Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Pillerna han skulle ta in väckte dock åter hans harm, men då jag fått dem i hans mun, knep jag honom raskt o m näsan — och nere voro d e!
Sedan gick allt utan protester.
Rasmussen hette han och hade egentligen varit packhuskarl hos en grosshandlare, men mans lif, blef dock snart klart för mig.
Hvar- för låg han då på allmän sal, han som ej var fattig?
Och att han ej var det, märktes j u af hans frikostighet mot fattiga rumskamrater.
Hans sjukdom var lindrig — hvarför blef han ej utskrifven?
Med ett ord, hela hans person- lighet var mig en gåta.
Jag kunde ej låta bli att observera denna människa, som j a g märkte å sin sida noga studerade de andra patienternas karaktärer och förhållanden.
Särskildt gaf han akt på en af de sjuka, för hvilken j a g kände formlig mot- vilja, utan att j a g rätt kunde säga hvarför.
En tid försvann så en del saker, tillhörande dels de sjuka, dels afdelningen.
Gregersen såg väl, att jag hade mina misstankar riktade åt ett bestämdt håll, ty han sade en dag, att j a g var på rätt spår, men bad mig ej göra något vidare vid saken så länge.
» Men, » utbrast han på sitt egendomliga korta sätt, » ni, syster, skulle ha blifvit detektiv.
Ni har goda för- utsättningar!
Ni skulle komma till Paris eller London i en riktig skola — • där kunde ni skapa er en god framtid. » Litet häpen betraktade jag min vän Greger- sen.
Nu var gåtan löst — • detektiv var han 1 Och troligen låg han på sjukhuset, ej för den lindriga rheumatiska åkomman, utan för helt andra orsaker.
Troligen sökte han därinne W. A. Smitli foto.
SLOTTET CRUG-Y-NOS.
IDUN — 6 — 1899.
» VARA TELE- FONSYSTRAR.
(_AV.
Smith foto.
BILJARDSALEN PA C R A I G - Y - N O S.
kommit i dåligt sällskap, druckit, fått sitt af- sked — och * m låg han här.
Då han började gå uppe, gjorde han mig alla möjliga tjänster, luffade efter mig som en stor björn, alltid fär- dig att hjälpa mig med hvad kan kunde.
Han var den snällaste patient man kunde tänka sig.
Jag riktigt fastade mig vid honom.
Gregersen och kolbäraren hade blifvit goda vänner, och en dag sade den förre: » Syster, Rasmussen har haft en bra fästmö.
H o n tjä- nade hos samme grosshandlare och är där ännu.
Ni skall skrifva och berätta Maren, att Ras- mussen ligger sjuk här.
Är hon en god flicka och ännu håller af honom, kommer hon hit. » Jag skref ett par ord till Maren och nästa söndag k o m en hygglig, allvarlig flicka och frågade ängsligt efter Rasmussen.
Min vän Gregersen kom sedan och berättade m e d nöjd uppsyn, att allt åter syntes godt mellan det forna fästefolket.
Maren kom igen ett par gånger och vid sista besöket var hon glädjestrålande.
Rasmussen hade fått tillbaka sin gamla plats, och de skulle ej dröja med giftermålet.
Ett par dagar därefter lämnade först Rasmussen sjukhuset och så plötsligt — på samma gång som den af mig misstänkta individen utskrefs — försvann äfven Greger- sen.
I tidningarna talades det kort därefter o m en större stöld, som nu en af de dugliga- ste detektiverna lyckats spåra upp gärnings- mannen till.
Min tanke föll genast på Gre- gersen.
Mycket tomt blef det efter dessa mina vän- ner.
Ett hälft år därefter fick jag bjudning att dricka kaffe hos herrskapet Rasmussen.
Jag bestämde en söndagseftermiddag och gick dit, glad i sinnet att få återse min » stora björn » och hans Maren.
Nog blef jag väl- komnad alltid af de snälla människorna!
Fint och blankt, så i kök som kammare, godt kaffe, blommor och soliga blickar.
Gregersen hade varit och hälsat på dem, och efter honom låg ett kuvert med pengar och ett par vänliga ord till sjukhuskamraten och hans arbetsamma hustru.
