Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Tant Augusta ber om ursäkt för honom, och då han ingen re- ling har att luta sig öfver, får glaset mot- taga den saft, som genom en kraftig tryck- ning af tantens finger framväller ur hans ännu leende mun.
Och härmed är historien om broder Jakob slut, men barnens skratt ljuder länge än, och den femårige Emil, som vägrade att dricka apelsinsaften ur glaset, förklarande, att det var » allt för oaptitligt », kan ännu långt ef- teråt på ett mästerligt sätt efterhärma broder Jakobs hufvudställningar och ögonkast.
M. Smånotiser för kvinnovärlden.
Fru Emelie Flygare-Carlén, vår åldriga och värderade författarinna, har sedan jul dagligen varit sängliggande.
Det är dock först sedan några dagar tillbaka hennes tillstånd varit af natur att ingifva allvarsamma farhågor.
I lördags var hon hela dagen medvetslös och kunde, sedan hon vak- nat till sans, icke känna igen sina närmaste be- kanta.
Hon måste s o m ett barn vändas i sängen och kan ej intaga föda annat än i flytande form, äfven denna i ringa kvantitet.
Ofta angripes hon af hosta, o c h i följd af de i hög grad nedsatta krafterna är hennes tillstånd betänkligt.
Ett ädelt minne efterlemnar fru Justina Mar- gareta Altin, framlidne skeppsklareraren L.
M. Altins enka, hvilken den 6 dennes afled i Sunds- vall i en ålder af 55 år.
Redan i lifstiden känd för sin storartade välgörenhet, hade hon nu i sitt testamente förutom frikostiga gåfvor till anhöriga donerat: till upprättandet af ett barnsjukhus i Sundsvall 20000 kr., till pensioner ä 200 kr.
åt ålderstigna tjänarinnor i Sundsvall 100000., kr till aflöning åt två sjuksköterskor för fattiga i Sunds- vall 25000 kr., till aflöning åt en stadsmissionär i Sundsvall 8 000 kr.
samt till vård af sinnessvag kvinnlig stadsbo 5 0 0 0 kr.
Återstoden har anslagits till inrättande af en uppfostringsanstalt för vanvårdade barn i Sunds- vall.
rights of vomen » (Häfdandet af kvinnans rättig- heter), en bok s o m bildar en af utgångspunkterna för den moderna kvinnorörelsen.
Mary Wollstonecroft visar sig här stå långt framför sin tid.
Starkt gripen af revolutionens läror o m frihet, jämnlikhet och broderskap fordrar hon i kraftiga ord tillämpandet af dessa läror äf- ven för kvinnan.
Och det finnes väl knappast en reform, hvilken sedermera genomdrifvits eller på allvar påyrkats till kvinnans frigörelse, som ej finnes framställd redan i » A vindication of the rights of w o m a n ».
Nya Språkkursen öppnar sin vårtermin i dag fredag den 15, då den första kursen för terminen tager sin början.
Under loppet af följande veckor öppnas successivt terminens öfriga kurser i de 9 olika språkliga ämnen, som f. n. stå på kursens program.
Anmälningstiderna äro som förut kl. 10 — 11 f. m. och - 4 — 5 e. m. Lektionstiderna äro företrädesvis förlagda till eftermiddagarne.
S o m nyhet för denna termin torde framhållas att för- middagskurser anordnas för Iduns prenumeranter till reducerad afgift.
Som lärare fungera äfven innevarande termin jämte föreståndarne — jur. kand. Pontus Dahlan- der (engelska) och doktor J. Bergman (tyska och la- tin) — pastor R. Ostermann och fil.
lic. Joseph Falk (franska), fröken Caroline Dietriehson (italienska) samt docenten vid Upsala universitet d:r K. Ljung- stedt (jämförande språkforskning).
Som bevis på det förtroende, denna läroanstalt redan vunnit bland allmänheten, må nämnas, att under de tre gångna terminerna af dess tillvaro omkr. 670 äldre o c h yngre elever (däraf flere från landsorten) begagnat sig af dess undervisning.
operans repertoar har naturligtvis också på sista tiden rönt inflytande af influensan.
