Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
H v a r j e spelare, s o m kan öfverbevi- sas o m att u t ö f v a spel s o m y r k e eller o c k v a r a deltagare i denna last, är h e m f a l l e n åt l a g a straff.
D e t t a är något, s o m hvarje m o r b ö r inskärpa hos sina barn, t y dessa sakför- hållanden äro väl e g n a d e att b e r ö f v a d e n n a lidelse hvarje sken a f hederlighet s a m t att tillika blotta lasten från all f a l s k romantik.
M e n hur har det gått till, att i c k e allenast spelarne m i s s b r u k a ordet hedersskuld till att d ä r m e d b e t e c k n a ett lagbrott, b e g å n g e t — p å kredit, utan att äfven hederligt f o l k b e g a g n a r det i n ä m n d a m e n i n g?
S v a r e t är lätt att finna.
O r d e t spelare har en k l a n g, visserligen a f metall, men det är fängelsereglarnes gniss- l a n d e eller den h e m s k a k n ä p p n i n g e n a f skjut- vapnets hane, s o m höres däri.
O c h d å det j u mest är s. k.
b i l d a d e m ä n, s o m förtjäna att bära den o h y g g l i g a benämningen, så und- viker m a n denna medels en omskrifning.
H a d e vi bara ett a l l m ä n t k ä n d t f r ä m m a n d e o r d i stället f ö r det svenska spelare (l i k s o m vi nu h a benämningen » k l e p t o m a n i » i stället f ö r tjufaktighet, då det är fråga o m » bättre f o l k »), då skulle det missljudande ordet snart blifva b a n n l y s t ur alla familjer, från alla sällskapskretsar, där spelare finnas.
M e n hvarje f ö r s k ö n i n g eller s k y d d a n d e f ö r - k l ä d n a d a f en last, har sina gifna f ö l j d e r; u p p s k r ä m d a a f det m a g i s k a ordet, heders- skuld, s k y n d a hustrur, m ö d r a r o c h systrar att » r ä d d a » mannens, sonens eller broderns » h e d e r » g e n o m uppoffringar, h v i l k a blott tjä- n a till att l ä g g a h y e n d e under lasten o c h f ö r a spelaren djupare in p å förderfvets v ä g, t y k v i n n o r n a h a f v a äfven blifvit missledda g e n o m detta f ö r k l ä d d a ord.
D e t är d o c k från den till klart m e d v e - tande o m sakens natur v a k n a n d e k v i n n a n, som m a n n e n b ö r vänta att få hjälp o c h stöd i k a m p e n m o t denna h e m s k a lidelse.
Fäst- mannen måste veta, att den u n g a k v i n n a, som förtrott sin framtid åt h o n o m, hellre för- s a k a r sin d r ö m d a l i f s l y c k a, än h o n ingår äk- tenskap m e d en s p e l a r e!
S o n e n måste h a det klart f ö r sig, att h v a r k e n far, m o r eller
syster s k o l a betala ett e n d a öre a f d e skul- der, s o m han möjligen frestades att g ö r a g e - nom spel.
Ja, y n g l i n g e n måste äfven veta, att hans närmaste k v i n l i g a anförvanter hellre se h o n o m s o m en rättskaffens kroppsarbetare än s o m en åt spellidelsen hemfallen tjänste- m a n, o c h han s k a l l rätta sitt lefnadssätt o c h sina utgifter u n d e r studietiden i enlighet m e d d e n n a öfvertygelse.
Hennes ögon äro ännu klara som två stjärnor, och det är egentligen endast på den insjunkna munnen utan tänder, som man ser, att hon är riktigt gammal, liksom man på de grofva, valkiga händerna ser, att hon tillhör » u n d e r - klassen ».
H o n är klädd i en mörk, hemväfd ylleklädning utan garnering, sydd rätt o c h slätt på bondfason.
P ä hufvudet har hon en snö- hvit mössa, knuten under hakan.
