Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan, genom resolution den 10 September 1846, den dä tillförordnade regeringen beslutat, att professionen i kriminalrätt och statsrätt här vid Universitetet skulle stå ledig tills vidare, begärde Juridiska fakulteten, i början af år 1848, det ville Konsistorium hos Eders Kongl. Höghet göra underdånig hemställan derom, att förberedande åtgärder för tillsättande al ifrågavarande lärostol måtte, utan dröjsmål, fä af Konsistorium vidtagas; såsom sLäl hvartill Fakulteten anförde: “att professionen i redan nära fem års tid från första kungörandet af dess ledighet förblifvit obesatt; att Rikets då församlade
Ständer icke måtte af ett längre dröjsmål med vidtagande af nämnde åtgärder hemta skälig anledning till den anmärkning, att det af dem till lön för samma profession beviljade anslag blefve användt icke för sitt ändamål, utan till förstärkande af Universitetets reservfond; — samt att Professoren Lundell, enär han behöfver odeladt egna sin tid och sina krafter åt undervisningen i de vetenskaper, som tillhöra den profession, han innehar, finnér sig icke kunna ännu en längre tid fortfara med den undervisning i statsrätten, som han dittills åtagit sig att bestrida."
Konsistorium biträdde Fakultetens mening om professionens ledigförklarande, men anförde tillika i underdånig skrifvelse till Kongl.
Majit af den 1 April samma år: “Uppenbart är dock, att det icke står i en enda mans förmåga, att vid Universitet fullständigt föredraga samt bearbeta dessa tvä vigtiga och vidlyftiga vetenskaper (kriminalrätt och statsrätt), hvilkas omfång i vår tid alltjemnt vidgas; utan blifver af en sådan förening, derest den äfven framgent skulle fortfara, följden den, att antingen blott den ena vetenskapen framhälles och den andra eftersättes, eller ock att de hegge på ett ofullständigt sätt behandlas, hvadan och då intetdera af dessa alternativer är tillfyllestgörande eller förenligt med det vilkor, som Ständerna vid anslagets beviljande uttryckligen fästat, Konsistorium i underdånighet anser nödigt, att, innan frågan om ledig-förklarandet af den juridiska professionen till Eders Kongl.
Maj:ts afgörande förekommer, det af Eders Kongl. Majit nådigst varder pröfvadt, huruvida icke sådana åtgärder böra vidtagas, hvarigenom dessa läroämnen kumle få hvar sin föreläsare och examinator; på hvilka alla skäl, samt alldenstund såväl föreningen af begge dessa vetenskaper, som tillvaron af en särskild profession i laghistorien, finnas i Kongl, brefvet af den 26 November 1842 blott tills vidare bestämda, och denna sistnämnde särskilda profession, såsom sådan, utan mehn för det juridiska studium, synes kunna umbäras, helst hvar och en Professor inom det juridiska området mäste föredraga äfven den historiska delen af sin vetenskap, Konsistorium academicum, till vinnande af det ändamål, Rikets Ständer med anslaget åsyftat, i underdånighet hemställde och tillstyrkte: att ifrågavarande lärostol matte ledig förklaras endast såsom en profession i statsrätt, såväl inre som yttre, med synnerligt afseende pä Sveriges grundlagar och konstitutionella institutioner, samt den särskilda professionen i laghistorien försvinna, och Professoren Schlyter i dess ställe öfvertaga professionen i kriminalrätt, hvartill han ursprungligen är i nåder utnämnd, eller om det skulle befinnas oundvikligen nödvändigt, att professionen i laghistorien än vidare qvarstår, att dä de offentliga föreläsning arne i kriminalrätten måtte under tiden uppdragas ät Adjunkten."
Men genom Kongl, brefvet den 20 Juli 1848 resolverade den då tillförordnade Regeringen, att professionen skulle ledig förklaras i kriminalrätt och statsrätt. — 356 — Detta verkställdes, och, efter vanliga förberedande åtgärder samt sedan Eders Kongl. Höghet, uti skrifvelse af den 20 December 1849, dertill lemnat nådig tillåtelse, ehuru endast två sökande sig anmält, upprättade Konsistorium, i föreskrifven ordning, den 7 Januari innevarande år underdånigt förslag till besättande af samma professorsembete, och med anledning af detta förslag har Eders Kongl. Höghet, enligt Kongl. Maj:ts högstberörde nådiga föreskrift, anbefallt
Konsistorium academicum att uti det nu ifrågavarande ämnet med underdånigt betänkande inkomma.
