Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I förra afseendet må erindras , att denna förändring skulle blott mångdubbla liquiderne, samt att det måste anses oformligt, om medel, som äro påräknade, anvisade och oundgänglige för Stats-Verkets utgifter, och hvilka, för sådant ändamål, uppbäras af en - administrationsgren, som står i närmaste sammanhang med Stats-Verkets förvaltning pä det hela, först skulle derifrån afievereras till ett Riksens Ständers Verk, som icke har att någon controll på Tull-styrelsens levererjngar iakttaga, och intet annat att med dessa medel utföra, än att, så fort de ingå, till ett annat Verk åter inlemna ; och i sednare tallet åter förekommer, att då missväxt eller andre inträffande händelser kunna verka, att ordinarie räntor och utskylder icke på rätta tider ingå, men de eventuela inkomsterne deremot, hvaribland Stora Sjö-Tullen är den vigtigaste, kunna på samma tid utfalla med öfverskott, så blir derigenom ett tillfälle, att med det sednare kunna uppehålla en tillfällig brist, under det rådrum lemnäs de skattskyldige, att småningom afbörda sina bidrag.
I förening med Stats-utgifternas behöriga gäng, skulle detta blifva en omöjlighet, om, efter en dylik zifferafskärning, som här åsyftas, ovillkorligen blott den förslagsvis påräknade delen af denna Statsinkomst skulle levereras till Stais-Contoiret, I7O Äng.
Cassör m. m. och öfverskottet, om något sådant inträffade, genast stadna i Riksgälds-Contoiret, Då Utslaget på det hela, af öfverskotter och brister, icke kan utrönas och bestämmas förr än andra året efter uppbörden, så saknades i ena fallet, anledning, att utan behörig utredning och verification, dessförinnan af Riksgälds-Contoiret kunna äska fyllandet af möjlig brist, ehuru de couranta utgifterne fordrade det, och för Kongl. Maj:t återstode då blott, att med ytterlig stränghet låta infordra resterne eller att sammankalla Rikets Ständer.
Uti det andra fallet åter, eller då Utslaget blefve ett öfverskott, som borie Riksgälds Contoiret tillfalla, så är det af ingen påföljd och ingen vigt, om detta öfverskott, först efter afslutet, komme Riksgälds-Contoiret tillhanda; då detta Verk, med inskränkta och, på allmänna förhållanden, litet verkande föremål, men deremot med ett illimiteradt Creditif på det Riksens Ständers Verk, sorn, efter deras egna beslut, bestämmer Rörelse-Capitalets qvantitet, ej har något verkligt behof af dessa möjliga öfverskotts-medel, i annan ordning än hittills; äfvensom fåfängt ville ådagaläggas, att någon verklig besparing eller förmån, i hvad fall som heldst, häraf skulle blifva en följd.
Att Stats-Contoirets vexelbehof skulle, gerom Riksgälds-Contoirets försorg, anskaffas, är för öfrigt en i alla afseenden obehörig omgång, och förslaget derom så mycket mera oväntadt, som Riksgälds-Contoiret numera, ge« nom utländska Skuldens godtgjorda belopp, Äng.
Cassör m. m. icke hm någon upphandling af vexlar, för sine egne utgifter, af nöden.
För anslaget af de i 63 §.
Regeringsformen omförmalde summor, finnas inga andra villkor föiesktifne, än att den ena skall vara tillgänglig, då Konungen, till Rikets försvar eller andra högst vigtign och angelägna ändamål, sedan hela Stats-Rådets tankar deröfver blifvit inhemtade, finner den vara oundvikligen nödig; den andia, att ur Riksens Ständers Bank, vid infallande krig, af Konungen lyftas, sedan han Stats-Rådet in pleno hört, och Riksens Ständer sammankallat.
Likväl hafva Riksens Ständer, i deras underdåniga Skrifvelse af den 17 November, om dessa 2:ne Creditiver, för det mindres begagnande tillagt ett nytt, förut alldeles okändt, villkor, nemligen, att de utomordentliga behof och föremål, i och för hvilka de summor , som deraf tagas, ansetts erforderliga, skola fullständigt uppgifvas, och en summarisk redovisning deröfver upprättas, på det, som orden lyda , Riksens Ständer eller deras Revisorer må jemnväl kunna deraf erhålla en ledning, till vinnande af nödig speciel kännedom om dessa medels användande, i hvarje särskildt fall.
