Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nåd■ Proposition, Nio 59. ofvanbemälde kommitterade föreslagit, angående åtgärder till förenkling af sättet för ularrendering af sådana statens egendomar, af hvilka arrende-afgifterne antingen inflyta til! statsverket, eller aro för serskilda ändamål anvisade, ansett, att genom de föreskrifter, som uti den förnyade författningen om utarrendering af kungsgårdar och andra kronolägenheter af den 17 Juli 1817 blifvit meddelade, den förenkling redan vunnits i ularrenderings-åtgärderne med statens egendomar, sorn af behof varit påkallad, och att följaktligen några förnyade föreskrifter i detta ämne icke erfordrades; dels ock, på de af Kongl. Maj:t och kommitterade anförde skäl, med frånträdande af den. uti underdånig skrifvelse den 18 April 1845, utaf Rikets då församlade
Ständer gjorda hemställan, att pröfnihgsrätten af besvär, sorn kunde anföras emot markegångs-sättningarne, skulle för framtiden öfvertagas af Kammarkollegium oell Stats-kontoret gemensamt, ansett en dylik pröfningsratt allt framgent böra af Kammar-kollegium ensamt ulöfvas; hvaremot Rikets Ständer funnit sig icke kunna till Kongl. Maj:ts nådiga proposition i öfriga delar lemna bifall.
De utaf Rikets Ständer sålunda uti serskilda, med den allmänna frågan om skadereglering sammanhängande, ämnen fattade, af Kongl. Majrts nådiga framställning föranledda beslut, om hvilkas verkställighet nödiga föreskrifter sedermera blifvit af Kongl. Majit meddelade, äro, ehuru jemförelsevis, af underordnad vigt, likväl onekligen af den beskaffenhet, att större reda och enkelhet i vissa delar af den kamerala lagstiftningen derigenom måste uppkomma; men då de af Kongl. Majit väckta förslag, angående förändrade grunder för grundskatternas och tiondens utgörande m. m., icke blifvit af Rikets Ständer bifallna, har det med ofvanberörde nådiga proposition hufvudsakligen afsedda ändamål, beskattnings-väsendets samt uppbördsoeh redogörelse-verkets förenkling, endast i ringa mån vunnits.
Behofvet af en sådan förenkling, sedan lång tid tillbaka insedt och erkändt, har emedlertid ytterligare gifvit sig tillkänna uti serskilda vid sednaste riksdag gjorda underdåniga framställningar, dels afBorgareoch Bonde-Slånden. åsyftande förnyad nådig propositions aflåtande i enlighet med Stats-utskotiets afgifna yttrande i ämnet, dels af Preste-Ståndet, med underdånig anhållan, att framställning angående beskattningsväsendets förenkling måtte ånyo till Rikets Ständer göras i öfverensstämmelse med dé grunder, som innefattades uti ett vid Ståndets underdåniga skrifvelse i sådant afseende bifogadt förslag; och Kongl. Majit, som trott den egentliga förklaringsgrunden till Rikets Ständers vägran, att ingå på de utaf Kongl. Majit förut framställda förslag, vara att söka uti farhågan att rubba förhållanden, hvilka under en längre lid fortfarit och som sannolikt från början varit beräknade på gemensamma fördelar för både Staten Kongl, Majlis Nådiga Prof. N.-o 5.9. 7 och den enskilde, har under sådana förhållanden funnit
Sig pligtig taga ärendet i ytterligare öfvervägande, samt dervid tillse, huruvida det icke må vara möjligt, att, utan upphäfvande af de hufvudgrunder, som af ålder varit gällande i afseende på beräkningen och utgörandet af de på hemman och lägenheter lagda grundskatter, samt utan betydligare rubbning af bestående rättsförhållanden mellan räntetagare och räntegifvare, uti nuvarande beskattningssvstem åstadkomma sådan förenkling, hvarigenom åtminstone de väsendtligaste olägenheter, som af nämnde systems invecklade beskaffenhet härflyta, kunna för framtiden undanrödjas.
Maj:t, som åt alla de på bedömmandet af förevarande fråga inverkande omständigheter egnat den noggranna pröfning, som ämnets vigt påkallat, har dervid icke kunnat undgå att inse, hurusom de olägenheter och brister, hvilka vidlåda det nuvarande beskattnings- och uppbördsväsendetj äro både många och betydande.
