Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
1 anledning af denna underdåniga framställning har E. K. M:t, genom Nådig skrifvelse af den 14 Oktober 1856, förklarat, att, ”då de bestämmelser, hvilka nu i 26 kap. Bih. till 11 St.
Prol. 1856 & 1857. 10 Sami. 1 Afd. 32 250 Expeditions-Utskottets
För sing till underd.
Skrifvelse N.-o fl 2. 2 § Bvggninga-balken förefiiinas i afseende ä Kyrkoherdens och församlingens ömsesidiga skyldigheter vid underhållandet af de så kallade laga husen å prestebord, innefattade endast de allmänna grander, efter hvilka en sådan skyldighet skulle mätas, hvaremot Rikets
Ständers förslag åsyftade ett omständligt uppräknande af alla de fall, hvilka vid tillämpning af dessa grunder kunde uppkomma; men samma förslag, i stället för ali afhjelpa de brister, det gällande stadgandet nu må hafva, och deråt bereda ökad tydlighet, skulle gifva anledning till större stridigheter än nu, då, om ej sådana stundom uteblifva, dock i allmänhet billighet och ömsesidiga medgifvande:) ligga till grund för hvad som beslut. es lagförklaring af hvad nu vöre stadgadt, i flera delar måste, på sätt anmärkt blifvit, anses innefatta en verklig förändring af den gällande lagen, och följaktligen ej kunde såsom förklaring af lag med verkan äfven på förhållanden, som uppstått före utfärdandet, antagas, bade E. K.
M:t i Nåder funnit
Sig föranlåten vägra sanktion å ifrågavarande förslag”.
Flera vid nu pågående Riksdag gjorda framställningar hafva emellertid ådagalagt behöfligheten af att berörde lagsladgande närmare förklaras; och då Rikets Ständer anse det vara otvifvelaktig!, att, sedan de sju laga husen, hvilka det tillkommer allmogen att å prestebohl bygga, blifvit ”färdige med tak och allt inrede” till Pastor öfverlemnade, det åligger honom att på egen bekostnad dem vidmagthåila, hvaraf följer, att socknemännens åliggande att bygga och bättra icke inträder, förr än busen, oaktadt innehafvare!) fullgjort sin underhålls-skvldighet, befinnas bell och hållet eller till sina väsentliga delar så bristfälliga, alt de ”tarfva mycken och ansenlig förbättring’’, men erfarenheten dock visat, att lagbudet icke alltid i öfverensstämmelse med dess rälla mening förstås och tillämpas, hvilket mången gäng grundlagt osämja mellan Pastor och församling, så och för att i möjligaste måtto söka undanrödja anledningen härtill, hafva Rikets Ständer ansett andra och tydligare ordalag böra väljas för bestämmandet af Pastors och församlingens ömsesidiga skyldigheter uti nu ifrågavarande fall, hvadan och enär det omständligare uppräknande, som förekom i det vid sednaste Riksdag framställda förslag, af E. K. M:t icke funnits lämpligt, Rikets Ständer trott sig böra tillse, om icke, med bibehållande af de allmänna grunder, som i 26 kap. 2 g Bvggninga-balken finnas uttryckta i afseende å Kyrkoherdes och församlings ömsesidiga skyldigheter vid de så kallade laga husens underhållande, kunde öfver berörde lagsladgande meddelas en förklaring, hvarigenom tillämpningen deraf komme att bringas i mera öfverensstämmelse med rälta meningen.
Rikets Ständer få alltså underdånigst anhålla, alt, genom utfärdande af en författning angående underhållet af de hus, som, enligt 26 kap. 2 § Byggninga balken, af socknemärmen skola Kyrkoherden färdiga antvardas, mätte förklaras: att vården och underhållet af dessa hus tili aila deras särskilda delar åligger Kyrkoherden, samt att socknemännens skyldighet i berörde hänseende icke vidtager förr än husen, genom ålder och bruk, eller genom vådeld, storm, husets sättning, eller annan tillfällighet, som innehafvareu bevisligen icke kunnat förekomma, befinnas så bristfälliga, att ny- eller ombyggnad eller annan hela huset eller dess väsentligare beståndsdelar omfattande större förbättring är af nöden.
