Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bedrifver deremot staten trafiken, så behöfver icke hela dess antal vagnar ökas för de tillfälliga behofven på en eller annan bibana.
Ågarne af de större jernvägarne i England och andra länder inköpa ofta tillstötande mindre banor.
Detta sker visserligen på många ställen för att undvika täflan i transportpriser m. m., men i de flesta fäll ligger den ekonomiska fördelen af en gemensam administration till grund för banornas sammanslående under ett och samma bolag.
Det är ganska naturligt, att statens utgifter ökas, om den skall anskaffa materielen för bibanorna, men då statsbidrag i alla fall i form af anslag eller lån emot låg ränta torde lemnäs sådana bolag, som bildas för bibanors anläggande, så anser Kommittéen, att dylika statsbidrag både skola falla sig billigare och i allmänhet medföra större nytta, om de till en del tillvägabringas genom statens åtagande att genast efter en bibanas fullbordan, emot viss ersättning, besörja rörelsen med sin materiel, då alltså en betydande utgiftspost försvinner från bolagens kostnadsberäkningar och förpligtelser.
Hushållning och enhet böra af en sådan anordning blifva en gifven följd, till ömsesidig fördel för staten och de privata bolagen.
Kommittéen föreslår derföre, att enskilda bolag, som vilja anlägga bibanor af samma spårvidd och byggnadssätt som stambanorna, må, om de så önska, äga rättighet att tillita statens materiel för sin rörelse, under efterföljande hufvudsakliga kontroller och bestämmelser: l:o.
Fullbordad bibana bör genom Styrelsens för statens jernvägar försorg undergå noggrann besigtning, innan trafiken derå börjas, till säkerhet för staten, att dess materiel icke må äfventyras på en bana af mindre tillförlitlig beskaffenhet. 2:o.
Statens jernvägsingeniörer skola tillse, att bibanan af bolaget allt framgent hålles i godt och ändamålsenligt skick, till förekommande af olyckor samt skada för statens materiel. 3:o.
Den ersättning, som tillkommer staten för begagnandet af dess materiel, utgår af inkomsterna på bibanan, innan andra utgifter deraf fä bestridas. 45 4:o.
Beloppet af denna ersättning bestämmes för hvarje år af Eders Kongl. Majit på förslag af Styrelsen för statens jernvägar och sedan bolagets yttrande deröfver blifvit infordradt. 5:o.
Bantågens antal på bibana bestämmes i förhållande till rörelsens storlek, hvarjemte tiden för deras afgång och ankomst i allmänhet rättas efter de ordinarie tågen för stambanan; 6:0.
Derest enskildt bolag för en bibana sådant önskar, äger detsamma att, efter ett års föregången uppsägning, begagna egen materiel, men med skyldighet i sådant fall till omlastning å station vid stambanan, då enskildes transportvagnar icke utan speciel tillåtelse böra få användas på statens banor, och det under inga vilkor bör tillåtas, att enskildas lokomotiver eller bantåg derå må framgå.
Sedan Kommittéen i det föregående redogjort för de grunder, som vid underdersökningarrie blifvit följda, och de allmänna iakttagelser, Kommittéen för sin del i underdånighet ansett förtjena uppmärksamhet vid bestämmandet af hufvudrigtningen för statens stambanor, samt uttalat sina åsigter om de särskilda slags jernvägar, som kunna komma i fråga att anläggas inom landet, äfvensom föreslagit vissa vilkor och bestämmelser i afseende på en del af dessa, öfvergår Kommittéen till beskrifning öfver och förslag till de särskilda stambanorna, nämligen: Södra Slam banan.
Vid 1854 års Riksdag beviljade Rikets Ständer ett anslag af 1,500,000 R:dr R:mt till påbörjande af en jernväg för statens räkning, utgående från Malmö i nordlig rigtning förbi Lund uppåt landet, på samma gång som beslut fattades om en dylik jernvägsanläggning från Göteborg mot Stockholm.
