Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det ser nästan ut, som om flertalet mödrar anse det vara en samvetssak att skaffa sina döttrar fula och förstörda fötter.
Flickornas kängor äro nämligen så inrättade, att de användas ömsom på höger och vänster fot; dessutom äro de skarpt tillspetsade i tårna.
Detta har till följd, att tårna klämmas ihop, och att liktornar bildas.
Dräktreformföreningens sko- modeller äro gjorda med olika formade skor för högra och vänstra foten, så att sulans form motsvarar fotens trampyta.
Eftersom fo- tens inre kant är högre än den yttre, är ofvan- lädret rymligare åt inre kanten.
Klackarna äro naturligtvis breda och låga.
En gång hörde jag en mamma yttra, att det var » onödigt pjåsk » att låta flickorna ha skor med olika form för höger och vänster fot; och jag fruktar, att många komma att be- gagna samma uttryck om hvad jag nu säger, nämligen att strumporna ej äro alldeles skuldlösa till den ofason fötter i allmänhet äga, och att det skulle vara ganska förmånligt, om strum- porna förfärdigades efter 263 pas, det desäa rader skola förmå åtskilliga mödrar att, nu när de utrusta sina döttrar för skolkampagnen, låta dessa få en lätt, be- kväm, praktisk och för hälsan nyttig dräkt.
Vi skulle bestämdt icke ångra, om vi i detta afseende frigjorde oss en smula från konventionalismens tvång, så att vi i stället för att fråga: » Hur brukas det?
Hur^klär fru X.
eller fru Z.
sina barn? » i första rum- met tänka: » Hvad är bäst och nyttigast för våra döttrar? » Gurli Linder.
Skiss af Fig. 3.
vara outrotlig — att stoppa på sig likt och olikt.
De förnämsta olägenheterna af detta bruk, nämligen att fickan får ett utseende, som påminner om stoppad korf, och att inne- hållet sittes sönder, torde undanrödjas, genom att fickorna anordnas på det här föreslagna sättet.
Lika begifna på omvexling, som vi kvin- nor äro, när det gäller klädningar, lika kon- servativa äro vi, när det är fråga om under- kläder.
V i begagna samma slags underplagg som våra oldmödrar, hvilka — med all re- spekt för deras utmärkthet i öfrigt • — dock icke hade den ringaste aning om kroppens hygieniska omvårdnad.
Man får därför ej hoppas, att Dräktreformföreningens skoldräkt skall vinna hastig utbredning.
Men säkert är, att den under de senare åren kommit alltmer i bruk.
Vid Statens uormalskola för flickor begagnas den redan ganska allmänt.
Och måhända kan man utan förmätenhet hop- samma princip som här omtalade skomodell.
Skolklädningen och de därtill hörande byxorna äro gjorda af mörkblå engelsk cheviot; men det är ju klart, att kläder efter denna modell kunna för- färdigas af andra tyger.
Ofta har jag fått följande fråga: » Hvad skall man ha i stället för de där byxorna, när flickorna skola vara litet elegant och ljust klädda? » » Låt dem, » har jag svarat, » då ha en delad kjol (fig. 3) af t. ex. hvitt ylle och sätt en spets i kanten på plisséu. » Så skulle jag för skolflickornas räkning vilja be om ännu eu sak.
Låt dem få två fickor, en i hvar sida af kjolen, i stället för en stor påse midt bak!
Det är en passion hos skolbarn — och den torde Fig. 2.
Wilma Lindhé.
ir^-gorgmästaren skulle gifta sig, hvilket var m!
snart sagdt det märkligaste som på långa tider tilldragit sig i X-köping, hvars innevå- narcantal ej var stort större, än att bjudnings- brefven till brölloppet omfattade så godt som alla personer af ringaste betydenhet.
