Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Pensionsbref må ej galla såsom säkerhet för lån och far ej för gäld utmatas.
Statens bidrag till kassan utgår med belopp, motsvarande tv&amp; procent af skilnaden mellan statens jernvägstrafiks samtliga inkomster å ena sidan och utgifter för drift och underhåll å den andra.
Nytt och för delegarne fördelaktigare reglemente för pensions- inrättningen är utarbetadt och afvaktar riksdagens bifall.
Bref till Dagny fran Kristiania.
Juni 1887. år och sommar kommo s8 tidigt i år att syrener och kastanier redan äro utblommade och varnien länge varit tryckande.
Alla som s8 kunna, begifva sig bort från staden.
De små ångbåtarne, som gå till öarna, äro fulla af folk; i synnerhet de som gå till Bygdö.
Bygdö bjuder också på mycket härligt och godt: skön natur, breda körvägar, skuggrika stigar i alla riktningar genom skogen för fotvandrare, jämte ström- och kurbad.
Schweizerier med alla slags förfriskningar, sevärd- heter sådana som den gamla Telemarkstugan och Hallingdalskyrkan, för att icke tala om Oscarshal och Ladegaarden, och till öronfröjd biide orkester och fogelsång.
Det a r icke utan att en ensam vandrare - och området ar så stort att vandrarne lätt kunna bli ensamma - känner sig smått för- tretad och grälar i sitt tysta sinne på civilisationen, när en orkester faller iii ined Lumbys vals just d % han förtjust lyssnar till talltrastens slag.
Men jämte civilisationens fördelar får man också hålla till godo med dess obehag.
Samtidigt med sommaren kom också konstnärernas sominarfest.
Inom den för ändam %let inhägnade delen af slottsparken reser sig &gt;borgen, stolt innanför sin ringmur med torn på ömse sidor porten, alltsammans bedårande måleriskt, imiteradt i vittrande gr8 sten.
Till hast, i likhet nied och vis h vis den af konstnärerna föga beundrade Karl Johans-statyen, höja förfädren sina resliga skepnader, och innanför borginurarna göres allt upptänkligt för att aflocka kristianiterna sina pengar till förmån för konstnärernas tillämnade utställningsbygnad.
Utom att borden stå dukade hela dagen i borgstugan, hålles der cirkus, cafë chantant,, bodega)) och teater som ett slags godmodig karrikatyr af Tivolis härligheter.
Dessutom har man naturligtvis en mängd stand, konstnar- ligt anordnade, der stadens damer välvilligt biträda med att sälja glace, kakor och blommor.
Tilloppet är stort.
De finnas, icke minst bland den allvarligare konstnärskretsen,.
som anse, att det funnits ett noblare satt att inbringa pengarile, om nam- ligen hvarje.
norsk konstnär, från Gude och till den alla yngste och.
nymaligaste hade målat hvar sin tafla och anstält en bortlottning af dem öfver hela Skandinavien.
Men di2 folk gernn vill roa sig men ogerna köper eller ens tar lotter på taflor, s&amp; iir det icke omöjligt, att det sätt man valt ar det mast praktiska.
Underlig förefaller dock all denna lustighet niir man hör -- och man hör det alla dagar - om de nianga begafvade unga konst- närer, som mer och mindre lida nöd, brist pA vidare utbildning i sin konst, brist på arbete, brist på bröd.
Och just detta faktum att det i vart fattiga land finnas så öfver höfvan inånga konstidkare - det s r omöjligt att undgå den tanken, att det harflyter af nagonting som icke är sa som det borde vara.
Det finnas för fA slag af lefnadsbanor hos oss.
Det praktiska och tekniska ligger nere hos oss; allt för fi äro de goda krafter,.soni söka sig dit.
Det jir som fölle det af sig sjelf hos oss, att de unga mannen skola studera eller bli konstnärer.
de unga qvinnorna konstnärinnor eller ljirarinnor.
Följden ar, att vi ha många begåfiade men blott ett fAtal praktiskt dugliga människor.