Sedan, efter gjorda undersökningar, Rikets Ständer vid 1857 års riksdag fastställt rigtningen af sistnämda jernväg under namn af Vestra stambanan, beviljades ytterligare 4,625,000
R:dr till fortsättning af de i Skåne påbörjade jernvägsarbetena ifrån Malmö intill norra ändan af Finja jon, samt 1,300,000 R:dr till förberedande arbeten på en jernväg, som skulle utgå från den nyssnämda Vestra Stambanan vid Falköping och framdeles ntsträckas genom eller förbi Jönköping mot söder genom Småland, för att förbindas med den i Skåne påbörjade jernvägsanläggningen. 46
Denna bana erhöll namn af Södra stambanan, och äro deraf för närvarande 6^ mil, eller från Malmö till Sösdala, för trafik öppnade samt återstoden emellan Sösdala och Finjasjön på den södra delen nära färdig, äfvensom största delen af terrasseringen emellan Falköping och sjön Stråken på den norra fullbordad.
För den återstående stora mellersta delen, eller emellan Finjasjön oell sjön Stråken, har någon bestämd rigtning hitintills icke blifvit godkänd likasom ej heller medel anslagits till dess utförande.
Maj:ts nådiga proposition vid sistlidnc riksdag innehåller visserligen, i sammanhang med den för rikets samtliga stambanor framlagda plan, förslag till
Södra stambanans rigtning genom vestra Småland längs Lagaåns dal; men dels ansågo Rikets Ständer de ditintills anställda undersökningarnc icke tillfyllestgörande för stadfästande af det då framlagda systemet för statens jernbanor, dels har Eders Kongl.
Majit sedermera i nåder föreskrifvit, att arbetena på Södra stambanans norra del ifrån Falköping ej borde fortsättas längre än till sjön Stråken, samt å samma banas södra afdelning från Malmö ej längre än till östra hörnet af Finjasjön, på det att dessa arbetens ytterligare utsträckning ej måtte lägga hinder i vägen för banans anläggande genom Småland i en sådan rigtning, som efter förnyade noggranna undersökningar och inhämtade statistiska upplysningar kunde finnas såväl i möjligaste måtto gagneligt för berörde provins, som öfverensstämmande med de vidsträcktare syftemål, hvilka legat till grund för Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers beslut att medelst denna bana åstadkomma en förbindelse från det norra och mellersta Sverge till dess sydligaste landskap samt deröfver med utlandet.
Det åligger således Kommittéen att i underdånighet framlägga förslag till Södra OO C ÖD o stambanans sträckning från Finjasjön i Kristianstads län, genom Småland till sjön Stråken i Skaraborgs län.
Men innan Kommittéen går att fullgöra detta åliggande, anser den sig böra meddela en kort redogörelse öfver beskaffenheten af det vidsträckta område, som den ifrågavarande Södra stambanan skall genomgå.
Detta område utgöres af landet från Blekinge och Skåne till sjön Vetterns södra ända samt intager en längd af 17 mil i norr och söder, med en bredd af 20 till 28 mil emellan Östersjön och Kattegat.
Det innehåller vid pass 400 qvadratmil och omkring 860,000 invånare, samt omfattar de frenne Småländska länen, Halland och sydligaste delen af Elfsborgs län.
Större delen bildas af sluttningen åt vester, söder och öster från de bergshöjder, som omgifva Vetterns södra ända mot de halfön omgifvande hafi
Af de vattendrag, som på denna sluttning uppkomma, erbjuda åarne Ätran, Nissan och Lagan, hvilka alla utfalla på vestra sidan i Kattegat, möjlighet till kommunikationsleder på större eller mindre sträckor, hvarförutan vatteukommu - 47 nikation kan åstadkommas i det inre omkring Wexjö genom upprensning och kanalisering af de strömmar, som förbinda Helgasjön samt sjöarne Salen och Asuen med hvarandra.
Föröfrigt saknar hela denna landvidd alla andra kommunikationsmedel från det inre, än landsvägar, hvilka i allmänhet äro backiga till följd af den i vissa delar mycket kuperade terrängen.
Från midten deraf, som infaller något norr om sjön Salen, är raka afståndet till Blekingska kusten och till Vcttern 8 ä 9 mil, samt till Östersjön och Kattegat omkring 12 mil.
Befolkningens fördelning rättar sig här som annorstädes efter näringskällornas rikedom, samt förnämligast efter jordens naturliga bördighet och de tillfällen till jordbrukets utvidgande genom odlingar, som särskilda trakter erbjuda.
Sålunda finner man kustlandet, der på en gång jorden är fruktbarast och andra näringstillfällen rikast, tätast befolkadt.
I det inre åter förekommer befolkningen mera samlad dels på 3 å 4 mils bredd från gränsen af Skåne och Blekinge, i norr genom Albo, Kinnevalds och Norrvidinge härader i Kronobergs län samt östra delen af Vestra härad mot Ekesjö och Jönköping, dels i östlig rigtning från nämde Vestra härad mot Östersjön och trakten af Oscarshamn utefter Emmådalen.