Då jag gick, tog jätten mina händer, kra- made dem samt bad mig förlåta, o m han någon gång varit en bråkig patient och ej godvilligt tagit de bäska pillerna.
» Glöm det, jag är så tacksam, och det är Maren med. » Att dessa enkla människor voro mina vän- ner, kände jag.
» Detektiven », » kolbäraren » och Maren äro gömda i mitt hjärta och glömmas aldrig.
ÄRA STACKARS enerverade telefon- systrar » — detta uttryck användes af en in- sändare i ett litet medde- lande » från Iduns läse- krets » för någon tid se- dan.
Visserligen uttalades det liksom i förbigående, men det var dock ett vän- ligt ord, och det är alltid något här i världen.
Hvem vet, hvad allt ett sådant litet ord kan uträtta?
Emel- lertid heter det: » hvad stort sker, sker tyst, » och ho kan räkna alla de tan- kedigra förslag till » okyn- nestelefonerandets » be- kämpande, som vid det här laget hunnit mogna för införande i Idun?
Län- ge har jag förgäfves tittat efter dem.
Nu skulle jag vilja bjuda till att sätta lif i spelet.
Själfviskheten och talträngdheten hos, förlåt herrar läsare, icke endast kvinnor, utan också män, äro väl två fel, som ej äro goda att ta bort, men om vi hjälpas åt att bearbeta dem riktigt duktigt, så kanske att de ge med sig till slut.
Eljes vet jag ingen annan råd än att vederbörande belägga alla onödiga telefonsamtal med en särskild » straffafgift », som i så fall bör tillfalla de små telefonsystrarna.
Ja, det där blir förstås, » när det blir sju torsdagar i en vecka, » eller » när hönan får tänder ». — alltså få vi hitta på ett annat förslag.
Telefonisterna äro nu en gång » gjorda att offras opp », men kanske går det pratmakarne mera till hjärtat, om man sä- ger dem, att måhända för deras prats skull en med- människa för sent blir kallad till en dödsbädd, eller en annan, genom att ett affärssamtal försenas, bringas till tiggarstafven — • sådant skulle ju kunna hända och har förvisso händt mera än en gång.
Jag förstår verkligen icke, hvarför telefonisterna, såsom det tyckes, röna så liten medkänsla från all- mänhetens sida.
Är det månne därför, att de möta ut sina bästa krafter i denna samma allmänhets tjänst?
Jag har hört omtalas, hurusom i en landsortsstad en herreman alltid giälade på telefonisterna.
Nåväl, så kommer han en gång upp på stationen och blir där i tillfälle att iakttaga telefonexpeditionen.
Hvad han hade beklagat telefonisterna, då han såg, huru öfverhopade med arbete de voro!
Därtill lofvade han, att han aldrig mer skulle gräla på dem.
Han har också hållit ord, säges det, och från att ha va- rit den mest grälsjuka bland abonnenter, blifvit den snällaste.
— Ja, så där kan det byta om, då man kommer på den ljusa idén att på nära håll taga kännedom om förhållandena och icke sitta hemma och » döma som den ' blinda om färgen ».
Önskligt vore att nere telefonabonenter följde denne herres föredöme.
På Stockholmsutställningen 1897 gick jag en vac- ker dag i industrihallen och vandrade omkring helt ensam och på måfå.
» Alltid träffar jag väl på nå- got, som intresserar mig, » tänkte jag.
Kom så att gå förbi en liten » utställningstelefonstation », om jag så får kalla det.
» Synd om de små fröknarna, som skola sitta där som andra utställningsföremål! » Sådant var mitt första intryck, hvilket icke hindra- de mig att kasta en nyriken blick på det hela.
Hvad telefonbordet var högt!
Öfverst å detsamma sutto en rad klaffar, hvilka än en och än en annan lys- tes upp.
Jag fattade icke riktigt ändamålet med klaffarna, såg endast, att telefonisterna oupphörligt måste observera dem och förundrade mig, att de unga flickornas ögon icke för länge se ' ri dragits upp i hårfästet.
Ja, hade inte deras nackar varit så böjliga, som de voro, så vet ingen, hur saken af- lupit.