Vi veta alla, huru spellidelsen, f o r k l ä d d till sällskapsnöje, utbreder sig i h e m m e n, o c h detta g e n o m husmoderns uraktlåtenhet att stå p å v a k t m o t den m a s k e r a d e d ä m o n e n.
Och medan jag sitter där o c h betraktar de båda gamla, önskar jag, att jag egde en må- lares färgrika pensel för att riktigt kunna åter- ge deras bilder o c h ej blott en sprättande stål- penna, som dessutom gärna sätter en o c h an- nan » p l u m p ».
M å ingen hustru, som älskar sin m a n o c h sina barn, samt ej vill v a r a en indirekt m e d - brottsling till spelare, tillåta n å g o t slags spel o m penningar eller p e n n i n g v ä r d e e g a rum i hennes h e m!
H v a r k e n ett a l l m ä n t antaget mod eller svepskälet, att faran är mindre i h e m m e t än i det h e m l i g a spelnästet får r u b b a hennes föresats att stänga dörren för d ä m o - nen!
O c h h o n k a n v a r a förvissad o m, att ingen kritik v e r k a r gagneligare o c h verksam- mare p å omgifningen än det tysta klander, som ligger i en husmors fasta handlingssätt.
» H v a d k v i n n a n v i l l, det vill G u d », l y d e r en lättsinnig omskrifning a f de g a m l a v a c k r a o r d e n: » Kvinnan vill, hvad Oud vilb.
Må v i alla, äfven i d e n n a k a m p, g ö r a oss vär- d i g a detta s k ö n a o r d s p r å k, förvissade o m, att G u d icke v i l l, att ohederliga ting få n ä m n a s med f ö r s k ö n a n d e n a m n, h v i l k a förvirra rätts- begreppen o c h f ö r s l a p p a sedligheten!
Vår Bettu ..
Skiss för I d u n af E l i n A m e e n.
|| (| ?l] et är éS
J a g sitter i den trefliga dagligstugan med sina hvitmålade möbler, klädda m e d blå- o c h hvitrutigt bomullstyg, där jag suttit så många gånger förr under den förflutna sommaren vid mina besök hos de hyggliga gamla.
Det är en stormig eftermiddag i början af september, årets första höstafton.
Himlen är jämnmulen, o c h regnet hotar hvarje ögonblick att brista l ö s.
I hafsbukten gå vågorna höga med hvitskummiga toppar, o c h man hör deras brus ända u p p till byggnaden.
J a g har k o m m i t för att säga farväl, innan jag lemnar trakten, där jag vistats öfver som- maren.
Lilla Betty har bjudit mig en ång- ande k o p p kaffe med hembakadt småbröd, men sedan har hon gått till byn ett ärende, men lofvat återkomma för att taga afsked af m i g.
Den gamle sitter vid fönstret o c h röker nu sin långa pipa.
A l l t emellanåt kastar han er stråle tobakssaft från den snedvridna munnen ut öfver det renskurade golfvet, belagdt med trasmattor.
Hufvudet är stort med ett yfvigt, sträft hår af den grå- o c h svartspräckliga sort, som aldrig blir hvitt.
Ansiktet är fåradt o c h barkadt, ögonen små, kloka o c h plirande un- der buskiga ögonbryn.
H a n sitter krokig o c h hopsjunken, händerna äro styfva o c h ansvällda af gikt, fötterna insvepta i tjocka yllesockor.
Mor sitter bredvid mig i soffan o c h stickar oafbrutet på en strumpa.
H o n är så tinhylt, så skär o c h hvit som någon gammal dam af societeten, o c h hennes vackra silfverhvita hår, slätt nedstruket öfver pannan o c h tinningarne, ger henne ett utseende af verklig nobless.
Gubben har fordom varit lots, men sedan gikten alltför m y c k e t lagt beslag på hans kropp, lemnade han " sjömansyrket o c h köpte den lilla gård, där de gamla sedan några år lefvat i jämförelsevis välmåga — de och Betty.
Eller rättare sagdt, Betty o c h de, ty det är Betty, som är medelpunkten i deras lif, Betty, kring hvilken deras tankar o c h samtal röra sig, o c h kring hvilken alla deras intressen kon- centrera sig.
