Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
broderi i af jag s o m billiga o c h lätt i endast blekblå vill kun- ningar, Grafström, på broderier d r a g e n i fru o c h ovanligt säkert Iduns Fru lika eleganta eller k u l ö r t l i n n e, h ä r i b i a n d dar fru är d e s s r i k e d o m p å Särskildt arbetena sådana Graf- förut.
o c h lyckliga variationer former.
många Svensk Thyra den är oss smak ström, hvilkens bild v i h ä r m e d presentera för läsarinnor.
fortfarande b e t r a k t a s s o m e n af d e f ö r n ä m s t a för Ar densamma.
Grafström, arbeten, representanterna v i d sidan af Handarbetets med industrien.
lär odlad Fru f ö r alla a r t e r konst Hela som skild att skaper, och smaken denna arbete, står styr och utveckla sinnet de utförda k ä n n e d o m o m o c h lära u p p - K.
L u n d b e r g, d ä r fru G r a f s t r ö m för d e rent konstnär- ett siden o c h silke, v o r o rikt representerade.
1898 öfvergick s o m g ö r a s f ö r att h ö j a idéer omtyckta läggas s k a t t a d e n r e n t i n d i v i d u e l l a p r ä g e l, fru G.
för- tade kändt i tillfälle och finna Grafströms vårutställning nya sysslade behöfva af d e m e s t k a r a k t ä r i s t i s k a färger, år l ä m n a d e fru G.
sin anställning i Handarbetets särskildt hvar- annan.
alltså liga insatser, fru m e d v e r k a n, ville e j.
m e d - erforderliga tjänstledigheten, Redan i oktober samma att å är b l o t t att Grafström,- o m v i e j k u n d e i Stockholm 1897. l e d a m o t af j u r y n handtverk betets k a l l a d till l e d a m o t a f så g ä r n a de långa sommardagarne.
att hon vintern i mörka, mjuka och varma stoffer, i n g a l u n d a konsten kallad l a n d är och g e d i g n a konst o c h säkra o m d ö m e m å n ä m n a s, I A R KONSTINDUSTRIENS som under stora arbeten i kors under a m p e l t erkännande af hennes verkligt dustriutställningen tid par préférence, o c h vårt med Som Husslöjdutskottet VÅR T I D händer, Handarbetets V ä n n e r s utställning å d e n s a m m a.
ett STOCKHOLM, IDUNS KUNGL.
RIKS 1 6 4 6 JOHAN Köpenhamn KOMMISSIONARER BYRÅ OCH EXPEDITION: HELLBERG REDAKTIONSSEKR.
mera tjänstgjorde THYRA 29 APRIL FRITHIOF HVARJE KR.
5: IDUNS MODETIDN.MED PLAN- DEN trefliga mörkblått Akerhielms, hängkudde med en s y d d i kulört l a m - linne, bästa beviset.
Till det ljusa, g l a d a intrycket b i d r o g äfven m y c k e t den rikhaltiga e x p o s i t i o n e n af h e m v ä f d a, luf- t i g a g a r d i n e r i m a t t a f ä r g e r eller e n d a s t i h v i t t.
O Mycket smakfullt färgadt e t a m i n e i e m p i r e s t i l, a f s e d t till eller uppräkna inskränker hela allt vore låg anda, på créme- omöjligt, en något Bruten store prägel utsökt, af Ja, smakfulla s o m sagdt, fru sin utställning, särskildt och ständigt vakna, vi vara hennes gifva oss hjärtas till hjässa.
f ö r lifvets m e d n y a uppslag o c h idéer alltjämt vår, handlingskraft tjänst dallrar föräldrar i Valborgsmässa.
KOCK.
I VILJAN emedan vara ett som ett flammar Sakta på bergens hjässa.
skymningen sveper o m gulgrå slöja moraliskt sådant, betydande är e n b l a n d d e allra plikt Nu skall firas mörkrets skralt bergens djup, d o l s k a d v ä r g a r från klippans stup, så Också är bädden.
af hon så sent kunna stannar tag kraftigt det kommer lilla att till o r g i e n r i d a.
frukostbordet, Ty åt f a d e r n s sista skall sin v ö r d n a d b e t y g a.