Såsom villkor för sjelfva anslaget, kan Kongl. Majit icke erkänna något annat, än det Grundlagens 63 § innehåller; och hvad åter vidkommer uppgiften af behofven och redovisningen för medlens användande, så är något särskildt stadgande, i detta afseende så mycket mera öfverflödigt, som redovisningen för alla utgifter af denna art, i förening med 172 Ang.
Cassör m. m. Stats-Verkets öfrige Räkenskaper, aldrig varit undandragen Rikets Ständers eller deras Revisorers fullständiga kännedom, hvartill likväl det nu yrkade förbehållet lätteligen kunde gifva en lör villande anledning.
Det är till följe af ofvan anförda skäl, som Kongl.
Maj;t härmedelst i Nåder vill förklara Rikets Ständer: Att Kongl. Maj-.t, under närvarande förhållanden , icke medgifver Rikets Ständer eller deras Revisorer någon gransknings-rätt öfver andre Cassör och Räkenskaper, än hittills brukligt varit, med tillägg af de, i Kongl. Majits Nådiga Skrifvelse af den 28 Februarii (såsom motsvarighet för de, af Riksens Ständer, äskade, men uteblefne förtydligade föreskifter för deras Revisorer), uppräknade Tullverkets, Militiae-Boställs, Krigsmanshus- och SeraphimerGillets, från allmänna bidrag härrörande, fonder och räkenskaper:
Att Kongl. Majit, med stöd af 68 §:n Riksdags-Ordningens ordagranna lydelse, ej erkänner omfånget för denna granskning lagligen kunna utsträckas, vid hvarje Revision, utöfver 2;ne års afslutade Räkenskaper: Att Kongl. Majit icke kan gilla, och derföre ej, till vederbörandes efterrättelse utfärda, den af Rikets Ständer, i underdånig Skrifvelse af den 10 November iöreslagne nya Instruction för deras Revisorer af Stats-verket, men anser Instructionen af den 10 Junii 1812, till sin kraft och verkan, gällande;—Att med ändring af hvad 5 §. af denna Instruction innehåller, att Revisorernes Berättelse om Stats-Verket Äng.
Cassör m. m. 173 skall i Iliddarbus-Cancelliets
Archiv förseglad förvaras, tili nästa Riksdag, för att då till Riksens Ständer aflemnas, Kongl.
Majit i så måtto vill bifalla Rikets Ständers förslag, i afseende på denna berättelses tryckning och allmängörande, att detta, genom Kongl. Maj:ts Nådiga försorg, kommer att ega rum i förening med de Ämbetsverks svar och förklaringar, emot hvilka Revisorernes anmärkningar blifvit rigtade:
Tullmedlens afleverering till Riksgälds-Contoiret, såsom en i Dess administrerande myndighet ingripande och för öfrigt till onödig omgång ledande åtgärd; i följd hvaraf Riksgälds Contoirets uppköp af vexlar, för Stats - Contoirets behof, skulle förfalla; Och slutligen, att Kongl. Majit, i afseende på Creditivernes begagnande och redogörelsen derföre, skall noga iakttaga hvad 63 och Ö4§§.
Regeringsformen, samt 30 och 68 §§•
Riksdags-Ordningen , i detta afseende, föreskrifva, utan medgifvande af sådana villkor och föreskrifter, som deremot kunna vara stridande.
Om hvilket allt Kongl. Majit skall låta nödige befallningar till Vederbörande Ämbetsverk, i hvad dem rörer, i Nåder utfärda.
