Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse, N:o 791 45 akrifvclse af den 4 Mars 1848, underdånigst hemställt att, derest de skattskyldig» blefvo genom laga kraftvunnet beslut ålagde, att gälda återstoden af nämnde balans, och Kongl. Majit, i händelse de skattskyldige sedermera i nådeväg sökte befrielse derifrån, skulle anse en eftergift vara af omständigheterne påkallad, Kongl.
Maj: t då måtte täckas till Rikets Ständer aflåta nådig proposition i ämnet, samt emellertid låta med uttagandet
Iros de skattskyldige af de dem till ersättande ådömde belopp anstå, intilldess Rikets
Ständer fått tillfälle att öfver den nådiga propo»rtionen sig i underdånighet yttra; och då den i förfaltningarne gifne föreskrift för skattskyldige, att med lräradsskrifvarnes annotation låta förse de öfver erlagde kronoutskylder meddelade qvittenser, har för ändamål att kontrollera kronofogden i dess uppbörd; men i förevarande fall den uppbördsbrist, för hvilken förre kronofogden Öhbom, vid afgifvandet af summariska redogörelsen för 1836 års uppbörd inom Götheborgs fögderi, befunnits häfta, svårligen kunnat till större eller mindre del förekommas, äfven i händelse de skattskyldige, vid erläggandet af deras utskvlder för nämnde år, berörde föreskrift iakttagit, finner Kongl. Majit det vara af billighet påkalladt, att den dem, i följd af deras försummelse i omförmälte afseende, ålagd® »kyldighet, att för andra gången betala samma utskylder, må varda eftergifven; vid hvilket förhållande och enär för öfrigt, i anseende till den längre tid, som sedermera förflutit, den kronan tillerkända godtgörelse endast till en del torde kunna utgå, Kongl. Majit, med stöd jemväl af Rikets sednast församlade
Ständers ofvanberörde underdåniga hemställan, vill härmed i nåder föreslå Rikets Ständer, att ej mindre förrbemälde sökande, än ock öfrige genom Kongl. Majlis Befallningshafvandes och Kammar-Tättens i målet meddelte utslag betalningsskyldighet ålagde skattskyldige måtte varda derifrån befriade; och har Kongl. Majit emellertid i nåder förordnat att, under afbidan af det beslut, som utaf Rikets Ständer kan i ämnet varda meddeladt, med indrifvandet af de ifrågavarande utskylderne må anstå.
De till detta millet hörande handlingar bifogas härjemte; och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständers Slats-utskott med ali Kongl, nåd och ynnest välbevågen.
Datum ut supra. OSCAR. J. A. Gripensfedf.. 16 Kongl. May.ts Nåd.
Skrifvelse, N:o 79.
Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden, hållet inför Hans May.t Konungen i Stats-rädet ä Stockholms Slott den 20 Juni i85i.
Hans Excellens, Justitie-Statsministern, Herr Grefve Sparre, Hans Excellens, Stats-ministern för Utrikes Ärendena, Herr Frih. Stjerneld; Stats-Råden: Fåhraeus, Wallensteen, Gunther, Genberg och Gripenstedt. S. D.
Departemenls-chefen, Stats-rådet Gripenstedt, uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med förut fattadt beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse till Rikets Ständers Stats-utskott, angående eftergift af den en del skattskyldige inom Götheborgs fögderi af Götheborgs och Bohus län ådömda ersättnings-skyldighet i följd af förre kronofogden Chr.
Maj:t behagade, enligt Stats-rådets tillstyrkande, i nåder gilla berörde förslag och befallte, att nådig skrifvelse skulle, i enlighet dermed, till Rikets Ständers Stats-utskott afgå, sådan den finnes protokollet bifogad.
Ex protocollo, C. F. Smerling.'
Skrifvelse, A.o 80. 17 N:o 80.
Ank. till Exp.-Utsk. den 5 Juli 1831, kl. 2 e. ra.