I sammanhang härmed och då, vid sidan af de slads-invånare, som i staden ega hus eller grund eller borgerlig näring idka, småningom uppstått andra samhällsklasser, hvilka, dels i följd deraf, att de idka industri och fabriks-näring, som, ehuru med borgerliga yrken fullt jemförligä, dock icke blifvit dit hänförde, dels såsom Statens embetsoeh tjenstemän eller annorledes blifvit tillerkände rättighet, att deltaga i öfveriäggningar och beslut rörande flera stads-kommunens angelägenheter, synnerligast de kyrkliga, f'å Rikets Ständer hos E. K.
M:l i underdånighet anhålla om utfärdande af en författning, Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse JV.-o 113.
251 hvarigenom, med ändring af hvad 26 kap. 3 § Bvggninga-balken innehåller angående dem, som i Stad skola hus och gård för Prest hygga och förbättra, malte stadgas: att. alla, sorn å socknestämma rösträtt ega, skola i sådan byggnads- och underhålls-skyldighct deltaga.
Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den 15 Aug. 1857.
Preste-Ståndet den 19 — — Borgare-Ståndet den 19 — — Bonde-Ståndet den 22 — — lii kels Slim ders underdåniga Skrifvelse, angående omarbetning af Kongl.
Instruktionen f ör Förmyndare-kammaren i.
(Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottets Bet. N:o 90). S. A. K.
Enär i den för Förmyndare-kammaren i Stockholm under den 9 April 1856 utfärdade nya Instruktion, hvaruti räntan på sådana omyndige tillhörande medel, sorn borde slå under Förmyndare-kammarens vård och förvaltning, blifvit, likasom tillförene, bestämd till procent, eller efter den räntefot, som framdeles kunde varda fastställd, tillika blifvit stadgadt, att, derest genom testamente eller annat förordnande vore föreskrifva, att omyndig tillfallne penningar skola genom särskild persons försorg för visst bestämdt ändamål göras fruktbärande, utan att ingå i Förmyndare-kammarens allmänna fond, eller om för omyndigs, frånvarande eller okänd arfvinges räkning blifvit aflemnade lane- eller säkerhcts-handlingar, löpande med annan räntefot, än ofvannämnda i allmänhet bestämda, då skulle Förmyndare-kammaren dessa medel och handlingar särskildt bokföra, och veder - 252 Expeditions-Utskottels Förslag till underd.
Skrifvelse N:o -115. börande njuta den inflytande åtkomsten, dock alt, derest, räntan ej understege 4| procent, derifrån törst skulle afdragas | procent af kapital-värdet, eller, 0111 detta ej kunde till beloppet utrönas, 2f procent å åtkomsten, såsom ersättning lör Förmyndare-kammarens förvallnings-koslnader; så liar i afseende härå hos Rikets Ständer blifvit anmärkt, att de fall, då arfsmedel skola under Förmyndare-kammarens vard oell förvaltning insättas, vore, med undantag af dem, dä insättningen skedde till följd af domstols beslut eller på den grund att duglige förmyndare eller kuratorer ej funnes alt tillgå, icke närmare bestämda, ehuru sådant på ränte-béloppet kunde ega någon inflytelse, i ty att medlen af förmyndare eller kurator mot högre ränta kunde utsättas, än den Förmyndare-kammaren gåfve.
