Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Åskas omröstning: då skall den med slutna sedlar anställas.
Före rösternas uppräknande skall en ibland dem uttagas oell förseglad alläggas.
Befinnas, vid de öfrigas uppsuminerande, rösterna lika delade, må denna sedel öppnas och gifva utslaget: är pluralitet redan vunnen, bör den atlagda sedeln ouppbruten genast förstöras. § 12.
Åro ej mötets förhandlingar afslutade inom en månad; eger Konungen ändock efter den tid alt mötet upplösa.
g 13.
Arfvode till mötets valde ledamöter, sä oek öfriga kostnader derför skola af allmänna medel gäldas.” Kongl.
Majit förblifver Rikets Ständer med ali Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen, Datum ut supra. CAHL.
Utdrag af Protokollet öfvar Juslitie-departemenls-Ärenden, hållet inför lians Måj.l Konungen uti Siats-Rådet å Stockholms Slolt Tisdagen den H Oktober 1862 I närvaro af: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefvi' Af anderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle.
Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld.
Ett förslag till förordning angående allmänt kyrkomöte; och yttrade Hans Excellens i sammanhang dermed: 16 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition ,j\? 33.
Redan Kyrkolagskommittén, hvilken år 1846 afslutade sina arbeten, föreslog organiserande af kyrkomöten, under förmälan, att hvarken en riksdag elier en särskild kommitté vore rätta stället för tillvägabringande af beslut i fråga om församlingens liturgiska angelägenheter, samt att äfven beklagligen anledningar,. t. ex. sådana söndringar inom kyrkan, hvilka dittills uteblifvit, kunde vålla beholvet af en sådan sammankomst.
Med anledning af en vid 1853—1854 årens riksdag väckt enskild motion, deruti Kyrkolagskommitténs förs lagåberopades, framställde Lag-Utskottet vid samma riksdag till Rikets
Ständers antagande ett förslag tiii lag om kyrkomöten, som af Adeln och Preste-ständet bifölls, men förföll till följd af de båda öfriga Ståndens alslag.
, Frågan upptogs likväl ånyo vid nästpåföljde riksdag, då Rikets Ständer för sin del beslutade en författning i ämnet, stödd på följande hufvudgrunder: att Konungen skulle bestämma tid och ort för mötets sammanträde; att mötet skulle bestå af 60 ledamöter, hvaribland 30 andliga, nemligen alia Biskopar, Pastor Primarius, fyra Theologie Professorer eller Adjunkter, en vald prestman trän hvart stift oell en frän Stockholm — samt 30 af lekmän valde, nemligen en frän Stockholm och två från hvart stift samt de öfriga fem frän det eller de valdistrikt, hvarifrån Konungen, med afseende ä förhållandena, fann ett större antal behöfligt; att, i afseende å valen, val af prest skulle ske i den ordning, som för val af riksdagsmän inom Preste-ständet vore stadgad, dock utan skilnad emellan kyrkoherdar och öfrige ordinarie prestman; och att lekmännen skulle väljas pä det sätt, att hvarje gäll i prosteriet uppdrog ät en ä Sockenstämma utsedd valman, att pä samma ort. dag och sätt, som prosteriets presterskap, röst till ombud algil va: att mötet tillkom att upptaga sådana kyrkliga mål. som Konungen öfverlernnade eller hvarom fråga af ledamot väcktes, dock att mötet ej egde.beslutande rätt; att omröstningarne skulle vara slutna; och att arfvode till mötets valda ledamöter, sä ock öfriga kostnader derför skulle af allmänna medel gäldas.
Domstolen blifvit hörde öfver Rikets Ständers berörda förslag, fann Eders Kongl. Majit, den 6 September 1859, för godt att vägra sanktion dera. på de skäl, att om det än vore ostridigt att allmänna kyrkomöten, som endast hade att afgifva utlåtanden i kyrkliga frågor, skulle medföra några väsendtlig» fördelar, som icke utan en sådan anstalt kumle vinnas, funnes likväl betänkligheter möta, bland annat, deruti: att bestämmelser saknades angående behörighet att i lekmannavalen deltaga, så att, t. ex., icke ens främmande trosbekännare blifvit derifrån utestängde; att den för val af riksdagsman inom Preste-ständet stadgade ordning, hvilken enligt förslaget jemväl borde vid val af ombud ä kyrkomöte följas, icke allestädes vore å dessa sednare tillämplig och i intet fäll syntes för lekmännens val ändamålsenlig; samt att, dä mötet skulle ega, att med lika befogenhet upptaga enskilde ledamöters och Konungens framställningar i kyrkliga mål, förhandlingarne kunde komma att alltför länge draga ut på tiden, äfven om Konungen utan bemyndigande af lagen, hnge anses ega rätt att upplösa mötet förr än alla der lagligen väckta frågor blifvit afgjord».
