Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Rät tegångsbalken och Förklaringen häröfver den 15 Oktober 1810, samt 2 § i Förordningen angående vissa omständigheter i lagsöknings- och utmätningsmål den 28 Juni 1798, stadias sorn följer: § I Beropar sig handlanden å sin handelsbok, att dermed styrka fordran för borgade varor: finnes den bok ordentligen förd, och gitter ej vederparfcen visa fel deri eller sådana omständigheter, som boken eller personen misstänkta göra, men nekar ändå till krafvet, då ege boken det vitsord, atfhan, som sökes, skall vara skyldig med ed sig fria, der han ej hellre vill öfverlåta ät handlanden eller den, som boken fört, att fordringens rigtighet edligen sanna, eller ock rätten, i anseende till serskilda orsaker, finnér skäl att edgången åt handlanden eller bokföraren uppdraga. § 2.
Handelsbok håfve ej det vitsord, hvarom i § 1 sagdt är, derest icke, inom utgången af nästa år, efter det, hvarunder utborgningen skett, hand landen bevisligen tillställt gäldenär ordentlig räkning å de borgade varorna, eller ock honom derföre hos rätten eller Konungens Befallningshafvande sökt. § 3.
Är räkning köparen tillställd, såsom i § 2 sägs, och bar icke, inom sex månader derefter, köparen antingen, enligt skriftligt intyg af trovärdige män eller handlandens eget erkännande, tillsagt honom, att räkningen ej godkännes, eller ock den hos rätten, hvarunder köparen sitt hemvist häfver, genom rättegång klandrat; vare då räkningen lika utinätningsgild, som förfallet skuldebref.
Är emellan handlande och den, till hvilken han varor utborgat, motbok upprättad, och har köparen icke, inom sex månader sedan han, efter sista utborgningen, motboken emottog, klandrat densamma på något af de sätt, hvarom i §3 sagdt är; då gälle den bok emot honom såsom fullt bevis i allt, hvari han ej kan visa fel.
Proposition, N.o 28. 19 § 5.
Hvad för handlande efter föregående §§ gällande är, skall jeni viii lämpas till den, som drifver bergsbruk, fabrik, verkstad eller annan till beredande eller förädling af råa ämnen gjord inrättning. § 6.
Denna författning träder i verksamhet den 1849.” Justitierådet
Schmidt förklarade, det lian för sin del ej egde annat att anmärka emot förslaget, än vid den 4 §, angående bevisning genom upprättad så kallad motbok, dels att, för att närmare bestämma föreskriften, borde, efter orden ”motbok upprättad”, tilläggas: ”deri leeknadt finnes hvad borgadt och betaldt blifvit,” dels ock att till förslagets fullständighet skulle böra, att der tillägges hvad i den föreslagna nya Civillagen, 22 kap. 11 § sista mom. är infördt, nemligen: ”Ilar motbok upprättad varit, och säger den, som kräfves, att motboken förkommit, eller kan handlande i motbok visa fel, som utan bans åtgärd eller vållande tillkommit; då ege lian eller den, bans handelsbok hållit, rätt att den med ed styrka.” Med Justitierådet Schmidt instämde Justitierådcn af Rolén j Grefve C. Sparre> Grefve Snoilsky och Nyblceus.
Justitierådet Bredberg yttrade: ”Emot det hufvudsakliga af ifrågavarande förslag, innefattande, att rättigheten till edgång i frågor 0111 kraf, grundadt på handelsbok, lior i allmänhet tillböra, icke säljaren, utan desi uppgifne köparen, liar jag, för min del, desto mindre något att erinra, som förslaget härutinnan öfverensstämmer med lag-kommitteens fullständiga motiverade och af Högste Domstolen, vid derstädes föregången granskning, i denna del godkända förslag till ny civillag, 22 kap.
