Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och hvem vet, om ej just denna tanklösa oblyghet bland oss bil- dade ofta varit den tändande vådeldsgnistan för mången ädel yngling?
Tänk på detta, Augusta, när du håller din lille son i fam- nen!
Äfven han skall en gång ut i lifvet. » » Det är allt sammans männens skull! » brusade Augusta upp.
» Vi qvinnor äro systematiskt förslöade, och nu hållas vi för lägre naturer, ovärdiga likställighet med männen. » » Det är kanske mest derför, att vi ha så svårt att hålla oss till saken, utan nästan alltid göra sidosprång i ett ordskifte, » sade Ingeborg med ett fint humoristiskt leende, då Augusta kastade sig in på en fråga, af hvilken hon blott kände ett par slagord och rubriker.
» Men inte äro vi lägre varelser än män- nen? » frågade Ella skyggt.
» Det tror jag ej, att vi äro.
Men, kära fröken Ella, hur inånga af oss — när vi se till hela antalet qvinnor — hafva arbetat oss ur den gamla slentrianen?
Hur mycket tanklöst snack, pjoller och tomhet herskar ej bland oss?
— Ja, ni menar att slikt också råder i männens lag, och det är sant nog.
Men skulle det kunna vara annor- lunda?
Tror ni, fröken Ella, att det stora flertalet bland vårt folk — och delta utgöres här af oss qvinnor — kan under många århundraden ha varit dömdt till att, genera- tion efter generation, lefva i en så ringa andlig utveckling, utan att äfven mindre- talet, männen, skulle ha tagit skada deraf? » Augusta tycktes ej längre ha lust att deltaga i ordskiftet.
I sjelfva verket kände hon ett starkt behof att frigöra sig från den underliga oro och aggande smärta hon erfor.
Hon gick in i Ingeborgs arbetsrum, ryckte till sig en illustrerad tidskrift oeh försökte läsa.
Det halfhöga samtalet der ute fortsattes.
» Männen ha dock ej rättighet att ring- akta oss, » sade Ella.
» Rättighet, fröken Ella!
Nej, lika litet som vi dem.
Men tror ni, att det går så lätt att befria sig från uråldriga fördomar?
Det är ju jemt och nätt, att vi kommit ur vår- brytningen och börjat så, så ut våra tunga tankar, men deribland också många kärn- tomma hugskott — Ella, kära flicka vi stå nu vid början af vår största mission i menskligheten. »
månadan meddelar en fullständig mode- och mönstertidning.
— Uppgif ä närmaste postanstalt namn och adress samt erlägg en krona, så er- iidningen utkommer i hufvudstaden hvarje helgfri fredag och kostar för ett qvartal endast I krona, postarvodet inberäknadt.
— Sista numret 1 » Och den är, fru Haraldson? » Ella kände, hur en rysning gled genom hennes lemmar.
» Att rädda och pånyttföda del sedliga lifvet.
Detta är för mig den djupaste betydelsen i hela denna stora menskliga väckelse, som fått namn af qvinnofrågan.
Huru denna kommer, att utveckla sig i tidens lopp, be- kymrar mig mindre, ty blott vi styra mot detta stora mål, så — faller oss allt det öfriga till. » » Men i alla dessa tusen vikar, bland dessa skär, som vi kalla samhälls- och säll- skapslif, » utbrast Ella ångestfullt, » hur finna rätta farleden? » » Gud ger vishet, då vi hålla oss till honom, så sade ni ju sjelf här om dagen, då jag nedböjdes af ansvaret för det förslag jag framstält.
Ja, detta är för mig mera än hopp, det är erfarenhet.
Vi qvinnor ha ett sjette sinne, fröken Ella; ni vet, hur det kan bli så förunderligt känsligt, då det ställes under den Högstes blick.
Ni vet hur det liksom upplyser oss på de vägar vi gå.
— • Derför är det en så hjert- slitande syn att se, hur våld göres på detta heliga ljus; derför är det vida svårare att se en sjunken qvinna än en andligt föro- lyckad man.
