Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Doctor Wallins motion om ett årligt anslag af omkring 1000 lt:dr lill understöd för Stockholms Stads Storkyrka, Utskottet, uti afgifvct Utlåtande JN:o iqi (4 Sami. 3 B. pag. 121) på anförde skäl, ansett sig ”icke kunua tillstyrka, att ”något understöd af StatsVerket må StorkyrloFörsam”lingen tncddelas;” hvilket utlåtande, enligt Utskottet tillhandakomna ProtocollsUtdrag, under d. 16 Julii blifvit bifallet af Höglofl. Ridd. och Adeln, och under d. i3 i s. m. af Vällofl. BorgareStåndet och Ilederv.
PresteStåndet, den 17 i nämnde månad, låtit dervid bero; så har beinälde Hr Doctor och Biskop, i sammanhang härmed, såsom 316 Stats-Utskoltets en ny motion, hvilken tili Utskottet blifvit remitteterad, framställt det förslag, att Stockholms Stads Storkyrka måtte utaf Riksdagskostnads-medlen tillerkännas någon billig ersättning håde för den skada, den i sitt förbättrade skick oundgängligen tager af de der i Riksdagsordningen föreskrifna Gudsljenster och det intrång, som en för hennes iståndsättande skuldsatt Församling dervid nödvändigt måste vidkännas, hvadan Motienairen, efter en närmare utveckling of skälen för detta förslag, anhåller, att ibland
Enär, på sätt förberördt är, 3:ne RiksStånd bestämdt bifallit, och det 4-de låtit hero vid Utskottets förra Utlåtande, sorn afstyrker allt understöd utaf StatsVerket till Stoi kyrkoFörsamlingen, anser Utskottet sig icke tillständigt, att, emot delta af Rikets H.
St:r fattade Beslut, tillstyrka något Bidrag utaf RiksdagskostnadsMedlen till Storkyrkans underhållande.
Jemte åberopande af min Reservation vid Högh StatsUtskottets Betänkande N:o 191 d. 23 sisth Junii, rörande detta ämne, får jag 1 1 anledning af Motionärens ytterligare anförande, tillstyrka bifall derå, hälst de sedermera i kyrkan skedde inredningar säkerligen förordsakat skada.
I hvilken reservation instämt Biskoppen, Doctor Wallenberg samt Prostarne Agrell och.Östberg,.
Svar på Anmärkningar vid Betänkandet N:o g6;. i afseende på åtskilliga uti R:gsCoul:s Räkenskaper balancerade Fordringar och Tillgångar.
(R:gs-A.)i Utskottets ofvan berörde Betänkande N:o 96, (4 Sami. 2 B. p. 4') har* enligt Utskottet tillhandakomne ProtocollsUtdrag, blifvit, under den 28 sisth.
April, till alla delar bifallet af Högv.
PresteStåndet och.
BorgareStåndet; och äfven under d. 24 i samma månad, godkändt af Heder v.
BondeStåndet, i afseende på usta och 2tdra punk terne; men, i anledning af föreLomne anmärkningar hos Hög lod. R. o. A. vid irsta och 3:dje punkterna samt hos Hederv.
BondeStåndet v.id. 3tdje punkten, lill förnyad handläggning återremitteradt
Enär således irsta och 2:,dra punkterne redan äro. af 3:ne RiksStånd bifallne, återståu blott till bevarande anmärkningarne vid 3:dje punkten,, rörande föreslagen afskrifning af de, åren 1824 och 1825, uti BrgsGontoiret lyftade Summor på K.
CbnvoyCommissariatets Creditiv, tillhopa i33,333| Rrdr.
Hos H. R. o. A. har Hr Friherre Anckarsvärd C. 11., med åberopande, så väl af 1823 års Reglemente ✓ för RrcsContoiret, sorn af Rikets H. St:r vid sistl Luc - 3i8 Stats-Utskottets tima Riksdag, till K. M:t i ämnet a flutna underd.