Hvad den ungdomen dock har för ett behag med sig I Se bara på den där nacken och hela det lilla hufvudet för resten, och där!
— det något slags diadem, som glänser mig till mötes?
Jag när- mar mig ännu ett steg.
Se så, på det burriga huf- vudet hvila två sinsemellan förenade metallskållor!
Ahal Den mycket omtalade telefonhjälmen!
Alltså » Allmänna telefon »!
Man måste medge, att den där » hjälmen » klär bra, men så skaffar den också sina bärarinnor hufvudvärk allt som oftast.
Hörtelefo- nen, fästad vid hjälmen och satt i förbindelse med telefonbordet, kunde jag ej se, eftersom jag stod till höger om den tjänstgörande.
» Men hvarför skulle flickorna ha de där tele- fonhjälmarne, om de alstra hufvudvärk? » hör jag nå- gon oinvigd fråga.
Jo, för att ha båda händerna fria och hinna koppla så många samtal som möjligt.
— Så spar man » folk », och detta åter gör penning- besparing.
Därför!
— — — Dock, detta var 1897.
Möjligen äro de stygga hjälmarne numera bortlagda.
; Antingen det nu gäller enskilda bolags eller sta- tens telefoninstitutioner, så vet hvar och en, som varit i tillfälle att på nära håll iakttaga telefonister- nas arbete, att icke är det latmansgöra.
Besynner- ligt, men i våra dagar, då så mycket talas om fri- het och mänskliga rättigheter, tillämpas likväl ofta nog det systemet att hopa så mycket arbete som möjligt på så få händer som möjligt.
Det tyckes, som hyllade man härvidlag den åsikten: bara hela maskineriet går med största möjliga vinst, sak samma med kuggarna — de kunna lätt ersättas.
Från barndomen hörde jag sägas, att » statens kaka är bäst », emedan den, om ock ej alla gånger så stor, dock är säker, och det komma Kongl.
Te- legrafverkets telefonister också säkert att säga » med känsla och öfvertygelse », om nämligen det nyligen omtalade förslaget att uppföra rikstelefonväsendet på ordinarie stat blir en verklighet.
Ty då först bli de » kvinnor i staten » och få rättigheter som så- dana — ditintills äro de rättslösa och kastbollar för alla möjliga nyckfulla vindar.
Hvad jag hjärtligt gärna skulle unna de små » telefonsystrarna » fasta platser och en liten penning på ålderdomen!
Dock — var detta för mycket begärdt, och blir det där förslaget bara ett förslag, hvarför skulle icke telefonisterna i Sverige, som vid det här laget icke äro så få, kunna inrätta en gemensam understöds- kassa, åtminstone för sjuk- och begrafningshjälp?
Jag vill här icke inlåta mig på några funderingar, huru en sådan plan skulle realiseras.
Ett första villkor vore ju, att saken vunne så stor anslutning som möjligt.
Väl skulle svårigheter ändå möta, dock tyckes det mig, att dessa icke borde vara omöjliga att öfvervinna.
Kanske tarfvades någon uppoffring af dem, som skötte » rörelsen », ty telefo- nisterna ha ju inga kapital att aflöna med, men om arbt-tet fördelades på flere frivilliga, kunde det väl ej bli så tungt?
Jag tänker mig, att det möjligen i Stockholm skulle kunna finnas några burgna, unga flickor, som ville taga sig an detta värf, sedan först äldre, erfarna personer hjälpt till att utstaka pla- nen.
Och kommer saken en gång under diskussion, tror jag nog, att Idun, som alltid brukar vara tjänst- aktig, vänligt öppnar sina spalter för inlägg i frågan.
BIPED.
ELDSVADA I EN AMERIKANSK SKY- SKRAPARE ».
O FTA HAR MAN från den stora republiken på andra sidan Atlanten hört förtäljas om de skyhöga byggnader, som uppföras i storstä- dernas centrala kvarter, de s. k.
» sky-scrapers », » skyskraparne ».
Den väldigaste af dessa bygg- nadsvidunder är nyligen fullbordad i Newyork, Park Row palatset, som med 29 våningar är 390 engelska fot högt.
Hela byggnaden har 950 rum, 2,095 fönster och 4,000 invånare.