Derför komma vi på efterkälken p3 områden, der vi kunde vara bland de första.
Våra vigtigaste näringar ligga nere.
Viira fiskeriprodukter t. ex. behandlas med så liten insigt, att de utträngas fran den utliindska marknaden, skogen förminskas, m. ni.
Och hrad som icke ar det minst betänkliga af allt detta: utvandringen tilltager till en grad som gör till och med de tanklösa betiinlisanima.
En församling t. ex. hade i år blott en rekryt att uppvisa.
Och det ar att msrka, att det ar det basta folket, som emigrerar.
Dertill koininer en sorglig egen- domlighet hos de norska emigranterna.
Kar de arbetat sig upp till valsthd i den nya verlden, återviinda de icke till hemlandet sasoni tyskar och schweizare, utan de stanna der borta så vida de tåla kli- matet.
Hvarje utvandrare ar ett kapital som går förloradt för landet.
Derför hör man också mer och mer klagas öfver, att de ledande inom nationen drifva storpolitik i stallet att bringa dessa vigtiga spörsmil på dagordningen.
Hvarför, så frågar man, diskuteras i stortinget jury- institutionen och kyrkolagen niedaii iiiiringarna ligga nere och folk- mängden förminskas?
Vore det icke bjittre, om man tankte p3 att f i folk att stanna i landet och att skafta dem något att 1efm af der2 &amp; r. s.
Adresskontoren för arhe !erskor.
&amp; p ?dresskontoren för arbeterskor hafm egt bestand i 6 ar.
De stiftades af nagra för saken intresserade personer i afsigt att skaffa arbets- förtjenst åt arbetssökande fattiga qvinnor och dymedelst i sin min söka minska lidande, brott och last.
Man gick till vaga på s3 sjitt, att man genom annonser, som tidningarna införde till nedsatt pris, och ge-
nom enskilda uppmaningar sökte förmå å ena sidan fattiga arbeterskor att inlenina sina adresser i några uppgifna bodar, der bodbiträdena åtogo sig besväret med adressernas upptecknande, och 3. andra sidan arbetsgifvare att vända sig till samma bodar för erhållande af skur- hjelp, sönlmerskor, niöbelstoppare, sjuksköterskor, tvätterskor och stry- kerskor iii.
För sitt besvär åtnöjde sig bodbitradena med en godt- görelse af 10 öre af hvarje qvinna som fick sin adress antecknad och 10 öre af hvarje arbetsgifvare soni begärde ' en adress.
Endast sådana arbeterskor inskref+os soin kunde förete goda betyg.
TJnder år 1885 skaffades på detta sätt arbete vid 303 tillfallen.
Ungefar hälften af arbeterskorna var hjelphustrur, en femtedel städer- skor, de öfriga sömmerskor, mö&gt;elstoppare, sjuksköterskor, kokerskor, tvätterskor, strykerskor m. m. Arets kontanta utgift för adresskontoren steg till 126 kr.
Atskiiliga hjelphustrur fingo allt jämt åter- komniande arbete i vissa familjer och behöfde ej vidare anlita adress- kontoren.
Arbetsgifvarne vor0 i alliniinhet nöjda.
Ar .I X86 skaffades arbetsförtjenst vid 302 tillfällen; den kontanta utgiften steg till endast 77 kr.
83 ' ' öre.
Qvinnornas förtjeiist beräk- nades till 3,000 kr.
Beklagligtvis hade dock knapt halften af de ar- betssökande erhallit arbete.
Med f2 undantag yttrades belåtenhet nied de erhållna biträdena, och äfven detta år erhöll en del af hjelphustrurna stadigvarande anställning.
Tidningarna hafva beviljat nedsatta annonspris, enskilda personer hafva skiakt de kontanta medel som erfordrats, styrelsen och de s. k. föreståndarinnorna för adresskontoren hafva arbetat med osparadt nit, räkenskaperna hafva granskats af utsedda revisorer och decharge be- viljats.