Skrifvelse!', sökt ådagalägga, det St:rs mening icke varit, alt Creditiv-suinman af 66,666f R:dr skulle årligen utgå och slutligen afskrifvas, ulan hade, i Hr Frihts tanka, afsigten endast varit, att bereda åt ConvoyCommissariatct en tillgång, att dermed fylla eventuella behof, mot skyldighet för Con voyCommissarialet, att till StatsVerket återbetala hvad sorn lyftades.
Herr Grefve Horn, Clas Fredric j hade instämt uti Hr Friherre Aneknrswärds ytlrade åsigter, att nemi. med Greditivet icke åsyftats ett årligt anslag; och att hvad derpå lyftades, borde af CbnvoyCommissariatet ersättas; och hvilket senare Hr Grefven ansett vara tydligt, enär Förbindelse skulle aflemnas.
Hos H. BondeStändct har RiksdagsFullmäktigen Anders Danielsson från Elfsborgs
Gon voyCommissarialet lyftade i33,333 R:dr 16 sk. vore för litet utredt, och hatt icke kunde pä så lösa grunder tillstyrka den föreslagne afskrifningen; hvadan Andeis Danielsson ansett Utskottet böra uppgifva beskaffenheten af ConvoyCommissariatets, i afseende på medlens lyftning, afgifuc Förbindelse.
Hvad nu först angar ofvanberörde, hos Höglofl.
St:rs Beslut år 1823, så får Utskottet, till besvarande häraf, erinra, att, uti Utskottets Utlåtande hi:o 67, (4 Sami. 1 B, p. 345, 2 §.) j anledning af R.
St:rs, åren 1825 och 1827 församlade Hrr Revisorers afgifne Berättelser om granskningen B e t ä n k a ii cl e n, N.'o 27 3. 319 af RiksgaldsVerket, GeneralAssistanceConloiret och f. cl. FilialDiscontlhi ältningarne, äro förstnämnde års Revisorers åsigter af detta ämne, hvaruti Utskottet för egen del instämt, fullständigt utvecklade, och hvilka åsigter, genom bifall till detta utlåtande, jemväl blifvit af R. II.
Sttr godkände; i följd hvaraf utbetalningarne från RiksgäldsContoiret ansetts hafva skett, i öfverensstämmelse med R. II.
Reträffande åter den föreslagna afskrifningen, så innehåller R. H. St:rs Beslut af år 1823, som uti merberördc Utlåtande N:o 67 är ordagrannt iufördt, att vid nästpåföljande Riksdag konime att förordnas, huru de medel, hvilka, på grund af Creditivet, kunna, för SlutsVarkets räkning, lyftas, böra ersättas.
Gouvoy-Commissariatet; hvadan oek nyssbemäldte K.
St:rs föreskrift, lill RiksgäldsContoret afgifnc förbindelse; och af hvilken förbindelse, med anledning af H:r Friherre Anckarsivärds, Hr Grefve Horns och RiksdagsFullm.
Sluleligen och vidkommande Hr Rosenblads, Bernhard, i sammanhang med den hos II. R. o. A. förehafde granskning af det återremitterade Betänkandet jVto gö, framställda önskan 0111 afskrifning af några andra, än de uti samma Betänkande omförmälde, uti RiksgaidsContorels Räkenskaper bulancerade Till - 3ao Stats -Utskottets gångar, så, enär denna önskan icke blifvit, såsom ny motion, till Utskottet remitterad, och de Summor, hvilkas afskrifning dermed åsyftas, utgöra till en del ItiksgäldsContoirets fordringar, hvilka således äro föremål för Utskbttets öfverläggningar, mea icke c ga sammanhang med de uti Betänkandet förekommande frågor, hvilka nu äro It, H, Sttrs pröfning underställde, anser Utskottet densamma till någon vidare framställning uti detta Utlåtande icke föranleda.
Convoy-Commissariatet blifvit afgifne för hvad a dess Creditiv är vordet lyftadt åren 1824 och 1825.
Convoy-Commissariatet anvisa ett motsvarande Creditiv; alltså bär Kongl.
Lika lydande med det hos Herrar Fullmäktige i RiksgaldsCoutorct befintlige, justerade Couccpt, intygar Ex Officio C. G. Stuart.