Flere med- lemmar såväl bland solisterna som bland kör- och kapellstaten hafva varit och äro sjuka.
Sålunda måste den till i tisdags annonserade föreställningen af » Romeo och Julia » till f Jljd af flere sjukdomsfall inställas.
Under inöfning är Mozarts » Figaros bröllop » med hr Brag i titelrollen.
Öfriga partier i operan ut- föras af fru Ostberg (grefvinnan), fru Edling (Su- sanna), fröken Karlsohn (Cherubin), fru W.
Strand- berg (Marcellina), hr Johanson (grefven), hr Ström- berg (Bartholo), hr Rundberg (Bazil) och hr Graf- ström (Antonio).
Operan » Gioconda », som var ämnad att gifvas i början af januari, torde nu, sedan repetitionerna åter börjats, varda färdig till uppförande i slutet af må- naden.
- Den dramatiska afdelningen förbereder för när- varande » Egmont ».
Vasateatern uppförde i tisdags för första gången Offenbachs gamla bekanta opera-buffa » Frihetsbrö- derna ».
Premieren hade lockat en fulltalig publik, som med det lifligaste bifall hälsade de välkända melodierna.
D e uppträdande gjorde ock sitt allra bästa.
Hr Varberg briljerade i sin gamla glansroll söm röfvarkaptenen Montedafiore, och hr Strömberg var mycket rolig som den gamle stelbente röfvaren Pietro.
Bland de kvinnliga sujetterna togs priset af fröknarna Ekström och Grönberg som resp. Fra- goletto och Fiorella; fröken Johnson var äfven bra på sin plats som den unge hertigen af Mantua.
För öfrigt blef det vokala i allmänhet betydligt bättre tillgodosedt å den kvinnliga än å den manliga sidan.
Operabuffan gick i sin helhet bra och synes hafva alla förutsättningar i behåll att nu som fordom locka många fulla hus.
Ett vackert arbetslif.
En i hufvudstaden, synnerligen å Söder, mycket bekant kvinna, äga- ren o c h innehafvaren af firman C. Kihlbergs lån- bibliotek o c h bokhandel, mamsell Johanna Fred- rika Söderberg ingick i lördags i sitt 79:de år.
I närmare ett hälft sekel har den högt aktade gamla efter sin företrädares, mamsell Kiblbergs, d ö d och några år dessförinnan utan biträde skött denna icke obetydliga affär.
Än i dag bibehåller h o n sin goda syn, sitt aldrig svikande minne, sin för- vånande arbetskraft o c h sina många vänner, till- D å tant Augusta utfrågat honom, berättar hörande alla samhällsklasser.
Med den svenska hon, hvad hon upplefvat under, hans borta- vänligheten förenar hon ock något af den finska varo, och han är artig nog att ej afbryta I envisheten o c h uthålligheten, och dessa i samband torde ha bibehållit henne vid den förträffliga hälsa henne, men genom att nicka eller ruska på och de så godt s o m obrutna krafter, af hvilka den hufvudet visar han sitt deltagande.
Till sist vördade åldringen ännu är i besittning.
ber tant Augusta honom sjunga en visa.
Han synes vara litet ovillig därtill, men går slut- K o n s t.
ligen in därpå och uppstämmer: Sjukdomsfall.
Fru Hedda Wennerberg, född grefvinna Cronstedt.
f. d. ecklesiastikministern » Bort i fjärran land i söder, Wennerbergs maka, insjuknade i slutet af förra Konstnärernas byggnadslotteri.
Bristen på en fullt lämp- där orangedrufvan glöder » etc. veckan.
Tillståndet, som redan i lördags var högst lig utställnings- och samlingslokal för våra konstnärer Han synes själf blifva rörd och vid orden betänkligt, förvärrades ytterligare under denna har alltid gjort sig synnerligen kännbar här i hufvudsta- » men på dig jag tänker ofta » sänker han vecka, i det håll åt hjärtat flere gånger besvärat den.