Att ett verkligt, stort och oafvisligt samhälisbehof, som fordrar att afhjelpas, ligger till grund för de ofta förnyade önskningarne i detta hänseende, Adagalägges jemväl deraf, att, alltsedan början af förra århundradet, har, med undantag, af perioden från 1779 till 1809, sällan någon riksdag inträffat, hvarunder fråga om ändring af de rörande skatternes utgörande utfärdade äldre stadganden icke förekommit, äfvensom att deremellan framställningar i enahanda syftning städse utgjort föremål dels för utredning och handläggning af serskilde kommittéer samt rikets Kollegier, dels ock för Kongl. Maj:ts nådiga pröfning.
Då Kongl. Maj:t nu, i öfverensstämmelse med Dess här ofvan yttrade åsigter, till den på Rikets
Ständer ankommande behandling ånyo öfverlemnar detta ärende, tvekar Kongl.
Maj:t icke alt, såsom de hufvudsakligaste bland de öfverklagade olägenheterne af nuvarande beskattningssystem, angifva dels hela skatteväsendets högst invecklade beskaffenhet, i förening med ett vidlyftigt, för kontrollen å så väl den skattskyldiges som statens sida, hinderligt sätt för skatternas debitering, uppbörd och redovisning, dels uti de rörande det indelda löningssättet nu gällande stadganden, hvilka uti sig innefatta möjlighet för de indelningsinnehafvare, som vilja sig deraf begagna, att alltför högt uppdrifva räntornas lösningspris, och hvarigenom en obillig olikhet uppstår emellan indelde räntegifvare och innehafvarne af sådana hemman, hvilkas räntor äro kronan behållne, dels äfven den betydliga skiljaktighet, som eger rum uti skatternes belopp under olika år, hvarigenom all säker beräkning i nämnde afseende göres omöjlig för så väl staten, sorn den enskilde, och hvilken skiljaktighet är destomera menlig för de skattdragande, som skatternes förhöjning alltid inträffar samtidigt med minskad afkastning af jordbruket samt följaktligen står i omvändt förhållande till förmågan hos de skattskyldige att rän - 8 Kongl.
Majils Nådiga Prop. Nio 59. torne utgöra.
Till afhjelpande af dessa olägenheter böra alltså de åtgärder, sorn utaf Kongl. Majit och Rikets Ständer ridtagas, förnämligast syfta; och enär för ernående af delta ända* mål erfordras: l;o.
Förenkling af grundräntorna; 2:o.
Ändring i sättet för de indelda hemmansräntornas- utgörande; samt 3:o.
Förändrade grunder för markegångens bestämmande; går Kongl. Maj:t att, uti nu nu uppgifna ordning, framställa de förslag, hvilka Kongl. Majrt i berörde afseenden anser lämpliga och af behofvet påkallade.
/Ingående grundräntornas förenkling.
De mångfaldiga förslag, som under olika tider blifvit i detta hänseende framställda, antaga, med få undantag, såsom medel till skaiteförenklingens verkställande, antingen att, efter någon viss förvandlingsgrund, fastställa räntan till bestämdt och oföränderligt penningebelopp, eller ock alt på ett eller annat sätt omsätta en räntepersedel till en annan, hvarigenom dessa persedlars antal skulle reduceras till några få, hvilka sedan fortfarande skulle lösas efler markegång.
Äfven uti det af serskilde kommitterade år 1847 afgifna betänkande, äro begge dessa utvägar uppgifna sålunda, att, för den händelse Kongl. Majit ej skulle finna lämpligt föreslå fastställande af en fix penningeränta, det sednare alternativet, eller utbyte af de många räntepersedlarne emot ett mindre antal, då måtte antagas och befordras till verkställighet på det sätt, alt, sedan de räntor, som hittills varit i persedlar och tjenstbarheter utsatte, blifvit efier medium af markegångsprisen för tjugu år uträknade, såsom ränta i penningar skulle uppptagas ej mindre sammanlagda beloppet af hvad dittills på sådant sätt, oberoende af markegång, blifvit godtgjordt, än äfven hvad af öfriga, efter markegång förvandlade, andelen öfverstege fullt riksdalertal, dock med iakttagande, att vid summans utförande mindre tal än skilling borde uteslutas, och återstoden af den efter markegång beräknade ränteandelen förvandlas till det mindre antalet persedlar; att, till vinnande af möjligaste enhet, lika persedlar för hela riket skulle bestämmas och dertill antagas spanmål och smör med den proportion emellan berörde olika varupersedlar, att spanmålen motsvarade ungefärligen två tredjedelar af värdebeloppet; samt att, på det en allmän grund för denna förvandling måtte erhållas, för hvarje län skulle uträknas, huru stor qvantitet af nämnde per* sedlar, sorn, efter faststäldt medelpris för tjugu år, belöpte på en riksdaler; dock att den andel, som icke utan svåra bråk skulle kunna sålunda i persedlar beräknas, borde såsom fyll - Kongl. Majit!