Om Konsistorium academicum dervid först tillser, huruvida Rikets Ständers, vid anslagets beviljande, fästade vilkor blifvit uppfyldt genom det sätt, hvarpå statsrätten sedan den 26 November 1842, då Kongl. Maj:t i nåder beslöt upprättandet af en profession inom Juridiska fakulteten med detta läroämne, blifvit vid härvarande Universitet upprätthållen, så inhemtas, att på de åtta år, som sedan den tiden förflutit, blott en enda gång, nemligen under läsaret 1846—1847, det af Stäriderne yrkade läroämnet, Sveriges grundlagar och konstitutionella institutioner, blifvit i föreläsningar behandladt.
Under tiden har det af Ständerna för sådant ändamål beviljade anslag, med tillhopa öfver 14,000 R-.dr banko, ingått till Universitetets reservfond.
Konsistorium har så mycket mindre haft anledning att med dessa undersökningar gå längre tillbaka, som ifall af den Docens, hvilken förestod ekonomiska professionen före ofvannämnde tid, föreläsningar en gång hållits öfver grupdlagarne, detta icke kan betraktas såsom något nytt, tillkommet på grund af 1842 års då ännu icke utfärdade nådiga bref, utan fastmer såsom en fortsättning af det äldre förhållande, att undervisningen i grundlagarne, enligt Kongl, brefvet deri 16 November 1839, vilkorligen alåg Professorn i ekonomisk lagfarenhet; hvilket Rikets Ständer icke funno tillfyllestgörande.
Det är uppenbart, att Rikets Ständer, i deras underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit af den 23 December 1840, ingalunda såsom vilkor vid anslagets beviljande framställt den begäran, att ensamt, rikets grundlagar och konstitutionella institutioner matte blifva föremål för den nya professionen.
Detta har icke heller någonsin blifvit påstådt.
Men lika uppenbart är, att Ständerna åsyftat, det statsrätten' matte blifva professionens hufvudläroämne, ty det var just statsrättens, enligt 1839 års Kongl, bref, subordinerade ställning under en annan vetenskap, nemligen den sä kallade ekonomiska rätten, Ständerna ville afhjelpa genom 1840 års anslag, sa att Universitetet rimligtvis icke kan vilja återföra förhållandet till samma punkt, der det var år 18>j9, och likväl behålla anslaget.
Hvad den nya professionens omfång beträffar, så komme densamma, enligt 1842 års åberopade Kongl, bref, att omfatta ej allenast rikets grundlagar och konstitutionella institutioner, utan statsrätt i allmänhet, både Sveriges och andra Rikens inre statsrätt, som ock den yttre (folkrätten) med dess underafdela ingar; och då det åligger en lärare i statsrätten, likasåväl sorn i hvarje annan juridisk disciplin, att afhandla, ej blott hvad som är gällande lag, samt hvad som har varit det (den dogmatiska och historiska delen af vetenskapen), utan ock att fran filosofisk synpunkt bedöma lagarne, så erhåller, på sätt ej mindre Juridiska fakulteten än Konsistorium academicum tillförne anmärkt, den nya professionen en verkningskrets af den vidd, att med densamma skäligen icke böra förenas några andra ämnen, än om behofvet möjligtvis fordrar, att här, likasom i Upsala, underlätta Professorns i administrativa rätten besvär, och fördenskull något mindre omfattande bihang skulle kunna tilläggas professionen i statsrätt.
Motsatsen, eller att professionen i administrativ rätt skulle ytterligare betungas med en vidtomfattande vetenskap, kan Konsistorium academicum aldraminst i underdånighet tillstyrka.
Detta vore, såsom underdänigst är nämndt, att återföra forhallandet just till hvad det var är 1839, då Kongl. Majit fann den ekonomiska — 357 — professionens läroämnen så vidsträckta och angelägna, att föreläsningarne i grundlagarne måste ställas på en osäker fot och betraktas som en bisak, hvilket Ständerna åter icke ansågo ändamålsenligt, utan fördenskull anslogo medel för att lyfta statsrätten äfven vid våra lärosäten till en sjelfständig vetenskap.
