Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. i N:o 1.
Betänkande, (ingående vilkor en för tillverkning och försäljning af bränvin.
Pellersson från Östergöthland, att hränvinsbränningen må få utÖfvas hela året om; samt af E.
Medin fran Kronobergs län, att bränvinsbränningsterminerna ina blifva flera om året, men hvardera innefatta kortare tid, än nu är bestämd; b) angående bränvinsbränningsrältighetens förhållande till jordvärdet och om redskapens konstruktion; af Peter Gabrielsson och A.
Medin från Kronobergs län, alt äng- eller konstbrännerier icke må tillåtas i så stor skala, att tillverkningen Öfverstiger hvad genom enkel redskap, till storleken bestämd efter hemmansvärde och öfriga stadgade grunder, kan på lika tid åstadkommas; af A.
Eriksson från Elfsborgs län, att annan än enkel redskap icke må få hegagnas och ingen redskap af större kanncrymd än 20 kannors; att för mindre än helt till och med halft hemman må få begagnas högst 15 kannors panna och för mindre än halft hemman högst 12 kannors; varande för verk, inrättningar och i mantal icke satt jord jemväl vissa pannerymder af motionären föreslagna; saint Bih. till R.
Prot. 1850 & 1851. 5 Sami. 2 Afä. 1 haft. 1 2 Bevil/n.-, Lag- samt Allm.
1 och 5 mom. samt 13 §. 8 och sista morn., angående redskapens konstruktion och sättet för dess begagnande; c) beträffande redskapens försegling eller insättande i allmänt förvar; af A. Medin från Kronobergs län ocb Petter Nilsson från Christianstads län, att försegling hädanefter ej_ må äga rum; samt af Anders Persson från Östergöthland, att hela den alternativa föreskriften om försegling eller insättande i allmänt förvar må varda upphäfven; d) rörande beskattningen å bränvins tillverkning och försäljning; af E. Falck från Skaraborgs län, Magnus Mänsson från Östergöthland och J. P.
Sandstedt från Jönköpings län, att bränvinsbränning med enkel redskap af mindre pannerymd, enligt den förstnämndes förslag högst 20 och de sednares högst 25 kannors, må få utöfvas utan all afgift; af nyssbemälde Magnus Månsson, Anders Persson från Östergöthland och A. Medin från Kronobergs län, att pannerymdsafgiften för redskap af de högsta klasserna må, på sätt desse motionärer livar för sig föreslagit, höjas i förhållan de till afgiften för annan redskap; af G.
Pettersson från Östergöthland, att bränvinsbevillningen må bestämmas lika med den, som år 1823 antogs; af A. Eriksson från Elfsborgs län, att, i fall hans här ofvan omförmälda förslag blefve antaget, annan afgift för bränvinsbränning ej måtte äga rum, än att för hvarje kanna af den begagnade redskapens pannerymd 6 skillingar rgs. erlades till fattigkassan inom det fattigvårdssamhälle, tillverkaren tillhörde; af Doktor Sandberg, att, jemte den för tillverkning och försäljning af bränvin utgående bevillning, jemväl en annan afgift, motsvarande 4- eller yiy deraf må erläggas såsom fattigvårdsafgifl; samt af Prosten Melander, att hela bränvinsskatten, den må heta bränvinsbrän nings- eller minuteringsafgift, må tillfalla fattigvården inom den församling, från hvilken den utgår.