Lotsfar lefver i den ljufva illusionen, att det är han, som är herre i huset, o c h han smickrar sig till o c h med att vara en riktig hustyrann, därför att han kan svära o c h dun- dra för tre o c h har ett rikt förråd på kraft- uttryck kvar från den tid, han var c h e f på skeppsplankan, men i själfva verket är det Betty, som är » herre i h u s e t », o c h hennes lilla späda hand, som för tyrannens spira.
Men det måste sägas till Bettys heder, att, fast bortskämd o c h yr, är hon på samma gång en varmhjärtad liten varelse, o c h hennes tyranni är endast kärlekens o c h godhetens.
Som vanligt är det också i denna skymnings- stund, medan stormen hviner därute o c h hvirfiar kring de första gulnade bladen, om Betty de berätta.
» Minns du, far, när vi först fick veta, att vi hade fått en dotter-dotter där borta i det främmande landet, o c h att hon hette Betty efter B i g?
» » Ja, och det var den första glädjedagen, sedan vår egen tös lemnat oss för att gifta sig m e d den engelske sjökaptenen. » G u b b e n spottar ut åt golfvet o c h drar se- dan ett djupt tag ur pipan.
» O c h ni återsåg aldrig er d o t t e r?
» frågar jag, ehuru jag hört historien flere gånger förut.
» N e e j, hon dog samma år hennes man för- liste, o c h då lill ' B e t t y var fyra år. » Mor släpper stickstrumpan ett ögonblick och torkar sig med afvigsidan af handen öfver ögonen.
» D e t var godt, far, att hon ändå fick vår välsignelse, fast hon gifte sig mot vår vilja; men karlen var hygglig o c h rådde j u inte för, att han var utländing. » » H a n hade fin släkt — där fanns till oeh med en lord, som han räknade släkt med — och hans m o r ville behålla Betty hos sig, men det tillät inte vi.
V å r flicka hade satt opp ett riktigt testamente, där det stod, att vi skulle ta ' barnet, och G u d välsigne henne för det.
Jag for själf öfver o c h hemta ' henne. » » H v a d sa ' barnet, när ni kom? » » H o n grät o c h ropa ' på » m a m m y », men när jag sa ' henne, att hon skulle få en ny » m a m - m y » — se, hon förstod då både engelska o c h svenska, o c h jag blanda ' in litet af hvart i mitt tal — så vardt hon nöjd.
M e n under hela resan sa ' hon nästan ingenting, o c h när hon sedan k o m hem till byn, där vi då bodde, så sa ' hon heller ingenting, utan bara satt och såg så allvarsamt m e d sina märkvärdigt stora ögon.
Men säg inte mig, att ungen inte fun- derade öfver hela sitt lilla lif, det som varit och det som nu var — funderade på sitt vis förstås, » » O c h vet fröken, hvad det första var hon s a '?
» inföll gumman.
S e, på kvällen, när jag lagt henne i den lilla bädden, jag gjort i ord- ning, reste hon sig upp, såg på mig så under- ligt o c h fundersamt, o c h så sa ' hon så där, som hade hon frågat sig själf: » mammy? » Och se ' n har hon alltid sagt » m a m m y » till mig o c h » granny » till far. » » O c h hon fann sig bra hos er s e d a n?
» » H o n låg o c h grät nästa morgon, när jag kom för att väcka henne, utan att det var möjligt att få ur henne, hvad hon grät för.
Sen har hon aldrig gråtit till den dag i d a g.
» D e gamla nicka småleende åt hvarandra.
» Fröken har ju själf sett h e n n e, » återtar gumman, » glad o c h kvick som en lärka, skratt oeh sång från morgon till kväll. » » E t t ganska märkvärdigt barn, » infaller gub- ben, som ännu dröjde vid barndomens min- nen — • » hvad hon allt kunde hitta på, m o r!
» Hans mun drar sig till ett så bredt grin, att pipan faller ner i knäet.