För att om möjligt afhjälpa denna brist hafva konst- sentimentalt hufvudet på sned.
Plötsligt tyst- patienten.
Krafterna äro till ytterlighet nedsatta.
närerna nu fått tillstånd att anordna ett större konst- lotteri, till hvilket de själfva skänkt en hel mängd nar han.
Tant Augusta frågar, hvad han vill, konstverk, många af stort och framstående värde.
men han svarar ej.
Slutligen hviskar han henne Dessa konstverk finnas för närvarande utställda i Ett hundraårsminne för kvinnorörel- i örat — han generar sig för de kringstående sen.
I år för jämnt 100 år sedan utkom Mary Konstföreningens gamla lokal vid västra Trädgårds- att säga det högt — att han behöfver en näsduk, Wollstonecrofts berömda bok » A vindication of the gatan (ofvanpå Blanch ' s kafé).
Bland de utställda
lotterivinsterna märkas som sagdt en hel del förträff- liga saker.
Bland annat torde böra framhållas dels taflor, dels teckningar af Arsenius, Richard Bergh, Gustaf Cederström, O. Hermelin, Holst, Hägg, E. Josephson, Elisabeth Keyser, Carl Larsson, Bruno Liljefors, Karl Nordström, Georg Pauli m. fl.
samt skulpturarbeten bl.
a. af Chr.
Eriksson, Hasselberg och Alfred Nyström.
Detta är utan tvifvel det stör- sta konstlotteri, som hittills anordnats härstädes.
Försäljningen af lotter har redan tagit sin början och visar god åtgång.
Utställningen är väl förtjänt af ett besök.
V i hänvisa för öfrigt till annonsen nat ställe i detta nummer.
härom å an- Den rätta.
(Forts.) » » SS a c S k ^ mycket! » Nils satte sig o c h såg ännu S^ng bort mot den gamla, och i skenet från ' spiselbrasan varseblef han då i det skrynkliga ansiktet ett drag af sorgbunden skygg- het.
Det såg ut, där hon salt hopkrupen långt in i hörnet, som o m hon varit rädd att sitta i vä- gen.
Detta kunde väl icke vara » farmor » eller » mor- mor » i huset.
Nils tänkte på sin egen gamla far- mor där hemma, med hvilken lugn och stilla vär- dighet hon alltid intog hedersplatsen i hemmet, och huru alla ärade och vördade henne såsom det bästa huset ägde.
Denna gamla var väl något fattighjon eller dylikt.
» Ta ' hit ett par vedträn, mormor, » bad eller rättare befallde i detsamma flickan med bård, ovän- lig röst, och då gumman, lydig s o m ett barn, ge- nast efterkom tillsägelsen, erhöll hon hvarken ett tack eller en vänlig blick därför.
Nils fäste sina ögon ogillande på flickan.
Men därvid kunde han icke undgå att märka, huru be- hagligt den välbildade gestalten rörde sig i eld- skenet, huru präktigt de tjocka, ljusa hårflätorna ringlade sig kring det stolt höjda hufvudet, huru ett par små vågiga slingor lekte på den breda, hvita pannan, o c h huru mjukt de blekröda läpparne slöto sig tillsammans.
— Han härmades nästan på sig själf, som skulle se allt detta så väl.
Men han såg också, att öfver hela denna vackra kvinnoskepnad hvilade något så stelt, otillgängligt och kallt, att det nästan kom honom att frysa.
Häradsdomaren, en lång, mager man med hårda drag och små skarpa ögon, kom nu ut; äfven han besvarade den nye drängens hälsning med blott en nick och ett likgiltigt: » välkommen till går ' s ».
Därpå tillsade han Nils att följa med till dräng- kammaren, där hans kista skulle insättas.
Som de voro i dörren, yttrade han kort och be- fallande: » Gör i ordning aftonvard åt Nils å skjutskarlen, Ingeborg I » » Jag håller på, » svarade hon och lade i detsamma i en stekpanna några fläskskifvor, hvilkas aptit- liga doft sedan kändes ända ut på gården.
