Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottets majoritet har tänkt annorlunda; och det återstår då för mig intet annat, än att reservera mig mot ett represenlalions-förslag, för hvilket, i dess närvarande, skick, jag icke väntar någon framgång eller allmän sympathi, hvarken inom de respeclive Riks-Stånden eller inom den större delen af Svenska folket.
Jag skall nu redovisa för mina åsigter af detta vigtiga ämne.
Att nationen i dess helhet, men icke vissa Stånd eller delar deraf, borde representeras, lärer ej nekas.
Om den hittills orepresenterade delen skulle få sin andel i lagstiftningen, kunde det ske, antingen genom dess intagande inom nuvarande ofrälse Stånden, eller genom formerandet af ett nytt femte Riks-Stånd.
Båda sätten hafva sina olägenheter, hvilka icke så lätt öfvervinnas; men om detta äfven lyckades, återstår dock alltid samma klagan öfver nationens splittring i flere
Stånd med deras serskilta intressen, såsom anledningar till tvister och oenighet, till ärendenas långsamma behandling, till hinder för Sveriges stigande välstånd och constitutionella utveckling, så länge hvart
Stånd inom sina gränsor väljer sina representanter.
Jag har derföre ansett mig böra biträda Utskottets förslag till samfäIdta val, ehuru jag i åtskilliga detaiile-frågor varit af olika mening med den segrande majoriteten.
När sålunda valrätten blifvit bestämd, vidtog, efter mitt förmenande, omsorgen, att vid bestämmandet af yalbarlieten 4 Bilaga N;o 2 till Constitutions-Utskottels Memorial, IV.o 38. bereda elt samband emellan det nya förslaget och de nu gällande gamla formerna, eller, om man så vill, en lättad öfvergång ifrån det gamla till det nya.
Efter en sådan åsigt, borde valbarheten inskränkas inom ståndsförhållanden, så att hvart val-district, utan inskränkning till viss ort eller bostad, egde välja fem Representanter, nemligen en Adelsman, en Prest, en Borgare, en Bonde och en Ståndsperson, eller hittills icke representerad medborgare.
Alla intressen visade sig på detta sätt representerade.
Ingen kunde med skäl klaga, alt hans Stånd mislat sitt deltagande i Statens angelägenheter, ingen att hans intresse icke vid Riksdagarne genom valde ombud bevakades.
De på detta sätt valde
Deputerade kunde icke vidare med skäl kallas eller anses vara Stånds-represenlanter, utan voro verkliga lolkombud, korade till sitt vigtiga värf genom medborgares samfälda val.
Den ena national-angelägenheten kunde icke nu sägas vara eftersatt för den andra, som omfattades af en segrande majoritet; det ena Ståndet icke öfverväga det andra vid bestämmandet af anordningar för samhällets mångfaldiga och olikartade intressen.
Den medborgare-class, som vid valen egde eller kunde ega öfvervigt och således uttryckte nationens vilja, hade i sin band att välja aktade män af alla classer, verkliga fosterlandsvänner, som vid öfverläggningarne icke blott ledd*s af sin egen inneboende känsla för Statens val, utan ock voro bundna att motsvara i handling det höga förtroende, nationen dem visat.
Om denna åsigt gjort sig gäliande inom Utskottet, skulle jag i en efter folkmängden uppgjord Tabell hafva visat, huru valen bordt classvis anordnas, men Norskhels-ifvern, så foga lämplig till våra inhemska förhållanden, segrade öfver alla betänkligheter och alla bevisningar, så rent rationella, som empiriska.
Detta om valbarheten.
Sedan Utskottets majoritet afgjort frågan om representationens qvantitativa och qvalitaliva förhållanden, vidtog den äfven så vigtiga om dess fördelning i Kamrar.
Mot beslutet att på Norrska viset antaga en Kammare med utbrytning till en Öfre eller andra Kammare, bar jag reserverat mig till protocollet och fortsätter nu denna reservation.
Enkammar-systemets olämplighet, så i nya som synnerligast i gamla Stater, är så tillräckligt både i theori och practik bevisad, alt derom visst icke behöfver mera ordas.
Norriges beprisade erfarenhet är för färsk alt kunna gälla som regel; den är på sin höjd ett undantag, som gäller, hvad det kan.
Dess stånds-förhållanden, politiska antecedentia m. m., ega ingen jemförelse med våra.
