Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med afseende å den i denna § till 2 r:dr bestämda afgifts befunna otillräcklighet för dermed afsedt ändamål, få Rikets Ständer underd:st hemställa, att ifrågavarande afgift till handtverks-föreningens kassa må förhöjas till 5 r:dr. § 33.
Då det synes desto mindre lämpligt, att en lärling, hvilken icke uttjent den tid, upprättadt lärlings-kontrakt omfattar, skulle kunna frigöra sig från de förbindelser, hans målsman för honom ingått, som, enligt 32 § 4 morn., ett dylikt kontrakt kan uppgöras för tiden ända tills lärlingen uppnått myndighets-åldern, hvadan ett sålunda upprättadt kontrakt icke eller hör kunna dessförinnan ensidigt hrytas, men sådant likväl kan inträffa genom stadgandet i 33 §, att lärlings-kontraktet anses hafva förfallit, om lärlingen vid 16 eller 18 års ålder visar sig ega den skicklighet, att han kan till gesäll antagas; få, med anledning häraf, Rikets Ständer hos E. K. M. i underd. anhålla, att 33 §m i fabriks- och handtverks-ordningen måtte få följande lydelse:
En hvar, sorn uppnått 18 års ålder och vunnit nöjaktig färdighet och kunskap i något handtverk eller annan handtering samt derom företer betyg af sakkunnig och trovärdig person, vare berättigad att, såvida han begått Herrans heliga Nattvard och något icke är emot hans frejd att anmärka, af vederbörande fabriks- eller handtverks-förening i stad, der han vistas, eller, om han är boeirde på landet, af vederbörande socknenämnd förses med gesa llbref, emot lösen af 1 riksdaler.
1 fabriks-föreningens ställe, om sådan ej är att tillgå, eger magistrat att gesällbref utfärda.
För den, som visat sig hafva synnerliga anlag för det yrke han valt och derjemte gjort sig känd för stadga och pålitlighet, må i afseende på åldern det undantag få ega rum, att lian vid fyllda 16 år kan till gesäll antagas.
Lärling må dock icke till gesäll antagas, förr än han sitt lärlings-kontrakt fullgjort.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 19 Augusti 1848. 372 Expeditions-Utskoltets Förslag till und.
SkriJveise., N\o 181.
Uppläst och godkänd t hos Ridd. och Adelö den 23 Ang. I848.
Preste-ståndet den 24 — — Borgare-ståndet den 24 — — Bonde-ståndet den 26 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse , angående ytterligare föreskrift, i afseende på ett vid sistl. riksdag Kapitenen B.
Cronstrand beviljadt. stats-anslag.
Mern., N:o 280.) S. A. K. Sedan Rikets sednast föreandade Ständer, i afseende på det statsanslag, sorn af dem beviljades Kapitenen B.
Cronstrand, till understöd för utarbetandet och ordnandet af hans samlingar, angående den fordna Egyptiska byggnadskonsten, stadgat, att, så vida E. K.
M. funné, att det med delta anslag åsyftade ändamål, eller nämnda samlingars bringande i så fullständigt skick, att de kunde utgifvas från trycket, skulle vinnas, och derest Kapitenen Cronstrand ärligen redogjorde för arbetets fortgång, borde anslaget af Riksgälds-kontoret, en ligt E. K.
M.-s nådiga föreskrift, utbetalas med ett tusen riksdaler under hvartdera afåren 1845, 1846 och 1847; så hafva Rikets Ständers revisorer, i sin berättelse angående Riksgälds-kontoret, upplyst, hurusom E. K. M, efter det bemälde Kapiten förklarat sig beredd att inför "Witterhets-, Historie- och Antiqvitetsakadémien årligen redovisa för arbetets fortgång samt afgifvit försäkran att med yttersta ansträngning söka uppfylla de af Rikets Ständer för anslaget bestämda vilkor, E. K.
M. genom nådigt bref af den 3 Juni 1845, tillåtit, jemte meddelande af nådigt tillstånd för honom att efter då uppgifven plan utföra ifrågavarande arbete samt af nådig befallning till nämnda akademi att årligen till E. K.
M. inkomma med uppgift om detsammas fortgång, förordnat, att af anslagssumman för år 1845 ett tusen r:dr borde genast utbetalas, men att E. K.
