Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majus Befallniugahafvaxide, att efter Localförlållandön och skedda undersökningar, 1 den ordning F örfattnin g arne utstaka, med Länets innevånare samråda och beslut fatta, efter den föranledning
Länets rörelse fordrar. 5:0 Till det påstående, ett ingen, som har egna hästar, utom Embete- och Tjensten. ä i, då de resa i Embetsärende^, måtte äga rättighet att vid sin bortresa taga Gästgifvaresk luts på närmare afstånd än 5 mil från sitt hemvist, kan Utskottet icke tillstyrka bifall.
Det har val ej undfallit dess uppmärksamhet, att missbruk kan göras af denna rättighet; men ett i Lagen stadgadt totalt förbud skulle i vissa fall ä motsidan medföra ännu större olä gen ii öfer, hvarföre säkrast förblifves vid de, i detta fall, nu gällande föreskrifter. 4:0
Lika förhållande tror Utskottet inträffa med den af Riksdagsmännen Lars Olsson yrkade motion, att en skjutsskyldig aldrig 738 och Ekon.
Eetänkanden. må kunna åläggas annorstädes, än vid gästgifvaregården, emottaga den resande.
Embets- o b Tjenstemän skulle i detta fall, om man ock åsidosatte alla enskildta förhållanden, sakna medel till fortkomst ifrån det ställe, dit deras förrättningar kallat dem.
Men, då Utskottet derföre tillstyrker, att nu varande Författningar äfven i detta fall må vara gällande, anser det likväl några af de derifrån oskiljaktiga olägenheter tunna förekomtnas igenom d t stadgande, sorn Kongl. Maj:ts hoga bifall torde underdånigt böra hemställas:
Att icke Gästgifvare vore skyldig lemna hästar till något ifrån sjelfva ombytet afskildt ställe, utan på skriftelig reqvisition af Husvärden, eller den dess ställe företräder, hvilken ifrån det ögonblick, då skjutsen på ders gård anländer, ikläder sig Gästgifvarens pligter och ansvar, så val uti hvad som angår den resandes Pass, fortkomsträttighet och öfriga uppförande, som de skjutsandes rättigheter och skyldigheter, i enlighet med hvad Lag och Författningar härom bjuda. 5:0
Att på alla orter, så vidt möjligheten medgifver, ernå noga likstämmighet uti Landets Lagar, anser väl Utskottet, lika med Harr Prosten Osterman, vara af mycken vigt.
Men att, i afseende på nu varands GästgifveriFörfattningars olika tillämpning uti olika Län, uppdraga Kongl.
KammarColIegium någon Revision utaf dessa serskildta stadganden, samt derefter skeende utarbetning af en för hela Riket uti alla min - Best), och Ekon.
Betänkande/t.
739 dre detailler allmänt gällande likstämmig förordning, kan Utskottet icke linna vara af noder?, utan anser Kongl. Majtts GästgifveriOrdning af 1734, jemfe förklaringarna af År 1766 och 1809, med flere i detta hänseende utfärdade Kongl. Bref och Påbud lemna tillräckliga föreskrifter, med undantag af hvad som i Ekonomiska och mindre Policemål är öfverlemnadt åt hvarje serskild Länstyrelse, att efter olika localförhållanden förordna.
Mindst tror Utskottet vara lämpligt, att i närvarande tidpunkt anställa en sådan revision, dä a:3as väntan är riktad på en förändring i Skjutsväsendet, sorn troligen äfven skall påkalla behofvet af en, med derå fästadt afseende, förnyad och förbättrad Gästgifveriförfattning 6 0 Någon förändring uti hvad Kongl. Brefvttt ab den 28 Juni 1809 uti 6:te punkten foroslår, att efter en häst ej må åka mer än en person jemte Skjutsbonden, eller att gångpenningar ej i annat fall böra mottagas än då Ridhäst nyttjas, finnér Utskottet icke eller skal att tillstyrka.
Att föreslå någon tillökning uti de skjutsandes skyldigheter pä en tid, då med så mycken anledning denna tunga för åkerbruket öfverklaga?, synes hvarken vara consequent eller lämpligt.