Det var minsann inte godt att utesluta någon — huru gärna man än ville — och i bröl- loppsgården, hos rika grosshandlar Berggrens, var en komité tillsatt bestående af bruden själf, hennes föräldrar, en moster, två fastrar och en pensionerad major — samhällsoraklct i etikettsfrågor — för att afgöra, hvilka som skulle räknas till fåren eller getterna.
En del voro ju själfskrifna och behöfde ej komma under debatt, såsom embetsmän, stads- fullmäktige, änkenåder och högadliga fröknar — som slagit sig ner i den lilla staden för alt få de knappa styfrarne att räcka till — och främst af allt de som voro högt taxe- rade.
Fru Berggren var vid förfärligt lynne, och hennes grofva, något pussiga ansikte, som då hon var glad oeh vänlig ej saknade ett visst behag, föreföll rent af frånstötande.
Dottern som var en kopia af modern, ehuru i för- bätlrad upplaga, var gråtfärdig och grosshand- laren nervös som alltid, då det gällde husliga angelägenheter.
Många svåra punkter hade redan klarerats, såsom då det var fråga om att utesluta hand- landen Person, som för några år sedan gjort sig skyldig till förfalskning och gått fri endast genom mutor.
Majoren hade starkt hållit på, att han ej skulle bjudas; men ehuru lite hvar fruktade hans häftiga lynne, hade han fått alla emot sig — ty Person var i alla fall stadens rikaste man, med hvilken det minst af allt gick an att stöta sig.
Det såg sannerligen ut, som hade en stor del af samhällsmedlemmarne varit äggskal, så rädd var man för detta — » att stöta någon ».
» Moster Beate », som var lite sträng i sina åsikter och satte sin ära däri, hade också framkastat att unga baron G.
— som var allmänt känd för sitt dåliga lefnadssätt — skulle få sitt namn struket på bjudningslistan, och grosshandlaren medgaf, att det såg han också helst.
» Det där förstår du inte Berggren, » inföll hans hustru harmset.
» Att han är en dålig människa, vet lite hvar, men hvad angår det oss egentligen.
Blir inte han bjuden, kommer naturligtvis inte hans mor friherrinnan, och hur tycker du det skulle se ut. » » Hon har då också låtit tala om sig så
IDUN 2 6 4 1894 pass i sin ungdom, att hälften kunde vara dörrar, att han sällan tänkte på hvad som föregick därutanför.
Om stadens » on dits » nog, » svarade han godmodigt.
» Hvem talar om den snön som föll i fjol, hade han ingen aning.
Rektorskan respekte- och hedersgästen är hon i alla fall.
Nej, rade och undvek man.
Hon hade ett ovan- hennes son kan då minst af alla uteslutas. » ligt nobelt utseende och en sällsynt finhet och Majoren, hvilken sett betänksam ut och charme öfver sitt väsen, men klädde sig en- visste värre saker om den unge mannen än kelt, ägnade sig helt och hållet åt hemmet någon annan i laget, nickade och sade afgö- och syntes sällan på gatorna, annat än då rande: » Fru Berggren har rätt — han är hon besökte sina fattiga eller gick till böne- möten.
själfskrifven » Att hon ej gick i kyrkan, där den gamle » Jag tycker i alla fall.
» inföll mostern.
» Saken är afgjord, Beate lilla, » svarade kyrkoherden predikade entonigt och innehålls- fru Berggren högdraget, » vi ha sannerligen löst för den halfsofvande menigheten, stötte inte tid att sysselsätta oss med småsaker, hela samhället, hvarför hon också allmänt och du som inte är af adel kan ej förstå kallades » läserskan » och intet annat.
Förmögna voro rektor Holms också och sådant. » » Hvad säger min lilla flicka, hon borde väl kunde haft råd ställa till bjudningar, om de ha ett ord med i laget? » sade fadern och velat; men hade de någon gång främmande, var det oftast en tillfällig resande eller » rik- klappade sitt älsklingsbarn på kinden.