Under första tiden af adresskontoreiis til.lva~-o uppstod ' en ovantad sdrighet derigenoni, att en del arbeterskor flyttade och bytte bostad utan att på adresskontoren anmäla detta förhållande.
Arbetsgifvarne fingo harigeiiom orätta ' adresser, och en hel del trassel uppstod.
De människovänliga damer, soin intresserade sig för företaget, åtogo sig då att offra tid och krafter på att uppsöka de anmälda och öfvertyga sig om adresseriias riktighet.
Härigenom ko111 nian lyckligen derhän att kunna hiifva denna svårighet.
Adresskontor för arbeterskor finnas för närvarande i kaniboden Drottninggatan 68 och lånbiblioteket Linnégatan 6, och hvilka fort- farande äro tillgängliga på saniina vilkor som förut.
Af ofvanstående lilla redogörelse fraingår, att det ej alltid behöf- ves så stora uppoffringar af tid och pengar som man tror för att be- reda ett filantropiskt företag fraingång och ~ / tje&amp;a miinnisko~- till att hjelpa s * sjeIfva&gt;.
W:,
Bref fran e n förbundsmedlem i landsorten.
ill svar p i förfragningarna angaende ledigblifna bankplatser och möjligheten af att de kunde besattas nied qvinnor, vill jag namna några förhällanden från vår ort.
En niaktpå- liggande plats i en af de landsortsbanker jag känner till, har nyligen blifvit anförtrodd delvis åt en herre och delvis.
åt en ung dam, dotter till en af ortens förmögnaste köpman.
Hennes dagliga arbetstid.
är 6 timmar, årslönen 600 kr.
I en större stad låter en af bankerna en ung flicka gä igenoni en del af dess böcker, för att hon på s5 sätt nia komma in i arbetet och bereda sig att kunna fylla en eller annan befattning i nagon bank.
Man tror att det på många stallen ar bankstyrelsernas af- sigt att anställa qvinnor på en del mera maktpAliggande platser, i man som de blifva lediga.
Om det ar af önskan att f5 ar- betet billigare eller pälitligare gjordt, mä lemnas derhan.
Mången anser att fruntimren böra af många skal nöja sig med lägre aflöning.
Ett af de mast vägande torde vara det, att mannen ej må utestängas från platser, som kunna satta dem i stånd att gifta sig och bilda familj, något som val kan anses vara till både samhällets och de unga qvinnornas basta.
andra sidan erkänna de tänkande att qvinnan blir var- sammare och noggrannare i sitt val om hon ar van att på något omräde, hvilket som halst, försörja sig sjelf.
Den tanklösa dockan försvinner då och qvinnan kommer fram.
Mannens hållning i förhållande till qvinnans arbete utom hemmet har här i landsorten ofta någonting afvisande.
Helt visst ar begäret att skydda sig sjelfva i kampen för tillvaron en af de mäktigaste orsakerna härtill.
Förbundets omfattande verksamhet gläder mig mycket, icke minst derför, att jag får taga del deri.
Man blir under med- verkan för sådana uppgifter tvingad att reda ut sina begrepp inom en hel del olika oniriden, der det ar ytterst vigtigt att veta hvad man vill, men hvilka så länge legat för oss qvinnor som obruten mark.
Huru gerna ville jag icke numera att qvin- nan må komma till sjelfstandighet och f i tillgång till inbringande a
Men huru många äro val ännu mogna derför?
Huru små och sjelfviska äro ej deras intressen!
tror helt visst att mannens intressen mången gång äro föga störré: men om de vilja, hafva de uti sin verksamhet ett skydd mot faran för att pä småsaker bortplottra sitt intresse, något som åter ligger oss så nara.
Den största betydelsen af qvinnans sjelfförsörjning ligger nog ej blott, som jag nyss sade, deruti att hon blir skyddad för frestelsen att inga tanklösa äktenskap utan tycke, utan lika mycket deruti ati hon raddas från frestelser att p3 sedligt för- nedrande satt förtjena sitt bröd eller afvinna lifvet något behag.