Nåd. Proposition,"
N:o 59. 9 fyllnadspenningar i kontant upptagas.
Ehuru Kongl. Majit, vid aflåtandet af Dess nådiga proposition tili Rikets Ständer den 20 December 1847, yttrade den mening, att enkelhet i räkenskaperne, lättad kontroll å så väl debitering, som uppbörd och redovisning samt möjligaste inskränkning i de vid uppbördsverket anställde tjenstemäns antal, fullkomligast skulle vinnas, om, eldigt det af kommitterade framställda första alternativ, förenklingen utsträcktes ända derhän, att all på skattläggning grundad, i ordinarie räntan ingående persedelskatt blefve till en gång för alla bestämd penningeränta förvandlad, ansåg Kongl. Majit lik\äl, med afseende å de vigtiga betänkligheter, som härvid förekommo, samt uppå de uti samma nådiga proposition utvecklade skäl, hemmansräntornas förvandling i penningar, åtminstone då icke böra ifrågakomma; hvaremot ofvanberörde af kommitterade, såsom andra alternativ, framställda förslag till ränteförenkling, medelst de uti räntan ingående flere persedlarnes förvandling i spanmål och smör, utaf Kongl. Majit till Rikets Ständers pröfning och godkännande öfverlemnades.
Emellertid hafva jemväl emot sistnämnde förslag anmärkningar icke uteblifvit, och det kan ej heller bestridas, att omflyttningen af de många räntepersedlarne till ett mindre antal, på det sätt, som uti berörde förslag blif\it ifrågastäldt, kunde komma ali uti de förutvarande beskattningsförhållanderne medföra en sådan rubbning, som, så vidt framdeles inträffande omständigheter kunna förutses och efter livad fordna tiders erfarenhet gifver anledning att befara, möjligen skulle föranleda någon stegring i skattebeloppet, och således lända till de skattskyldiges skada, hvilket åter hell och hållet strider emot åtgärdens ändamål; och forde uti farhågan för en dylik skattebeloppets stegring äfven vara att igenfinna den väsendtligaste orsaken, hvarför Rikets Ständer å sednaste Riksdag funno betänkligt, att till den gjorda framställningen i denna del lemna bifall.
Under sådana förhållanden anser sig Kongl.
Majit nu icke böra förnya omförmälte förslag i den allmännare utsträckning, som genom den förra nådiga propositionen varit afsedd; men deremot har hos Kongl. Majit i betraktande kommit, hurusom redan i äldre tider fråga varit väckt att, med oförändradt bibehållande af de persedlar, hvilka uti grundräntan ingå såsom de hufvudsakligaste, förvandla alla öfriga eller de så kallade småpersedlarne, efter ett visst medelpris, till penningar, som sedan skulle med förut varande penningeräntan sammanslås.
Då, efter hvad kändt är, sistnämnde eller de så kallade småpersedlarne, hvilkas förvandling till ett bestämdt belopp i penningar här skulle ifrågakomma, redan nu i allmänhet undergå ringa eller ingen förändring till sitt värde, och liih. till R.
Prof. 1860 1851. 1 Sami. 1 Afd. 14 Haft. % 10 Kongl.
Proposition, N:o 59. desamma för öfrigt lill störsfa delen äro af beskaffenhet att icke kunna in natura utgöras, utan måste med penningar lösas, synes genom en sådan småpersedlarnes förvandling det åsyftade ändamålet — en skstteförenkling —- kunna ernås, om också ej fullkomligt, likväl i hufvudsaklig mån och vida lättare, än genom antagande af någotdera utaf de förut framställda förslagen, helst denna åtgärd hade sin grund uti redan varande förhållanden, och följaktligen någon rubbning af grundskatternas belopp i det hela, vare sig till förlust för kronan eller de skattdragande, derigenom icke vore att befara.
Emot denna förenklingsmethod har visserligen den anmärkning velat göras, att derigenom någon skiljaktighet i afseende å antalet och beskaffenheten af de i grundräntan ingående persedlar, skulle komma att ega rum, ej mindre inom serskilda län, än inom olika delar af samma provins: men, utom det att denna skiljaktighet i allmänhet ej torde blifva serdeles betydlig, synes den i allt fall vara af mindre vigt i jemförelse med den fördel, som i flere hänseenden kunde genom en sålunda tillvägabragt skatteförenkling åstadkommas.