» Jag tycker som mamma — visst är han tigt tarfliga personer », som hjälpte reklorskan med hennes söndagsskola eller vården om de otäck — men det kan inte hjälpas! » Fadern svarade ej, men det kom ett sorg- fattiga.
Omtyckta kunde de således ej vara, ty efter set uttryck i hans ögon.
Grosshandlar Berggren var en uppkomling, antalet större eller mindre bjudningar inom en men en man som kommit fram genom egen familj taxerades också dess värde.
kraft och duglighet.
Hans hustru däremot » Måtte hon inte komma! » önskade fru en fattig flicka med ett von framför sitt namn, Berggren af allt sitt hjärta.
» Krusa måste hvilket hon aldrig glömde eller lät någon man ändå för henne; men hon ser så ledsam annan glömma.
ut, att hon kan skrämma folk, och så kan Mannens tarfliga släktingar hade alltid varit hon naturligtvis inte tala om annat än sitt henne en nagel i ögat och nödvändigheten att läseri.
Hennes förträfflighet ligger nog också vid brölloppet visa några af dem för egna mest på läpparna. » anhöriga, eller de anseddare gästerna, var Nu kom den kvistigaste punkten!
egentliga orsaken till hennes misshumör.
Elfrida Stenman!?
Att inte bjuda rektor Holm och hans hustru » Hon kommer inte inom mina dörrar! » var omöjligt; men i sitt innersta hoppades utropade fru Berggren strängt.
man, att hon åtminstone skulle uteblifva.
De » Rätt, alldeles rätt, Sophie lilla, » inföll både brukade ju nästan aldrig gå bort.
Han skötte mostern och fastrarna.
sitt kall med nit och kärlek, läste mycket » Men hur är det möjligt annat än att bjuda och kände sig så lycklig innanför hemmets henne.
Hon hör ju till herrskapets intimaste umgänge och är brudens barndomsvän — är det inte så? » frågade majoren.
» Visst inte!
Det var förr — nu hälsar jag inte på henne ens! » inföll den unga flic- kan hastigt, som för att afskudda sig en an- klagelse.
» Gör du inte? » sade fadern och såg före- brående på henne.
» Det var inte vackert! » » Men pappa vet ju! » » Hvad som pratas ja — men det rättar jag mig inte efter. » » Vore hennes man hemma, » återtog fru Berggren, » måste hon ju bjudas för hans skull; men när han är bortrest, är det inte alls nödvändigt.
Vi kan ha glömt henne och bedja sedan om ursäkt.
Hon skäms nog i alla fall att visa sig — och så blir det henne en lexa. » » Tusan så söt är hon i alla fall, » sade ma- joren och strök sig om skägget.
» Ja, det tycker alla herrar, men hvad oss fruntimmer angår.
» Fadern såg ånyo på sin dotter.
» En drummel till man har hon, » återtog han, » som sitter på kontoret hela dagarna och på stadskällaren halfva natten i stället för att ta vara på sin unga söta hustru.
Jag undrar minsann inte på, om hon söker ersätt- ning.
» » Du talar ju rent af omoraliskt, Berggren, tänk på hvilka lärdomar du ger din unga oskyldiga dotter. » » Pappa!
Jag vill inte hon skall bjudas.
Jag rent af fordrar, att hon inte kommer med.
Jag kan inte fatta, att en hustru kan vara sin man otrogen. » » Rätt tänkt, barn! » svarade fadern ömt.
» Och man bör visa henne sitt förakt — inte sant?
! » » Thora har rätt, » återtog modern — » det samhet som svampkännare.
På statens be- kostnad har han som svamplärare rest om- kring i skilda landsdelar och under framgång och bifall ordnat föredrag och förevisningar inom sitt älsklingsämne.
Oftast höll man därvid till i skolhusen, och barnen beordra- des att gå ut och samla svamp.
Svamparne tillreddes sedan inför åhörarnes ögon och fingo dessa muntligen öfvertyga sig om de smakliga resultaten af föredragarens konst.