Byggnadskostna- derna ha belöpt sig till 24 millioner dollars.
Brandkårer och brandförsäkringssällskap ha länge hyst sina betänkligheter mot dessa väldiga Babels- torn, enär i händelse af eldsolycka vattentrycket i
— 7 — de största ångsprutor icke förslår att nå de högre våningarna.
Hittills hade dock ingen större elds- våda timat i någon af » skyskraparne » och kunnat bekräfta farhågorna.
Det var därför den eldsvåda, som utbröt i ett dylikt väldigt palats vid Broadway i Newyork och af hvilken vi här efter en ameri- kansk tidning meddela en afbildning, väckt särskild uppmärksamhet.
I det stora hela bestod den.iätte- lika byggnaden, tack vare sin eldfasta konstruktion af nästan uteslutande järn och sten, profvet godt.
Men sprutorna nådde ej längre än till 16e vånin- gen och brandmanskapet måste inifrån upptränga till de högst belägna etagen.
Det var ett hemskt imponerande skådespel, då i nattens mörker hvarje fönster i jättebyggnaden " lyste som öppningen till en glödande ugn, och det lefver nog länge i de tusentals åskådarnes minne.
IDUN iimiiiiiiitnii vår konung, hvilken i lördags fyllde sina sjuttio år.
Idun vill blott påpeka att här i hufvudstaden ha vi en gammal dam, som i sitt rojalistiska hjärta fröjdas åt denna samstämmighet med majestätet.
Det är änkefru Elise Nomell, änka efter grosshand- laren J.
A. Nomell i Uddevalla, på sin tid innehaf- vare af det vackra säteriet Wese i Bohuslän.
Blif- ven änka flyttade fru Nomell till Lysekil, där hon åt sig uppförde en villa.
Här sysselsatte hon.
sig med små konstnärliga handarbeten, af hvilka vi sågo prof på Stockholmsutställningen 1897.
Hon har äfven vunnit pris vid utställningar i London och Edinburg.
Då konungen fyllda sextio år, upp- vaktade fru Nomell honom, som med vanlig älsk- värdhet mottog sitt årsbarns vördnadsfulla lyck- önskningar.
Fru N. hade ämnat att icke heller försumma den sjuttionde årsdagen, men nu svika krafterna den gamla, och dessutom var ju äfven konungen opasslig.
H y l i n &amp; Css FABRIKSAKTIEBOLAC
Den 14 dennes afled i sitt hem å Slottsmöllan vid Halmstad efter tre må- naders sjukdom fru Carolina Margareta Wallberg, i. Bredberg, i en ålder af nära 74 år.
Den aflidna, som genom sin ställning och sin karaktär intagit en bemärkt ståndpunkt inom samhället, var en god och välvillig husmoder för sina många underhaf- vande samt öfvade i tysthet en omfattande väl- görenhet.
Hon skulle den 19 mars kunnat fira sitt guldbröllop med sin make, fabrikör Isak Wallberg.
Fru Wallberg sörjes närmast af efterlefvande make och sönerna fabrikör Alfred Wallberg i Halmstad och Hugo Wallberg, chef för en klädesfabrik i Fin- ls«nd, samt en dotter, änka efter grosshandlaren Collin i Stockholm.
— Efter ett par veckors sjukdom afled den 16 dennes i hufvudstaden en af Klara församlings äldsta medlemmar, fröken Margaretha Elisabeth Charlotta Ring.
En åldrig syster står jämte brors- barn och amira släktingar sörjande vid hennes bår.
För en äldre generation var fröken R. bekant på grund af det välkända familjepensionat, hon jämte sin syster under ett par tiotal af år höll och där en mängd nu på olika banor verksamma personer haft ett hem.
Hjälpsam i det yttersta med de ringa tillgångar hon ägde, efterlämnar hon ett vän- J^UNGL.