Alt i folkförsamlingen inlägga ett modererande, eller, om man så behagar, återhållande element, blir alltid en nödvändighet, som inses af hvarje sansad medborgare och borde behjertas af äfven den ifrigastc frihetsvän.
N:o 2 till Constitutions-Utskottets Memorialj N.-o 38. 5 J:ig Inde derföre trott, att, om den valda representationen utgjordes af a5o eller högst 3oo personer, borde den slraxt vid Riksmötets början inom sig vidja hälften eller två tredjedelar af den Öfre Rammaien, som kunde bestå af 5o eller 6o
Ledamöter samt den andra hälften eller återstående tredjedelen, antingen nämnas af Regeringen eller beslå af vissa i Grundlagen bestämda högre embelsmän.
Exempel på båda sätten alt fylla den Öfre
Kamin iren saknas ej hos utländska constitulioner.
Åt båda Kamrarne ville jag medgifva sitt veto, utom i beskattningsfrågor, hvilka ensamt af Nedra Kammaren afgjordes.
Alla hithörande detalj-anordningar skulle jag i thy fall hafva sökt att föreslå; men i en reservation kan naturligtvis sådant ej ega rum.
Det är blott grunddragen jag här vrlat teckna.
Slutligen får jag serskildt reservera mig mot Utskottets beslut, rörande Sidren så för valberättigad, som valbar.
Jag tror, att man härvid kunnat tryggt följa Norriges Grundlag, som bestämmer den förres ålder till 25 och den senares till 3o år.
Troligen mognar Svensken icke förr till allvarliga väld, än Norrmännen”.
Af Herr Professoren Geijer: ”De hufvudsakliga punkter, i hvilka jag mig från Utskottets majoritet, äro följande: i:o Jag antager en personlig valrätt bos hvarje myndig medborgare, sorn styrker sig ega god frejd, god chrislendoms-kunskap och för öfrigt minimum af de i Folkskolan fordrade kunskaper; 2:0
Jag antagen två classer af valberättigade, en med enkel valrätt, lika med den ofvannämnde personliga, och en annan med förstärkt valrätt, i följd af bildning och förmögenhet; 3:o Då jag, lika med Utskottet, yrkar, att representant-valen böra ske genom Electorer, inskränker jag valbarheten både till Elector och Representant inom den dass, som sjelf eger förstärkt valrätt; 4:o Jag antager, alt den förstärkta valrätten likväl aldrig kan gifva mer «n dubbel rösträtt; 5:o Jag anser lagtima Riksdag böra sammankomma hvart tredje år;’ 6:0
Den afdelning af Representationen, svarande mot Norriges Lagthing, hvilken i Utskottets förslag kallas Pröfnings-nämnd, anser jag böra bildas af sådana Representanter, som redan bevistat två Riksdagar, sålunda, att val ibland dem sker, om de vid Riksdagen öfverstiga det för Pröfnings-nämnden bestämda antalet af sextio.
Finnas mindre, äro de befintliga sjelfskrifne, och må, i fall de uppgå till 3o, genom val ur den öfriga Representationen, sjelfva fylla antalet.
Understiger antalet af Riksdagsmän, som tillförne bevi - Bilaga 2V.0 2 till Couslitulions-ULskottets Memorialj N.O 38- stat Iva Riksdagar, anlalet af 3o, må de återstående ledamöter i Pröfningsnämnden nämnas af Konungen.
Motiven till denna Reservation skall jag utveckla i den afhandling om Representationsfrågan, sorn jag börjat offentliggöra.” Åf Herr Contracts-Prosten Hallström: ”1 händelse det förslag till en förändrad representation, som i84o års Constitutions-Utskott framlägger, skulle godkännas af Rikets församlade Ständer, och omsider skörda Konungs och Folks gemensamma bifall, eger icke jag att deraf tillegna mig någon ära.
Redan vid de första bestämmande hufvuddragens uppgörande blef jag från Utskottets majoritet skiljagtig, genom den yttrade och ännu bibehållna mening, att reformen, för att blifva annat än en tom tankebild, borde sluta sig lill närvarande förhållanden, och uppföras på grundvalar, icke alldeles främmande för vårt nu bestående representations-sätt.
Denna fordran förekom mig desto mer oafvislig, som Grundlagen uttryckligen bestämmer, att de ändringar, som deruti af Constitutions-Utskottet föreslås, skola vara betingade icke endast af nödvändigheten och nyttan, utan jemväl af verkställbärheten.
