Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
- Och Gustaf fick gå ut och in, tills han och på samma sätt alla de andra fingo för vana, att det kunde ske utan bul- ler och bång.
Signe önskade innerligt, att många, många an- dra, både äldre och barn, som gingo där, hade haft en likadan mamma.
Att direktörens husa, fastän hon » hade sig » som ett fint fruntimmer både med krusadt pann- hår och annan glans, ändock kunde regera omänsk- ligt både i trappor och port, det kunde hon nå- got förstå, ty det var nog som farmor sade: » fina kläder fås för pengar, men fina fasoner följa ej med i köpet », — däremot förstod hon icke, att fru direktörskan själf, som var så svag, att hon ej tålde mattpiskning före klockan 12, icke blef sjuk pä fläcken, då porten skrällande föll igen efter henne, och att hon icke brydde sig om att en annan gång mod ett litet tag hindra den från att föra sådan olat.
Signe frågade farmor bärom, och farmor svarade i liknelse, att när tuppen själf gal, hör han inte om det är falskt.
Gamla farmor blef allt mera bekymrad.
Barnet blef svagare och låg ofta i balfsfummer, ur hvil- ken det oroligt spratt upp, för hvarje gång porten slog.
Då blef farmor ond på människorna, som icke unnade barnet ro, men strax därpå böjde hon sitt gamla hufvud i blygsel.
Ack, knappt nå- gon visste ju, att det var sjukt.
Hade människor- na bara kommit att tänka på, att någon kanske led af de dånande slagen i porten, förvisso hade de då varit så barmhärtiga, att de sträckte ut handen för att hindra den.
— Ja, hade do blott kommit att tänka därpå, så hade ju så lätt den pinan kunnat blifva gamla farmor besparad!
Men det är nu så här i lifvet, alt vi både medvetet i vredens och hämndens stund med ord och gärning förgå oss mot hvarandra samt äfven, genom bristande hänsyn för andra, säga ord och begå handlingar, som, utan att vi ens i vår tanklöshet ana det, kunna förorsaka en stackars medmänniska lidande.
Det kan ske genom bagateller, icke större än att vi ovarsamt läta en dörr skrällande falla igen efter oss.
Lika lätt, som vi kunna bespara vår granne det obehaget genom att sakta draga igen dörren efter oss, lika lätt skulle det nog också i andra fall gå för sig.
Man kan » göra väl mot andra » pä mångahanda sätt, ett är att gifva, men ett annat är förvisso att bespara, bespara hvar andra ömsesidigt, i hvad mån man kan, lidande och obehag.
% TURGENJEJF.
öfversättning fr. ryskan af Elin § Men p å fönsterkarmen, t ä t t u n d e r lider- t a k e t, sutto två hvita dufvor bredvid hvar- a n d r a — d e n s a m m a, som nyss oroligt ilade bort, och m a k a n, som h a n sedan förde med sig hem och k a n s k e r ä d d a d e.
D e m j u k a dunen svällde u t — och den enas vinge h v i l a d e t ä t t intill den a n d r a s.
L y c k l i g a de b å d a!
O c h äfven j a g k ä n d e en fläkt af l y c k a vid a t t se p å dem.
Men j a g var ensam.
e n s a m som a l l t i d!
En rationel städning af våra boningsrum.
DufVopna.
Af ITVAN J a g k u n d e k n a p p t k o m m a hem.
— V i n d e n tjöt och r a s a d e ursinnigt, r ö d s k i m r a n d e, sön- derslitna molnflikar j a g a d e fram långt nere mot jorden, allt rycktes med af stormhvirf- veln, sluugades o m k r i n g och öfverhöljdes af det häftiga slagregnet, som föll ned i l o d r ä t a för stormen vajande s t r å l a r; b l ä n d a n d e b l i x t a r, som göto eldglans u t öfver g r ö n s k a n, genom- k o r s a d e det m ö r k a grå, åtföljda af s k a r p a k n a l l a r, s m a t t r a n d e som k a n o n s k o t t.