TEATERN har, som vi i föregående num- sällt och fridsällt minne.
mer nämnde, återupptagit Webers fantastiska opera » Oberon », hvilken under förra veckans lopp TRS BLOOMFIELD H. MOORES BEGRAFNING gafs för trenne fulla hus, senast i fredags, till hvil- M ägde rum i London i all enkelhet i onsdags.
ken föreställning statsråden, riksdagens samtliga Bland begrafningsgästerna märktes envoyén grefve ledamöter samt stadsfullmäktige inbjudits, och hvar- Carl Lewenhaupt med grefvinna, grefvarne Reinhold, vid stora foyern för första gången öppnade sina Clarence och Eugéne von Rosen, ryttmästaren Hol- portar för allmänheten.
— Af de uppträdande i terman och juiis fil.
kand. Harold Bildt.
denna opera, hafva vi förut framhållit fru Östbergs De amerikanska tidningarna innehålla utförliga (Rezia) och hr Ödmanns (Huon) förträffliga presta- biografier af mrs Bloomfield Moore, som åtnjöt stor tioner.
Utom dessa förtjäna särskildt nämnas frö- popularitet i Amerika som romanförfattarinna.
Det ken Thulin (Fatima) och hr Lemon (Scherasmin).
uppgifves, att mrs Moores man, som dog 1878, Titelpartiet, som är skrifvet för tenor och förut ut- efterlämnade en förmögenhet af fem millioner dollars.
förts af hr Strandberg, återgifves nu af fru Lind- Mrs Bloomfield Moore tog en liflig del i kvinno- berg, men med allt erkännande åt denna framåtgå rörelsen och skref en mängd artiklar i sociala ämnen ende sångerska måste vi dock föredraga det förra under signaturen » Mrs Clara Moreton ».
Hon gaf ock arrangemanget.
Fröken Edström (Puck) bör med all- bort mycket penningar till välgörande ändamål.
ra snaraste, innan det blir för sent, bemöda sig om 1 Det är nog troligt att det finnes ett A PROPOS!
flertal åldringar i vårt land, såväl kvinnor som män, hvilka kunna glädja sig åt att vara födda, icke blott samma år, utan till och med samma dag som ett bättre sångsätt.
Något så grumligt och oklart, som hon härutinnan presterar, bör ej få förekomma.
— Operan går för öfrigt i sin helhet mycket bra under hr Nordqvists ledning.
M. f l.
utställning med GULDMEDALJ 8 1 m i L L ALLA BARMHÄRTIGA MÄNNISKOR som - * - lyssnat till mitt upprop att lämna bidrag till den olyckliga 16-åriga soldatdottern Helga Fast, som vid AVretstorps järnvägsstation mistade båda fötterna, får jag härmed frambära mitt hjärtligaste och inner- ligaste tack, under tillkännagifvande att de bidrag, som till mig influtit, denna dag utgöra tillsammans ej mindre än Kr.
6,836:77 uti 555 bidragsposter, och då dessa medel med förut i Örebro insamlade jämte de bidrag, delvis sådana årligen, jag ytterligare har löfte om, äro fullt tillräckliga att betrygga flickans framtid, så får jag därför härmed vördsamt anhålla, att då det tyvärr på många andra håll finnes så mycken nöd att lindra och elände att afhjälpa, offervillig- heten efter detta torde gå ut öfver andra olyckliga och hjälpbehöfvande medmänniskor.
Så snart alla med insamlingen för Helga Fast förenade angelägenheter hinna ordnas, kommer offent- lig redovisning att aflämnas i Örebro Tidning.
Motala den 15 januari 1899.
Med hjärtligaste tacksamhet Ödmjukligen Oskar Gylling.
Försäljcs i våra butiker I ?eg:eririg:sg:at£ii-i — Y e a t e r l å n g r ^ e i t e i n i ö.
11 samt hos alla finare fiarfyiuhandlare i riket.
IN 1 11 1 IT 1 II O IN TTjRAMATISKA TEATERNS senaste nyhet, en tysk fars benämnd » Kloka Käthe » af en hr H. Oiden, kunde sannerligen gärna ha fått stanna på den hylla, där den säges ha hvilat nu redan i några år.
Det är mycket möjligt att den kloka unga damen under fru Ellen Hartmanns dagar och egid kunde ha vunnit några lättköpta segrar öfver den goda Stockholmspublikens, inför denna sin gunst- ling, alltid obefästa hjärtan, men nu — nej, nu går det inte!
