Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och den sköna litteraturen också, FASÂN. Ja, visst, min nådiga.
gonting annat, det yttre lifvet är så tomt, så fattigt
Ack, jag lefver heller icke för nå-
på glädjeämnen; litteraturen deremot så rik; den fylslår de ömhetens strängar i min själ som annars aldrig få ljuda.
ler hjertat med höga idéer, med ädla känslor; den an-
land ansedd för ett meget lärdt frauenzimmer.
Också är svägerskan in ganz Deutsch-
(visar på bordet) Tillåter ni?
Och jag sätter en ära deruti.
FASÂN. Min nådiga Friherrinna, jag är förtjust
om der finnes något som är värdt er uppmärksamhet.
(för sig) Jag skall börja med svågern.
Herr Kammerjunkare!
att ni är den oegennyttigaste menniska jag känner.
Det deltagande ni visat er svägerska,
FASÂN. Min bästa Baron, tillåt mig att säga er, BARON.
Det är den hele Deutsche nation känd för.
har verkligen rört mig till tårar, ja, herr Baron, jag gråter af djup, varm, sympatetisk rörelse.
BARON. Du lieber Gott, hvad har jag då gjort?
En man med era stratsgiska kunska-
per, er kännedom om det högre militärväsendets minutiösaste detaljer, ni afstår ifrån alla de triumfer ni kunnat skörda och uppoffrar er helt och hållet åt vänskapen och slägtkärleken, det är stort herr Baron, det är sublimt, det är, vid min fars aska, beundransvärdt. en stor uppoffring.
Ja, det är sant, det var en uppoffring,
väl rätt att så förgäta ert eget värde, med era utsamhällsställning.
En utomordentlig uppoffring, men har ni
märkta kunskaper, borde ni inneha en lika lysande BARON.
Ni har rätt, men dertill fordras penger, FASÂN. Jag förstår, men er svägerska, FriherrinBARON. Lilla Aurore, förstår ni... och dess-
mange penger und jag...
nan är ju rik och hvem är närmare att ärfva henne än ni? utom kan svägerskan aldrig få i sitt hufvud att hen-
något sätt skall återfinna honom. orimligt...
nes son är riktigt död, hon tror bestämt att hon på FASÂN. Men efter så många år är det ju alldeles FRIHERRINNAN (öppnar en bok, guldmyntet faller ur på
bordet; för sig).
En Louisd'or, min Gud, hvilka minnen!
ken Aurore, hur kommer det till då?
FASÂN. Men Friherrinnan ville ju adoptera FröBARON.
Jo, ser ni, svägersken är förtänkt; hon FASÂN. Ja, men det är då alldeles för rasanFRIHERRINNAN (utom sig).
Är det en synvilla som FASÂN (vänder sig om).
Hvad går åt svägersken?
FRIHERRINNAN (för sig).
Jag skall pröfva med lugn.
FASÂN. Mig, min nådiga.
ville ha en hustru i beredskap åt sonen. de...
dårar mig?
(högt) Hvem tillhör de här böckerna?
Och det här guldmyntet?
Det är också mitt.
lägga undan det.
(går till bordet).
FASÂN. Parole d'honneur!
Jag hade glömt att FRIHERRINNAN (utom sig).
Rör det icke.
(rusar emot
Fasân) Ah, så har jag då återfunnet dig mina dagars tanke och mina nätters dröm; jag sluter dig i mina armar för att aldrig mera lemna dig... (omfamnar honom).
ver mig, ni tar lifvet af mig...
FASÂN, Men så släpp mig då min fru, ni qväfBARON. Låt då säga sig, svägersken...
roxysm!
FASÂN (sliter sig lös).
Det var en förbannad paFRIHERRINNAN (på samma sätt)..
Ah, känner du då
icke att det är en mors röst som kallar dig, en mors (omfamnar honom ånyo).
hjerta som längtar att klappa emot ditt, min son! -- FASÂN (arbetar emot).
Nej , nu blir hon då riktigt
bindgalen, -- här är bäst att tänka på reträtten skyndar ut till höger).
blir besattare än sjelfva danskarne.
(följer dem).
Hennes son, du lieber Gott, svägerskan
Min son (rusar efter honom).
vi ha nu gått två hvarf upp och ned i lindalléen utan att ni behagat yttra ett enda ord till mig. lyckönskan.