Men, lill undvikande af de uti Herr Liljehorns Memorial uppräknade flere olägenheter, uppkommande deraf, att ofta ingen inställer sig till hästens återtagande, utan en resande nödgas fara ensam; an. er Ut - 74o Bes v. och Ekon.
Betänkatiden. skottet detrförklaring vara nödig, att, såsom en motsvara d" skyldighet, den skjutsande bör åläggas ovilkorligen- medfölja nar och så ofta ,an dertill af dm v -'ande påksllas. 7:0 Att, i enlighet rn d Herr Elgenstjer77as hemställan, hos Kongl.
Maj-t i underdånighet anhålla om utfärdande af en författning, som tilläte vederbörande Landshöfdirir gar att förändra Be trve:L ut en till Häilskio. tsr yldighett när derom -fjordägaren begäres, finner Uu-Vottet så roy k>t mindre nödi -'t, sorn.
B uti • fv.anan?örde Kongl. Mattts Nådiga fork larin r af den j 1 De .fttn ';<*i 1766, jemte flere derom utfärdade råd md.et... t.vdeli en utstakar, .,um Konur-gens Rnfa-loid^gshafvande böra förfara, för att i laglig er etli < ’g arhjelpa en befunnet» olika f-rd-1 ‘filg af skhitsrsirsncskyleli, heten.
Att åter, när som beldst, och utan förebringande af andra skäl, an si ?‘"va tnn-gan, -hvilken likväl ingått i bevakningen vid hemmanets inköp, fä reserv«feiutsen föröytt till hållskjuts, kunde medföra de skadliga'följder, att ali- Reserv?!'juts, dertill påkallad af belägenheten, »kulle vid någon Gästgifvaregård kunna alldeles försvinna, hvilket gjorde Omöjligt att skjutsen på sådant ställe uppehålla.
Slutligen, och i sammanhang med detta ämne, bör Utskottet yttra sig öfver de tvenne Motioner, rörande lindring uti forselskyldi gite ten af fångar och förhöjning uti kronoskutslegan; Men, då Kongl. Maj;t. uti dess Proposition till Riksens HÖglofl.
Statsutskott af den 15 Januari inneva - Besv. och Ekon.
Betänkctnden.
741 rande år, i Nåder föreslagit ett nytt Reglemente, med dertill erforderligt anslag af Statsmedlen för fångars för lande, och denna Nådiga Proposition uppå St&tsUtskottets tillstyrkan blifvit af Riksens Höglofl.
Ständer bifallen, hvarigenom »11 diteet tunga af fangförsel kyidighett-n för de till detta ätidamål anslague hemman upphört; så kommer denna lill El.onoroiUts:kottet remitterade motion att alldeles förfalla.
Hvad åter beträffar den till lika i lopp med Gästgifveriskjutsen yrkade förliöjaiag uti kronoskkttsltgan; så, och ehuru de nna förhöjning, såsom utgående af Stats» iiteeke<3, äfven egentligen tillhörer flögl. Statslå hottets Utlåtande, ansar likväl Utskottet i ;j' sin del den icke heller för Jordbrukaren medföra ri gon serdeles fördel, i b traktande der.fl, att hvad som å ena sidan vinnes uti en för ö d hagh, förloras å den andra medelst förökad Bevillning, och i samma proportion förhöjda priser på kronospannmål och de flere efFecter, hvilka vanligen med Kronoskjuts forstak.
Hvad Utskottet i klia dessa serskildta hänseenden anfört, varder, jemte flera Ledamöters enskildt yttrade tankar, Riksens Högloft.
Ständers pröfning och beslut vördsamligen understäldt.
Stockholm den 17 Apiili 1818. 742 Best}, och Elion.
JJtsh.
Betänkande^.
Transsumt af
Pr otocollet,hållet i Riksens Hög;- loft.
Ständers Allmänna Besvärs- och Kkonomi-Utskott vid Urtima Riksdagen i StockTiolin den 17 Aprill 1818.