Dä emellertid, efter min uppfattning, behofvet af en kyrklig representation gifvit sig allt starkare tillkänna; och detta icke blott för behandlingen af sådana - Kongl.
Proposition JW 33. 17 dana -frågor, som Kyrkolags-kommittén för kyrkomötet afsett, utan äfven för utredningen af kyrkolags-frågor i allmänhet, hemställer jag underdånigst, att till Högste
Domstolens granskning i grundlagsenlig ordning måtte öfverlemnas det af mig nu anmälda förslag, i hvilket de emot Rikets Ständers förberörde förslag framställda anmärkningar blifvit iakttagna, så vidt de funnits grundade.
Det torde härvid tillåtas mig nu endast erinra, att dä verkan af kyrkomötes beslut måste bestämmas af grundlagen, någon beslutande rätt enligt detta lagförslag icke kunnat kyrkomötet tilläggas j men att. dä jag anser den ifrågavarande institutionen icke i fullt mått uppfylla sin bestämmelse, med mindre kyrkomötet tillerkännes rätt att deltaga i stiftandet af kyrkolag, ordalagen i förslaget blifvit så affattade, att de lämpa sig jemväl för den utsträckning af kyrkomötets befogenhet, som genom en grundlagsförändring möjligen kan komma till stånd.
På tillstyrkan af Stats-Rådets öfrige ledamöter förordnade Kongl. Maj:t, att öfver det af Hans Excellens Herr JustitieStatsministern anmälda förslaget Högste
Domstolens yttrande skulle, i enlighet med 87 § Regeringsformen, infordras.
In fidem C. Limnell.
Utdrag af Protokollet, öfver ett Ju stilie-Är ende, hållet uti Kongl. Maj:ts Högste Domstol Måndagen den SO Oktober I80S.
Justitieräden:
Alexanderson, Hoffstedt, Södergren, Gramér, Friherre Leuhusen, Älmqvist.
Revisions-sekreterareu Strandberg föredrog i underdånighet:* Kongl. Maj:ts genom Justitie-departementet, den 14 innevarande månad aflåtne nådiga remiss, hvarigenom Högste
Domstolens yttrande blifvit, i enlighet med 87 § Regeringsformen, infordrat öfver ett förslag till förordning angående allmänt kyrkomöte; lydande som följer: Bih. till Jl. St.
Proh 1862—1863. 1 Sami.
I Afd. 14 Helft. 3 18 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition J\? 33.
Till allmänt kyrkomöte sammanträda Svenska kyrkans ombud hvart femte är, ä dag och ort som Konungen utsätter; Konungen dock obetaget att kyrkomöte oftare sammankalla. § -•
Svenska kyrkans ombud skola vara samtliga Biskopar i stiften, eller, då någon af dem har förfall, den af
Domkapitlets ledamöter, som kapitlet i hans ställe väljer; Pastor Primarius i Stockholm eller, derest han är hindrad, annan ledamot af Stockholms stads Konsistorium, den Konsistorium utser; fyra bland theologiska fakultetens Professorer eller ordinarie Adjunkter, tvä från hvartdera af rikets universiteter; en vald, med fullmagt ä ordinarie embete eller tjenst försedd, prestman från hvart stift och en frän Stockholms stad; så ock tretio af lekmän valde ombud, ett från Stockholm och ett från hvart län, samt öfriga fem frän det eller de valdistrikt, Konungen med afseende ä för handen varande förhållanden bestämmer.
Chefen för Ecklcsiastik-departementet må ock vid mötet närvara och deltaga i öfverläggningarne. men ej i besluten. g 3.
Vid hvartdera af rikets universiteter välja förenämnde till theologiska fakulteten hörande lärare inom sig, pä sätt de sig emellan öfverenskomma, de ombud, som för samma fakultet skola vid allmänt kyrkomöte tillstädesvara. § 4.
I val af de presterliga ombuden för stiften och Stockholms stad deltaga de prestman, som innehafva fullmagt å ordinarie embete eller tjenst inom distriktet eller sådant embete eller tjenst förestå.
Inom hvarje pastorat ega samtliga å kyrkostämma röstberättigade lekmän inom' sig inför kyrkostämmans ordförande utse en elektor.