Och det är allraförst från denna synpunkt, sorn jag icke kan undgå att yppa mitt tvifvel om den tillstyrkta reformens syftesenlighet, enär den innebär sjelfva de rådslående Ständernas egen fullkomliga upplösning, och alltså å deras sida ifrågasätter en sjelfuppoffring, som likväl, efter mitt förmenande, hvarken påfordras af de yttre omständigheternas tvingande magt, ej eller förordas af den klara insigt, att ett bättre icke skulle på annan väg låta sig finna.
Men ur sakens egen natur härleda sig andra, icke mindre vigtiga betänkligheter, som förtjena att lagas i betragtande.
Lag mäste, för att icke blifva en skugga ulan verklighet och kraft, hafva uti folkets seder och tänkesätt, om icke sin redan gifna grund, dock åtminstone ett osvikligt stöd, att påräkna.
Allmän rösträtt och allmänna val förutsätta fördenskull, ehvar de skola laglikmätigt antagas, såsom oefter-, gifliga vilkor, ett allmännare deltagande för offentliga värf, och en allmän anda för hela samhällsskickets utbildning och fullkomnande.
Men i Sverige äro spåren häraf så sällsynta, att det väl må medgifvas, att menigheterna, långt ifrån att hafva ännu mognat för en högre andel i politiska rättigheter, snarare synas icke ens rätt värdera, hvad de deraf redan innehafva, alldenstund de ju ofta uteblifva från de sammanträden , der rösträtt dem lagligen tillkommer, gemenligen anse för en tunga hvarje communal-bestyr, och med nog liknöjdhet falla med sitt förtroende lill en och hvar, som Bilaga N.o 2 till Conslitutions-TJiskottets Memorial, N.-o 38. 7 vill åtaga sig deras uppdrag.
Ur det verkliga förhållandet upphemtas fördenskull inga giltiga skäl, för alt tillerkänna den större massan en större politisk vigt, som, då den ieke uppbäres af ett rent allmänt intresse, ofelbarfc skulle roed stora vådor vara förbunden.
Ändra tänkesätt, andra seder, måste därförinnan hufva utbildat sig, och öfvergången till dessa beredas, genom handläggning af sådana communal-ärenden, som i det de ega ett nära samband med hvars och ens enskilda omständigheter, dock tillika oförmärkt höja sinnet utöfver den trånga!e krets, hvari dessa, serdeles under i<lheliga näringsomsorger, vilja innestänga.
— Det har emedlertid varit Stånds-Representationens lott att få uppbära många föredråelser, som den i sig sjelf torde mindre förtjent, och som utan tvifvel kunnat med mera rätt vigtas enrot den rådande bristen af en allmän anda.
Måhända har till och med denna afsaknad blifvit i någon nion mildrad just igenom dessa öfverklagade stånds-intressen, hvilka, såsom utgångna från lägre samhällsbildningar, torde åter kunna sägas hafva i samma förhållande vikit tillbaka, åtminstone förlorat i sin skärpa, som en högre associations-, en verklig samfunds-anda, begynt utbilda sig.
— Finnas likväl ännu samma Stånds-intressen, och kunna de ej, upphöra att i samhället mer eller mindre fortverka,. så skola de visst ieke gå sin död till mötes genom socknevis utsedda valmäns samfälda omröstning.
Kränkte igenom förlusten af hvad de hitintills innehaft, icke vidare i oqv ld besittning af en serskildt, dem tillförsäkrad, representationsrätt, skola de, enligt tingens vanliga lopp, deraf ägg as, uppretas och blott — frodigare uppskjuta, — Härtill kommer en ny våda genom sjelfva stridsplatsens förändring.
Då de icke kunna vid Riksmötet sammanträffa och der kämpa under några få och, man torde kunna säga, i det hela lugna sakförare, skola de i stället på hemliga stigar smyga till valörterne, och der ifrigt, i samma mon de hotas af förtryck, och täflande tillika vid sidan af nya, mera egoistiska intressen,, söka att bevaka sina fördelar, svårligen skyende att för detta ändamål anlita hvarjehanda hjelpmedel af intrig oeh corruption, som der en allmän samfundsanda saknas, lättare både framkallas och finna insteg, skulle än säkraste följden derutaf blifva så väl de täflandes, som dé väljandes demoralisation.
Varnande skildringar ifrån främmande länder äro för oss i detta hänseende uppställda.
