förnyade
Nådiga beslut blif> ämnet fattadt utan att ännu hafva kommit till Länsstyrelsen eller Läneis innevånares kännedom.
-44- Frälse Båtsmännen utgöra blott 27 man, sedan fördubblingen med 1810 upphörde.
De underhållas, utan all befrielse från Jordeboks- och Hemmantals-räntan utaf £)4 §|:dels mantal, hvaraf något mer än 3 hela hemman belöper sig på hvarje Båtsman.
Hela Båtsmans-styrkan är fördelad uti 3;ne Kompanier, nemi. lista med 514 2:dra med 491 3:dje med 522 Summa 1627 Man.
Båtsmannens rättigheter bestå af årlig
Lön, Gång-kläder, Spannemål, Sängkläder, samt bebyggd torplägenhet, hvilka alla prestationer, i förening med tegan, antagas uppgå till omkring 75 R:dr Banko årligen för hvarje karl.
Af ofvannämnda Rotar eller Nummer äro a36 vaara ta; nemligen m Numror vid irsta, gi vid aldra och 34 vid 3:dje Kompaniet, hvilken vacance-frihet grundar sig på Kongl. Brefvet den — Juli 1823 oeh åtnjutes emot erläggande af vacanee-afgift, 8 R:dr Banco årligen, på det sätt att denna förmån förflyttas på det senast ledig blifna Numret, hvaremot det som längsta tid varit vacant hör anskaffa karl, då vacancerne öfverstiga förenämnda antal.
Att Krono-utskylderna i allmänhet äro betungade, må ingalunda bestridas, hälst det är uppenbart, att hvarje Jordbrukare, som från dem njöte befrielse, befunne sig i en lyckligare, åtminstone en lättare belägenhet; men ingalunda har jag skäl att tro, det dessa utskylder äro till den grad tryckande, att de, inom denna Provins utgöra hinder för Landtmannens trefnad och välstånd.
Tvärtom visar dagliga erfarenheten, att hvarje Jordägare, sora innehar tillräcklig hemmansdel för att derå äga verklig besutenhet, kail, om lian vårdar sitt jordbruk med omtanka, flit och hushållning, icke blott med lätthet utgöra sina allmänna onera utan äfven förvärfva välstånd och förmögenhet.
Endast för drinkaren och misshushållare^ eller för den som har ett så ringa jordbruk, att deraf möjligen kan lifnära sig och hushåll, blifva utskylderna, liksom hvarje utbetalning, tryckande och svåra så att executiv åtgärd ofta måste anlitas till deras uttagande, dervid fattigdomen och egendomens förstörelse alltid tilltager; men orsaken härtill ligger / - 45 - icke uti utskyldernas höjd, utan i contribuentens totala oförmåga att utgöra äfven den ringaste afgift, hvilken åter alltid måste inträffa, när hans jordbruk antingen är för inskränkt eller för mycket vanvårdas för att lämna något öfverskott.
Det må härvid icke förgätas, att sedan de från utåldriga tider stadgade böterna för försummelsen att erlägga Krono-utskylderna vid utlysta Uppbördsstämman, försvunnit, indrifningen deraf blifvit i betydlig män försvårad för Krono-beljeningen, äfvensom förluster för Kongl. Majit och Kronan deraf icke sällan uppkomma.
Ofta fördröjer den skattskyldige erläggandet af sin skatt mera af tredska än af behof, när han vet att detta dröjsmål ej bereder honom annan påföljd, är en ökad beqvämlighet, nemligen den, att Krono-Betjenten nödgas hemresa i hans boning och der affordra honom hans tribut, utan att vara berättigad lill ringaste ersättning för detta tröttsamma besvär, hvarmed både Fogdar, Länsmän och Krono-Fjerdingsmän nödgas sysselsätta sig under hela Februari, Mars och April månader, ofta ulan att några betydliga utmätningar dervid någonsin ifrågakomma.