Men n ä r m ö r k r e t s o m tätast står, h ö g t ett r o p g e n o m att nejden lan, n e j endast b a n n o r o c h att inne hos mödo- o c h hakar ett rosiga ängsligt Efter ett litet öfver den ändtligen ut till uppmärksamhet naturligtvis Den kvar mjölken bränns i eller att k o m m a i v ä g till s k o - på en g a m m a l kär Alla klasskamraterna samlade, s o m så salen.
vana.
ä r o f ö r l ä n g e s e d a n för- d å flickan ä n d t l i g e n träder in i skol- » Ellen — naturligtvis s o m v a n l i g t för- u n d e r j u b e l k r i n g n e j d e n gå s e n t », säger lärarinnan m i s s n ö j d o c h fortsätter alt h i n o n d e därefter förjaga.
undervisningen.
ögonen Vinterns, mörkrets Ondskans väsen Hat o c h h ä m n d men Under ul.
allmakt är slut.
förskräckas.
till sin a f g r u n d fly, det ljusa, d e o n d a s k y, skall m e d v å r e l d a r v ä c k a s.
på kullarncs högsta t o p p Valborgseldar de tända en slapp, l å n g s a m rörelse från h e n n e s tal h a r ljus o c h v ä r m e att Hon är har godt m i n n e o c h lär men ä n d o c k intager baka den Allt d e t fula, s o m v i n t e r n flamma o c h sig gömt, brinna.
drömt, den lilla.
s i g lätt platsen i klassen.
icke Hon utantill, hon sedan månader » Hon det minsta, » säger af d e t a l r i k a på handlingskraft väl blifva af detta som människorna icke ärligt kan barn?
kalla besluta att begagnas.
andra v i k t i g a s t e; af m y c k e t s t ö r r e b e - utföra påbjudna Eller o c k m å m a n vård, skänka befallningar.
b a r n e t t. utan att dock med ex. en egen hand till m e d d e r a s o m s o r g s f u l l a s k ö t s e l.
stämdhet är här, liksom alldeles n ö d v ä n d i g.
och ingen vara ett dessa trötthet Och så blir uppfostran, eller olust h o s barnet får k o m m a ifrån pliktens u p p - just emedan små plikter fordrar nen, v i d all hjälpa Stor be- Intet undantag m å göras, m e d e l att deras fullgörandet af e t t l i t e t offer a f bar- handlingskraft därigenom Efter n å g r a v e c k o r och den tänker v u x n a s t a c k skall en g å n g rikligen löna uppfostraren för hans m ö d a o c h f ö r d e t m u l n a b a r n a n s i k t e, h a n till e n b ö r - j a n fått se.
EN SAGA.
SESSAN V till- an- hennes e x e m p l e n på, att redan y p p a r sig o c h — H v a d skall d e t Kanske en kokett, kvinna, emedan hon sig för att följa F Ö R IDUN AF PRIN- KARADJA.
I D E N U N D A N G Ö M D v i k af M ä l a r e n fordom hvita murar sitt låg en liten anspråkslös villa, hvars speglade sig i det klara vattnet.
H ö g a, l u m m i g a t r ä d s k u g g a d e d e n lilla b y g g n a - den, som såg enkelhet.
täck o c h i n b j u d a n d e ut i sin Allt var t y s t o c h fridfullt b o r t g l ö m d a v r å af v ä r l d e n: lyckliga människor b o.
lämpade kring sig till e n tafla att funnit lyckan Så var två, det han här i denna måste säkert Detta ljusa, soliga h e m vara den leende af h a r m o n i s k fägring.
enslighet måste vara ljuf i för människor, s o m sig själfva o c h i ock.
och hon.
Här ramen Denna bodde hvarandra.
en gång de Deras n a m n?
H v e m min- nes det n u m e r a!
H v a d b e t y d e r ett n a m n?
Det sopas och lida bort, och nya samma de namnlösa bodde de Ack, nej!
Snabba belyst generationer fröjder o c h genombäfvat två ... kval, njuta som en gång döda.
de hade bott här E j länge!
Helt kort var det.
år h a d e g l i d i t f ö r b i s o m e n e n d a sol- dag, — en dag, hvars kväll helt säkert var långt borta ännu — långt, långt borta.
H o n ville ej tro, att h ö s t e n n å g o n s i n skulle komma o c h härja deras paradis.
Fast våren v a r förbi, skulle deras l y c k a s h ö g s o m m a r r ä c k a lifvet ut.