G. af Wetterstedt 174 Äng. förkl. ii/v- 5 §• uri a 5 Cap. IVlissz. B. m. m. N:o 48* Kongl.
Maj.ts Nådiga Proposition till Riksens Ständer, angående förklaring öfver 5 §. uti 25 Cap. Rättegångs-Balken samt 4 $ nti 3:dje Capitlet Missgernings-Balken ; Gifven Stockholms Slott den 9 Ma/ 1823- Uti Skrifvelse af den 12 Februarii innevarande år har Kongl. Majrts och Rikets Gotha Hof-Rätt i underdånighet hemställt, att, i anseende dertill, att så väl ibland de under HofRätten lydande Under - Domare, som äfven ibland Hof-Rättens Ledamöter skiljaktiga meningar uppstått, dels huruvida mål angående ansvar för den, som kommer drucken i Kyrka eller der Gudstjenst hålles, eller eljest gör der oljud och förargelse, böra underställas HofRättens pröfning, dels ock huruvida, jemte de i Lagen lör omförmälde förbryteser utsatte böter af 25 Daler, särskild påföljd borde åläggas för Sabbatsbrott, då förbrytelsen sker å Sön- eller Helgedag, en förklaring öfver Lagens rätta förstånd i dessa ämnen kunde till allmän efterrättelse varda medddd.
Vid öfvervägande häraf, har Kongl.
Majit, hvad angår den första frågan eller huruvida Under-Rätts Beslut i mål rörande den förbry. telse, att någon kommer drucken i Kyrka eller der gör oljud och förargelse, böra Hof Rätts pröfning undersällas, fnnnit, att, enär omför.
Äng. fiirkl. öfv. 5 §, uti 2 j Cap. Missg.
B. m. m. 175 malde förbrytelse icke är upptagen ibland de uti 25 Cap. 5 §.
Rättegångs-Balken uppräknade Underställningsmål, deraf äfven bör följa, att Utslag rörande så beskaffad förbrytelse icke eller skola Hof-Rätts piöfning underställas; och beträffande åter den andra frågan, eller huruvida särskilde Sabbatsbrotts-böter böra åläggas den, som begär nu ifrågavarande förbrytelser, eller skola inbegripas i det srörre ansvar af 25 Dalers böter, Lagen derföre bestämmer; så har hos Kongl. Maj;t i betraktande kommit, att ett i Lag utsatt mindre ansvar ej kan anses inbegripet i det större, utom i det fall, att det större är det högsta, som Lagen bestämmer: att den, som begär brott å Helgedag, är, enligt Lag, skyldig till särskildt ansvar för Sabbatsbrott: att den, som är drucken ä Söcknedag under Gudstjenst, är förfallen att böta 25 Daler och att, om den , som berndes med enahanda förbrytelse å Helgedag, pliktade endast nyssnämnde summa , skulle förbrytaren ej komma att vidkännas något ansvar för Sabbatens ohelgande; och har Kongl. Majit på dessa skäl ansett med en rätt tolkning af Ligen öfverensstämma, att särskilde Sabbatsbrottsböter böra tillämpas.
Dä likväl vid Domstolarne skiljaktige meningar uppstått i afseende å tillämpningen af Lagen i dessa fall, vill Kongl. Maj:t i Nåder föreslå Riksens Ständer, att en förklaring öfver 5 § uti 25 Cap.
Missgernings-Balken må, i enlighet härmed, utfärdas.
De uti Högsta Domstolen och Stats-Rådet, 176 Ang. förkl. öfv 5 §. uti 25 Cap. Missg.
B. m. m. vid förehafvande af detta ärende, förde Protoco!l bifogas och Kongl. Majit förblifver Riksens Ständer med ali Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. CARL JOBAN. G. Nordenstolpe.
Utdrag' af Protocollet öfver JustiticCÄrender, hållet på Stockholms Slott d. 9 Maj 1823 > inför Hans Maj-t Konungen uti Stats-Rädet, I N ä r v a ro af: Hans Excellence , Justidae-Stats-Ministern m. m.
Hans Excellence, Stats-Ministern för Utrikes Ärenderne m. m.
Hr Grefve von Engeström.
Hans Excellence, Stats - Rådet m. m.
Hans Excellence, Stats-Rådet m, m. Heri Grefve Mörner.
Hans Äng. förkl. öfv. 5 §. uti 25 Cap. Rätteg.
B.m. m. 177 Hans Excellence, Hof-Cancelleren m. m.
Justitias
Råderne: Torén.
Tillförordnade Justitiae-Cancelleren, RevisionSSecreteraren Bergenschöld.