Utlåtande, angående användande af den lill Ädelforss GuldVerk lydande Egendom med tillhörigheter.
M:t under den t3 Nov. nasti, år till Utskottet aflatit dess Nåd.
Proposition, hvilken under Nio 3o linues införd uti 1 Sami. 2 Bandet af 1 ' / Beta tikanden, N:o 275. 321 Bihanget till RiksStåndens Protocoll; varande det åberopade Utdrag af StatsRåds-Protocollet för den 26 Oet. 1824, hvari de serskilta tankar upptagas, sorn StatsRådets dervid närvarande Hrr Ledamöter i vissa delar af Målet i underd. yttrat, af följande innehåll:
Transsumt ur Protocollet öfver Kammarärender, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti StatsRådet den 26 October 1824.
Närvarande: H. Exc., Juslitioe-StatsMinistern, Hr Grefve Gyllenborg. H. Exc., StatsMinistern för Utrikes Ärenderne, Hr Grefve af Wetterstedt.
Hr Grefve Cederström och Hr Grefve Skjöldebrand.
StatsRådet Hr Grefve Löfvenhjelm. T. f. HofGanzleren, StatsSecreteraren von Schulzenheim j T. f.
Danckvardt i Protocollet för den 19 i denne månad upplästes i underdånighet till justering, hvarefter tillförordnade StatsSecreteraren i underdånighet föredrog: 9:o Kammar- och Bergs-Gollegiernes underdåniga Utlåtande af den 18 Mars 1822, i frågan, på hvad sätt Ädelforss GuldVerk med derunder hörande Pauliströms Jernbruk samt tillydande hemman och lägenheter i Jönköpings och Calmare Län, i händelse dervarande Arrendator skulle, i den emot honom anstalldc Rät - 322 Stats- Utskottets tegan", dömas dess ArreodeContract förlustig, må för framtiden användas, och, i sammanhang dermed, rörande CanzliRådet af Wetterstedts och Assessoren Adlerbraudts sökte införsel i berörde hemman för ägande underdåniga skalterältsfordringar; — — Hans Excellence StatsMinistern för Utrikes Ärenderne Hr Grefve af fVetterstedt förklarade sig som Broder med en af de Sökande, CanzliRådet af Wetterstedt, i målet jäfvig och afträdde således nu under öfverläggningen derom.
Vid öfverläggningen rörande detta mål voro tillförordnade StatsSecreteraren samt StalsRådcts Ledamöter af olika tankar i afseende på frågan, huruvida de hemman och lägenheter till Ädelforss GuldVerk, hvaruti Sökanderne begärt införsel för ägande und.
Skatterättslördringar, dertill kunde användas och upplåtas; Och yttrade t. f.
Vid pröfniugen af frågan, huruvida hemmanen under Ädelforss borde Sökanderne till ersättning för deras skalterältsfordringar upplåtas, ansåg tillförordnade StatsSecreteraren först förekomma att tillse , hvad verkan Rikets Ständers ofvannämnde af Sökanderne åberopade yttrande dervid må medföra, att nemligen jR.
St.r exempelvis uppgifvit, att, eli fr aga vore örn flere till Ädelforss Guldverk anslagne hemmans indragande eller hemfallande till Staten j desamma dä blcfve användbare till behof af ifrågavarande beskaffenhet j äfvensom att flere dylike fall kunde uppkomma j Betänkan cl en, N:o 273.
323 hvilka gifve tillfälle för desae fordringars godtgörande i den med Förfat tni ngarn c öfverensstämmande ordning.
St.T trott det vara enligt med Författningarne, all hemmanen under Ädelforss knnde till godtgörande af Sökandernes skatterättsfordringar användas, ty någon serskild förmån eller grace genom undanlag från Författningarne, trodde tillförordnade StatsSecreteraren ej att R.
Sltrs afsigt, vore så mycket mindre troligt, sorn R.
Sl:r i öfrigt, på alla ställen i deras Skrifvelse, ansett ersättningen böra i vanlig och med Författningarne öfverensstämmande ordning meddelas.