Med iakttagande, att hvarje pastorat anses tillhöra det län hvarinom moderkyrkan är belägen, må två eller flera pastorat inom samma län om gemensam elektor sig förena.
Elektorerna skola medelst slutna sedlar, hvar för sig till ombud föreslå en ä kyrkostämma, röstberättigad nian. jualia dervid rösterna till mera än hälften på en man, vare han behörigen vald.
Aro åter rösterna så delade imellan flere, att sådan röstöfvervigt för någon icke eger rum, anställes ny omröstning till antagande af den, som de fleste rösterna erhållit, eller, om han icke antages, af den, sorn näst honom blifvit af de fleste kallad, och sä vidare.
Skulle, sedan alla omröstningarne sålunda försiggått, likväl ingen hafva erhållit den här föreskrifna öfvervigt, anställes ny om - Kongl. Majit» Nåd.
Proposition JV$ 33. lfl röstning öfver alla dem, sorn vid den första omröstningen^ blifvit satta i frågaj skolande den, som erhållit de fleste rösterna, anses behörigen vald.
Hafva två eller flere vid någon af dessa omröstningar erhållit de fleste och lika manga röster, afgöres frågan genom lottning dem emellan.
Val för Stockholms stad verkställes på ofvan föreskrifna sätt inför Ofverståthållaren. § 6.
Vid omröstningar till val af ombud vid kyrkomöte och af elektorer för sådana ombuds utväljaivde beräknas hvarje röst lika; och skola rösterna afgifvas med slutna sedlar. § 7.
Klagan öfver val till ombud vid kyrkomöte fullföljes hos Konungen genom underdåniga besvär, som inom tretio dagar efter valet skola i Kongl. Maj:ts Justitie-Revisions-cxpedition ingifvas för att, i Konungens Högste
Vid kyrkomötet föres ordet af Erkebiskopen eller den bland öfriga Bjskopar, som Konungen, för den händelse att.
Erkebiskopen har förfall, dertill i nåder förordnar. § 9.
Mötet eger dock ej att, utöfver hvad i grundlag kan varda rnedgifvet, annat eller mera besluta än underdåniga utlåtanden, samt föreställningar och önskningar att hos Konungen anmälas. § 10.
De Från Konungen hänskjutna mål böra företrädesvis till behandling förekomma.
Ar fråga om antagande af ny psalmbok, evangeliibok, kyrkohandbok eller katekes, böra de af mötets medlemmar, sorn till Rreste-Ständet höra, betänkande (ifver frågan afgifva innan den af mötet till slutlig behandling företages.
Arbetsordning i öfrigt eger mötet sjelft bestämma. § lill varje mötets ledamot eger i alla frågor en röst.
Askas omröstning, då skall den med slutna sedlar anställas. 20 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition J\§ 33. § 12. tt
Aro ej mötets förhandlingar afslutade inom en månad, eger Konungen ändock efter den tid att mötet upplösa. § 13.
Arfvode till mötets valde ledamöter så ock öfriga kostnader derför skola af allmänna medel gäldas.
Emot detta förslag framställdes inom Högste
Domstolen endast följande anmärkningar, nemligen vid: §§ 1 och 9.
Justitierådet Carleson yttrade: antagande såsom gifvet behofvet af en genom lag fastställd form för kyrkomöten, finnér jag, för min del, ej skäl till anmärkning i afseende å någon annan del af ifrågavarande förslag än bestämmelserna oin kyrkomötenas periodiska sammanträden och ledamöternas motionsrätt.
Den betydelse, som i följd af dessa bestämmelser skulle tillkomma kyrkomötena, låter, efter mitt omdöme, svårligen förena sig med närvarande statsförfattning, som åt Rikets Ständer genom den dem förbehållna motions- och lagstiftningsrätten i kyrkliga mål uppdragit en kyrkorepresentations funktioner.
Att vid sidan af denna representation ställa en annan, af den förra oberoende, med mindre magt men större anspråk, måste i längden framkalla stridigheter som förlama dem begge, så framt icke endera lyckas undertrycka den andra.
Främmande länders, särdeles Englands och Skottlands häfder bära varnande vittne derom.
Till dess icke blott skenet och anspråket af en Svenska kyrkans representation, utan äfven de en sådan tillhörande rättigheter, som af grundlagen tilläggas Rikets Ständer, varda till kyrkomötena öfverflyttade, torde dessa möten endast undantagsvis och för utomordentliga fall blifva nödiga och deras befogenhet lämpligen böra inskränkas till en rådgifvande röst. utan initiativ.
