Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutet af samma §, som inskränker Adelns Stats-Utskottets Utlåtande, N:o Säl. 15 rätt ^att i ofredliga lider försvara sina tjenare, synes ådagalägga, att härvid icke är fråga om Adelns bifall till utskrifningen, ulan blott om det antal manskap, som från Adelns gods skall vid utskrifningen utgöras.
Temligen obestridligt torde således vara, att de
Adliga privilegierna icke frikänna utsocknehemmanen från de utskrifningar, enrouileringar och roteringar, från hvilka insocknehemmanen förblefvo frikallade.
Utskrifningspligten ålåg dem, och dess förändring till roteringspligt kunde visserligen icke påtvingas Adeln, utan dess bifall, hvilket äfven finnes vara erkändt i Krigs- och Kammar-Kollegiernas underdåniga utlåtande af den 4 Januari 1721.
Men då Adeln i Halland enständigt vägrade detta bifall, äfven då dem 1725 erbjöds, att 6 utsockne frälsehemman skulle sammanslås till en båtsmansrote, hvilket af Rådsprotokollet för den 13 Maj 1725 inhemtas, och ej destomindre vid den nya Roterings-Kommissionens sammanträden fortforo i sin protest, syntes Kongl. Maj:t af dessa omständigheter hafva hemtat anledning att i proposition till Rikets Ständer vid Riksdagen 1727 föreslå, att i stället för utskrifningspenningar ”manskap in natura" måtte tagas af utsockne frälsef.
Rikets Ständer förklarade dock i underdånig skrifvelse den 4 Augusti 1727, att sedan utsockne frälset ej kunnat förmås till att undergå rotering och ej mer än 364 båtsmän genom roteringen uppbringas, hade fråga uppstått om gagneligt vore att bibehålla roteringen på skatte och krono, och om icke vore bättre att samla utskrifningspenningarne i en kassa till båtsmansvärfning i krigstid.
Denna nya fråga, som redan förslagsvis blifvit framkastad af Halländska ombudet vid 1723 års riksdag, tjenade lämpligen till diversion i hufvudfrågan, och lärer, tillsammans med Adelns fortfarande motstånd, hafva löranledt att icke ens kontraktet med krono- och skattehemmanen i Halland blef bekräftadt förr än 1739.
Amiralitets-Kollegium fortfor icke desto mindre att i relationen till Kongl. Maj:t före hvar och en af de följande riksdagarne 1731, 1734, 1738 m. fl., och slutligen 1751 och 1755, erinra om den vinst af 128 båtsmän, som skulle tillfalla flottan, i fall utsockne frälset i Halland roterades.
Militie-Ekonomi-deputationen vid 1731 års riksdag yttrade till svar på Konungens proposition om utsockne frälsets rotering, att oaktadt en rotering blifvit detta frälse föreslagen, som vore dubbelt lindrigare, än den rotering, som frälset i Rlekinge hade sig åtagit, hade dock Adeln icke af alla de skäl deputationen förebragt, låtit sig förmås att i stället för de årliga ntskrifningspenningarne undergå denna rotering, och Kongl. Maj:t förklarade i nådigt Bref den 16 December 1731, att i följd af Adelns 16 Slats-Utskottcts Utlåtande, N:o 221. vägran ’’har man dervid låtit stanna oell ej något vidare kunnat tillgöra.” Kongl.
Maj:t befallde derjemte Amiralitets-Kollegium att ingifva underdånigst utlåtande öfver förslaget att samla utskrifningspenningarne lill fond för sjömaktens förstärkning under krig.
Detta förslag, framstäldt till Ständerna så väl nu som 1734 och 1733 blef af dem förkastadt, emedan utskrifningspenningarne voro påräknade i Riksstaten.
Då Amiralitets-Kollegium väl med förnyande af yrkandet på utsockne frälsets rotering, 1751 hade föreslagit att, om Halländska Adeln ej skulle stå att beqvämas dertill, utskrifningspenningarne måtte få användas till ett projekteradt fyrverkare-kompani, blef icke eller detla bifallet.
Under hela denna tid fran 1718 hade Konung och Ständer till Halländska Adeln hemställt alt för utsockne frälset medgifva den förändring af utskrifningsförpligtelsen till rotering, som nästan i hela landet blifvit bruklig.