Besvärs- och Ekonomi-lits kottens Betänkande, N:o 1. 3 bränvins tillverkning och förädling, uttryckligen tillstädja hvar och en, ehvad han varan sjelf begagnar eller till afsalu håller, att, pä sätt han sjelf lämpligast finner, rena bränvinet, då det sker utan att försätta detsamma med någon slags krydda eller sådant ämne, som åt bränvinet meddelar smak, färg eller lukt, eller ock hos Kongl- Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af en så beskaffad nådig förklaring öfver de föreskrifter, som redan i omförmälda afseende äro till efterrättelse kungjorda, att rättigheten till bränvins renande ej må vara någon näringsidkare betagen; af Carl Olsson från Södermanland, att all försäljning af bränvin, som hvarken är renadt ej heller destilleradt, må vid ansvar förbjudas; af Arvid Arvidsson från Elfsborgs län, om förhud för handlande å landet att till salu hålla bränvin eller andra spirituösa drycker, eller att sådane handlande åtminstone icke må vara tillåtet att af dylika varor sälja mindre än 15 kannor på en gång; af Ola Mänsson från Christianstads län, att tillverkare af bränvin må ega att till hvem som helst sälja minst | kanna af sådan vara, dock att förtäring deraf på försäljningsstället icke må ega rum; af Eric Carlsson från Stockholms län, om ett sådant förtydligande af 41 §. i förordningen, att det der stadgade ansvar för hränvinsbränning å helgedag må ådömas för hvarje gång förbrytelsen sker, och, om möjligt, förökas vid iteration deraf; af Grefve Mörner, C. G. D., att stadgandet i 47 §. af förordningen må varda sålunda förtydligadt, att det antingen uttryckligen utsträckes till all otillåten bränvinsförsäljning å helgedag, ehvad den sker af någon eljest dertill berättigad eller icke, eller ock inskränkes till sådan förbrytelse, då någon missbrukar den honom eljest tillkommande rättighet till hränvinsminutering; af Eric Mallmin från Westerås län, om förtydligande af 47 §. i öfverensstämmelse med sednare alternativet i Grefve Mörners motion; af A. Medin från Kronobergs län, att handlande å landet, som försäljer spritdryck i mindre qvantitet än en kanna, må, då han med sådan försäljning andra gången beträdes, icke allenast böta efter lag utan äfven förklaras handelsrättigheten förlustig, utan att kunna den återförvärfva; af Peter Gabrielsson från samma län,
att försäljning inom eller utom hus vid marknader, auktioner m. fl. allmänna sammankomster, af bränvin eller andra drycker, hvari spritblandning ingår, må förbjudas vid ansenligt vite och lika vite stadgas för den, som vid dylika tillfällen köper sådan vara; 4 Bevilln.-, Lag- samt.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande,.
N\o- 1. af Petter Claesson från Elfsborgs län, att vid oloflig minutering af bränvin köparen må såsom delaktig i förbrytelsen anses och till ansvar fällas; af Gustaf Berg från Skaraborgs och Petter Gabrielsson från Kronobergs län, att, med ändring i 55 § af förordningen, förklaras må, att i mål angående oloflig bränvinsminutering köpare må såsom ojäfvigt vittne anses; af Herr
Rinman att i sista momentet af förordningens 43 § må, näst efter orden ”enligt kontrakt tillkommer”, införas följande tillägg: ”äfvensom denna förordning icke bar afseende på sådan handel af utländska spirituösa drycker, der ”utminutering på stället icke äger rum”; af Herr Silfverstolpe F. O., att, då någon erhållit serskildt tillstånd lill bränvins-minutering för blott en viss auktion, den i 58 § 3 mom. af förordningen stadgade minimiafgift för minutering finge nedsättas ända till 24 sk. bauko; af Herr Guslafsson, att i den stadga för bränvinsförsäljningen, som i förening med bevillningens reglerande blifver besluten, må införas det stadgande att, såsom redan skall hafva ifrågakommit, burskap hädanefter ej får meddelas å rättigheten att i minut försälja bränvin samt andra brända eller destillerade drycker, men dervid, enär lagen ej bör vara retroaktiv, göras det förbehåll att de ännu q varl efva nde, som på grund af Kongl. Reglementet den 23 November 1770 för Traktörs-societeten i Stockholm innehafva burskap å dylik minutering, äfvensom enkor efter sådana borgare må äga att sina i reglementet bestämda rättigheter oqvaldt utöfva, utan att derför belastas med andra utlagor, än dem, som i vanlig ordning tillkomma Kongl.
Majit och Kronan eller ock skola till staden, i följd af deras borgerliga näring, utgöras; af Johan Johansson från Örebro län, om ett stadgande i samma syftning sorn sednare delen af sist anförda motion; samt af Friherre Cederström Ii., och Ephraim Larsson från Elfsborgs län, att stadganderna i den nu gällande förordningen må i allmänhet lemnäs oförändrade.