MAJ:TS Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständers Ståts-utskott, i fråga om bildande af en fond till understöd för afskedade folkskolelärare; Gifven Stockholms Slott den 7 Maj 1851.
Folkundervisningen har under de sednare åren blifvit af Rikets
Ständer befrämjad med en frikostighet och en omtanka, som obestridligen bära vittne om en sann och ädel uppfattning af denna vigtiga angelägenhet.
Folkskolan, som af dessa gynnande tänkesätt redan vunnit betydliga fördelar, påkallar dock fortsatta prof af en hägnande omvårdnad, om den unga planteringen skall i framtiden kunna utveckla sig till en fruktbärande mognad.
Ett förhållande, som för undervisningens framgång är af synnerlig vigt, och hvarpå uppmärksamheten derföre i tid måste fästas, är folkskolelärarens så väl framlida, som närvarande vilkor, och hans deraf beroende ställning till både skolan och folket.
Äro dessa vilkor icke förenade med vissheten lith. till R.
Prof 1850 f 1851. 1 Sami., i Afd., 18 Hd/t. 3 18 longi.
Maj'.ii Nåd.
Skrifvelse, N:o 80. om en tarflig utkomst, ej blott under mannaårens pligtenliga arbete, utan äfven under ålderdomens välförtjenta hvila, så löper undervisningen fara att antingen förlamas genom lärarens aftynande håg för sitt kall, eller oek att försummas genom hans nödtvungna försök att med lärare-befattningen förena andra sysselsättningar.
Såsom bidrag till den ännu tjenstgörande folkskolelärarens lönevilkor hafva Rikets Ständer vid föregående riksmöten anvisat icke obetydliga anslag; men för den afskedade, den af ålderdom eller sjuklighet orkeslöse läraren, torde vilkoren i de flesta fall kunna anses vara inskränkta till det hårda och föga uppmuntrande valet mellan nöden och fattigvården.
Väl innehåller nådiga stadgan angående folkundervisningen i riket af den 18 Juni 1842 uti 11 §:ns 2 moment, att då skollärare, som sin tjenst oförvitligen förestått, genom ålderdom eller sjuklighet blir urståndsatl att den ytterligare bestrida, och af sådant skäl måste entledigas, det af församlingens och skolstyrelsens pröfning må bero, att, i mån af hans behof och den längre eller kortare tid han tjenstgjort, såsom pension tillägga honom större eller mindre del af den utaf församlingen anslagna lönen; men då löuevilkoren vid ifrågavarande befattningar vanligen äro alltför ringa, för att medgifva någon delning, och mången församling utan tvifvel skall finna det serdeles tryckande att utom lönen till tjenstgörande läraren äfven utbetala pension åt en redan afgången, så kan ofvanberörde medgifvande under en af dessa tvingande omständigheter ofta beroende pröfning icke skäligen anses innebära en för skollärarens framtid nog säker eller nog lof— vande utsigt.
Församlingens välvilja för en skollärare, som deraf gjort sig förtjent, kan väl icke betviflas; men om förmågan af ökade uppoffringar icke alltid är med denna välvilja förenad, så lärer det kunna inträffa, att församlingen, i valet mellan en föråldrad lärares bibehållande vid tjensten, och de ökade utgifter, som skulle blifva en följd af hans afsked, icke alltid kan fästa tillbörligt afseende på undervisningens behof af yngre och friskare krafter; men gör sig åter denna fordran gällande, så torde den afskedade läraren med sin familj icke sällan fråu den möjligen fruktlösa välviljan blifva hänvisad till den i fattigvårdsstadgan lagbestämda välgörenheten.
Att dessa å ena eller andra sidan mötande olägenheter icke kunna undgå att på folkskolan och undervisningen utöfva ett högst menligt inflytande, lärer svårligen kunna bestridas; men i detta medgifvande ligger tillika en uppmaning, att i tid vara betänkt på medel och utvägar att förekomma dessa missförhållanden,.
Moj-.ls Nåd.