Deremot anser jag mig pligtig framställa mina betänkligheter i afseende på några af de stadganden, hvarom, i sammanhang härmed, under afvikelse från förenämnde förslag till civillag, fråga nu blifvit väckt.” ”De föreslagna 2 och 3 §§ innehålla, att handelsbok ej skall ega det vitsord, hvarom i 1 § sagdt är, derest icke, inom utgången af nästa år efter det, hvarunder utborgningen skett, handlanden tillställt gäldenären ordentlig räkning å de borgade varorna eller ock honom derföre bos rätten eller Konungens befallningshafvande sökt: Kongl. Maj:ls Nåd. Proposition, N.o 18. men är räkningen, på förenämnda sätt, köparen tillstäld och har icke, inom sex månader derefter, köparen bevisligen tillsagt handlanden, att räkningen ej godkännes, eller ock den hos rätten, hvarunder köparen sitt hemvist häfver, genom rättegång klandrat; vare då räkningen lika utmätningsgild, som förfallet skuldebref; hvarjemte lag samma vare, om räkningen blifvit genom köparens påskrift godkänd.” ”Jag inser nyttan af lagbud, sorn kunna motverka" dröjsmål med uppgörandet af liqvider om varu-utborgningar, men finner den nu föreslagna påföljden utaf dröjsmålet, att handelsboken skulle förlora lagligt vitsord, vara alltför vidsträckt.
Följaktligen, om förslaget blefve lag, och säljare, utaf undseende för köpare eller af annan orsak, lomme att dröja med kraf eller bevisligt tillställande af räkning utöfver den stadgade tiden, skulle det merendels blifva beroende af köparens välbehag, huruvida han ville genom vägrande undgå ali betalningsskyldighet, och säljaren skulle i detta fall gå sin verkliga fordran alldeles förlustig.
Sannolikt skulle ock försök att undandraga sig skulden medelst förnekande af att räkning varit inom föreskrifven tid tillstäld, föranleda mångfalldiga rättegångar.” ”Då jag således, för min del, icke kan tillstyrka antagandet af nyssnämnde, inom Sveriges lagstiftning, så vidt jag kanner, hitintills nya förslag 0111 upphörande af handelsbokh vitsord, anser jag deremot rätt deli gagneligt, att, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad redan är stadgadt och jemväl af lag-kommitteen, i ci villa g s- förslagets Utsökningsbalk, 3 kap. 1 §, upptaget, den betalningsrätt i exsekutiv väg, sorn oklandrad räkning öfver utborgade varor, lika med skuldsedel, bör medföra, icke eger rum i annan händelse, än att räkningen är köparen tillstäld inom ett år från utborgningsdagen.
Har säljaren icke iakttagit denna tid, må han vidkännas den olägenhet, att hans på räkningen grundade fordran icke anses utmätningsgild, utan får bero’ på rättegång vid domstol, der sådan undersökning och pröfning angående handelsboken skall föregå sorn den föreslagna 1 § förutsätter.” Kongl Maj:'s Nåd.
Propo itiortj N.-o 28. 21 ”Jag instämmer uti hvad af Justitierådet Schmidt vid den fjerde § blifvit anmärkt.” ”Förslaget i 5 §, angående utsträckning till varuförädlare och tillverkare af hvad i det föregående är om handlande stadgadt, finnes vara enligt med hvad Högsta
Domstolen tillförene i samma ämne sig utlåtit, och jag har, för min del, ej något dervid att erinra.” Ex protocollo. J. F.
Utdrag af protokollet öfver Justitie Departements ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Statsrådet d Stockholms Slott den g November 1847•
Friherre Stael von Holstein* Munthe, Fri herre Pejron , Silfverstolpe , Waern , Friherre Gjllengranat, Faxe , Fåhreeus; J ustitieråden: Bredberg , A lexandersson.
Det förslag, Hans Excellens, af den anledning, som i Statsråds-protokollet (ifver Justitieärender för den 17 sistlidne September omförmäles, låtit upprätta till förordning angående handelsboks vitsord; varande samma förslag af följande lydelse: ”Med upphäfvande af 2 § i 17 kap.