St.T icke eller förhållandet med tillkomsten och beskaffenheten af desse hemman, ännu mildre var det för R.
St:rs pröfning ulredt, om och hvad hinder af Författningarne kunde mot deras upplåtande till ifrågavarande ändamål förekomma.
St:rs ifrågavarande yttrande, visade sig äfven deraf, alt K.
M:t år 181Q vid föredragningen af R.
St.Ts förberörde underd. yttrande, infordrade KammarCollegii underd.
Tillförordnade StatsSecreteraren ansåg således, i följe häraf frågan om Hemmanens upplåtelse till det om - 3t^ Stats-Utskottets nämnde behofvet endast bero derpå, huruvida det vore med gällande författningar öfverenstämmande.
St:r förklarat, Kungsgårdar ej få lemnäs i ersättning för skatterättsfordringar, kunde, efter tillförordnade StatsSecrelerarens tanka, på samma skäl ej härtill användas Kronans öfrige lägenheterj såsom nämnde §. i Regeringsformen vidare innehåller, och hvaribland Ädelfors* egendom, såsom för Kronans penningar inköpt och lika med Kungsgårdar och dertill hörande hemman, under Kronans fullkomliga egande- och dispositionsrätt, ostridigt inbegripes, men alldeles icke Kronohemman, hvilka Kronan ej disponerar, Titan inneliafvas af åboerne , och om hvars förvaltning inga grunder , såsom om de förstnämnde, af R.
Tillförordnade StatsSecrete - \
Betänka n cl en, N:o ?.y5.
325 raren trodde således för sin del, att, lika litet som införsel i Kungsgårdar kunde beviljas för skatterältsfordringar, lika litet kunde den meddelas i Kronan förbehaline hemman under Ädelfors, såsom varande att räkna bland Kronans öfrige i 77 §. i RegeringsFormen omnämnde lägenheter.
Dernäst borde det undersökas, huruvida i öfrigt desse hemmans användande till skatterätts-fordringars botnionde vore med Författningarne och hvad tid efter annan blifvit i ämnet förordnadt öfverensstämde.
Efter äldre föreskrifter hafva enskilde varit berättigade, att uti odisponerade Kronohemman få införsel till ersättning för dylike fordringar hos Kronan, enär de uppgå Ivo sådane heraman.
I annat fall hade de den utvägen, att sälja dem till andre, som behöfde dem, för att dermed betala dylika skatterätts-skulder till Kronan, hvarigenom således qvittning med Kronan uppkom, och på hvilket satt fordringarne blefvogodtgjorde.
R:dr för hvarje daler och ansetts af föga värde, emedan, sedan 1789, då Kronohemmans åboer fingo företräde till skatte-rätten å sine Aboende hemman framfor skatterätts-fordraren, svårighet mött, att kunna i hemman få desse fordringar ersatte; hvaremot före 178g skatterätts-fordraren, med ganska få undantag, kunde erhålla så många dylika hemman, han ville, emedan åboerne då i allmänhet voro skyldige att hemmanen afträda.
M:t år 1821 begärde att få qvitta dylike 39.6 S tats-Utskottets fordringar emot andre Bytesskulder af Frälseränta och Efterräkning, emedan de eljest ingen utväg hade att fä dem använde; och det ansågs af dem som en stor förmån, då K.
Det ringa värde en skatterättsdaler haft i köp och salu, emot den förmånen i sednare tider alt få införsel i hemman derför, har naturligtvis gjort, alt man, för iakttagande af Kronans bästa, på allt sätt sökt motarbeta och förekomma införsel i dess odisponerade hemman för dylike fordringar, och 4et bär alltid blifvit afslaget af KammarCollegium och K. M:t, då frågan icke varit alldeles klar efter Författningarna och införseln således icke kunnat nekas.
Härom vittnar bland annat beslutet i K. Brefvet d. 27 Maji 181 r, hvaruti föreskrifves, att indragné LandsGevaldigerBoställen ej skulle användas till ersättning för skatterätts-fordringar, utan utarrenderas på 3o år, ehuru, enligt ett Bref af år 1795, Landtstats-boställen i allmänhet, då de bestodo af mer an ett nummer, kunde dertill användas.