Skrifvelse, N:o 801 19 Under sisi förflutna riksdag fästade Kongl.
Maj:t Rikets Ständers uppmärksamhet på den synnerliga vigten deraf, att någon åtgärd blefve vidtagen, hvarigenom folkskolelärare, efter viss tjenstetid och viss upphunnen lefnadsålder, kunde tillförsäkras bestämd rättighet till understöd för deras återstående lifstid.
För att befrämja detta ändamål, hvartill besparingarne af de till folkskollärares aflöning beviljade anslag, i förening med serskilda bidrag af församlingarne, syntes lämpligen kunna användas, aflat Kongl. Maj:!, under den 7 December 1847, till|Rikets då församlade
Ständer nådig proposition af hufvudsakligt innehåll: l:o att af besparingarne å de anslag, som vid föregående riksdagar blifvit af Rikets Ständer ställda lill Kongl. Maj:ts disposition till understöd för folkskollärares aflöning, måtte bildas en fond till pensionering af dylika lärare, som upphunnit en ålder af minst 55 år, och, efter fulländad examen vid seminarium, minst 30 år varit ordinarie lärare; samt 2:o all hvarje församling måtte åläggas alt lill denna fond årligen inbetala en afgift af 3 r:dr banko, mot befrielse från skyldigheten att lemna pension åt skollärare, som enligt första punkten vore dertill af fonden berättigad.
Rikets Ständers af nyssnämnde proposition föranledda underdåniga skrifvelse den 18
Maj 1848 omförmäler, att Rikets Ständer, efter behörigt öfvervägande af hvad i denna fråga förekommit, visserligen insett nyttan och behofvet af sådana åtgärders vidtagande, hvarigenom å ena sidan skicklige personer, villige att egna sig åt folkskolelärarens mödosamma kall, uppmuntrades dertill genom vissheten, att, vid inträffande ålderdom eller sjuklighet och deraf föranledd oförmåga att dylik tjenst fortfarande bestrida, icke komma i saknad af nödigt uppehälle för sin återstående lefnad; och skolstyrelserna å andra sidan kunde sättas i tillfälle, att från undervisningen skilja ålderstigna och dertill ej vidare tjenliga personer; men att Rikets Ständer deremot, beträffande sättet för dylika pensions-inrättningars tillvägabringande, icke funnit sig kunna biträda de åsigter, hvilka legat till grund för Kongl. Maj:ts nådiga proposition.
I detta afseende hade hufvudsakligen blifvit anmärkt, att de statsmedel, hvilka lill pensionsfondens bildande blifvit afsedda, ursprungligen af Rikets Ständer anvisats till folkskolelärares aflöning och att följaktligen medgifvandet af den föreslagna dispositionen skulle i sjelfva verket innebära anvisning af ett nytt statsanslag till förstnämnde ändamål, hvilken åtgärd, vid dåvarande inskränkta me - 20 Kongl: Majlis Nåd.
Skrifvelse, Nio 80: deltillgång, ansågs mindre lämplig; att, beträffande det från kommunernas sida påräknade årliga bidrag, pensionsafgiftens bestämmande till enahanda belopp för hvarje församling i riket, i betraktande af olikheten i folkmängd och välmåga,, icke vore med billighet fullt öfverensstämmande;: att missförhållandet i detta afseende visserligen komme att minskas eller försvinna,, om afgiften beräknades efter folkskolornas antal, och till lika belopp på hvarje skola; men att anledning likväl vore atti befara, det stadgandet om en från menigheternas sida till pensionsfonden ingående viss årlig afgift icke i allmänhet skulle af församlingarne med belåtenhet mottagas:: att, med hänsigt till folkskolelärare-befattningens egenskap af kommunalbestyr, omsorgen om dessa lärares pensionerande, äfvensom bildandet af serskilda, för detta ändamål afsedda fonder, lämpligen borde öfverlämnäs åt församlingarue sjelfva, från hvilka, i sådant fall, frivilliga bidrag, möjligen öfverstigande den föreslagna årsafgiften, sannolikt kunde påräknas.