Med denna åsigt hemställer jag i underdånighet att de anmärkta bestämmelserna ur Förslaget uteslutas och att 1 § erhåller den lydelse, som motsvarande § i Ständernas vid 1857 och 1858 års riksdag beslutade förordning angående allmänt kyrkomöte upptager. §§ 5 och 7.
Med afseende på det oegentliga^ och obestämda i benämningen ”kyrkostämmans ordförande” så snart fråga är om förrättning utom kyrkostämman, helst behörigheten att vid kyrkostämma föra ordet kan, under olika förhållanden, tillkomma olika prestmän i eller utom församlingen, samt enär man syntes kunna, genom hänskjutande af valet till kyrkostämma, undanrödja behofvet af särskilda bestämmelser angående kallelsetid, samlingsort och en del andra ordningsfrågor; funno Justitieråden Alexanderson, Hoffstedt, Friherre Lenhusen och Almqvist, som tillika Kongl. Maj-.ts Nåd.
Proposition 33. 21 ansågo nyttigt meddela vissa föreskrifter i fråga om klagan öfver elektorsval, sig eg a anledning hemställa, dels att 5 §, första morn., mä lyda sålunda:
Inom hvarje pastorat ega samtlige å Icyrkostämma röst berättigade lekmän att, vid sadan stämma, inom sig utse en elektor.
Dels ock att § 7 må erhålla följande lydelse:
Ofver val till ombud vid kyrkomöte få underdåniga besvär hos Konungen anföras, hvilka, inom tretio dagar efter valet, skola i Kongl. Maj:ts Justitie-Revisions-expédition ingifvas, för att i Konungens Högste
I sammanhang dermed °ege Högste
Domstolen jemväl pröfva gjord anmärkning emot förment olaglighet. vid elektors-val, der sådant val föregått; men ej må anmärkning härom upptagas med mindre densamma vid valet till ombud varit utaf klaganden framställd; och må icke öfver elektors-val särskild klagan föras. § II.
Domstolens fleste ledamöter, Justitieråden Alexanderson, Hoffstedt, Södergren, Friherre Leuhusen, Cramér och Almqvist hemställde, att stadgas mätte, huru, till undvikande af lika röster vid omröstningarne inom kyrkomötet, förhållas borde.
Ei protocollo E. Helling. 22 Kongl.
Proposition J\$ 33.
Transsumt aj Protokollet öfver Justitie-departemenls—Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen uti Stats-Råde! å Stockholms Sloti Tisdagen den 11 November 1862.
I närvaro af: Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens Herr Statsministern för Utrikes-Årendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup Reuterskiöld, Justitie-Råden:
Södergren, Bolin.
Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern anmälde i underdånighet ett inom Justitie-departementet utarbetadt förslag till förordning angående allmänt kyrkomöte; varande detta förslag af följande lydelse:
Öfver detta förslag hade Högste Domstolens jemlikt Statsräds-protokollet för den 14 sistlidne Oktober infordrade yttrande numera blifvit afgifvet och redogjorde Ilans Excellens nu för samma yttrande, sådant det finnes i Högste
Domstolens protokoll den 20 i samma månad intaget, hvarefter Hans Excellens vidare yttrade:
I afseende å hvad af en ledamot i Högste
Domstolen blifvit anmärkt emot kyrkomötes periodiska sammanträde, och ledamöternas motionsrätt, tillåter jag mig i underdånighet genmäla, att motionsrätt synes vara för kyrkomöte behöflig i samma mån som nationalrepresentationen är mindre lämpligt sammansatt för att lemna ett sannt uttryck af kyrkans alla önskningar och behof.
Men med motionsrätten, som äfven i Rikets Ständers förslag var kyrkomötet tillagd, sammanhänger, efter mitt förmenande, ett periodiskt sammanträdande, enär mötets initiativ eljest blefve undertryckt, så framt icke Konungen funne anledning att för vissa frågor sammankalla mötet.
Icke heller inser jag. att kyrkomötets anspråk att få sina tillstyrkanden godkända, kunde blifva större eller vådligare i frågor, som väckas inom mötet än i deni, som till detsamma af Konungen framställas.
Vid affattandet af 1 mom. i förslagets 5 § ansågs, att af bestämmelsen, det val af elektorer för lekmännens ombud vid kyrkomöte skulle ske inför kyrkostämmans ordförande, borde följa, att denna i afseende å sådant val iakttoge hvad honom vid befattningens utöfvande vid andra tillfällen åligger, och att således föreskrifterna för kyrkostämma i fråga om kallelsetid, samlingsort och andra ordningsfrågor komma att tillämpas.
