Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidare hemställde Högsta Domstolen, dels att, i händelse ny lag för inrikes och utrikes vexlar antages, ej mindre vexelstadgan den 21 Januari 1748 samt hithörande författningar och Kongl, bref, nemligen förordningen den 12 Juni 1816, Kongl, kungörelserna den 7 Augusti 1816 och den 7 Maj 1817, Kongl, brefven dea 5 November 1817 och 22 Mars 1821, samt Kongl, kungörelsen den 27 Augusti 1828, än äfven lagen för inrikes vexlar den 20:de Maj 1835, mätte upphäfvas, dels ock att, till undvikande af förvecklingar, som kunna uppkomma genom för hastig till— lämpning af de nya stadganderne, någon viss tid från den nya lagens kungörande måtte bestämmas för dess trädande i verksamhet, och att sådant kungörande måtte ske på en dag öfver liela riket.
Då i ofvannämnde förslag icke igenfinnes hvad 1748 års vexelstadga och öfriga angående vexelrörelsen utkomna författningar innehålla rörande mäklares befattning, men dessa tjenstemän fortfarande torde komma alt om biträde i vexelhandel anlitas, hvarvid, i händelse förslaget antages såsom lag, andra föreskrifter i följd deraf kunna finnas af nöden, än som innefattas i det förslag till ordning för Handels- och Skeppsmäklare, hvilket år 1836, af dåvarande stats-sekretaren för handels- och finans-ärenderne blifvit till Kongl. Maj:ts pröfning liemstäldt, och hvaröfver Högsta Domstolen, till åtlydnad af Kongl. Maj:ts nådiga befallning den 14 Juni 1838 afgifvit underdånigt utlåtande; ansåg Högsta
Domstolen sig böra hemställa, att, derest ny vexellag blifvit utfärdad, samtididigt dermed må fastställas serskild mäklare-ordning, innehållande, i afseende på sagde tjenstemän» åtgärder för vexelhandcln och öfrige tjenstcpligter, de reglementariska och andra föreskrifter, som finnas erforderliga.
I sistnämnde hänseende var likväl Justitie-rådet Alexandersson skiljaktig, och trodde nu ifrågavarande lagstiftning ej stå i det sammanhang med frågan om ny Mäldare-ordning, att utfärdandet af ny vexellag behöfde uppskjutas af sådan orsak.
Ex Protocollo, F. Edelstam..
Maj'.t a Md.
Proposition, Ä:o 69. 51 Utdrag af Protokollet öfver Justitie-departements-ärenden„ hållet inför Hans M:t Konungen i Stats-rådet den 22 Jpril i85i.
I närvaro af: Hans Excellens, Justitie-Statsministern, Herr Grefve Sparre, Hans Excellens, Stats-ministern för Utrikes Ärendena, Herr Frih. Stjerneld; Stats-Råden:
Fåhraus, von Hohenhausen, Wallensteen, Gunther, Genberg, Gripenstedt och Grefve von Platen.
Hans Excellens herr Justitie-stats-ministem anmälte i underdånighet lagberedningens på Kongl. Maj:ts nådiga befallning utarbetade förslag till gemensam lag för både inrikes och utrikes vexlar, öfver hvilket förslag, som med tillhörande motiver blifvit tryckt, och hvaraf ett exemplar finnes detta protokoll bilagdt, Högsta domstolen infordradt underdånigt utlåtande afgifvit.
Sedan Hans Excellens redogjort för lagförslagets innehåll, upplästes Högsta domstolens berörda utlåtande af den 14 sistlidne Februari, så lydande:
(Se Högsta domstolens protokoll).
Efter det de sålunda i Högsta domstolen framställda anmärkningarne hvar för sig blifvit föremål för öfverläggning och kommit under öfvervägande, yttrade 52 Kongl. Maj:ls Nåd.
Proposition, N:o C9.