Under innevarande riksdag har denna angelägenhet genom enskild motion' blifvit gjord till föremål för Rikets Ständers ytterligare ompröfning.
Någon benägenhet för sakens framgång har dervid blifvit ådagalagd;, men i motsatt syltning; har det sist anförda skälet å nyo gjort sig gällande, i förening med farhågan, att den ifrågasatta pensioneringen skulle föranleda till en högst betungande utgift för statsverket, som i allmänhet ej borde belastas med sådana kostnader,, hvilka bero af kommunala förhållanden.
Då saken således ännu icke vunnit en önskvärd utgång, men formenligt måste komma under förnyad öfverläggning, vill Kongl. M j.t,. so n fortfarande anser denna fråga vara af synnerlig vigt, till Rikets Ständers ompröfning i nåder öfverlemna en förnyad framställning i ämnet, med iakttagande af de jemkningar, som af Rikets Ständers uttalade åsigter föranledas, och som möjligen torde i någon mån kunna undanrödja de betänkligheter, hvilka emot den föreslagna åtgärden hittills förekommit.
Hvad således angår det i förenämnde proposition af Kongl. Majit påräknade bidraget från kommunernas sida, vill Kongl.
Majit, vid det af Rikets Ständer anmärkta förhållande, att församlingarne i allmänhet torde dertill vara mindre benägna, icke vidare föreslå, att någon skyldighet i detta afseende, vare sig församlingarne eller skol-distrikten, ålägges.
Någon förbindelse för skollärarne att genom årliga afgifter lemna bidrag till ifrågavarande ändamål, bör icke heller komma i fråga.
Maj.ts Md.
Skrifvelse, A;o 60; 21 i& den billigtvis icke kan förenas med de knappa lönevilkor, dessa läraie för närvarande åtnjta.
Den af Rikets Ständer yttrade åsigt, att folkskolelärare-befattningen vöre att anse som ett kommunalbestyr, eger utan tvifvel sin riktighet, och bör i lagstiftningen för folkskolan,, framgent såsom hittills,, ega sin tillämpning; men denna grund— satts, sorn icke ansetts utgöra hinder för Rikets
Ständers åtgärd att genom statsanslag underlätta menrgheternas bemödanden för folkundervisningens tillvägabringande, torde icke heller i förevarande fall blifva frånträdd genom lemnadl understöd för ett ändamål, som hufvudsakligen afser undervisningens fördel, då det i lärarens förbättrade vilkor och församlingens minskade tunga vill finna en borgen för den eues fortfarande kärlek och nitälskan för sitt kall, och för den andres benägenhet och välvilja för en läroinrättniug, som genom nämnde understöd sättes i tillfälle, att framgent och oafbrutet fortsätta sin gagnande verksamhet, utan att från menigheternas sida fordra nya eller ökade uppoffringar.
Att förenämnde besparingars anvisning till ifrågavarande ändamål i sjelfva verket vore detsamma, som att dertill bevilja nytt statsanslag, måste visserligen medgifvas, ehuru något afseende dervid torde kunna fästas på den omständigheten, att frågan egentligen blott angår en i viss mån förändrad disposition af ett redan förut beviljadt anslag, lör så vidt det ännu qvarstår odisponeradt.
Del medgifves, att anmärkningen, det oaktadt, egde sin fulla giltighet, om den nya dispositionen vore främmande föranslagets ursprungliga bestämmelse; men då della anslag åsyftade en förbättring i lärarens vilkor utan församlingens vidare betungande, och den nu väckta frågan hufvudsakligen går ut på samma ändamål, så synes förändringen i formen icke vara af betydenhet, att kunna u'göra hinder för att bibehålla sjelfva saken vid en redan förunnad förmån, om än denna för tillfället skulle föranleda en annars icke ifrågakommaude statsutgift.