Och det trots att fröken Tidell sanner- ligen gjorde allt hvad begäras kunde af titel- och hufvudrollen.
Trots att hr Bceckström som hennes kära onkel och chokoladfabrikant bredde gifmildt af sin bonhomies försonande skimmer öfver de oiden- ska plattheterna.
Trots att fröknarna Klefberg och Bäckström, hrr Ekelund och Johanson ärligen mö- dade sig att spela » Söder » vid Kungsträdgårdsgatan.
Litet klappade man förstås — när klappar inte den snälla premiérepubliken på Dramaten?
— och litet hyssjade några af de elaka herrarne, som sluppit in af misstag.
Men det var just som publiken med gladt gny rusade mot utgångsdörrarna.
Så det hörde nog inte den ärade direktionen.
f R Ö K E N THORA HWASS gaf den 10 d:s soaré i Vetenskapsakademiens hörsal med biträde af hrr Neruda, Zetterqvist, Bergström och Sandqvist.
Tillsammans med dessa utfördes Brahms ' tredje piano- kvartett, hvars undersköna adagiosats verkade sär- skildt anslående, samt Schumanns aldrig för ofta hörda pianokvintett, där alla satserna framkallade det lifligaste bifall från den talrika publiken.
Båda dessa kammarmusikstycken erhöllo ock ett alltige- nom mönstergilt utförande.
Soarégifvarinnan ut- förde dessutom Bachs kromatiska fantasi och fuga på ett sätt, som visade att hon ytterligare tagit ett stort steg framåt såväl i teknik som uppfattning och förståelse.
Det var sålunda en i alla afseenden njutningsrik afton.
JjR SVEN SCHOLANDER, den outtröttlige, har hittat på ett nytt slag af soaréer, nämligen vis- och sagoaftnar för barn, och att han äfven på detta område, följande regeln det bästa åt barnen, rönt en af gjord framgång, därpå har han fått tillräckliga bevis i de lysande blickar och det glada bifallssorl, som under trenne aftnar mött honom från de full- taliga ungdomsskaror, som med förtjusning lyssnat till hans föredrag i K. F. U.
M:s hörsal.
Program- men hafva upptagit sagor och visor af soarégifvårens fader, prof. F. W. Scholander, belysta af präktiga skioptikonbilder, samt åtskilliga af hans populäraste sånger från föregående soaréer.
äfvensom s v a r t, h v i t t och k u l ö r t H e n n e b e r g - S i d e n från 6 5 ö r e till k r.
1 6: 4 5 pr meter — släta, randiga, rutiga, fasonerade, damast etc. (cirka 240 olika kvalitéer och 2,000 olika färger, mönster etc).
jBaUSiben 65 öre Christianstads Hushål sskola j Hushålls-Skola Siden-Damast fr. 9 0 ö r e — 1 6, 4 5 S i d e n - B a s t t y g e r pr robe » kr.1 2, 3 0 — 5 8, 8 0 S i d e n - F o u l a r d e r, tryckta, n 8 5 ö r e — 3, 8 5 pr mtr.
Siden-Armures, Monopols, Bal-Siden Siden-Grenadiner Siden-Bengaliner Cristalliques, fr. 6 5 öre — 1 6, 4 5 » 9 0 öre — 8, 6 5 » kr.
1, 7 5 — 8, 3 5 Moire antique, sidentyger till t ä c k e n och f l a g g o r etc. etc. t u l l - o c h p o r t o f r i t t i h e m m e t.
Duchesse, Princesse, Moscovite, Marcellines, S i d e n - F a b r i k e n Landtmanna- &amp; Kredit- 1 Mynttorget pr m t r — f r å n mina e p a f a b r i k e r - (K.
F r u kassan N:r I kr.
1 6: 4 5 Stockholm.
Depositionsränta 5 % Sparkasseränta 5 % A hvarje sparkassebok kan lyftas intill 1,000 kr.
meddelar åt bildade flickor undervisning och öfning i enklare osh finare matlagning, bak- ning, syltning och inläggningar samt öfriga inom ett hem forekommande göromål.
Elever I emöttagas när som hälst och närmare upplysningar lämnas af Fru M a t h i l d a C h r i s t i e r s o n, Christianstad.