Detta förhållande, i sig sjelf icke utan vigt, blefve likväl numera af mindre betydenhet genom den nya föreskriften, att af alla arfsmedel, rörande hvilka endast låne- och säkerhets-handlingar lill förvar i Förmyndare-kammaren inlemnades, skulle Jprocent af kapital-värdet eller 2 4 procent å afkomslen afdragas till att ersätta förvallningskostnaderne, ehuru hela förvaltningen här endast bestode uti inregistrering och förvar, äfvensom medel, hvilka genom testamente eller annat förordnande tillfallit omyndig med det uttryckliga vilkor, att de icke finge till Förmyndare-kammaren ingå, utan skulle på annat sätt eller för visst bestämdt ändamål göras fruktbara, likafullt kornme att vidkännas enahanda afdrag.
Allt detta innebure en beskattning, lagd på ofrälse omyndiges eller frånvarande arfvingars, under Förmyndare-kammarens i Stockholm tillsyn stående egendom, och syntes så mycket mera anmärkningsvärdi, som föreskriften om låne- och säkerhets-handlingarnes inlemnande vore ovilkorlig, och således ingen, sorn hörde lill nämnde kategori, kunde undgå densamma, hans arf måtte vara stort eller så litet, alt räntan derå, odelad, ej ens försloge till hans nödtorftiga underhåll och uppfostran.
Nitiske förmyndare skulle hädanefter mindre än tillförene hafva anledning att sjelfve söka förränta sina pupillers arfsmedel till högre procent, än Förmyndare-kammaren lemnade; och då tillförene enkling eller enka, som ville bibehålla boet orubbadt, kunde vinna ändamålet genom att afgifva förskrifning å barnens andel deri, och mot kostnaden för deras underhåll och uppfostran i många lall qvitta räntan, måste nu förval tili ngs-procent erläggas å den förskrifna summan, af hvilket allt kunde föranledas, att stora arfsmedels-belopp kontant till Förmyndare-kammaren inbetalades och det sålunda blefve för denna svårt att fruktbärande placera medlen.
Vore anledningen till denna beskattning att genom ökade inkomster öka beloppet af de öfverskottsmedel, som från Förmyndare-kammaren komma Allmänna Barnhuset till godo, så syntes densamma ytterligare anmärkningsvärd i anseende dertill, att den icke drabbade omyndige af frälse stånd, ehuru något skäl icke vore för handen, hvarföre medlemmar af detta stånd i Stockholm mindre än ofrälse personer borde bidraga lill Barnhusets upprätthållande, hvartill ytterligare komme, att ifrågavarande beskattning tillkommit sedan det gagn, Stockholms kommun tillförene af Allmänna Barnhuset hemtat, blifvit genom det sednaste Reglementet för detsamma, af den 28 December 1850, i betydlig mån minskadt.
Vidare har emot den nya Instruktionen för Förmyndare-kammaren blifvit anmärkt, alt då, enligt den äldre Instruktionen af den 12 December 1764, den i Förmyndarekammaren bildade grund- eller reserv-fond, som för närvarande utgör 50,000 R:dr R:mt, borde orubbadt hållas räntebärande och tjena till betryggande af Förmyndare-kammarens förbindelser, densamma nu belastats med att ersätta förluster, som af vederbörande embets- och tjenstemän icke borde eller icke kunde godtgöras, hvilken föreskrift icke vore gagnelig för verket, emedan, derest grund-fonden finge orubbadt vexa ännu någon tid, den kunde uppnå sådan styrka, att Förmvndare-kammaren, genom densammas anlitande, i händelse allmänna ränte-folen komme att sjunka, aldrig komme i förlägenhet för sina Expeditions-Utskottets Förslöf/ till underd.
Skid frelse N:o 414.
253 förbindelsers uppfyllande, samt möjligen kunde, till gagn för de omyndige, hvilkas medel den förvaltade, höja räntan å dessa.
Med anledning af hvad sålunda förekommit, få Rikets Ständer underdånigst anhålla, det läektes E. K.
M:t lata den år 1850 utfärdade Instruktionen för Förmyndarekammaren i Slockholm, efter vederbörandes hörande, undergå den omarbetning eller förändring, hvartill omständigheterna och billighetens kraf kunna föranleda.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 22 Augusti 1857. Wto 114.