Konsistorium academicum vågar i underdånighet åberopa hvad Konsistorium år 1842, i likhet med Juridiska fakulteten och dennas i Konsistorium då tillstädesvarande representant, anfort: att den aldrastörsta delen af lagarne ligger inom statsförfattningens och statsförvaltningens områden, samt att det vore omöjligt, att endast med de tre förut föreslagna professionerna (en i administrativ och ekonomisk rätt, en i allmän civil- och kriminalrätt samt en i laghistoria) bibringa den af Ständerna yrkade statsmanna-b\\&nmgen, utan att en fjerde sjelfständig profession för sådant ändamål är oundgänglig.
Konsistorium dristar i underdånighet fästa Eders Kongl, Höghets nådiga uppmärksamhet på följande förhållanden: att då Juridiska fakulteten, hvars alla discipliner före år 1838 bär vid Universitetet blott ägde en enda målsman, samma år erhöll två lärostolar, ansågs den ekonomiska (administrativa) rätten, med nationalekonomi, så vidt omfattande och angelägen, att den ena lärostolen erhöll ensamt denna vetenskap; att under den långa tid, Juridiska fakulteten i Upsala endast ägt två professioner, ämnesfördelningen mellan dem varit sådan, att den ena uteslutande äfven der varit egnad at sistnämnde vetenskap; att denna profession, i anseende till den ekonomiska och administrativa lagstiftningens invecklade och vidlyftiga beskaffenhet, allmänt är ansedd såsom den mest omfattande af de juridiska lärostolarne vid våra Universiteter; att i en fråga som denna det icke torde böra lemnäs ur sigte, huru problemet rörande läroämnenas fördelning inom Juridiska fakulteten blifvit löst vid Upsala Universitet, der hvarken kyrkolag eller krigsartiklar tillhöra Professorn i administrativ rätt, men hvarest det ej ens blifvit ifrågasatt, att denne skulle ändamålsenligt, kunna framgent belastas med statsrätten, hvilken sistnämnde vetenskap, pa sätt Ständerna asyftat, der utgör ett sjelfständigt hufvudämne för en särskild lärostol (endast med tillägg af ett lätt skött bihang), och det fastän Filosofiska fakulteten dersammastädes redan äger i Skytteanska Professorn en målsman för statsvetenskaperna; att om äfven framdeles, på sätt i 1839 ars Kongl, bref lörutsättes, öfver rikets grundlagar, såsom en bisak, kunde föreläsas livart femte eller måhända hvart fjerde ar, skulle ett icke obetydligt antal juris studiosi och ännu flere kameralister bade börja och sluta sina akademiska studier i facket, utan att hafva varit i tillfälle att höra en enda föreläsning i grundlagarne; att, i händelse (hvilket är att förmoda) det förhållande ännu skulle qvarstå, på grund hvaraf, nuvarande Professorn i administrativ rätt och nationalekonomi härstädes, år 1848, uttryckligen önskade blifva från statsrätten befriad, nemligen: att han behöfde ”odeladt egna sin tid och siria krafter ät undervisningen i de vetenskaper, som tillhöra hans innehafvande profession , och han sålunda nu, lika litet som då, skulle ännu en längre tid kunna fortfara att undervisa i statsrätten (ett förhållande, hvilket i ingen måtto förändrades, om denna vetenskap med nämnde lärostol st.ändiyt förenades),
så klefve statsrättens^ position lika osäker som förut, och den skulle icke kunna, påräkna någon jemn och kärleksfull behandling, utan fastmer betraktas som ett additament, hvilket man helst ville vara qvitt; att en bättre framtid så mycket mindre skulle för statsrätten vara att motse, ifall, såsom Juridiska fakulteten nu föreslagit, kyrkola°farenheten frånskiljdes professionen i administrativ rätt, hvars innehafvare tillika skulle hafva statsrätten om hand, som kyrkolagfarenheten, hvilken jemväl har sin målsman inom Theologiska fakulteten och öfver hvilken inga föreläsningar i mannaminne inom Juridiska fakulteten härstädes veterligen blifvit hållna, lika litet lärer vållat Professorn i administrativ rätt något särdeles ökadt besvär, som dess borttagande kunde medföra någon verklig lättnad; att i samma mån, som en kunskapsgren är såsom akademiskt föreläsningsämne någonting nytt, hvilket här vid Universitetet kan sägas 0111 den inre oell yttre statsrätten, torde det vara maktpåliggande, att den, utan sammanblandning med eller intrång af något annat läroämne, skötes, samt att den således icke blott erhåller sin et/en lärare, utan