Då det för jordbrukaren är af vigt att kunna, medelst bränvinsbränning om hösten en kort tid, tillgodogöra sig sådana jordprodukter, som ej äro tjenliga att förvaras eller kunna med fördel föryttras, och, sedan fodertillgången blifvit knapp, genom bränvinsbränning om våren jemväl någon tid förskaffa sig drank till ladugdr - Bevilln.-, Lag-samt Allvi.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N.-o 1. 5 den, utan att antingen behöfva belasta sig med pannerymds afgift för längre tid, än bränvinsbränningen utöfvas, eller anse sig nödsakad att, medelst fortsatt brän vinsbränning under en längre tid, än hvarunder han sålunda är deraf i behof, söka godtgörelse för den större afgiften, hafva utskotten ansett sig böra understödja det af flera motionärer framställda yrkande om flera men kortare bränvinsbränningstermincr, än dem som för närvarande finnas bestämda, och i sådant afseende tillstyrka att den årligen tillåtna tiden för brännvinsbränning må varda fördelad i sex terminer, med en månad i hvardera; och hafva i öfverensstämmelse härmed förslag till förändrade redaktioner af 1, 8 och 10 §§ blifvit uppgjorda.
Uti 1835 ars förordning i förevarande ämne infördes först det stadgande, att i stad bränvinsbränning ej finge utöfvas med panna af mindre rymd än 30 kannors, hvilket stadgande finnes uti alla de derefter utkomna författningarne bibehållet.
Da det emedlertid är angeläget för bränvinsbrännare att, utan alltför stort besvär och kostnad, kunna, så snart som möjligt och innan en felaktigt framförd eller oriktigt fattad anmälan blottställer för åtal, inhemta huruledes den af honom eller å hans vägnar gjorda anmälan blifvit af mantalsoch skattskrifvaren antecknad, hafva utskotten funnit nödigt att med utfärdandet af de i sista punkten af 10 § uti förordningen omförmälda förteckningar, hvilka skola i församlingens socknestuga eller å annat lämpligt ställe anslås, icke lemnäs anstånd ända till Januari månads utgång, utan att mantals- och skattskrifvare varda förpligtade att genast efter hvarje mantals- och skattskrifnings slut tillställa vederbörande kronobetjent* berörde förteckningar hvilka derefter skola ofördröjligen anslås.
Enär det är af vigt att identiteten af stämplad bränvinsbrännings-redskap kan, vid derom yppad fråga, utredas, serdeles i fall de redaktionsförändringar antagas, som föreslås uti förordningens 20, 34 och 59 §§, denna sistnämnda § 6 Bevil/n-., Lag-samt Allm.
1 mom. stadgas, att innehafvare af bränvinsbränningsredskap skall vara från allt ansvar i afseende å dess beskaffenhet fri, derest redskapen finnes i oförändrad enlighet med justerarens betyg och, i sådant skick, icke öfverstiger den pannerymd, till hvars begagnande innehafvaren är berättigad och sig vederbörligen anmält, men att, i händelse redskapen genom oriktigt betyg af justeraren blifvit hänförd till lägre klass, än hvartill densamma rätteligen hörer, redskapens innehafvare må, vid derom yppad fråga, för det löpande året påföras den högre afgift, som för redskapens högre klass i tariffen finnes bestämd.
Då emedlertid Utskotten anse det vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att innehafvare af bränvinsbränningsredskap är från allt åtal i afseende å dess beskaffenhet fri, derest den uppgift, han rörande densamma aflemnat vid mantalsskrifningen eller på sätt 11 §. medgifver, är enlig med stämplingen och justerarens betyg, samt redskapens kannerymd jemlikt samma stämpling oeh betyg icke öfverstiger den, till begagnande hvaraf innehafvaren är berättigad, har förslag till en sålunda förändrad redaktion af 1 momentet blifvit uppgjordt; hvarjemte
Sedan uti förordningens 23 §. blifvit meddelad den allmänna föreskrift, att försegling skall verkställas af dem, på hvilka sådan ankommer, utan att panne - Bevi/ln.-, Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. 7 ägaren är förpligtad sig derom anmäla, från hvilken föreskrift undantag äger rum endast för de i 25 §. omnämnda särskilda fall, har dock, genom det i 2 mom. af 20 §. använda ordet ”åstundar”, anledning gifvits till det missförstånd, att det i allmänhet skulle åligga innehafvare af sådan större och tyngre lös redskap, som icke utan svårighet kan från ort till annan forslas, att densamma till försegling anmäla.
Till ytterligare befrämjande af det med försegling af bränvinsbränningsredskap åsyftade ändamål, förhindrande deraf, att innehafvare af sådan redskap må densamma till bränvinsbränning begagna under tid, dä han dertill icke är berättigad, har jemväl en förändrad redaktion af 26 §:ns 3 mom. blifvit föreslagen.