M. deremot, i nådigt bref af den 8 December 1846, förklarat att, som Kaptenen Cronstrand icke lemnat några bestämda uppgifter, att merberörda arbete i väsendtligare mån fortgått, sedan föreskriften om anslagets användande meddelades, så kunde utanordnandet af andra tjedjedelen af samma anslag, såsom stridande emot de vid anslagets beviljande fästade vilkor och derom meddelade beslut, för det dåvarande icke af E. K. M, bifallas. Expeditions- Utskottets Förslag till und.
IV.-o i83. 373 Yid 1111 anförda förhållande och då dessa vilkor ännu icke lära vara uppfyllda, hvadan någon ytterligare utbetalning å samma anslag hittills ej eller egt rum, hafva Rikets Ständer beslutat, att, derest Kapitenen Cronstrand inom 1850 års slut fullgör de med ifrågavarande understöd förenade åligganden , återstående beloppet deraf, två tusen riksdaler, bör, enligt E. K.
M:s nådiga föreskrift, af Riksgälds-kontoret utbetalas, hvaremot han i annat fall, kommer att anses hafva förlorat ali rätt till detta understöds vidare åtnjutande.
Hvilket Rikets Ständer få hos E.
Iv. M. i underd. anmäla, med anhållan, det E. K.
M. täcktes i nåder låta om detta beslut merbemälde Kapiten förständiga.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 26 Augusti 1848.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 23 Aug. 1848.
Preste-ståndet den 24 — — Borgare-ståndet den 24 — — Bonde-ståndet den 26 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående förnyande af ett sammandrag afi författningar m. m., sorn böra från predikstolen uppläsas.
Besv-. och Ekon.-ulsk. Bet., N:o 31.) S. A. K.
Då bland de, genom Kongl, kungörelsen den 6 Juli 1814, till kungörande påbjudna författningar, flera visserligen äro af den vigt, att desamma synas böra, hädanefter sorn hittills, från predikstolen årligen uppläsas, men af dem andra deremot finnas, hvilka numera upphört att vara gällande, la, vid sådant förhållande och då, efter år 1814, flera författningar tillkommit, hvilka, enligt hvad serskildt är föreskrifvet, jemväl skola från predikstolen årligen uppläsas, Rikets Ständer i underd. anhålla, det K K.
M. täcktes i nåder lå - 374: Kxpeditions-Utskottets Förslag till und.
SkrifvelsCj
N.o i8jf. ta utarbeta och från trycket utgifva ett nytt sammandrag öfver alla de Kongl, förordningar, plakater, bref och resolutioner, hvilka böra från predikstolarna i kyrkorna hvarje år kungöras, samt efter hvarje riksdag utfärda nådig kungörelse, innehållande förteckning å samtliga de författningar, som derefter skola årligen uppläsas.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den a4 Aug. 1848.
Preste-ståndet den 26 — — Borgare-slåndet den 26 — — Bonde-ståndet den 3o — — Rikets Ständers underd skrifvelse, angående lagbestämmelser, rörande qvarnäs och sågverkt som med ångkraft drif vas.
(Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-utsk. Bet., IN:o 33.) S. A. K.
Enär egare al redan skattlagda qvarnar kunna, genom anläggande af dylika verk, sorn drifvas med ångkraft, tillskyndas vida större skada och intrång uti deras i sådan egenskap egande rättigheter, än sorn, genom byggande af ny vatten- eller väderqvarn, kan uppkomma, helst hvad angår mjöiqvarnar, förmalnings-processen i de förra är vida hastigare och dessa verk gemenligen äro af en större omfattning, i följd hvaraf äfven de föreskrifter, sorn uti 20 kap. 4 § Byggninga-balken, i fråga om inrättande af vatten- och väderqvarnar, äro gifne, efter Rikets Ständers tanka böra, vid anläggning af verk utaf nu omförmälde beskaffenhet, tillämpas; men något bestämdt stadgande ej mindre härom än ock i afseende på grunderna för dylika verks beskattning, för så vidt Rikets Ständer hafva sig bekant, icke finnes meddeladt, få Rikets Ständer, som icke ega någon ledning för bedömmande af de grunder, hvilka för beskattning af dylika inrättningar må vara lämpliga, i underd. anhålla, det E. K. M. täcktes, genom utfardad författning, i nåder stadga, att, i fråga om inrättande af qvarn eller såg af ofvan omförmälda Expeditions-U t skottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.o tSS• 375 beskaffenhet, så vidt densamma skall till andras betjenande emot tull begagnas, iakttagas bör, hvad uti 20 kap. 4 § Byggninga-balken rörande anläggning af vatten- eller väderqvarn finnes stadgadt,- samt att dylika för drifvande med ångkraft inrättade verk jemväl må skattläggas efter de grunder, som för sådant ämdamål kunna i vederbörlig ordning varda fastställda.