Under förutsättning, att någon folkskolelärare icke bör, med rättighet till understöd, afskedas, innan han, efter genomgången scminarii-kurs enligt gällande föreskrifter, tjenstgjort minst 30 år och upphunnit en lefnadsålder af minst 55, skulle understöd i omförmälde afseende icke erfordras förr än omkring 20 år härefter.
De fall, då ett af fortfarande sjuklighet föranledt afsked kan framkalla tidigare behof, torde jemförelsevis blifva mera fåtaliga.
Om således redan nu en fond afsät - 22 Kongl.
Majus Nöd.
Skrifvelse, N:o SO. tes i ändamål att framdel s använda räntan deraf till ifrågavarande ändamål, så kan fonden under tiden, genom räntans årliga läggande till kapitalet, uppbringas till betydligare belopp.
Besparingarue å de vid föregående riksdagar till folkundervisningens befrämjande anvisade medel uppgifvas hafva vid innevarande års början uppgått till 111,588 r:dr 34 sk. 1 r:st. b.ko, och torde vid årets slut utgöra omkring 116,000 r:dr samma mynt, så framt icke innan dess ännu opåräknade utbetalningar af årets anslag komma att ega rum.
Sistnämnde summa bör likväl icke till hela sitt belopp tagas i anspråk för nu ifrågavarande ändamål, dels emedan deruti ingå, utom besparingarue å anslaget till folkskollärares aflöning, äfven, ehuru till ringare belopp, andra för folkundervisningen bestämda anslag, hvilkas användande till bemälde lärares understöd nu icke ifrågasättes; dels ock emedan det såsom besparing vid förstnämnde tidpunkt uppgifna beloppet väl är vid den tiden outtaget, men icke derföre helt och hållet odisponeradf. l)e till aflöning bestämda anslag torde emellertid, vid innevarande års slut, kunna antagas lemna en besparing af minst 80,000 r:dr b:ko.
Om denna summa förräntas till 4 procent, och räntan, årligen tillagd kapitalet, jemväl göres fruktbärande, så uppkommer, efter 20 år, ett belopp af 175,2110 r:dr, och med 5 procent 212,284 r:dr; hvaraf räntan sedermera, i mån af behof, vore att använda till årlig utdelning.
I hvad mån denna tillgång allt framgent kommer att motsvara behofvet, kan väl nu på förhand icke med säkerhet bedömas; men det följer af sig sjelft, att beloppen af de blifvande understöden måste bestämmas med afseende å då befintliga tillgångar.
Någon förhoppning om dessa tillgångars framtida förkofran utan statsverkets vidare betungande torde grundas på den af Rikets Ständer yttrade förmodan, att frivilliga bidrag från församlingarne kunna i visst fall vara att för ändamålet påräkna.
I öfverensstämmelse med dessa åsigter, vill Kongl. Maj:t hos Rikets Släudcr föreslå, att den summa, som vid innevarande års slut finnes besparad af anslagen till folkskolelärares aflöning, må under Riksgälds-kontorets vård och förvaltning afsättas till eli fond, i ändamål att, på sätt förut nämndt är, bereda medel till understöd åt sådane folkskolelärare, som till följd af ålderdom eller sjuklighet från lärarebefattningen erhållit afsked; viljande Kongl. Maj:t framdeles, i samråd med Rikets Ständer, beträffande detta ämne, meddela närmare föreskrifter.
May.ts Md.
Skrifvelse, Aro Sd. t3 Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständers Stats-utskot» med all Kongl, nåd •ek ynnest städse välbevågen.
Datum ut supra. OSCAR,? P. Genberg.
Utdrag aj Protokollet öfver Ecklesiastik-ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-rådet på Stockholms Slott den y Maj i85i.
Närvarande: flans Excellens, Justitie-Stalsniinistern, Herr Grefve Sparre, Hans Excellens, Statsministern tor Utrikes Ärendena, Herr Frih. Stierneld.
Stats-Rådeu:
Fåhreeus, ron Hohenhausen, Wallensteeny Gunther, Genberg, Gripenstedt och Grefve von Platen.