Då Kronan haft sine skatterätts-fordringar att dermed betala dylike skulder, hvilket aldrig kunnat nekas, och då enskilde kunnat använda dem medelst qvittning å andra bytesfordringar, hvartill en lång tid var föga utväg, så har ock ingen kunnat i denna del klaga, hvilket ej eller försports.
Att skatterätts-fordringar äro satte i samma predicament som andre fordringar af Frälse-ränla och Efterräkning efter K.
Brefvet den 8 December 1747?
ocb att samma föreskrift gällt för deras B e t ä nk a n d e n, N:o 2^5.
327 deras godtgörande, visar erfarenhelén ända till närvarande tid, ty något annat stadgande tinnes ej, sorn löi binder skatterältsfordrarrn, att göra sig betald genom Kronans genfordran, derest lian ej kan uppge Kronohemman till ersättning.
Den omständigheten, att införsel derjemte gifvits i jord för desse fordringar, gjorde deruti ingen skillnad, ty för Frälsei änte-fordringar har älven alltid gifvits införsel i Kronans behållnc räntor, och desse fordringar på sådant sätt jemväl blifvit liqviderade.
Äfven för Tullgarns-fordrin^ garne har samma liqvidationssätt varit iakttaget och desamma i enahanda ordning blifvit ersatte.
Kär nu Kronan med sine skatterälts-fordringar kan betala sine skulder af dylik beskaffenhet, så är det väl tillbörligt, alt sådant sker häldre, än att derför bortlemna Hennes odisponerade hemman till Hennes stora förlust, då man nemi. kan vägra det med stöd af Författningarne.
— Om man nu vill påstå, att Kronan icke kan äga sådane hemman, utan att de genast, efter det de blifvit af Kronan förvärfvade, bordt förvandla sig lill Krono, så är det likväl, i afseende på hemmanen under Ädelforss, förhållandet, att de bibehållit och åtnjutit sine 4 B. 22 39.8 LStats-U tskottets förre naturer, och att Kronan sjelf skatteköpt till Guldverket ett hemman Skirö, sorn varit Krono. Ett lika förhållande inträffade med Säteriet Sannagården i Götheborgs och Bohus Län, som, ehuru hemfallet till Kronan, bibehållit sin Flälse-natur och derföre af KammarCoIlegium ansågs ej kunna lemnäs i ersättning för skatterätls-fordringar.
JNu mera, sedan hvarje Svensk man får besitta all slags jord i landet, synes intet hinder för Kronan att äfven åtnjuta denna förmån.
Med de ifrågavarande hemmanen är dessutom det serskilda förhållande, att ägande-rätten blifvit mot reda penningar af Kronan inköpt för ett visst behof, och de äro således icke af lika egenskap med vanlige Kronohemman, som efter Författningarne kunna användas till skatterätts-fordringars betalande.
Det är väl sant, alt Författningarne icke föibjuda införsel i Kronoskatte och Frälse-liemman, troligen derföre att Kronan ej i allmänhet ansetts kunna äga eller ägt sådane hemman; men att i denna fråga anse tillåtet, hvad som icke är förbjudet, är åtminstone stridande emot hittills följd praxis, hvarom flere beslut tala.
Genom afslag å ifrågavarande Ansökning behandlade man således icke de skatterätts-for - Betänkanden, N:o 275. 3o>q drare, som nu framställt sig, annorlunda än alle andre dylike fordrings-ägnre, hvaremot, om den bifölls, följden ostridigt skulle blifva, som KammarColIegium yttrat, att Guldverkets öfrige egendom skulle, i samma ändamål, af någon annan skatterälls-fordrare erhållas, serdeles dem, som ännu kunna innehafva så kallade Tullgarns-fordringar.
Skulle detta slags Statens skulder, såsom med andre skulder tillgår, genast betalas, så böra alla Statens behållne hemman dertill användas och framför allt Kungsgårdar, samt
Slaten äfven för sine fordringar taga införsel i enskildes hemman, och desse ömscsidige fordringar och skulder på så sätt licjvideras, säkert till allmänt missnöje i landet.