Rikets Ständer framhärda &e. Stockholm den 30 Augusti 1848.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 14 Aug. t848l Preste-ståndet den 26 — — Borgare-slåndet den 20 — — Bonde-ståndet den 3o — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående ändringar i nu gällande bestämmelser rörande stäng sel-skyldigheten.
(Lag- samt Allm. Besv.- och Lkon.-utsk. Bet, fv!:o 19 oeh Mern., N:o 36.) S. A. K.
Efter öfvervägande af åtskilliga under innevarande riksdag väckta frågor, åsyftande ändringar eller tillägg i bestämmelserne, rörande stängselskyldigheten, få Rikets Ständer i detta hänseende underdånigst anföra följande:
Hos Rikets Ständer har framställning förekommit derom, att man genom tillvägabringande af föreningar jordegare emellan borde söka bereda en öfvergång dertill, att, med upphäfvande af det nu gällande stängsel-vitsordet, på kreaturens egare öfverflyttade» skyldigheten att desamma vårda, så att de ej göra skada å andras egor.
Vid pröfning af denna fråga,, hafva Rikets Ständer, utan att ingå i bedömande af, huruvida en dylik öfverflyttning kan medföra alla de fördelar, som deraf förväntas, likväl icke kunnat lemna oanmärkt, det förpligtelse!! till sådan vård om hemdjur,, dem man å egna egor utsläpper, att de ej skada annans tillgränsande oinstängda egor eller derå befintlig gröda, utgör en i mångfaldiga förhållanden så djupt ingripande förändring, att densamma endast kan vidtagas i den mon svenska jordbrukare 376 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelsej N:o i85. vänja sig att inom egna egor, till hemdjurens qvarhållande på det till bete upplåtna området och afhållande från det öfriga, begagna andra medel än stängsel.
Lagstiftarens åtgärd härutinnan kan således, efter Rikets Ständers tanka, nu icke sträcka sig längre, än att åt en på erfarenhetens väg säkrast vunnen öfvertygelse om hvad, som på hvarje ort må vara lämpligast, bereda tillfälle att genom frivilliga öfverenskommelser sig i detta ämne uttala, utur hvilken synpunkt denna vigtiga fråga jemväl blifvit af lagberedningen behandlad, då densamma såsom medel för uppnående af ett sådant mål, föreslagit, att grannar, om Je enhälligt så vilja, må tillåtas att sig emellan för alla sina egor, eller för en del deraf, öfverenskomma om afsägelse af stängsel-vitsord, med den verkan, att hvar och en ovilkorligt ansvarar för skada, den hans kreatur göra å annans under öfverensk omm elsen inbegripna egor, äfvensom att en dylik öfverenskommelse, när dervid blifvit iakttaget hvad efter lag iakttagas bör, skall ega bestånd, intilldess egarne af minst tvåtredjedelar af den jordrymd, den gäller, finna återgång till gamla stängsel-skyldigheten nyttig.
Med instämmande för öfrigt uti detta förslag, hafva Rikets Ständer likväl ansett beräkning af delegares rätt, i fråga om återgång till stängsel-skyldighet, icke böra uteslutande grundas å större eller mindre delaktighet uti den jordrymd, som under föreningen inhegripes, utan att jemväl delegarnes antal bör såsom beräkningsgrund i detta hänseende antagas, helst det i annat fall, genom ensidigt yrkande af en större jordegare, kunde inträffa, att de öfrige dclegarne, hvilka, under förlitande på föreningens fortfarande bestånd, redan borttagit alla hägnader, blefvo tvungne att åter uppsätta stängsel, hvarigenom, oberäknad! den osäkerhet, som alltid häraf blefve en följd, ett stort men, synnerligen å de orter, der tillgång till stängsel-ämnen är mera knapp eller alldeles saknas, komme att den mindre jordegaren tillskyndas.