Rättegångsbalken och förklaringen häröfver den 15 Oktober 1810 samt 2 § i förordningen angående vissa om - 22 Kongl. Maj :ts K åd.
Proposition, Nso 08. ständigheter i lagsöknings- och utmätnings-mål den 28 Juni 1798, stadgas som följer: § 1.
Beropar sig handlande å sin handelsbok, att dermed styrka fordran för liorgade varor; finnes den bok ordentligen förd, och gitter ej vederparten vi sa iel deri, eller sådana omständigheter, som boken eller personen misstänkta göra, men nekar ändå till krafvet; då ege boken det vistord, att han, som sökes, skall vara skyldig med ed sig fria, der han ej hellre vill öfverlåta åt handlanden eller den, som boken fört, att fordringens rigtighet edligen sanna, eller ock rätten, i anseende till serskilda orsaker, finner skäl att edgången åt handlanden eller bokförareil uppdraga. § 2.
Handelsbok bafve ej det vitsord, hvarom i § 1 sagdt är, derest icke inom utgången af nästa år efter det, hvarunder utborgningen skett, handlanden bevisligen tillställt gäldenär ordentlig räkning å de borgade varorna, eller ock honom derföre hos rätten eller Konungens Befallningshafvande sökt. § 3.
Är räkning köparen tillstäld, såsom i § 2 sägs, och har icke, inoih sex månader derefter, köparen antingen, enligt skriftligt intyg af trovärdiga män eller handlandens eget erkännande, tillsagt honom, att räkningen ej godkännes, eller ock den hos rätten, hvarunder köparen sitt hemvist häfver, genom rättegång klandrat; vare då räkningen lika utmätnings-gild, som förfallet skuldebref.
Har räkningen blifvit genom köparens påskrift godkänd, vare lag samma. § 4- Är emellan handlande och den, till hvilken han varor utborgat, motbok upprättad, och har köparen icke, inom sex månader sedan han, efter sista utborgningen, motboken emottog, klandrat densamma på något af de sätt, hvarom i § 3 sagdt är, då gälle den hok emot honom såsom fullt bevis i allt, hvari han ej kan visa fel. § 5.
Proposition, N.o 28. 23 §• 6.
Denna författning träder i verksamhet den 1849.’’ Enligt hvad
Högsta domstolens protokoll för den 14 sislidne Oktober innehåller, har Justitie-rådet Alexanderson tillstyrkt bifall å förslaget.
Schmidt har förklarat1, det han, för sin del, ej egde annat att anmärka emot förslaget, än vid 4 §, angående bevisning genom upprättad så kallad motbok, dels att, för att närmare bestämma föreskriften, borde efter orden ”motbok upprättad’’ tilläggas: ”deri tecknadt linnes hvad borgadt och betaldt blifvit,” dels ock att till förslagets fullständighet skulle höra, att der tillägges hvad i den föreslagna nya civillagen, 22 kap. il § sista mom. är infördt, nemligen: ”har motbok upprättad varit, och säger den, -sorn kräfves, att motboken förkommit, eller kan handlande i motbok visa fel, som utan hans åtgärd eller vållande tillkommit; då ege han eller den, hans handelsbok hållit, rätt att den med ed styrka.” Med Justitie-rådet Schmidt hafva Justitie-råden af Rolén, Grefve C. Sparre, Grefve Snoilsky och Nyblaeus instämt.
Justitie-rådet Bredberg har yttrat: ”Emot det hufvudsakliga af ifrågavarande förslag, innefattande att rättigheten till edgång i frågor om kraf, grundad t på handelsbok, bör i allmänhet tillhöra, icke säljaren, utan den uppgifne köparen, har jag, för min del, destomindre något att erinra,} som förslaget härutinnan öfverensstämmer med lagkomitténs fullständigt motiverade och af Högsta domstolen, vid derstädes föregången granskning i denna del godkända förslag lill ny civillag, 22 kap. Rättegångsbalken.