Sch — y.
ag stod p å krönet af en s a k t a s l u t t a n d e k u l l e; framför mig böljade den m o g n a rågen — som ett s k i m r a n d e haf, än i guld än i silfverglans.
Men inga vågor s k u m m a d e fram öfver d e t t a haf; ingen fuktighet s v a l k a d e luften: ett häftigt oväder v a r i a n n a l k a n d e.
R u n d t o m k r i n g mig s t r å l a d e solen ä n n u m a t t och b r ä n n a n d e, men d ä r borta öfver rågfältet h a d e l ä g r a t sig ett tungt, h o t a n d e åskmoln, som f ö r m ö r k a d e horisonten med sin väldiga m a s s a.
A l l t lefvande flydde u n d a n och dolde sig af förskräckelse vid de sista strålarnes olycks- b å d a n d e glans.
I c k e en e n d a fågel hördes eller syntes till; h v a r liteu s p a r f h a d e skyn- d a t a t t g ö m m a sig.
D å och då hördes blott ett svagt kvitter och ett s a k t a p r a s s l a n d e från n å g r a e n s t a k a, stora k a r d b o r r b l a d i närheten.
S å s t a r k t malörten doftade p å åkerrenen 1 J a g b e t r a k t a d e den m ö r k a molnväggen.
och en k ä n s l a af ängslan grep mig.
M å det d å b r y t a löst, s n a r t, s n a r t!
M å b l i x t a r och flammor slungas fram inför mig, m å å s k - k n a l l a r n e d å n a!
M å det h o t a n d e molnet stiga, ' v ä l t r a fram, utgjuta sig — och så göra ett slut p å d e n n a t r y c k a n d e ångest 1 Men molnet rörde sig ej u r stället.
Det h ä n g d e fortfarande blytuDgt öfver den t y s t a n a t u r e n.
tycktes endast bli allt tjockare och m ö r k a r e.
Plötsligt var det någonting, som g l i m m a d e mot det entoniga, m ö r k a blå — något r u n d t, sväfvande föremål; det såg n ä s t a n u t som en liten hvit d u k eller söm en snöboll.
Strax d ä r p å k o m en hvit dufva flygande bort ifrån byn.
F r a m å t — f r a m å t flög den i ilande f a r t.
oeh slog ned i skogen.
S å förflöto n å g r a ögonblick — alltjämt s a m m a o l y c k s b å d a n d e lugn.
N u s k y m t a TVÅ d u k a r fram, TVÄ s m å snö- bollar h v i n a b l i x t s n a b b t förbi: det ä r TVÅ hvita dufvor, som s k y n d a hem med s n a b b a vingslag.
Ä n d t l i g e n bröt stormen lös, — och leken började-!
Prisbelönad uppsats af DIXI.
(I den öfver detta ämne utlysta lä / lingen har nu det utfösta priset — 25 kr.
— efter samråd med erfarna husmödrar tilldelats nedan- stående uppsats af signaturen DIXI, hvilken snarast behagade uppgifva namn oeh adress till redaktionen för prisets öfver sändande.
Bland de talrika skrifterna funnos för öfrigt rätt många af förtjänst, oeh afgörandet har icke varit så alldeles lätt.
Med särskild menlion omnämnes den insända artikeln af Beata Ilvar- dagslag.)
Se d ä r I d u n s första pristäflan för å r 1 8 9 5!
O c h i sanning, m a n k a n v ä l k n a p p t ö n s k a sig ett t a c k s a m m a r e ä m n e a t t skrifva öfver än j u s t detta, ty h v a d s k u l l e väl ligga oss h u s m ö d r a r mer om hjärtat än a t t l ä r a h v a r - a n d r a b ä s t a sättet för d a m m e t s förgörande i v å r a bostäder och att därigenom i ä n n u högre g r a d ä n hitintills bereda trefnad för och b e v a r a h ä l s a n p å våra k ä r a i det egna, v ä l omsedda hemmet.