H e n n e s kärlek skulle aldrig vissna.
och hans?
o c h stark.
var D e n skulle alltid förblifva H a n s kärlek tillhörde henne.
hennes värfvade är e t t utvecklas i barnkammaren.
allt d e t o n d a, s o m m ä n s k a n s k a l l nu sista dum, lärarinna.
bristen vinna.
icke för h u n d eller e n b l o m m a o c h n o g a v a k a ö f v e r d e r a s sin plats, o c h i sig n å g o t otydligt o c h slappt.
Detta opp, b a r n e n m e d d e n stör- b e s v a r a frågorna, reser sig Ellen m e d stränger Och lilla r ö d a m u n f o r m a r s i g!
ifver ett den samvetsgrant Här de andra framtagna vanan vid ordning endast i t y d e l s e är ö f n i n g e n a t t lära s i g s å s o m e n p l i k t länge.
sta själfva varit är rummet Huru sömnigt de blå d e t att barn, att det o r d e n t l i g t lägger in sina de b l i c k a o m k r i n g, o c h till h v i l k e n m i s s - m o d i g min barnets Vårens budskap de ropa gång Därvid då, det har h o n aldrig, utan det beror o c h allenast stora par ansiktet, h o n k o m m e r för sent.
så b r å d t o m alltför för bröderna göra narr blir lägger är går, all t r o l l d o m f ö r t a g a.
Del är människors barn, kvar tåreflöde icke därför, att Ellen har att gammal, alltid helt tioåring mjölk-klunken koppen, så så l å n g t i d skänkande föga af h e n n e, f ö r a t t behag tillsä- dragningen i håret v i d k a m n i n g e n vår densamma Ringa o c h hållet, hela sin klädsel.
lilla återkommande många.
helt saken, g å r till t v a g n i n g e n.
dagligen icke lätt undan s v a m p e n fara det men förlamas och skönt i den alla k n a p p a r E l l e n själf makt.
barnet bör m a n lägga själft i c k e p å m ö j l i g h e t e n a f att k o m m a själf med öfver oundvikliga allt d e t v r ä n g a till h a n s fullborda med att o c h sakta mönstringsdag; väckt dess handlings- denna genom vanans barnet redan modern slutligen hin o n d e har hjälp, kuddar.
efter u p p r e p a d e är Hennes dubbelt uppöfvad.
samt hjälper h e n n e v i d det arbetet kvast varmt stiga sig i det allmän- sträcker o c h flickan behöfver flicka lifvet: k l ä d a p å s i g själf, m e n d e t att får till fåle en i n s m o r d flickors v i l j e s v a g h e t e n så- m o d e r besluter h o n sig för kan ensam under så Lill-Ellen för Allt h y a d o n d t ä r o c h lytt o c h h y a s s t kraft D e t är t i d a t t Först samma hastar.
ställa M a n b ö r t. e x.
a l l t i d s t r ä n g t e f t e r - fyllelse.
ju sin upp.
att att det dit h i n o n d e s o m sin u n d e r j o r d uttyda en g å n g gäspande på sina alla s k o l a till n a t t e n s fest, ur m e d all o f t a är f a l l e t v i d half åtta.
mjuka sin hedersgäst D e t är e n u p p - e x e m p e l ur det dagliga slår Därför skogsrån, s p ö k e n o c h gastar — ett ännu stiga T r o l l o c h vättar u r är o f t a m e d - m e n v å r lilla, l j u s l o e k i g a f l i c k a gelser åbor förbida.
något t v i f v e l s u t a n ej sällan o c h u p p g i f t att försöka här Klockan sig Valborgsmässa med dans o c h uträtta » kvinnlighet ».
upp, Valpurgisnatt.
likadant d e n n a farliga brist o c h icke, s å s o m olyckligtvis Be den vida.
o c h för sig verkar att och sammanhänger som i sin m a n t e l ur stånd kroppsliga förhållanden.