Deremot anser jag mig pligtig framställa mina betänkligheter i afseende på några af de stadganderi, hvarom i sammanhang härmed, under afvikelse från förenämnde förslag till civillag, fråga nu blifvit väckt.” "De föreslagna 2 och 3 §§ innehåll», att handelsbok ej skall ega det vitsord', hvarom i 1 § sagdt är, derest icke, inom utgången af nästa år efter det, hvarunder utborgningen skett, handlanden tillställt gäldenären ordentlig räkning å de borgade varorna eller ock honom derför hos rätten eller Konungens Befallningshafvande sökt; men är räkningen på förenämnde sätt köparen tillställd och har icke, inom sex månader derefter, köparen bevisligen tillsagt handlanden, att räkningen ej godkännes, eller ock den hos rätten, hvarunder köparen sitt hemvist häfver, genom rättegång klandrat; vare då räkningen lika utmätningsgild, som förfallet skuldebref; hvarjemte lag samma vare, om räkningen blifvit genom köparens påskrift godkänd.” ”Jag inser nyttan af lagbud, som kunna motverka dröjsmål med uppgörandet af lirjvider om varu-utborgningar, men finner den nu föreslagna på - 24 Kongl. Maj.ls Nåd.
Propositionj N\o a8. följden utaf dröjsmålet, att handelsboken skulle förlora lagligt vitsord, vara alltför vidsträckt
I de flesta fall måste säljaren vara i saknad af annan bevisning om skedda ulborgningar, än som grundas på handelsboken, ly det är icke honom möjligt att för hvarje tillfälle förse sig med vittnen eller qvittenser.
” ”Då jag således, för min del, icke kan tillstyrka antagandet af nyssnämnda inom Sveiiges lagstiftning, så vidt jag känner, hitintills nya förslag om upphörande af handelsboks vitsord, anser jag deremot rätt och gagneligt, att, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad redan är stadgadt och jemväl af lagkomitten i civillags förslagets Utsökningsbalk, 3 kap. 1 §, upptaget, den betalningssätt i exseku iv väg, som oklandrad räkning öfver utborgade varor, lika med skuldsedel, bör medföra, icke eger rum i annan händelse, än att läkningen är köparen tillställd inom ett år från utborgningsdagen.
Har säljaren icke iakttagit denna tid, må han vidkännas den olägenhet, alt hans på räkningen grundade fordran icke anses utmätningsgild, utan får bero på rättegång vid domstol, dir sådan undersökning och pröfning angående handelsboken skall föregå, som den föreslagna 1 §. förutsätter.” ”Jag instämmer uti hvad af Justilie-rådet
Schmidt vid den 4 § blifvit anmärkt.” ”Förslaget i 5 §, angående utsträckning till varuförädlare och tillverkare af hvad i det föregående är om handlande stadgadt, finnes vara enligt med hvad Högsta domstolen tillförene i samma ämne sig utlåtit, och jag har, för min del, ej något dervid att erinra.” Justitie-rådet
Domstolen framställda anmärkningar icke böra föranleda till annan ändring af förslaget, än alt uti slutet af 4 § måtte göras följande tillägg:
Har Kongl. Maj.ts Nåd.
Proposition, N.o 38. 25 Ilar köparen vanvårdat motbok så att den förkommit, eller kan handlanden i motboken visa fel, som härrör af köparens åtgärd eller vållande; då ege handlanden eller den, hans handelsbok hållit, att handelsboken med ed sanna.
Ofvanberörde förslag, med de tillägg deri, som Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern nu föreslagit, täcktes Kongl. Maj:t, uppå hemställan af Stats-Rådets öfrige ledamöter, nådigst bifalla; och skulle proposition i ämnet, af det innehåll, som bilagan till detta protokoll utvisar, till Rikets Ständer expedieras.