Preste-Ståndet den 19 — — Borgare-Ståndet den 19 — — Bonde-Ståndet den 22 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse om upp häfvande af 4 och 2 mom. i 40 § af Fabriks- och Handtverks-ordningen den 22 December 4846.
(Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottets Bet.
N:o 102). S. A. K.
Hos Rikets Ständer har blifvit upplyst, att, sedanjStockholms Handtverks-förenings Fullmäktige, vid det förhållande, att den i 40 § 1 mom. af Fabriks- och Handtverksordningen den 22 December 1846 förekommande föreskrift, som ålägger fabriks- eller handtverks-idkare att hos Fabriks- eller llandlverks-förening anmäla, när arbetare hos dem i tjenst anställas eller derifrån afflytta, vore omöjlig alt kontrollera och derföre ej heller uppfyllde det dermed åsyftade ändamål, hos E. K. M:t i underdånighet anhållit om befrielse från skyldigheten ali emottaga och anteckna ifrågavarande anmälningar; så har E. K. M:l, genom Nådigt Bref af den 22 Mars 1850, undantagsvis för Stockholms Stad förordnat, att anmälningar om handtverks- eller fabriks-arbetares anställning å verkstad 254 Expediti o ris- lils k o tt e Is Förslag lill underd.
Skrifvelse N:o 1-14. eller fabrik och afflyttning fran tjenst derefter skulle, vid stadgadt vile, verkställas hos Öfver-Ståthållare-Embetet för Polis-ärenden, nied iakttagande, för de lall, då arbelare erhölle sin bostad hos handtverks- och fabriks-idkaren, att Ofver-Slåthållare-Enibetels kungörelser den 1 Maj 1817 och 27 Mars 1802, angående anmälan af de till hufvudstaden ankommande resande samt af hyres- och tjenste-folk, jemte andra personer, vid ombyte af boningsställen eller tjensler, behörigen efterlefdes.
Med anledning häraf och då, enligt hvad hos Rikets Ständer blifvit uppgifvet, omförmälda föreskrift jemväl i öfriga städer i allmänhet ansetts icke leda till ändamålet, samt Rikeis Ständer likaledes föreställa sig, att så väl den i Kongl. Resolutionen den 22 Mars 1850 för Fabriks- och Handtverks-föreningen i Stockholm stadgade anmälningsskyldighet, som ock det i 2 mom. af 40 § föreskrifna åliggande för fabriks- eller handtverks-arbetare, hvilken ej inom fyra dagar efter afgång från innehafd tjenst kunnat förskaffa sig arbete, att sådant tillika med stället, der lian bor, hos stadens polis-myndighet anmäla, äro umbärliga med afseende å hvad stadgadt är, ej mindre särskildt för Slockholm i ofvan åberopade kungörelser, än äfven i allmänhet dels uti 12 § af Kongl. Förordningen den 10 Januari 1844, rörande inskränkning och ordnande af gesäll-vandringen, dels uti 2 § af Tjenstebjons-stadgan den 23 November 1833 och dels uti 52 § af samma stadga, sådan deuna § lyder i Kongl. Kungörelsen den 29 Maj 1846, få Rikets Ständer underdånigst anhålla om upphäfvande af lista och 2:dra momenten i 40 § af Fabriksoch Handtverks-ordningen den 22 December sistnämnde år.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 22 Augusti 1857. Expeditions-Utskntlets Förslag lill underd.
Skrifvelse N:o 115.
255 Uppläst och godkändi hos Kidd. och Adeln den S Sepl. 18S7.
Preste-Slåndet den 9 — — Borgare-Ståndet den 9 — — Bonde-Slåndet den 12 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Ii.
M:ls Nådiga Proposition, angående inrättande uf ett Landtbruksinstitut i Skane.