Härmed ar jag kommen in på en af dagens brännande frågor, och jag kan ej slappa den utan att gifva luft i t nagra af de spörsmil1 de väcka.
Hvad skall göras för att skydda barnen, gossarna isynner- het, att angripas af den demoraliserande anda, som tycks ha trängt ända ned i vira skolor?
För min del tycker jag, att det ar val att saken kommit allvarligt på tal, s i att man fått veta huru landet ligger och möjligen kan öfvervinna det onda.
Skolan i v&amp; lilla stad lär vara ovanligt hygglig, men eljest hör nian från alla håll att literaturen, i synnerhet den strind- bergska, har stort inflytande.
Från en af grannstaderna bei-attas att dessa skrifter insmugglas i goss-skola~ ?s pulpeter och läsas der på rastininuterna, allts2 i smyg, hvilket gör det insupna giftet s i mycket farligare.
Egaren till ett linbibliotek i en större landsortsstad har sagt mig, att d e.
slipprigaste, niast mo- raliskt smittande böckerna, ständigt äro ute i lån, oftast bland 14-, 15- och 16-åringar af båda könen.
Hemmen, sade lian, synas af e n eller annan orsak ej kunna öfvervalia barnens nöjeslasning; somliga sakna förmåga, andra vilja.
Om föräldrarna kunde racka hvarandra handen till samman- slutning mot detta onda, har jag tänkt mig, att det kunde ske så, att i hyggliga lånbibliotek tillhandahölles en särskild afdel- ning, under kontroll staende, godkända ungdomsböclier, hvilka böcker torde vara försedda med sarsKiIdt nziirke såsom borgen för föräldrarna, att boken vore oskadlig.
De lärare jag talat med om saken ha dock svarat: * det är föräldrarnas uppgift att välja barnens rolighetslasning; vilja de ej ha besvär härmed, så kan man ej hjelpa saken.&gt; Jag kan ej åtnöja mig med detta svar.
Vi veta ju, att barnet behöfver ej blott det nyttiga utan också det roliga, och att dess odygd och okynne mangen gång.
blott ar uttryck af ett öfvermått af lefnadsmod och kraft som behöfver afledas.
Här föreligger val ett samfaldt arbete, ty det galler hela vårt folks framtid - eller hur?
Säg mig hvad du tanker härom och om ej förbundet kunde medverka på nigot sätt till en sådan sak, som jag har antydt.
Det faller sig helt naturligt att tanka på förbundet, ty det till- vinner sig härnere allt mer och mer förtroende.
Man förvånas öfver mångsidigheten af dess verksamhet, och det nit som ut- vecklas af minga dess ombud drager allt flera inom kretsen för dess inflytande.
, Det var i grefveris tid förbundet kom till stånd^, yttrade till mig härom dagen en af våra mast tankande qvinnor, sjelf moder till många barn.
Med dessa glädjande ord slutar jag för denna gången mina meddelanden och hoppas p i goda och vägledande svar.
Din X. Hvarjehanda i qvinnofragan.
Motioner till förmdn för pvianov.
Hr I;: T.
Borg väckte vid senaste riksdag motioner bland annat om myndig qvinnas inväljande i fath&amp;årdssfyrelse och skolrJd samt att en bestämmelse måtte i rikets helsovårdsstadga införas, enligt hvilken myndig qvinna niåtte kunna i AeZsovdrdsstyreZse inväljas.
Den förstnamda af dessa motioner tillstyrktes af lagutskottet, hvil- ket framhöll hurusom nqvinnan så till begåfning som verksamhet vore lämplig för deltagandet i vissa, till fattigvårdsstyrelsen hörande skyl- digheter~.
Hon har länge egnat sig åt enskild fattigvård och eger s&amp; ledes bade sakkännedom och erfarenhet häruti.
Slor.l.huiiu, llmuniilt » Iluktr.-Aklirb.
N:r 4 2 (148) F r e d a g e n den 17 oktober 1890.
Tidningen kostar AmioiispriN: endast I kr.