Den glesast spridda befolkningen förekommer emellan Laga- och Åtraåarne samt inom en del af Uppvidinge härad i östra delen af Kronobergs län.
De nämda tätare befolkade bygderne kunna i detta afseende närmast jemföras med sjön Mälarens omgifningar.
De utmärka också, på sätt det i underdånighet vidfogade hillänget närmare utreder, de delar af det inre landet, der jorden är bördigast och mest odlad.
Jordbruk och boskapsskötsel äro i hela landet öster om Lagadalen hufvudnäringar, samt visserligen äfven vester om nämde dal, ehuru derstädes med inskränkta undantag kämpande mot en mer än vanligt steril natur och följaktligen ej tillfyllestgörande för befolkningens behof.
De särdeles stora odlingstillfällen, som inom hela området förekomma, hafva under senare år blifvit med ifver begagnade, såväl genom utdikning af sjöar och vattendränkta marker som genom uppbrytning af högländtare områden, till följd hvaraf i synnerhet den mellersta delen af Kronobergs samt östra hälften af Jönköpings län kommit i tillfälle att årligen afyttra större och mindre qvantiteter spannmål.
Skogstillgångar finnas inom hela det inre landet, men af större betydenhet egentligen i de högre belägna bergstrakterna inom Jönköpings län, samt på ömse sidor om gränsen emellan Kalmar och de båda andra Småländska länen.
En mängd binäringar af särskilda slag, såsom hillänget närmare innehåller, sysselsätter den idoga befolkningen nästan inom hvarje del af det inre landet, likasom äfven fabriker, de flesta dock i mindre skala, öfverallt förefinnas.
Bland 48 dessa intager jerntillverkningen främsta rummet.
Den är mest koncentrerad omkring Tabergs malmberg i Jönköpings län.
Malmen smältes invid och i grannskapet af berörde malmbrott, hvaremot tackjernet tillgodogöres vid spridda verkstäder utmed Laga- och Nissa-åarne samt deras tillflöden.
Dessutom tillverkas tackjern, stångjern och gjutgods på flera spridda ställen inom Småland, såsom kartan utvisar, hufvudsakligen af sjömalmer, hvarpå tillgång finnes i de flesta sjöar.
Af det föregående, jemfördt med det statistiska bihanget och hit hörande karta, inses, att hvarken näringskällor eller idoghet att dem begagna saknas inom det här ifrågavarande vidsträckta landområdet, men derjemte leda forskningarne öfver dess ekonomiska förhållanden till den obestridliga slutsats, att hvarje öfverskott af produkter i det inre, som ej konsumeras i produktionsortens grannskap, härstädes måste möta större svårigheter att med förmån realisera, än inom de flesta andra orter af riket, i anseende till bristen på billiga transportmedel samt det långa afståndet till hafvet och de inre kommunikationslederne, på samma gång som den industriela utvecklingen af samma anledning hämmas.
Betraktar man nämligen på kartan denna stora landvidd, som saknar hvarje annat transportmedel än landsvägar och dragkraft, samt jemför densamma med det ungefär lika stora område, som emellan båda kusterna omgifver de stora sjöarne Wenern och Wettern emellan Småland och Nerike, så finner man, att det senare, med nästan lika stor befolkning, är i åtnjutande af icke mindre än fyra större kommunikationsleder, nämligen förenämda båda sjöar i norr och söder, jemte de dem och håfven sammanbindande Göta och Trollhätte kanaler i öster och vester, samt den i dessa dagar öppnade Westra stambanan från Göteborg till Töreboda vid Göta kanal, och således utan jemförelse bättre lottadt än det södra Sverge.
Småland skulle blifva lika lyckligt i afseende på kommunikationer som de mellersta provinserna, så borde det genomskäras af tvänne stambanor från norr till söder; men ehuru Kommittéen är öfvertygad, att lättare kommunikationer genom denna provins skulle utvidga jordbruket och industrien derstädes i förhållande till landets naturliga hjelpkällor och befolkningens kända näringsflit lika väl sorn inom någon annan del af riket, så har Kommittéen dock icke kunnat ifrågasätta att mer än en stambana skall komma att byggas, i anseende till de stora anläggningskostnader som dermed äro förenade; öfverlemnande Kommittéen åt framtiden att, efter föranledande af en mera utvecklad industri, genom anläggning af sidobanor mot lämpliga handelsplatser vid kusterna fylla det återstående behofvet.