Vid de svampfester, som af sällskapet » Svamp- vännerna » i hufvudstaden nästan årligen af- hållits under stor tillslutning och intresse från våra damers sida, har också hr Hult- qvist varit öfver- oeh mästerkock, och de kulinariska verk, hvarunder borden vid dessa gouterade svampmåltider dignat, ha varit de bästa vittnesbörden om den gamle svamp- kännarens kompetens.
Några erinringar om matsvampars insam- ling oeh förvaring för framtida behof samt åtskilliga själfständiga tillagnings- sätt för enkla oeh bepröfvade svamp- rätter, som passa lika väl för den för- mögnares bord som för den mindre be- medlade.
En svamplektion.
Som ingen af våra läsarinnor bör sitta öfver.
år artar det sig att bli ett riktigt godt svampar, och därför böra alla för- ståndiga svenska husmödrar, som lärt sig att värdera de präktiga rätter vår moder natur i form af svamp gratis dukar på sitt bord, ta tillfället i akt.
Och de, som ännu icke lärt sig det, ha ännu större anledning att ändtligen en gång kasta bort sin tröghet och sin fördom.
Ty svampskörden och svamp- anrättningarna, rätt skötta, gifva både andlig tillfredsställelse och materielt utbyte — trefliga, sinnesuppfriskande exkursioner i fria naturen och en närande, hälsosam, läcker spis som omväxling i hvardagsmatsedeln.
Sant är att våra kokböcker mer eller min- dre utförligt behandla tillredningen af svamp, och äfven i Idun har många gånger natur- ligtvis detta kapitel varit på tal.
Men våra läsa- rinnor böra därför icke försumma den svamp- lektion, som här skall gifvas dem, ty den kommer att bjuda på något praktiskt värde- fullt och nytt, på personliga erfarenheter af en af de förnämsta och mest nitiska svampkän- nare Sverige äger.
Vi hade nämligen här om dagen besök på vår byrå af den kände svampvännen herr Mikael Ilidtqvist, som förklarade, att just nu vore rätta ögonblicket, att han för vårt lands alla duktiga husmödrar finge genom deras egen tidning framlägga sitt långa lifs rika erfarenheter på detta område.
Herr Hultqvist är förut vida känd i vårt land för sin verk- Kungl.
Patriotiska sällskapets största medalj har blifvit det yttre erkännandet för hr Hult- qvists gagnande verksamhet, som har verkligt omfattande nationalekonomisk betydelse.
Aren ha icke förminskat hans intresse för sin sak, ej heller hans outtröttlighet och vigör, och han har bedt oss förkunna, att ännu står han villig, om någon behagar kalla honom, att än vidare sprida intresset och kännedomen om våra svampar och deras användande.
En sådan kallelse kan i så fall förmedlas genom Iduns redaktion.
För dagen vill han emellertid, som sagdt, ge en svamplektion genom Iduns egna spal- ter.
Hvad som således nu följer är hr Hult- qvists egenhändiga anteckningar och pröfvade erfarenheter: * * * Till att börja med göra vi en titt i skog och mark för att taga en öfverblick öfver de svampar, som äro matnyttiga.
Angående deras särskiljande hänvisas till de nu allmänt spridda o c h i bok- handeln förekommande svampböckerna.
Här en- dast en enkel uppräkning!
Champignon; rodnande hvitskifling; vårmusseron eller hofsvamp; höstmusseron, violett; svartstrim- miga höstmusseron; riddarskifling; bläcksvamp, hvit, grå; brötling, den milda; riska; fårticka; mjölskifling; fjällskifiingar; kantareller; nejlike- brosksvampen; honungskifling; vaxskiflingar, flere arter; pudrade plattskiflingen; jättetrattskiflingen; silkesmusseronen eller dufsvampen; slemskifling; fasta spindelskiflingen; triumfsvampen; bleka tagg- svampen; oxtungsvampen; svafvelgula tickan; yppiga tickan; köttröda kremlan; erggröna krem- lan, rynkade brunskiflingen; ostronskitlingen; topp- och stenmurklor; läckra rörsoppen eller Carljohans svampen; sträfva rörsoppen; kosvampen och smör- svampen — alltså 36 olika arter, som alla äro goda malsvampar o c h en del särdeles läckra.