43912) &amp; G.
H e n n e b e r g, K.
S T I N A Z u r i c h.
R O D E N S T Ä M S H u d i k s v a l l.
Läroämnen: Matlagning, kläd- och linnesöm, strykning, handarbeten m. m.
Vårterminen 2 6 jan. — 25 m a j.
* P r o s p e k t pa begäran.
55806)
Doktor C a r l F r i t z ell.
Hvardagar kl. 10 — Vall, V ^ - V r f.
Sön- och hälgdagar kl. 10 — 11.
K v i n n l i g Sjöquist Drottninggatan 68, Sthlm.
Tandläkare Aktiebolaget S t o c k h o l m s H a n d e l s b a n k s Notariatafdelning vårdar under bankens garanti alla älags värdehandlingar, uppsätter Dch förvarar testamenten, kontrakt m. m. samt granskar handlingar.
E B L L Bantzen, 5 JaJcobsgatan 5, StocJcholm.
tfäfskola i Örebro.
Ö S S ^ i — uppsättning if alla för ett hem lämpliga väfnader i van- ig väfstol från 4 till 10 skaft, skånska all- nogeväfnader, damast m. m.
» Praktisk V ä f b o k » å 3 kr.
sändes mot ifterkraf.
För såvida statsanslag också för tr 1899 beviljas, lämnas kostnadsfri under- visning åt 10 elever under 3 mån.
Ansök- lingar insändas till undertecknad före 15 ébr.
Rekommenderad!
3,50 hos H ö g s t e d t &amp; C:0, Stockholm, Axel Sjöberg, E a Christiania Grädd-Margarin Guldmedalj vid Stockhoirasutställn.
Guldmedalj Bergen IS98.
I smak som finaste bordssmör.
Tillverkad mder statslig kontroll.
Pasteuriserad gräd- le och mjölk.
Bakteriologisk undersökning: f råvara och färdigt fabrikat.
Högsta kva- ité är märkt S. O. M. i stora röda boksläf- er å lådan.
Generalagentur och nederlag i Stockholm r N.
J. Sehlberg, U Stockholms Kaffe-A.t * tiebolags lutubikaffe Levertin, P Stackho ms K affe-Ah- J. F. G. Keyaer, tiebolag, M e d a l j e n Kontant 510,000Kronor till minne af Konung Oscar II:s 70-års-dag den 21 jan.
1899, säljes hos de flesta Bok- handlare och i Cigarraffärerna i riket samt i parti hos John xTÖbergr, Finspong, och Tenn- &amp; Metallförädlings Akt.
Bol., Agne- gatan 10, Stockholm.
Medaljen kan erhål- las i silfver ä to.
15, i brons ä to.
4 och i brittaniametall ä to.
Vid parliköp rabatt.
55592) fördelade i 8, 2 2 3 vinster 50,000, 10,000, 5,000, 1,000, 500, 100, 50 o c h 20 \ ronor utlottas, den 1 Maj 1899.
Pris för lottsedel 10 kr., till landsorten mot i n s ä n d l i k v i d v i d h v a r j e r e k v i s i t i o n åtföljd af 40 ö r e (till Skeppsbron 24. rek.
Hela behållningen tillfaller Nordis.a Museets Byggnadsfond.
Ekström &amp; Iloflund, ios Santalmissionens i ^r^ m m Broken Orangre Pekoe ä 6:40 pr kg.
f l o f d i s k a 1 Nästan omedelbart ' färdigt för servering.
J fc Drygast.
Vi enna prima sort oblandad are pr kilo än vissa andra firmor.
^ - B « J W a s e e t s Bergmans MÅLARSKOLA uottagas elever i Porslins-, Olje- och Akva- dlmålning.
Humlegårdsgatan 10, 3 tr. grund af TNG DAM, som flera år idkat musikstu- J dier, gifver samvetsgranna pianolektio- er för nybörjare.
Svar till » Intresserad », luns Exp, (68) OS UNG FLICKA af familj, elev i Ric- li hard Anderssons pianoskola, önskar mu- k.elever.
Priset moderat.
Rekommenda- oner finnas.
Svar » Till 99 » torde inläm- is å Iduns kontor.