Af så mycket större vigt måste det följaktligen vara, att den enda bana som kominer ifråga att utföras i denna del af landet utlägges så, att den tillskyndar dess 49 invånare och näringar den största nytta, dock alltid med hänsigt till banans för hela riket vigtiga syftemål att i all framtid utgöra dess hufvudsakligaste och enda af årstidernas vexlingar oberoende kommunikationsmedel från norr till söder och med utlandet.
Den äldre utstakningen af linien från Skåne genom Småland hade endast till ändamål att söka den på en gång kortaste och af' terrängförhållanden mest gynnade förbindelsen mellan Skånska kusten och Jönköping, utan afseende på det öfriga landet, och utfördes till en del innan något beslut om anläggandet af jernvägar för statens räkning var fattadt.
Brist på medel till vidlyftigare undersökningar för att utröna alla på frågan inverkande förhållanden förorsakade, att samma linie, utan vidare pröfning, sedermera blef bibehållen, samt att man derifrån endast sökte den beqvämaste föreningen med Westra stambanan, utan afseende derpå, att en plan emellertid blifvit uppgjord för anläggning af en östligare stambana, hvilken från hufvudstaden borde genomskära Östergötland i sydlig rigtning till förening med Södra banan inom Småland, för att i samband med denna framdeles blifva den kortaste vägen till södra delen af riket.
Dervid hade förbindelsen med Wetterns södra ända vid Jönköping blifvit föreslagen att ske medelst sidobanor från båda hufvudlinierna af starkare lutningar och krökningar än på dessa var medgifven, emedan man vid de gjorda undersökningarne funnit terrängförhållandena omkring Jönköping icke medgifva anläggning af jernväg direkte till staden med iakttagande af föreskrifna vilkor i förberörde afseenden.
Det har likväl icke kunnat undgå Kommittéens uppmärksamhet, att staden Jönköping — med sitt förträffliga läge vid sjön Wetterns södra ända, såsom handelsoch afsättningsplats för norra Småland och Wetterns sydligare omgifningar; såsom säte för Hofrätt, Landshöfding m. m.; med redan anlagda stora fabriker och en folkmängd, som på 25 år tillvuxit med 58 procent; samt framför allt med en hamn hvilken är den enda mellan Jönköping och Wadstena på Wetterns östra sida och är belägen vid en sjö, som genom Göta kanal står i förbindelse med båda håfven och isbelägges långt senare än nämde kanal, så att varor från Wetterns stränder, om de vid Jönköping träffa jernvägen, kunna begagna densamma till Göteborg eller Malmö, sedan kanalfarten upphört — är en punkt, till och från hvilken en särdeles stor trafik är att förvänta, samt att det derföre skulle vara fördelaktigt, om stambanan, utan hinder för den öfriga förbigående rörelsen kunde ledas derigenom, så mycket mer sorn det alltid skulle komma att medföra ökade svårigheter och kostnader, att på en bibana, med starka lutningar och krökningar och som fordrade 7 50 materiel af särskild konstruktion, underhålla en så liflig rörelse, som säkerligen skulle uppkomma emellan hufvudbanan och Jönköping.
Med de medel som varit ställde till Kommittéens disposition, hafva derföre de noggrannaste undersökningar af terrängen omkring
Jönköping blifvit utförda, på sätt en särskildt deröfver upprättad karta närmare utvisar.
Dessa undersökningar hafva ådagalagt, att man, utan betydligt ökade kostnader, kan ifrån Jönköping anlägga en bana såväl åt vester till sjön Stråken som åt söder och öster förbi Tenhult, med bibehållande af de för stambanorna fastställda reglor i afseende på lutnings- och krökningsförhållanden.
Dessa bandelar utgöra i längd: från Jönköping till Stråken 3 mil 9400 fot och från Jönköping till Tenhult 1 mil 18000 fot, med en anläggningskostnad för den förra af 2,532,520 R:dr och för den senare af 1,324,000 ll:dr, eller tillsammans 4 mil 27400 fot och 3,856,520 R:dr R:mt.