Då i öfrigt möjligheten för något flertal, vare sig huru stort som helst, att påtruga någon enda granne den omförmälda förändringen sålunda är förehygd, synes erfarenhetens utsago på denna väg utan våda kunna inhemtas ■ vid hvilket förhållande och som alla meningar torde förena sig i den önskan, att uti en så vigtig fråga inhemta denna utsago så skyndsamt, som utan fara är möjligt, Rikets Ständer få hos E. K. M. i underd. anhålla om utfärdande af en författning, hvarigenom stadgas, att, der delegare i hemman eller byalag, ett eller flera, enhälligt öfverenskomma, att stängsel emellan deras egoi’, eller viss del deraf, ej upprättas eller hållas skall, sådana föreningar skola för giltiga anses; i hvilket fall hvarje jordegare skall ansvara för vår - Expeditions-UIskallets Förslag till und.
Skrifvelse, N.o 185.
377 den af sina kreatur och gälda den skada, som å de under öfverenskommelse!! inbegripna egor af dessa kreatur kan göras; samt att en sådan Öfverenskommelse icke må brytas, utan att minst två tredjedelar af delegarne, tillsammans egande minst två tredjedelar af den jordrymd, för hvilken öfverenskommelsen blifvit ingången, samtycka till dess förändring eller upphäfvande; delegare dock ej förment att sina egor serskildt instänga, der han stängseln ensam hålla vill.
Enär å Gottland hemmansegor i allmänhet hade ett spridt läge samt flerstädes vore sammanblandade med andni hemmans egor, har, med förmälan härom, blifvit anmärkt, hurusom den uti § 1 af nu gällande stängselförordning af deli 9 Februari 1802 utstakade grund, eller att, då by eller enstaka hemman gränsar hvarannan till med sina egor, hägnads-skyldigheten utgöres efter oförmedladt hemmantal, alltså, vid tillämpning af nämnda ö, föranledde till orättvisa, i så måtto, att ett helt hemman med en mindre egovidd finge, då det möter ett mindre, äfven om detta sednare till antaF vore lika stoit sorn det förra, vidkännas ett mångdubbelt större hägnads-besvär; och då, vid ofvan omförmälde förhållande den uti författningen stadgade delningsgrund synes kunna gifva anledning tili en ojemn och tryckande fördelning af hägnads-skyldigheten, få Rikets Ständer, i ändamål att denna olägenhet ina, så vidt ske kan, förekom mas, i underd. anhålla, det E. K. M., hvad Gottland serskildt angår, täcktes i nåder stadga, att öfverenskommelser angående annan fördelningsgrund i afseende på hägnads-skyldigheten, hvilka af delegare i socken eller byalag å nämnda ö frivilligt ingås, må, der hinder i öfrigt härför icke möter, af domstolarne med laga verkan fastställas att vara gällande för en tid af högst tio år.
Med fästad uppmärksamhet deruppå, att bestämmelser saknas i afseende på tiden, inom hvilken den, som är missnöjd med väg- eller stängsel-delning, då den sednare verkställes utan sammanhang med laga skifte, må derutinnan söka ändring, hafva Rikets Ständer, under öfvertygelse om vigten och behofvet af en dylik föreskrift samt i ändamål att åstadkomma likstämmighet med hvad rörande klander å rågångs-förrättning redan är vordet stadgadt, ansett sig böra i underd. begära, det E. K. M. täcktes genom utBih. till R.
Prot. >847 och '848, to Sami. t Afd. 48 378 Expeditions-V tskottets Forslag till und.
SkrifvelsCj iK.o lS5. färdad författning i nåder stadga, att delegare, som med väg- eller stängseldelning är missnöjd, må ega att inom sextio dagar, räknade från den dag, förrättningsmannen förklarat delningen slutad samt protokoll och handlingar, efter minst fjorton dagar förut från predikstolen skedd kungörelse, aflemnat till den af delegarne, Som de öfrige dertill utsett, stämma klander derå till rätten in,samt att, der sådant ej sker, talan å förrättningen ej må ega rum, utan anses densamma då hafva vunnit laga kraft.
Jemlikt stängsel-förordningens 5 §, höra de förändringar, skog och utmark kunna undergå genom uppodlingar till åker, äng och planteringar, icke verka till annat förhållande uti skyldigheten till hägnads upprättande och underhållande, utan skall jorden eller marken, oaktadt sina förbättringar, anses efter dess förra beskaffenhet; — och ehuru Rikets Ständer härvid icke förbisett den goda syftning, som för detta stadgande legat till grund, eller att såmedelst uppmuntra till jordens odling, hafva Rikets Ständer likväl icke kunnat lemna oanmärkt, hurusom samma stadgande innefattar en dubbel orättvisa och obillighet, dels genom att för everdelig tid från stängsel-skyldighet frikalla jord, som vid författningens utfärdande var en mot åker eller äng gränsande utmark, men sedermera blifvit odlad, dels ock genom att, i motsatt fall, lika everdeligt bibehålla stängsel-skyldigheten för jord, som vid nämnda tid var odlad, men sedermera blifvit till utmarken utlagd.