Om i stater, hvarest likvist råder en stor jemnlikhet, så väl i bildning, sorn lefnadsvillkor, högst betänkliga uppträden förefalla- vid de allmänna valen, hvad må berättiga oss, med våra splittrade intressen, våra ärfda ståndsskillnader, våra* minnen och våra fortfarande afsöndringar inom hela det sociala lifvets område, till det djerfva hopp, alt en ä Bilaga N.o a till Constilulions-Utskoltets Memorialj IV.o 38- hällre lingens ordning skall dervid hos oss inträda?
— I sanning, antingen hedrager jag mig, eller har den politiska klokheten icke tryckt sitt insegel på det represenlations-förslag, sorn efter främmande mönster uppdukas för en nation i helt olika belägenhet, och visst icke hvarken så politiskt eller så harmoniskt inom sig utbildad, att den på jemna skuldror skulle bära den ansvarsfulla bördan af en allmän lika representationsrätt.
Men rättvisan_, yttrar man, kräfver jemiikhet i politiska rättigheter för hrar och en medborgare: kräfver, att nationen icke må söndersplittrad, utan samtagen i sin verkliga helhet blifva representerad, och ingen, under samhällets fortgående utveckling, obehörigen utesluten från deltagande i dess allmänna angelägenheter.
Utgångspunkten för denna fordran, som man framställt såsom förnuftets egen, är påtagligen jemlikhels-begreppet, så väl i afseende på rättigheter, som derför gifna qvalificationer i och med själens förmögenheter.
Icke desto mindre har Utskottet, i betydlig mon, icke allenast å ena sidan inskränkt, utan ock å den andra utvidgat den på personlighetens grund hvilande valrätten, och änskönt principen, således genom en dubbel afvikelse, blifvit snart sagdt underkänd, åtminstone lidit ett ganska väsendtligt afbräck, har likväl
Utskottet icke tvekat att upptaga de utur principen i dess sannskyldiga renhet härflutna allmänna valen, hvilka dock nu, likasom för att erinra om en för handen varande skillnad de väljande emellan, blifvit benämnde: de samfälda.
Med all aktning för andras öfvertygelse, har jag, i afseende ej mindre på dessa val, hvilka i de flestas mun gå och gälla såsom de enda rationella, än på de grundbestämmelser för valrätt, Utskottet antagit, icke förmått lösgöra mig från åtskilliga tvifvel, dem jag ber att efter min förmåga snarare få antyda, än fullständigt utveckla. 1:0
För de allmänna, eller, efter Utskottets benämning, de samfälda valen, hvilka egentligen häntyda på full jemiikhet i politiska rättigheter, ligger lill grund den föreställning, att Slaten är en sammanfattning af menskliga individer, likasom en summa af lika gällande enheter.
Asigten, hvilken under namn af den Atomistiska i andra vetenskapliga constructioner redan måst vika för den högre Dynamiska, torde svårligen förtjena ett bättie ode uti Statsläran.
Ej nog att
Staten allmänneligen säges vara en organism : af ålder har det ock blifvit erkändt, äfvensom af historiens vittnesbörd hekräftadt, att Staten uppskjutit ur familjen, — är en mängd af familjer, förenade till ett organiskt helt.
Och skulle någon, med förbiseende af delta dess ursprung, vilja på flera händer inom det husliga samhällets krets utdela - Bilaga. iV.-o 2 till Conslitulions-Utskottels MemorialN.o 38 9 dela politiska rättigheter, hvem gripes icke viel föreställningen häraf djupt af den farhåga, att man på sådant vis skulle, i stället för att bringa frid och försoning, uppröra samhällets innersta grundvalar?
— Familjen är dock allenast den lägsta samhällsförbindelsen; — öfver densamma hafva under tidernas lopp bildat sig uti serskilda spherer flera mer eller mindre naturnödvändiga samhälligheter, allesammans ytterst omslutne af Statens omfattande organism.
Delta medgifves äfven; — men blir fråga om en representation af Statens väsendtliga beståndsdelar, då skola dessa bildningar icke vidare gälla, för hvad de i sjelfva verket äro och antyda, för högre personligheter, utan, i stället för atti sådan egenskap antagas, upplösas i en spridd hop af numeriska enheter.
Hvad äskar likväl det representativa systemet?
Är det icke just för sitt eget ändamål i behof alt i stället för dessa redan befintliga samhälligheter, som lemnäs å sido såsom varande utan värde och betydelse, tillvägabringa andra efter en sjelfgjord regel?