Maj:t dertill ineddeladt särskildt tillstånd, får utöfvas i förening med pressjästberedning och hvarförutan denna ej låter sig verkställa, med mindre än att antingen förlust skall uppstå för tillverkaren eller ock priset på varan alltför mycket stegras för köparen, måste fortgå året om, samt bränvinsbränning, när den får idkas under tid, då rättighet dertill i allmänhet ej äger rum eller drank finnes att tillgå, bör förutsättas lemna större vinst än eljest, hafva Utskotten föreslagit det tillägg i 28 §., att, i fall, med vederbörligt tillstånd, bränvinsbränning idkas i förening med pressjästberedning, pannerymdsafgiften för bränvinsbränningen skall för sådan tid af året då den eljest icke är tilläten, ökas med 50 procent.
Det i 32 §. af nu gällande förordning intagna stadgande, att en procent af den summa, som genom bränvinsbevillningen inflyter, skall innehållas och till Stats-kontoret ingå, för att, enligt hvad af Kongl. Majit, efter Pröfnings-kommitéens förslag, för hvarje län fastställes, användas till ersättning för de ökade besvär och kostnader, hvilka med debiteringen och redovisandet af denna bevillning äro förenade, förekom uti 1835 års m. fl. föregående författningar i ämnet vid slutet af en artikel, uti hvilken bevillningen ej blott för tillverkning utan äfven för försäljning af bränvin fanns bestämd.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. endast om bevillningen för bränvinstill verkning; på hvilket sätt stadgandena förekomma uti alla derefter i förevarande ämne utgifna författningar.
Härigenom har inträffat, att i sednare tider, vid tillämpningen af ifrågavarande stadgande angående bevillningsprocenten, den för debitering och redovisning af bränvinsbevillningen bestämda ersättning ansetts böra, icke såsom förut, beräknas a bevillningen för så väl försäljning som tillverkning af bränvin, utan endast å bevillningen för tillverkning.
Dä emedlertid hvarken uti Rikets Ständers vid 1840—41 arens riksdag afgifna ofvanberörde förslag ej heller i det Betänkande, som derför ligger till grund, något förekommer, hvaraf slutas må att den förändrade tolkningen af stadgandet angående procenten af bränvinsbevillning varit med den då skedda redaktions föränd ringen afsedd, helst uti samma stadgande ordet briinvinsbevillningen är bibehållet oell icke utbytt mot bevillning ä b/'än v in s lillverkn in g eller något annat dermed liktydigt uttryck, samt dessutom något skäl ej förefinnes, hvarföre de, som, lika mycket för närvarande som tillförene, äro belastade med de besvär och kostnader, hvilka äro förenade med debiteringen och redovisningen af ej allenast den bevillning, som erlägges för tillverkningen utan äfven den, som utgår för försäljningen af bränvin, skulle nu mindre än tillförene vara förljente af den vedergällning oell ersättning, som för sådana besvär och kostnader ursprungligen blifvit bestämd, hafva Utskotten ansett stadgandet böra ej allenast förflyttas till de allmännare bestämmelserna, som förekomma i 6 artikeln af förordningen, utan ytterligare erhålla den redaktionsförändring, som erfordras för alt än tydligare uttrycka att den stadgade procenten skall utgå af bevillningen för så väl tillverkning som försäljning af bränvin; och hafva, i sammanhang härmed och på det att denna omflyttning icke må medföra rubbning i de öfriga §§:s nummerordning, utskotten föreslagit att förordningens 31 §, innefattande två moment, må fördelas i tvänne §§ under nummer 31 och 32.
Enär omdistillering af bränvin endast innefattar en förädling af det råämne, lor tillverkning hvaraf den under namn af pannerymdsafgift bestämda skatt redan utgått, och genom sådan förädling varan blifver användbar till flera ändamål samt jemväl tjenlig till export, hafva utskotten, som inheintat att det stadgande i 1 mom. af förordningens 33 §, hvarigenom åt kommers-kollegium är uppdraget att i hvarje fall pröfva, huruvida oell på hvad vilkor omdistillering af ratt bränvin må på andra tider, än de i 1 § lofgifna, eller för andra personer, än de till bränvinsbränning berättigade, under särskild kontroll tillåtas, blifvit sålunda tillämpad!, att erläggandet af ej allenast afgift efter bevillningsförordningen utan jern - BevillnLag- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. 9 väl pannerymds-afgift efter förevarande författning blifvit stadgadt såsom vilkor för utöfningen af sålunda beviljad desti 1 leringsrättighet, ansett sig böra föreslå det tillägg vid slutet af nyssnämnda moment, att en annan afgift, än den bevillningsförordningen för fabriksrörclse bestämmer, icke må åläggas den destillering, som i samma moment sist omförmäles.