Tillförordnade Föredraganden, Expeditions.Secreteraren Nordenstolpe anmälte i underdånighet:
Götha Hof-Rätts underdåniga skrifvelse af den 12 sistlidne Februarii, hvaruti, under förmälande, att icke allenast olika omdömen hos Domare visat sig, huruvida mål, angående ansvar för den , som kommer drucken i Kyrkan eller der Gudstjenst hålles, eller eljest gör der oljud, böra underställas Hof-Rättens pröfning samt huruvida, jemte de i Lagen för omförmäldte förbrytelser utsatte Tjugufem Dalers böter, särskild påföljd bör åläggas för Sabbatsbrott, då förbrytelsen sker å Söndag eller Helgedag, utan ock ibland Hof-Rättens Ledamöter olika tankar härom uppstått, i underdånighet hemställes, om icke, lill vinnande af likhet i domsluten, i nåder måtte lemnäs till allmän efterrättelse, förklaring öfver Lagens rätta förstånd i dessa ämnen.
Öfver hvilken underdåniga hemställan Kongl. Majit, genom Nådig Remiss den 21 sistlidne Martil, täckts infordra Högste Domstolens underdåniga utlåtande, hvilket na blif-, vit afgifvet, deruti Högste
Domstolen, på ani förda skål, yttrat: att Utslag, rörande den för iBiA* », Rikt.
Pr »t, 1, Sand. *8*1, 2;a tftanä, ** 178 Äng. förkl. öfv. 5 §. uti 15 Cap. Riilttg.
B. m. m. brytelse att komma drucken i Kyrkan eller der göra oljud och förargelse, icke borde HofRättens pröfning underställas j samt hvad angick frågan , huruvida särskildte
Sibbatsbrottsböter böra åläggas den som begår ifrågastälde förbrytelse elier skola inbegripas i det större ansvar af Tjugufem Dalers böter, Lagen härföre bestämmer, ansåg Högste
Domstolen sig böra i underdånighet hemställa, att en förklaring måtte utgå, så att de i 6 §. 3 Cap.
Missgernings-Balken föreskrefne böter för Söndagens ohelgande iua ådömas den, som begår de i 4 §. nyssnämnde Cap och Balk omtaldte förbrytelser å Sön- och Högtidsdagar.
Hans Excellence Herr Grefven och Justitiae-Stats-Ministern yttrade sig: ”Uti i:sta puncten af Högste Domstolens utlåtande instämmer jemväl jag, ehuru jag funnit af Kongl. Brefvet den 17 Augusti 1738 > att man redan den tiden, endast några år efter den nya Lagens utfärdande, vanligen understälde sådane mål Hof-Rättens pröfning.
Deremot är jag af skiljaktig tanka i den andra frågan eller om de i 6 §. af 3 Capitlet Missg.
Balken för Sabbatsbrott utsatte särskilde böter böra tilläggas den i 4 §. af samma Cap. stadgade plikt, enär de der nämnde förbrytelser inträffa på Sön- eller Högtidsdagar.
Mina skäl äro: 1:0
Att 3 Cap. Missgemings-Balken, hvars rubrique är om Svordom och Sabbatsbrott och hvars egentliga föremål är lika med den del af 18 Cap. samma Balk, som handlar angående Kyrkofrid, att stadga eo särskild ans var jg - Ang. förkl. öfv. 5 §. uti 95 Cap Rättsg. B. m. m.
I79 het för brott, hvilka strida emot helgden af Sabbaten och den allmänna Gudstjensten, har, till vinnande af detta föremål, gjort vissa gradationer i bestraffningen, allt efter desse brotts särskilda beskaff nhet och således i 1 §. stadgat 40 Daler Siifvermynt böter för Eder och svordomar vid Gudstjensten, i 4 §. stadgat 25 Dalers böter för den, som kommer drucken i Kyrka eller der Gudstjenst hålles eller eljest gör der oljud och förargelse, — i 5 §. stadgat 50 Dalers böter för den, som går drucken eller oskriftad till Nattvarden, eller då han af Presten är varnad derifrån, samt ändtligen i 6 §. att den, som begår brott å Söneller Högtidsdagar, skall plikta 10 Daler och för gerningen särskildt 111. m.