Prot. 1847 och 1848., 1 Sunil. 1 A/d. 7 Uåfi. 4 STOCKHOLM, Ecksteinska Boktryckeriet, 1847.
Proposition, N:o 29. 1 JtS Anis, lill Exp.
Utsk. den 13 Dec. 1847, kl. 12 midd.
Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, i Jråga om en närmare och fullständig utredning a/\ förhållandet med Utsockne Frälsejordens i Halland roteringsskyldighet samt om lindring uti ifrågavarande rotering; gifven Stockholms Slott den 18 November 1847.
Sedan Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse lill Kongl. Maj:t af den 13 Februari 1841, anhållit, det Kongl. Majit genom nådig kungörelse målte förklara, alt alla de åtgärder, som blifvit vidtagna för utsockne frälsehemmanens i Halland ordinarie rotering, endast vore att anse såsom förberedande undersökningar i frågan, äfvensom alt berörde ålgärder icke grundlägga något anspråk till påförande af sådan rotering eller deremot svarande afgifter; samt Kongl. Majit, med anledning så väl häraf som åtskillige egares af sådana hemman anförda underdåniga besvär öfver den samma hemman ålagda skyldighet att deltaga i ordinarie roteringen, uti nådigt bref den 23 Februari 1844 meddelat, bland annat, att Kongl. Majit icke kunde i nåder medgifva förändring i hvad under den 2 November 1833 och 24 Oktober 1837, i afseende på utsockne frälsehemmanens i Halland ordinarie roleringsskyldighet blifvit i nåder förordnadt; såsom följd hvaraf Kongl. Majit icke heller kunde i nåder bifalla utfärdandet af en sådan kungörelse, som Rikets Ständer i denna del hemställt; men alt Kongl. Maj.t, vid öfveriemnandet till Rikels Ständer vid nästinträffande riksmöte af Hallands läns roteringsverk, i sammanhang dermed ville äfven aflåta ej mindre en fullständig utredning af förhållandet med ifrågavarande hemmans skyldighet ali draga ständig rotering, än nådig proposition om lindring i deras båtsmanshåll, bifogar Kongl. Majit 1111 härmed i nåder dea sålunda utlofvade utredningen, medelst utdrag af det den 18 nästlidne Maji inför Kongl. Majit i Statsrådet hållna prolocolJ öfver Sjö-förs varsärenden. liih till R.
Prot. 1847 <£ 1848. 1 Samt. 1 Afd. 8 Haft. 1 2 Kongl.
Maj;is Nåd.
Beträffande åter den ifrågaslällda lindringen i båtsmansbållet för utsockne frälsejorden i Halland, hafva förvaltningen af Sjö-ärendena och kammar-kollegium, uti infordradt och den 24 Maij 1844 gemensamt afgifvet underdånigt utlåtande, hufvudsakligen anfört: att, då förenämnde frälsejord, i afseende på allmänna bördor, är lindrigare betungad än länets krono-och skattejord, samt den i äldre tider föreslagna lägre roteringsgrund af 6 mantal på en hel rote synbarligen härledt sig ifrån det då antagna irriga begrepp, att
Halländska utsockne-frälset icke vore skyldigt till ordinarie rotering, hvarföre, för vinnande deraf, uppoffring från statens sida ansetts böra medgifvas, men icke egt sin grund deruti, att utsockne-frälset vore af sämre elier svagare beskaffenhet än krono- och skattejorden, någon ledning för nu ifrågakommande möjlig lindring uti förenämnde frälsejords rotering från ofvanberörde förhållande icke kunde hem tas; att, om lindring rnedgåfves bemälde fuilse, sådan äfven syntes böra ega rum för annan jord i Halland; att, då utsockne frälse-jorden ovilkorligen är skjddig till ordinarie rotering, lika