Grinet öfvergår i ett slags inre skratt, som skakar hans k r o p p, utan att det tränger öfver hans läppar, vid tanken på det lustiga, som han erinrar sig.
Mor ser på honom, leende o c h med en frå- gande min.
» Kommer du ihåg, » säger gubben, allt emellanåt kiknande af skratt, — » när jag b r u - kat ta ' mig en tår för mycket, för det hände på den tiden — men det kunde ungen inte med, hon vardt rädd och ond och kunde dunka mig med sina små knytnäfvar, o m jag ville ta ' fatt henne o c h skämta med henne.
Till slut tog hon ett högtidligt löfte af mig, att jag al- drig skulle dricka annat än någon gång som medicin m o t magen.
H v a r gång hon såg mig ta ' en sup, var hon strax framme oeh frågade allvarsamt med sitt engelska uttal: Medicin granny?
O c h när jag svarade: Tes all right, vardt hon nöjd, fast hon såg på mig med misstänksamma blickar för att se efter, om jag allt för snart igen skulle ta ' en dos » m e - dicin ».
H a, ha, ha — på så vis lade jag bort att supa.
Ett märkvärdigt barn, ett märk- värdigt barn. » Och så följer den ena historien efter den andra, belysande detta, i morföräldrarnes ögon, mer än andra märkvärdiga barns karaktärsdrag, uttalanden och handlingar.
Om reformer i kvinnodräkten.
nder de senaste århundradena h a f v a d å och d å i d e stora kulturländerna pågått längre eller kortare, mer eller m i n d r e bety- d a n d e rörelser, m e d syfte att å s t a d k o m m a välbehöfliga förbättringar i klädedräkten *.
T a c k vare den franska revolutionens b a n b r y t a n d e v e r k s a m h e t p å detta o m r å d e, har det l y c k a t s den m a n l i g a dräkten att, ehuru m e d m å n g a återfall till ett sämre, arbeta sig fram till d e n afundsvärdt h ö g a grad a f praktiskbet, b e k v ä m - lighet o c h helsosamhet den f. n. e g e r; m e n för den k v i n l i g a dräkten återstår m y c k e t att ändra, innan den kan m e d rätt sägas vara praktisk, b e k v ä m o c h h e l s o s a m.
* Den, som vill närmare studera detta ämne, hän- visa vi till Moderna och dräktreformen af L. Dietrich- son samt Zur Cultur und Kunst af V.
Falke.
sedda att utfylla det tomrum, som uppstår, i den mån snör- ningen vidgas.
Genom denna anordning blir det möjligt att öka plaggets storlek utan att släppa ut i sömmarna eller göra isättningar, genom hvilka medel man för öfrigt ej är i stånd att, såsom vid snörning, gradvis företaga utvidgningen.
— För dem, som använda ylle närmast kroppen, torde det vara skäl att förse öfre delen af denna dräkt med tunnare foder än den nedre.
alltid bäres och skötes på en bärkudde.
Denna gifver barnets hufvud och rygg ett välbehöfligt stöd och förekommer, att barnet under denna tid bäres annat än i liggande ställning.
Kudden göres 55 cm.
lång, 35 cm.
bred och ungefär 2 cm.
tjock samt rundas upptill.
Den stoppas med tagel.
nder varet lägges på hvardera sidan ett stycke oljeduk.
Klädningen (fig.
9.)
består af kjol och polonäs.
Kjolen har sprund i sidorna i stället för bak.
Vid sprunden gå tin- ningarna ett stycke öfver hvarandra, så att tillfälle därigenom gifves att öka kjolens vidd.
Dessutom är kjolen baktill försedd med dragsko.
Polonäsen har en västisättning, som sträcker sig ända till sidsömmarna, där snörning med breda klaffar under är an- bringad.
Öfvertyget har på hvar sida endast en bröstsöm.
Från denna faller det alldeles löst fram öfver västen.
Allt efter som utvidgning sker, faller det naturligtvis stramare.
Från hvardera bröstsömmen går ett sidenband, som knytes framtill.
Baktill har polonäsen två breda, djupa motveck.
