Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet anser ock derföre den af en del motionärer för ifrågavarande församling begagnade benämningen landsting bättre motsvara begreppet af en rådslående församling, än det af andra nyttjade uttrycket länsnämnd, hvilket snarare betecknar ett vid landshöfdingens sida stående styrelse-biträde.
För Ålim.
Besv.- och Ekon.-Utsl;:s Bel.
M 127. 49
För landstingets attributioner torde, efter hvad derom redan är taladt, någon omständlig redogörelse icke erfordras.
De anförda exemplen från andra länders lagstiftning i förevarande ämne lenina i delta hänseende tillräcklig ledning för omdömet.
Det lider intet tvifvel, att landstingen, örn de ock i början komine att dragas med en viss torftighet på förhandlingsämrien, äro mäktiga af en stark utveckling och skola allt mer öka föremålen för sin verksamhet.
Det är icke osannolikt, att de deputationer från länet, som nu sammanträda för vissa ändamål, såsom pröfnings-kornmitläer, deputerade för maikegångssältning, revisioner af länslasarettets räkenskaper, hushållnings—sällskap rn. fl. kunna i framliden uppgå i landstingen eller af dem utses, äfvensom den förhoppning bör kunna hysas, att en mängd af de vid riksdagarne a flatna motioner i ekonomisk syftning och af företrädesvis lokal beskaffenhet, skola blifva till landstingen afludda.
Mycket af- hvad som nu utgör föremål för allmän ekonomisk lagstiftning, såsom väghållning, skjutsning, stängsel-skyldighet o. s. v., torde ock i framtiden kunna dragas under landstingets lagstiftnings befogenhet, hvilket Utskottet betraktar såsom en stor fördel i vårt land, hvars, i afseende på naturbeskaffenhet, niirings-utvägar och folklynne, så skiljaktiga landskap fordra helt skiljaktiga reglor för sin hushållning.
Den beskattningsrätt, som ifrågasatts att åt landstinget uppdraga, har städse alstrat farhågor, hvilka icke litet torde hos Rikets Ständer motverkat sjelfva saken.
Då ett alldeles nytt slag af skatter, nemligen till länet, skulle härigenom uppkomma, vill det visserligen synas, som borde de skattskyldiges bidrag i det hela ökas, men det är ingalunda afgjordt, att så verkligen korrime att inträffa, och i allt fall bör den skallskyldig» kunna påräkna motsvariga fördelar af de åtgärder, för hvilka skattebidragen till länet skola användas.
En naturlig följd af den provinciela beskattningsrättens utöfning måste blifva, att direkta kronoskatter lill motsvarande belopp kunna indragas eller ock öfverflyltas på länens budget, hvaraf en bättre hushållning med dessa medel bör vara alt förvänta.
De betydliga summor, som från statsverket utgå till länen för utförande af vissa ekonomiska företag, såsom vägomläggningar, strömrensningar, vattenaftappningar o. m. d., att icke tala om jernvägarne, hafva icke utan folkets medverkan influtit i statens kassa.
Skulle nu af landstings-inrätlningen den följd uppslå, att orter och personer, för erhållande af understöd till ofvannämnda slags företag, komme att oftare vända sig till länets, än till statens representation, så kan det med säkerhet antagas, att en långt större sakkännedom och försigtighet vid understödens beviljande skola göra sig gällande, och att sålunda en sorgfälligare hushållning med de skattskyldiges bidrag komme att ega rum.
Det förhållande, att landets representation sysselsätter sig med att anslå medel till föremål af rent kommunal beskaffenhet, såsom till folkskolorna o. m. d., i stället för alt dylika angelägenheter böra inom kommunerne eller på sin höjd länsvis ordnas, visar, att man är inne på en afväg, hvilken icke kan vidare fullföljas, ulan att den allmänna andans försoffning skall blifva följden deraf.