Adeln satte deremot ett ihärdigt motstånd, och påstod att utskrifningspligten hade upphört med den vidtagna författningen om utskrifningens utgörande med penningar.
Då Konung och Ständer, under hänvisning på det verkliga förhållandet med utskrifningspligtens utgörande i olika tider, icke godkände denna tolkning af öfverenskommelse!) om utskrifningspenningars erläggande, synes uppenbart rätten varit på deras sida.-
Men för roterings verkställande fordrades Adelns frivilliga medgifvande.
Då detta medgifvande icke genom föreställningar om billighetens och den gemensamma förs.varspligtens fordringar kunnat utverkas, hade man ej vidare något kunnat åtgöra.
Detta erkändes i Konungens nådiga Bref af den 16 December 1731, men derigenom medgafs icke alt statens billiga anspråk saknade skäl.
För att nedslå den länge ventilerade frågan, var det angeläget att Halländska Adelns tolkning af författningen om utskrifningspenningarne skulle legaliseras.
Det skedde vid riksdagen 1756.
Amiralitets-Kollegium hade då åter väckt frågan om Halländska utsockne frälsets rotering.
I defensions-deputationens sammanträde den 12 December 1755, då ärendet förekom, beslöts att Landshöfdingen i Halland, Hummelhjelm, skulle uppkallas, för att afgifva upplysningar.
Den 20 Januari 1756 afgaf Landshöfdingen personligen sitt yttrande.
Han anförde hufvudsakligen, ”att utsockne frälsets befrielse från rotering jemte dess förbindelse att erlägga utskrifningspenningar, så länge icke vid påträngande nöd verklig utskrifning försiggår, härleder sin upprinnelse från de rättigheter och författningar, som efter desse provinsers återgång till Svenska kronan varit Ridderskapet och Adeln förunde och genom en derefter förordnad
Indelnings- och Skattläggnings-Kommission fastställda, i följe hvaraf detta frälse varit undantaget så väl ifrån det der i länet inrättade ryttarehåll, som Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 221.
17 vid dess förvandling först till indelning och sedan till rotering af båtsmän, vid hvilken förmån och rättighet
Adeln allt sedan blifvit bibehållen.” Härtill lade Landshöfdingen att folkbrist egde rum i Halland; att en starkare rotering än den redan verkställda torde medföra olägenheter: samt att kronan snarare skulle förlora på roteringen, då frälsehemman vanligen endast till hälften besväras emot krono.
Hade Landshöfdingen Hummelhjelms anförande blifvit underkastadt någon granskning och utredning, så hade dess underhaltighet lätt kunnat upptäckas.
Genom Landtdagsbeslutet i Malmö 1669 hade Halländska
Adeln förbundit sig att för all framtid låta det utsockne frälset underkastas samma utskrilningssätt, som i det öfriga Sverige kunde blifva gällande.
Den författning, som 1680 blef vidtagen, att, i stället för utskrifning af manskap, skulle af hvar och en mansperson på det
Halländska utsockne frälset betalas 2 daler silfvermynt, kunde man ej rimligen tillerkänna egenskap af gällande kraft för everldlig lid, mera än samma öfverenskommelse vid krono- och skattehemmanen om inskrifningspenningar egt kraft att förhindra kavalleri-indelningen i Halland 1685, eller kontraktet om båtsmanshåll, som 1726 upprättades.
Skyldigheten att undergå utskrifning, när det påfordrades, var faktiskt erkänd under hela tiden intill 1718, såsom i det föregående ärvisadt.
Den var, hvad utsockne frälset, likasom krono och skatte, angick, bekräftad genom riksdagsbeslutet 1683, som tillerkände Konungen rättighet att, Ständerna ohörda, genom utskrifning komplettera regementerna, utan undantag för Skåne, Halland, Blekinge och Bohus län.
Itidderskapet och Adelns privilegier af 1723 innehålla icke någon befrielse från rotering för utsockneheminanen, hvilken i dessa, äfven för Adeln i Halland gällande, privilegier tillerkändes endast insockne frälset.
Utsockne frälsets undantagande vid indelning af ryttarehåll härledde sig icke från någon rättighet till befrielse derifrån, mera än krono och skatte, utan deraf, att detta frälse var obrukbart för rustningstjensten, då kronan ej egde räntan deraf.