med all annan detta onus underkastad jord i riket, samt följaktligen saknar ali i lag grundad rättighet att framför annan jord deruti blifva lindrad, deraf följer, alt den eftergift i voteringen, som kau blifva jordens egare tillerkänd, belt och hållet beror af godtfinnande, utan att någon bestämd grund för eftergiftens större eller mindre belopp kan uppgifvas; att, då kollegierna förmodade den åsyftade lindringen böra ega ruin uti sättet, hvarpå roleringen bör utgöras, kollegierna funnit sig böra i underdånighet tillstyrka, att, i händelse, i stället för prestation in natura, vakansafgift skall erläggas, densamma för utsockne frälsejorden i Halland, i anseende till dess i allmänhet svagare beskaffenhet, måtte bestämmas lil! delar af hvad i sådant afseende för hel rote i markegångstaxa» årligen upptages; hvaremot, om Kongl. Majit och Rikets Ständer besluta, det rotering skall presteras in natura, de af Halländska ulsocknc-frälsejorden uppkomna nya rotar, mätte sammansättas så, att 10 rotar prestera 9 båtsmän, efter den fördehtingsgrund, delegarne sjelfva emellan kan öfverenskommas, eller af Kongl. Majlis befallningshafvande fastställes, samt att, om åter den beslutade lindringen skall ske, genom förminskning af det nu bestämda rote-mantalet, det blott funnes en utväg tili utrönande, om och i hvad mån utsockne frälsejorden nu blifvit tyngre roterad, än den redan förut inroterade krono- och skattejorden, samt i följd deraf kunde böra komma i åtnjutande af lindring, den nemligen, alt en ny roteringsförrättning i nåder anbefalles, hvarvid behållen afkastning skulle antagas såsom roteringsgrund Kongl. Moj:ts Nåd.
Proposition, N:o 29, 3 samt lomme att bestämmas, huru mycket jord bör i en rote sammansättas, utan afseende på hemmantal.
Uti underdånig skrifvelse den 13 Juni 1844 bar Kongl. Maj:ts befallningshafvande i Hallands län sedermera, utan alt vilja antyda, det länets utsockne frälsehemman äro af svagare beskaffenhet än hemmanen af annan natur inom länet, i underdånighet hemställt, att, då det större antalet af berörde frälsehemman, antingen i afseende på egovidd eller bördighet äro mycket svaga, den utsockne frälsejorden i Halland sednast påförda ordinarie rotering, såsom för mycket betungande, måtte på det sätt varda nedsatt, att högst 6 hemman beräknas till hvarje rote i stället för högst 4, som den för rolerings-kominissionerna utfärdade nådiga inslruction anbefallt, eller alt de af utsockne frälsehemman inroterade båtsmansnummer förminskas med en tredjedel; hvarjemte bemälde befallningshafvande föreslagit, att berörde hemman måtte helt och hållet frikallas från erläggandet af all då inneslående rotevakansafgift.
Maj:t icke allenast uti instruktionen den 20 December 1825 för roterings-kommissionerna antagit, utan äfven genom nådiga bref den 2 November 1833 och den 24 Oktober 1837 bestämdt och uttryckligen förklarat, samt, i öfverensstämmelse dermed, enligt Kongl, brefvet den 23 Februari 1844, för dess del, funnit nämnde hemman vara skyldige att draga ständig rotering, så att frågan derom numera endast beror på Rikets Ständers beslut vid granskning, pröfning och fastställande af den tillökade ordinarie och extra roleringen, ej mindre i Halland, än i andra rikets provinser.