Ty då en qvinna sjunker i dyn, brister en af de fina ljusstrålar, som sammanknyter hela menskligheten vid him- len.
» Fru Ingeborg sade delta sakta och drö- jande, som om hon i ord öfversatte toner, blott förnimbara för hennes själ; men äfven Ella måste ha hört dem, ty hon fick ett så gladt uttryck i blicken, att då Augusta nu kom ut i salongen, utbrast den unga frun: » Ni äro sannerligen lyckligare än jag!
Ni sitta här oeh småprata bort edra lunga tankar, men mina — ja Ingeborg, de ha bitit sig fast.
— Vet du hvad jag gör?
Jag dansar ej med — någon på balen i morgon. » » Vi födas ej till hjeltinnor, vi uppfostras dertill, » smålog fru Haraldson.
» Fresta bara ej Ella till att handla emot sin rätts- känla! » tillade hon tyst, då hon knöt till hattbanden under Augustas lilla rosiga haka.
» Bevarare mig Gud derifrån! » svarade fru Augusta.
Blommor i vinterri.
Får jag se ditt öga!
Som demanten ren, du, mitt eget hjertas dyra ädelsten, till min själ skall bryta ljuset från det höga!
Furuskogen döljer grönskan under snön; blåa vågor höljer fotstjock is på sjön; allt år tyst och stilla som en aftonbön.
Ut på viken!
Hissna ej för isens dön!
Tygeln håller jag.
Det går ju alls ej illa!
Våra raska fålar nu fått båttre fart.
Sol ' n i guldglans målar skogens toppar snart.
Det år tid att vånda: stjernor kallt och klart från oändlig verldsrgmd ljus så underbart till oss, stora barn af åndliglielen, sända.
Vändning!
Hem i blinken!
Klatscli af piskans snärt!
Du förstår nog vinken, ädla djur så smärt: hem till bord och krubba!
Se, der lyser bjeri ljus ur alla fönster.
Verld, nu år ej vårclt alt oss hemmets ljufva lycka söka rubba!
In i ljusa salen, in till uppvärmd härd, fredad från skandalen!
— » Ja, ack ja, vår verld! » — Godt!
Jag vill ej byta på min lefnads färd mot vår glada lycka alla våldels svård för att se ' n med » årans » dunkla lagrar skryta.
Fort kläd af dig, liten!
Får jag näsan se!
Ar hon väder-biten, år hon blå kanske?
Himmel, ros och lilja för min blick sig te!
Får jag om en kyss — en lång,enlång — dig be?
Krångla nu ej du, som år så qvick att vilja!
G. Arena.nd.er.
Stockholm i febr.
skynda dig, tag på soandunskantad hufoa och bottiner små, pelsverksfodrad kappa, muff ocli handskar!
— Så!
— Sölnos, du vill kyssas, ställer dig på tå.
Fort då!
Utanför stå liåstarne så rappa.
In i slädens mjuka, varma björnskinnsfåll!
— Klart!
— Vi piskan bruka blott till munter smäll.
Eldigt fullblod ilar.
Innan det blir qvåll, framför salskaminens trefna glödhög såll du invid mitt varma hjerta åter hvilar.
Ser du, hur det glindrar ifrån teg och ren!
Iskristallen lindrar under solens sken!
|) et fins ett franskt ordspråk som säger: » livar är qvinnan? » Man förutsätter nämligen, att livarhelst nägot betydelsefullt in- träffat — helst något tragiskt — der har en qvinna oförmärkt sin hand med.
Men har det aldrig fallit dig in att på fullt allvar fråga: livar är qvinnan?
Hvar är vår svenska qvinna t. ex., hvar håller hon hus, hvad gör hon?
Statistiken visar, att den långt öfvervägande delen af befolkningen utgöres af qvinnor.
Alla åldrar — egendomligt nog med undantag af de nyföddas — representeras starkast af qvinno- könet.
Hvar håller hela denna q vinnos värm till?