Prot. lttSfi & 1HS7. « Sami. 57 Haft. 7 Allm. Bisv.- och Ekon.-Utslcs Bet.
Fruktan att läns-represenlationen skall med allt för stor beredvillighet åtaga sig skatter, är visserligen öfverflödig, då man erinrar sig, att nrienigheterne, huru stor frikostighet de än kunna ådagalägga med anslag af redan befintliga tillgångar, likväl städse visat sig betänksamma, att åtaga sig ökade utgifter.
Tvärtom är det att förutse, att i början, innan institutionen kunnit pröfvas och kommit i tillfälle att bära välgörande frukter, en öfverdrifven sparsamhet och försigtighet torde komma att visa sig.
Man har vidare invändf, att det vore fara värdt, att en läns-representation komme att inverka hämmande på gången af läns-styrelsens göromål och lätteligen kunde bidraga till att nedsätta och förringa landshöfdingens myndighet.
Utskottet tror deremot, att följden skall blifva alldeles motsatt.
Med läns-styrelsens embelsåligganden kan läns-representationen ej få något alt skaffa, och således ej komma i tillfälle att deruti göra något ingrepp, men landshöfdingen behöfver i många fall menigheternas samtycke och bidrag till utförande af vissa för länet gagneliga företag och står nu i detta hänseende med bundna händer, i saknad af lagbestämda former för läns-innevånarnes hörande.
Det är sannt, att landshöfdingen kan för särskilda ändamål sammankalla ombud för länet, men dermed är ej svårigheten till fullo afhulpen.
Ombudens mandat kan inskränkas genom på förhand gifna skadliga instruktioner, och om frågan faller en gång, är det vida mindre sannolikt, att ett nytt möte för hennes återupptagande utlyses, än att hon vid en ständig läns-representation skall återkallas till lif.
Och detta öde att missförstås och föikastas, kommer otvifvelaktig! månget nyttigt förslag att röna.
Vigtiga sanningar mogna icke i hast, utan behöfva tid att intränga och befästa sig i det allmänna medvetandet.
Man har slutligen uttryckt farhåga, att ifrågavarande anstalt kunde låna sig till hjelpmedel att sprida och underhålla politisk oro i landet.
I detta hänseende kan om denna institution sägas allt detsamma, som om det konstitutionela sam hällsskicket i allmänhet; men då invändningen icke får gälla såsom bevis för för— kastlighelen af systemet i sin helhet, bör det ej heller få åberopas mot detta systems tillämpning på mindre kretsar af landet, inom hvilka dessutom ämnen af vida ringare omfattning och långt mindre ömtålig beskaffenhet behandlas, än vid de all männa riksmötena.
Utskottet tror fast hellre, att representativ-systemets utsträckning till länsvis ordnade möten skall bidraga til! att öka det konstitutionela rege ringssättets fasthet, och att de dugligaste grundämnena till en länge påyrkad förändring i stats-representationen böra sökas i ett utbildaJt kommunal-väsende.
Det ingår icke uti Utskottets plan för detta betänkande, att till utredning upptaga alla de särskilda frågor, hvilka sammanhänga med lösningen af ifrågavarande uppgift om menighets-styrelsens utsträckning lil! större kretsar; men på en och annan torde dock ett svar böra lemnäs.
På sätt förut är anmärkt, hafva vid särskilda tillfällen förslag afgifvits om inrättande af Härads-nämnder, antingen utan kommunal-representation för länet, eller såsom en länk emellan densamma och den Allm. Bcsv.- och Ekon.-Ulsk:s Bet.
JVs 127.
SI mindre kommunen.
Utskottet anser sig dock ej kunna tillstyrka en sådan organisation.
Härads-indelningen har numera förlorat sin administrativa betydelse, och det finnes, efter Utskottets tanke, intet skäl att söka återupplifva den.