Fröken Aurore väntar säkert på en AURORE.
En lyckönskan?
Men det här är då alldeles förfärligt,
LIDMAN. (ifrån venster).
om ert tillämnade giftermål med hennes son.
Ja, Majorskan har ju öfverallt berättat AURORE.
Men ingen frågar efter mitt hjerta.
Det har då också sin egen vilja?
Fråga ert eget, min herre.
stackars
Inspektor får inte ha något hjerta, han.
Åh, det är en stor skilnad.... en
läst i tidningarna om en svensk major, som blel gift med en italiensk prinsessa? rore!
AURORE (naivt).
ha vi inte nyligen
LIDMAN (förtjust fattar hennes hand).
Fröken AuAURORE (halfhögt).
Min Gud, hvad jag nu talade LIDMAN. O, återtag icke dessa ord (kysser hennes
dumt igen!
hand).
Min Aurore!
NIONDE SCENEN. AURORE.
MAJORSKAN (ifrån fonden; hon studsar först Aurore och Liddå hon blir varse man, men går seska steg, och ar-
dan fram med ramarna i sidorna).
MAJORSKAN (skarpt).
Hvad ska det här betyda?
LIDMAN (afsides). Majorskan!
Ja, tant lilla, det betyder... (till Lidman).
Se så, hjelp mig då! ken Aurore.
AURORE (afsides).
Jag darrar som ett asplöf (högt).
LIDMAN (öppet, utan förlägenhet).
Jag älskar FröMAJORSHAN.
Hvad förslag? -- älskar!
Ja, tant; jag älskar också honom.
MAJORSKAN (utom sig).
Och derföre ser tant, så...
Derföre ska inspektorn på eviga mo-
mangen ur huset, och du kommer inte här ur rummet, utan som Luddes fästmö.
Ni drifver er makt nästan långt, fru
Majorska; hvad har ni då att förebrå mig?
om mitt namn inte är lysande, så vågar jag åtminstone tro, att jag gjort det aktadt och...
på det sättet! -- en fattig utböling som hvarken
MAJORSKAN (i vredesmod).
Skäms ni inte att tala
känner till far eller mor och till på köpet står med
två tomma händer -- en riktig fantasimenniska som i stället för att drifva på mitt folk sitter med näsan öfver boken, som han vore riker karl; -- en så-
dan der hyperbolisk figur, som Gud hjelpe mig inte att knipa en rik flicka, då kunde man slå dank hela
gör nytta för maten! -- Det vore så vigt, Gudbevars, dagen, och ränna ifrån den ena bildningscirkeln till gon till qvällen; men se det ska jag sätta p för, så tén!
den andra, och slabatera sin dumma persilja ifrån morsannt som jag heter Lucia Barbara Himlagunda Strut-
TIONDE SCENEN. AURORE.
MAJORSKAN. FASÂN (ifrån, FASÂN.
Hvad i all verlden står här på?
inte vill hörsamma Moses och Profeterna, den får
Jo, ser Kammarjunkaren, den som
lyda pukorna och trumpeterna, -- och de här gudlösa göra mig till en bivuak för sina aromatiska intriger. ihop?
menniskorna ha inte mera champlun i sig, än att de vilja FASÂN (afsides).
Hvad är det för språk hon rör LIDMAN.
Fru Majorska, ert uppförande är lika AURORE (halfgråtande).
När jag vill gifta mig FASÂN. Hvad för slag?
löjligt för andra, som förnedrande för er sjelf. med honom, så...
ga böner, min Fröken; lita på den, som ni hedrat med er kärlek; ni ska se, att jag ska visa mig värdig både er och den...
LIDMAK.
Nedsätt inte er sjelf med några onytti-
i mitt eget hus! -- ni är genast skiljd ifrån min tjenst; -- visa mig era räkenskaper! genom fonden).
MAJORSKAN (mycket ond).
Jaså, ni konsumerar mig
Jag begär inte något bättre (de gå begge
ELFTE SCENEN. AURORE.
jag är olycklig! åskan.
AURORE (kastar sig ned på en stol).
Min Gud, hvad FASÂN (för sig).
Jag står som jag vore slagen af AURORE.
ännu en gång vara förgäfves? skall en lumpen jordisk
FASÂN (för sig) Skulle då alla mina sträfvanden
kärlek kunna förhindra uppförandet af min odödlige Carl XII!