Det bär, under sednare åren, oftast inträffat, att, efter uppbördstämmans slut i Januari eller början af Februari månad, restantierna i Länet utgjorde 80, ända till 87,000 R:dr (Städerna inberäknade) som sedan måst på ofvannämnda
Sätt indrifvas; och det tål intet tvifvelsmål, att om denna de skattskyldigas tredska vore förenad antingen med någon lämplig plikt eller ock helldre med skyldigheten att på något sätt ersätta Krono-Beljeningens resekostnader och besvär, skulle mängden ej ådraga sig dessa påföljder, utan i råttan tid, vid. de utlysta uppbörds-slänimorna; godvilligt fullgöra sin pligt.
Nu händer emedlertid att, då den executiva indrifningen omöjligen kun bos elen stora ^längden restskyldige medhinnas af Krono-Fogdar och Länsmän sjelfva, dessa mäste anförtro sig åt sina Fjardingsman, hvilka åter till sitt biträde anlita Under-Fjerdingsmän och såkallade Skjuts-Rättare.
Härigenom komiker Uppbörden uti mindre pålitliga personers händer, hvilka , då de sakna aH laglig rätt till ersättning för sitt besvär, söka den på olagliga vägar, i de, för ensidig vinst, ge oriktiga bevis om bristande tillgång och såmedelst undansnilla Kongl. Majit och Kronan dess rätt.
Den controll häremot sorn ligger uti afkortnings-längdernas verification å allmänna Socknestämmor oftast ganska opålitlig; och ehuru man hav i Länet sökt skärpa vedel - - 46 - hörandes uppmärksamhet och äfven lyckats upptäcka skamlösa underslef., saknas icke anledning att befara det mångå rådane, oupptäckta, undfalla den controllerande uppmärksamheten, Politie.
Inom Länet dinnes, 'Utom de anie KronoFogdarne, eedast Sex under dem lydande Länsmän, hvilka hafva sig till biträde så kallade Krono-Fjerdingsmän, en eller flere i hvarje socken, hvilka antingen förordnas af Kronofogden eller lourvis bestridas af alla dertill skickliga hemmansägare.
Dessutom finnas arne LandsFiskaler och i Ronneby köping en af Eders Kongl. Majlis Befallningshafvande förordnad Polis-Uppsyningsman.
Inom Tvings Socken var, under några år, förordnad en särskild Polis-Gevaldiger; men det liufvudsakliga af hans bestyr bestrides numera genom vakthållning af Socknens egna innevånare, under Kyrko-Rådets inseende.
För allmänna ordningens vidmakthållande på landet, möter ett väsentligt hinder uti Krono-Betjeningens inskränkta antal och usla .-aflöning, hvartill må hända äfven bör läggas
Författningarnas obestämdhet i frågan örn gränsorna för Lans-Styrelsens förmanskap, hvarigenom dessa Läns-Styrelsens organer äro ställda i ett oberoende, som betydligen förlamar äfven det mest lefvande meli upplysta nit.
Ren -ena eller den andra af dessa omständigheter hafva af Läns-Styrelsen härstädes blifvit öitegade.
Ett ökadt antal Länsmän äfvensom all Krono-Betjeningens yttre aflöning föieslogs redan 1826, och i frågan om Län-Styrelsens förmanskap bär jag innevarande år gjort en underdånig framställning, sorn dock endast lärer .blifvit remitterad till Kongl.
Kammar-Collegium. för att iakttagas vid -det förslag till nya Instrucfioner för Lånesta t S-E mbets män nen, som samma Kongl. Kollegium fått sig uppdraget ali utål beta.
1 full antagandet deraf är lika osäkert och aflägset, som hoppet om bättre a oning, 'qvarstå ock alla de gamla olägenheterna, som sätta hvarje
Länsstyrelse otur tillfälle att verksamt befordra hvad som likväl räknas bland dess vigt,gaste och angelägnaste skyldigheter.
För att tillvägabringa c ning oci reda inom Tullväsendet, som så länge utgjorde ett mål för allmänna hånlöjet, bär man erkänt nödvändigheten af betydligt ökad, val löna , verksam och val disciplinerad bevakningspersonal.