C ^kriiteliga anföranden och reservationer inlemnades 1:0 Af Riksdagsful ■ mägtige Carl Fredr.
Barg från Bohus Län och J.
Andersson från Skaraborgs Län, så, lydande: ”Den reservation, jag och il°re af mina Stånds-bröder emot Höglofl.
Utskottets Betänkande rörande yrkad ändring i Skjutsinrättningen, förhöjning af Skjutslega*!, tn. m. anmält, få vi härigenom förnya, under närmare anförande af grunderna för vår Serskilda mening i ämnet.
Vi hafva ej behöft öfvertyga.? derom, att skjutsfrågan icke utgör någon ståndssab, i hvilket fall dess afgörande icke vore något önsluiingsmål, utan vi veta nogsamt, att det är jorden, och icke någon viss innehafvare af den, som Skjutsningcns Onus är ålagdt.
Märk el ig t ar likväl, att ingen af BondeStåndet motsagt de motioner örn lindring deri, som äro gjorda, äfvensom ett intet af de öfriga Respecliva Stånden billigat dem.
D etta förhållande visår nog, hvilken saken närmast rörer.
Val veta vi, att i senare tider andra Jordbrukare än Bönder lagt sig till skjutshemman, och" att
Skjutslegans tillvägabragte förhöjning från denna period kan dateras.
Om afseendet på vår sak, eller Eesv. och'Ekon.
Betänkanrfen.
743 på dem, som deri blifvit deltagande, tillvunnit oss besagds fördel, fean icke här utredas.
Utskottet funnit för mycken vänna, eller något mindre väl valdt uttryck i de Memorialer i ämnet, som från vårt Stånd inkommit, så vill det icke ansii, att fästa oss vid ett misslyckadt drag, om det ock skulle kunna finnas på en annars sannt och skönt tecknad tafla.
Våra medli röd ers nit, redlighet och Fosterlands-kärlek äro oss kände, och en anmärkning, på deras Stil vore en otacksamhet emot deras möda.
Då Riksdagsmannen Longberg säger, att vi genom
Skjutsinrättningen blifvit- föraktade och förnedrade, l ar han haft tankan mera fästad på det behandlingssätt, Skjutsbonden ofta röner, och de icke ikgiltiga följderna deraf, än på det pbilosophiska i saken.
Sjelfva slafven blir icke förnedrad, då han ger vika för våldet, och, om BondeStåndet funne sig förnedradt genom skjuts-inrätt ingen, hvad skulle hindra oss att afkasta en börda, som då vore lika stridande emot våra naturliga rättigheter, som den nu är emot våra borgerliga?
Om genom intrång på dessas område vi äga en af utländningar förträfflig befunnen Skjuts-inrättning, sä ersättas vi föga af bans derpå slösade beröm, då vi icke äro okunnige om den bedröfliga contrasten i det vitsord, han lemnar åt vårt Jordbruk, som genom nämnde inrättning sä mycket lidit.
Under det vi följa Betänkandets gång, anmärka vi derefter det lätta sätt, hvarpå 744 Besv, och Ekon.
Utsk, Betankanden.
Utskottet kommit från pröfningeti af den så kallade privilegierade jordens yrkade deltaga de i Skjutsningsbesvär*!:.'
Vi finna de.v a jords fritagande icke nog motiveradt, hvarken af faran att ålägga sådana skyldigheter, ty den förtjenar ej afseende, ej heller af den, att öfverflytta der» på andra, ty det har ingen yrkat.
D t är ännu icke bevisadt, att sijutsningen såsom ett allmänt
Onus nå o sin blifvit af jordbrukaren anta o ' gen, och om. det än medial |t hans Hemman i köp, så kan han ej betagas rättigheten att pröfva dess grund, och söka efter omständigheter a befrielse eller deltagande.
Det har ofta kändt, att skjutslag blifvit indragna och upprättade, på Hemman, sorn från ålder ansett sig lika fria för den a skjutning som så kallad privilegierad jord.