är, vid min fars aska, ovärdigt
FASÂN. Ja, min Fröken, det är förfärligt, det AURORE.
Men finnes då icke något medel hvarFASÂN (för sig).
Ah, jag har det! sjelfva denna
igenom jag kan undandraga mig tants vilja?
kärlek skall bli min mäktigaste driffjäder. (högt) Jo, det finnes ett medel, men också bara ett enda.
AURORE (närmar sig honom).
skall sätta alla driffjädrar i rörelse, hon skall intala hon, man skall förmana er, öfvertala er, tvinga er att gifta er med Notarien Struttén.
FASÂN. Betrakta först er ställning!
Majorskan
era tyska slägtingar som ä' lika så fördomsfulla som
älskar, ständigt plågad af böner och föreställningar, -- utan en enda vän, till hvilken ni kan anförtro er.
Ja, det är förfärligt!
Men tänk hvilket lif! -- skiljd ifrån den ni
skudda er med ens alla de bojor hvarmed man vill fjättra er; -- ni kan inte närma den ni älskar till ning värdig honom, värdig er sjelf.
FASÂN (med värma).
Fatta då ett raskt beslut! af-
er; men ni kan sjelf intaga en fri och oberoende ställAURORE.
höga, ädla idéer, -- ett rike, hvarifrån alla småak-
FASÂN (på samma sätt).
Det gifves en verld för
tiga fördomar äro bannlysta; -- denna verld, detta
rike -- är konstens! höj er dit ädla och högsinnade
flicka!
ni är skapad för Theatern -- egna er åt den! -- ni skall lyckas, det svär jag er.
För Jenny Lind lif. har man offrat sina pengar, för er ska man ge sina AURORE.
Ni yrar, herr Kammarjunkare.
Tveka inte!
Jag skall följa er till Stockholm, ni har slägtingar der, åt hvilka ni kan anförtro er; -- ni
Nej, vid Gud! -- jag talar alfvarsamt.
ska studera under min ledning; ni ska debutera som ni ska få äran af att ge lif åt detta mästerverk och som mitt.
Aurora Königsmark uti min Carl XII vid Pultava -- ert namn ska gå till odödligheten på samma gång AURORE.
Men Lidman?
men hans arbeten ska aldrig få någon uppmuntran, han ska duka under för motgången, men vi ska beskydda honom, vi ska dra fram hans arbeten... det samma gång som er egen ära. är ni, -- ni som får grundlägga hans ryktbarhet på AURORE. O, om det vore möjligt!
Lidman, ja han är dramatisk författare,
er i ordning! om två timmar går ångfartyget ifrån Norrtelje till Stockholm och vi måste vara med. fråga Lidman.
AURORE (tvekande).
Jag ska FASÂN. Och ni tror att han skulle ta emot en så-
Det ska bli möjligt.
Skynda att laga
dan uppoffring!
Åhnej, men om den sker frivilligt, det är något annat -- -- tveka icke längre! -- min resvagn står förspänd utanför trädgårdsporten.
Kom ihåg, att ert val kommer att afgöra er och Lidmans
lycka, -- hans ära, hans rykte -- hans lif -- hans framtid.
Må göra, för hans skull då; -- jag FASÂN (kastar sig på knä för henne).
Gudomliga
reser -- jag, följer er. flicka, jag tillber er!
(springer upp).
Jag väntar er här om fem minuter. illa! (skyndar ut till venster).
FASÂN. Ja, det är bara för Carl XII:s räkning
Min Gud, bara jag nu inte gör något
TOLFTE SCENEN. FASÂN (allena).
vi ska vara långt härifrån innan Majorskan anar det
FASÂN. Victoria!
Victoria! fort mina saker --
minsta, -- -- men det kunde falla den galna Friherrinnan in att förfölja mig allt under den tron att jag är hennes son; det måste förhindras; jag skall skrifva några ord till henne (sätter sig vid bordet) ty att
tala har jag icke tid och dessutom är jag riktigt rädd ni för en stund sedan begick det misstaget att dåna, så kunde jag inte säga er att jag icke kan ha den äran att vara er son.
Mina föräldrar äro visserligen
för hennes karesser (skrifver).