Såvida någon obestämdhet i afseende ä den person, Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition J¥3 33.
23 som är att anse för kyrkostämmans rätte ordförande, enligt förslagets ordalydelse förefinnes, så qvarstår, efter mitt förmenande, samma obestämdhet enligt den redaktion, som är af Högste
Domstolens fleste ledamöter föreslagen; ty förslaget kan väl icke tolkas annorlunda, än att den skall föra ordet vid ifrågavarande val, som egde utöfva denna befattning om ärendet handlades ä kyrkostämma; men för detta sednare fall innehåller icke heller den i Högste
Domstolen föreslagna redaktionen någon särskild föreskrift.
Sådan synes icke heller behöflig, då i förordningen om kyrkostämma, kyrkoråd och skolråd härom är stadgadt äfven för det fall, att ärende företages, som angår både moderförsamling och annex hörande till samma pastorat.
Den i Högste Domstolen föreslagna lydelsen, enligt hvilken oftanämnde val förklaras böra ske vid kyrkostämma, innefattar deremot andra oegentligheter, såsom att af de vid kyrkostämma röstberättigade endast lekmän deltaga i val af elektorer för ombud vid kyrkomöte; att röstberäkningen vid dessa val är olika med den, som är föreskrifven för kyrkostämma; samt att klagan öfver elektors-valet icke må förås i samma ordning, som öfver andra kyrkostämmobeslut.
Då det icke är afsedt,, hvad ej heller inom Högste Domstolen blifvit ifrågasatt, att klagan öfver förment olaglighet vid elektors-val skall få särskildt föras, torde några föreskrifter i fråga om sådan klagan icke vara erforderliga, och desto heldre böra utelemnas uti ifrågavarande förslag, deruti reglementariska föreskrifter så vidt möjligt undvikits, som dylika föreskrifter icke finnas meddelade i fråga om klagan öiver elektors-val för utseende af Riksdagsfullmägtige för Bonde-Ståndet, hvilken ändock pröfvas i sammanhang med klagan öfver sjelfva valet.
Jag anser således de emot 5 och 7 §§ inom Högste
Domstolen framställda anmärkningar icke böra föranleda till annan ändring i förslaget än att, på det tvekan ej måtte uppstå om sättet för sammankallande af lekmännen till val af elektorer eller om samlingsorten dervid, första delen af 5 § torde erhålla följande lydelse: ”Inom hvarje pastorat ega samtlige å kyrkostämma röstberättigade lekmän inom sig, vid sammanträde inför kyrkostämmans ordförande, utse en elektor.
Om kallelse till det sammanträde, äfvensom ställe derför, gälle hvad i afseende å kyrkostämma särskildt är stadgadt.”
Af stadgandet i 11 §, att omröstningarne inom kyrkomötet skulle verkställas med slutna sedlar, ansåg jag väl följa, att, i händelse af paria vota, frågan måste slitas genom lottning, verkställd under en eller annan form, som af kyrkomötet sjelft finge bestämmas.
Då emellertid Högste
Domstolens fleste ledamöter ansett ett uttryckligt stadgande i denna de! erforderligt, hemställer äfven jag i underdånighet om ett tillägg härom i förslaget, dervid den form, som för iikartade fall inom riksförsamlingen är i grundlag föreskrifven, väl äfven bör för omröstningarne inom kyrkomötet stadgas.
Förslagets 11 § torde alltså erhålla denna lydelse: ”Hvarje mötets ledamot eger i alla frågor en röst.
Askas omröstning, då skall den med slutna sedlar anställas.
Befinnas, vid de öfrigas uppsummerande, rösterna lika delade, må denna sedel öppnas och gifva utslaget; är pluralitet redan vunnen, bör den aflagda sedeln ouppbruten genast förstöras.”
På grund af det nu anförda hemställer jag i underdånighet, att Eders Kongl Maj:t täcktes, jemlikt 87 § Regeringsformen, till Rikets Ständers antagande framställa det af mig anmälda förslag med nu föreslagna tillägg.
Uppå Statsrådets öfrige ledamöters tillstyrkan täcktes Hans Majit Konungen, med ^bifall till hvad Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern sålunda hemställt, godkänna detta förslag till nådig proposition, sådan den, nu justerad, finnes detta protokoll bilagd.
In fidem E.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS A. L. NORMAN 1862.