Vi tro, att denna deruti fcör deltaga, och att skjuts: innan ej ensamt åvigger den öfriga jorden i Städerna o h på Landet 5 oe den anmärkning, Höglofl.
Utskottet gör, a:t äfven vi få äga privilegierad jord, möta vi med don öppna förklaring, att vi ej skola undandraga oss skjutsning för densamma, dä andra ägare deraf lika billigt ingå i detta åtagande.
Utskottet, som nu kommit till hufvudsak en, antar sorn en ovedersägelig sanning, att skjuts ningen är det tyngsta af Svenska jordbrukar ens bördor, ocfä önskar, att utvägar måtte fl »as tili hans lindring.
Det är tröstande för de« betungade, att höra en sådan grundsats, oell »tan tycker sig va - Besv. och Ekon.
745 ra berättigar], att deraf vänta kraftiga resultater; men man återkommer snart från sin lyckliga illusion, rlå Höglofl, Utskottets åtgärd till den skjutsandes hjelp består: i-o I tillstyr ande af Forvagns-Inrättning på så evega och vecklande grunder, att dess verkställighet till tiden ej kan beräknas, oell 2:o
Uti ovillkorligt afslag på ali yrkad förhöjning af Skjutslega*!.
Man skall sannerligen ej vara i tny ket behof af hjelp, om man blir belåten med denna.
Ett besynnerligt oblidt öde tyckes herrska öfver denna frågas afgöraade.
Ekonomiutskottet 1S15, 0£>h det närvarande, utgår ej från lika grundsatser- men deras beslut blir enahanda.
Det förra Utskottets B tän, hands, oaktadt godkändt af Pluraliteten i Höglofl.
E iksStånden, och nu åberopadt såsom grundligt och öfvertygnnd v, är efter vår tanka grundfalsk!:, rikt på sopMstner och skäl, sorn icke äro några skäl.
Manger redelig man af 1815 års Höglofl.
Ständer hada kunnat fälla lika dom deröfver-, som dan odödlige Atheniensaren öfver sin MedGeneräls anslag emot Grekelands flotta: ”det är, orättvist, men faf oss nyttigt”.
Huru kan man i. allmänhet vara känslolös dervid, att den skjutsande får mindre för sin skjutsning, än den är värd ?
Vi vädja derom till hvarje oförderfvad eller oförvillad Landsmans samvete.
På lika grund skulle man ju kunna påstå, att Embetsmanneu ej bor ha mer än half lön, att köpmannen 746 Bes v. och Ekon.
Betänkandcn. bör få mindre för sina varor än de kosta honora, och Handtverkaren mindre för sitt arbete, än det kan göras till.
Afvikelser från sa'ningen och vridna framsta!
Iningsr blotta H’?nPa svaga sidor för an fal] aren, och döda d n foglighet, som i hvarje fråga är borgen för en rigtig undersökning.
Huru fean man så förvirradt påstå, att skjutsen bör betalas ringa, för att hålla jordbrukaren från Hällstugan, då han, efter nu varande ordning, nödvändigt skall vara der?
— På d t sättet kunde ju en far gifva sin son mångå varningar emot förförelse, och likväl ålägga honom att hvar dag göra påhelsning i ett vanryktadt hus.
H vartill tjenar den långa jemföraisen emellan Skjutslegan nu och för 50 år sedan.
Hvad bevisar denna undersökning annat, än att legan alltid varit för lag och jordbrukaren alltid lidande.
Hvarföre slösar man med joller om processer och Studentresor och Forlegor.
Man in lie rutar deraf blott, huru vanmägligt invändningen slingrar sig, då den, i brist af skäl, uppställer skenbarheter.
Detta vare sagdt om 1815 års Besvärsoch Ekonomi-Utskotts Betänkande.
Dess snärjande resonnementer skola ej förblinda någon.
Lindrigare måste vi dömma om ett inkast emot skjutslegans förhöjande, som förekommer i nuvarande Högloll.
Betänkande och grundar sig på den farhoga, att ett stadgande af denna natur skulle motarbeta den yrkade Forvagns-inrättningen.