"Fru Friherrinna! som
döda, men jag har ett namn som vunnit en viss ryktbarhet genom min theaterpjes (för närvarande) Carl XII eller slaget vid Pultava.
Fäster ni något särdedeles värde vid det der guldmyntet så ber jag er vara
så god och behålla det, för mig har det icke något annat intresse än att jag nyss vexlat mig till det af Inspektor Lidman".
Er ödmjukaste tjenare.
FASÂN
(Förseglar brefvet).
lemnar fram det (skyndar ut till venster).
Så der ja, nu ska jag laga att jag får någon som
TRETTONDE SCENEN. NOTARIEN (ifrån fonden, ser sig
mamma sa att jag skulle gå hit och fria och att jag
Intet ser jag till kusin Aurore intet,
omkring).
riktigt skulle ta henne på den alfvarliga sidan, men Usch, jag är alldeles utbråkad.
Kusin Aurore är inte så god hon intet.
Också har jag gjort en visa om för henne vid tillfälle.
det är minsann intet godt att få reda på den intet. --
mitt lidande som jag satt på musik och skall sjunga Mel.
Folkvisa:
"När jag var ett litet barn" etc.
Hvad besvär, hvad qval och plåga får jag ej utstå Ömsom skall jag stå på hufvut och ibland på tå Ludde Struttén hvad du li..i..i..i..der.
Och än sjunga ömma arier som Günther och Chiaffei Ludde Struttén hvad du li..i..i..i..der.
Än jag som herr Guerras hästar ska åhäka mej
För min möda bad jag om en liten puss helt nyss en kyss,
Men jag fick en (lägger handen på kinden) i stället för Ludde Struttén hvad du li..i..i..i..der
Och då får man på min granna grafvård skrifva ut Ludde Struttén hvad du li..i..i..i..dit.
Om det här ska räcka länge dör jag visst till slut
(sjunker ned i hvitstolen).
FJORTONDE SCENEN. FASÂN (ifrån venster).
torn och han lofvadc att lemna fram det.
Nu måste jag skynda mig -- mina papper! en faslig brådska efter?
Så der ja; -- jag gaf brefvet åt Inspek-
Hvad har Kammarjunkaren fått fölFASÂN (hoppar högt till).
Hvad gör NOTARIEN (myckel lugnt).
Jag söker kusin Aurore.
Hon är ute i trädgården.
NOTARIEN. Jaså.
ni? hvad vill ni? hvem söker ni?
FASÂN. Nå, ska ni inte springa efter henne?
FASÂN (ifrigt).
Se så, herr Notarie, inga in-
Hon kommer väl igen, tänker jag. vändningar, gå nu bara!
kanske, tvingar mig att valsa uppför hela alléen; nej, jag sitter qvar jag...
Nej tack, då gör hon som i morgse
Hur ska jag bli af med honom?
FEMTONDE SCENEN. AURORE (ifrån venster). DE FÖRRE.
Herr Kammarjunkare, jag är färdig.
NOTARIEN. Hvart skall kusin ta vägen? rådda!
AURORE (förskräckt).
Ludde! min Gud, vi äro förFASÂN (sakta till Aurore).
Var utan all fruktan han NOTARIEN.
Hör på kusin, mamma sa...
I telefon
ILLUSTRERAD FAMILJ - JOURNAL.
De två följande dagarne var vår eljest så älskvärde och godmodige Arminius barsk och mörk och mycket omedgörlig, och han blef icke riktigt sig sjelf igen, förr än vi ett par dagar derefter togo afsked med våra franska reskamrater.
Vi kommo nu ned i den dal, som genomströmmas af den från Tinnsjön löpande Tinnelfven, hvilken här bildar en forsande ström, svängde förbi Gransherreds kyrka och prestgård, som ligga utmärkt vackert på en höjd, och kommo ändtligen bortåt klockan 5 eftermiddagen till Tinoset, hvita af dam och uppgifna af törst och hetta. -------------- (Forts.)
Jo, jag tyckte bestämdt att du skrattade.
* * * Ja så.
-- Vet du jag blir alldeles ensam hemma i qväll.
De andra skola på bal. * * * Herre Gud, du må väl veta att inte jag har någon klädning att komma på bal med! * * * Jo, Ida skall med.
* * * Jo nog är hon förtjust i honom, det slår aldrig fel.