Ständer för deras del finna utsockne frälsehemmanen i Halland icke vara pligtiga att vidkännas ständig rotering, följer deraf, att ali fråga om hemmanens så beskaffade rotering förfaller, och att de i stället böra med extra rotering beläggas, då jemväl bör komma under öfvervägande, huruvida de förut vanliga ulskrifnings-penningarna skola under fredstid, då effektiv rotering icke utgöres, för berörde hemman erläggas; men, med antagande, att Rikets Ständer äfven anse oftanämnde hemman böra draga ständig rotering, förekommer till bedömande, om och i hvad män desamma, i anseende till deras svaga beskaffenhet och särskilda omständigheter, må beviljas lindring i roteringsbesväret; dervid icke bör lemnäs obemärkt, att utsockne frälsehemmanens egare, till stöd för deras på - 4 Kongl.
Proposition, N:o 29. stående om befrielse från ständig rotering, egentligen och hufvudsaklignst åberopat Kongl, brefvet den 7 September 1756, hvilket, tillkommet i anledning af den förut flera gånger väckta, uppskjutna och återupptagna frågan om utsockne frälsehemmans indelning till ständig rotering, innefattar, alt nämnde hemman skulle, i stället derför, då och för framtiden bibehållas vid de årliga ulskrifningspenningarnes utgörande; hvadan af utsockne frälsehemmanens egare icke skäligen kan fordras eller påräknas, att, i följd af Rikets Ständers vid 1810 års riksdag, i ändamål af krigsmagtens förökande, fattade beslut om extra rotering af ali oroterad, ständig rotering ej underkastad, jord, med undantag endast af militieboställen, utsockne frälsehemmanen i Halland skulle, genom ringare bidrag till försvarsverket, än al dem förut varit lemnadt, sålunda komma i bättre ställning än tillförene; och ehuru dessa hemman alltifrån år 1813 undgått betalning af utskrifnings-penningarna, hvilka år 1811 utgjort 3,964 r:dr banko, och följaktligen redan kommit i åtnjutande af en högst väsendtlig fördel, hvarå icke, emot förrberörde Kongl. Bref den 7 Sept. 1756, kunnat göras anspråk; likväl och enär utsockne frälsehemmanen i Halland, i jemförelse till hemman af enahanda eller likartad natur i andra orter, äro af särdeles svag beskaffenhet, och nuvarande egare förvärfva!, desamma under den, efter deras omdöme fullt tillförlitliga, fastän felaktig befunna, förutsättning, alt hemmanen ej kunde åläggas annat eller högre bidrag till försvarsverket, än i 1756 års Kongl. Bref bestämda, och föreställningen derom inverkat på hemmanens värde vid arfskiften, köp och byten, samt det otvifvelaktigt skulle leda till de svåraste följder lör hemmansegarne enskildt, så väl sorn för sjelfva roten, om de ifrån och med 1835 belöpande vakans-afgiller skulle uttagas, vill Kongl. Maj:t, med afseende i öfrigt derå, att tillförene, då fråga varit om utsockne frälsehemmanens indelning tillständig rotering, blifvit föreslaget, att sex (6) hela hemman borde svara för en rote, hvaremot lin ej äro beräknade mer än omkring 4 hela hemman för hvarje rote, härigenom föreslå Rikets Ständer, icke allenast alt de till och med for innevarande år belöpande vakans-afgifterna för utsockne frälsehemmanen i Halland må helt och hållet eftergifvas, och således afskrifvas, eller, der de blifvit erlagda,
återbekommas, utan ock att alla de bålsmansnummer, hvaruti omförmälde utsockne frälsehemman hafva del, må ständigt så i fredssom krigstid hållas vakante, med förbindelse och rättighet för utsockne frälsehemmanen alt, för deras andelar i rolarne, i vakans-afgifl erlägga endast två tredjedelar (?) af det belopp, hvartill vakans-afgiften för en båls - Kongl Maj:ts Nåd.
Proposition, N:o 29. 5 mansrole der i länet uppgår, enligt de föreskrifter och beräkningar, som nu följas och framdeles i behörig ordning kunna meddelas och antagas lill efterrättelse; hvilka i vakans-afgiller inflytande medel höra serskildt afsättas till Kongl. Maj:ls disposition för sjöförsvaret.