Då Nils efter en stund tillika med skjutskarlen blef tillsagd att gå in o c h äta, var det redan mörkt ute, men därinne vid spiseln flammade en liflig eld, s o m tillika med en lampa upplyste det stora rummet, hvars väggar voro fullsatta med hyllor, från hvilka alla slags koppar-, bleck- och messingsskålar blänkte.
En lockande aftonvard, bestående af smör, bröd, fläsk och potatis samt en rykande kalfost, varjiramdukad på bordet.
Icke heller nu syntes några andra kvinnliga va- relser till än den gamla i vrån samt Ingeborg, som just ur ett hörnskåp framtog en brännvinsflaska samt glas, hvilka h o n äfven framsatte.
» Sitt ner o c h ät! » var den inbjudning, h o n därpå bestod.
Och s o m de båda männen rest långt o c h voro frusna och hungriga, läto de ej bjuda sig två gånger, utan satte sig genast vid bordet o c h grepo verket an med en aptit, som väl äfven till en god del fick tillskrifvas den unga husmoderns förmåga att göra anrättningen smaklig.
Husbonden k o m därpå själf in med sin pipa i munnen och uppmanade dem att » lägga för » sig » å tugga » samt att taga en » snaps », något s o m Nils för sin del frånsade sig.
Häradsdomaren skrattade till litet vid denna försäkran och tyckte, att det var nog bra att .ha fått en dräng, s o m inte söp, bara det ville hålla i sig.
e l 1 F ö r l o f Q l n g s Men Nils gaf knappt akt vare sig på svaret eller skrattet, ty någon hördes i detsamma i dörren, och hans spanande öga flög genast dit.
Nu, nu kom hon, den » snällaste » och den » vack- raste »!
Hon gick fram till midten af golfvet, där eld- skenet fullt belyste en liten, just ej så smärt fi- gur med ett rundadt, rödblommigt och gladt an- sikte, infattadt i en stor, svart stickad ylleduk.
En dunkel fråga uppstod inom Nils — skulle hon vara den vackraste?
— Men ögonblicket därpå tyckte han det nästan.
Ett sakta, men vänligt » god afton » från den unga flickan till de främmande männen kom ho- nom nämligen att hastigt resa sig och med en höflig bugning o c h en hjärtligt glad och tacksam blick besvara den första vänliga bälsning, han fått, sedan han kom i huset.
» Det är vår nye dräng. » Med dessa ord före- ställdes han för husets andra dotter af häradsdo- maren, som väl icke tyckte det var nödvändigt att säga honom, hvem hon var eller hette.
Men han visste j u förut, att hon hette Sofi, och att hon var den flicka, s o m skulle passa så bra åt honom.
Det unga hjärtat slog häftigt, men han kastade åter en skygg, fast spanande blick mot flickan, som nu satt sig ner tyst och stilla.
Det tycktes för öfrigt, som o m ingen af famil- jemedlemmarna hade mycket att säga vare sig åt hvarandra eller åt de främmande.
Det var en tung ledsam stämning öfver hela huset, tyckte Nils.
Sedan skjutsbonden rest, uppehöll den unge mannen sig den öfriga delen af kvällen i dräng- kammaren, som var belägen i statfolkets stuga nere på gården, och återsåg ej husets folk förrän följande- morgon, då han tillika med den andre drängen, Per, kom in för att äta frukost.
Vid inträdet hälsade han de innevarande med ett höfligt » god morgon », men erhöll ingen häls- ning tillbaka från någon annan än mormor, som framhviskade ett fromt; » Gu ' signe ».
Husbonden satt blott och stirrade på den stekta sillen, Sofi växlade ett skalkaktigt ögonkast först med Lina, pigan, och sedan med P e r; och Ingeborg stod vid spisen sysselsatt att plocka upp potatis på ett fat, utan att fästa den ringaste uppmärk- samhet vare sig vid hans inträde eller hans häls- ning.
— Jaså — tänkte Nils — det måtte ej höra till seden här i huset att vara höflig.
Men jag skal dock visa dem, att jag ej i det fallet ämnar ta ' seden, dit jag kommit.