1 de sällan förekommande fall, då gemensam öfverläggning af ombud för häradets socknar kan vara behöflig, kunna sammanträden inför häradsrätten för tillfället utlysas, eller ock, så vida en kommunal representation för länen kommer till stånd, kunna ärenden Som röra särskilda härader, af dessa häraders ombud i läns-representationen särskildt behandlas. Annorlunda är förhållandet med länet.
Läns-slyrelsen är den medelpunkt, omkring hvilken kommunernas gemensamma intressen samla sig.
Läns-slyrelsen är det ändlligen, som bör till thronen frambära länets och dess innevånares gemensamma åligganden.
Länet är således, efter Utskottets lanke, den krets, inom hvilken ifrågavarande institution bör bildas, och de mindre områden, som i församlingen höra representeras, äro länets särskilda kommuner.
Men om ock detta i allmänhet göres till regel, måste likväl, i anseende till den stora skiljaktighet i folkmängd och antalet af socknar, som företer sig i de olika länen, betydliga undantag derifrån för de större länen fastställas.
I Malmöhus län med 247 socknar och sex städer skulle, efter nämnde regel, landstinget komma att utgöras af 253 ombud, utom vissa embels- och tjenstemän, hvilkas sjelfskrifna närvaro i tinget torde befinnas behöflig; men en så stor samling är icke lämplig och skulle föranleda till tidsutdrägt vid ärendenas behandling samt dryga Iraktamenls-koslnader, hvarföre inskränkning i represenlanternes antal torde blifva oundgänglig.
Äfven om fullmäktige skickades endast från hvardera af länets 131 pastoraler, blefve detta antal öfverflödigt stort.
Länen böra således i ett passande antal valdistrikt indelas.
Lämpligheten af städernes upptagande i läns-representationen kan ur flere skäl ifrågasättas.
Landsbygdens och städernes intressen hafva föga sammanhang med hvarandra, bestämmandet af en jemförlig grund för städernes och landets bidrag företer ingen ringa svårighet, och underlägsenheten i stads-ombudens antal kan utsätta dessa samhällen för faran att blifva dels åsidosatta, dels obilligt betungade.
I Norrige äro ej heller släderne representerade i amlsförmanskapet.
Oaktadt allt detta, tvekar dock Utskottet icke, att förorda städernes inrymmande i läns-representationen.
1 många frågor, och tvifvelsutan de vigtigaste, sammanfalla ändock landsbygdens och städernes intressen, och de intelligenta krafter, hvilka i städerne stå lill buds, höra ej för institutionen gå förlorade.
Mot majoritetens förtryck, om det vore att befara, kunna vissa skrankor i författningen uppställas, och en säkerhet deremot bör också kunna påräknas uti konungens och landsböfdingens mellankomst.
Frågan besvaras lättast, dä man uppfattar besluten såsom öfverenskommelse^ att i en viss sak någonting hos högre myndighet utverka.
Om frågan är af den beskaffenhet att, enligt gällande författ - 82 Allm. Besv.. och Ekon.-Ulsk:s
JYs 127. ningar, en framställning derom af enskild man eller menighet skall göras hos Konungens Befallningshafvande, så bör det tillkomma landshöfdingen, att öfver landstingets beslut resolvera, med rättighet för församlingen att, i händelse af afslag, deremot anföra besvär.
Är åter frågan sådan, att hon eljest skolat omedelbarligen hos Kongl Maj:t göras anhängig, så bör följaktligen landstingets beslut derom un derställas konungens pröfning.
Många dylika frågor skulle kunna upptagas till besvarande, men Utskottet anser det icke lämpligt.
En del motionärer har yrkat, att Utskottet måtte företaga utarbetning af ett fullständigt förslag till en omfattande kommunal-lag, och andre hafva i sådant afseende till Rikets Ständers granskning öfverlemnat särskilda förslag lill författning om kommunal-styrelse för länen.