För barn mellan 1 och 3 år anbefaller Dräktreformföre- ningen följande modeller.
Skjorta, hög i halsen och med långa ärmar samt för- sedd med en broderad remsa, hvilken tjänstgör som krage (fig. 17).
Lifstycke af parkum eller fodrad flanell.
Det knäppes framtill och är nedringadt öfver magen.
För att det ej skall strama, är i sidorna gjord en uppskärning, ungefär ett par tum lång (fig. 17 och 18).
På lifstycket, midt framför hvardera benet, sitter ett band, hvari strumpebandet fastknytes.
Detta består af ett bomullsband, som knytes i lifstycksbandet, och två skänklar af resårband, hvilka i kanten äro försedda med knap- par och fästas i strumporna medelst tvänne öglor, som sitta på inner- och yttersidan af strumpbenen (fig. 17).
Modellklädningen är skänkt till föreningen af fröken Augusta Lundin.
Dräktreformföreningen anser, att följande principer böra ligga till grund för det späda barnets beklädnad.
Kläderna skola vara så jämnt värmefördelande som möjligt, lemna kroppen obe- hindrad rörelsefrihet samt ej verka hopklämmande på bröst- korgen eller magens och ryggens muskler.
Vidare böra dessa kläder vara så sydda, att de med lätthet kunna i ganska hög grad utsläppas, så att barnet kan begagna dem hela det första lefnadsåret.
Slutligen böra de vara lätta att hålla rena.
Den uppsättning af modeller, som Dräktreformföreningen anbefal- ler, är följande.
Skjorta af det vanliga slaget, öppen hela vägen bak och försedd med dragband i halslinningen (fig. 10).
Tröja, sydd af bomulls- eller ylletyg eller stickad af bomulls- eller yllegarn — materialet beroende på hvad slags tyg, som användes i här nedan omnämnda kjol — samt för- sedd med knappar, på hvilka byxorna fästas (fig. 11).
Nafvelband, förfärdigadt af fin, silkeblandad, krymp- fri flanell.
* Det går 1 / hvarf kring magen och fästes med band.
— Fördelen af att använda nafvelband af ylle ligger däri att sådana sitta bättre på än andra, att de äro synnerligen håll- bara och att de ej kyla, när de blifvit våta.
1 2 4.
Blöja, som lägges i tresnibb.
Den nedre snibben vikes upp mellan benen; de två öfriga läggas i kors kring lifvet.
Byxor (fig. 12 och 13).
Dessa kunna användas, ända tills barnet uppnått en ålder af 1 å L / år.
Kjol med U / stycke, förfärdigad af flanell eller bom- ullstyg.
Kjolen är öppen i ryggen, så att den, när barnet ligger, kan vikas åt sidan, och så lång, att den, när barnet tages upp, kan tjänstgöra som filt (fig. 14).
L 2 7.
Klädning af hvitt tyg; för underlättande af utsläpp- ning och strykning är klädningen försedd med dragband kring hals och lif (fig. 15).
Strumpor, hvilka fasthållas på så sätt, att en band- ögla i strumpans kant knäppes på nedersta byxknappen.
Sockor, antingen stickade af yllegarn eller sydda af sämskskinn (fig. 16).
Detta senare material är mycket lätt att tvätta.
Dessa kläder användas orn dagen, samt, med undantag af klädningen och sockorna, äfven om natten.
Fördelaktigt är, att barnet under de första månaderna * Finnes att köpa endast hos firman M.
S. Kobbs söner, Stockholm.
Sthlm, Gernandts B o k t r.
, 1 8 9 1.
Koltkläderna.
Byxor (fig. 18), gjorda antingen af plyschfodrad piquet eller af tunnt bomullstyg.
I förra fallet begagnas en af ullgarn stickad kjol, i det senare ett par stickade yllebyxor.
Klädning, hvars veck både i yttertyget och fodret, på såväl fram- som ryggstycket, äro så lagda, att de kunna med lätthet utsläppas (fig. 19).
Skärp med väska af saffian.
I väskan förvaras barnets näsduk.