Chefen för Ecklcsiastik-departementet Stats-rådet Genberg, uppläste tili ju-* 24 Kongl.
Skrifvelse, N:o 80. stering underdåniga förslag till följande, af Kongl. Maj:t förut beslutade nådiga skrifve'ser till Rikets Ständers S ats-utskott, nemligen.
l:o i fråga om bildande af en fond till understöd för afskedade folkskolelärare ; Kongl.
Majrt behagade, jemlikt Stats-rådets underdåniga tillstyrkande, berörde förslag i nåder gilla, och befallde, att, i enlighet dermed, nådiga skrifvelser sådana de finnas detta protokoll bilagde, skulle till Rikets Ständers Stats-utskott afgå.
Ex protocollo, Gust. Ribbing.
N:o 81. ■Kongl.
Skrifvelse, l\':o 81.
' N:o 81.
Ank. lill Exp.-Utsk. d. 9 Juli 1851, kl. 1 e. m.
MAJ:TS Nådiga Skrifvelse Ull Rikets Ständers Stats-Vtskotl, angående restitution till de af KonvoJ-kassan aftönade Embets- och Tjenstemän, för erlagd bevillning å den del af deras aflöning m. som utaf Norrska statens medel bestås; Gifven S ockholms Stolt den 20 Juni 1851.
Jen e förmälan, hurusom, efter det Rikets åren 1844 och 1845 församlade
Ständer förklarat de tdl minister-statens embets- och tjenstemän utgående aflöningar endast i den mån, Svenska statsverket dertill lemnade bidrag, böra och kunna blifva föremål lör bevillning, Kongl. Maj:t ej allenast, genom nådigt bref af den 24 September 1847, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers berörda förklarande, förordnat om ändring i det dittills vanliga debiteringssätt med afseende å bevillning för ofvannämnde aflöningar, utan ock, enär både rättvisa mot enskilde och fstatens Bih. lill B. SI.
Fröt. 1850 1851. 1 Sami., 1 A/d., 18 Uä/t. 4 f 26 Kongl. Majlis
Skri/velse, N:o 81. värdighet kräfde, att den sålunda för framtiden medgifna rättelse jemväl blefve till den förflutna tiden utsträckt, härom vid sednaste riksdag aflåtit nådig proposition till Rikets Ständer, hvilka, med godkännande af Kongl.
Maj:ts nådiga framställning, bifallit, att alla de vid utrikes beskickningar anställde embets- och tjenstemän, sorn fått vidkännas högre bevillning för deras från och med år 1836 å minister-staten uppburna aflöningar eller pensioner med mera, än för hvarje år belöpte å Sveriges bidrag till samma stat i förhållande till det bidrag, som af konungariket Norrige dertill lemnats, egde att hvad derutöfver vöre påfördt och erlagdt, efter anmälan, inom viss tid och på sätt författuingarne i öfrigt föreskrefvo, återbekomma, utan hinder deraf, att preskriptionstiden af tre år från det bevillningsmedlcn influtit, icke vore iakttagen, eller af mellankomna, laga kraftvunna, beslut eller andra åtgärder, hafva, med åberopadt stöd af de åsigter, sorn sålunda af Kongl. Majit och Rikets Ständer blifvit uttryckta, angående billigheten deraf, att embets- och tjenstemän, hvilka af de förenade rikena samfälldt uppbära aflöning eller traktamente, få tillgodonjuta befrielse från bevillning» utgörande för den utaf konungariket Norrige bestridda andel af deras aflöning m. m., åtskilige utaf konvoj-kassan aflönade tjenstemän, uti en till Kongl. Majit ingifven skrift, underdånigst anhållit, det Kongl. Majit mätte täckas dels i nåder förordna, att uti deras å nämnde kassa anvisade aflöningar, traktamenten och pensioner m. m., Norrska