en sådan, som dokumenterat, att han till hufvudämnet för sina studier valt, denna nya kunskapsgren, ty endast på det sättet kan det förut blott på praktisk väg bearbetade materialet erhålla den i alla riktningar grundliga theoretiska och systematiska behandling, hvarförutan det icke försvarar sin plats bland akademiska discipliner; att genom Kongl, brefvet den 26 November 1842 väl blifvit medgifvet Juridiska fakultetens Professorer, när lärostolarne äro tillsatta, att, med innehafvarnes ömsesidiga samtycke, hos Universitetets Höga Kansler göra underdånig hemställan om utbyte af ett eller annat läroämne, men ingalunda att bestämma läroämnen för en profession, sorn ännu icke är försedd med innehafvare; att derest, i anseende till det tillfälliga och personliga förhållande, som här vid Universitetet äger rum i afseende på den sär skilda lärostolen i laghistorien, det kunde i nåder pröfvas lämpligt att åt
Adjunkten uppdraga att tills vidare föreläsa och examinera i kriminalrätten (för hvilket besvär det af Ständernas anslag till en ny juridisk profession influtna betydliga be lopp lemnar tillfälle till ett särskildt arfvode), kunde någon “förflyttning“ till annan tjenst så mycket mindre derigenom för honom anses åvägabragt, som det just hörer till Adjunkternas tjensteåligganden att bestrida slika vikariater.
På alla dessa skäl, finner Konsistorium academicum Rikets Ständers mening med det gjorda anslaget till en ny profession inom Juridiska fakulteten otvetydigt vara den, att statsrätt, såväl inre som yttre, bör blifva denna lärostols bufvudämne och föremål för ständigt fortgående föredrag äfven här vid Universitetet, samt Kongl. Majit lika otvetydigt hafva antydt
Sin nådiga vilja att i detta afseende gå Rikets Ständers önskan till mötes; hvadan, och i enlighet med Kongl. Maj:ts och Eders Kongl. Höghets nådiga befallning till Konsistorium att, utan förbiseende af Rikets Ständers i afseende på statsrätten år 1840 gjorda hemställan, inkomma med underdånigt betänkande rörande en lämpligare och på vetenskapernas inre sammanhang mera grundad fördelning af läroämnen mellan de särskilda professionerna inom Juridiska fakulteten, Konsistorium får i underdånighet föreslå och tillstyrka, det en sådan fördelning af de särskilda professionernas läroämnen inom Juridiska fakulteten härstädes måtte åvägabringas, att, enligt Rikets Ständers framställning, den nu lediga professionens läroämne måtte blifva statsrätt, såväl inre sorn yttre, med synnerligt afseende pä Sveriycs grundlagar och konstitutionel la institutioner, samt att för den tid, laghistoren ensam kommer att utgöra läroämne för en särskild profession, och i följd deraf behof kan förefinnas, att kriminalrätten af särskilt tillförordnad lärare upprätthålles, Adjunkten måtte i nåder förordnas att i denna sistnämnde vetenskap tills vidare föreläsa och examinera.
Uti det hos Konsistorium vid öfverläggning härom hållna protokoll, hvilket bifogas, äro jemväl ledamöters skiljaktiga meningar intagna.
Lund den 13 December 1850.
Underskrifter.
Rätteligen afskrifvet ur Konsistor» academici i Lund konsept-brelbok, betygar ex officio Chr.
Konsistor» underdåniga utlåtande, i anledning af (likets Ständers Revisorers anmärkningar vid Konsistoriernas räkenskaper för åren 1848 oell 1S49.
Stor mäktig ste Al ler nådigs te Konung!
I anledning af hvad i Rikets Ständers Revisorers berättelse, angående granskning af statsverkets styrelse och förvaltning för åren 1848 och 1849, förekommer, rörande anslaget till stipendier åt elever vid Linköpings stifts Folkskolelärare-seminarium, får Domkapitlet, til! åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning, afgifva underdånigt utlåtande.
Vid öfverseendet af redogörelsen för ifrågavarande anslag under nämnde revisionsår, hafva Rikets Ständers Revisorer fästat uppmärksamhet derå, att den, för de båda åren, till ett sammanräknadt belopp af 2,666
R:dr 32 sk. banko anvisade anslagssumma, icke blifvit helt och hållet använd, utan att en behållning af 781 R:dr 32 sk. uppkommit, samt, då det deraf visat sig, att de anslagna medlen icke på långt när varit för ändamålet behöfliga, anmärkt, det dylika anslag borde till ett, det verkliga behofvet närmare motsvarande, belopp bestämmas.
