Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Missgernings-Balken stadgar qvalificationer af dödsstraffet, endast för de grofsta brott.
De många förbrytelser, som i denna lag beläggas med dödsstraff, hafva till och med föranledt lagstiftaren till antagande af olika gradationer i dödsstraffets skärpning för de svåraste lifssakerne.
För att på ett conseqvent sätt och utan att störa de allmänna förhållandena emellan brott och straff, eller äfventyra förvirring af begreppen om gerningars olika straffbarhet, kunna rätteligen åstadkomma mildring i de straff, hvarmed Lagen hotar för de svåraste arlerne af brott, skulle man uppgöra en ny tariff för straffen, deruti lifvets mistning blefve det svåraste, men andra brott, på hvilka La$~Utskoitcts Betänkande, N.o 17. lagen nu sätter dödsstraff, såsom dråp, vissa arter af svårare misshandel å person, delaktighet eller medvetenhet uti gröfre missgerningar m. m. blefvo med andra straff belagde.
Till en sådan fullständig omarbetning af nu gällande Lagstraff-system, lemnar den ifrågavarande motionen hvarken anledning eller behörighet, äfven 0111 andra omständigheter det medgåfve.
Jäg tillägger några ord om svårigheten att i Missgernings-Balken såsom en allmän sats inpassa det i motionen gjorda förslag.
Det svåraste qvalilicerade dödssraff är t. ex. stadgadt på föräldramord; qvalification af dödsstraff eger äfven runi för mord i allmänhet, för mordbrand, då folk brinner inne eller varder dödadt, för uppsåtlig förgöring genom förgift, m. 11. brott.
Enligt motionen skulle för dessa missgerningar hädanefter enkelt dödsstraff ådömas.
Yår lag bibehåller likväl ännu dödsstraff å dräp i bråd skillnad, å uppsåtlig eldskada å annor mans gård, utan att menniskolif spilles, å blotta liilredelsen af förgift att någon dermed förgöra etc.
Sannt är, att nu för tiden verkställighet af dödsdom i dessa senare mål vanligen icke kommer i fråga; men både i subjectivt och objectivt hänseende är skillnaden emellan de här uppräknade brotten så stor, att lagen icke kan å desamma sätta enahanda straff', emedan lagen ej får förutsätta benådning, såsom vilkor för rättmätigheten i dess verkningar.
Jag linner mig derföre nödsakad att, för min del, vördsamligen afstyrka bifall till motionen.” 3:o Af Herr Professorn m. m.
Doctor Bexell: ”På de skäl sista Riksdags Lag-Utskott, i dess betänkande JN:o 131, afstyrkte ''att qvalification vid dödsstraff för närvarande må afskaff as/’ reserverar jag mig emot det lill Rikets II öglotl.
Ständer nu allemnade tillstyrkandet och förenar mig för öfrigt i Herr Lagergrens reservation.”
Nio 17.
Ankom till Exp. Utsk. den 3i Mars kl. t e. m.
Betänkande, öfver väckt motion om ändring i 2 Cap. i3 ,§*.
Yälloflige Borgare-Ståndet har till Lag-Utskottet remitterat ett memorial af Herr M Bagge, sorn föreslår, att stadgandet i 2 Cap. 13 §.
Kyrko-Lagen 2 6 Lag-Utskottets
Be tankande, N-o 17. derom, att i Städerne Rådstufvu-Rätts-predikan skall hållas i hufvudkyrkan yid årets början, och att Gudstjenst hör ske i början af Hof-Rätternes sessioner, måtte upphäfvas, på den grund, dels att dessa domstolar, lika som Konungens Högsta Domstol, äro permanente, och någon dylik föreskrift i afseende på sistnämnde domstol ej finnes, dels ock att nämnde predikningar sällan bevistas af andra personer, än domstolarnes ledamöter.