Genom den på 1815 års räkenskaper grundade utredning af förhållandet inom åtskilliga län, som uti bifogade Statsråds-protokoll finnes intagen, visar sig nemligen: att inom Elfsborgs lände, jemte årliga penningar, uti grundräntan ingående persedlar af icke mindre än omkring 40 serskilda slag med ett, efter förenämnde års markegång beräknadt, i jemna tiotal utsatt värde af 158,500 rdr, lämpligen skulle kunna reduceras til! ett antal af endast 3:ne, nemligen spanmål, smör och dagsverken, hvilka persedlar, med tillägg af de årliga penningarne, för nu ifrågavarande år motsvarat en summa af 153,910 rdr, hvadan sammanlagda värdet å de persedlar, sorn skulle förvandlas i penningar, här endast komme ait uppgå till 4,590 rdr, utgörande icke fullt tre procent af hela grundräntebeloppet, oberäknadt tionden; att uti Skaraborgs län, hvarest räntorna äro faststälda i ungefärligen enahanda persedlar, som inom Elfsborgs län. de mindre persedlarnes förvandling skulle kunna efter samma grunder och med samma resultat verkställas; att inom Kronobergs län, de serskilda slags räntepersedlarne, hvilka derstädes förekomma till ungefärligen lika antal, som inom Elfsborgs och Skaraborgs län och uppgå till ett sammanlagdt värde af 184,400 rdr, uti räntorne ingående kontanta penningar 13,650 rdr deruti inberäknade, skulle, genom förvandling i penningar af de mindre persedlarne, hvarå värdet år 1845 utgjort 12,570 rdr, motsvarande omkring sex procent af hela giundräntebeloppet, tionden oberäknad, kunna reduceras till sju hufvudpersediar, nemligen spanmål, smör, kött, fläsk, ved, hö och dagsverken; att uti Örebro län, hvarest likaledes serskilda skaltetitlar förekomma till ungefärligen enahanda Kongl. Maj.ts Nåd.
N:o 59. ii bolytlande anta!, sorn inom förut omnämnda län, ifrågavarande räntepersedlar, med ett värde, de årliga penningarne deri inberäknade, af 121,730 rdr, skulle, derest de mindre persedlarne, hvilka, efter 1845 års markegång, motsvarat ett belopp af 9,080 rdr, förvandlades i penningar, kunna inskränkas till följande 8 slags persedlar, som, med tillägg af de årliga penningarne, uti räntorne ingått till ett sammanlagdt värde af 112,640 rdr, nemligen spannmål, smör, fläsk, kött, ved, tackjern, hö och dagsverken; samt att de uti Upsala län till ett antal af mer än trettio förekommande räntepersedlar af olika slag, hvarå värdet, penningarne inberäknade, år 1845 uppgått till sammanlagdt 257,550 rdr, skulle, genom förvandling i penningar af de till 10,740 rdr beräknade och sålunda till endast omkring 4j procent af hela grundräntebeloppet, tionden oberäknad, uppgående småpersedlar, kunna inskränkas till de fyra hufvudpersedlarne spannmål, smör, hö och dagsverken, hvilka för meranämnde år uti räntorna ingått till ett sammanlagdt värde af 246,810 rdr; och då, genom livad sålunda exempelvis blifvit anfördf, rörande förhållandet inom spridda län, det torde vara ådagalagdt, att medelst alla mindre persedlars förvandling i penningar, samt ej mindre reduktion under en allmännare rubrik af de hufvudpersedlar, som, ehuru af samma slag, likväl förekomma under mångfaldiga olika arter och benämningar, än äfven sammanföring till en summa af de nu på flera olika räntetitlar förekommande persedlar, hvilka skulle komma att bibehållas, de mångfaldiga persedlar, som för närvarande uti Jordeboksoch Hemmantals-räntorna ingå, till ett antal af 295 i den förra och 155 i den sednare, lämpligen kunde inskränkas för hela riket till tio atolf hufvudpersedlar, hvaraf likväl icke mer än tre, fyra å fem eller någon gång sju å åtta behöfde qvarstå för hvarje län eller distrikt, så vill det synas, som en efter dessa grunder verkställd reglering skulle, utan att medföra någon väsendtligare skiljaktighet i förhållandet mellan de olika länen, uti det nuvarande beskattningsväsendet föranleda en lika betydlig, som af behofvet påkallad förenkling; hvarförutan det icke bör lemnäs obemärkt, att, genom ett sådant sätt för skatteförenklingens utförande, ingen kunde komma i sämre belägenhet än förr,
utan det tast heldre blefve tillfälle att vid hufvudpersedlarnes bestämmande göra afseende på de olika orternes serskilde behof.