Därigenom vinnes den fördelen att man ej behöfver för barnets räkning göra bruk af andra personers näsdukar.
Wattbyxor (fig. 20 och 21).
Dessa äro en kombination af nattskjorta och byxor.
Genom frånvaro af rundt kring lifvet gående linning kunna de hvarken spänna eller strama kring midjan.
Vidare äro de så beskaffade, att barnet, äfven om det sparkar af sig täcke och lakan, ej kommer att ligga bart; dessutom lemna de barnet full rörelsefrihet.
Fotbeklädnaden.
Skomodeller na äro gjorda med olika sko för högra och venstra foten, så att sulans form motsvarar fotens trampyta.
Eftersom fotens inre kant är högre än den yttre, är ofvanlä- dret rymligare åt inre kanten.
Klackarna äro breda och låga.
Strumpfoten är gjord efter samma princip.
Dess inre kant är rak, och den yttre sluttar framåt och inåt efter tår- nas yttre, främre kontur.
Om det material, hvaraf Dräktreformföreningens modeller äro förfärdigade, är i denna beskrifning med afsikt nästan in- genting nämndt.
Valet af tyg beror ju ytterst på hvars och ens olika smak, vanor, förmögenhetsvilkor m. m. och bör därför öfverlemnas åt det individuella godtfinnandet.
Dräktreformföreningens styrelse utgöres f. n. af fruarna ordförande, Arvedson, Berg, Bohman, Boklund, skattmästare, Cederschiöld,, Stimble, Jolin, Linder, t. f. sekreterare, och Palme samt fröknarna Bergman, Eker- Scholander, mann, Eurén, Palmqvist och Silow.
I fröken Josephina Ohlssons modeaffär, Blasiehohns- torg 14, Stockholm, säljas å 30 öre stycket mönster till Dräkt- reformföreningens alla modeller.
Beställningar utföras väl, skyndsamt och till moderata priser.
B e s k r i f n i n g till o m s t å e n d e m o d e l l e r, utarbetad af Fredrika-Bremer-förbundets Dräktreformförening.
K v i n n o d r ä k t e n.
Efter d o k t o r Karolina W i d e r s t r ö m.
För att betydelsen af de gjorda förändringarna i kvin- nans underkläder må framstå tydligare, vill jag i korthet om- nämna de hufvudfel man funnit hos de hittills brukliga un- derkläderna.
Dessa senare äro alltför ojämnt fördelade på kroppens olika partier: hals och armar beklädas ej alls af dem, och benen, visserligen till skenet mycket väl, men i själfva verket ytters dåligt.
Sanningen af detta påstående inse vi lätt, om vi granska de olika plaggen.
Närmast kroppen kommer för dess öfre del lintyget, urringadt i halsen och med korta eller inga ärmar.
För nedre delen af kroppen utgöres det närmaste plag- get af kalsongerna.
Mot dem är väl icke så mycket att an- märka, om de äro slutna.
Men största delen af den lägre be- folkningen och äfven ett icke alltför litet antal i de högre samhällslagren begagna s. k. öppna kalsonger, d. v. s. ett plagg, som bekläder nedre delen af låren, yttre sidan af lårens öfre del samt mage och höfter, hvilka delar redan förut fått en betäckning af lintyget.
Nästa lager utgöres af snörlifvet, ännu mer urringadt än lintyget och utan ärmar, men räckande ned öfver höfterna.
På kroppens nedre del komma kjolarna, i me- deltal tre, ofta flere, som veckrikt omge höfter och mage och sedan falla löst ned öfver benen.
De lemna således fritt rum för luften att blåsa upp under dem och mer eller mindre grund- ligt utkyla benen; underbenen beklädas blott af ett åtsittande plagg: strumporna.
, Nästa anmärkning gäller plaggens funktions- och rörelse- hämmande inverkan.
Det hårdt åtsittande snörlifvet har ju länge af läkarna varit utdömdt, och om detsamma har talats så mycket, att ämnet blifvit nästan trivialt.