Då Tenhult tillika är en punkt, som nödvändigt måste passeras af en från öster kommande linie, samt terrängen derifrån till Götaström, för att inkomma i den äldre utstakningen för Södra Stambanan mot Skåne genom Lagadalen, är särdeles förmånlig, har Kommittéen, med förkastande af det alternativ som förut var utlagdt från Götaström förbi Sandseryd och Axamo till sjön Stråken med bibana från Sandseryd till Jönköping, ansett sig böra i underdånighet tillstyrka, att Södra Stambanan från Falköping och sjön Stråken må framdragas genom staden Jönköping till Tenhult, enligt den på kartan med grön färg uppdragna breda linie.
Kommittéen grundar ytterligare sin åsigt om ändamålsenligheten att låta huf vudbanan passera Jönköpings stad derpå, att den ifrån öster framdeles kommande linie i alla fall, i anseende till terrängens svårigheter, icke kan ifrån Tenhult utsträckas direkte till Sandseryd, utan måste, för att förenas med Södra stambanan, antingen böjas åt söder till Götaström, eller anläggas i den nu förordade sträckningen till Jönköping och der möta den bibana, som skulle nedkomma till staden från Sandseryd.
Båda delarno medföra ökad banbyggnad, dyrbarare underhåll och alltid, hvilketdera alternativet som väljes, en större väglängd för den österifrån kommande rörelsen.
Föröfrigt torde Kommittéen i underdånighet få hänvisa till hvad i det föregående rörande dessa undersökningar är anfördt jemte dertill hörande kartor och profiler, hvilka närmare ådagalägga de svårigheter terrängen i denna trakt företer, men hvilka Kommittéen hoppas hafva löst på ett så tillfredsställande sätt som de samma medgifvit.
Sedan Kommittéen nu sökt att visa fördelarna i alla afseenden af Södra stambanans utläggning från sjön Stråken genom Jönköping till Tenhult, återstår att taga i betraktande fortsättningen af samma bana från Tenhult till Finjasjön i Skåne. 51 Såsom förut är nämdt åsyftade elen första undersökningen endast att finna den kortaste och lättaste sträckningen från Skåne till Jönköping, hvadan det var naturligt, att Lagaåns dalgång, som erbjuder en lättarbetad och rakt till det föresätta målet ledande terräng, skulle begagnas.
Linien utstakades alltså uppför denna dal till Götaströms bruk, hvarifrån den sedan, då frågan om anläggning af stambanor för statens räkning uppkommit, böjdes vesterut mot Sandseryd eller Axamo och Stråken till förening med Vestra stambanan.
Kommittéen har, sedan Sandserydslinien befunnits böra förkastas, i stället utstakat linien från Götaström till Tenhult i nordlig rigtning öfver en äfvenledes lättarbetad lokal.
(Sistnämda linie är med piickado gröna streckar utmärkt på kartan.)
Men då ändamålet med en stambana icke ensamt vinnes genom dess utläggning der lokalen är den i tekniskt hänseende lättaste, utan många andra omständigheter, såsom förhållandet till planen för andra stambanor, den angränsande ortens beskaffenhet m. m., böra tagas i betraktande, så och med anledning deraf, att berörde linie genomgår ett isynnerhet på dess vestra sida glesare befolkadt och ofruktbarare land, samt är jemförelsevis aflägsen från den östra, tätare bebyggda och mera odlade delen af landet, äfvensom på grund af derom hos Kommittéen gjorda framställningar, ansåg Kommittéen sig böra anställa undersökningar för utläggning af en linie från Finjasjön i nordostlig rigtning, för att så vidt möjligt genomskära midten af landet emellan båda håfven.
Till följd häraf har en linie blifvit utstakad från Finjasjön genom Ostra Göinge härad i Kristianstads län, förbi Elmhult öster om sjön Möekeln, berörande sjön Salens norra ända, och derifrån rätt i norr till Nässjö i Jönköpings län, hvarest den sammanfaller med den norrifrån kommande utstakningen af Östra stambanan, som med anledning af terrängförhållanden måste ledas till nämde punkt.
Från Nässjö har linien åter blifvit böjd åt vester till Tenhult, hvarest den möter den här ofvan föreslagna norra delen af Södra stambanan från Falköping genom Jönköping och sammanträffar med det förut beskrifna vestra alternativet.
Linien från Finjasjön öfver Nässjö till Tenhult är på kartan uppdragen med en bred grön linie.
I det följande, der Kommittéen närmare redogör för de båda liniernas olika förhållanden, benämnes, för korthetens skull, den vestra sträckningen:
Lagcdinien, och den östra:
Nässjölinien.