Hur kan den hålla sig så obemärkt oeh göra så litet väsen af sig?
Dagligen oeh stundligen höra vi talas om män, som knutit sitt namn till ett eller annat företag.
Vi hafva aldrig sett och ännu min- dre talat vid dem, men deras tillvaro är oss lika förtrolig som våra närmaste grannars.
De utmärka sig inom politik, vetenskap och konst, göra upptäckter, bygga hus och sätta upp fabriker.
När höra vi qvinnors namn nämnas?
— På några lätträknade undantag när endast tre gånger i deras lif: då de förlofva sig, vigas och dö.
Och dessa deras göranden berör då ingen utom dem, som känna dem personligen.
Men hvad göra dä qvinnorna?
— » Jo, de verka i det tysta, » svarar man.
» Det är deras storverk, » tillägger en och annan af qvinnornas riddare.
Ja, jag betviflar icke detta och är den sista att vilja förringa qvinnans arbete i hemmet.
skulle tvärt om vilja bedja qvinnorna sjelfva i första rummet och männen i andra skänka det ett större erkännande än hvad nu sker genom att visa sin högsta aktning för den hus- mor, som sjelf med allvar sköter sitt hus eller uppfostrar sina barn och vid hennes sida ställa den så ofta förbisedda husmamsellen och den aflönade uppfostrarinnan.
Men jag frågar: är det möjligt, att detta enda värf — hemmet och hvad dertill hörer — kan sysselsätta en sådan massa qvinnor?
Låtom oss uppställa å ena sidan alla de grenar männens verksamhet omfattar och å andra sidan qvinnans arbetsmarknad, hvilken med undantag af några få och synnerligen under- ordnade värf inom männens fack uteslutande ligger direkt eller indirekt inom hemmens rå- märken, så framställer sig bestämdt den för- vånade frågan: kan det vara rätt stäldt, att så mycken arbetskraft, energi och intelligens går åt till vårdande och underhållande af hem- men, att ett ungefär motsvarande mått deraf är tillräckligt för hela det stora yttre samhälls- maskineriet?
— Ligger icke möjligen allt för mycken energi obrukad, allt för mycken intel- ligens ouppodlad och allt för mycken kraft domnad på denna sidan af menskligheten?
Eller låtom oss antaga, att det verkligen för- håller sig alldeles riktigt med denna fördelning af lifvet: hemmen på ena sidan, hela dets.
» yttre lifvet » på den andra.
Om dessa båda sferer kräfva lika mycken verksamhet, så är det ju alldeles i sin ordning, att mensklighe- tens båda stora hälfter hafva tagit hvar sin part på sin lott.
» Hemmet är sålunda qvinnans naturliga verk- samhetsfält »; det är en gammal sats, som icke för några undantags skull tycks kunna rubbas.
Men hvad har qvinnan under de århundra- den hon haft hemmet under sitt speciella hägn gjort för dess utveckling och förbättrande?
— Jag vet knappast, huru jag skall kunna för- klara för dig, hvad jag menar med denna fråga.
Men du är nog så snäll och följer mig med en stunds tålamod genom mina funderingars irrgångar, tills jag genom jemförelser och liknel- ser hunnit klargöra för dig, hvad jag menar.
Jag skulle nämligen vilja, att du och många af mina medsystrar också skulle komma att tänka litet öfver dessa saker och genom sitt intresse derför hjelpa till att frigöra krafter, som ligga bundna och derför obrukade inom dem sjelfva eller hos deras omgifning.
Du vet, att särskildt under detta sista år- hundrade, ångans, elektricitetens och naturve- tenskapens tidehvarf, har allt gått framåt — » med iltågsfart » för att begagna ett uttryck, som denna framåtbrådskande tid sjelf har skapat.
Vi se årligen och dagligen, huru detta fram- åtskridande går till: en upptäckt göres, en tanke födes, irrande oeh oviss i sin begynnelse, men genast är företagsamheten framme, pröfvar, grubblar, utvecklar, till dess den lilla upptäckten eller tanken blifvit ett mäktigt ingripande kugg- hjul i det stora samhällsmaskineriet, så bety-
hälles ett nummer I veckan under hela qvartalet.