— Rikets Ständer, som för sin del derjemte äro af den öfvertygelse, att det uti nu gällande stängselförordning härmed afsedda ändamål, eller landets odling, bäst befordras derigenom, att skyldigheter och rättigheter i möjligaste måtto, uppväga hvarandra, hafva,, i följd häraf, icke tvekat att, tili undanrödjande af ofvan anmärkta missförhållande, i underdånighet föreslå, på sätt här nedan upptages, ett stadgande i denna del, helt och hållet motsatt det, nuvarande stängsel-förordning innehåller.
Uti författningens 7 § stadgas:
"utjord stänges, efter hvad i hvarje landsert hittills vanligt varit.
Är den ostängd, ege icke innehafvarcn, utan grangren vitsord att stänga, så framt han ej den stängsel allena hålla vill.
Yr"kar granne att stänga, tage då utjordens innehafvare del i stängseln efter ut^jordens rymd, i förhållande till de hemman eller lägenheter, som utjorden Expeditions-Utskotlets Förslag till und..
Skrifvelse, N:o i85. 379 ”raöta.
Detsamma galle om urfjell.” Enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, har lagberedningen, som ansett detta stadgande vara mindre klart, för derr händelse, att en utjord eller urfjell för närvarande finnes ostängd, men förut varit stängd och i orten bevisligen ansetts, lika som andra utjordar och urfjellar, berättigad till stängsel-vitsord, trott den nuvarande författningens mening i denna del böra bestämdare uttryckas och för detta ändamål, uti det i underd. afgifna serskilda förslag till förändrade bestämmelser i ämnet, hemställt, att utjord eller urfjell skulle ega stängsel-vitsord emot annan jord, då denna förut deltagit i stängsel, men icke i annat fall; och har lagberedningen, enär frågan om stangsel-vitsord emellan utjordar och urfjellar inbördes »ti 1802 års förordning är förbigången, tillika ansett bestämdt böra stadgas, att sådant vitsord eger rum.
Huruvida andra lägenheter utan hemmantal borde, i fråga om stängsel-vitsord, betraktas såsom hemman eller såsom utjordar eller ock i alla händelser vara uteslutna från stängsel-vitsord, har lagberedningen ansett icke eller vara i nämnda förordning bestämdt upplyst.
Af de ordalag, i hvilka stängsel-vitsordet der omtalas, äfvensom deraf, att det endast är i 7 §, som förordningen vidrörer stängsel-skyldighet för lägenheter, syntes, såsom skulle det endast hafva varit byar och hemman, hvilka vid de allmänna bestämmelserna om stängsel vitsordet på landet varit af lagstiftaren afserlde.
Lagberedningen har likväl, med hänsigt till hela förordningens uppenbara syftning att utvidga nämnda vitsord, funnit betänkligt att antaga någon afsigt att frånkänna sjelfständiga lägenheter samma stängselvitsord, som hemman tillkommer, och osjelfständiga Egenheter det, som utjordar och urfjellar fått sig tillagdt, hvadan ock lagberedningen, •— efter att hafva uti förslagets 1 § i allmänhet stadgat, att, då egor äro skiljda genom rågång eller genom skifte, som fastställdt är eller laga kraft vunnit, vitsord tillkommer den, som stänga vill, — såsom undantag från detta stadgande, uti 13 § föreskrifvit, det utjord eller urfjell eller lägenhet, som ej sjelfständig är, förthy att den under annan fast egendom lyder, ej eger stängsel-vitsord efter nyssberörda 1 §, der ej dylik jord möter eller annan jord, som mötei:, förut i stängsel-, tagit del.
Rikets Ständer, som i berörda hänseende dela de åsigler, hvilka hos lagberedningen härutinnan gjort sig gällande, hafva, på grund häraf samt med anledning af hvad ofvan blifvit yttradt, i fråga om förändrade bestämmelser uti 5 § af nu gödande stängselordning, ansett sig böra hos E. K. M. i underdånighet anhålla, att 5 och 7 §§ uti nämnda förordning måtte erhålla följande förändrade lydelse, nemligen: 380 Expeditions-Utskottets Förslag lill und.