M ö r k r e t f a l l e r så ä n g s l i g t tätt, • i i det den g ö r den mest be- med det s k o g, f å n g a r b e r g o c h slätt fel, d o c k född uppfostran, fångar att af leksaker o c h böcker p å deras platser för hvar eller v i n n a s e g e r i k a m p e n m o t s i g motarbeta t r å n a r till V a l b o r g s m ä s s a.
utan Bristen på handlingskraft fostrares kring vårnejd, s o m den, människa själf.
aftonskyn, att små, på hålla ett VAGHET gåfvade kastar lågor m o t man uppgifter.
olyckligaste egenskaper en människa kan S plikter, om VILJESVAGHET.
att rikta vår västanbryn, till stärkt handlingskraft intressen älskad s k u l l e i t i d h a f v a k o m m i t sitt v i l j e - och små henne fröken, andra åldrad, o c h g ö r a sitt lif n y t t i g t.
barn kraft sina m å n g a en i förtid emedan hon icke hade R e d a n på det fyraåriga haf va, SJUNKER vid gammal nas svaga A. v.
OLEN bitter lynnet nog BÅGNAR VALBORGSMÄSSA.
gifva kanske f ö r d e t s k ö n a, s o m ej f ö r g å r, sträfvanden konstindustri.
och afsked, i n g e n, n y t t i g till i n t e t, prakt n y a impulser samt maning tillbedjare all h e d e r hålla våra konstnärliga att på bergens Jubelsången öfver verklig makt.
trakt till trakt, enkelhet.
böra för glimma vare sig det Grafström har tacksamma l i g g e r det o n d a s E l d a r g l i m m a från och jag g ä l l d e sidenets o c h silkets f ö r n ä m a eller l i n n e a r b e t e n a s att arbete m i g därför att konstatera, att utställningen konstnärlig af ett paradtäcke.
Att nu var — fasta egendom, hennes dyrt skatt, t y för h o n o m allt a n n a t p å j o r d e n.
trots föräldrars rit af hvarje barndomshemmet, — Det för- h a d e h o n offrat H o n hade äktat h o n o m förbud, — för hans band, ung som fastade v i d hans skull sku- henne vid sida börjat ett n y t t lif, d ä r s j ä l f v a m i n n e t a f e n t i l l v a r o h o - nom förutan var bortsopadt.
Han var början
— 3 I DUN - o c h slutet.
H a n v a r allt.
Före honom hade i n t e t f u n n i t s, — o c h efter h o n o m.
n e j, — d e n t a n k e n v å g a d e h o n e j t ä n k a till slut.
S å g r y m k u n d e e j d ö d e n v a r a, att d e n s p a r a d e h e n n e till sist.
B l e f h a n e n g å n g t a g e n ifrån h e n n e, — • d å s k u l l e h o n s n a r t f ö l j a efter, t y utan h o n o m k u n d e h o n icke lefva.
Nu ljusnade himmel och jord.
H e n n e s själ fylldes af frid.
H a n s synd fanns ej längre till, n u s e d a n h o n f ö r l å t i t d e n.
D ö d e n, d e n s t o r e f ö r s o n a r e n, h a d e lärt h e n n e lifvets bittraste l ä x a: undergifvenhet.
M e n ofta, när m ä n n i s k a n säger — » j a g kan ej » — då svarar ödet — » d u måste! » F ö r m ä t n a!
H o n h a d e f ö r e s k r i f v i t v i l l k o r åt den allsmäktige.
Ett ord af ånger var det pris, h o n satt p å sin förlåtelse.
Detta ord h a d e h o n n u fått lära sig att k u n n a u n d v a r a.
H a n b l e f t a g e n ifrån h e n n e, e j a f d ö d e n — m e n a f l i f v e t, s o m är så o ä n d l i g t m y c k e t g r y m - mare.
D e t j a g a r s ä l l a n A d a m o c h E v a till- s a m m a n s u t u r p a r a d i s e t.
d e t s k i l j e r d e m åt.
O r m e n hviskar i A d a m s öra fagra löften o m ä n n u a l d r i g s m a k a d e frukter, o c h h a n l y s s n a r e j m e r till E v a s k l a g a n.
H a n stöter h e n n e bort, hårdt o c h omildt, s o m m ä n pläga, när d e i d e n k v i n n a, s o m d e u p p h ö r t att ä l s k a, blott se ett h i n d e r m e l l a n sig själfva o c h l y c - kan.
en ny, okänd lycka.
S å ilar A d a m b o r t p å j a k t efter n j u t n i n g e n s i r r b l o s s, o c h E v a s i t t e r e n s a m k v a r i sitt ö d e, h ä r j a d e p a r a d i s.
T o m t var det ljusa, soliga h u s e t v i d Mälar- stranden.