Då desse gradationer blifvit faststälda utan att i 1,4 och y §§. skillnad blifvit gjord om det der nämnde ohelgande af Gudstjensten skett på Söndag eller Söcknedag, och utan anvisning på den 6 §., anser jag Lagen, i den sistnämnde §., hafva endast afseende på, att, för Sabbatens helgd skull, stadga en tillökning i straffet för alla andra brott, som på sådane dagar begås och icke i dessa Capitel nämnas. 2:o Instämmer denna tolkning icke endast med den, sorn Högste
Domstolen i sednare tider flere gånger antagit, utan ock med innehållet af ofvanåberopade 1738 års Kongl. Bref, deraf finnes, att personer som, för begge i 3 Cap. 4 §.
Balken omtalte förbrytelser, blifvit dömde, pliktat blott 50 Daler Siifvermynt, utan att fråga blifvit väckt om Sabbatsbrotts-böters tilläggning efter C I RO Äng, fork!, lifv. 5 §. uti 2 5 Cap. Riitttg, B. m. m. men eodast om särskilda fylleri-böter, enligt Kongl. Förordningen den 17 April 1733 borde äga rum. 3:0 Atr Kongl. Förklaringen af den 23 Marrii 1807, 43 §. 16 Momentet innehåller, att, med Gudstjenst, hvarom talas i 3 Cap. 4 §. begripes sjelfva den förrättning, då Församling och vederbörande Frest sammaotrndt samt dervid, med bön, sång eller predikan, begå sin andakt; begår åter någon omförmälde förbrytelse i Kyrka vid något annat tillfälle eller då Gudstjenst ej hålles, figge i tväböte emot hvad Lagen ä slika förbrytelser eljest utsätter; har sistnämnde förbrytelse skett å Sön- eller Helgedag, medan Sabbaten änru är inne, vare dessutom förfallen till böter för Sabbatsbrott efter 1 §. i detta Capitel.
Detta stadgande synes mig tydligt ådagalägga, att Sabbatsbrotts-böter endast ega rum i sistnämnde händelse, eller då det svårare i 3 Cap. 4 §. utsatte ansvaret för Sabbatens ohelgande ej inträffar. 4:0 Att Kongl. Förordningen mot fylleri och dryckenskap af den 24 Augusti 1813, se. dan den stadgat ansvar för fylleri i allmänhet och itererade sådane förbrytelser, vidare i 2 §. 3 Mom. väl innehåller, att 3 Cap. 4 §.
Missgeroings-Balken bör tillämpas dessutom för fylleri i Kyrkan, men ej, att vid sådant tillfälle de i 6 §. af samma Cap. stadgade Sabbatsbrotts-böter skola ega rum. 5:0
Att i händelse Sabbatsbrotts-böter borde tilläggas det i 3 Cap. 4 §.
MissgerningsBalken utsatte ansvar, sådant äfven borde iakt - Äng, fark!, öfv. 5 §. uti 2 y Cap. Ratteg.
B. m.m. igr tagas både i anseende till förbrytelser, hvilka äro, på sätt ofvan anfördt är, nämnde i 1 , 4, y §§. af samma Cap. utan äfven, då Frest för fylleri i tjensten skall, enligt 1813 års Förordning , mista Ämbetet, eller dä förbrytelser mot Kyrkofriden under Gudstjenst samt i eiler utom Kyrkan ske, som upptages i ig Cap. Missgernings-Balken och der med hårdare bestraffning belägges, än Lagen eljest för enahanda brott utstakar; men, mig vetterligt, har sådant icke blifvit satt i fråga.
I anseende till detta allt och då efter min tanka, förekommer, att Gudstjenst bör betraktas lika helig, ehvad den hålles på Sabbat eller Söcknedag samt brott mot dess helgd i begge händelserne voro af enahanda beskaffenhet, tillstyrker jag i underdånighet den Förklaring, att de i 6 §. af 3 Cap.
Missgernings-Balken särskildt utsatte
Sabbatsbrotts-böter icke ega rum vid tillämpning af det i 4 §. samma Cap. stadgade svårare ansvar.”