För närmare kännedom hänvisas, som sagdt, till goda svampböcker, af professor Arhenius, Ström- bom o c h Lönnergren.
När vi begifva oss i väg, beväpna vi oss med lämpliga korgar och en tunn och skarp knif.
En gammal sliten bordsknif är rätt passande att af- skära och rensa svampar med.
Alltså äro vi väl rustade till anfall på markens läckerheter, och är lyckan god, skall nog skörden utfalla till be- låtenhet.
Först därför några ord, om hur man bör gå till väga vid insamlingen.
Svampen bör icke ryckas upp med roten, utan afskäras nära marken, för att man icke må skada svampens rötter eller egentliga stam och dess återväxt därigenom till-
IDUN 1894 är hvarje rättskaffens kvinnas skyldighet emot sig själf.
Inom mitt stånd har det alltid brukats att.
» Grosshandlaren var känd för att stå under toffeln; men egentligen var han endast en fredlig man, som gick ur vägen för obehag, när han kunde.
Gällde det, var han herre i sitt hus.
» Hur det brukas eller inte brukas vet jag inte, » röt han till, » men bjudas skall hon! » » Hon måtte ha förhexat också d i g?
» » Bjudas skall hon, » fortsatte han med sti- gande hetta, » motsatsen vore ju att ohjälpligt fälla henne både inför sin man och världen och göra henne brottslig, hvilket jag för min del inte tror att hon är. » Så kom den stora dagen, då frackklädda herrar — hvaribland en och annan uniform bjärt afsfack — samt damer i allt, hvad den lilla staden kunde bjuda af elegans, voro sam- manpackade i grosshandlar Berggrens rymliga, men vid detta tillfälle alldeles otillräckliga våning, hvilken fejad och blomsterprydd hade mistat sin temligen hvardagliga prägel.
För att skaffa mera utrymme hade den till huset hörande trädgården iordningställts och lusthuset apterats till rökrum.
Inte var det någon egentlig värme i luften ännu; men krokus, snödroppar, blå pärlhya- cinter och andra lökväxter stucko upp ur rabatterna, oeh trädens knoppar skulle öppna sig för några få soliga vårdagar.
Värden gick omkring, nervös som alltid, när han skulle representera, hvilket han kände låg öfver hans förmåga, men vänlig var han mot alla, helst de förbisedda.
Värdinnan para- derade i ny storblommig sidenklädning, hvar- till hon visste att ingen annan hade maken, intetgöras.
Man kan nämligen o m några dagar finna nya svampar på samma ställe i fall af gynnande väderlek.
När jag fått svampen i mina händer, klyfver jag den för att undersöka, om den är angripen af insekter.
Är detta fallet och svampen är stor, rensar man bort de angripna delarna o c h ser väl till, att något skadadt icke medtages, ty vid an- rättning af svamp, uti hvilken finnas maskar eller något af maskens afföring, uppstår en obehaglig lutsmak, som tillika är skadlig.
Allt, som icke är användbart, bortrensas, så att jag icke behöf- ver hemföra det som icke duger, såsom fröred- ningen på alla rörsoppar, hvilken består af sam- manpackade pipor eller rör (däraf svampens namn!).
På skifsvampar däremot borttagas icke de under hatten från foten slrålformigt utgående skifvorna eller lamellerna, som de äfven kallas.
Endast på champignoner, som äro gamla, så gamla att skif- vorna blifvit mörka, får detta ske.
På alla svam- par, där öfverhuden är lös o c h kan afdragas, tages den bort; men är huden sammanväxt med svampen, må den sitta kvar.