Alla utom Ingeborg och mormor satte sig vid bordet.
Den förra bar fram maten stilla och ljud- löst såväl åt dem vid bordet som åt den gamla vid spisen utan ett ord o c h med en kall ovänlig min.
Nils riktigt satt och undrade i sitt sinne, huru en ung flicka kunde se så ovänlig och stursk ut.
Hon hade just räckt mormor en tallrik med het mjölkvälling, som denna tagit mot, men när hon skulle placera den i sitt knä, kom hon därvid att spilla ut en del både på sig själf och på golfvet — hvarvid Ingeborg med snäsig röst utbrast: » Så ni sitter å bär er åt! » Det riktigt kostade på Nils att tiga.
Och på samma gång han förargade sig öfver flickan, gjorde det h o n o m så innerligt ondt o m den gamla, då han såg.
med hvilka skygga, bönfallande blickar hon tycktes vilja be den ovänliga dotterdottern om ursäkt.
Men det var dock ej nu dessa blickar den unga flickan mötte, utan det var drängens allvarliga, ogillande ögonkast, som hon uppfångade, och hvari hon tydligen läste hans tankar.
Därvid flög vis- serligen en mörk rodnad öfver hennes kinder, men en stolt föraktfull blick fjungade honom på samma gång till mötes ur de klara, blå ögonen, o c h ett spotskt drag krökte de mjuka läpparne.
Stockholm Fredagen den 15 juli 1892.
N:r 29 (239) Prenumerationspris pr år: Idun m e d Modetidning och kolorerade planscher kr.
• 6: 50 Tdun e n s a m - ~ &gt; 4: — Byrå: Klara v. Kyrkogata 7, 2 tr, (Aftonbladets nya hus.)
Bertha t m ii å gon bör vara en kvinnornas rörelse, är det helt visst fredsrörelsen.
Att den i bästa mening kristliga och humana idé, som ligger under denna sträf- van, engång må förverk- ligas, måste vara ett lifs- intresse för alla hustrur och mödrar, ja, för alla landets döttrar, som älska sina medmänniskor och sin fosterbygd.
Det är också en kvin- na, som verksammare än kanske någon annan i våra dagar verkat för fredsidéns utbredning i de vidaste kretsar — den österrikiska förfat- tarinnan Bertha von Sutt- ner, hvilkens världsbe- ryktade roman » Ned med vapnen » äfyen här hem- ma i Sverige vunnit en vidsträckt läsekrets.
Den Svenska freds- och skiljedomsföreningen har ock på sitt i dagarna af hållna årsmöte beslutit afsända en tacksägelse- adress till den frejdade skriftställarinnan.
Den- na skrifvelse, som i slutet af förra veckan afgick, har följande lydelse: Till fru baronessan Bertha v. Suttner!
Wien, Österrike.
Svenska freds- och skilje- domsföreningens styrelse har härmed den äran att i vår förenings namn hembära eder TTäSäs å b y r å n kl. 1 2 — 1.
von Boktr.-Aktteb 5:te årcj.
Utgifningstid: hvarje helgfri Oernandts fredag Lösnummerspria 1 5 öre (vid kompletteringar) Annonspris: 35 ö r e p r n o n p a r e i l l e r a d.
För » Platssökande&gt; o. » L e d i g a p l a t s e r.
2 5 ö r e för h v a r j e p ä b ö r j a d t tiotal stafv U t l ä n d s k a a n n o n s.
- r a d Suttner.
värt varmaste tack för edert outtröttliga arbete för utro- tande af det råa, mänsklig- heten förnedrande massmor- det, kriget.
Länge nog hafva hyllnin- gar ägnats åt krigets hjältar; vi hylla eder såsom fredens budbärarinna.
Måtte ni länge och lyck- ligt lefva, och må himlens välsignelse kröna edert ädla sträfvande med den bastå framgång!
Detta är den svenska fredsförenin gens upp- riktiga önskan.
Svenska freds- och skilje- domsföreningens centralsty- relse.