Häruti instämde Stats-Rådets Öfrige Ledamöter. Justitiae-Rädet
Torén förklarade sig vara af samma tanka som Hans Excellence Herr Grefven och Justitiae-Stats-Ministern. Justitiae-Rådet Manmrstam, som deltagit i Högste
Domstolens underdåniga yttrande, åberopade detsamma.
Tillförordnade Justitiae-Cancelleren instämde så mycket heldre i det slut Hans Excellence Herr Grefven och Justitiae-Stats-Ministern tillstyrkt, som den föreslagne Lagförklaringen vöre i likhet med det sätt, hvarpå tillförordnade Justitiae-Cancellerea, såsom Domars til - *82 Ang.förkl. öfv. 5 §. uti 35 Cap. Rätteg.
B. m. m. lämpat Lagenj och den, så vidt ban kände, hittills varit allmänt tillämpad.
Majrt täcktes i Nåder bifalla hvad Högste
Domstolen i underdånighet härutinnan yttrat och befallte, att, i enlighet dermed, Pro. position till Rikets församlade Ständer skulle afgå.
Ex ProtocoIIo R. von Langenberg.
Transwtit af Protocollet ofver JustititfAr ender, hållet uti Kongl. Maj.ts Högste Domstol d. II April 1823.
Närvarande: Justitise-Råden:
Grefve Hamilton, Friherre Kurck. Noréus.
JWannerstam.
Tillförordnade Föredraganden, Protocolls-Secreteraren Nordenstolpe föredrog i underdånighet : Götha Hof-Rätts underdåniga Skrifvelse af den 12 sistlidne Februarii, hvaruti, under förmälande, att icke allenast olika omdömen hos Under-Domare visat sig, huruvida mål angå - Ang. förkl. öfv. 5 §. uti 8 J Cap.
Rätteg. B. m. m. 1 8j ende ansvar för den, som kommer drucken i Kyrka eller der Gudstjenst hålles, eller eljest gör der oljud, böra underställas Hof.Rättens pröfning, samt huruvida, jemte de i Lagen för omförmalde förbrytelser utsatte Tjugufem Dalers böter, särskild påföljd bör åläggas fcr Sabbatsbrott då förbrytelser sker å Söndag eller Helgedag, utan ock ibland Hof-Rättens Ledamöter olika tankar härom uppstått, i underdånighet hemställes, om icke, till vinnande af likhet i Domsluten, i Nåder måtte lemnäs till allmän efterrättelse, förklaring öfver Lagens rätta förstånd i dessa ämnen.
Föredraganden anmälte, att vid underdånig föredragning af detta ärende i Stats-Rådet den 21 nästlidne Martii, Kongl.
Majrt täckts i Nåder velat hafva häröfver inhemtat Högsta
Som den förbrytelse, att komma drucken j Kyrka eller der göra oljud och förargelse, icke finnes ibland de uti 25 Cap. 5 §.
Rättegångs-Balken uppräknade underställningsmål; så fann Högsta Domstolen deraf följa, att Utslag rörande berörde förbrytelse icke elier borde Hof-Rältens pröfning underställas.
Hvad åter angick frågan, huruvida särskilde Sabbatsbrotts-böter böra åläggas den, som begår nu ifrågavarande förbrytelse, eller skola innebegripas i det större ansvar af ay Dalers böter Lagen härföre bestämmer; så ehuru 16 Mom. i 43 puncten af Kongl.
Förklaringen den 23 Martii 1807, gåfve anledning dertill, att särskilde Sabbatsbrotts-böter icke borde ega rum, hvilken tolkning, såsom inne - 184 Äng. föril, öfv. 5 §. uti 2 5 Cap. Rätteg.