Hans Excellens herr Justitie-stats-ministern, att han med instämmande till vissa delar i hvad af Högsta domstolen eller dess flesta ledamöter blifvit anmärkt, derjemte för egen del funnit anledning förekomma till åtskilliga andra erinringar emot lagberedningens förslag, hvilket han alltså ansåg böra förändras och rättas i följande punkter. l:o.
På de af Högsta domstolens flesta ledamöter anförda skäl borde ett serskildt kapitel om vexelköp med de bestämmelser nämnde ledamöter föreslagit, i lagen intagas och samma kapitel blifva i ordningen det andra, äfvensom i sammanhang härmed 96 § i förslaget borde utgå. 2:o.
För att fjortonde § jemförd med den 33:dje, skulle kunna anses upp fylla sitt ändamål, att betrygga svenska vexelgäldenärer mot äfventyret af en alltför länge fortfarande ansvarighet för så kallade sigtvexlar, vore väl, på sätt Högsta domstolens flesta ledamöter anmärkt, angeläget, att den i 14 § bestämda preskriptionstid för så beskaffade vexlars förevisande hos trassaten finge tillämpning jemväl på utrikes ifrån dragne vexlar, som här i landet blifvit indosserade; men då, enligt vexelrättens natur, hvarje vexelgäldenär är pligtig att ansvara för sin ingångna förbindelse, oberoende af den ansvarighet, som af öfriga vexelgäldenärerua kan utkräfvas, och en öfverlåtares ansvarsskyldighet således i alla händelser syntes böra mötas efter lagen i det land, der öfverlåtelsen skett, fann Hans Excellens sig icke kunna instämma med Högsta domstolens flesta ledamöter om behofvet af serskildt stadgande för det fall, att öfverlåtelse i Sverige skett af vexel, som blifvit dragen från ett land, der lagen tillläfveniyrs kunde bestämma en kortare preskriptionstid för vexelns förevisande, helst der svenska öfverlåtaren ändock hade tillfälle att skydda sig mot allt äfventyr af ett dylikt förhållande genom begagnande af den honom medgifna rättigheten att i sin öfverlåtelse sjelf förordna om annan förevisningstid, än den af svenska lagen i allmänhet betämda.
På grund häraf skulle 14 § 1 mom. lämpligast kunna erhålla följande lydelse:
„Är vexel ställd att betalas viss tid efter uppvisandet; då vare innehafvaren, vid förlust af sin vexelrätt mot öfverlåtare och vexelgifvaren, om de i Sverige bo, skyldig att vexeln till godkännande förevisa inom tid, som dertill i vexeln föreSkrifven^är, eller, der serskild föreskrift derom saknas, inom tre månader från ut - Kongl. Majlis Md.
Proposition, Nio 69.
53 gifningsdagen om vexeln är dragen från en på annan inrikes ort, inom sex månader om den är dragen från eller på någon utrikes i Europa belägen ort, inom ett år om den är dragen från eller på någon ort utom Europa, med undantag af de å andra sidan Goda Ilopps-udden eller Cap Horn belägna orter, och inom aderton månader om den är dragen från eller på någon af sistnämnda orter.11 3:o.
Med afseende å hvad Högsta domstolen vid 15 § anmärkt, och då samma § äfven med den föreslagna förändring i redaktion till likhet med 10 § i nu gällande inrikes vexellagen, hvarken syntes höra under vexelrätten, eller innefattade annat, än hvad allmänna lagen redan stadgade för syssloman, borde 15 § ur förslaget helt och hållet utgå. 4:o.