De fleste innehafvare af desse fordringar hafva fått åtnöjas med samma rätt, som alle andre skatterättsfordrare, att få införsel i vanlige af dem uppgifne Kronohemman, många dermed qvittat vanlige skatterätts-skulder i byten; vid inköpet gällde de 11 B:dr g sk. dalem, nu erhålles derför i3 R:dr 16 sk., och när, hvad Sökan - 33o Stats-U tskottets dernes fordringar angår, desamma blifvit från första Köparnes arfvingar af Sökanderne inköpte 8 år efter det RegeringsFormen utkom, eller 1817, du både de och Sökanderne kände dess innehåll, synes ingen skillnad, hvarken serskildt för Sökanderne eller för sådane fordringar i allmänhet kunna göras emellan desse och andre skatterätts-fordringar, serdeles som 1772 års I\.
Också hafva både KammarColIegium och R.
St:r ansett, att ifrågavarande fordringar höra på samma sätt, som vanlige skatterätts-fordringar, behandlas och ersättas.
Då af hvad sålunda anfördt blifvit Tillförordnade StatsSecreteraren funne ostridigt, alt R.
St:r icke medgifvit de ifrågavarande hemmanens upplåtande till ersättning för Sökandernes skatterätts-fordringar annorlunda, än i den med Författningarne öfverensstämmande ordning: att desse Författningar icke medgifva en sådan upplåtelse, i synnerhet sorn enahanda skäl, hvilket hindrat R.
St:r att bifalla införsel för förenämnde fordringar i Wisingsborgs och Rådmansö Kungsgårdar, äfven i lika afseende, hvad Ädelforss hemman angår, förekommer och att Tullgarns-fordringarne numera icke kunna anses äga bättre rätt till ersättning, än andre skatterätts-fordringar, samt ersättningen i allt fall icke må af Kronans omedelbara egendom utgifvas; så ansåg Tillförordnade StatsSecreteraren, på alla dessa grunder, lika med KammarCollegium, sig Betänkanden, N:o 275. 331 icke, linder behörigt iakttagande af Förfaltningnrne och Kronans räll, kunna i underdånighet tillstyrka, att ifrågavarande hemman ina Sökanderne till ersättning föi- deras till största delen inköpte skatterätts-fordringar upplåtas, hvaraf följden skulle blifva, som KainmarCollegium ock anfört, att för en högst obetydlig Summa, omkring 840 R:dr, Sökanderne skulle få emottaga en egendom, som för 4® år sedan kostat Kronan 7,780 R:dr och 1111 vore värd minst tredubbelt.
Qveckfeldtska slägten onekligen på ett mindre lämpligt sätt mistat skatle-rältighelen af Rättleds qvarn, och genom 1763 års K.
Bref blifvit försäkrade om ersättning derför i jord, hvilken KammarCollegium skulle utse; så, och ehuru, vid betraktandet af den långa tidrymd af 60 år, som sedan förtlutet, utan att slägten, oaktadt den ganska väl kunnat ända till 1789 göra det, uppgifvit något vederlag, och fordringen, 1111 60 år gammal, kommit till större delen ur slägtens hand, den icke ville synas förmånligare än andre skatterältsfordringar, eller föranleda till ett förmånligare ersättande än dem, hvarmed förhållandet i sin grund ändå är enahanda , att fullt för fullo icke blifvit lemnadt och således brist af vederlag i jord uppkommit; ansåg likväl Tillförordnade StatsSecreteraren det vara skäligt, alt, på sätt R.
St:r jemväl liemstält, samma fordran med jord ersättes; och då otvifvelaktig! är, alt Kronohemman i Riket linnas; livilke såsom innehafde af gamle barnlöse Aboer och Enkor, vid deras afgång, såsom K.