Då nemligen den enskilde medborgaren icke eger att begagna sin politiska rätt hvarken personligen eller så, att han sjelf nämner sitt eget ombud, utan måste utse en fullrnägtig gemensamt med flera andra medborgare, af hvilkas samfälda val hans sålunda blir beroende, så är klart, icke endast alt dylika föreningar måste legaliseras, utan ock att helgden och beståndet af den enskildes rätt ovilkorligen brafver, att de samma blifva i görligaste måtto homogena.
Men en samhällighet eller Corporation, sorn formeras efter biott locala förhållanden — massan af de väljande i hvad val-dislrict sorn helst — är i detta hänseende ingalunda tillfredsställande.
Sammansatt af högst heterogena elementer, bildar den i sjelfva verket ingen politisk enhet, och föreställer än mindre, hvad den rätteligen borde, en moralisk person.
Hvar skall jag då i detta förfarande uppdaga det rationella?
Lagen, som bestämmer medborgares politiska rättigheter, bör, för att fullständigt lösa sin uppgift, icke underlåta att så uppdela och ordna dem, att de verkligen kunna med hvarannan sammanstå.
Inrymmer den deremot åt flerLalet en uteslutande öfvervigt, som alldeles förqväfver minoritetens röst, vid första yttringen deraf, så är den samma långt ifrån att motsvara sitt syftemål.
Det är ju Lagens utmärkande förtjenst, dess kall består deruti, att skyddande omfatta och hägna hvarje, äfven det ringaste, rättsanspråk, så att det icke förtränges och gifves till spillo.
Ifrån denna syupunkt hafva de val, som classvis förrättas, ett afgjordt företräde framför de,samfälda, hvilkas mjuka form, ämnad att allt omfatta, synes mig snarare antyda en brist i forin, och likasom vara, endast den första råare anBih. till R.
Brot. 1840. 3 Sami. 28.eije Haft. 2 10 Bilaga N:o 2 till Constilutions-Utskottets Memorial, N.-o 38. satsen dertill, enär dessa val i sjelfva verket blott betrygga det öfvervägande local-intressets rätt, ulan att på ringaste vis förebygga, att ej andra vida vjgtigare och högre sainhälls-intressen blifva alldeles eftersatte.
— Om valrätt egentligen är ett vederlag för den enskilde medborgarens personliga rätt att deltaga i samhällets angelägenheter, och hänvisar den tillika pä en ulsträckt gemensamhet af lagar, fri- och skyldigheter, ur hvilka gilltiga, rationella grunder vill man dä tillförbinda medborgaren alt ulöfva denna rätt efter nog tillfälliga eller för hans politiska tillvarelse alldeles icke väsendtliga local-förhållanden, heldre än att låta de förbindelser han k änner, i följd af lefnadsyrke, samhälls-ställning och bildning, foga honom tillsammans med de personer, han i alla dessa afseenden närmast tillhör?
— Jag åtminstone skulle vara böjd alt i den senare föreningen se en politisk rättvisa. 2:0
För en stor del medborgare, och serdeles för hela den upplysta classen, som är och alltid mäste tänkas vara en gifven minoritet, förringas genom de samfälda, i massa skeende, valen i så betydlig nion valrätten, att den snart sagd t förlorar allt värde.
Ännu mer och i yttersta grad gäller detta, då, i följd af vårt lands utsträckning och glesa befolkning, de samfälda valen oundvikligen måste indirecte, eller genom Eleclorer förrättas.
Härigenom betagas alla de samhälls-classer, som hitintills åtnjutit fördelen af directa val, om ock icke någon qvarlefva af deras redan för majoriteten uppoffrade inflytelse på valens utgång, likväl hvad som allena kan ingifva ett varmt intresse för sak, hvad som i sig sjelf utgör det väsendtligaste af hela rättigheten, ty en oförneklig sanning vill det åtminstone för milt omdöme vara, att individen endast så vida verkligen har någon andel i den representativa folkmagten, som han personligen kan utöfva sin medgifna valrätt.
Egnar man häråt en tillbörlig uppmärksamhet, så torde man icke allenast inse, att de samfälda valen i sjelfva verket bibringa en vida större förlust än vinning, utan äfven finna, att det endast är på grund af en fiction, som man kan kalla de af ett ringare antal Electorer utsedde ombud för Folkets Representanter. 3:o
För val- och dermed sammanhängande representations-rätt har Utskottet, ehuru med erkännande, att det är personligheten, som bör representeras, likväl ansett en yttre, af Staten bestämd, borgen erforderlig, och funnit den, dels i en viss gifven bildningsgrad, dels i yttre förmögenhet.