För hvarje 5-tal abon- nenter, som samlas, och för hvilka afgiften insändes till Redaktionen af delsefullt, att vi ha svårt att föreställa oss, huru vi kunnat reda oss det förutan.
Hvilken insats hafva qvinnorna gjort i detta förbättrings- och försköningsarbete för sitt speciella verksamhetsfält — för hemmen?
När man nu ser sig om efter en bostad, be- gär man, att den skall motsvara » nutidens alla fordringar. » Hvem har framkallat och tillgodosett alla kraf på förbättringar inom hemmens gebit?
— - Det har väl med aU \ sannolikhet qvinnan såsom dess speciella vårdarinna, liksom styrelsen öfver hvarje annan anstalt sätter en heder i att först tillgodogöra sig det bästa af andras erfaren- heter och sedan s j e l f göra ytterligare förbätt- ringar —?
— Nej ty värr, qvinnorna hafva icke mycket att berömma sig a f härutinnan.
Var det kanske en qvinna, som föll på den idén, att det på något sätt skulle kunna gå för sig att leda vattnet direkt upp i hennes kök?
Åh nej, honbeklagade nog kan hända sin stackars tjenstflicka, som dagligen fick släpa de tunga vattenhinkarne tre, fyra trappor upp i höjden, men detta medlidande födde ingen tanke i hennes hjerna; — eller var det en qvinna, som insåg det beqväma och bränsle- besparande i att ersätta den öppna spiseln med någon slags ugn?
Har en qvinna uppfunnit dubbelfönstren eller den mekaniska mangeln eller tvättpressen eller några andra af de hundra- tals små förbättringar, som helt och hållet falla inom hennes område och kommit till för att underlätta hennes mödor?
— Du skall kanske invända, att för att kunna tänka ut något af allt detta, måste man vara specialist på respektive områden.
Sidenfabrikören är icke mekanikus, men då han går bland sina maskiner, kan han ändå tänka ut, att om vissa ändringar vidtoges med den eller den maskinen, skulle arbetet påskyndas eller förbättringar i fabrikationen vinnas.
Bryg- garen är icke glasblåsare, men kan ändock finna, att om buteljerna hade den eller den egen- skapen, motsvarade de bättre sitt ändamål, och boktryckaren är icke gjutare, lika litet som ritare, men detta " hindrar honom icke att göra ständiga förbättringar i sina stilar liksom i allt annat, som tillhör hans fack.
Det samma gäller administrationen, den yttre oeh inre led- ningen.
» Inga initiativ, inga beräkningar, bara lunka fram på utstakade vägar med så litet hufvud- bry som möjligt » — det tycks deremot vara vår lösen.
Tycker du detta är rätt, tant lilla, är det hedrande för oss?
Ja, vi försöka åtminstone ge det sken deraf och äro synnerligen angelägna om att tillskrifvas ett par egenskaper, som skola vara specielt qvinliga: anspråkslös ' iet och förnöjsamhet.
Men j a g undrar, om vi icke ofta gå l å D g t utöfver den gräns, der dessa egenskaper upp- höra att vara dygder och i stället blifva fel och böra kallas liknöjdhet, slapphet, indolens?
Du vet väl, att det kan hända ibland, att äfven en qvinna har blick för, att allt icke är så bra inom hennes lilla sfer, som det kunde vara, men du har nog också hört, hur hon säger då?
Jo, så här låter det på hvardags- språket: » Åhja, alltid står jag ut! » » Alltid går det i min tid! » Detta tror hon är martyrlik undergifvenhet, ett sant bevis på qvinlig fördragsamhet.
Men vet du, hvad jag snarare tror det är?
Jo lojhet och ovilja att på allvar taga i tu med något, som går utom den dagliga slentrainen.
Nu vet jag väl, att hvad jag har sagt kan i l- % I I K l I \ j IN Idun, erhålles ett gratlsexemplar för hela den tid, under hvilken abonne- mentet räcker.