Den logiska rigtigheten i detta arrengement kunna Best), och Ekon.
7.47 vi ej motsäga, men den ofverlägset kunnige och skicklige roan, sorn framställt det, och som här varit tvungen att behandla sitt ämne emot den fina känsla af rättvisa, man vinner på Philosophiens och Literaturens fält, denne man skall förlåta oss, att vi erinra, det Forvagnsinrättningen hufvudsakligen är föreslagen som en lindring för dea skjutsande, men ej sorn en beqvämlighet för det allmänna.
Vinnes hufvudsaken genom en tillräckligt förhöjd skjutslega, så behöfves ej nämnde inrättning, så blir alltid tillgång på Skjutshästar, utan att inkalla dem på flere mils afstånd, så blir skjutsaren ensam om denna näring, och den egentlige Jordbrukaren blir ej mera i sådant fall anlitad.
Lyckliga utsigt, den vi ännu hoppas af nationens rättvisa.
Man skall ej alltid yttra besynnerlig gensträfvighet vid att betala skälig lega för Skjutshästen.
Svensken, i andra fall billig och frikostig, skall ej alltid härda sig emot sina Bröders klagan.
Nöjet att resa skall ej alltid anses lika med behofvet deraf och detta senare ej dömmas så vigti t som Jordbrukets förkofran och mångfalldiga medborgares trefnad.
Ehuru lifligen önskad, kan denna dag vara fjerran, och imellertid får man väl hålla sig till det föreslagna hjelpemedlet, forvagnsinrättningen, som af Höglofl.
Utskottet skall vara tillstyrkt; men, man må genomläsa Utskottets Betänkande så ofta man vill, mer och iner skall den tanka födas, att Höglofl, Utskottet icke uttryckeligen antagit planen.
Högloflige Utskottet länar all vigt ät Stats - 748 Bcsv. och Ekon.
Betllnkanäeni Utskottets Betänkande 1815, som stadgar, att undersökning bör ske och föreläggas Rikets Högloft.
Ständer, innan något anslag dertill Iean göras.
Utskottet talar om dessa' undersökningar, såsom villkor för verkställigheten, hvaremot vi ej kunna ense dessa åtgärder vara andra än dem executionen kraf ver j ty att denna är möjlig hafva Memorialen ådagaiagt.
Utskottet skiljer vidare Brefpostföringen. derifrån- och vi räkna deremot den som ett hufvudvilkor för inrättningens bestånd.
Utskottet yrkar gamla skjutsinrättningens bibehållande intill dess Forvagnslnräit.ingen vunnit stadga.
Men denna bör komma i gång och aftljtas, och detta kan ej ske, om icke vanliga skjutslegan förhöjes, och forvagnslegan sättes något lindrigare.
Låter man nu verkställigheten bero på undersökningar, och dessas resultater med eller utan afsigt blifva stridiga, så låter det sid icke beräkna, om eller när Inrättnin O # gen kan komma i gang.
— Sedan Vi nu anfört våra'anmärkningar emot Högloft.
Utskottets ib län1 ande, utbedja vi oss slutligen, att i korthet få upptaga vår åsigt af saken i det hela, och hvad vi deruti tänka och önska:
Att ålägga en viss del medborgare att emot fastställd lega skjutsa de öfriga, var och blir alltid en orättvisa, sorn althig kan göras liden.
Enda botemedlet vore att upphäfva all denna skjutsning: skyldighet, och endast bibehålla kronoskjutsen; men för dennji utväg tyckas ej allmänheten vara beredd. jBesv. och Ekon.
Betänk andem 74.9
Att landtbruket o h d n enskilde lider af skjutstyngden är niedgifvet, och då nu iångskjntsen äfven blifvit legd på res rve-.och hållskjutsaren-, blir hans stillning sä myck t svårare.
Vi kunna ej föreslå någon annan hjelp för honom, än skjutslegans förhöjning, till mindst 24 sk. milen, och en forvagnsinrättning till något lindrigare pnis, på det den sä mycket mera måtte bii anlitad.