Denna sistnämnde art af borgen har likväl, vid satsens tillämpning, nästan alldeles förvandlat denna sin natur och i stället öfvergått till beskaffenhet af en serdeles utmärkande qvalification, uppå hvilken jemväl Bilaga.
N:0 2 Ull Constitulions-Utskottets Memorial, N:o 38. ii nya rättigheter kunde bygga?.
Jag kan, i anledning deraf, väl icke underlåta alt erinra, hvad äfven de fleste torde villigt medgifva, att, då yttre förmögenhet snarare förtjenar kallas den outransakliga Försynens, än den Gudomliga rättvisans gåfva, eller med andra ord, då densamma icke alltid är arbetets eller förmågans uteslutande lön, utan jemväl ofta slumpens eller den hädangångna föi tjenstens, eller de flere, jemväl af tycken och passioner härrörande omständigheters skänk, den ock svårligen kan någonsin hyllas såsom en rationell mätare af personlighetens värden.
Likväl ville jag icke derföre, i egentlig mening, klandra, att då, såsom Utskottet förmäler, det för delta varit en Svensk egenhet, att låta politiska rättigheter stiga med ökadt innehaf af fastighet, reformen nu från denna egenhet hållit sig tillbaka, likasom af vördnad för det ännu bestående fosterländska.
Men deremot måste jag desto strängare anmärka, att då Utskottet sålunda erkänt och bibehållit etL aristocratiskt element, Utskottet, det oagtadt, icke hyst någon betänklighet, att lemna alla de öfriga], som af lika, ja än bättre, art, i vår Stånds-författning förefinnas, alldeles å sido och, just genom dessas underkännande, desto mer upprymt fältet för en magt, som minst af alla, torde, för sin inflytelse, behöfva Lagens serskilda omgärdande.
— Vår Stånds-representation har någon gång fått uppbära bittra förebråelser för oväsendtligheler, som den icke i sig sjelf tillhöra och lätt kunna, utan minsta rubbning, borttagas; gemenligen har man uti densamma trott sig finna idel frön lill en sorglig, förderflig splittring.
För min del vill jag ingalunda bestrida, att vårt statslif, likasom allt annat, omfattar skiljagligt verkande krafter; men mig synes tillika uti denna författning ligga uppå djupet förvarad en bemedling, som äfvenväl i framtiden kunde vara helsosam — under rikedomens vexlande skiften. /po Vansklig är dessutom bestämningen af all val-cemus], vare sig till högre eller lägre belopp.
Det är relativitetens oföränderliga natur; derom vittnar äfven andra länders erfarenhet.
Uppå hvilken tillförlitlig grund vill man då bygga hoppet, att en form, som upptagit denna census såsom ett hufvuddrag, skall, i följd af sin smidighet, kunna omsluta det vexlande lifvet och inrymma äfven framtidens fordringar?
— Det är visserligen, då man söker uppgöra class-afdelningar, ett högst svårlöst problem, att behörigen afväga Nationens serskilda intressen; men att å andra sidan utfinna en rättvis och fullt tillfredsställande census, dertill förslår i sjelfva verket ingen räknekonst.
Skillnaden härvid är dock den, att i förra fallet ligger svårigheten i menskliga förståndets oförmåga att rätt uppdaga naturens spår och frihetens vägar: i senare fallet härrör den åter derifrån, att 12 Bilaga N.-o 2 lill Constitutions-Utskottets Memorial, N:o 38. man beträdt godtycklighetens väg, hvaruppå man, oagtadt allt rastlöst och oroligt sträfvande, aldrig kan finna det egentligen rationella.
Förmögenheten må dock inom sin spher gälla allt hvad den kan och, i fråga om materiella intressens bevakande, stegra medborgarens politiska rätt, likväl endast under det vilkor, att, jemte den, andra lika gällande Leslämningsgrunder erkännas, så att yttre förmögenhet blifver hvarken den enda, ej eller den hufvudsakligaste.
I vidrigt fall misskännes
Statens innersta och sanna väsende. 5:o
Staten är icke en sammanfattning af serskilda, mer eller mindre mägtiga intressen, som skola vårdas och bevakas, till inböides trefnad och samdrägt, icke eller blott den rältsenliga form, hvarunder dessa med hvarandra sammanstå.