Dess hvita murar hade m ö r k n a t; d e stora träden n ä s t a n d o l d e d e t u n d e r sin mörka grönska.
I n g e n kärleksfull h a n d vår- dade längre trädgårdens blommor.
E n isig fläkt a f förfall s p r e d s i g ö f v e r d e t h u s, s o m u p p h ö r t att v a r a e t t h e m.
E n e n s a m k v i n n a b o d d e där, — e n o l y c k l i g k v i n n a, s o m e j lärt s i g att f ö r l å t a.
Människorna voro henne vidriga.
hur usla m å t t e d e e j alla v a r a, d å han — d e n b ä s t e - — k u n n a t h a n d l a s å!
Ja, v ä r l d e n v a r full a f h å r d a, orättfärdiga våldsverkare o c h af upproriska, knotande förtryckta.
H v a d b å t a d e det att skria m o t den t o m m a h i m m e l e n o m s k y d d o c h f ö r s v a r: alla b ö n e r s t u d s a d o c k o h ö r d a t i l l b a k a.
D e t k a n e j finnas n å g o n h ä m n a n d e G u d, efter- s o m så stora brott k u n n a ske ostraffade.
H o n v a r v i l l i g att u t h ä r d a v e d e r g ä l l n i n g f ö r sina e g n a dåliga gärningar, m e n hvarför skulle h o n lida för andras s k u l d e r?
D e t var obilligt!
D e t var orättvist.
H o n h a d e ej förtjänat sitt öde.
H o n tornade u p p sin m a k e s brott o c h f ö r s e e l s e r till e t t s k y h ö g t b e r g, s o m f ö r h e n n e s k y m d e b o r t all l i f v e t s s o l.
H o n s å g e n m a s k i hvar blomma, — smolk i hvar daggdroppe, — en s k y p å d e n klaraste s o m m a r h i m m e l.
T y h e n n e s sinne var bittert.
H a n s s y n d fyllde himmel och jord.
A r e n g l e d o f ö r b i, • — • l å n g a år a f s m ä r t f u l l ensamhet och hopplös längtan.
D e n öfvergifna f ö r ö d d e sitt lif i d å d l ö s t g r u b b e l öfver lidna oförrätter.
H o n s k u l l e velat f ö r l å t a.
m e n h a n h a d e ej b e d t o m förlåtelse.
Var det då f ö r m y c k e t att b e g ä r a ett o r d till e r s ä t t n i n g för ett sköfladt lif?
Ett o r d af å n g e r från h a n s läppar — det v ä r d e t enda, hon hoppades o c h åtrådde.
H o n lefde blott i afvaktan på detta ord, — detta förlösande ord, s o m skulle gifva h e n n e k r a f t att åö i frid.
M e n ordet k o m e j, — det skulle aldrig komma.
E n d a g fick h o n e t t bref, m e n e j från h o n o m.
H o n h a d e v ä n t a t så l ä n g e.
n u m e r a h a d e h o n i n t e t att v ä n t a p å.
Han var d ö d.
S å v a r d å allt s l u t!
S t e l n a d e v o r o f ö r evigt d e läppar, s o m skulle ha hviskat » för- l å t!
» H a n b e h ö f d e n u h v a r k e n m ä n s k l i g rätt- v i s a eller m ä n s k l i g n å d.
Inför G u d ensam skulle h a n svara för sina gärningar.
H a n h a d e f ö r l o r a t f ö r m å g a n att g o d t g ö r a e n e n d a.
L e f - v a n d e ville h a n i c k e, — d ö d kunde h a n i c k e s k ä n k a h e n n e d e n lilla s k ä r f a f t r ö s t, h o n hoppats på.
H a n stod nu inför G u d s tron i afvaktan p å d o m e n.
h a n s t o d där m e d sin skuld.
u t a n h e n n e s förlåtelse.
N e j — e j u t a n!
— H o n, s o m offrat så m y c - ket, k u n d e ej n u förvägra h o n o m kärlekens sista a l l m o s a — o o m b e d d f ö r l å t e l s e.
G e n o m tårarnes slöja började h o n n u skönja G u d s afsikt m e d tingen.
Han, s o m sagt: » D u s k a l l inga andra gudar hafva för m i g », visste, h v a d han gjorde, när h a n t o g från h e n n e d e n, s o m v a r h e n n e kä- r a s t af allt.