Äro de samlade abonnenterna färre än 5, torde prenumera- möta mångfaldiga invändningar, men jag vill tills vidare blott bedja dig och alla dina medläsar- inno.r komma i hog, att jag ännu endast hunnit förklara mig helt ytligt, utan alla de begräns- ningar, som äro nödvändiga.
Men man kan ju icke hinna säga mycket på två, tre spalter, icke skydda sig mot missförstånd och falska slut- ledningar.
Men jag hoppas att åtminstone du, kära tant, är öfvertygad om, att, då jag framkastat en be- skyllning mot mitt eget kön, det skett i de bästa afsigter, särskildt den att väcka en och annan till eftertanke af, huru vida beskyllningen är rättvis eller ej.
Den n y a ministären är nu färdigbildad.
I mån- dagens konselj beviljade konungen afsked åt hrr Themptander, von Steyern, Hammarskjöld, Richert, frih.
T a m m och frih.
Den nya ministä- ren upptager följande ledamöter: hans excel- lens frih.
Gillis Bildt, statsminister (hittills riks- marskalk), hans excellens grefve Albert Ehrcnsvärd, utrikesminister (qvarstående), statsrådet Gunnar Wennerberg, ecklesiastikminister (hittills landshöf- ding i Vexjö), statsrådet Axel Bergström, justitie- minister (hittills landshöfding i Örebro), statsrådet Henrik Loven, konsultativ (qvarstående), statsrådet frih.
Carl Gustaf von Otter, marinminister (qvarstå- ende), statsrådet Edvard von Krusenstjerna, civilmini- ster (qvarstående), statsrådet frih.
Hjalmar Palm- stierna, krigsminister (generalmajor och chef för arméförvaltningens intendentsdepartement), stats- rådet frih.
Fredrik von Essen, finansminister (stor jordegare i Vestergötland, bevistat mer än 20 riks- dagar som ledamot af Första kammaren), samt statsrådet Gustaf Lönegren, konsultativ (hittills tullförvaltare i Norrköping).
Hvad den nya ministärens ställning till dagens vigtigaste fråga — tullfrågan — beträffar, är det ju naturligt, alt konseljen skall hafva en öfver- vägande protektionistisk karaktär, då j u såväl statsministern som finansministern, hvilka båda frågan närmast rör, äro utpräglade protektionister.
Tager man emellertid hänsyn till numerären, stå fem mot fem i statsrådet.
Den stora tulldebatten i riksdagen egde rum i onsdags o c h slutade med, att de af utskottet före- slagna tullsatserna antogos, ehuru med ej synner- ligen stor röstöfvervigt.
Konungen afreser till Norge den 15 dennes o c h åtföljes af prins Carl.
Drottningen har nu, åtföljd af prins Oscar o c h fröken Ebba Munck, anländt till England, efter att hafva gjort ett några dagars besök hos prins Eugen i Paris.
De båda prinsarne aflade den 4 dennes besök hos franske presidenten Carnot, hvil- ken dagen derpå jemte sin fru gjorde visit hos drottningen.
Kronprinsessan, hvilken som bekant en tid varit sängliggande till följd af lindrigare sjukdom, är nu så åtcrstäld, att hon kunnat företaga prome- nader i det fria.
Kronprinsparet gaf i tisdags familjemiddag, till hvilken konungen o c h prins Carl voro inbjudna.
Prinsessan Eugenie, livars helsolillstånd på grund af en för någon tid sedan ådragen förkylning va- rit mindre godt, är nu dess bättre återstäld.
H. k. h. måste dock fortfarande hålla sig på sina rum.
Prins Carls ridklubb sammanträdde i måndags för första gången på det nya året i ridhuset vid Mä- stersamuelsgatan.
Antalet medlemmar af klubben uppgår nu till ett tjugutal damer o c h herrar ur den högre socieleten.