Jemlikt föreskriften i Eders Kongl. Maj:ts nådiga cirkulärbref den 4 Augusti 1845, åligger det Domkapitlet att, årligen inom Mars månad, till Eders Kongl.
Majit i underdånighet insända uppgift, ej mindre ä antalet af elever, som njuta undervisning vid det under Domkapitlet lydande Folkskolelärare-seminarium, än å beloppet af den summa, hvilken erfordras till stipendier åt dem af dessa elever, som deraf böra komma i åtnjutande.
Men då, enligt 5 §. 5 mom. i Eders Kongl. Majits nådiga stadga angående folkundervisningen i riket af den 18 Juni 1S42, stipendier endast få tilldelas behöfvande och skickliga skollärare-elever, och pröfningen, isynnerhet hvad elevernas skicklighet angår, ej kan med tillförlitlighet företagas förr, än vid ärsexamen, som anställes vanligen i Juni månad, har
Domkapitlet icke kunnat annat än förslagsvis, i förhållande till seminarie-elevernas antal, för året uppgifva det stipendiebelopp, Domkapitlet ansett behöfligt.
Och när sedermera
Domkapitlet skridit till utdelning af stipendier, har ett mindre antal, än hvad tillgångarne medgifvit, befunnits böra komma i åtnjutande af understöd, hvarigenom behållning uppstått.
Domkapitlet har sä mycket mindre kunnat motse någon erinran från Rikets Ständers Revisorers sida i anledning af detta förhållande, som
Domkapitlet dels icke förmodat, det anslaget nödvändigt måst helt och hållet användas under det är, för hvilket det blifvit anvisadt, och dels icke, för sin del, kan finna någon oriktig hushållning med berörde statsmedel bestå deruti, att någon del deraf besparas från det ena året till det andra, för att sedermera användas till sin bestämmelse, 0111 under ett följande år tilläfventyrs så ökadt behof inträder, att detsamma ej kan af årsanslaget fyllas, hvilket, så länge Seminarie-inrättningen fortfarande, såsom nu, besökes af ett större antal elever, lätt kan inträffa, då i alla läll behallningarne noggrant, år från år, redovisas och vårdas för statens räkning.
Att, såsom Rikets Ständer äskat, närmare bestämma anslagssummans belopp efter behofvet för hvarje år, låter sig svårligen göra, då, såsom Domkapitlet redan baft nåden anföra, uppgift å den ungefärligen behöfliga summan mäste meddelas på förhand och innan Domkapitlet kan pröfva, huru många elever egentligen finnas förtjenta af understöd.
Dessutom, och då det — 360 — för Seminarium utgående årliga anslaget af 666 Kalr 32 sk. banko, oansedt Läroanstalten genom dess förening med en här i staden befintlig, genom enskild donation inrättad, folkskola njuter betydlig lindring i utgifter, i alla fall befunnits vara otillräckligt till bestridande af oundgängliga kostnader, bar Domkapitlet funnit sig nödsakadt, på det ej läroanstalten, genom brist på tillgångar, skulle förfela sitt ändamål, eller dess verksamhet i ett eller annat afseende afstanna, att, ehuru högst sparsamt anlita stipendie-anslaget, sorn är sammanfordt i en och samma räkenskap med de för sjelfva inrättningen afsedda medel; hvarigenom
Domkapitlet desto mindre anser sig- hafva dragit dessa medel från sin bestämmelse, som de utgifter, hvilka på detta sätt blifvit bestridda, annars måst genom elevernas sammanskott, med andra ord af deras stipendier bestridas.
— Till följd häraf, har också blifvit nödigt, att alltid någon behållning finnes inneliggande, för att, vid förefallande behof, genast vara att tillgå.
Detta förhållande torde äfven få gälla såsom ett välgrundadt skäl, hvarföre ej heller den anvisade stipendie-summan användes.
Men för att undvika sistberörde medels användande till annat än direkt understöd för eleverna, ehuru sådant hittills varit af nödtvång påfordradt, anser sig Domkapitlet böra begagna tillfället att, i sammanhang med förevarande fråga, uti särskild underdånig skrifvelse, framställa behofvet af förökadt anslag till Seminarie-anstalten till det afseende, Eders Kongl Maj :t finner i nåder för godt derå fästa.