H o n h a d e b l i f v i t s k a p a d f ö r att g i f v a — ej f ö r att k r ä f v a.
— H u r h a d e h o n u p p f y l l t s i n k a l l e l s e?
H o n h a d e offrat m y c k e t — d e t var sant — m e n h o n hade funnit njutning däri.
M e d h v a d rätt h a d e h o n begärt lön för sitt offer?
H o n h a d e uppställt anspråk- p å tacksamhet o c h vredgats, då den förvägrats henne.
H o n h a d e b e g ä r t n å g o t litet tillbaka för det m y c k n a h o n gaf.
D e t var hennes s y n d.
T y h v a d är k ä r l e k, — o m e j ett o ä n d l i g t gif v a n d e?
H o n såg sig ikring o c h förnam en n y värld.
H v a r v o r o d e alla — d e u s l a, l a s t b a r a m ä n - niskorna, s o m blott förtjäna v r e d e o c h f ö r a k t?
Bortblåsta voro d e: det fanns blott olyckliga kvar, — värda m e d ö m k a n o c h förbarmande.
B l o m m o r n a d o f t a d e åter — r e n s o m kristall gnistrade d a g g e n i deras kalkar.
H ö g och klar hvälfde sig s o m m a r h i m m e l e n o c h solen s t r å l a d e n e r s o m e n s m e k n i n g från o f v a n p å en g a m m a l k v i n n a, s o m satt e n s a m o c h l o g.
D e n h o n ä l s k a t o c h f ö r l o r a t v a r h e n n e åter- skänkt, eftersom h o n k u n d e tänka på h o n o m i kärlek.
APRIL E N SJUKSKÖTERSKAS 1899.
1899. f r ä m m a n d e land samt åter börja arbeta på ett sjukhus.
Jag ringde på, dörren öppnades, o c h e n s y s t e r m e d ett v ä n l i g t a n s i k t e o c h g o d a ögon hälsade främlingen v ä l k o m m e n.
D e hade väntat m i g, o c h det var elevernas förestån- darinna, syster B e l e n e, s o m genast tog h a n d o m m i g, f ö r d e m i g till m i t t r u m o c h d ä r e f t e r till » F r a u O b e r i n v.
A r n i m », A u g u s t a - H o s p i t a - lets h ö g t v ö r d a d e o c h älskade föreståndarinna.
F r a u O b e r i n v a r e n d a m, o m k r i n g 5 0 år g a m m a l, af medelstorlek o c h kraftigt bygd.
A n s i k t e t bar prägel af klokhet, energi o c h godhet.
Ö g o n e n h v i l a d e så f o r s k a n d e p å d e n n y k o m n a, o c h fastän m a n k ä n d e d e n djupaste respekt inför denna helgjutna personlighet, var h o n p å s a m m a g å n g så g o d o c h v ä n l i g.
M e n k l a r t fick m a n f ö r s i g, att h o n k o m att for- d r a m y c k e t s a m t ö f v e r v a k a allt själf, o c h att h o n aldrig skulle se i g e n o m fingrarne med någon försumlighet.
J a g fick v e t a, att n ä s t a m o r g o n kl. 6 skulle j a g börja mitt arbete p å barnafdelningen under syster Elsas ledning, s a m t att j a g s e n a r e p å a f t o n e n å t e r s k u l l e infinna m i g hos Frau Oberin.
De timmar jag denna kväll fick tillbringa tillsammans m e d denna begåfvade, ovanliga k v i n n a, g å aldrig ur mitt m i n n e.
H e n n e s r u m v o r o så s m a k f u l l a — v a c k r a taflor, b l o m m o r o c h b ö c k e r — ett l i t e t t r e f l i g t t e b o r d v a r f r a m d u k a d t, m e n d e t b ä s t a af allt v a r a t t h ö r a o c h se h e n n e tala.
h o n varit m e d o m.
H o n talade o m de krig, Ö g o n e n strålade o c h v o r o f u k t i g a o m h v a r t a n n a t v i d m i n n e t a f d e faror, umbäranden o c h d e n stora tillfredsställelse denna verksamhet hade skänkt henne o c h andra.
F l e r e af d e i n v i g d a s y s t r a r n a h a d e j u v a r i t m e d i krig.
Så talade h o n o m sitt kära A u - gusta-hospital o c h dess u p p k o m s t.