B. m. m. fattande en lindrigare mening, jemväl blifvit tillämpad, likväl då nu fråga är om en förklaring af sjelfva Lagen, fann Högste
Domstolen böra komma i betraktande: att, enligt Lagens grund, det mindre ansvaret icke kan anses inbegripet i det större, utom i det fall att det större är det högsta, som Lagen bestämmer, såsom der den brottslige gjort sig skyldig att mista lifvet eller undergå högsta kroppsstraff, och således icke kan lämpas till förevarande händelse, der förbrytelsen kan med penninge-böter försonas: att den, som begår brott å helgedag, är enligt Lag skyldig till särskildt ansvar för Sabbatsbrott: att den, som är drucken å Söknedag under Gudstjenst, är förfallen att böta Daler; och att, om den, som beträdes med enahanda förbrytelse å Helgedag, pliktade endast nyssnämnde summa, skulle förbrytaren i sådant fall icke komma att vidkännas något ansvar för ohelgande af Sabbaten, som Lagen likväl särskildt bestraffar; Och ansåg Högste
Domstolen sig allt derföre böra i underdånighet hemställa, att i öfverensstämmelse härmed en förklaring måtte utgå, så att de i 6 §.3 Cap. Missgernings-Balken föreskrifne böter för Söndagens ohelgande må ådömmas den som begår de i 4 §, nyssnämnde Capitel och Balk omtalte förbrytelser å Sönellcr Högtidsdagar.
Om den Allmänna Fångvården. l8f N:O 49.
May.ts Nådiga Proposition till Rikets Stander, om den allmänna Fångvården.
Gifven Stockholms Slott den 31 Julii 182.3- Sedan Kongl. Majit funnit nödigt förordna en Committé, som hade att föreslå hvilka förbättringar uri Fångvården i allmänhet kunde ega rum, så har bemälde Committé uti afgifvet betänkande i underdånighet hemställt bland annat, att till förekommande af ds våldsamheter och djerfva rymmngs-företag, som i synnerhet i senare tider blifvit af fångar föröfvade, Vaktkarl eller fångförare, som har en fånge under sin vård, i den händelse han söker be. reda sig tillfälle att rymma och, efter erhållen anmaning, icke afstår ifrån försöket, må lemnäs rättighet att skjuta å honom.
Vid öfvervägande af detta vigtiga ämne har hos Kongl. Majit i betraktande kommit, hurusom, då erfarenheten visat, det rymningar ofta blifvit verkstälde, ej blott genom föröfvadt våld, utan merendels sålunda, att då fångar varit på arbete under betäckning af en tnan för 2:ne, eller vid fångtransporter, en person fört fyra å fem fångar, samt en af dem begifvit sig på flykten, bevakningen ej kunnat lemna tillsynen å de öfrige, för att efterspana den flyende, dot är af särdeles vigt, att den, som har en fånge under sin vård, då han, ä ena sidan, är underkastad ett svårt ansvar, om fången rymmer, å andra sidan, må försättas i 186 Om den Allmänna Fängvärdeu. tillfälle, att i alla möjliga fall kunna fullgöra denna sin skyldighet.
Hvar och en, ehvad han är för brott redan dömd till ansvar, eller endast tilltalad, som blifvit öfverlemnad i fängslig! förvar, är äfven skyldig att underkasta sig detta tvång, och med allmänna säkerhetens fordran öfverensstämmer, att honom betages tillfälle att undankomma samt begå nya brott, hvilket merändels vid dylika händelser plägar inträffa.
Ibland de mest kraftiga medel att förekomma rymningar skulle det onek. ligen vara, om vaktkarl lemnades rättighet att skjuta å en flyende, och det berodde likväl alltid å fången att undvika eller blottställa sig för detta äfventyr.
Lagens stadgande i 29 Cap. 1 §.
Balken, att den, som far efter att fånga den, som lagligen gripas må, slår eller skjuter åt honom eller dem honom värja vilja, och annor kommer i misshugg samt får der död af, och sådant pröfvas emot hans vilja och uppsåt skedt vara, skall endast böta VådaBot 20 Daler, synes jemnväl gifva anledning dertill, som skulle Lagstiftarens mening hafva varit, att den rättighet för vaktkarl, hvarom nu är fråga, vore honom medgifven, ehuru sådant i Lagen icke är bestämdt uttryckt.
Med rättigheten för vaktkarl att skjuta ä fånge, sorn vill rymma, kan äfven förenas en menskligare behandling för fångar i afseende å deras fängslande, än eljest till förekommande af rymning kan vara af nöden.
Majit har dessutom föreställt sig, att begagnandet af rättigheten att skjuta, alltför sällan bör komma i fråga, utan att blotta kännedomen derom, att denna Om den Allmänna B ängvärden.
187 rättighet är vaktkarl lemnad , ofta skall afhålla från rymnings-försök.