I detta sammanhang vill Idun bringa sina lä- sarinnor bilden af en kvinna, som genom sina sträfvanden helt säkert redan bland dem för- värfvat många vänner och sannerligen förtjänar att vinna ännu fler.
Bertha von Suttner föddes den 9 juni 1 8 4 3.
Hon är dotter till öster- rikiske fältmarskalken grefve Kinsky och för- mälde sig 1 8 7 6 med ba- ron A.
G. von Suttner, hvilken likaledes är skrift- ställare, och som i syn- nerhet gjort sig känd genom sina skildringar och romaner från Kau- kasusbergen.
Efter att hafva vistats många år i Kaukasien
Ett g o d t s a m v e t e är bättre ä n t v å vittnen.
när du törstar, ett stöd, när du v a c k l a r.
D e t s k i n g r a r dina b e k y m m e r o c h är en källa, T. lefva de nu i Österrike i visserligen barn- löst — men mycket lyckligt äktenskap.
Baronessan von Suttner började år 1 8 8 2 sin författareverksamhet, då hennes första ar- bete » En själs inventarium » utkom och såväl till form som till innehåll vann mycket bi- fall.
På detta följde många andra.
Man kan säga, att tre hufvudmotiv legat till grund för hennes arbeten.
I de tidigare har hon i synnerhet lagt sig vinn om att gifva fina psykologiska skildringar.
Och häruti är hon sannerligen mästare.
Hon framställer karaktärerna just.
sådana de i verkligheten äro.
Utan att ett enda ögonblick låta sig förvirras låter hon endast sanningen tala.
— H o n har förkastat den ofta tröttande mo- nologen; i dess ställe har hon antagit det mera sällan begagnade sättet att i brefform låta de handlande personerna uttala sina — • oftast just hennes egna — åsikter.
Sättet är bekvämt, och målet vinnes.
Stort utrymme är lämnadt åt reflektionen.
Påtagligen är hon en mycket skarpsynt kvinna, som städse syssel- satt sig med de allvarligaste frågor.
Det hela gifver dock för ingen del intryck af ett trött- samt moraliserande — tvärtom, språket är lätt och smekande; hon inflätar en mängd pikanta tilldragelser uti dessa sina första ar- beten, och dock är allt sammanhållet af ett starkt band: enhet i stämningen och i grundidén.
Den andra grundtanken är hennes fasta tro, att kvinnan i intellektuellt hänseende är berättigad att stå vid mannens sida.
Mot dem, som förneka detta, kämpar hon med olika vapen.
Ibland lekande satiriskt — t. ex. uti » Daniela Dormes », där hjältinnan, ehuru praktiserande medicine doktor, likväl är lycklig maka och mor.
Ibland skarpt och allvarligt — såsom uti » Skriftställarinnan ».
Sin tredje grundidé, den som från början gjort sig gällande i alla hennes arbeten, ger hon slutligen uttryck i lefnadsteckningen » Ned med vapnen ».
— Denna bok har väckt ofantligt uppseende.
Detta utrop » ned med vapnen! » — raka motsatsen till forntidens härskri — riktades till en början mot duellen.
Drastiskt skildrar hon de ofta nog obetydliga orsaier, som för- anleda en sådan — och i likaså lifliga färger de fruktansvärda följderna af detta afskyvärda mod att med ett större brott utplåna ett mindre.
Men snart nog menade hon något mera: längtan efter evig fred ger sig luft både med kraft och hänförelse.
Så kallade » fredsvänner » hafva existerat sedan många år.
I New-york utkom broschy- ren: » Solemn review of the custom of war » af d:r Nohah Worcester och gaf anledning till bildande af fredsföreningar.
För omkring ett år sedan grundade Bertha von Suttner i Österrike en kretsförening af den internatio- nella fredsligan, och hon hade den glädjen att se hela den intelligenta världen i Wien sluta sig till detta förbund.
På fredskongres- sen i Kom representerade hon det österrikiska fredsförbundet och höll i sådant syfte ett tal å Capitolium.
Hon är den första kvinna, som offentligen uppträdt på detta ställe.