Han sade att hennes fästman är den bästa menniska i verlden, och att det är både synd och skam som hon bär sig åt emot honom.
* * * Åh, hon förlofvade sig väl med honom derför att han är så rik, kan jag tro. * * * Det vet jag inte, men jag har hört flickorna tala om honom.
I sällskap är han tvär som ert dogg, och så kommer han in i rummen med stora ridstöflar på.
Han är inte alls chic. -- Vet du hvad det är: chic? * * * Det är när man är riktigt stilig, -- som notarien.
Ida säger alltid att han är chic. * * * Du!? -- Nej, det blir du aldrig i tiden. * * * Nu måtte du blygs!
Du är en lång räkel med stora öron och smala ben; men jag kan tycka bra om dig i alla fall. * * * Nej, du!
Jag vet precis hur min fästman skall se ut.
Han skall inte alls vara lik dig, och så skall han vara så snäll och förståndig, och -- -- * * * Kors, hvad du intresserar dig för notarien!
Han kommer att sluta som statsråd, säger farbror, och -- -- -- (Afbryter hastigt, sätter sig vid bordet och börjar skrifva.)
Häradshöfdingen.
Siri. Siri.
Uppförd tjugosju gånger å Kgl. Dramatiska teatern, första gången den 7 mars 1887, med fru Ellen Hartman i hufvudrollen *). tillåtelse.)
Bagatell i en akt af
(Eftertryck förbjudes, och pjesen må icke uppföras utan författarinnans
------ Personerna:
Häradshöfding Eskilson, domhafvande på landet, S i r i , hans brorsdotter, I d a , hans systerdotter, B i r g e r , Idas fästman, N i l l a , gammal hushållerska, Notarien, Flickorna Handlingen föregår på häradshöfding Eskilsons kontor. ---------- Ett stort rum, gammaldags möbleradt.
Stora fönster med små rutor samt tjocka, mörka yllegardiner.
Till höger en stor gammaldags kakelugn med afsats, på hvilken står två stora vaser utan blommor.
Ett par stora, beqväma stolar.
S i r i (sitter och skrifver.
Är det du, Karl? (Paus.
Ja så, länsmannens pojke!
Jag vet inte hvad det är för ett oskick att låta honom regera med telefonen, jag skall -- -- -- Nej, bry sig inte om det, farbror.
Var nu inte ledsen för det du skall stanna hemma.
Du har mycket bättre af att sitta här och skrifva; -- och din tid kommer nog.
Var nu inte ledsen! (Går.)
Siri.
* * * Jag kunde just tro det!
Stryk talg under fötterna och bind en ullstrumpa om halsen i qväll när du lägger dig, men kom i håg, att afvigan skall vara utåt, annars hjelper det inte.
Så gör alltid jag, när jag är förkyld. * * * Hvarför skrattar du? * * * _______ närinnan i denna hennes så omtyckta roll.
genom att bifoga ofvanstående porträtt af den frejdade konst-
Vi äro öfvertygade om att vi göra våra läsare ett särskildt nöje
S i r i (ringer häftigt på telefonen.
Är du der, Karl? (Lyssnar.)
Har jag inte sagt dig mång hundrade gånger, att när du inte får svar i telefonen, så skall du vara tyst; men inte gå din väg förr än jag ringt af.
Jag förbehåller mig att sådant inte sker oftare.
-- Hvad var det du ville säga?
* * * (Lifligt.)
* * * Det var roligt: jag vill så gerna se honom.
* * * Rider han ginvägen, så kan han vara här om en knapp halftimma.
Men du bör säga honom, att Ida kommer inte hem förr än sent i qväll. * * * Jag?
-- Jo, jag skall sitta här inne och skrifva hela qvällen.
Kära Siri, vill du ta nål och tråd och sy i den här handskknappen åt mig?
Ingen af de andra har tid. -- -- -- Hu, det var förskräckligt hvad jag är varm!
S i r i (syr fast knappen).
Snälla notarien, jag glömde min solfjäder der uppe på bordet!
Spiran var det enda som fattades, -- jag har den äran.
Akta er för min onåd! -- Se så.
Adjö, lilla Siri; tack för hjelpen.
F l i c k o r n a (komma balklädda in från fonden).
Adjö, Siri! Siri. Ida.
N o t a r i e n (med solfjädern).