Huru det hindrar lnngornas utvidgning, klämmer hjärtat, delvis atrofierar lefvern, verkar hindrande på magens och tarmarnas peristaltiska rörelse samt pressar ned bäckenorganen och tänjer på deras band — allt detta är ju väl bekant.
Mindre påaktadt däremot är, att äfven ' ett löst sittande snörlif gör skada, men jämväl ett sådant plagg dömer bålen till en större eller mindre grad af orörlighet: man böjer sig ej gärna djupt åt sidan, ty då kan ett fiskben gå af, och ej framåt, ty då löper man fara att knäcka planschetten.
Följden blir naturligtvis svaghet och efter hand inaktivitetsatrofi af bålmuskulaturen m. m.
De raka linningar, som uppbära kalsonger och kjolar och för den skull sitta hårdt om lifvet, utöfva, fast på ett mera begränsadt område, samma förderfliga tryckverkan som snör- lifvet.
Dessutom bilda de, enär de för hvarje kjol bestå af dubbelt eller tredubbelt lager af tyg, så att säga en ekva- torialzon kring midjan.
Strumpebanden, som, för att strumporna skola » sitta or- dentligt uppe », vanligen dragas ganska hårdt åt, hindra den redan förut af naturen ej särdeles gynnade venösa blodström- ningen i underben och fötter.
Kalla fötter och åderbråck, båda så vanliga hos kvinnor, ha nog i många fall till stor del strumpebanden att tacka för sin uppkomst.
Man har påpekat, att enär kläderna äro illa konstrue- rade, de för att åtminstone någorlunda kunna bevara kropps- värmen måste bestå af flere och tjockare plagg, än som eljest vore nödvändigt, och att sålunda en god del muskelarbete rent af bortspilles för hvarje dag; vidare har anmärkts att kjo- larna besvära gången och hindra en att ta ut stegen, samt slutligen, att deras påtagande kräfver en relativt lång tid.
De af Dräktreformföreningen utarbetade modellerna till underkläder bestå af en tonderdräkt och en mellandräki.
Den förra är ett enda plagg, som bekläder hela kroppen, med undantag af hufvud, händer och fötter, och förfärdigas an- tingen af ylle- eller bomullstrikå (fig. 1).
Den senare utgöres af två plagg: lif stycket och den delade kjolen.
Lifstycket är höghalsadt, fästes tillsammans medelst knappar och knapp- hål och är dessutom försedt med knappar att knäppa dels den delade kjolen, dels strumphängslena på (fig. 2).
För fetare personer är det något olika konstrueradt (fig. 3 och 4).
Den de- lade kjolen är ingenting annat än ett par mycket vida byxor.
* Den är så stor, endast för att den skall ge nedre delen- af figuren det omfång man är van vid, så att klädningen ej skall » se slankig u t ».
Den delade kjolen är af dubbelt tyg och för- sedd med besparingslinning, å hvilken finnas knapphål, sva- rande mot knappar i lifstycket, hvarpå den knäppes fast (fig. 5).
Fördelarna af de här beskrifna underkläderna äro: att de bevara värmen likformigt öfver hela kroppen, att de ej hindra någon kroppsdels funktioner eller rörlighet, att de kunna snabbt på- och aftagas samt att de äro lätta.
De väga tillsam- mans endast 1 kg.
och 3 hg., under det att de plagg af den gamla modellen, som ungefär motsvara dessa, väga 2 kg.
och 4 hg., således väl dubbelt.
* * * * S k o l d r ä k t e n.
Modellerna till skolflickans underkläder äro i det när- maste lika de vuxnas.
I stället för » innerdräkt » kan man dock använda skjorta, höghalsad och med långa ärmar, samt slutna kalsonger, hvilka senare fastknäppas vid lifstycket (fig. 6).
Det är nämligen lättare att taga till dessa plagg så stora, att flickan kan » växa i dem ».
Den delade kjolen ersattes af ett par mindre vida, fo- drade byxor af samma tyg som klädningen.
Strumphängslen, löpande på utsidan af låret, ha redan länge varit använda för barn.