Dessutom bafva Utskotten ansett dels, till ytterligare förekommande deraf, att destilleringspanna ej må till bränvinsbränning begagnas, det stadgande böra i 33 § införas, att i samina verk eller å samma egendom, hvarest bränvinsbränning idkas, endast en destilleringspanna af högst 6 kannors rymd må, under den för bränvinsbränning tillåtna tiden, begagnas, och att i annat fall destilleringsredska pen skall enligt 28 § sista momentet anses och beskattas, — dels att ordet ■”Destilleringspannor” i början af 33 §:ns 2 moment bör, till momentets förtydligande, utbytas emot
Destilleringspanna, •—- dels att lill denna § bör, med lämplig förändring i redaktionen, flyttas det stadgande, sorn förekommer uti sista momentet af förordningens 34 §, hvartill det rätteligen icke hörer, — dels ock slutligen, till förekommande af det missförstånd, att sådan rening af bränvin, som sker utan eld eller ånga, vore att hänföra till destillering och alltså tillåten endast under de vilkor och förhållanden, hvarunder destillering får ega rum, att i samma § bör tilläggas det stadgande, att rening af bränvin är hvar och en tilllåten, då den sker utan eld eller ånga.
I öfverensstämmelse med hvad uti 20 § blifvit föreslaget om befrielse under vissa vilkor för innehafvare af bränvinsbrännings-redskap från ansvar i afseende å redskapens beskaffenhet, hafva Utskotten ansett 34 §, angående oloflig bränvinsbränning, böra sålunda ändras, att, i fall den uppgift, som rörande redskap blifvit aflemnadj vid mantalsskrifning eller då anmälan till bränvinsbränning eljest sker, öfverensstämmer med pannans stämpel och justerarens betyg samt jemväl är med stadgandet i 3 § förenlig, d. v. s. att den sålunda uppgifna panncrymden icke öfverstiger den, till begagnande hvaraf bränvinsbrännaren är berättigad, denne, om uppgiften befinnes oriktig, icke må kunna till ansvar i sådant afseende fällas; dock under det här tillika stadgade vilkor för den, som sådan redskap till bränvinsbränning begagnat, alt han ej om uppgiftens oriktighet bevisligen haft kännedom.
Derigenom ali i sista momentet af 35 § är stadgadt, att i de uti samma och nästförutgående § omförmälda fall af oloflig bränvinsbränning det i bränneriet vid beslagstillfället befintliga bränvin jemte de kärl, hvari det förvaras, skola vara förbrutna, kan inträffa, att bränvin, som väl tillkommit genom oloflig bränvinsbrän Bih. till B.
St, Prat. 1850 & 1851. 5 Sami. 2 Afd. 1 Haft. 2 10 BevillnLag- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. ning, men vid beslagstillfället icke finnes i bränneriet, utan på annat ställe å den egendom, bvarå den olofliga bränvinsbränningen blifvit föröfvad, ej kan dömas förbrutet, men sådant deremot inträffa med bränvin, sorn icke blifvit genom oloflig bränvinsbränning tillverkadI, men råkar alt vid beslagstillfället i bränneriet förvaras.
Ett stadgande, som kan leda till sådan följd, hafva utskotten ansett icke böra bibehållas; hvaremot utskotten, icke förbiseende de svårigheter, som, ifall ett stadgande, grundadt på en allmän presumlion, öfvergifves och ett sådant, som medförer bevisningsskyldighet, i stället anlages, stundom kunna i bevisningsväg uppstå, funnit sig böra, för ifrågavarande moment, föreslå den förändrade redaktion, att, uti de i stadgandet ornförmälda fall, det vid beslagstillfället befintliga, olofligen tillverkade bränvin, jemte de kärl, hvari det förvaras, skola vara förbrutna.