S o m sagdt är, b ö r denna förberedande åtgärd, om möjligt, försiggå i skogen.
Ha vi haft god tur, återvända vi med våra kor- gar fulla af präktiga o c h rensade svampar.
Men kanhända det då redan är afton, o c h någon till- lagning samma dag icke kan komma ifråga.
Hur skola vi då bete oss för att förvara skörden till morgondagen, utan att den under natten på ett eller annat sätt tager skada af insekter o c h mera sådant?
Skyddet härför heter förvällning i svamp- gryla eller saltbad, som strax komma att beskrif- vas.
Anmärkas bör, att svampen bör sköljas i varmt vatten som på annat ställe är anfördt.
Svamparna böra icke fä stå kvar uti grytan, utan läggas upp på lackerade kärl.
För förvaring öfver natten kan en half timmes kokning vara n o g; man kokar o m dem följande dag den tid, s o m är behöflig.
Vid svampens tillagning begås ofla åtskilliga misstag och anrättningarna blifva därigenom mer eller mindre misslyckade.
Man tänker sig lätt, att svamp, som är så mjuk o c h behaglig, kan anrättas på några få minuter.
Ja, vissa arter kunna j u till o c h med ätas råa.
Men detta be- och redan detta ingaf en behaglig känsla af öfverlägsenhet.
Ingen af gästerna hade velat vara den för- ste och ingen den siste, hvarför de till stor del samlats i kapprummen nere i undervå- ningen för att komma samtidigt.
Uppför trappan, där trängseln var som störst, smög en ung blek kvinna med stora själfulla ögon och ett fint formadt ansikte.
Ingen talade vid henne, ingen tycktes se henne, oeh hon tordes ej heller se på någon, hur obesvärad hon eljes bjöd till att synas.
Det En varit skull, skulle var Elfrida Stenman.
» väninna » hade berättat henne, att det formligt gräl hos Berggrens för hennes och att bruden gråtit öfver att hon bjudas.
Hur gärna hon velat stanna hemma, och med hvilka tunga steg hon vandrat till bröl- lopsgården, visste endast Gud.
Men gå måste hon, att uteblifva hade varit att fälla sin egen dom.
Hon visste allt, man sagt om henne, både det som var sant oeh det som inte var det!
Hon visste, att man spionerat på hvarje hen- nes steg, hvarje ord, hvarje blick, oeh att hon var det skandalhungriga samhällets offer, på hvilket det med skadeglädje frossade.
Hon hade användt mycken omsorg på sin klädsel och vall länge för att vara enkel, men ändock smakfull, och så mycket som möjligt undgå anmärkningar.
Och vacker var hon, där hon gick så anspråkslös och värdig i sätt och väsen, att den som ej kände hennes histo- ria, skulle tagit henne för en ung omedveten flicka.
visar ingenting.
Låt oss betänka, hur svampar förhålla sig till andra vegetabiliska födoämnen.
Här några exempel!
Sant är, att svampar kunna ätas råa.
Men detsamma är förhållandet med hvitkål, kålrötter, rofvor o. s. v. Men huru går det, om vi försöka att äta rå potatis?
Potatis kan emellertid koka på jz timme, men icke så med ofvannämnda rot- o c h kålväxter; de behöfva, som hvarje husmoder väl vet, koka 17a ä 2 tim- mar.
Jo, potatisen in- nehåller, s o m vi veta, mycket stärkelse, s o m vid kokningen sönderspränger cellulosan, icke så kål och kålrötter, ej heller svampar, ty de äro myc- ket fattiga på stärkelse.
Därför behöfva de ock koka minst en timme, innan den egentliga tillag- ningen försiggår.]
Förvaltningen tillgår sålunda: De välrensade svamparna tvättas fort i rikligt med varmt vatten uti ett större kärl o c h omröras helt hastigt med en visp.
Vattnet bör vara så varmt, att man utan smärta kan hålla händerna däri.