Då det i 23 § intagna nya stadgande om skyldighet för hvar och en, på hvilken vexel blifvit dragen, att densamma godkänna, så framt lian, när godkännandet äskas, innehar tillgång, som vexelgifvaren är berättigad att å vexelns förfallotid utfordra, lätteligen skulle kunna af fordringsägare begagnas såsom medel att tvinga sina galdenärer till strängare betalningsvilkor, än de sig åtagit, fann Hans Excellens betänkligt att tillstyrka antagande af ett så beskaffadt stadgande, och ansåg alltså nämnde § i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad hittills varit föreskrifvet, böra inskränkas till följande lydelse:
„Vägrar den, å hvilken vexel blifvit dragen,.att densamma godkänna, ändå att han gifvit lof till vexelns utställande; vare då skyldig till ersättning för den kostnad och skada, vexelgifvaren genom sådan vägran tillskyndas.* 5:o.
Till förenklande af redaktionen i 28 §, utan att minska tydligheten eller fullständighet en af dess innehåll, kunde denna § erhålla sådan lydelse:
„Ej må man fordra säkerket af öfverlåtare sedan den af vexelgifvaren ställd blifvit, eller af sednare öfverlåtare, då den af föregående öfverlåtare ställd är, så framt det ej vises, att den redan ställda säkerheten ej är tillräcklig.11 6:o. l>å vexelinnehafvaren begagnar den i 29 § honom lemnade rättighet att före vexelns förfallotid i återgångsväg söka betalning i stället för säkerhet, fordrade rättvisan, att den betalande får njuta afdrag å vexelsumman för ränta derå under den tid, som vid liqviden ännu kan återstå till vexelns förut bestämda förfallotid, på sätt 1748 års vexelstadga jemväl innehölle* Hvad härom funnes intaget i 54 Kongl. Moj:Is Nid. Proposition, N.o 69. 44 § af Lagberedningens förslag, med hänsyn endast till vexlar i utländskt mynt, borde derföre, såsom allmän regel för alla vexlar, intagas i 29 §, och slutet deraf erhålla följande förändrade lydelse: — — »S tån de honom fritt att af den eller dem, som skolat säkerheten ställa, genast fordra betalning för vexeln ut, jemte provision och kostnadsersättning, som i 44 § sägs: njute dock den betalande i detta fall afkortning å vexel summan för ränta derå, efter fem för hundrade om året under den tid, som vid li qviden kan återstå till vexelns förut bestämda förfallotid.“
Och borde i sammanhang härmed i 30 § orden: »såsom hade protest för bristande betalning skett®, utbytas mot orden: »med vilkor, som i 29 § sagde äro.® 7:o.
Jemte det redaktionen i 34 § »yntes hafva blifvit i någon mån inveck lad och förvillande derigenom, att ordet »förfallotiden® icke på alla ställen, der det i § förekomme, betecknade samma tid, vore det jemväl nödigt, vid jemförelse af 34:de, 35:te och 44:de §§, att tillse, huruvida de af Lagberedningen antagna grunderne för kursberäkning, då vexel i utländskt mynt skall med inländskt betalas, kunde såsom fullt giltiga och ändamålsenliga anses.
I likhet med hvad hittills varit stadgadt, innchölie förslaget olika beräkningsgrunder, då betalningen erlägges af godkäunaren eller af någon bland öfriga vexelgäldenärer.
I förra fallet fastställdes såsom norm den vid förfallotiden gällande kursen, och vid det sednare den kurs, som gälde vid vexelns utgifvande, dock med iakttagande i båda fallen af vissa undantagsfall, i hvilka beräkningen egde rum efter den kurs, som gäller, när liqviden sker.
Men detta system vore icke allenast i tillämpningen inveckladt och förenadt med åtskilliga svårigheter, serdeles då betalningen utsökes hos någon bland öfverlåtarne, utan det hvilade äfven på den i sjelfva grunden felaktiga principen, att, vid anställd återgåugstalan, vexelköpet skall anses återgånget och håfvet.
Då vexelinnehafvarens rätt, ehvad han vänder sig mot godkännaren eller annan vexelgäldenär, alltid måste vara densamma, nemligen att utfå det utländska myntet, hvarå vexeln lyder eller dess dåvarande fulla värde i annat mynt, syntes det vara både lämpligare och mera rättseuligt att, såsom allmän regel, fastställa, att betalningen skall erläggas efter den kurs, som gäller, när liqviden sker, och att såsom undantag härifrån bestämma skyldighet för den, genom hvars försummelse liqviden kan hafva blifvit fördröjd utöfver rätta förfallotiden, att stå risken af kursens stigande eller fallande under ti - Kongl.