Intet skäl företer sig emot för,höjningen, och intet kan bestå emot den fråga: hvarföre skola en del medborgare b tungas förde öfrigas beqvämlighet och fördel?
Forvagnsinrättningen på stora stråkvägen, i förening med postforingen och med de modifi ationer af medbrodren Longberg föreslagne äro, anse vi mycket verkställbar, och Statens bekostnad derå blifva väl använd.
Må hända skulle månget Hållskjutslag sjelf hålla vagnar vid betraktande af de förmoner deraf vunnes.
I allt fall kan saken exequeras utan undersökningar, som kunna bli långa och stridiga.
Ett påbud, att förslaget skall verkställas, häfver betänkligheter, som annars alltid skola stå i vägen.
— Vi äro bekymrade deröfver, att våra Cornmittenters uppdrag i detta ämne står i en så svår contrast med öfriga Respectiva RiksStåndens önskan.
— Vi kunna ej försvara oss ]§fnnadt förtroende, utan genom oförklädid framställning af sanna förhållandet i denna länge omtvistade fråga, genom frimodigt försvar af en lidande medbugar Clas, o h peD ihan g till Riks St.
Prat. iSr7-»4‘8 8 ide Sami.
N;r 95 75° Eesv. och Ekon.
Betänkanden. nora de oförfalskade och rättvisa afsigter, härvid leda oss.
Yi anhålla ödmjukeligen, att detta anförande, med Höglofl.
Utskottets Betänkande, hvilket vi i öfrigt gilla, till Respective Riksstånd n får åtfölja.
Härmed förenade sig Olof Oisson från Vesterås Län, Eric Johansson från Stora Kopparbergs.
Län, Olof Håkansson från Elfsborgs Län, Lars Andersson från Carlstads Län, G.
Gustafsson från Södermanland, Gustaf Larsson från Stockholms Län, Jöran Jönsson från Skåne och Hans Michaelsson ifrån Gefleborgs Län. 2:0 Af Riksdagsfullmägtigen Nils Månsson från Malmöhus Län: ”Då den så ofta omtvistade frågan om förändring af skjutsinrättningen i vårt land nu går att underkastas Höglofl.
Utskottets slutliga pröfning, torde det mig tillåtas, att i anledning af beredningen?
afgifna förslag till utlåtande deröfver få framställa några anmärkningar.
Beredningen har ansett, att, innan den af åtskilliga Stånds Representanter projecterade
Forvagns-inrättning kan till verkställighet befordras, åtskilliga förberedande anstalter mäste vidtagas, samt det' uppgörande förslaget till denna inrättning förut underställas Riksens Högl.
Ständers om prof vande.
Jag vill ejer» jnra något serdeles härvid, om ock det ytterlig3 bemödande, man visar för att uppfinna hinder emot inrättningens snara iordningshringaode, skulle gifva mig afledning till den förmodan, att man icke äger aågon allvarlig Eesv. och Ekon.
751 vill ja att afhjelpa det onda, hvaröfver med sä myckét skäl klagas; men, i samma mon matt aflägsnar möjligheten, att i hela sin vidd se oiägenheterne af närvarande skjulsningsanstalter håfne, tror jag, atterman bort vidtaga ett medel, sorn, åtmindstone till någon del, kunnat derföre hålla jordbrukaren skadeslös.
De redan anmärkta prellminaira åtgärder, soni B redningen tili iakttagande föreslagit, skola säkerligen föranleda dertill, att den önskade radicalcuren länge uteblifver; och, vill man nu tillika för forvagnars införande stadga det vilkor, att dertill endast får tagas den skjuts, sorn ej beföfves för Resandes fortskaflande på förut vanligt sätt; så skall den utan tvifvel aldrig inträffa, ty hvar Och en skall för sig anse förmonligast, att på sistnämnde sätt få göra sina resor, och forvagnarne blifva då aldrig tillitade.