Det är ett vedertaget och, i vissa fall, genom lag föreskrifvet bruk att, förr än förrättningar af allmän och större vigt börjas, genom Gudstjensts hållande åkalla den Högstes bistånd; och då de i Kyrkolagen påbjudna rättegångspredikningar medföra en nyttig väckelse för ej mindre domare än parter, samt något giltigt skäl till deras upphörande för Rådstufvu- och Hof-Rätter, efter Utskottets tanka, ej kan liemtas från de af motionären anförde omständigheter, anser Utskottet sig ega all anledning tillstyrka, att Herr Bagges ifrågavarande motion måtte lemnäs utan afseende.
STOCK H O L M, eckstf.inska boktryckeriet 1840. Lag-Utskottets Betänkande , N.O iS.
N:o 18. i Ank. till Exp. Etsk. den 2 April kl. 1 e. m.
Betänkande öfver väckt motion , angående grunderna för Frälseräntans utgörande.
Riksdags-fullmägtigen F. von Zweigbergk från Skaraborgs Län liar, uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet och derefter till Lag-Utskottet remitterad t memorial, anfört: att, genom Kongl.
Förordningen den 27 Februari 1789, Blifvit, i afseende på skatte-, frälse- och frälse-skatte-hemman, stadgadt, att, om räntan vore kommen från Kronan i frälsemanna-hand, genom köp ^.ller annat laga fång, om räntans utgörande till frälseman skulle vara lag samma, som om krono-skatte-hemman blifvit faststäldt; hvaremot, om fräiseskatle-egenskapen så tillkommit, att ofrälse man, genom köp eller annan afhandling, förvärfvat sig egande-rätten af frälse-hemmanet med eller utan beting om räntans innehafvande eller utgörande till serskildt belopp, dermed i everdliga tider borde förhållas, enligt de emellan contrahenterne slutne aftal och afhandlingar, hvilka, efter ordalydelsen, utan någon rubbning elier förtydning, skulle blifva beståndande; att, i följd häraf, frälse-räntan, då den blifvit utsatt i daler silfvermynt, ovilkorligen borde utgå efter det värde, silfret hade å den tid, afhandlingen gjordes; men att sig visat, det domstolarne i mål angående det belopp i banco-sedlar, hvarmed sådan frälse-ränta borde utgöras, icke i öfverensstämmelse nied nämnde grunder förfarit.
Till förekommande af den osäkerhet och förlust, som härigenom för frälse-ränte-egare förmentes uppstå, och under åberopande deraf, att, enligt vid motionen fogad t, från Rikets Ständers Bank utfärdadt betyg, Kongl. Förordningen den 27 November 1776 upphäfvit den förut gällande beräkningsgrund af 3 daler silfvermynt på 1 Riksdaler specie samt stadgat, att 6 daler silfvermynt, eller 48 skiliingar i bancosedlar, motsvarade 1 Riksdaler specie, och att lagen angående mynt-bestämningen den 1 Mars 1830 innehölle, att 128 skiliingar i bancosedlar gälde lika med 1 Riksdaler specie, har motionären föreslagit utfärdandet af en författning, som skulle innehålla: att frälse-ränta, då den är bestämd att utgå i daler silf vermynt, bör först förvandlas i Riksdaler specie, med beräkning af 3 daler på Riksdalern, derest afhandlingen om räntan skett före , men af 6 daler på Riksdalern, om afhandlingen tillkommit efter denna tid, samt derefter, i beg°c fallen, afränteBih. till R.
Prot. 7 Sami. 1 A/d. 5 Haft. 1 2 Lag-Utskottets Utlåtande, JY.-o ig. gifvare utgöras med 128 skillingar i banco-sedlar på hvarje Riksdaler specie j enligt föreskriften i i83o års mynt bestämningslag.
Utskottet liar funnit, att denna motion angår rätts-förhållanden, hvilka grunda sig på träffade aftal emellan egare af frälse-hemman, på ena, och frälse-ränte-innehafvare, på andra sidan, samt böra, då tvister i anledning deraf uppstå, efter aftalens beskaffenhet och redan i ämnet meddelade stadganden, bedömas; hvarföre Utskottet vördsamt hemställer, att ifrågavarande motion må lemnäs utan afseende.