Möblementet i ett hem m å n u v a r a h u r u e n k e l t eller p r a k t f u l l t som helst, dekoreringen h u r u a n s p r å k s l ö s eller öfverflödande som möj- ligt, så finnas hemtrefnad och b e h a g endast där, hvarest metodisk rengöring och noggran- het u t a n allt p e d a n t e r i i a k t t a g a s.
D o c k u t a n mödor och besvär ingen vin- ning, så ock här, men mot m ö d o r n a s ä t t a vi plikten och mot besväret ett g o d t r e s u l t a t, hvarigenom vi säkert blifva b e n ä g n a för ett försök.
A t t i minsta möjliga m å t t o upprifva och k r i n g s p r i d a d a m m e t vid s t ä d n i n g af v å r a bo- städer är således det problem, som vi skola försöka att lösa.
A n t a g a t t m a n h a r en v å n i n g, l å t oss g å medelvägen, på blott fem r u m, serveringsrum, t a m b u r och kök, a t t dagligen h å l l a i b ä s t a skick, så väl hygieniskt som presentabelt, så börjas d e n n a » förrättning » i det r u m, hvilket först af alla s k a l l b e g a g n a s för dagen, salen.
Det ä r ju dit familjemedlemmarne t å g a för a t t i n t a g a gemensam kaffefrukost.
D ä r börjar m a n med a t t elda en d u k t i g brasa, ett riktigt b å l, som brinner så, att det d å n a r i k a k e l u g n e n; j u friskare eld, dess mindre d a m får m a n k v a r, hvarefter b o r d d u k a r och
1895 rnatbordsmattau (om den är af ylle) aftagas och behörigen skakas i fria luften.
Är bords- mattan af vaxduk, aftvättas den efter sop- niugeu med en grof svamp och vatten.
— En större handduk blötes i vatten oeh urvri- des samt viras om en styf russinviska (sådana finnas till pris af 1 kr.
eller 8 0 öre i hvarje speeerihandel och blifva i längden både billigare och drygare, men framför allt snyggare än de vanliga grofva granviskorna, hvilka äro tunga och ohandterliga) och fast sättes med ett band eller en nål i viskskaftet, så att den ej hasar af under begagnandet, hvarefter detta » sopredskap » föres från höger till vänster, rakt fram efter tiljans hela längd, och så alltjämt tilja efter tilja, till dess salen är sopad.
Man aftager handduken så ofta man anser nödigt och afsköljer det därå fångade, nu bundna dammet, till dess arbetet är fulländadt.
Man akte sig blott att ej ha handduken så våt, att den dryper af vatten, ty då uppstår » skurfukt » i rum- met, hvilket alldeles uteblir vid riktigt förfa- rande, enär brasan drar åt sig såväl den ringa fukt som äfven det oundvikliga dam, hvilket uppstår vid den sopandes rörelse med armen.
Viktigt är att » tjänsteanden », hon må nu vara tjänare eller dotter i huset (dotter?
fi donc, säga många, skall min dotter behöfva sopa rummen, när vi ha jungfru, som skall göra ' t), som utför sysslan, ikläder sig en slät bomullsklädning, såsom varande mindre damförande än en af ylle, och allde- les icke begagnar samma skodon inne, som brukas ute på gator och stigar, i ur och skur, äfven om de utanpå skulle skina blanka, ty under hålfoten och vid klacken kan man vara säker på, att det sitter torr gatsmuts kvar, som vid begagnandet af kängorna inne i varma rummen lätt pulveriseras för att där spridas omkring och till sist hamna — kanske på själfva smörgåsbordet; och det vore då litet osmakligt.
— N u fortsattes samma sopnicgs- metod i serveringsrum oeh barnkammaren, för så vidt detta senare rum ej är mattbelagdt, då annorlunda skall förfaras, som vi sedan skola påvisa.