Det har lyckats detta verks Styrelse, att tillvägabringa en reorganisation, hvars nyttiga inflytelse icke vidare är tvetydig; men ehuru denna detaille endast, rörer en en - __ 4'7- _ da bråneke af Uppbördsverket, synes allmänna opinionen ännu tveka om den lika vigtiga angelägenheten att uppnå samma mål i anseende till organisationen af den Styrelsepersonal, sorn1 utgör den egentliga Landt-Regeringen, som icke blott besörjer Rikets-väsentligaste uppbörds verk, utan äfven har att vårda allmänna ordningen-- och- säkerheten, alla de förmåner, sorn utgöra- Sämhällslifvets Bestämmelse och ändamål..
Det bör i sanning väcka förundran, att under det hvarje Landets innebyggare inser och bläste erkänna Krono-Betjeningens oumbärlighet, under det han påfordrar hans biträde till skydd' eller hjelp vid hvarje påkommande händelse och ser hans verksamhet oafbrutet' fortgå det ena året efter det andra,, man likväl med ett slags- hatfullhet och* ovilja, betraktar dem endast som Bondens plågare och vill beröfva dessa tjenstemän alla anspråk på Samhällets omsorg om dess helioder, icke inseende att det ligger i naturen af deras befattning att utfordra det allmännas rätt då det kommer i strid med det enskildtas.
Det är under sådana förhållanden, som hvarje Läns-Styrelse, hvilken nitälskat för allmänna ordningens vård, sett sig nödsakad att genom municipala anstalter söka ersätta hvad samhäUsmrättningens ofullkomlighet lernnat ohulpen Sålunda hafva, äfven inom detta Län, Byordningar blifvit utfärdade, Byålderman tillsatte, och särskildta Polisförfattningar i olika Socknar, med fästad t afseende å locala förhållanden, föreslagne och antagne; Men dessa mått och steg äro i allmänhet otillräckliga , i brist på controll öfver efterlefnaden.
Folklynnet är ock visserligen icke ännu mognadt för införandet af municipala anstalter.
I Vissa Socknar, der nitiska och upplysta Pastorer förstått med klokhet ananda tillämpningen af dylika åtgärder, hafva de medfört någon nytta; 1 längden har den alldeles förfelats.
Det ligger ock i naturen af enskifta öf^erenskommelser, att man tror sig lika frivilligt kunna glömma eller frånträda efterlefnaden som man ägt åtaga sig den, hvarföre ock dylika öfverenskommelser sällan hinna öfverlefva sin egen verkställighet; och i allt fall kan man icke förvänta af den enskildte, att han skall ikläda sig det förhatliga kallet att vara väktare öfver sina grannars hemseder och enskifta ehaad.
Det fordras, utan tvifvel, härtill den offentliga myndighetens anseende och tvång, hvarförutan alla beslut och tillgöranden stanna vid fromma öUskn stone ingar.
Det är ock derföre, som en Länsman i hvarje Socken åtmini hvarje Pastorat otvifvelaktigt vöre ett väsentligt vilkor för vinnandet - 48 - af den fullständighet i offentliga' styrelse-maktens besörjande, som tidens kraf och Blekingska folklynnet påkalla.
Hvad som, i sin mån, otvifvelaktigt skulle, i anseende till denna provins, vara af väsentlig vigt för sedligheten och leda lill mångfaldiga fördelar, vore en klyfning af de större Socknar, som redan äga Capeder, förmedelst Capell-Lagens förvandlande till
Annexer och dessas förseende med der stationerade Prester, som tillika vore Skol-Lärare, ett ämne, sorn jag redan i början af denna underdåniga Berättelse vidrört.
Länet äger i synnerhet fyra Socknar, der detta behof inträffar, nemligen i Medelstads Härad:
Fridlefstad och Tving; i Bräkne Härad:
Hoby; och i Listers Härad:
Jemshögs Socken; af hvilka de frenne förstnämnda redan äga Capeder, nemligen inom Fridlefstads Socken:
Sillhöfda, inom Tvings Socken: Eringsboda, och inom Hoby Socken: Öljehult.
I afseende på det förstnämnda eller Sillhöfda, har frågan redan blifvit väckt, genom mitt till Eders Kongl. Maj:t aflåtna underdåniga Memorial af den a5 nästlidne April, föranledt af Capell-lagets egen underdåniga framställning så väl örn angelägenheten alt erhålla Gudstjenst vid Capellet hvarje
Söndag som ock rörande några andra dermed gemenskap ägande omständigheter.