Riksdags-fullmägtige
Fr. v. Zweigbergk från Skaraborgs samt Pehr Sahlström och J. A. Zetterberg från Stockholms
Län hafva emot detta Betänkande sig reserverat, under åberopande af hvad motionen innehåller.
Ant. till Exp Utsk. den 2 April kl. 1 e. ni.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om ändring i Tull-författningarne.
Högloflige Ridderskapet och Adeln har, enligt dess den 28 innevarande månad ankomne protocoll för den 20 dennes, till Lag-Utskottet remitterat ett af Herr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolf, afgifvet memorial, så lydande: ”Då det stadgande i våra tull-lagar, som medgifver så kallad husvisitation, är i bokstaflig strid mot 16 §. i vår nuvarande Regeringsform, vågar jag fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på att hos Kongl. Maj:t anhålla 0111 ”detsammas upphäfva nde.”
Som denna motion afser ändring i Kongl. Förordningen den 12 December 1835, till förekommande af oloflig införsel eller utförsel af varor, så vidt undersökning i enskilde hus deruti är medgifven, men det, emot föreskriften i 31 §.
Riksdags-Ordningen, jemförd med 59 och 60 §§.
Regeringsformen, icke tillkommer Lag-Utskottet att med frågor af dylik beskaffenhet sig befatta; så föranlåtes Utskottet att ifrågavarande motion till Högloflige Ridderskapet och Adeln återlemna; hvilket Utskottet, jemlikt 44 §. 3 mom.
Riksdags-Ordningen, bordt för samtlige Riks-Stånden vördsamt anmäla.
Lag-Utskottes Utlåtande, N.o 20, 21. 5 N:o 20.
Ank. till Exp. Utsk. den 2 April kl. 1 e. m.
Utlåtande3 i anledning af väckt motion om ändring i sättet för Lands- och Stads-Fiscalers till- och af sättande.
Till Lag-Utskottets behandling har Högloflige Ridderskapet och Adeln, jemlikt dess den 28 i denna månad ankomne protocoll för den 20 dennes, remitterat en af Herr von Hartmansdorff', August3 väckt motion, hvaruti, på anförde skäl, föreslås, att Lands- och Stads-Fiscalers till- och afsättande, som hitintills skett af Justitias-Canzleren, måtte hädanefter tillhöra Landshöfdingen inom hvarje Län; men då frågan derom icke kan hänföras till något af de ämnen, som i 33 §.
Riksdags-Ordningen omförmälas och till Lag-Utskottets befattning höra, finner Utskottet sig icke höra densamma handlägga; och varder motionen, i följd häraf, till Högloflige Ridderskapet och Adeln återlemnad, hvilket, enligt 44 §.
Riksdags-Ordningen, för samtlige Riks-Stånden vördsamt tillkännagifves.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om utfärdande af ny Con suls- stadga.
Jemlikt ett den 28 i denna månad ankommet utdrag af Höglofl.
Ridderskapels och Adelns Protocoll för den 20 dennes, har till Lag-Utskottet blifvit remitterad en motion af Herr von Stahl, Emil, som hemställt, att en ny och fullständig
Consuls-lag mätte utfärdas, samt att den Auctoritet eller Comité', som linge sig utarbetandet deraf uiagdt, skulle, om så nödigt profvades, ega att kalla till biträde en eller två ConSuler, och en eller två handlande och skeppsredare; men då frågan om Consulers tjenste-åligganden, hvilka äro bestämda i Kongl. Maj:ts förnyade Nådiga Consuls-stadga af elen 9 Mars 1830, alltid varit, såsom ett ekonomiskt ärende, i administrativ väg af Kongl. Maj:t behandlad; 4 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 22. anser Lag-Utskottet sig icke tillhöra att dermed taga befattning; i följd hvaraf den remitterade motionen till Höglofl.
Ridderskapet och Adeln återlemnas; hvilket Utskottet, enligt 44- §.