För » 1 ' latssökande » och » Lediga platser " Iduns- Mode- och Mönstertidning I kr.
65 öre; 25 ö r e.
postarvodet inheräknadt.
Utläudska annonser 70 öre pr petitrad.
Träffas i byrän kl. 9 - 1 0 A l l m Tolef.
8 1 4 7.
Ryni: H a m n g a t a n 1 6, 2 ' / a t r.
(inidt.
för Kungsträdgården.)
Prenumeration sker i landsoré&amp;n a post- anstalt, i Stockholm hos redaktionen.
Friherrinnan Ebba Äkerhielm, född grefvinna Gyldenstolpe.
Öfverhofmästarinna ' m vår tid med rätta sökt att åt kvin- nan öppna nya fält för verksarohet,har också gjort henne skickad att verka å de områden, hvilka se- dan gammalt varit henne förbehållna.
I samma mån som kvinnan visat, att hon, blott tillfälle där- till lemnas henne, kan på många områden taga del i mannens arbete, har samhället också ställt större anspråk på henne.
Det fordras af en bildad kvinna inom alla klasser långt mer nu än tillförene.
Äfven i de högsta kret- sar, där det gamla kvinno- idealet segast bibehållit sig, nöjer sig kvinnan icke längre med en sensitiv afhållenhet från lifvets djupare frågor, fordrar af sig något mer än en städse till buds stående älskvärdhet, något mer än den lätta kåserande sam- talston; som, lekande på ytan af tingen, förstod att obehindradt röra sig kring den senast utkomna franska romanens hjälte.
Det allvar i sökandet efter kunskap, som konvenan- sen icke hindrat kvinnan inom den bildade medel- klassen att utveckla, åter- finner man numera ofta äfven hos kvinnan inom o hos H.
de högre samhällslagren.
De yttre vilkorens solljus hindrar henne icke längre där att se och hafva sin omsorg om mänsklighe- tens slagskuggor.
Den kvinna, hvars bild Idun i dag framställer, är ett lysande exempel på en djupt bildad kvinna inom den högsta sam- hällsklassen.
Med sin naturliga begåfning och sitt lefvande begär efter vetande har hon förvärf- vat sig ett rikt mått af kunskaper.
Hon har tänkt öfver lifvets frågor.
Men det goda hufvudet har icke förnekat det goda hjärtat, som känner dem som lida; kunskapernas allvar har aldrig förtagit något af hennes kvinlig- het, hvars naturliga om- råde hon oaflåtligen sökt uppodla.
Den kvinliga gratien sväfvar öfver tan- kens djup, öfver handlin- gens allvar.
Den höga plats, hvar- till hon i dessa dagar kallats, ställer också större kraf på innehafvarinnan än de flesta tro.
Där fordras icke blott en med- född fin takt i umgänget med människor, icke blott en älskvärdhet, som stän- digt står till tjänst, icke blott en rik och djup- gående kännedom .af min-
IDUN Fräga klokt och svara varsamt, o m du k l o k v i l l k a l l a s; niskonaturen och dess vexlande karaktärer; här fordras ännu något mer, ty här gäller det främsta platsen i den drottnings hof, som själf burit lidandets krona och därför har sin vård om dem, som lida.
Äfven i detta hänseende har drottningen träffat ett lyckligt val.
Det är godt för ett folk att till dem, som stå högt, kunna blicka upp såsom till föredömen i sann mänsklighet.
Om ärfda och förvärfda missförhållanden sönderslita det moderna samhället, förefinnes också en ädel sträfvan att söka bot för dem.
Vi tro, att orsaken hvarfös- man hittills så föga lyckats med lösningen af de sociala frågor, öfver hvilka samhället grubblar, är den, att mannen icke tagit hänsyn till den hjälp, hvar- med kvinnan därvid skulle kunna bispringa honom.
I samma män som gamla fördomar icke längre hindra kvinnan att utveckla alla de förmögenheter, naturen hos henne nedlagt, i samma mån skall samhället också af henne kunna påräkna större hjälp vid botande af dess öfriga missförhållanden.