Utskottet har dock uudan dragit sig efterkommandet af förenämnde önskan, af skäl, hvilka tvifvelsutan torde af Rikets Ständer godkännas.
Erfarenheten har visat, huru dessa fullfärdiga lagförslag hittills blifvit upptagne.
De som ansett sig böra motarbeta sjelfva saken, hafva lättast knnnat genomföra detta syftemål genom att i främsta rummet vända sig mot formen, hvilken uti ett så föga behandladt ämne, som detta, svårligen kan undgå att blotta flera svaga sidor.
Svårigheterna, att uti ett mångtaligt Utskott, genom upprepade voteringar, genomföra ett sammanhängande lagförslag, hafva också afskräckt ifrån detta företag, oberäknadt det misstroende, Utskottet har rättighet att hysa till sin förmåga, att på ett tillfredsställande sätt utföra detta värf.
Hvad sorn för ögonblicket egentligen bör anses angeläget, är att Rikets Ständer uppfatta och j erkänna vigten af den ifrågasatta institutionen och att samma öfvertygelse må af Kongl. Maj:ts regering delas.
1 sådant fall vore att ifrån Kongl. Majit förvänta ett lagförslag, hvilket hade desto större sannolikhet att vinna representationens bifall, som större insigter för dess utarbetande slå regeringen lill buds, och visshet om hennes benägenhet för sakens tillvägabringande vunnes genom lagförslagets framläggande för Ständerne.
På grund af de skäl Utskottet nu anfört, får Utskottet vördsamt hemställa, det måtte Rikets Ständer, uti till Kongl. Majit allåtande underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl. Majit täcktes låta, genom sakkunnige män, ej mindre upprätta förslag till författning om landsting, eller en länen omfattande kommunal-representalion, än äfven, i sammanhang dermed, öfverse de angående menighets-styrelse så väl på landet som i synnerhet i städerne gällande författningar, samt der efter till Rikets Ständers pröfning framlägga de förslag, hvilka i följd häraf kunna varda utarbetade.
Reservation: af Herr Ehrenhoff, Guslaf lierman.
Bilaga till Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsli:s Bet. JI? 127. 33 Belgiska Provins-I<ag;eii den 50 April 1856. l:sta Titoln.
Om Provins-myndigheterna.
Des aulorités provinciales.
I hvarje provins är ett Provins-råd och ett regeringens omhud. II.
Provins-rådet utses af val-kollegierna genom omedelbara val: val-distrikternas omfång, deras hufvud-orter samt det antal ledamöter, som skola väljas, bestämmes genom en denna lag vidfogad förteckning (tableau), lil.
Rådet väljer inom sig ett ständigt utskott (deputation permanente).
De hos Provins-råden anställde regerings-ombud föra titel af Provinsens guvernörer.
De utnämnas och återkallas af Konungen.
Sekreterarne nämnas af Konungen, för en tid af sex år, bland de kandidater, hvilka utaf Provins-rådets ständiga utskott blifvit uppförda på en tredubbel lista.
De kunna återkallas af Konungen på begäran af sagde utskott. 2:dra Titeln.
Om valmän och val-längder.
Des Électeurs et des Listes Électoral.
V. Valmän äro de. hvilka innehafva de genom val-lagen föreskrifne egenskaper för berättigande att deltaga i kamrarnes bildande.
De enligt val-lagen upprättade val-längder skola äfven ligga till grund för utväljandet af Provins-råd.
Dock kunna sådane personer, hvilka erhållit fullständig naturalisation (naturalisation ordinaire) fordra valrätt och låta uppföra sig på en fyllnads-Iängd (liste supplémentaire) så vida de innehafva öfriga egenskaper för valrätt samt framställa sin anhållan inom den derför i lag stadgade tid.
Enka må, i fråga om valrätts utöfvande, låta den af sina söner, som hon dertill utser, beräkna beloppet af modrens skatter, dock att denne son jemväl innehar öfriga för valrätt i lag stadgade egenskaper. d4 Bilaga till Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utsles Bel.