Med djupaste undersåtliga vördnad, nit och trohet, framhärda, Stormäktigste Allernådigste Konung!
Eders Kongl. Maj.ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter, Joh. Jak. HEDRÉN. L. LAURENIUS.
Joh. WALLMAN.
C. M. FALLENIUS.
Linköpings Domkapitel den 18 Februari 1852. </.
Friedleif.
Konsistor» underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid Konsistoriernas räkenskaper för aren 1848 och 1849.
, .TiU ur"(.'crda/,iS åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning, får Konsistorium afgifva följande underdåniga utlåtande, i anledning af den anmärkning, som — 361 — i Rikets Ständers Revisorers sednast afgifna berättelse förekommer, rörande en i räkenskaperna för Skara stifts Gymnasiekassa balanserad fordran i framlidne Majoren Ekermanns konkurs.
Konsistorium, som inför Kongl. Kammarrätten sökt ådagalägga, att Konsistorium iakttagit hvad på det bordt ankomma, för bevakande och indrifvande af Gymnasiekassans ifrågavarande fordran, har två särskilda gånger beslutat återstodens afskrifning, men ej kunnat få afskrifningen godkänd i Kongl. Kammarrätten, hufvudsakligen af det skäl, att Konsistorium ej kunnat prestera vederbörligt sysslomannabevis om slutliga utgången af konkursen efter framlidne Majoren Ekermann, ehuruväl det alltsedan år 1825 här varit allmänt antaget, att någon utdelning i denna konkurs icke vidare är att förvänta.
Under tiden har likväl, för att få den Ekermannska konkursen slutligen utredd, mot sysslomännens arftagare rättegång blifvit börjad, i hvilken äfven Konsistorium deltager, och detta mål beror för närvarande på Kongl. Götha Hofrätts pröfning.
Vid sådant förhållande, har Konsistorium ansett böra i oftanämnde afskrifningssak bero vid hvad hittills blifvit åtgjordt, intilldess åtminstone Kongl. Hofrättens utslag fallit, hvilket sannolikt snart nog lärer vara att förvänta.
Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, J. A.
BUTSCH. P. G. ALANDER. N. SALANDER. A.
Lundberger.
Lunds stifts
Konsistor» underdåniga tillåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid Konsistoriernas räkenskaper för åren 1848 oell 1849.
Till underdånig åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning att afgifva underdånigt utlåtande, i anledning af den, uti meddeladt transsumt af Rikets Ständers 46.
J. TORIN.
J. COLLÉN. J. BJÖRKEGREN.
Skara Domkapitel den 3 Mars 1852. — 362 — Revisorers berättelse angående statsverkets granskning för åren 1848 och 1849, förekommande anmärkning, att Rektor vid Ystads skola hvartdera revisionsåret af influtna så kallade termiuspenningar utbetalt 2 Riksdaler, såsom arfvode till den person, hvilken inkasserat dylika afgifter af vederbörande föräldrar och målsmän, som icke sjelfmant desamma till Rektor lefvererat, får Konsistorium underdånigst förmäla, att, redan den 13 November 1850, på sätt underdånigst bifogade protokollsutdrag utvisar, Konsistorium vid det af Rikets Ständers Revisorer anmärkta förhållande fästat sin uppmärksamhet och genom meddelande af föreskrift för Rektor, huru han med tredskande föräldrar och målsmän borde förfara, för framtiden undanröjt all anledning till anmärkning af nu förekommen beskaffenhet.
Då Konsistorium förmodade den anmärkta åtgärden snarare tillhöra Kongl.
Kammarrättens granskning och pröfning, än att den skulle komma att utgöra föremål för Rikets Ständers Revisorers beifran, lät Konsistorium
Rör sin del bero vid hvad genom ofvannämnde Konsistoriebeslut vidgjordes, utan att öfver den redan skedda utbetalningen sig vidare yttra.
Remissakten återgår underdånigst.
Med all undersåtlig vördnad, nit och trohet framhärda, Stormäktigste Allernådigste Konung!
Eders Kongl. Maj:ts underdänigste, tropligtigste tjenare och undersåter, H. REUTERDAHL.
M. MELLIN. E. G. BEING. H. F. CEDERGREN. A. V. SUNDBERG.
Lunds Domkapitel den 18 Februari 1852. ./.
A. Quiding.
Utdrag af Lunds Domkapitels protokoll den 13 November 1850. §• 14.