Vidkommande derefter frågan om fastställande af de persedlar, som skulle såsom hufvudräntor bibehållas, så torde i delta afseende icke andra räntepersedlar böra antagas, än sådane, hvilka dels till sitt värde årligen bestämmas genom markegångstaxa och sålunda antingen utgå i penningar efter förvandling, eller levereras in natura, dels äro af beskaffenhet 12 Kongl. Maj:U Nåd.
Proposition, N:o 39. att kunna tjena till grund för en skatteberäkning, dels ock i räntorna ingå till så betyd-» lig qvantitet, att de icke, utan alltför stor rubbning i dessa räntors totalbelopp, kunna utelemnas.
I öfverensstämmelse härmed vill det väl synas, som ifrågavarande hufvudräntor för hela riket lämpligen skulle kunna, efter olika förhållanden inom serskilda orter, bestämmas endast till spanmål, dagsverken, smör, hö, kol, ved, kött, fläsk, tackjern samt strömming och las; i hvilket fall, enär år 1815 nämnde persedlar till den qvantitet, som skulle bibehållas i räntorne, ingått tiil ett sammanlagdt värde i rundt tal af 2,597,C00 rdr eller, med tillägg af de årliga pennirigarne, till omkring 2,900,000 rdr; men öfriga persedlar deremot endast motsvarat ett belopp af 144,000 rdr, förhållandet mellan de persedlar, som skulle förvandlas, och dem, hvilka borde, såsom hufvudräntor, bibehållas, komme att blifva såsom icke fullt 5 till 100.
Men då emellertid, innan ett så beskaffadt slutligt bestämmande af hufvudpersedlarne lämpligen kan ega rum, åtskilliga speciella utredningar och undersökningar genom vederbörande lokalmyndigheter eller serskilde kommitterade äro, på sätt bilagde Statsråds-protokoll utvisar, af nöden, hvarvid det torde böra lemnäs hemrnansinnehafvarne tillfälle att, sjelfve eller genom fullmäktige, i detta ämne sig yttra, samt vederbörande embetsverks underdåniga utlåtanden derefter jemväl måste inhemtas, anser Kongl. Majit, att med hufvudräntornas fastställande för närvarande bör anstå, samt att endast grunderne för skatteförenklingens verkställande nu böra bestämmas: och Kongl.
Majit föreslår alltså härmed, att, jemte det de i ordinarie räntan, så väl hvad beträffar den indelda, som den kronan behållna andel deraf, ingående hufvudpersedlar på ofvan omförmälda sätt bibehållas, de mindre betydliga eller så kallade småpersedlarne, hvilka äro beroende af markegång, må efter ett, på grund af de nästföregående tjugu årens markegångar, faststäldt medelpris, förvandlas i penningar till visst belopp; viljande, sedan Rikets Ständer härom meddelat sitt beslut, Kongl. Majit, efter det nödiga upplysningar blifvit inhemtade samt vederbörande embetsmyndigheter med underdåniga utlåtanden inkommit, till Rikets Ständer aflåta ytterligare nådig proposition med hänsigt till bestämmandet af de hufvudpersedlar, hvilka böra till utgående på hittills vanligt sätt bibehållas.
Angående ändring i sättet för de indelda hemman sräntornas och kron olion den s u t gör an de.