Lagalmiens längd utgör från Finjasjön till Tenhult 17 mil 23000 fot, med en anläggningskostnad af 9,879,395 ll:dr.
Hela linien från Finjasjön till Tenhult har 155300 fot stigningar af 1 på 100, 65250 fot af 1 på 200 och 69400 fot af 1 på 300, samt krökningar 18500 fot af 2000 och 99200 fot af 3000 fots radie. 52 Denna linie genomskär redan i Skåne en mindre bördig och folkrik trakt, inkommer vid Hallaryd i Sunnerbo härad af Kronobergs län, och träffar vid Ljunga Lagaån, hvars dalgång den följer öster om ån förbi Ljungby, Wernamo och Hörle bruk till Götaström, samt vidare öfver Stigamo till Tenhult.
Folkmängden utefter linien ifrån Finjasjön till Tenhult på 3 mils afstånd på hvardera sidan om linien, eller inom 96 qvadratmil, utgöres, enligt så noggrannt sorn möjligt gjorda beräkningar, af 142,000 personer, hvaraf omkring 60,500 äro bosatte på vestra sidan och 81,500 på den östra.
Den odlade jorden, beräknad på 2 mils afstånd på hvardera sidan ifrån Skånska gränsen till Tenhult, utgör enligt erhållna uppgifter omkring 45000 tunnland, som, fördelade på den inom samma afstånd boende folkmängd, motsvarar nära 0,7 tunnland åkerjord på hvarje person.
I sjelfva Lagadalen och dess närmaste omgifningar, särdeles på östra sidan, är jordmånen temligen bördig, men strax vester derom vidtager den sterila och ofruktbara bygd, som förut är omnämd, och sträcker sig åt vester nära intill Hallands kust.
Vid jernbruken i Lagadalen och dess närmaste grannskap, ifrån Eckersholm till Åminne, produceras årligen omkring 20,000 centner tackjern, hvaraf hälften af sjömalmer, och 31,000 centner stångjern.
Af det senare har något öfver 4,000 centner afgått öfver Jönköping på Göteborg, men återstoden försålts vid bruken samt i Skåne.
Utmed norra delen af linien produceras äfven trävaror, hvaraf någon del försäljes till Jönköping.
Trä varutillverkning äger likaledes rum i Vestbo härad norr om sjön Bolmen, med afsättning på Halmstad.
Nassjölinien.
Afståndet från Finjajön till Nässjö är 18 mil, och från Nässjö till Tenhult 2 mil 4900 fot, samt anläggningskostnaden för den förra afdelningen 11,526,411 R:dr, och för den senare 1,479,120 R:dr, eller tillsamman 20 mil 4900 fot med anläggningskostnad af 13,005,531 R:dr.
Hela linien har 171450 fot stigningar af 1 på 100, 163650 fot af 1 på 200, och 45500 fot af 1 på 300.
Krökningarna utgöra 600 fot, med 1000, 18600 fot med 2000, och 21850 fot med 3000 fots radie.
Folkmängden utefter linien mellan Finjasjön och Nässjö, på lika stor areal som beräknats för Lagalinien, utgör, sammanräknad på 3 mils afstånd på hvardera sidan om linien, 169,000 personer, hvaraf 77,000 på den vestra och 92,000 på den östra.
Den odlade jorden, beräknad inom 2 mils afstånd på hvardera sidan om linien, emellan Skånska gränsen och Nässjö, utgör, enligt uppgift, omkring 67,000 tunnland, motsvarande ungefär 1 tunnland åkerjord på hvarje inom samma rymd boende person.
Nässjölinien genomgår i Skåne Ostra Göinge härad, mera folkrikt och produktivt än det Vestra, öfvergår Småländska gränsen något norr om Loushult, berör östra sidan af sjön Möckelri, och fortsätter genom Albo härad till sjön Salen vid Alfvesta 53 2 mil vester om Wexjö, inkommer vid gränsen af Norrvidinge i Westra härad af Jönköpings län, samt sträcker sig vidare förbi Stockaryd genom östra delen af nämde härad upp till Nässjö i Tveta härad ungefär 2^ mil vester om Eksjö, böjande sig sedan åt vester till Tenhult.
Såsom både af folkmängdens förhållande och proportionen dertill af den odlade jorden synes, genomgår linien den bördigaste trakten af det mellersta Småland, eller den som egentligen, jemte de båda Wedbo-häraderne, äger jordbruksprodukter att aflåta.