Friherrinnan Ebba Aurora Ulla Åkerhielm är född 1841 och dotter af riksmarskalken grefve Adolf Fredrik Nils Gyldenstolpe och dennes maka i andra giftet grefvinnan Ebba Eleonora Brahe.
Sedan år 1SG0 är hon i äktenskap förenad med den nuva- rande statsministern friherre Johan Gustaf Åkerhielm af Margretelnml.
Finsk Tre erotik.
ö f v e r s ä t t n i n g a r af Fågel Blå.
&gt;•.
V. '.
Mitt hjärta vill för dig jag uppenbara, Du mörka flicka, — och dess djup förklara: Mängt rosemlröm det bur uti sitt sköte, Oeh många ggllne tankar där stämt möte.
Där 1M de spiral upp, oeh där de g / öda Oeh sprida kring sig flammor purpurröda; Så klart är skenet, som dess lågor tända, Att lätt det kunde världen all förblanda.
Men mycket Så mycken Alt all dess Din mörka mörkt bor äfven i milt hjärta: ängslan, sorg och bitter smärta, rikedom i skuggan stannat ... bibi där finnes ock, bland annat.
Det regnar!
(jSuONIO.)
Det Det På KU regnar, se, det regnar, regnar rosenknoppar!
mina läppar duggar regn af söta droppar!
Oeh blixtar, tjungéldslåg.or Jgenojn.
regnet blicka; De ländes i ditt öga, Du eldigt sköna flicka!
Oeh äfven åskans toner Ur molnen fram sig leta.
.. Fort, skgndom att oss (/ ömma; Re " n mor din höres träta!
m e n f ö r t r o d i g t i l l en, i c k e till t v å; världen v e t, hvad tre veta.
Vingårdsfliekan.
(JSUONIO.)
» God morgon, du sköna flicka!
Hur går din syssla i da; /? » Hon log och kastade till mig En drufoa med skälmskt behag.
Du stolla, harliga flicka, Jag gärna din gå / ca lar; Men säij mig, hoem tänker du gifta Ditt strålande ögonpar?
De ör / on så falla af kärlek, Som drufvan af saft är röd.
Ack; hoem kan den Igcklige eara, Som, lä nät de ögonens glöd?
Om frågare o c h frågor.
3 | \ Iand de regler, som i vår tid uppställas för barns uppfostran, finnes vanligen också den, att man alltid skall vara villig och redo till att svara barnet på alla de frå- gor, som det framställer.
Meningen med denna regel är nog god, ty den förestafvas otvifvelaktigt af den åsikten, att barn alltid spörja af idel vetgirighet och kunskapsbegär samt följaktligen ha kraf på att få svar på alla sina frågor.
Men i ifvern att bibringa de små så myc- ken kunskap som möjligt, kommer man lätt att förbise det sakförhållande, att ett barn, som aldrig hejdas i sin frågvishet, lätt råkar in i en obehaglig, stundom rent af sjuklig vana att oupphörligt fråga och fråga blott för att frampressa något slags svar, stor sak hvil- ket, ty en dylik spörjare bryr sig sällan om att få någon upplysning.
Vår landtallmoge, som för ett hälft sekel sedan knappast anade, att man skref och tryckte böcker öfver barnuppfostran, hade dock ett säkert öga för barnens själslif.
Jag antager, att fäder och mödrar i den tiden, då lifvet var mindre jäktande än nu, hade bättre minne för sin egen barndoms och ung- doms tankar och föreställningar, och bland denna kropps- oeh själsfrisk.a samhällsklass hördes månget ordspråk och ordstäf, vittnande om skarp inblick i barnets inre värld.
» Den som frågar efter sitt eget vett (efter det som man redan vet), blir aldrig klokare än han är », lydde det ordstäf, hvarmed fråg- visheten antingen hejdades eller tvangs att pröfva orsaken till att en fråga framställdes.