Riksdags-Ordningen, får hos samtlige RiksStånden vördsamt anmäla.
Slockholm den 31 Mars 1840.
Betänkandej i anledning af väckt motions om tillägg till 17 Cap. 32 $• Piättegångs-Ballzen, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 20 Januari 177g.
Ilos Högvördiga Preste-Ståndet har Herr Prosten Sandberg andragit, att det, genom Kongl.
Förordningen den 20 Januari 1779, till 17 Cap. 32 §.
Rättegångs-Balken gjorda tillägg, angående tiden, inom hvilken åtal för vissa brott bör anställas, blifvit af flere domstolar sålunda tolkadt, att målsegande, efter två års förlopp från det brottet tima t, icke egde söka skadestånd, hvartill han eljest kunnat vara berättigad, samt att häraf ytterligare dragits den slutsats, att det understöd, fader, enligt 8 Cap. 7 §.
Ärfda-Balken, vore skyldig lemna sitt oäkta barn, ej kunde af barnet, dess moder eller målsman nlkräfvas, derest det lyckats fadren att, genom förespeglingar om äktenskap, obevisliga löften örn understöd, hot eller andra medel, under två år efter det af landet ansåges hafva skett, verka uppskof med angifvelse och åtal för förbrytelsen; men då brottslingen ej borde befrias från skyldigheten att godtgöra den skada, hans fel åstadkommit, äfven om Staten efterskänkte sin straffrätt, samt ett barn ej borde lida för modrens underlåtenhet eller hennes obekantskap med domstolarnes sätt att tolka lagens föreskrifter, hemställde motionären, att, i likhet med hvad Lag-Comileens förslag till Straffbalk innchölle, förklaras måtte, ”att målsegande i allmänhet är obetaget söka skadestånd, och att qvinna eiler oägta barns målsmän ega utkräfva uppfostrings”hjelp, intill dess 10 år förflutit från den dag, brottet eller lägersmålet skett.” Lag-Utskottet, till hvars behandling denna motion blifvit öfverlemnad, får vördsamt anföra, att Utskottet, lika med motionären, anser rättigheten att utsöka skadestånd, som liärflyter från brott, vara en af straffs tillämpning obero - Lag-Utikoltets Betänkandej N.-o 23. 5 oberoende fordran, och följagtligen böra, inom den för fordringars utkräfvande i allmänhet föreskrifna tid, stå måls-eganden öppen, ändå att straffet, för någon af de i 17 Gap. 32 §.
Rättegångs-Balken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 20 Januari 1779, omförmälde orsaker, förfaller; och ehuru, efter Utskottets tanka, domaren icke är af någon gällande föreskrift hindrad att handla i öfverensstämmelse med nu yttrade åsigter; likväl och då sig visat, att domstolarne, uti mål af ifrågavarande beskaffenhet, på olika sätt förfarit, finnér Utskottet sig böra, lill beredande af enhet i lagskipningen, sålunda understödja motionärens förslag, att Utskottet tillstyrker, det berörde §. ina erhålla följande, med 10 §. i 8 Cap. af ofvannämnda förslag till Straff15alk öfverensstämmande, tillägg:
Genom hvad sålunda blifvit stadgadt, vare måls-egande dock ej betaget att söka det skadeståndj hvartill han eljest kan vara berättigad.
N:ö 23.
Ank. till Exp. TJtsk. den 2 April kl. 1 c. m.
Betänkande öfver väckt motion om ändring i 8 Cap. y S- Ärfda-Balken.
Hedervärda B mdeslåndet har till Lag-Utskottet remitterat ett memorial af Riksdags-fullmägtigen David Andersson från Halland, som, under förklarande, att stadgandet i 8 Cap. 7 §.
Ärfda-Balken om oägta harns uteslutande från arfsrätt efter andre, än egne barn och bröslarfvingar, vore orättvist, enär barnen derigenom straffades för föräldrarnes fel, föreslagit den ändring i nämnde lagrum, att barUj som aflas i lönskaläge eller i hordom eller i förbjudna leder må berättigas taga arf efter deras mödrar.