MajtCs Md.
Proposition, K.-o 69. 55 den.
Med tillämpning häraf på såväl vexelinnehafvare, som godkännaren och öfriga vexelgäldenärcr, ansåg Hans Excellens sig alltså för ofvannämnde §§ böra föreslå följande förändrade redaktion: 34 §.
„Vexel skall betalas i det myntslag, hvarå den lyder.
Är det mynt inom landet ej gångbart; då må vexelsumman gäldas uti inländskt mynt efter det värde, som å den ort, der betalningen erlägges, eller närmast derintill belägna vcxelplats, för det utländska myntet gäller, vid den tid liqviden sker, enligt vexelkurs för vexlar, som lyda å betalning vid uppvisandet, eller, om sådan vexelkurs saknas, enligt vexelkursen för vexlar, som äro ställde att betalas viss tid efter utgifvandet, med tillägg i thy fall af ränta under sagda tid efter fem för hundrade om året." 35 §.
„Är förfallotid inne — full ersättning.
Skall betalning ske efter ve xelkurs, och har den fallit, sedan vexeln godkännaren till betalning förevistes; varde den kurs beräknad, som gälde när förevisandet skedde.
Har innehafvaren dröjt med vexelns förevisande och kursen derunder stigit; njute han ej högre kurs till godo, än den, som gälde vid förfallotiden.“ 44 § 2 mom.
„Är vexeln ställd i utländskt mynt; gånge med betalningen deraf i inländskt mynt, som i 34 § sagdt är, dock att, i händelse kursen efter vexelns förfallotid fallit, betalningen skall erläggas efter den kurs, som då var gällande.“ 8:o.
Ehuru stadgandet i 38 § öfverensstämde med hvad i en del utländska vcxellagar funnes föreskrifvet, ansåg Hans Excellens likväl, på de af Högsta
Domstolens flesta ledamöter anförda skäl, och enär en dylik föreskrift, enligt sakkunnige personers intyg, skulle innefatta ett för vexelrörelsen obeqvämt band på rättigheten att öfverenskomma om tidigare betalning, än i vexeln blifvit utsatt, denna § böra utgå. 56 Kongl. Maj ris Nåd.
Proposition, lY:o 69. 9:o.
Beträffande den i 42 § stadgade skyldigheten att man ifrån man underrätta närmast föregående vexelgäldenär om vexelns utebiifna betalning, så enär ett underlätet fullgörande af denna skyldighet, ändock icke skulle kunna hindra vexelns innehafvare att om betalningen hålla sig till hvilken af gäldenärerne han behagade, samt vid sådant förhållande fördelen af berörde stadgande, enligt hvad sakkunnige personer intygat, icke skulle kunna anses uppväga olägenheterna af den mängd skadestånds-processer, som deraf kunde föranledas, serdeles med hänseende till svårigheten att i hvarje fall kunna styrka, det den med posten afsända underrättelsen till rätter man framkommit, syntes hela detta stadgande destoheldre böra utgå, som det, så snart den såkallade hoppande regressen medgifves, rätteligen måste öfveriemnas åt vexelgäldenärernes egen omtanka att göra sig förvissade om vexelns öde, eller, genom anvisad nödfalls-adress, skydda sig mot äfventyret af ett oförväntadt kraf i återgångsväg. 10:o.
Med afseende å den i Högsta Domstolen yttrade farhågan, att 47 § skulle kunua i tillämpningen leda till missförstånd, fann Hans Excellens, lika med Högsta Domstolens flesta ledamöter, lämpligast, att denna § uteslöts. ll:o.