Hela hennes själ synes genomträngd af denna fredsidé.
Den gaf sig slutligen luft uti » Ned med vapnen », som äfven, som sagdt, finnes öfversatt till svenska.
Boken kan kallas en elegi öfver kriget.
Författarinnan rycker oss oemotståndligt med sig ut bland krigets fasor.
V i lära känna det som ett förfärligt gissel, dubbelt hemskare och grymmare än alla andra, emedan det tager dem alla i släptåg, och emedan sjukdom, förödelse och hungersnöd öfverallt följa det tätt i spåren!
Kan man hoppas, att Bertha von Suttner en dag skall se sin fredsidé förverkligad?
— Kan hon på allvar hoppas, att mänskligheten skall inse sin fåkunnighet, att folken skola uppnå förnuftets ålder, och att det skändliga kriget en dag skall upphöra att söla denna planet, bättre upplyst om de sanna villkoren för sin lycka?
— Nittionio människor af hundra skola ännu under långa tider röna den oundvikliga nödvändigheten af att hugga knifven i sin nästa; och den hundrade, som anser dem för vansinniga, skall betraktas som utopist.
— Professor Michelsen yttrar: » att fordra evig fred, att fordra, att alla folk skola vara eniga i vilja, är att fordra, att alla män- niskor skola hafva ett och samma ansikte. » Ännu en egendomlighet utmärker Bertha von Suttner som skriftställarinna.
Hon skrif- ver ej för att underhålla, hon ställer sitt kall vida högre.
Hon vill ej heller blifva be- dömd och kritiserad som vanlig romanförfatta- rinna, därför har hon kallat blott ett af sina arbeten » roman ».
Den betydelsefullaste af dem » Ned med vapnen » benämner hon en lefnadsteckning.
H o n är idealist i ordets bästa bemärkelse.
Hon tror själf fullt och fast på det hon sä- ger, hon är öfvertygad om, att hennes arbete skall bidraga till afhjälpandet af de missbruk, som hon afskyr.
Hennes skrifter äro genom- trängda af innerlig hängifvenhet och stadig förtröstan på människornas mottaglighet för sanningen.
Och därför är hon värd beundran!
Under den senast gångna vintern har ba- ronessan von Suttner i Berlin hållit en serie fredsföredrag, som mottagits med en- tusiastiskt gillande af en synnerligen talrik publik.
Den stora militärstatens hufvudstads- kretsar ha täflat att nedlägga sin hyllning för den kvinnliga fredsapostelns fötter.
Ifrån samma stad har hon nu ock begynnt utgif- vandet af en tidskrift till fredssakens befräm- jande, hvilken bär samma namn som den rykt- bara boken — » Ned med vapnen! » För närvarande njuter hon en välbehöflig sommarhvila på sitt slott Harmannsdorf i Nedre Österrike.
* * * Just som detta nummer lägges i press, meddelas till Idun, att från baronessan von Suttner nyss ingått en tacksägelseskrifvelse med anledning af Svenska fredsföreningens ofvaunämnda adress.
Densamma lyder i öfversättning från originalet: Högtärade styrelse!
Jag uttalar mitt djupt kända tack för den ärofulla utmärkelse, som genom eder skri / velse kommit mig till del.
Den glädje, den beredt mig, skall tjäna mig som sporre att allt framgent i mån af mina svaga kraf- ter verka för vår gemensamma vackra sak.
Med kollegial tillgifvenhet Eder tacksamma Bertha Harmannsdorf-Bggenburg v. den 9 juli.
Suttner.
V. J-flPPEL.
i), bered din ni cd er aldrig smärta t filka fel du tanklöst kan begå, hur med handling eller ord ett hjärta du i öfverilning såra må, o hered din moder aldrig smärta!
fliuru sårhart hvarje sinne är, intet är så känsligt dock som hennes.
' Väl letänk!
Som knifstpgn henne skär hvad, mot andra riktadt, knappt ens kännes.
Jfennes tankar ej med löje hor, hennes frågor vresigt ej hesvara!