Det bygg- d e s o m e d e l b a r t efter f r a n s k - t y s k a k r i g e t, p å initiativ af kejsarinnan A u g u s t a.
V i d krigets utbrott skyndade en massa bildade kvinnor till a m b u l a n s e r n a o c h s j u k h u s e n f ö r att v å r d a d e s å r a d e, m e n f a s t ä n e n h e l d e l af d e m v o r o skolade, v o r o d e otillräckliga, o c h b e h o f v e t af UPPTECKNADE AF utbildade sköterskor gjorde sig m y c k e t känn- bart.
Därför upprättade också kejsarinnan A u g u s t a sitt m ö n s t e r s j u k h u s, s o m s k u l l e t j ä n a till att u t b i l d a s j u k s k ö t e r s k o r, o c h d ä r m o t t o g o s E T V A R Å R 1881, j a g e n d a g i s l u t e t af s e p t e m b e r l ä m n a d e fäderneslandet i d e n a f s i k t e n att v i d d e t s t o r a m ö n s t e r s j u k h u - set Augusta-Hospital i Berlin vidare utbilda m i g i s j u k v å r d f ö r att s e d a n v i d h e m k o m s t e n k u n n a h j ä l p a till v i d d e t s t o r a a r b e t e t: o m - organiserandet af vår sjukvård.
l a n d o c h d ä r j ä m t e från u t l a n d e t.
Augusta- hospitals sjuksköterskor b e s t o d o af d e i n v i g d a s y s t r a r n a, h v i l k a e n d a s t a r b e t a d e i n o m sjuk- husets murar, o c h skulle dessa alla tillhöra GERDA FÖR WIGSTRÖM.
IDUN VII.
AUGUSTA-HOSPITAL I BERLIN.
D P å d e n tiden var intresset för sjukvårds- saken och den bildade kvinnans deltagan- d e däri e j j u s t s y n n e r l i g e n stort.
En del af h u f v u d s t a d e n s l ä k a r e i n s å g fullt b r i s t e r n a i det d å bestående systemet, m e n det kraftiga ingripandet fattades ännu.
Några bildade kvin- n o r h a d e v i s s e r l i g e n f ö r u t i flere år m e d s t o r uppoffring o c h kärlek verkat på sjukhusen, m e n de h a d e stått isolerade samt i det hela r ö n t g a n s k a r i n g a u p p m u n t r a n i s i n a sträf- vanden.
På W-torp hade j a g k o m m i t i beröring m e d flere i n f l y t e l s e r i k a p e r s o n e r, s o m t y c k t e, a t t hufvudstaden borde vara mitt verksamhetsfält.
E n d a g fick j a g ett s t i p e n d i u m att a n v ä n d a s till y t t e r l i g a r e s t u d i e r i u t l a n d e t, o c h efter e n d e l ö f v e r l ä g g n i n g a r b l e f d e t b e s t ä m d t, a t t fär- d e n s k u l l e ställas till B e r l i n.
E f t e r e n l y c k l i g r e s a h a m n a d e j a g e n efter- m i d d a g utanför det stora sjukhusets port.
D e t l å g o m g i f v e t af v a c k r a p l a n t e r i n g a r, m i d t e m o t den stora invalidkyrkogården — närmaste g r a n n e v a r ett m i l i t ä r s j u k h u s.
Det var en u n d e r l i g k ä n s l a a t t s t å så d ä r e n s a m i e t t sedan under goda adliga å r e n s l o p p e l e v e r från h e l a T y s k - familjer.
m o d l i g e n h a e n fast af intresse o c h kärlek högre sociala ställning m e d alla dess yttre att offra sig för det Kejsarinnan ville för- stamtrupp, s o m endast för i d é e n l ä m n a d e den de innehade i samhället förmåner o c h glans för stora målet och åtaga sig ej allenast en sköterskas, u t a n o c k s å e n lärarinnas maktpåliggande arbete.
Det var n ä m l i g e n u n d e r dessa systrars ledning, s o m eleverna utbildades.
D e n teoretiska undervis- n i n g e n m e d d e l a d e s af läkarne, hvilka sistnämn- de också lärde oss anlägga förband m.
Utom » systrarna » fanns d ä r e n t r u p p a f an- dra sköterskor » Pflegerinnen ».
D e s s a skulle tillhöra g o d a borgerliga familjer samt äga grund- l i g s k o l b i l d n i n g.