I d a (ropar utåt fonden).
D e n ä l d r e (vänder sig rundt om).
Den yngre.
Vi två skola dansa ett pas de deux.
Den äldre.
S i r i (kastar sig ned vid skrifbordet och gömmer ansigtet i sina händer.
Man hör en bortrullande vagn). ---------- (Forts.)
271 Birger.
(Forts.) ------ N i l l a (från sidodörren).
Och ni fruktar att inte kunna hålla ut med mig så länge?
Ja så, här är telefon?
Till tingshuset; apparaten sitter i länsmansrummet.
(Paus.) Birger.
Siri. Birger.
Nej, det fans inte. -- -- -- -- Jag skulle helsa från Karl. Ah, ja så; tack.
Kan det vara underligt -- det! -- när man är ung och det spritter i fötterna bara man tänker på dans, -- -- -- och så få sitta ensam hemma!
Men jag har någonting åt min lille vän.
Har Nilla!
Siri. Nilla.
Nilla.
S i r i (torkar ögonen).
Nej, -- åh nej.
Hvad tycker ni om honom?
Han är fasligt barnslig till att vara aderton år, -- nästan värre än jag.
Ja, jag sade ifrån att jag kunde väl få plocka litet godt åt henne, efter som hon skulle sitta så ensam hemma. -- »Ju mer dess bättre«, sa häradshöfdingen.
Ni vill visst bra gerna att jag skall gå?
Ne -- -- -- åh nej.
Men jag är fyllad sjutton.
Han ville gerna kommit hit Då lofvar jag han skulle gjort stora ögon!
Skulle väl det! -- mot min egen lille vän.
Går ut och kommer strax in med läckerheterna.)
Se så; nu kan hon ta sig en bit när hon har lust.
(Börjar att ordna förfriskningarne.
Bjuder af assietterna, tager vinflaskan och sätter korkskrufven i.)
Fröken Idas fästman är kommen, -- flängande på ett ök som om hin vore efter honom.
S i r i (sätter flaskan).
S i r i (sitter och funderar).
Vill ni inte ha -- kaffe?
S i r i (reser sig).
B i r g e r (skrattar).
Ni gömde någonting innan jag kom?
S i r i (skrattar).
S i r i (triumferande).
Ni, -- arbeta?
Jo, jag lofvar hon blir glad!
Jag bad honom stiga upp i salongen, men han sade att han hellre ville gå hit in, så kunde han få någon att prata med.
(Har, medan hon talat, gömt undan förfriskningarne.)
-- Jag är wäl på sätt och vis presenterad? -- eller anmäld, rättare sagdt.
S i r i (helsar, generad).
Ja--a.
B i r g e r (i riddrägt).
B i r g e r (går fram till bordet).
Den är ju vacker, -- nästan som en karlstil. -- Nå, men det kunde ni väl inte hållit på med hela qvällen?
(De se på hvar andra, hålla på att skratta.)
Jo--o, -- nästan.
Nå, jag skulle ha -- hållit kalas.
Jag ber att ni betraktar mig som en gammal bekant.
(Forts.) ------------------------------------------------ Härmed följer en bilaga.
ILLUSTRERAD FAMILJ - JOURNAL. kantila qvarter bakom dem.
När de foro upp för Washingtongatan, sökte Eduard göra sig beredd på det värsta.
Framför hans hus stod doktor Kreiss' för honom välbekanta vagn.
Alldeles öfverväldigad af sinnesrörelse skyndade han upp för trapporna, öppnade häftigt dörren och stod plötsligen inför doktorn.
Läkaren visade sitt affärsmessiga lugn och likgiltighet.
»God morgon, herr Lindsay«, sade han.
»Det var illa, att ni inte anländt i rätt tid.« »Store Gud, doktor!
Är det möjligt?« stammade Eduard, medan tårarne kommo i hans ögon.
Doktorn gaf honom en egendomlig blick.
»Gå ni bara upp och helsa på er hustru och den lille«, sade han kort och taktfullt, och för sig sjelf mumlade han, medan Eduard försvann i trappuppgången: »Jag gläder mig på hans vägnar öfver att det är en pojke.« ------------ Siri.
Och så när de andra komma hem, så skall ni skratta och -- -- -- -- Ni vill väl inte sitta, och hålla kalas! -- som ett barn!