Som den i 82 och 83 §§ vexelinnehafvare medgifna optionsrätt, att till forum för sin vexellalati välja domstolen i vexelns betalningsort och att till gemensamt svaromål dit inkalla samtlige vexelgäldenärerne, dels icke kunde vinna tillämpning på vexlar, som här i landet dragas på utrikes ort och dels, tillika med hvad 83 § för öfrigt innehöll om skyldighet för flera gäldenärer att gemensamt svara vid samma domstol, syntes innefatta ett af behofvet icke påkalladt nytt stadgande, hvilket skulle komma att för gäldenärerne medföra vida större olägenhet, än fördel för fordringsegaren, ansåg Hans Excellens det böra i dessa delar förblifva vid hvad hittills varit stadgadt, och hemställde alltså, att nämnda §§ måtte erhålla följande lydelse: 82 §.
^Domstol i vexelmål vare Rådstufvu-rätt i den stad, der svaranden bor eller anträffas, men, om han & landet bor eller anträffas, Rådstufvu-rätten i närmaste stad derintill.- 83 § Kongl. Maj.ts Nåd.
Öv 83 §.
„Vexelinnehafvare må för hela sin fordran stämma en af vexelgälden&rcrne; oell staude det i hans fria val, hvilken af dom han först stämma vill.*
Äfvensom i sammanhang härmed sednare punkten i 84 § såsom öfverflödig borde utgå.
I öfrigt förklarade Hans Excellens herr Justitie-statsministern sig biträda de af Högsta domstolen föreslagna smärre redaktions-förändringarne i 25:te, 45:te, 58:de, 79:de och 95:te §§:ne, samt aijsåg sig derjemte böra hemställa, att benämningen Lag för inrikes och utrikes vexlar måtte utbytas emot det kortare uttrycket Vexellag; och tillstyrkte Hans Excellens slutligen, på grund af hvad sålunda blifvit anfördt, att Kongl. Majit måtte täckas i nådig proposition föreslå Rikets Ständer, att, med upphäfvande af ej mindre lagen för inrikes vexlar den 20 Maj 1835, än äfven vexelstadgan af den 21 Januari 1718, jemte alla öfriga hittills gällande författningar, rörande den utrikes vexelhandel!), |i hvad de icke angå sjelfva ordningen för köpslut af utrikes vexlar och kontrollen derå, uti hvilka delar samma författningar, så vidt de icke genom den nya lagen blifvit ändrade, borde fortfarande lända till efterrättelse, intill dess förändrade föreskrifter derom i sammanhang med ny Mäklare-ordning kunde varda af Kongl. Maj:t meddelade, antaga en för både inrikes och utrikes vexlar gemensam ny Vexellag, i öfverensstämmelse med Lagberedningens af~ gifna förslag och de förändringar deruti, hvarom nu blifvit af Hans Excellens hemstäldt; äfvensom att härvid stadgas måtte, det den nya lagen skall gälla från den 1 Januari 1852 för alla vexlar, sorn derefter utgifvas.
Justitie-rådet grefve
Sparre åberopade i underdånighet hvad han i Högsta domstolen yttrat; och Justitie-rådet Alexandersson åberopade likaledes i underdånighet hvad han i Högsta domstolen anfört, dels i den väckta frågan om ett nytt kapitel, angående vexelköp, dels ock om lydelsen af 11, 13 och 14 §§ efter förslagets nummerordning och om ett tillägg i förslagets 4:de kapitel, angående de fall, då ställd säkerhet finge återgå, samt om ovilkorligt upphäfvande af vissa äldre författningar.
På Stats-rådets öfriga ledamöters tillstyrkande, behagade Kongl, Maj.t
Brot. iS50 fy 1851. i Samt., i A/d., 16 Haji. 8 53 Kongl. bifalla hvad Hans Excellens herr Justitic-statsministern uti ofvanberörde måtto i underdånighet yttrat och hemställt; och förordnade Kongl.