Modrens förklaring i nämnde hänseende skall göras inför kommunal-myndigheten (autorité communale), och kan en sådan förklaring alltid återkallas.
I de distrikt, der antalet af de på föregående årets val-längder uppförde valmän icke uppgår till 70, skall Provins-rådets utskott förordna om upprättande af fyllnads-längder.
På dessa fyllnads-längder uppföras de personer, hvilka i öfrigt innehafva de för valrättens utöfvande erforderliga egenskaper och betala till stats-kassan (trésor de 1’État) minst 4/ä:delar af val-census, om valmännens antal uppgår till 40, eller s/5:delar, om valmännens antal icke uppgår till 40.
Fyllnads-längderna skola upprättas på samma tid och efter samma reglor, som hufvudlistorna. VII.
Sedan den för den årliga granskningen fastställda tid tilländagått, skola val-längderna afslutas, undertecknas af lokal-förvaltningen (administration locale) och aflemnas i kommunens kansli (secrétariat de la commune).
Inom möjligen körtaste tid öfversändes till Provins-rådets ständiga utskott en behörigen bestyrkt afskrift deraf. VIII.
Provins-rådets
Utskott fördelar valmännen i sektioner, der sådant finnes nödigt.
Guvernören öfverlemna!- lill val-församlingens
Ordförande en behörigen styrkt afskrift af val-längden för hvarje val-församling eller afdelning deraf; han tillser att lokal-styrelserna sist inom 8 dagar före valet afsända till valmännen, emot bevis, kalleise-bref, innehållande dagen, timman och stället för valet, antalet ledamöter, som skola väljas, samt namnen på de ledamöter, som skola ersättas (eonseillers ä remplacer).
Minst tre dagar före valet skall lokal-styrelsen till den högre förvaltnings-myndighelen (autorité administrative supérieure) insända de erhållna kallelse-bevisen. 3:<ljc Titeln.
Om val-församlingar.
Des Colleges Éléctoraux. X. Val-församlingarne ega icke att sysselsätta sig med annat, än val af ledamöter. XI.
Val-församlingarnes ordinarie sammanträde, för val af ledamöter i Provins-rådet, sker ' den 4:de Måndagen i Maj månad. XII.
Valmännen sammanträda i hufvud-orten inom det val-distriktet, der de hafva sitt lagliga hemvist (domicile reel); de ega icke för sig ställa ombud.
Om valmännens antal icke öfverstiger 600, bilda de en enda församling.
Stiger valmännens antal åter öfver 600, fördelas de i sektioner, af hvilka likväl icke någon får utgöras af färre antal än 200, tagne från de kommuner eller delar af kommuner, som närmast gränsa till hvarandra. XIII.
I de hufvud-orter, der första instansens domstol har sitt säte, är Ordföranden i denna Bilaga lill Allm. besv.- oell Ekon.-Utsk:s bet.
M 127. as domstol eller, i händelse han har laga förfall, den, som hans embete bekläder, Ordförande i hufvud-byrån.
De fyra yngste ledamöterna i hufvud-ortens styrelse äro omröstnings-vittnen.
Den sålunda bildade byrån väljer sin sekreterare.
Om der äro flere sektioner, föres ordet uti den andra och följande utaf en bland domrarne eller desses suppleanter, efter tjenste-ålder, samt, i händelse sådant skulle erfordras, af de personer, som hufvud-byråns Ordförande utser bland de valmän, hvilka icke äro afsättliga embetsman.
Hufvud-byrån förordnar de fyra omröstnings-vittnena vid; hvarje sektions byrå, och desse utse sjelfve sin sekreterare. XIV.
I de hufvud-orter, der ej finnes en domstol af första instansen, är freds-domaren, eller, der flere freds-domare finnas, den äldste af dem, samt, i händelse af förhinder, den äldste suppleanten, sjelfskrifven (de droit) Ordförande.