Herrns rum antages vara mycket väl om- bonadt, med mattor och portierer, hvarför mattan dels kan sopas lätt af med urkokta teblad, som sker i många hus, eller, om man ej konsumerar så mycket te, att man har tillräckligt till daglig städning därmed, kan man med fördel låta sina små barn sön- derklippa väl rengjorda rester af bomulls- och linnelappar och behandla dem (lapparne förstås) som tebladen, och vågar jag påstå, att detta sätt att gå till väga med gamla lappar är mycket praktiskt, då man vill lätt rengöra mattor.
Vanligen begås ett stort fel vid golfstäd- ningen, vare sig det är mattan eller bara golf- vet som skall sopas.
Viskans loppända är det, som i allmänhet berör golfytorna, och ej nog härmed, somliga hafva för sed att göra en » knyck » med armen för hvarje » soptag », hvilket har till följd, att dam och sopor föras upp från golfvet i luften i stället för att föras framåt golfvet och där omhändertagas, sedan en liten hög bildats.
När nu miniatyrsophögen, förlåt realisten, jag menar de hopade dampartiklarne ändtli- gen skola föras upp på skyffeln, så sker detta visserligen de första » tagen » temligen sakta, men så snart högen blifvit uppfångad, ökas farten med viskan i oroande grad, ja så att själfva damkornen på skyffeln börja ana oråd och ge sig af ut i rymden igen i lustig dans, för att nästa dag börja om samma lek.
Så 85 bör det ej få vara.
Man måste » lägga till » med viskans bredsida och sopa sakta samt så ofta som möjligt föra upp damtofvorna på skyffeln, som, märk väl, bör vid rinnande vattenledning vara väl spolad från föregående tjänstgöring och vid nytt bruk alllid hållas våt, då man skall » sopa på », ty därigenom fäster dammet sig fast vid skyffeln och går ej öfver bord vid hastigt tempo af viskan.
Damborstar äro ej lämpliga att begagna vid städning inom hus icke ens för att upp- raspa dammet ur golfspringorna, där sådana finnas.
Härtill användes med mycket bättre resultat en visp, som topphugges för att bli styf och blötes i vatten för att få mera dam att hänga vid den, och hvarmed man » krat- sar » ur springorna direkt på våta skyffeln; det går mycket lätt, stora tofvor komma i dagen utan » rök ».
Detta lilla arbete kan man utföra om aftonen, sedan rummet blifvit ledigt för dagen, och behöfver förmodligen ej upp- repa det mer än ett par gånger i veckan.
All städning vintertiden bör så vidt möjligt är ske vid flammande härd, och ofta bör man röra om i eldstaden, ty där ha vi en präktig damförbrukare, en konkurrent till våra och barnens lungor.
En kakelugn med godt drag är en ovär- derlig vän, icke endast för den värmande, hera- trefliggörande känsla, som genomströmmar oss vid åsynen af en väl skött brasa, utan mest för dess förmåga att befria oss från myriader ohälsosamma atomer samt i före- ning med ett öppet fönster tillföra oss en verkligt ren luft, ty först då blir det rätt varmt och friskt och luftigt i våra bostäder, när dessa båda faktorer få samverka.
Vi återvända till den sopade salen, som nu skall undergå torrdamning å möblerna, men röra först om ett slag i brasan, som ännu glöder hett.
Damtrasan föres lätt öfver de väggprydna- der, som tilläfventyrs befinnas å väggar, panellister och panelsoffhyllor, i form af kru- kor, vaser, koppar, skålar och kannor m. m. m. m., därefter afdammas den med sina » bu- teljbottnar » utsirade kakelugnen och så vidare buffeten med sina eleganta och tidsenliga damgömmor sniderierna och slutligen stolar och bord.
Blomsterbord, om sådant finnes, måste bäras ut i kök eller förstuga att ord- nas och spritas, om ej hvarje dag, så ett par dagar i veckan.
På släta och polerade ytor bör man aldrig föra damtrasan fram och åter, utan endast från en sida till en annan, ty annars suddas dammet tillbaka, där man först tog det, och ytan blir fläckig.