Utskottet har förehafl detta förslag lill granskning och får sitt utlåtande deröfver nu afgifva.
Enär äktenskapet utgör en bland grundvalarne för Staters styrka och bestånd, måste det vara af högsta vigt, alt detsamma gynnas, under det hvarje annan, utan iagttagande af löreskrifna former, ingången förening, äfven i sina följder, mötes af lagens ogillande.
Derifrån härleder sig ock den af 2 ► 6 Lag-Utskottets Betänkandej N;0 23. motionären klandrade lag-bestämmelse, som alltså hvilar på den grundsats, att laglig arfsrätt uppkommer endast genom laglig förening emellan man och qvinna.
Den betydliga afvikelse, som ifrån omförmälda, i allmänna tänkesättet djupt fästade grundsats komme att ega rum, derest motionärens förslag om rättighet för oäkta barn till arf efter moder anloges, skulle otvifvelagtigt verka till minskad agtning för äktenskapet och såmedelst för samhället medföra skadliga följder, både i moraliskt och religieust hänseende; äfvensom deraf ofta skulle föranledas tvister angående oäkta barns härkomst, i händelse den ej blifvit af föräldrarne godvilligt uppenbarad.
För öfrigt anser Utskottet, alt lagstiftaren tillbörligen sörjt för sådana barns naturliga rätt, då det blifvit förordna dt, att de skola af fader och moder njuta nödtorftig föda och uppfostran, tilldess de sig sjelfva nära kunna.
Utskottet, som inhemtat, att Lag-Comiteens förslag till allmän Civillag icke upptager vidsträcktare, arfsrätt för oäkta barn, än den redan medgifna, tillstyrker, på de bär ofvan anförde skäl, att ifrågavarande motion ej må till ändring af nu gällande stadganden om oäkta barns arfsrätt föranleda.
STOCKHOLM , ECKSTEINSKA BOKTRYCKERIET, 1840.
Lag-Utskottets Betänkande, Nio st/f, 25.
I N:o 24.
Ank. till Exp. Utsk. den 6 April, kl. 11 f. ra, B et anie ande öfver vackt motion, om ändring i 7 Cap. 1 §. Jorda-Ballcen.
Jemlikt erhållen remiss från Yällofl. Borgare-Ståndet, åligger det Lag-Utskottet alt meddela utlåtande, i anledning af Herr M.
Bagges väckta motion, aLt föreskriften i 7 Cap. x §.
Jorda-Balken, om skyldighet för köpare af hus och tomt i staden, att deraf göra hembud åt viderboenden och nabon, förrän uppbud derå tages, måtte uppbäfvas, helst någon ti 11- lämpning af denna föreskrift numera i allmänhet ej skall ega rum.
Då, för befrämjande af det ändamål, som Lagstiftaren med den viderboende och nabo tillerkända rättighet till lösen af såld egendom i stad åsyftat, eller att, genom styckade eller närbelägne egendomars förening i en egares hand, bereda sjelfständighet och befrielse från menliga serviluter inom sa m-ego eller grannelag, nödigt är, att viderboende och nabo, när tillfälle till sådan lösen sig yppar, icke derom sakna kännedom; anser Utskottet sig icke böra ifrågavarande förslag om upphörande af köpares hembudsskyldighet understödja; hvadan Utskottet vördsamt hemställer, att Herr Bagges ofvanberörde motion icke mätte af Rikets Ständer bifallas.
Stockholm den 3x Mars 1840.
Herr Halling, som icke deltagit i pröfningen af omförmälde fråga, har emot Utskottets beslut sig reserverat.
Betänkande, i anledning af väckt fråga om upphörande af Spö- och Bis-straff för vissa brott, m. m.
Sedan vid sistförflutne Riksdag Rikets Ständer, uti underdånig Skrifvelse den 27 October i834, hos Kongl. Maj:t anhållit örn utfärdande Bih. till R.