Jag kan således icke annat än yrka, att, intill dess någon förändring i fkuitsningsskyldighetsn varder företagen, och Jordbru- , karen befriad från det besvär han deraf nu drager, betalningen för skjutsen måtte höjas i den mon, att detta besvär varder till fullo ersatt.
Beredning; n har antagit, att närvarande skjutsinrättning är en tunga för dem, som dermed äro belastade, eller, sorn vill säga detsamma, att skjutsningen för. den dertill indeldta, icke medför en .vinst, som kan motsvara de kostnader, som dess utgörande erfordrar.
Hvad värde äger då den slutsats, man dragit af det förhållande, som visat sig vid jemförelse emellan förra och närvarande 752 Besv. och Ekon.
BetankaiicLen. tiders Spannemålsvärde, samt det under serskilda lider olika belopp af skjutslegan.
Om concurrencen på vägarns nu icke vore större än förr, ocFi skjutsningsbesväret således mera betungande, skulle den på sin höjd kunna ådagalägga, att nian nu icke äger mera skäl än fordom, till klagan öfver för ringa betalning för skjutsen, men ej att man till en sädanklagan saknar allanledning.
AliaUtländningar, som färdats genom Sverige, hafva förvånats öfver det goda pris, hvarföre man här kan göra resor.
Landtmannen är således i vårt Fädernesland mera betungad i detta afseende, än i något annat Rike; och likväl äger han äfven i andra fall lika svåra bördor som de att draga.
Måtte man besinna detta, och att enda möjligheten alt befordra jordbrukets utvidgning och förbättring, är att lossa de band, som genom den nu befintliga Skjutsinrättningen trycka landtmannen, och lärer, intill dess sådant skedt, ändamålet endast vinnas genom förhöjning af nuvarande Skjutslega.
Efter uppläsandet häraf gjorde Riksdagsmannen Nils Månsson det munteliga tillägg: att han, ehvad Skjutslegan blifver förhöjd eller icke, ansåge CoopverdieSjömän icke böra såsom hittills under deras resor i lähdet foitskafFas med Gästgifveriskjuts; Och begärde Riksdagsmannen i öfrigt, att dess nu gjorda anföranden mätte till de Respect.
RiksStånden få åtfölja Utskottets afgifna Betänkande i frågan. — 5:0 af Riksdagsfullmägtigen Olof Månsson från Blekinge; BeSV, och Ekon.
Betänkandend ”Då Höglofl.
Utskottets pluralitet i så ringa måtto behagat understödja de önskningar, som i flere af RiksStånden och hos Hedervärda BondeStåndet allmänneligen varit yttrade, om ändring och förbättring i Skjutsväs. ndet, och Respectiva Utskottets derjemte uti dess författade Betänkande om sättet och medlen till olägenheternas afhjelpande hufvudsakligen alvi it frän de grunder, sorn jag för min del anser vara de enda sanna och rätta; sä anhåller jag ödmjukast att deremot få reservera mig, igenom ett kort anförande af min enskilda mening i saken.
Den är enkel och utan anspråk; men, om något hvar alegat, efter sin inskränkta, förmåga följa ofverl äggningen, och deruti deltaga, hoppas och tillförser jag mig benägna ursäkt r för det ofullkomliga uti mitt välmenta föredrag.
Utskottet har e; kunnat undgå, # att erkänna, och lägga till grund den obestridliga sanning: att skjutsningsskyldigheten, sorn, betraktad i all sin vidd, omfattar, jemte anstalterna för de Resandes fortskajfande och beqvämlighet, äfven postjcrseln, samt Krono- och fångskjutsen öfver hela Riket, är å landet ovillkorligen fästadt vid jorden, och med nu varande inrättning utgör den drygaste och mest tryckande bland alla de tyngder, hvarmed jordbruket annars i så * många serskildta afseenden finnes vara beiastadt; Ett förhållande, desto mera eftertänklig!, som ingen med någorlunda kännedom af fäderneslandet, lärer i sjelfva grundförfattningen kunna vänta sig någon väsendtelig förändring. 754 Besv. och Ekon.