Man bemöde sig att vid all damning så mycket som möjligt i dam- trasan » fånga in » dammet och ofta genom fönsteröppningen afslå det, såvida ej vinden ligger på, t y då kommer allt dammet in igen.
I stället göre man sig då besvär gå ut på bal- kongen eller i värsta fall i förstugan att afbörda damduken dess innehåll.
Sängkammaren, där man alltid borde till- låta bäddarnes ordnande för natten redan på morgonen, och barnkammaren äro kinkiga rum att göra daglig städning uti, såvida de äro helt mattbelagda, enär där antingen icke bör sopas, utan endast stråkvägarne tvättas med grof, fuktig handduk och själfva sop- ningen ej ske oftare än en gång i veckan; eller ock bör man taga ut mattorna en eller par gånger oeh piska dem grundligt, då sä- kert alls ingen sopning blefve af nöden.
H a r man däremot endast gångmattor och i öfrigt bart golf, så skall som regel stipu- leras, att dessa dagligen skakas i fria luften, oeh blir man blott van vid denna ordning, så går det nog bra att finna sig däri.
I barnkammaren borde golfven, åtminstone i förmögnare hem, vara heltäckta med kork- matta, enär den är så obeskrifligt lätt att hålla damfri genom daglig aftvättning.
Man kan ju för natten ha sängmattor af ylle, som borttagas på dagen.
För dem, som föredraga rena golfvet, är det att under- kasta sig den osunda skurfukten, som ej för- svinner på en dag.
För att i möjligaste måtto reducera dam- met i barnens rum till en bråkdel af hvad som finnes i den öfriga våningen, så ombedjas innerligen alla mammor och deras ställföre- trädarinnor att ej belamra väggarna i de små älsklingarnes rum med » gräs oeh strå » eller å byråar och skåp med » gubbar », ty de äro trogna damförvarare.
Samma förhållande med de charmanta draperierna, stilenligt anbringade för fönster och dörrar, man må nu ha kom- mit öfver dem för huru fabulöst billigt pris som helst på den eller den fashionabla rea- lisationen.
Skyll sedan på dammet, då man gör allt för att locka det till sig, bereder härdar för dess fortkomst och tillvaro.
Dra- perier äro endast på sin plats i praktvåningar, men alldeles omöjliga i barnkammare.
J u enklare ett barnrum är möbleradt, desto hälso- sammare och för barnen trefligare är det ock.
För att under natten skydda våra små för direkt inandning af otjänliga och osynliga i alla bostäder befintliga mer eller mindre skad- liga bakterieatomer är bra att bädda hufvud- gärden så, att ansiktena vetta åt kakelugnen, ty dit drager sig som en ström allt dam, natt såväl som dag, vare sig spjället är öppet eller slutet, emedan såväl oorganiska som organiska kroppar sträfva efter värmen och ljuset.
N u slippa de ligga motströms och undgå därigenom, äfven om de andas med öppen mun, att inandas de hotande partik- lame.
Salongen eller förmaket, detta den fina smakens profkarta, är i många hus inredt som ett fullständigt museum och måste då städas som ett sådant höst och vår!
I åter andra hus är det nästan att betrakta som ett hotel.
Där » tar man in », viss på att träffa den goda vännen då, en annan då, värdfolket frågas ej alltid efter.
Där är ett kommande och gående hela långa förmiddagen, som räc- ker i fina hus till kl. 4 — 5 e. m.
Glädjen och dammet stå högt i sky, hand i hand vandra de in, men ut?
Dammet stannar tro- get kvar.
Daglig städning i detta rum ' är ganska vansklig, man får åtaöja sig med afdamning af soff- och stolsitsar medels handdukar, ej » vippor » eller borstar, de sprida för mycket.
Divansmattorna afskakas och hela tiden be- söken vara, bör eldstaden fungera som stor- ätare.