Prot. 1840, 7 Sami. 1 Afd. 6 Haft. 2 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 2 5. af en Författning, hvarigenom skulle stadgas, att, om , efter
Lag och serskille Författningar, böter voro ådömde, sorn, vid bristande tillgång hos den sak fä lide, borde till spö- eller ris-straff, eller fängelse vid valten och bröd förvandlas, de skulle, i alla andra händelser, än den, då ansvar såsom för andra resan stöld egde rum, lill fängelse vid vatten och bröd förvandlas, efter de grunder, 5 Cap. 4 §•
Straff-Balken innehölle, nian att dock derigenom någon ändring vore gjord i hvad uti 1 1 pune te» af Kongl, Förklaringen deu 20 Mars 1807 stadgades, angående uträkning och förvandling af olika bestraffningar till ett slags straff; samt Kongl. Majit, enligt Dess Nådiga Svar på Rikssalen den 21 Mars 1835, vä! ansett ett stadgande om inskränkning i spö- och ris-straffens användande, af mensklighet och upplysning högt påkaliadt, men dock förklarat, alt Rikets Ständers förslag icke kunde af Kongl.
Majrt i Nåder antagas, dels emedan det deruti gjorda undantag, i afseende på straffet för andra resan stöld, störde den öfverensstämmelse, som borde finnas emellan Lagens serskilda bud, dels derföre, att förslaget blifvit så uppstäldt, att det kunde föranleda tillden misstydning, att, äfven i tjufnadsmål, kropps-plikten. skulle bestämmas efter böternas belopp, i stälLet för ljufnadens värde; så har, enligt samtlige Riks-Ståndens till Lag-Utskottet aflåtne Remisser, frågan örn spö- och risstraffens upphörande lör vissa brott nu åter blifvit väckt, nemligen: 1:0 Af Rikets Ständers Justitia-Ombudsman som, uti dess sisla Embets-berätlelse, med fästadt afseende på de här ofvan anmärkte omständigheter, hvilka hindrat antagandet af det vid förra Riksdagen afgifna Författningsförslag, hemställt, att detta förslag å nyo måtte tagas i öfvervägande, under följande, lill innehåll och uppställning,något förändrade, lydelse : ”Ä10 efler Lag eller serskilda Författningar böter ådömda, i stället för ”hvilka, vid bristande tillgång hos den sak fällde, kroppsplikt, enligt 5 Gap. ”Straff-Balken, stadgas bör, då må icke spö- eller ris-straff ådömas, utan ”skall i sådana fall kroppsplikten alltid utsättas lill fängelse vid vatten ”och bröd, efter de grunder, 4 §• nyss åberopade Capitel innehåller; dock ”är härigenom icke någon ändring gjord i hvad 1 1 punkten af Kongl.
Förordningen den 23 Mars 1807 föieskrifver , angående uträkning, och förhandling af olika bestraffningar tili ett slags straff;” 2:0 Hos Höglojl.
Ridderskapet och Adeln, af Herr Hjerta Larss som t afgifven motion, yrkat „ att Lag-Utskottet måtte anmodas att i be - Lag-ZItskoitets Betänkande, N:o 25. 5 rörde ämne inkomma med enahanda förslag, som innefallas i ofvannämn de underdåniga skrifvelse; 3:o Inom Högvördiga Preste Ståndet, af Herr Prosten Säve, som föreslagit, att för första resan stöld måtte ådömas icke spö- eller risstraff, utan fängelse, så vida stölden vore enkel, samt fängelse vid vatten och bröd, då brottet vore qvalificeradt; tj:o Uti TVällofl. Borgare-Ståndet, hvarest Herr A. Örström anfört, att spö- och ris-straffen helt och hållet borde försvinna, samt andra, mera menskliga och ändamålsenliga, bestraffningar sättas i stället; och 5:o Hos Hedervärda Bonde-Ståndet af: «) Per Mårtensson från Jönköpings
Län, som framställt angelägenheten af spö-straffens upphörande och ersättande med fängelse i mörkt rum; b) Eric Marmén från Upsala Län, som varit af lika tanka med Per Mårtensson, i fråga om ansvaret för första resan stöld, samt c) Håkan Nilsson frän Skåne, hvilken likaledes biträdt förslaget om spöstraffets afskaffande för första resan stöld, dock med förbehåll, att det straff, som sattes i stället, blefve fullt motsvarande, eller till och med ■strängare än spöstraffet.