(Stats-Ulskottets Utlåtanden N:ris 53 och 96). S. A. K. lil i en den 26 niisllidne Februari adalen Nådig Proposition, har E. K. M:t täckts gifva Rikets Ständer tillkänna, hurusom, sedan det år 1855 församlade sjunde allmänna Svenska Landtbruksmöte! i underdånighet anhållit, att, ulom Landtbruks-institutet vid Ultuna, ett högre Landtbruks-läroverk för 40 å 50 elever mätte ytterligare inrättas, lielst i södra delen al Riket, Landlbruks-akademien, hvars underdåniga utlåtande häröfver blifvit infordradl, tillstyrkt att, i enlighet med berörda hemställan, eli nytt
Landtbruks-instilut måtte inrättas i södra delen af Riket och medel för delta ändamål af Rikets Ständer äskas, samt i afseende å sältet lör tillvägabringa lide af en sådan inrättning framställt den åsigt, att läroverket borde, i likhet med Ultuna Landtbruks-institut, förläggas på en för ändamålet anslagen Kungsgård, så vida dylik, dertill tjenlig lägenhet genast funnes disponibel, oell icke, i afvakta» derå, Läroverkets inrättande kommealtpå obestämd lid uppskjutas, men att, om någon kungsgård icke vore att erhålla, et: tillräckligt stor och i öfrigt lämplig egendom skulle lör ändamålet af Staten inköpas.
Efter erhållen Nådig befallning att, i samråd med Läns-slyrelsen i Christianstad, undersöka och i underdånighet sig utlåta, huruvida någon för högre Landtbruks-läroverk passande egendom, vare sig Kronan tillhörig eller genom köp disponibel, kunde vara att tillgå, samt att i sådant fall afgifva fullständigt förslag i afseende på de åtgärder och 256 Exp e di tio n s- Uts k otte /s Förslag till underd.
Skrifvelse N.-o 115. kostnader, som erfordrades för ett sådant läroverks inrättande och underhållande derstädes, hade E. K. M:ts Befallningshafvande i Malmöhus län underdånigst anmält, att, sedan E. K.
M:t förklarat en af E. K. M:ts Befallningshafvande för någon tid tillbaka gjord underdånig framställning om upplåtelse af en del egor under Dahlby och Flyinge kungsgårdar, för inrättande af eli för provinsen Skåne särdeles behöfligt högre Landtbruksläroverk, icke kunna i Nåder bifallas, några andra lediga eller ledigblifvande kungsgårdar eller Statens egendomar för tillfället ej funnes inom nämnda provins att tillgå, emedan de alla voro till särskilda ändamål anslagna, äfvensom de försök, hvilka blifvit gjorda att för längre tid komma i besittning af passande boställsjord likaledes fruktlöst aflupit; att ej någon lämplig egendom kunde, på antagliga försäljuings-vilkor, genom köp erhållas; att emellertid Skånska Hushålls-föreningen, som representerade provinsens landtbrukare, efter utveckling af de skäl, som skulle göra den Landshöfdingen i Malmöhus län på lön anslagna Alnarps Kungsgård, om 10| mantal, särdeles lämplig för anläggandet af ett högre Landtbruks-läroverk, gjort framställning att denna Kungsgård, i stället för att vid den tid, då nuvarande arrendet derå vid midfastan år 1862 upphörde, ånyo borlarrenderas, måtte, emot en efter omständigheterna lämpad arrende-afgift, till inrättande af ett högre Landtbruks-läroverk upplåtas; att bemälde kommilterade på förhand med Arrendatorn af Alnarps kungsgård träffat en å deras sida vilkorlig öfverenskommelse, hvarigenom arrendatorn förbundit sig alt, så vida formligt kontrakt derom blefve före den 15 April innevarande år med honom afslutadt, vid midfastan år 1858 till ett blifvande Landtbruks-institut afstå arrendet med underlydande, jemte gröda, foder och byggnader, emot en afträdes-summa af 30,000j R:dr Banko; och att samma kommitterade derefter hos E. K. M:ts Befallningshafvande föreslagit kungsgårdens upplåtande till Landtbruks-institut för alltid, eller så länge dylik, inrättning derstädes koinme att finnas, emot det alt Institutets Styrelse, som borde ega att uppbära den för befrielse från arbetsskyldighetens utgörande af de fordom hofveri-skyldige hemmanen utgående afgäld, i ett för allt till indelningshafvare!! erlade ett ärligt arrende af 1,600 tunnor spanmål, j råg, y korn och j- hafra, äfvensom att 40 till 50 tunnland af den med löfträd bevuxna hårdvallsängen, kallad Alnarps-skogen, efter år 1862 arrendet fråntoges och förbehölles indelningshafvare!! lill begagnande.