Uti Dess ofvanberörde nådiga proposition af den 20 Dec. 1847, yttrade Kongl. Majit den åsigt, att ehuru det utaf serskilde kommitterade framställde förslag, rörande indragning Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition, N:o 49. 13 till Statsverket, emot bestämda ersättningsbelopp i penningar, af de indelda löneanslag, som direkte äro för vissa tjenster anvisade eller afsedde, voie ändamålsenligt för beredande af bättre ordning oell större enkelhet i afseende å uppbörd och räkenskap; så förekomma likväl häremot den betänklighet, att lönerne, serdeles inom militiae-staten, redan förut voro för de fleste tjenstemän otillräckliga, hvarförutan hvad som blifvit anmärkt i fråga om förvandling till penningar af statens behållna räntor, äfven måste vara gällande i afseende å embets- och tjensternäns löner, hvilka, om den del deraf, Ilvars belopp hittills varit beroende af varuvärdet, bestämdes till viss penningesumma och varuvärdena sedermera stego, skulle blifva än mer otillräckliga för lefnadsbehofven, äfvensom den vigtiga omständighet ej borde förbises, att statens tillgångar svårligen medgåfvo anvisande af den betydliga summa, som skulle erfordras för utbetalning förskottsvis hvarje år, på sätt kommitterade hemställt, af lösen för de till embets- och tjenstemanna-staterna anslagna löningsräntor och tionde, — ett förskott, hvartill Rikets Ständer, då de vid 1841 och 1815 årens Riksdag beslöto indelningarnes indragning emot ersättning efter en för tern år i sender bestämd rnedel-markegång, — ej eller anvisat nödiga medel; och Kongl. Maj:t vore fördenskull samt med jemväl hemtadt stöd utaf Rikets Ständers sistberörde beslut, af den tanke, att, med undantag af Landt- och Skole-staterne, hvilkas löner voro föreslagna till omreglering, annan förändring i hittills gällande stadganden i afseende å löne-indelningarne då icke borde komma i fråga, än att desamma skulle vederbörande tillgodokomma efter enahanda grund, som för kronans behållna räntor och tionde uti omförmälda nådiga proposition föreslogs, med serskild godtgörelse af staten för forsel-lön, samt att först i den mån omreglering af lönerna vid sistberörde stater, likasom vid Landt- och Skole-staterne, kunde komma att ske, det borde ankomma på pröfning i hvarje serskildt fall, om, vid verkställighet af sådan reglering, förändring skulle ega rum, så att löneanslagen en gång för alla bestämdes till visst belopp i penningar, enligt de af kommitterade i detta afseende uppgifna grunder; äfvensom Kongl. Majit ansåg lämpligast, att, intilldess dessa ränte- och tionde-anslag sålunda kunde, i mån af skeendo löneregleringar, varda mot visst belopp i penningar utbytte,
med uppbörden af samma anslag komme att på dittills vanligt sätt förhållas, så att löneinnehafvarne, skulle ega att hvad dem, efter stadgadej grunder, tillkomme, sjelfve eller genom egne vederbörande uppbördsman, direkte af de skattskyldige uppbära.
Den öfvertygelse, som, beträffande den ifrågaställa indragningen till statsverket, emot ersättning i penningar, af de lill vissa embets- och tjenstemän anvisade indelda löneanslag, 11 Kongl. Maj-.ti Nåd.
Proposition, N:o S9. blif\it uti ofvanberörde nådiga proposition uttryckt om en sådan åtgärds ändamålsenlighet med hänsigt till beredande af bättre ordning och större enkelhet i afseende å såväl uppbörd, som räkenskap, liar Kongl. Maj:t ej eller sedermera funnit skäl frånträda; och ostridigt är, att en så beskaffad förändring i gällande stadganden, angående sältet för indelda hemmans-räntors och tiondes utgörande, skulle leda till det vigtiga och önskvärda ändamålet, att för framtiden helt och hållet undanrödja den hittills ofta och icke utan skäl öfverklagade olikhet i afseende på beskattningen, hvaruti indeide räntegifvarne, vid jemförelse med innehafvarne af sådane hemman, hvilkas räntor äro kronan behållna, sig befinna, dels derigenom-, att löntagarne fortfarande äro berättigade att uppsäga räritorne och hondén tili leverering in natura, hvilken rättighet kronan deremot sig afsagt; dels ock i följd af den de indeide räntegifvarne ännu åliggande skyldighet att, då ränte- eller liondespanmålen löses efter markegång, tillägga forsellön med iti sk. tunnan, hvarifrån åter, vid erläggandet af de räntor och den tionde, som äro kronan behållna, räntegifvarne äro befriade.
1 öfverensstämmelse med denna åsigt har ock Kongl. Maj:t uti serskild till Rikets Ständer den 15 sistlidne November aflåten nådig proposition, gjort framställning om vissa till serskilde verk och inrättningar ingående uppbörders utbytande emot kontanta Statsanslag; och torde äfven, i sammanhang med blifvande löneregleringar eller på grund af andra sig företeende omständigheter, anledning framdeles förekomma till vidtagande af ytterligare åtgärder i denna syftning, allt eftersom, vid pröfning för hvarje serskildt fall, kan finnas lämpligt.