Hvarje barnuppfostrare oeh undervisare, som fäst uppmärksamhet vid detta hejdlösa spörjande, finner lätt, att det hvarken är de skarpaste hufvudena eller de bästa karaktä- rerna, som angripas af frågvishetens ande.
Mången gång ligger däri ett begär att kom- ma från ett föreliggande undervisningsämne, stundom är det ett sätt att göra sig viktig, och någon gång fattas dylika hejdlösa frå- gare af en elak lust att föia äldre personer in i svårigheter vid att gifva svar.
Så gagnande det är att gifva barn tillför- litliga svar och upplysningar på allvarligt menade frågor, de må synas viktiga eller oviktiga för oss äldre, lika nödvändigt är det att hejda den osunda frågvisheten genom att vädja till barnets eftertanke och samvete.
Därigenom bibringas barnet sund takt samt får tillika smaka den ovärderliga glädjen af att själf finna lösningen på mången fråga, som uppstått för barnatanken.
A f barn, hvilka ohejdadt tillåtas att odla en tom frågvishet, blir ofta en tanklös och framfusig ungdom, hvilken utan försyn hand- skas med de mest svårlösta frågor och pro- blem, som om dessa vore bollar och bollträn.
Man klagar öfver katekeslexor, men man slår själf omkring sig med lika tanklöst inlärda frågor och svar, i hopp att därmed göra upp- seende bland den ännu okunnigare åhörare- flocken.
Och hvilken af oss känner ej herr X.
, fru Y.
och fröken Z.
, hvilkas hela samtalsför- måga består i en massa frågor om enskilda saker och personer, hvilket allt ej angår spör- jaren och därför väcker ovilja eller löje hos den, som har att bestå ett sådant taktlöst förhör.
När jag tänker på den stora flock barn och ungdom, som fått och får ohejdad öfver- lemna sig åt en tank- och taktlös frågvishet, frestas jag tro, att en sådan osed, som att » interviewa » folk — det är, utfråga på ett oförsynt sätt — aldrig skulle kunna införts hos oss, om vi ej redan blifvit förslöade af en tilltagande frågvishet i det dagliga lifvet och i umgänget med herr X.
, fröken och unge herr Z.
T y om ej det är slapphet, att hederliga människor icke allenast tåla, att yrkesfrågare — män och kvinnor — intränga i våra hem eller tillfälliga bostäder i afsikt att anställa förhör rörande den eller den per- sonens görande och låtande, tankar, afsikter och familjeförhållanden, utan äfven resigneradt underkasta sig förhöret, så vet jag ej, hvad detta sjukliga tillstånd skall kallas.
Och nog är det, i hvarje fall, något slags moraliskt illa- befinnande, som å ena sidan förestafvar det utsedda offrets svar till dylika spörjare, och å andra sidan låter dem mottagas af allmän- heten som — mycket viktiga och trovärdiga sanningar.
Jag vill öppet erkänna, att dels de per- sonliga erfarenheter jag inhemtat, då jag un- dervisat barn samt afvisat enskilda och offent- liga utfrågare, dels afdelningen: Frågor i Idun förmått mig att här yttra mig i detta ämne.
Oaktadt redaktionen nödgas begrafva en massa reot betydelselösa eller ock, lindrigast sagdt, obetänksamma frågor, hotar frågefloden med öfversvämning, och denna afdelning ger ej så sällan eftertänksamma läsare underliga föreställningar om kvinnors tankeförmåga.
En och annan af dessa frågor visar spår af den här påpekade sjukliga lusten att fråga om likt och olikt och att sätta under offent- lig debatt frågor af så enskild natur, att endast vederbörandes eget samvete, förstånd och känsla, möjligen i samråd med nära an- höriga, kunna fälla utslaget.
Oftare förekommer det dock, att frågorna äro af den art, att en adresskalender, en ord- bok, en möstertidning, en förfrågan på post- kontor eller hos vederbörande bekanta o. s. v.
kunde lika säkert och mycket snabbare lemua den önskade upplysningen.