— Och yttrade E. K. M:ts Befallningshafvande vidare, att Alnarps Kungsgård, som är belägen vid jernvägen mellan Malmö och Lund, på ungefär lika långt afstånd från begge dessa städer, och, med fullt tillräcklig areal och jordmån af olika slag, erbjöde förmåner, hvilka sällan på ett och samma ställe funnos förenade, vore till inrättande af ett högre Landtbruks-läroverk särdeles lämplig, hvadan E. K. M:Is Befallningshafvande, från allmän synpunkt, funne skäligt att understödja det härom väckta förslaget.
Hvad åter anginge nuvarande och blifvande i udel ni ngsha Ivares härvid ifrågakommande räll, ansåge E. K. M:ts Befallningshafvande del för säkert kunna antagas, att om
Kungsgården blefve genom ny auktion utbjuden på arrende, midfastan 1862, arrende-afgiften skulle blifva väsentligen uppstegrad utöfver den nuvarande, sorn ansetts billig, och äfven utöfver hvad Hushålls-föreningen nu erbjudit; men då Landshöfdingen i Malmöhus län borde kunna anse sig belåten med hvad nämnda förening föreslagit, och Kungsgårdens afträdande skulle ske för befordrande af en för hela södra Sverige och synnerligen Skåne så vigtig fråga, sorn ett högre Landtbruks-läroverks inrättande, borde icke heller, enligt Läns-styrelsens åsigt, från iodelnings-innehafvarens sida hinder läggas för förslagets bringande lill verkställighet, hvarföre E. K. M:ts Befallningshafvande, äfven i afseende på vilkoren för Kungsgårdens ifrågaställa upplåtande, i den gjorda framställningen instämde, under tilläggande af åtskilliga bestämmelser, att dervid iakttagas.
Här - Expeditions- lits ko tifts Förslag lill anderd.
Skrifvelse N:o '115. 257 Härefter hade Kammar-kollegium .i ämnet sig underdånigst utlåtit och upplyst, att, till följd af Kongl. Brefvet den 14 Juni 1831, Alnarps
Kungsgård blifvit utarrenderad pä 30 år, räknade från miofastan 1832 till samma tid 1862, medelst kontrakt, enligt hvilket arrendatorn årligen skall till indelningshafvaren erlägga, för åtnjutande af arbetsskyldighelen från arbetshemmanen, 400 tunnor korn efter årlig markegång oell för sjelfva Kungsgården 1,000 tunnor, !, råg, korn och 1 bafra, hvaraf hälften enligt årlig mar kegång betalas oell hälften in natura levereras, och att genom Kongl. Brefvet den 24 Februari 1837, angående regleringen af lönevilkoren vid Landshöfdinge-tjensterna i "Riket, lönen för Landshöfdingen i Malmöhus län blifvit bestämd till 6,000 B:dr b:ko, efter följande beräkning: jord lill residenset B:ko K:dr 44: 21, 4. den uti arrende-kontraktet bestämda afgäldeu för arbets-skvldigheten till Alnarp, 400 tunnor korn, å 4 R:dr 16 sk „ „ 1,733: 16. — arrende-afgiften för Kungsgården, 1,000 tunnor, å 6 R:dr för råg, 4 R:dr 16 sk. för korn och 2 R:dr 16 sk. lör bafra ,, „ 4,222: 10. 8.