När svam- parne sedan fått afrinna, läggas de uti en svamp- gryta utan vatten.
Nämnda gryta liknar nämligen en limpanna, hvilken slår uti ett annat kärl med vatten, s o m kokar och meddelar sin värme åt det inre kärlet, hvars temperatur därvid stiger till 95 grader.
I brist af svampgryta kan man använda en bleckburk eller bleckflaska, som man ställer i en gryta eller panna med kokande vatten.
För att bättre nå målet kan man lägga ett tefat i kärlet på svamparna samt lock öfverst på det inre kärlet.
Efter kokningen uppläggas svamparna på ett lämpligt kärl tillsammans med den af svam- pen bildade saften att på ett svalt ställe kallna; bör ej stå betäckt.
På detta vis behandlade svam- par kunna tryggt förvaras till påföljande dag, ja, hålla sig 2 ä 3 dagar på svalt ställe.
Nu till ett annat sätt att förvara svamp eller den så kallade torrsaltningen.
Denna tillgår så- lunda: Man gör en mättad saltlake af groft berg- salt.
Men det är icke nog därmed — det b ö r till och med finnas en mängd oupplöst salt uti kärlet, ty svamparna innehålla mycket vatten, därför det oupplösta saltet!
Den som är kännare uti sätt- ning, vet väl, att uti en silltunna finnes mycket oupplöst, salt.
Likaså måste det vara i svamp- laken.
Äfven här är j u nu fråga o m att förvara 265 Något om maten i England.
För Iduu af E b b a Ramsey.
en som en mörk och dimmig vintermor- gon, då man ute på gatan knappast ser två fot framför sig, träder in i en engelsk matsal, får en särdeles god idé om rätta betydelsen af det engelska ordet » com- forl ».
Det mattbelagda, väl ombonade rum- met med dess enda, stora fönster på salens ena kortsida, väl försedt med tjocka draperiet ' i varma färger ock upplyst af det röda ske- net från kolelden i den öppa eldstaden, hvil- ket fladdrar öfver det snöhvita duktyget, det väl vårdade silfret och det vackra pors- linet på det dukade frukostbordet, allt gör ett oemotståndligt behagligt intryck.
Utom det fyrkantiga matbordet och ett antal bekväma stolar längs dess långsidor, utgöres ofta mö- bleringen i en dylik matsal endast af en större buffet, merendels af solid mahogny, på rummets andra kortsida, såvida man icke framme vid fönstret placerat ett skrifbord eller en chaise-longue, ja, stundom båda de- larne.
Kring frukostbordet samlas nu familjens alla medlemmar på bestämdt klockslag — sällan tidigare än åtta eller senare än nio — fader, moder, fullvuxna söner och döttrar, äf- vensom de halfvuxna barnen, såvida dessa ej redan intagit sin frukost uti skolrummet under sin lärarinnas tillsyn.
Sällan eller aldrig förekommer frukost i sofrummen eller särskilda kaffebrickor för de bekvämas räk- ning, j a i de allra flesta fall vankas det alls icke något morgonkaffe, ty då te är Eng- lands nationaldryck, börja nästan alla goda engelsmän sin dag därmed.
Man bör tillag - svampen för kommande dag.
När jag därför hem kommer med min skörd, bör j a g hafva saltlaken i ordning o c h lägga svamparna däruti med ett passande lock, som går in uti kärlet för att hålla svamparne nere.
Sålunda förvarade, kunna de dagen därpå upptagas och anrättas.
Vi återkomma vidare härtill i fråga om konservering för längre tid.
Väl förvällda, kunna matsvamparne tillochmed ätas utan annan tillsats eller tillagning än att doppa dem uti salt.
Är rätt smakligt och födande, och är det endast fråga om att äta för att lefva, så vore detta ett godt bidrag för den mindre be- medlade, o m de endast kunde förmås att lyssna till förståndiga råd härutinnan.