Vid niotiden på aftonen infann sig klubbens stiftare prins Carl och deltog i ridöfningarna, hvilka ledas af klubbens instruk- tör grefve C. Wirsén.
Till landshöfding i Stockholms län efter hr Vilhelm Stråle, s o m den 6 dennes af k. m:t beviljats af- sked, utnämdes samma dag förre statsministern Oskar Robert Themptander.
Förlofning är eklaterad mellan regementsintenden- ten vid Iifregementets husarkår Sten Agardh och fröken Conny Nerman, dotter till majoren vid väg- och vattenbyggnadskåren Gustaf Nerman och hans aflidna maka, född Brändström.
S o m grundfond f ö r ett stipendium vid folkskollära- rinneseminariet i Stockholm hafva till rektorn vid nämda seminarium genom lärarinnorna Ida Bro- man och Ingeborg Rydberg öfverlemnats 700 kr.
Stipendiet skall under namn af » Lärarinneslipen- dieb&gt; förvaltas af seminariets lärare och lärarin- nor, o c h räntan, sedan fonden vuxit till visst före- skrifvet belopp, årligen utdelas till behöfvande elever.
Medlen hafva samlats dels af forna elever vid seminariet, dels af andra för saken intresse- rade personer.
Sin nittiondeförsta födelsedag firade sistlidne sön- dag enkefru Kristina Ulrika Willman härstädes i kretsen af anhöriga och vänner.
Bland de förra märkas direktören för de k. teatrarne Anders Will- man, hennes son.
Den vördnadsvärda gamla har ännu att glädja sig åt goda såväl själs- som kropps- krafter, o m man undantager, att hörseln är något försvagad.
Stockholms adresskalender för året har nu utkom- mit, denna gång från den välkända bokförlagsfir- man Seelig &amp; Co.
Kalendern synes vara rikhah tigare än någonsin — » nyfikenhetsregistret » ej att förglömma.
S o a r é gafs i måndags af öfverstekammarherren frih.
Carl Jedvard Bonde o c h hans grefvinna.
Den bevistades af kronprinsparet.
Civiläktenskap har ingåtts inför kronofogden i Barne fögderi mellan fröken Moritz, dotter till godsegaren E. Moritz å Stora Hof och hans maka, född Heyman, samt löjtnanten vid Vestgöta rege- mente C.
G. Silfverhjelm.
Vårt sällskapslif.
arnbjudningarna måste bära en annan prägel än den nu existerande.
Benämningarna » bal » och » barn- bal » väcka pretentioner och ställa anspråk p å en lyx, som ingalunda verkar förmonligt på våra ungdomar.
Vi skola, i stället för att vänja våra barn af med att leka och vara barn, väcka deras håg för lekar, dans oeh oskyldiga nöjen, hvilka kunna anordnas i all enkelhet och utan långa förberedelser.
Ja, i all enkelhet och helst med hvardags- drägter och obrända lockar, utan hårfrisörska, betjent och fyraknappshandskar.
Utan olästa lexor och skolkad pianospelning.
Men med de smås lugna sjelfmedvetande om uppfylda pligter och en väl förtjent fristund.
När gästerna då anlända, har matmor hvar- ken tändt kronan i salen eller i förmaket.
Barnkammaren användes endast nödfallsvis till toalettrum.
Borta i vrån vid pianot sitter ingen väntande hyrd spelfröken, medan småherr- skapet dricker kaffet och mumsar på kakorna.
Kakorna, hvilka äro rättvist fördelade, så att ingen blir lottlös, utan en och hvar får sin ranson.
Blir det dans af — hvilket jubel om några af gästerna sjelfva kunna spela valser och polkor och fransäser!
Sådant lär man sig hemma, om man är flitig, och det blir man så lätt, när man D å g o n gång får tillfälle att visa hvad man kan.
Ofta hafva vi iakttagit, huru en och annan liten mer än vanligt musikalisk flicka eller gosse vid dessa tillfällen försökt sig på början till en vals eller dylikt, men en naturlig blyg- het har tvingat dem att draga sig till baka, när den skickligare äldre pianisten bereder sig att öfvertaga arbetet.