Kommunal-r&dets fyra yngste ledamöter äro omröstnings-vittnen.
Om flera afdelningar finnas, förordnar hufvud-byrån de andre byråernas ledamöter bland de valmän, som icke äro afsättliga tjenstemän.
Dessa byråer välja sjelfve sina sekreterare.
XV. Kollegiets eller sektionens Ordförande vakar öfver ordningen inom församlingen.
Valmännen få inträde endast mot uppvisande af sina kallelse-bref, eller ett inlrädes-koi t, utfärdadt af kollegiets eller sektionens Ordförande; i händelse af tvist härom, afgör byrån.
Valmännen få icke inställa sig beväpnade.
Beväpnad styrka får ej, utan på Ordförandens reqvisition, förläggas i sessions-salen eller i grannskapet af det ställe, der församlingen hålles.
Civila myndigheter och militär-befälhafvare äro pligtige att efterkomma Ordförandens reqvisition. XVI.
Den af Guvernören aflemnade offentliga längden öfver val-församlingens eller sektionens valmän, skall anslås i samlingsrummet.
Första paragrafen af art.
XV, artiklarne XVI, XVIII, XIX, XX, XXII, XXIII, XXVI, XXIX och XXXIII af denna Provins-lag samt artiklarne lil, 112 och 113 af Straff-lagen, skrifna med stora bokstäfver, anslås på dörren till hvarje samlingsrum.
Vid sammanträdets öppnande skall sekreteraren eller ett af omröstnings-vittnena med hög röst uppläsa artiklarne lil, 112 och 113 af Straff-lagen samt från och med artikeln XIX till och med artikeln XXXIII af denna Provins-lag, af hvilken äfven ett exemplar skall vara tillgängligt i hvarje byrå.
Byrån beslutar tills vidare (provisoirement) öfver kollegiets eller sektionens förrättningar.
Sekreteraren eger icke att i öfverläggningarne deltaga.
Alla anmärkningar (re’clamations), äfvensom byråns öfver dem fattade beslut, jemte skälen derför, skola i protokollet införas.
Handlingar eller val-sedlar, mot hvilka anmärkning blifvit gjord, märkas (sont paraphés) och undertecknas af byråns medlemmar och den klagande samt vidfästas protokollet.
S6 Bilaga lill Allm. Besv.- och Ekon.
Ms 127. XVII.
Ordföranden underrättar församlingen om antalet af de ledamöter, som skola väljas, samt uppgifver deras namn, hvilka skola ersättas. XVIII.
Ej må någon tillåtas att rösta, som icke är uppförd på den i salen anslagna offentliga längden eller uppter ett af Provins-rådets ulskolt, i anledning af förd klagan, dertill meddeladt berättigande. XIX.
Upprop sker efter kommunernas alfabetiska ordning.
Vid upprop aflemnar valmannen till Ordföranden sin skrifna och slutna valsedel.
Ordföranden nedlägger den i en låda, med två lås, till hvilka Ordföranden och det äldsta omröstnings-vittnet innehafva hvar sin nyckel.
Ordföranden får icke emottaga någon val-sedel, som icke är skrifven på hviit och ofärgadt papper.
Tvist härom afgöres af byrån. XX. Bordet, vid hvilket Ordföranden och omröstnings-vittnena hafva plats, ställes så, att valmännen kunna obehindradt gå rundt omkring det, eller åtminstone hafva tillträde vid valsedlarnes öppnande och rösternas hopsummerande. XXI.
Hvarje omröstandes namn skall uppföras i två längder, af hvilka den ene föres af ett omröstnings-vittne och den andre af sekreteraren.
Dessa längder undertecknas af byråns Ordförande, ett omröstnings-vittne och sekreteraren. XXII.
De valmän, hvilka icke vid första uppropet varit närvarande, skola än en gång påropas.