Möbelytorna, böcker oeh planschverk behöfva en afputsning, äfvenså speglar och taflor, men i öfrigt göres en gång i veckan en grundlig städning, och den dagen känna vi alla till, då hålla vi oss hemma och göra sammaledes hos oss.
Tambur och kök böra helst sopas om aft- narne, efter slutadt dagsarbete, på det att natten må få sänka sig öfver de fina dam- svaddar », som väfva sig öfver alla större ytor, såsom vedlårar, skänk, spiskupa, att ej tala om kopparhyllorna m. fl.
Önskligt vore att golfven i dessa rum an- tingen målades eller enkelbonades, då man lättare kunna afhålla dammet genom aftvätt- ning.
» Järnvägsmäns oeh » järnvägskvinnor ».
Den unga dam, som af herr F-d-f- intervjuats och hvars redogörelse för » järnvägskvinnornas » ställning och förhållanden fått lämna stoff till den intressanta artikeln i Iduns nummer för den 22 sistlidne februari, har, synes det mig, icke varit fullt rättvis, då hon yrkat på samma aflöning för kvinnliga och manliga järnvägstjänstemän, Man måste vid auöningens bestämmande taga tvänne faktorer med i beräkningen, nämligen kun- skapsfordringarna och det arbete, som utföres.
Jämföra vi nu till en början de fordringar, som ställas på en man, som aspirerar till den högre tjänstegraden, kontorsskrifvare, och motsvarande fordringar på en kvinnlig aspirant, finna vi, att de äro väsentligt olika.
Han måste numera hafva maturiletsexamen, hon däremot behöfver endast hafva genomgått fullständigt läroverk för flickor eller äga motsvarande kunskaper.
Hvar och en, som är det ringaste hemmastadd med våra skol- förbållanden, vet att skillnaden är stor mellan dessa två kvalifikationer.
Då nu staten fäster så mycket afseende vid kunskapsmåttet hos den kvinnliga aspiranten, att betyget från fullständigt läroverk för flickor be- rättigar till den högre tjänstegraden med en lön till 1,800 kr., uuder det att saknaden af detta be- tyg gör aspiranten endast berättigad till den lä- gre graden med en lön af omkring 1,100 kr., kan man förstå, att staten äfven gör afseende och bör göra afseende på skillnaden i kunskapsmåltet hos manliga och kvinnliga tjänstemän.
Detta är icke mer än rättvist.
Gå vi så till arbetet, som fordras af tjänste- personalen vid statens järnvägar, så finna vi, att detta heller icke är det samma för kvinnor och män.
Kvinnorna i den högre tjänstegraden arbeta i allmänhet på kontrollkontoret i Stockholm.
En- ligt hvad jag från ganska tillförlitligt håll försport, är deras arbete där af betydligt lättare beskaffen- het än deras manliga kamraters.
De utföra det mera maskinmessiga och mindre maktpåliggande arbetet; och därtill kommer en annan sak: hur många kvinnor kunna täfla med män i säker och snabb räkning?
Arbetet bör betalas efter arbets- förmåga, och min öfvertygelse är, att det kvinnliga arbetet vid kontrollkontoret i genomsnitt är värdt mindre pr timme än det manliga.
I den lägre tjänstegraden framträder skillnaden ännu mera.
Arbetet är där mera mångsidigt och ofta af den art, att en kvinna icke kan eller vill utföra det.
Hvilket kvinnligt kontorsbiträde vill t. ex. i ur och skur och midt i natten inspektera växeln eller på ögonblicklig order begifva sig af vid hvilken timme af dygnet som helst till en an- nan station och ensamt sköta den?
Kvinnorna vid statens järnvägar äro befriade från dylika obehagliga saker liksom från all natt- tjänstgöring.
De erhålla sällan ansvaret att före- stå någon expedition, utan utföra helt enkelt ett mekaniskt skrifarbete.
Hvem vill då undra på, om deras aflöning är mindre?