Hvilken malplacerad välvilja!
Monue det ej för somliga af de små gästerna kan vara lika roligt att få försöka spela en vals, som att dansa den!
Oeh än mer, det är ett ingrepp i barnens nöje, ty i allmänhet tycka barn mera om att roa sig sjelfva, än att blifva roade.
— Bidrag från alla områden för qvinlig verksamhet mottagas med tacksamhet.
Endast en sida af papperet bör Frågan är alls icke förkastlig, lika litet som den bör lemnas utan afseende.
Det finnes ung- domar, hvilka hafva tagit spellektioner i åratal, ja i många år, utan att derför ännu kunna spela ett ordentligt stycke.
Skalor och öfningar äro nyttiga studier, men verka alls icke upp- lifvande vare sig på sinne eller öra, och der- för vore det i högsta grad önskvärdt, att man lockade eleverna till större intresse genom att tillåta dem uppträda inför deras egen publik.
Under tiden, medan lekarne äro i full gång, springer icke husets matmoder ut oeh in för att se efter, om glacen till supén är hemkom- men från sockerbagaren, eller om fogeln är ordentligt plockad, ty här är det ingalunda meningen att barnen dagen derpå skola klaga öfver dålig mage och dylika reminiscenser från säsongens kalas.
Tvärt om, mamma slår sig ned vid salsbor- det med sitt arbete i hand, midt ibland den stojande barnskaran, så att hon då och då kan kasta ett öfvervakande öga på de ostyri- gaste.
Har hon sedan ett och annat roligt att, föreslå, något litet minne från egen lektid att berätta, så mycket lyckligare.
Hon skall deri- genom vinna de smås intresse, lockas in i deras tankegång förstå deras smak och få till- fälle att oförmärkt styra lekarnes gång.
Hon är icke endast den frikostiga värdinnan, hon får icke ens vara det vid dessa tillfällen, hon är barnens vän, som icke önskar högre än se dem glädjas.
I r~V I I k l | \ J \ J | \ | användas och marginal lemnas.
Allt nog, det beror på våra mödrar och d e äldre syskonen i familjerna att omskapa våra barns nöjen, så att det kommer en friskare fläkt äfven öfver de smås sällskapslif.
Att skrifva lagar ens i detta afseende vore djerft och föga tacksamt, men att påpeka de utvägar, som stå oss till buds, torde vara tillåtet.
Om det skulle intressera våra läsarinnor, kunde vi må hända bereda oss tillfälle att å andra Btällen i Idun lemna liten redogörelse för en och annan mindre vanlig lek, och på så vis i någon mon påskynda reformationen.
Ty ingen fasthåller väl vid, att våra barn skola uppfostras medels barnbaler och sjelfsvåldigt sqvaller om kurtis och mycket annat lika värdelöst.
Och om vi här i synnerhet hållit oss på det område, som omfattar de mindre barnen, så har detta endast kommit sig deraf, att vi utgått från den san- ningen: om ej grunden är god, kan ingenting godt byggas derpå.
Med sådana anspråk hos våra småttingar, som de nu moderna, kunna vi aldrig beräkna att få se våra fjortonåringar annorlunda än de äro.
Och det kunde vi väl ändå ha skäl att önska?
Clara Smitt Den nya pristäflingen nummer torde å sid. 42 observeras!
i dagens T v å pris om resp. tjugu (20) och tio (10) kronor!
Och när de gamla lekarne Sälja väf, Oömma ringen med förbehåll, Smussla penning, Ryktet, Min vän, Skänka och använda, Byta namn, m. fl.
blifva för stillsamma, kunna ju varia- tioner med dem och mera rörliga lekar före- tagas.
Man har dervid ett rikligt antal att välja på t. ex. de mest gängse såsom, Slumnia dansen, Marknaden, Hela hafvet stormar, Resan till hufvudstaden, Slingerleken, Resleken, Katt Fosterdottern.
Skiss af E L N A TENOW.