De enskilde motionäremes framställningar hafva föranledt yttranden, dels inom Högloft.
Ridderskapet och Adeln af Herr Grefve Löwenhielm , som endast för första graden af åtskilliga förbrytelser, ansett spö- och ris-straffens borttagande lämpligt, samt af Herr Friherre Åkerhjelm t G.
F. hvilken icke allenast biträdt Herr Hjertås förslag, utan äfven yrkat, att Utskottet måtte deråt gifva sådan utsträckning, alt straff-förvandlingar till fängelse vid vatten och bröd kunde ega rum för de fleste brott; dels ock uti Hedervärda Bonde-Ståndet, der åtskillige ledamöter, såsom Hans Jansson från Elfsborgs Län, Sven Heurlin från Kronobergs
Län, Hans Persson från Gefleborgs Län, m. fl., talat för antagande af de mildare straffbestämmelserne; hvaremot Nils Persson från Örebro Län, Petter Persson från Slätthult i Jönköpings Län, Per Jönsson från Christianstads Län, m. fl., uti skriftliga och muntliga anföranden, yrkat spö- och ris-straffens bibehållande; Och anser Utskottet sig böra i ett sammanhang redogöra för skälen, hvarpå de stridiga åsiglerna sig grunda.
Å ena sidan är nemligen andraget, hurusom det tillhörde lagstiftande magten alt vidtaga åtgärder, ledande lill minskning i de ökade broG 4 Lag-Utskottets Betänkande, N:o i5. ten, helst beskaffenheten af ett samhälles broltmåls-lagar och straff inverkade i betydlig nion på sedlighetens tillstånd.
Lag funnos bestraffningar utsatte, sora så helt och hållet motverkade straffets egentliga ändamål, elen felandes förbättring och återgång till samhället, att de i stället försatte brottslingen i det fiendtliga förhållande till Staten och dess Lagar, att, i de fleste fall, återvändandet från brottslighetens bana blefve omöjligt, eller åtminstone ytterst försvåradt; Och till desse straffarter Yoro att hänföra de från en äldre barbarisk lagstiftning qvarstående spöoch ris-straffen, som både till sin beskaffenhet och genom den offentlighet, sora vid deras verkställighet egde ruin, voro i högsta grad vanärande.
Fördelen af en mildare brottmåls-lagstiftning ansåges dessutom vitsordad af den år 1812 skedde ändring i Krigs-artiklarne, genom afskaffandet af gatulopp och inskränkningen i begagnandet af spöstraff, hvilket visat ett verksamt och välgörande inflytande på sedligheten och sinnesstämningen hos den medborgare-class, som lydde under Krigslagarne.
Till stöd för den motsatta åsigten , är åter hufvudsakligen anfördt, att spö- och ris-straffen, framför andra straffarter, hade egenskapen alt afskräcka från brott och borde derföre bibehållas, eller åtminstone icke helt och hållet afskaffas, i en tid, då brotten både till antal och grofhet ökades.
Dessutom får Utskottet anmäla, att dels Herr Prosten Säwe., Herr Örström, Per Mårtensson och Eric Marinen, uti deras motioner jemväl yrkat den uppenbara kyrkopliktens afskaffande helt och hållet, eller för vissa brott, dels Per Mårtensson gjort hemställan om nyttan af fångars förfarande i Härads-häklen, under det de afbida ransakning vid Härads-Rätt, och om deras användande till arbete under fängelsetiden, dels ock Marme'n ansett straffen för itererad stöld böra skärpas; men att
Utskottet i dessa delar kommer att meddela serskilde yttranden, i sammanhang med pröfningen af andra i samma ämnen väckta motioner.