Sedan andra uppropet skett, tillfrågar Ordföranden församlingen om några valmän, som ej röstat, äro tillstädes.
De, hvilka dervid genast anmäla sig, ega att sina röster afgifva.
Härefter förklaras omröstningen slutad. j XXIII.
Val-sedlarnes genomräknas innan de öppnas.
Om antalet är större eller mindre än de röstandes, skall sådant i protokollet antecknas.
Om, sedan alla val-sedlarne blifvit öppnade, en förefunnen skiljaktighet emellan förberörde antal gör majoriteten vid första omröstningen tvifvelaktig, låter hufvud-byrån anställa nytt val mellan dem som erhållit högsta röstetalet (scrutin de bollotage.)
Blifver utgången ändå tvifvelaktig, afgöres frågan af Provins-rådet. XXIV.
Vid val-sedlarnes öppnande skall så tillgå, att ett af omröstnings-vittnena upptager en valsedel i sender, öppnar och öfverlemnar den till Ordföranden, som med hög röst uppläser den och vidare gifver den åt ett annat omröstnings-vittne.
Utgången af hvarje omröstning skall straxt offentligen kungöras. XXV. Hos de val-församlingar, som äro delade i flera sektioner, sker val-sedlarnes öppnande sektions-vis.
Byrån tillkännagifver utgången af valet och bekräftar det med sin underskrift.
Val-protokollen öfverlemnas genast derpå, utaf byråerne för hvar afdelning, till hufvudbyrån, som, i församlingens närvaro, verkställer öfver-räkning af rösterna. XXVI.
Ogiltige äro de val-sedlar, hvilka icke innehålla något antagligt votum (suflarge valahle), eller i hvilka den omröstande gifvit sig tillkänna, eller sådana, som ej äro handskrifna. XXVII.
Bilaga lill Allm, Besv.- och Ehon.-Ulskls Bet. JVI 1 27. XXVII.
Ogiltiga val-sedlar ingå ej i beräkning vid bestämmande af absolut eller relativ majoritet. XXVIII.
Giltiga äro de val-sedlar, som innehålla färre eller större antal namn, än vederbör.
De sista namnen, bildande ett öfver-antal, räknas icke. XXIX.
Ogiltiga äro alla vola, som icke innehålla tillräcklig tydlighet (désignation suffisante).
Byrån beslutar i dessa liksom i alla andra fall, likväl med öppen rätt till klagan (sauf recours) hos Provins-rådet. XXX.
Vid första omröstningen anses den ej vald, som icke erhållit mer än hälften af rösterna. XXXI.
Om hela det antal ledamöter, som skall väljas inom distriktet, icke vid första omröstningen blifvit utsedt, skall byrån upprätta en längd öf\er de personer, hvilka erhållit de flesta rösterna.
Denna längd skall innehålla två gånger så många namn, som det återstår ledamöter alt välja.
Omröstningen får icke afse andra än desse kandidater.
Valet sker efter de flesta rösterna.
I händelse af lika röst-antal, har den äldre företrädet. XXXII.
Val-protokollet, uppsatt och undertecknadt vid förrättningen (séance tenante) af hufvud-byråns ledamöter, sektionernas val-protokoll, likaledes uppsatte och undertecknade vid förrättningen, äfvensom längderna öfver de omröstande, undertecknade på sätt i XXI artikeln stadgas, samt längderna öfver valmännen, skola, inom 8 dagar derefter, öfversändas till Provinsrådets Ständiga Utskott.
En duplett af hufvud-byråns protokoll, till riktigheten bestyrkt af byråns ledamöter, skal! förvaras i val-ortens styrelses kansli, der hvar och en eger rättighet att deraf taga del. XXXIII.
Sedan val-sedlarne blifvit öppnade, skola alla sådana, hvilka icke blifvit föremål för tvist, i församlingens närvaro uppbrännas. XXXIV.