Skrifvelse JW 34. t N:o 34.
Ank. till Exp.-Utsk. den 17 Nov. 1802,.jkl. 1 e. m.
Kongl Maj-.ls nådiga Skrifvelse till lii kels Ständer, i anledning af åtskil hge af Rikets Ständer vid sistförflulna riksmöte föreslagna lagförändringar; Gifven Stockholms Slott den 21 Oktober 4862.
Nedannämnda af Rikets sist församlade Ständer, i underdånighet afleranade förslag till lagförändringar, öfver hvilka Kongl. Maj:t innan Ständerna åtskiljdes, icke kunnat fatta och meddela
Sitt nådiga beslut, har Kongl. Majit sedermera till pröfning förehaft, men icke funnit godt i nåder bifalla; och vill Kongl.
Majit nu, i öfverensstämmelse med 87 § Re gerings-forroen, underrätta Rikets Ständer om de skäl, som utgjort hinder för antagande af berörda förslag.
Uti underdånig skrifvelse den 15 Oktober 1860 hafva Rikets Ständer, af anförda orsaker, föreslagit utfärdandet af en författning, hvarigenom, med upphäfvande af sista punkten i 7 § af 11 kap.
Rättegångs-balken, skulle förordnas, att samma punkt erhölle följande förändrade lydelse: »Har man med stämning sökt någon i hans hemvist å två särskilda dagar, men ej funnit honom; då må man, der han äfven tredje dagen borta är, stämningen för hans husfolk uppläsa och densamma å husdörren fästa: finnes ej husfolk; varde ändå stämningen å dörren fästad».
Emot omförmälda lagförslag, hvaröfver Stats-Rådet och Högste
Domstolen blifvit hörde, är vordet hufvudsakligen anmärkt, att för den händelse, till förmån för käranden och till Bill. till It.
Brot. 1802 <8 1803. 1 Sami. 1 Afd. 15 Haft. 1 2 Kongl. Maj:ts Nåd.
Skrifvelse JW 34. vårdande af hans rätt och säkerhet, ett stadgande om stämnings kungörande af sådant innehåll, som det ifrågavarande, skulle såsom lag antagas, rättvisa och billighet fordrade, att på samma gång, till svarandens förmån och för bibehållande af hans rätt, bestämmelser meddelades i den syftning, som Lag-kommittén och Lag-beredningen, från hvilkas förslag till Rättegångs-balk, förra delen, förenämnde stadgande vore hemtadt, tillika i 16 kap. 9 och 12 §§ samma förslag intagit om delgifvande af dom och beräknande af tid för sökande af ändring deri, i de fall att stämningen blifvit på ofvanberörda sätt kungjord, samt att olämpligt syntes vara att såsom lag antaga det gjorda förslaget utan att tillika, i öfverensstämmelse dermed, ändring skedde i nu gällande föreskrift i 2 kap. 3 § Utsökningsbalken om det fall, då Konungens Befallningshafvande kan låta fästa skriftlig kungörelse på dens dörr, som sökes.
På grund af hvad sålunda och i öfrigt emot förslaget blifvit anfördt, har Kongl. Maj:t funnit sig icke kunna till detsamma lemna bifall. * Genom underdånig skrifvelse den 15 Oktober 1860 hafva vidare Rikets Ständer, som ansett missbruken och olägenheterna af den, enligt gällande lag, ännu qvarstående rättigheten att börda jord å landet kunna i väsendtlig mån minskas genom en inskränkning i bördemännens antal, hvarigenom färre bördstvister kommo att uppstå och köparen sattes i tillfälle att lättare bereda sig bördemans afsägelse af hans anspråk, till Kongl. Maj:ts pröfning framställt förslag till författning, hvarigenom, med ändring af 1 § samt 3 § 1 mom. af 6 kap.
Jorda-balken och upphäfvande af Kongl.
Resolutionen den 15 September 1756, berörda lagrum skulle erhålla följande förändrade lydelse: »Bördemän äro säljarens barn och bröstarfvingar, så länge de till äro; så ock syskon och dessas barn.
Den, som med säljaren å fäderne skyld är, må dock ej börda hans mödernes jord, ej heller den, som å möderne skyld är, hans fädernes jord; och vare börd ej eller tillåten, der jord säljes till bördemän». »§ 3 mom. 1». »År jord till annan än bördeman såld och tvista män om företräde till börd deraf, vare den närmare att lösa i börd som närmare är att taga arf, allt efter som i 2 och 3 kapitlen Årfda-balken sagdt är».