Jag har framkommit med dessa anmärkningar, icke därför att jag missunnar » järnvägskvinnorna » förbättrade lönevillkor, ehuru jag bestämdt påstår, att dessa villkor i närvarande stund ej äro alltför dåliga i jämförelse med andra verksamhetsfälts, utan emedan jag ansett rättvisan fordra en gen- saga mot påståendet, att män och kvinnor vid järnvägen förtjäna att lika aflönas.
Rättvisa framför allt!
Veka känslor — hårda Hvad Erny skall tycka, att jag är dum!)
Men jag tror visst ej, att det låter fult, hvarken för den, det gäller, eller för den, som kan förstå känslan.
Det är kärlekens språk, långt, långt ifrån bok- stafsriktigt och rätt, men ack, så ljuft!
Allt urartar j u här i världen, så ock detta: » Pjollerspråket » varar för länge, talas för ofta, blir en v a n a; det får det ej, däremot skola vi gemensamt strida.
Ty ingen kan vara mer rädd för ett i allmänhet slarfvigt uttal af vårt vackra, kraftiga språk än jag; men snälla Erny, ibland, så där!
Hör ej alltid på » kärleksspråket » med så bittra tankar och stor afsky!
När känslorna bli för varma, då äro somliga konsonanter för hårda.
När lilla moster kan tycka sä, hvad skola dä ej hela världens mammor tycka!
Färgaretyranni.
Hos en känd skönfärgare i hufvudstaden in- lämnades för en tid sedan en hvit ylleklädning, som var ny och endast en gång användts, näm- ligen som bruddräkt.
I butiken utvaldes en lämp- lig ljus färgnyans.
Färgningen blef emellertid ojämn.
Ännu sämre blef omfärgningen, ity att lifvets färg, för öfrigt mycket obehaglig, alldeles skilde sig från kjolens.
Då en Iredje omfärgning dels ansågs skadlig för tygets hållbarhet, dels i öfrigt ändamålslös, vägrades tillåtelse därtill, och man vände sig till fabrikören med anhållan om öfverenskommelse om någon ersättning för den fördärfvade dräkten samt färgningsafgiftens åter- fående.
Fabrikören vägrar hvarje uppgörelse och färgar i stället på eget bevåg och efter egen smak om tyget i någon slags tegelröd färg och anser sig härmed hafva uppfyllt allan rättfärdighet.
Då hvarje rättslig åtgärd i dylikt fall torde vara lönlös torde ej en varning till Iduns läsa- rinnor vara ur vägen att betänka sig mer än en gång, innan de lämna präktiga klädningar till färgning åt personer, som ej ens be om ursäkt för, än mindre godtgöra sitt slarf.
Till tjänst åt en » Hårdt pröfvad » meddelas här nedan ett för många år sedan, bland » småplock » i en amerikansk tidning funnet: Recept p å en g o d ä k t a man.
Då man iakttagit, alt mången äkta man, en gång i besittning af alla förutsättningar för en god och förträfflig make, om ej rätt behandlad, blifvit för- störd och bortskämd till följd af bristande insik- ter om, huru med dem bör förfaras, vilja vi med- dela några råd.
En del kvinnor hålla sina män beständigt i hett vatten, under det att andra låta dem stelna till is genom att hålla temperaturen inom äktenskapet under fryspunkten.
Somliga kvinnor fördärfva männen genom sin ifver och ett oaflåtligt jäktande, medan återigen andra anse dem höra hela lifvet igenom liksom pickles hållas i saltlake eller ättika.
Sådana fruar servera dem med harang-sås.
Att män, underkastade ett dylikt förfaringssätt, skulle bli goda och mjuka, är inga- lunda att antaga, hvaremot de bli synnerligen ut- märkta, om följande föreskrifter noga efterföljas.
Man tar en stor kruka, omsorgernas kruka kallad, och den hvar och en god husmoder har till hands, i denna inneslutes mannen och hålles här under jämn värme fråu äktenskapskärlekens eld, som måste vara bra nog häftig och noga tillses, att den brinner frisk och klar, men att den framförallt är konstant.