Utskotten, som vid 28 § föreslagit det sätt, hvarpå bränvinsbränning, som idkas i förening med pressjästberedning, skall beskattas för den tid af året, då bränvinsbränning eljest icke är tillåten, hafva ansett det nya stadgande böra i 37 § införas, att, i händelse den, som med serskildt tillstånd idkar bränvinsbränning i förening med pressjästberedning, skulle öfverträda eller icke uppfylla de vilkor, hvarunder tillståndet blifvit lemnadt, han skall straffas såsom för oloflig bränvinsbränning, enligt 34 § och 35 § 5 mom. och dessutom vara den erhållna rättigheten förlustig.
Enär utskotten anse blotta innehafvandet af sådan bränvinsbrännings-redskap, som i afseende på konstruktion och redskapsdelars proportionella storlek afviker från hvad i 12 eller 13 § är föreskrifvet, ej böra med ansvar beläggas, hafva från 38 § citationen af nämnde §§, äfvensom orden: ”med undantag, på grund af 16 §, af hvad om hattens rymd bestämmes” blifvit uteslutna; hvarjemte utskotten ansett 23 och 24 §§ icke böra bär åberopas, enär, på sätt vid 26 § redan är anmärkt, någon skyldighet att bränvinsbrännings-redskap till försegling anmäla ej eger ruin uti något af de fall, som i dessa §§ afses.
I 41 §, hvilken innehåller, att om någon, som till bränvinsbränning eljest berättigad är, tillverkar bränvin å sön- och beigedagar, Iian skall böta, utom hvad allmän lag rörande sabbatsbrott stadgar, serskildt 3 R:dr 16 sk., om han är berättigad lill bränvinsbränning i första eller andra klassen, och 10 R:dr, om han anmält sig till bränvinsbränning i någon af de öfriga klasserna, hafva Utskotten ansett det näst efter orden ”rörande sabbatsbrott stadgar” böra tilläggas: för hvarje gång sadan förbrytelse sker, på det att icke den, som genom fortsatt bränvinsbränning under flera beigedagar vanhelgar sabbaten, må kunna med eli Bevi/ln.-, Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekonom i- lits kotten s Betänkande, N:o 1.
11 enda och enkelt bötesbelopp unn gäld a sina förbrytelser och sålunda lättare finna sin uträkning att förbudet öfverträda.
Uti det i 43 § förekommande stadgande, att försäljning af bränvin under en kanna icke är, i stad eller på landet, lofgifven på andra ställen, än sådana gästgifvaregårdar, somt värdshus, källare och andra tillåtna näringsställen, hvarest mat alltid och ovilkorligen derjemte måste vara att tillgå, hafva utskotten ansett ordet ”sådana” framför ”gästgifvaregårdar” böra, såsom obehöfligt, utgå, och ordet ”näringsställen” i nuvarande 2:dra mom. förändras till ställen; hvarjemte, med föranledande af derom väckta motioner, utskotten funnit skäligt tillstyrka, att i samma § må, såsom ett serskildt moment, införas den föreskrift, att burskap å bränvinsförsäljning i minut hädanefter icke må beviljas, men att nuvarande innehafvare deraf samt enkor efter sådane borgare må, under iakttagande af de uti förevarande författning gilna föreskrifter, tillgodonjuta de rättigheter, som med burskapet blifvit dem tillförsäkrade.
Enär, vid bedömande af det fall, att någon, utan att vara till bränvin s-m inutering berättigad, tillåtit sig sådan minutering å helgedag, olika åsigter bos domare i så måtto gjort sig gällande, att en del domare ålagt ansvar efter 47 § i förordningen, men andra åter, hvilka ansett denna § angå endast sådan oloflig bränvins-minulering å helgedag, hvilken verkställes af gästgifvare eller annan till bränvins-minutering berättigad person, ådömt ansvar efter förordningens 45 § och 3 kap. 0 § Missgernings-balken, hafva utskotten funnit nödigt alt, till beredande af mera enhet i lagskipningen, föreslå det tillägg uti 45 §, att, i händelse den der omnämnda förbrytelse, bränvins-minutering af den, som till sådan icke är berättigad, sker å sön- eller annan helgedag, de i §:n stadgade böter skola fördubblas, dock sä, att de icke i något fall öfverstiga 40 R:dr.
På det att sådana personer, som icke äro till bränvins-minutering berättigade, ej må, såsom stundom skall hafva inträffat, piedelst föregifvande af uppdrag 12 Bevil/n.-, Lag- samt Allm.