Maj:t, att nådig proposition i ämnet skulle till Rikets Ständer allåtas af sådant innehåll, som bilagan vid detta protokoll utvisar.
In fidem protocolli, { C. P. A.
STOCKHOLM,t d. Schultze’» Boktryckeri, 1851.
Maj:Is Md.
Skrifvelse, iVro 70. 1 Ank. till Exp.-Utsk. den 12 Juni 1851, kl. 2 e. m. KONGL.
MAJ:TS Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständers Stats-XJlskott, i fråga om anslag lill kyrko-byggnad i Knäreds församling; Gifven Stockholms Slolt den 7 Maj 1851.
Majit har Knäreds församling i Hallands län underdånigst anhållit om understöd af allmänna medel för uppförande af ny kyrko-byggnad.
Då församlingens gamla och till en del förfallna kyrka med afseende såväl å utrymme som beskaffenhet befunnits icke längre kunna motsvara sitt ädamål, hade församlingen för några år sedan, efter vidtagna förberedande åtgärder, gålt i författning om uppförande af en ny, i öfverensstämmelse med dertill uppgjord och i vederbörlig ordning stadfästad ritning.
Men sedan det kostsamma och för socknens invånare i hög »■råd betungande byggnads-företaget, vid slutet af September månad 1848, hunnit nära sin fullbordan, blef församlingen genom olyckshändelse beröfvad nästan hela frukten af sina ansträngningar, då den nya tempelbyggnaden, genom tornets instörtning, till stor del förvandlades till en grushög.
Genom denna olyckshändelse hac församlingen blifvit försatt i en så mycket svårare belägenhet, som den, i hopp om den nya byggnadens snara fulländning, redan förut hade till någon del låtit nedrifva den gamla kyrkan, och sålunda nu befinner sig i saknad af ett passande och värdigt rum för sin offentliga gudstjenst, på samma gång den icke eger förmåga att Bih. till R.
Fröt. 1850 $ 1851. 1 Sami., 1 Afd. 17 Haft. 1 2 Kongl.
Skrifvelse, N:o TO. bestrida de för ny kyrkobyggnad erforderliga kostnader.
Under sådana förhållanden, och då en mot kyrkans byggmästare och hans borgensmän påbörjad rättegång, som syntes blifva långvarig, lemnade föga utsigt att för den gjorda förlusten vinna någon ersättning, har församlingen, på sätt ofvan berördt är, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att af allmänna medel undfå så stor summa, att en ny kyrka dermed kan uppföras.
Efter erhållen nådig befallning att afgifva underdånigt förslag å den kostnad, som för nyssnämnde ändamål kan finnas erforderlig, har Kongl. Öfver-intendentsembetet, uti underdånigt memorial af den 8 sistlidne April, omförmält, att, med ledning af de i ansökningen meddelade upplysningar om den inträffade skadans beskaffenhet och omfattning, bemälde embete ansett sig kunna antaga, att vid kyrkans återuppbyggande åtminstone koret och östra delen, till hvilka olyckan icke sträckt sig, kunna och böra bibehållas; att, under sådan förutsättning och med beräkning derjemte, att den nedrasade byggnadens materialier äro till någon del användbara, kostnaden för kyrkans fullbordande blifvit, på sätt bifogadt förslag utvisade, beräknad att uppgå till 16,984 riksdaler 17 skill ingar banko, om församlingen, såsom vanligt, utan ersättning fullgör dagsverken och körslor, men i annat fall till 6,724 riksdaler samma mynt utöfver nyssnämnda summa.