Deraf inhämtas, att Fridlefstads Socken består af 54 T?_dels mantal, kringspridda på en rymd af omkring Jdels mils bredd och 3:ne mils längd, med en folkmängd af 3yoo personer; att Moder-Kyrkan är belägen i nedra delen och Capellet deremot i den öfra, att den del af Socknen, som utgör Capell-laget, består af nära \\ hela mantal, är glest bebyggd och derföre har lång väg äfven till Capellet; alt innevånarne derstädes, för att bereda sig utväg till hållande af Gudstjenst på närmare håll, tippfört Capellet på 1740-talet, utan inskränkning af de skyldigheter dem åligga till Moder-kyrkan, att de nyligen användt betydliga kostnader för uppförande af en Tornbyggnad vid Capellet, samt att Gudstjenst i detta Capell likväl endast hålles hvar tredje eller fjerde Söndag, hvilket beror på Pastors i församling611 välbehag.
Eringsboda Capell-lag, som är beläget på iSdels mils afstånd från Moderkyrkan Tving, består af 22|dels mantal.
Capellet derstädes uppfördes, med behörig tillåtelse, 1736 och 1737 samt invigdes 1738, vid hvilken tiel Gudstjenst derstädes förrättades endast hvar fjerde söndag; meli i följd af öfver - ~ 49 *” Öfverenskommelse, i sednare åren afslutad, emellan Pastor och Capell-laget hålles numera Gudstjenst hvarannan Söndag eller helgedag, så vida Pastor är med medhjelpare försedd, hvilken öfverenskommelses iakttagande dock beror på hvarje ny Pastor att underkasta sig eller icke.
Öljehulls
Capell uppfördes 1754 och år 1773 anlades ock begrafningsplats vid Capellet.
En af sednare tiders Pastorer ingick öfverenskommelse med Capellaget, hvilket utgöres af 9§|dels mantal, om Gudstjensts-förrättande i Capelleten gång hvarje månad, emot särskild betalning, hvilken öfverenskommelse vunnit Kongl.
Maj:ts nådiga fastställelse den 1 g Juli 1798* Att på en Söndag, efter hållen Nattvards-uppteckning verkställa communion-förhör, Skriftermål, Nattvardsgång, Predikan och en månads samlade förrättningar af alla slag, hvaribland äfven förefalla Socknebud, samt uppläsa alla de förordningar och kungoreler som under tiden utkommit, är merändels omöjligt.
Följden häraf är dock, att få eller inga kungörelser vid Capells-Gudstjensten uppläsas och att allmogen inom Capell-laget således om dem blifver i okunnighet, med mindre den anstalt vidtagas, som i Öljehults Capell-lag lärer vara organiserad, att vissa personer hafva, i stadgad tour, sig ålagt, att infinna sig i Moder-Kyrkan för att afhöra kungörelserna sorn uppläsas, äfvensom genom Pastors enskildta nit, dessa utskickade dessutom af Klockaren erhålla skriftelig ^uppsats angående de åligganden som röra Capell-byggden.
Bland de ekonomiska olägenheterna af de glesa Gudstjensterna i Capellen^ bör icke eller den omständighet förbigås, att begrafningar ofta måste uppskjutas flera veckor, hvilket, sommartiden och särdeles då smittosamma sjukdomar äro gängse, kan medföra ganska menliga följder; men af väsentligare vigt är saknaden af Religionens mäktiga inflytande pa allmogen genom täta Gudsljenster, och att orlernes innebyggare sakna all beröring med ortens Embetsman eller med hvarandra, att de sålunda äro sig sjelfva lemnade på ett sätt, som ej kan vara af nyttigt inflytande på sedligheten, enär håde barnaundervisningen vanvårdas och äfven de full växta sakna det verksamma hildnings-medlet, som inbördes umgänge och Religi°ns-väckelser gemensamt innebära.
Hvad för öfrigt angår Barnaundervisningen på Landet, så är den beklagligen ännu på en allt för låg ståndpunkt, för att lemna rum för någon Ländsk. 5-årsberättelse för Blekinge Lön. 5o tillfi idsta Heise.