Tänk nu bara: -- en brasa der i kakelugnen, ett litet bord här, ni och jag på hvar sin sida, riktigt hemtrefligt, som om vi vore gamla bekanta och som om alla andra rest ifrån oss.
Men vi borde visst gå in i salongen?
S i r i (fortfar att ordna, läggerved i ugnen).
Se så, ha vi det inte trefligt?
Jul. Chr.
Gerson. ------ »Hvad äro stjernorna, den gyllne tropp?«
Så sporde jag en gång, när jag såg opp Och barnsligt häpnade vid himlens prakt.
»Gulddroppar, som på Skaparns drägt sig lagt!«
Så blef det, halft på skämt väl, då mig sagdt; Jag trodde det, jag var ett barn ju blott
Hvad äro stjernorna på himlens grund?
Så frågar jag ej mer i nattens stund, När med en blick på dem jag går till ro, Det verldar är som dem vi här bebo, Det säger mig min kunskap som min tro, Och tron bestyrkes af min kunskap blott
Hvad äro stjernorna, de stora, små?
Ett verk af Skaparns hand i rymder blå!
Hvarför? hvarmed? hvartill?
Från år till år
På himlens grund i nattens stund det står, Läs skriften der en hvar som det förmår!
Som barn, som man läs riktigt väl den blott
Utmärkt! -- Men ni är allt ledsen att Karl inte är jag?
(Räcker honom vinbuteljen.) i glasen).
B i r g e r (drar upp den och slår Siri.
»Välkommen till mitt ringa hem.« Skål!
Skål! -- Jo, ni förstår att lefva!
Nå, men när vi nu sitta så här i ro, så berätta mig litet om er sjelf.
Och -- -- -- -- Ja, jag vet ju rakt ingenting.
Jo -- »Siri« -- så sade Karl. Siri. Birger.
(Forts.) ------ Birger.
Men -- -- -- --
Snäll och förståndig! -- -- -- Var det någonting att skratta åt?
Nå, äro de snälla mot er här?
Siri. Ja.
-- det passar sig inte?
Jo, men -- -- -- -- Hvad?
Nej, det vet Gud jag inte gör!
Ja, -- fast inte är det som hemma ändå.
N:o 35 Birger.
Mamma hade inte varit annat än tjenstflicka, och pappas slägt tyckte illa om att han gifte sig med henne.
Karl och jag lekte alltid till samman. -- -- -- -- Jag var fjorton år när mamma dog, och pappa gick bort för ett år sedan.
Så var jag alldeles ensam, och farbror tog mig till sig, för jag hade ingenstans att taga vägen.
Se'n kan jag nog ta mig fram.
Ja. -- Ibland längtar jag så förfärligt efter att få komma ut i verlden.
Siri. Ja. -- Att sitta instängd på ett kontor, det är ändå inte att lefva. -- -- -- Men, -- det brukar jag inte tala om för någon.
Ja så, ni längtar ut i verlden?
Efter att få granna kläder och resa på baler, efter att bli förlofvad och ta emot presenter, efter att vara fästmö åt en och bli kurtiserad af de andra. -- -- -- Ja så, ni vet redan att sådant brukas, och att det är trefligare än att sitta på ett kontor! -- -- -- Ja visst, jag förstår.
Och så blir man fru och får appanage.
»De spinna icke och samla icke i ladorna« -- det göra fruarna aldrig -- »men icke Salomo i all sin prakt var härligare klädd än en af dem.« -- Detta är hvad qvinnorna mena med att komma ut i verlden.
Ja så, det är så ni vill ha det?
Ja så, -- tog det?
ILLUSTRERAD FAMILJ - JOURNAL. menniskor; och jag skulle vilja veta så mycket, och -- -- -- -- Ja; på ett kontor går den ena dagen precis som den andra; man blir lite ledsen när man får bannor, och man blir lite glad när man får beröm, men annars är det allt det samma.
Man blir aldrig riktigt ledsen och aldrig riktigt glad!
Och man vet att ingenting skall hända och att ingenting kan hända, utan bara att man blir en gammal, gammal nucka till sist.
För om det inte funnes de som äro rika, så skulle man inte känna sig så fattig och usel och eländig som man gör ibland.
Jag menar så urvuxen och ful och okunnig -- så, att man just vill krypa ned i ett råtthål.