Då meranämnda församling år 1845 för ifrågavarande kyrkobyggnad begärde oell erhöll understöd genom kollekt och stambok öfver hela riket, vitsordades af vederbörande embets-myndighcter, att socknens 59 ^ oförmedlade, till 43 förmedlade, mantal voro fördelade på 274 åboer, jemte 16 jordtorpare; att folkmängden, uppgående till 1,972 personer, vore i allmänhet obemedlad; att jordmånen, som vore af svagaste beskaffenhet, på sin höjd lemnade en afkastning af tredje till fjerde kornet; hvartill kommer, hvad den nu sednast ingifna ansökningen omförmäler, att församlingen vid tiden för ifrågavarande kyrkobyggnad blifvit i flera afseenden beröfvad fördelarne af ortens förnämsta näringsgren; att den under de tre sista åren i brandstods-ersättning utbetalt mellan 5 å 6600 riksdaler banko, och att årliga bidrag måste lemnäs till kyrko-kassan, hvars inkomster icke förslå att ens till tredjedelen betala ränta å kassans till 5000 riksdaler banko redan uppgående skuld.
Desse förhållanden synas vara af beskaffenhet att i hög grad påkalla det allmännas deltagande och bistånd; i anledning hvaraf Kongl. JVIaj:t, med öfverlem - Kongl. Maj:ts Md.
Skrifvelse, K:o TO. . 3 nande af den underdåniga ansökningen, vill i nåder föreslå, att Rikets Ständer, som icke sällan visat sig behjerta enskilda menigheters behof af understöd, må åt Knäreds församling, för of%7an uppgifna ändamål, bevilja ett räntefritt lån af sexton tusende riksdaler banko, med skyldighet för församlingen att fem år efter lånets erhållande börja återbetalning deraf med så stort belopp årligen, som Rikets Ständer, i betraktande af de i ansökningen åberopade omständigheter, kunna finna skäligt att bestämma; hvarvid som vilkor dessutom torde böra ingå, att den ersättning, församlingen för den gjorda förlusten möjligen kan i laglig väg erhålla, uteslutande må till afbetalning af länet användas; varande af Kongl. Maj:t nådig befallning meddelad åt Dess Justitie-kansler att tillse, om och i hvad mån någon felaktighet vid den fastställde ritningens och dertill hörande kostnads-förslags uppgörande vållat den timade olyckan, samt att, i sådant fall, vidtaga den laga åtgärd, hvartill omständigheterna föranleda.
Maj:t förblifver Rikets Ständers Stats-utskott med all Kongl, nåd oeh ynnest välbevågen.
Skrifvelse, N.o 10.
Utdrag af Protokollet öfver Ecklesiastik-är enden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stat s-rådet å Stockholms Slott den 7 Maj i85u.
Närvarande::
Hans Excellens, Justitie-Statsministern Herr Grefve Sparre, Hans Excellens, Statsministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre Stjerneld^ Stats-Råden: Fåhreeus•, von Hohenhausen, Wallensteen> Gunther, Genberg, Gripenstedt och Grefve von Platen.
Chefen för Ecklesiastik-departementet, Stats-rådet Genberg uppläste til! justering underdåniga förslag till följande, af Kongl..
Maj:t förut beslutade, nådiga skrif— velser till Rikets Ständers Slats-utskott; nemi: 2;o i fråga om anslag till kyrkobyggnad i Knäreds församling af Hallands län.
Maj:t behagade, jemlikt Stats-rådets underdåniga tillstyrkande, berörde förslag i nåder gilla, och befallde att, i enlighet dermed, nådiga skrifvelser, sådane de finnas detta protokoll bilagde, skulle till Rikets Ständers Stats-utskott afgå. Ex protocollo,.
Gust. Ribbing..
Majlis Md.
Skrifvelse, N\o Ii. 5 N:o TI.
Ank. till Exp.-Utsk. den 12 Juni 1851, kl. % e. m.
MAJ:TS Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständers Stats-UtskoW angående utbetalning för åren 1848, 1849, 1830 och 1831 samt framgent af del vid 1847 och 1848 årens
Riksdag beviljade bidrag till en pensions-fond för Borgmästare i Släderne utom Stockholm samt Kommissions-Landtmätare jemte deras Enkor och Barn; Gifven Stockholms Slott den 9 Maj 1831.