Bernnad nästan uteslutande åt Presterskapets ensamma örn* sorg, är organisationen deraf helt och hållet beroende af vederbörande Pastorers nit och verksamhet, som åter begränsas af mångå individuella förhållanden.
Om, i följd häraf, vissa Socknar finnas, der denna angelägenhet blifvit med upplyst och hedrande nit omfattad, är den dock på många ställan, om ej helt och hållet försummad, åtminstone allt för otillräcklig att motsvara behofvet.
I allmänhet besörjes Barnaundervisningei* hos allmogen gonom ambulatoriska Skolmästare, som antagas af Pastor och under de årstider, då barnen ej sysselsättas vid jordbruket, förflytta sig från det ena byalaget till det andra och emot åtnjutande af vissa inskränkta förmåner lemna undervisning uti läsning, skrifning och räkning.
Endast på tvänne ställen finnas Lankasterskolor inrättade, nemligen vid Holje, der Skolhus är oppfeldt och Skolmästaren lönas af ägaren Öfversten och riddaren von Dannfelt, samt vid Hoby, der undervisningen besörjes på Socknens bekostnad.
Begge dessa skolor, äfvensom en annan i Asarum, hvilken af nu varande Pastor är organiserad och der Läraren lönas genom Räntan af ett Kapital som samma Pastor dertill donerat, hafva dock hufvudsakligen afseende på fattiga barns undervisning, i hvilket afseende de jemväl äro af ett högst välgörande syftemål.
För beredandet af en allmännare omvårdnad i detta afseende möter dock oftast ett väsentligt hinder uti allmogens liknöjdhet, dess ovilja för utgifter och dess förtrytsamhet att nödgas göra uppoffringar och inträda i omsorger för sådana som äro oförtjenta af all välvilja.
Emedlertid är det icke blott saknaden af undervisning, som i så bog grad bidrager till fattiga barns förderf, utan kanske i ännu högre grad saknaden af snart sagt ali håde fysisk och moralisk vård.
Ju mer Provin° veisållad af inhyses- och fattighjon, hvilka sakna andra utvägar
V än antingen tiggeri eller det dagsarbete de bestrida, „ S..r?r ai alt deras barn, (hvika utgöra en betydlig mängd,') sa va 1 ena som andra fallet lemnäs åt sig sjelfva, ulan annan hjelp än en e unna lemna hvarandra eller vinna af barmhertiglieten.
I hvarje Torparepiga eller koja träffar man harn, om dagarna oftast emanna, utan annan tillsyn an den en aldre bror eller syster lemnar de öfriga, eller ock kringstryka de på bygden, de yngre anförde af de äldre, och deras föräldrar synas, när det första lefnadsår^ framskridit, snart sagt afsäga sig ali förbindelse till vård örn dessa olycklige, hvilka på sådant sätt uppväxa i étt slags naturtillstånd, icke sällan behäftade med mångfaldiga håde fysiska och moraliska skador, hvilka vid äldre år bestämma dem antingen för Lasaretterne eller Corrections-Inrättningarne, eller på sin höjd till usla och odugliga tjenstehjon, hvilka med fylleriets tillhjelp snart falla offer för ett förderf mot hvilket intet skydd blifvit dem beredt, genom dessa moraliska känslor och begrepp, som väckas och utbildas mera genom en christlig uppfostran än genom något inpregladt bokvett.
Man torde invända, att det utgör hvarje Församlings skyldighet, att taga vård om sådana fattiga harn, sorn, genom vårdslösa eller dertill oförmögna föräldrars försumlighet, sålunda lemnäs åt eländet; men denna sals är icke lika lätt försvarad söm framkastad.
Församlingen kan, ock icke utan skäl, anse sig hafva gjort nog, då den afvärjt att dessa harn ej förgås af hunger, endast denna barmhertighet, hvilken oundvikligen påkallas af de tiggande barnen, medför ett icke obetydligt betungande.
För dem, som icke tigga, utan qvarblifva vid föräldrarnes boningshus, der de lifnäras genom de frånvarande föräldrarnes egen omsorg, kan församlingen icke ikläda sig den vårdnad, som föräldrarna , antingen af liknöjdhet eller behof beröfva dem.