medel skola anses för hvarje år hafva ingått och ingå till den andel, som Norriges hela bidrag till konvoj-kassan för året utgör i förhållande till Sveriges hela bidrag till samma kassa, samt att konvoj-kommissariatet måtte erhålla nådig föreskrift, att inom behörig tid meddela Öfverslåthållare-embetet uppgift å det aflönings-, traktameuts- och pensions-belopp, som af Sfenska statsverket, enligt nyssnämnda beräkningsgrund, hvar och en af sökanderne, jemte öfrige utaf konvoj-kassan aflönade eller pensionerade embets- och tjenstemän med flere, för året tillkommer, dels ock antingen förklara sökanderne berättigade att, efter utredning, som kunde varda af konvoj-kommissariatet, enligt enahanda grunder, uppgjord, återbekomma hvad från och med 1836, för hvilket år bevillning å medel af nu ifrågavarande beskaffenhet först erlades, intill närvarande tid af dem blifvit i sådant afseende utbetaldt, eller, derest sådant icke kunde af Kongl Majit i nåder beviljas, till Rikets nu församlade Ständer göra nådig framställning om medgifvande af restitution af hvad utaf sökanderne blifvit erlagdt i bevillning för de af Norrska statsverket Kongl. Maj:ts Nåd.
684 Den 19 September. af Kongl. Mafits Högstberörde Nädiaa Prcpo, sition, utan ock alt sä wäl Kongl. Propostt onen, som Memorialet ä^ven stulle anses remitterade till Bewillnings-Urstottt, i hwad desi handläggning kunde tarfwas.
Or suprs. lox ?rotocoIIo Lsbriel Ödmann. ^.08 Ki66. «cli ^6e1n äen rr 8epi. i8<o» ?r«He-8täricier cken 22 ? ' ^ ' - - Lor^Lrs-HrAnciet clen 22 Lonäe-Ztänäer ^ien rr * * Wördsamt Memorial. §)ä uti 5.
Puncten af Kongl.
Kungörelsen under den ig Februarii 1779 om Banco.Wer. kets öfwerseende och Revision, Dagtractamente för de blifwande Revisorer af blott En Riksdaler Specie om dagen ifrän den dag förrättningen tager sin början, till och med den dag densamma upphör, finnes faststäldt; har ej kunnat undfalla Banco-Utskottets eftersinnande, huruledes det för Zo är sedan, elter däwarande waruwärde, i det nogaste afpasiade Tractamente, under nuwarande högt uvpstegrade priser, är sä otillräckeligt, att hwarje för nit, insigter och erfarenhet, känd Ständs Ledamot, som ej derjemte befinner sig uti tillständ, att af egne medel Den 19 September.
685 medel fylla bristen, blott derigenom föranlätes, att, till Wcrkers stada, undanbedja sig ett honom ämnadt hedrande, men tillika bäve answarigt och besmärligt, förtroende:
Al sädan anledning, har Banco-Utstottet ansett sig ej böra underlära, att til! de Respecttve Ständens gunstbenägna omprv ning ock aodtfinnande wördsamt hemställa, det mätte Dagtractamentet för de, till Revisions förrättande ernAlan Riksdagarne, utsedde Revisorer, hädanefter- fä godtgöras med 2 Riksdaler Specie för dagen; Och att sädant, jemwäl under resan, fär lämpas till de ifrän Landsorterne walde Revisorer, för sä mänga dagar, som efter 8 mil pä dagen, wid fram och äterresan dertill mäste anwändas.
Orebro den 19 September 1310.
Osrl bjorner. 1.378 lVl. kirmsväsi'.
I-unäzrea )ok-'soo. ^oscbi-mssoo. blelsir.Aiu». 586
UxplLA kos M66. ock A^eln 6en r; 8cpt. r8i«. kreAs-8rAn6st ära r? - 8orgsre-8t!«6«k 6cn r6 - - 8onäs-8län<Iet äen r; - - Wördsamt Memorial. ^/os Wällofl. Borgare-Ständet har Riksdags.