M:t förut förklarat, kunde disponeras för allmänna hellof, ville T i 11- ■ 1 ni 332 Sta ts-Utskottets förordnade StatsSecreleraren för sin del i underd:het föreslå, att Landshöfdingarne genom KammarCollegitim finge befallning, ali. uppgifva något dylikt bomman med tjenlig ränta, hvilket tills vidare icke borde få skatte-köpas. eller åbol allen till annan, skyld elier oskyld, person längre än nuvarande åboens lifstid upplåtas, för alt derefter till ersättning i vederbörlig ordning för denna Qveckfeldtska slägtens fordran användas.
Uti denna tillförordnade StatsSecreterarens yttrade tanka instämde deras Excellencer StalsRåden Hr Grefve Cederström och Hr Grefve Sk jöldebrand; hvaremot emot Hans Excelience StatsRådet
Hr Grefve Rosenblad, StatsRådet
Hr Grefve Löfwenhjelm oell tillförordnade HofCanzleien, StatsSecreteraren von Schulzenheim förenade sig uti följande af Hans Excelience Justitie-StatsMinistern, Hr Grefve Gyllenborg afgifne underd. yttrande:
"Här är icke fråga om giltigheten af Sökandernes anmälte Kronofordringar, utan derom , huruvida en del af de för Kronans räkning tid efter annan till ett visst, nu upphördt ändamål inköpte hemman, de der efter samma inköp, ehuru icke i följd af något kändt serskildt förordnande bibehållit deras förut varande egenskap dels af Skalle dels af Frälse, må kunna, likasom andre ledige Kronohemman, användas till betalning af Kronans skuld i jord.” ”Att Kungsgårdar med deras tillhörigheter icke få det, är stadgadt redan ; men jag har ej funnit i de flere yttranden som Collegierne afgifvit, någon För - Beta n kan den, N:o 275. 333 fattning åberopad , hvari stadgas, att så beskaffade hemman, sorn nu kommit i fråga, äro Kungsgårdar eller skola såsom sådane anses.
K. Brefvet den 8 December 1747 sorn föreski ifver att fordringsägare hos Kronan borde njuta deras betalning alla på en gång och samina tid anser jag hit lämpligt på de skäl: 1:0
Att berörde Bref, hvars föremål enligt rubriken varit att bereda fond till deras ersättning som genom Reduction och Liqvidation något lidit, icke synes angå fordringar af jord.
Jag styrkes deri af dess slutliga stadgande, att fonden för ersättningarne till enskilde borde insättas i Ränterierne och der förvaras till slutliqviden, hvilket icke lät sig göra med jord, som borde återställas till Kronan.
Jag kan ej eller fatta annan mening af Botins anmärkning i sin afhandling om Byten pag. 241 eJ.
2:0 kan detta Bref icke angå Tullgarnsfordringur som man då ej hade något begrepp om och först tillkoramo efter år 1772.
Qveckfeldtska fordringen uppkommit, ej afslutades förr än 1758.” ”Vidare påstås, att efter Författningarne blott hemman af Krono-natur kunna åt enskilde till betalande af Kronofordringar upplåtas; men om berörde äldre Författningar icke upptaga andre hemman så - 334 Stats-U t s k o 11 e t s sora disponible lill berörde ändamål, ligger det i salens egen natur af det skäl, att inga andre hemman elen tiden funnos, som kunde af Kronan disponeras, utom Kungsgårdar, hvilka också voro såsom omistlige från början undantagne.
Att Kronan som nu skett, inköpte Skatte- och Frälsehemman till serskilda föremål var den tiden okändt, emedan Kronan ägde i allmänhet då stor tillgång på Krono att disponera lill sina behof, utan afseende på åboers rättighet, att dervid ovilkorligen bibehållas, och om sådane inköp skedde, samt derigenom hemman af Frälse- eller Skaltenatur Lammö i Kronans hand , förvandlades alltid fordom denna deras natur till purt Krono; och hvad nu angår Sökandcrnes rätt i afseende på Qvickfeldtska fordringarne, så hafva de att åberopa 1763 års K.
Mits serskilde
Resolution att de för den då förlorade qvarnen borde inrymmas som orden lyda! i annan Kronolts imediat förichällnc Egendom3 utan att detta förordnande om vederlag inski änkes till endast Kronohemman.