Också skulle en så långt drifven omsorg, som hvarken af Lag eller Religion kan föreskrifvas, allt för mycket lägga hyende under den redan långt drifna obetänksamheten hos de arbetande folk-klasserna, alt ingå äktenskap utan beräkning af utvägarna till bergning.
Man torde ock, åtminstone till en början, böra vara tillfred, ställd, om allmogen inom hvarje församling kunde förmås till kostnader och omsorger för en större fullkomlighets beredande i deras egna harns undervisning och uppfostran, för hvilket ändamål fordras: 1:0 att hvarje Byalag förenade sig om en ständig Skolmästare, så att undervisningen ej heliofde> såsom nu, afbrytas under flera månader af året, hvarigenom det redan lärda lätt förglömmes; 2:0 att skolmästarne bättre lönades, så att någorlunda skickliga personer dertill kunde erhållas, i stället att de oftast bestå af försupna Båtsmän eller Under-officerare, stundom ock af personer, som offentligen lidit straff for förbrytelser: 3:o att skolhus inom hvarje byalag uppfördes och dessa försågos med tillräckliga och lämpliga skol-böcker.
För öfrigt torde det, i afseende på fattiga harn, utgöra Statens åliggande att söka genom lagar afböja sådana förhållanden, hvarigenom en folkökning uppkommer, sorn endast underhåller och befordrar det allmänna eländet.
Angående Fattigförsörjningen i Länet, ett ämne, som med det föregående äger ett så nära sammanhang, har jag redan genom memorial af den örte sistlidne
December och på grund af Eders Kongl. Majas Nådiga Circulaire af den i3 föregångne Augusti, afgifvit underdånig framställning Meri då i denna underdåniga Berättelse ingenting bör saknas, som rörer Länets tillstånd, anser jag mig böra delaf i underdånighet upprepa: att då, enligt ett år i8i5 afgifvet underdånigt utlåtande i ämnet, följande antal fattighjon, oberäknadt Städerne Carlskrona och Carlshamn, fanns år x8ii nemligen i östra Härad 322, i Medelstads Härad %6, samt i Bräkne och Listers Härader 5iy, summa *335, humös deremot år 1820 följande: i Östra Härad .....igi 1 i Medelstads Härad .... 409 i Bräkne och Listers Härader 81 i , , __J;i4I4 Att härvid hör anmärkas, hvad Jemshögs Socken särskildt angår, att utom de denna Socken tillhörande 89 fattighjon, icke mindre än r37 särskildta hushål , nied en personal af omkring 38o personer befinna sig i den fattiga e egenhet, att de af Församlingens nyligen reorganiserade fattigförsörjning mäst understödjas; att när hela Länet afses, det val vill synas, som skulle en rgt ofvanstående jemförelse, fattigpersonalen under senast förflutna 20 år oga tilltaget; men afl då Bräkne och Listers Härader särskildt betraktas, num kommer det verkliga förhållandet närmare, om samma princip för era ningen inom Östra och Medelstads Härader tillämpas, hälst tillökningen 1 lors nämnde Härader är icke mindre an 297, sora, när ofvannämnde 37o personer inom Jemshögs Socken tilläggas, gör tillsammans 6C7 personer; a“ ,?rs5ken .I1*11 väl bör till någon del söka s uti stigande fattigdom eller ti o liing lill < eras antal som sakna utväg till nödig bergning, men äfven deri, att ofvanberorde Häfder af Länet, mer än förr, äro Wide med ordenthgen organiserade fattigvårdsanstalten hvarigenom beräkningen af de behöfvande vunnit mera noggrannhet och fullständighet; att denna orsak afven förklarar den betydliga skillnaden emellan de olika Häraderna, hälst 1 hela ostra Härad och en stor del af Medelstads de fattigas understöd be - 53 sörjes på ett sådant sätt, att deras verkliga antal mindre-Olifver kändt, enär understödet endast sträcker sig till dera, som ej kunna umbära medlidandets direeta omvårdnad, då deremot de Öfrige, utan att beräknas bland, fattigpersonalen, söka sitt understöd genom deli gamla allmänna utvägen af tiggande; att erfarenheten beklagligen visar,