Skrifvelse> N.o 18& den förra: ”Der skog och utmark, som gränsar intill åker och äng, blifver uppodlad, vare egaren af den nyodlade utmarken pligtig att uti hägnaden emelian densamma samt åkern och ängen deltaga efter förmedladt hemmantal; ”denna hägiiadsskyldighet räknas från den tid, den uppodlade marken är lär”dig att beså;” samt den sednare: ”Utjord eller urfjell eller lägenhet, sorn ej sjelfständig är, förthy att den ”under annan fast egendom lyder, hafva stängsel-vitsord i de fall, att dylik ”jord möter, eller att amian jord, sorn möter, förut tagit i stängsel del.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 30 Augusti 1848.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 18 Sept. 1848.
Preste-ståndet den 2t — — Borgare-ståndet den 22 — — Bonde-ståndet den 23 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelsej angående assyrans-afgift för summor, som under rekommendation med posten afsändas.
(Bevillnings-utsk.
]N:is 19 och 26.) S. A. K.
Då billigheten synes fordra, att postverket erhåller någon motsvarande inkomst för det äfventyr, detsamma sig ikläder genom att tillförsäkra full ersättning för hvarje förkommen penningesumma, hvilken med posten afgår under rekommendation, serdeles som beloppet af de medel, hvilka i följd af poströfverier måst af postverket ersättas, de sednare åren betydligen tilltagit, hafva Rikets Ständer härutinnan funnit skäl, sorn påkalla fastställandet af en assurans-afgift, hvilken likväl, för att ej kännas alltför tryckande, borde bestämmas temligen låg och afpassas efter storleken af den summa, för hvilken postverket träder i ansvar.
Fxpeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o 186. 381
På grund häraf och med bibehållande af den nu lill posttjenstcmännen utgående rekomrnendations-afgiften af 8 ä 12 sk. för hvart afgående och 4 sk. för hvart ankommande bref, hafva Rikets Ständer beslutat: att en serskild assyrans-afgift af en skilling banko till postkassan skall erläggas för hvarje fulla ett hundra riksdaler banko, som i rikets mynt, eller sådana bevis, hvilka i hvars mans hand gälla såsom penningar, under rekommendation med posten afsändas; att för rekommenderade bref, sorn icke innehålla penningar eller innesluta mindre summor än ett hundra riksdaler banko, blott erlägges den nuvarande rekomrnendations-afgiften, med rätt icke dess mindre för afsändaren till ersättning utaf postverket, i händelse af förlust utaf så beskaffade kontanta medel, som här ofvan omförmälas; att denna assyrans-afgift kommer att utgå utan afseende på brefvens vigt eller afståndet orterne emellan; att postverket vid sluten rekommendation ej ansvarar för mera än ett hundra riksdaler; börande afsändare, för att af postverket kunna påräkna ersättning för summor, öfverstigande nämnda belopp, desamma öppet rekommendera; att, då med denna afgift endast afsetts, att postverket må hållas skadeslöst för de förluster, som härflyta från dess förbindelse att ersätta med posten förkomna rekommenderade penningesummor, de intill nästa riksdag inflytande assyrans-medleli icke må för annat ändamål användas än till så beskaffade ersättningar; hvaremot möjligen blifvande öfverskott skola på serskild räkning reserveras; att anspråk å ersättning af postmedlen skall, under nu i öfrigt stadgade förbehåll, af bref-afsändaren eller dess befullmäktigade omljud hos poststyrelsen skriftligen anmälas,sednast inom natt och år, efter det brefvet å afsändnings-ortens post-kontor, blifvit einoltaget; samt att, om, vid tvist, huruvida en förlorad penningesumma skall af postverket ersättas eller icke, postverket slutligen dömes dertill skyldigt, bref-afsändaren må ega sig tillgodoberäkna laga ränta å beloppet från en månad efter rekoinmendations-bevisets datum; hvarjemte Rikets Ständer få i underd. anhålla, att E. K. M. måtte på ofvanberörda grunder låta uppgöra och utfärda nådig författning i ämnet, innefattande jemväl de kontroller och öfrige föreskrifter i afseende å tillämpningen, som E. K.
M. kan i nåder pröfva nödige och lämplige.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 23 September 1848. 382 Expeditions-Uiskottet Forslag till und.
Skrifvelse, Jt.o tSj.
]N:o 187.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3o Aug. 1848.
Preste-ståndet den 1 Sept.
— Borgare-ståndet den 2 — — Bonde-ståndet den 4 “ — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse om uppförande å indragningsstat af de med lagmans-embetena förenade löne-inkomster.