B:ko R:dr 6,000: dervid, bland annat, jemväl är vordet stadgadt, att
Alnarp städse bör utarrenderas på 30 år och Landshöfdingen uppbära arrendet, och att, om, vid framdeles skeende ny utarrendering af Alnarp, arrende-beloppet ej uppginge lill eller öfverslege hvad i kalkylen påräknats, på Nådig pröfning korame att bero, om, med föranledande af öfriga lönevilkorens beräknade belopp vid tjenste», i förra fallet tillökning och i det sednare minskning i lönevilkoren borde stadgas; och hade Kollegium, i afseende pä Kungsgårdens disponerande lör det nu ifrågavarande ändamålet och de för sådan disposition föreslagna vilkor, tillika anmält, del Kollegium ansäge något hinder icke möta för Kungsgårdens användande för inrättning af Landlbruks-iustitut från och med slutet, af nuvarande arrendetid, utan sådant i underdånighet tillstyrkt, samt angående förslaget i öfrigt hufvudsakligen anfört följande:
Att, såsom skiil för utbrytande och öfverlemnande tili Landshöfdingens begagnande al 40 till 50 tunnland utaf s. k.
Atnarps-skogen väl blifvit andraget, det Landshöfdingen, om han, som ej hade något sommarställe eller ens trädgård, vid Alnarp åt sig uppförde en sommar-bostad, dil han på \ limma kunde på jernväg färdas från residenset, sålunda skulle blifva i tillfälle att utöfva tillsyn öfver Landlbruks-instiluteis förvaltning; men att, enär dc Landshöfdingen, enligt 1837 års Kongl. Bref, upplåtna 4 tunnland af Malmö stadsjord syntes vara tillräckliga till det afsedda ändamålet, och det inseende, Landshöfdingen kunde komma att hafva öfver det blifvande Institutets förvaltning, icke behöfde blifva dagligt eller fordra hans bosättning på stället, Kollegium icke kunde tillstyrka det ifrågavarande afdraget från Kungsgårdens ego-område, utan ansåge densamma böra oslyckad till Landtbruks-institutet upplåtas.
Vidkommande det föreslagna blifvande arrendet för Kungsgården hade Kollegium fästat uppmärksamhet derpå, att, med hänsigt till ofvanåberopade stadgandet i 1837 Ars Kongl.
Bref, Landshöfdingen icke kunde anses ovilkorligen berättigad att, efter nytt arrende af Alnarps Kungsgård, hela inkomsten deraf åtnjuta, utan vore sådant af E. K. M:ts Nådiga pröfning beroende, hvarföre Kollegium, då, till följd af det i nvssberörda Nådiga Bref antagna låga värde å arrende-spanmålen, Landshöfdingen redan med nuvarande inkomst af Kungsgården och efter medium af markegångs-prisen för åren 1834—1853 Bill. till II.
Prot. 1856 & 1857. 10 Sami.
I -4fd. 33 258 Expedilions-Ulskoltets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o Hö. hade större inkomst af Kungsgården än den beräknare, samt öfverskottet skulle blifva än högre elter det föreslagna nya arrendet, underdånigst hemställt, om ej det i 1837 Ars Kongl. Bref af Kungsgården för Landshöfdingens aflöning beräknade belopp af 5,955 R:dr 26 sk. 8 r:st. banko finge af Landtbruks-instilutels styrelse till Landshöfdingen erläggas oell Kungsgården deremot ostvckad af styrelsen emottagas och begagnas, så framt icke E. K.
M:t skulle, finna den lör Landshöfdingen år 1837 fastställda lön af 6,000 R:dr numera vara för låg och förthy böra förhöjas, i hvilken händelse styrelsens afgift jemväl borde ökas; dock kunde, enligt Kollegii lanke, hvad i förenämnda hänseenden blifvit yltradt icke gälla för nuvarande Landshöfding, sorn sjelf borde ega bestämma de vilkor, hvarunder han ville för sin tjenstetid från Kungsgården afstå.