Att båtsmansroteringen ej blifvit ålagd utsockne frälset, var ej en följd af författningen om utskrifningspenningarne, utan af Adelns egenmäktiga, men af Konung och Ständer aldrig medgifna, tolkning af denna författning och Adelns derpå grundade protest.
De förhållanden, som förmådde deputationen och Sekreta-utskottet att icke ingå i någon granskning af de meddelade
Uppgifternas sanningsenlighet och de inflytelser, som dervid kunna hafva gjort sig gällande under en tid, då Regeringens kraft var förlamad och Bih. till It.
Prot. 1850—51. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 23 Höft. 3 18 Stats-Utskottets Utlåtande, N;o 221. enskildes fordelar ofta mer, an det allmänna bästa, mäktade att göra sig gällande, äro ej bekante.
Men visst är, att, sedan Landshöfdingen i Halland yttrat sig inför deputationen, finnes i protokollerne ingen vidare öfverläggning om frågan.
Hans ord öfverflytta des icke allenast i det förslag till underdånig skrifvelse, som, af deputationen föreslagen, oförändrad justerades i Sekreta-utskottet och a (läts till Kongl. Majrt, utan äfven i Kongl.
Majtts nådiga skrifvelse af den 7 September 1756, genom hvilken, på de således af Landshöfdingen i Halland dikterade grunder, stadgades, att de utsockne frälsehemmanen i Halland skulle då och för framtiden bibehållas vid utskrifningspenningarnes utgörande istället för rotering.
Sedan frågan på detta sätt var afgjord, utgingo utskrifningspenningar oafbrutet.
Deras belopp var 1811 3,964 R:dr.
Uti Bevillningsförordningen den 15 Juni 1800 Art. 2 § 5 morn. 5 stadgade Rikets Ständer, att de hemman, som voro fullkomligt fria från rotering, skulle erlägga en rotefrihetsafgift af 8 Rtdr, hvarifrån dock undantogs provinsen Halland samt i allmänhet alla de hemman, hvilka för en slik roteringsfrihet förut betalte eller hade annan, emot roteringen i någon måtto svarande, tunga; och någon rotefrihetsafgift utgick således icke af de Halländska ulsocknehemmanen, emedan åboerne å dem betalte utskrifnings-penningar.
Uti Kongl. Kungörelsen den 6 April 1810, angående förändringar och jemkningar i Riks-ståndens privilegier, stadgades om bevillnings erläggande jemväl af utsockne frälsehemmanen, och i Bevillningsförordningen den 28 i samma månad förnyade Rikets Ständer deras i 1800 års Bevillningsförordning förut gifna ofvannämnda stadgande.
Vid 1809 och 1810 årens riksmöten förekom fråga om krigsmaktens nödvändiga förökande, och Rikets Ständer öfverlemnade uti underdånig skrifvelse den 28 April sistnämnde år, såsom svar å Kongl. Majtts den 31 förutgångne Mars aflåtna nådiga skrifvelse, Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets den 10 April i ämnet afgifna betänkande, innehållande, att all oroterad jord, af hvad namn den vara måtte, militär-boställen endast undantagne, skulle extra roteras, till presterande af manskap i krigstid, hvilken rotering verkställdes enligt Kongl.
Instruktionen den 5 Februari 1811 och i följd hvaraf de Halländska utsockne frälsehemmanen samma år till extra rotering indelades.
När hemmanen blefvo extra roterade, befriades de från erläggande af utskrifningspenningar, hvilka dittills i Halland erlagts af allmogen å skatte-, krono- och utsocknefrälsehemman med 2 daler silfvermynt för hvarje utskrifningsgilld person, och den in - Stafs-Utskottets Utlåtande, N:o 221.
19 komst, som dymedelst från Skåne och Halland påräknades till ett belopp af 15,000 Rdr årligen, uteslöts ur 1812 års riksstat.
Emedlertid hade Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse af den 10 Augusti 1812, anhållit, att den verkställda extra roteringen måtte varda ånyo öfversedd och, der den skulle finnas ojemn i förhållande till ganda roteringen. derefter blifva jemkad, ehvad underdåniga besvär deröfver blifvit anförda eller icke, och under den 8 Augusti 1815 anhöllo Rikets Ständer ånyo om jemkning, samt uppgåfvo de grunder, som Ständerna ansågo dervid böra följas.
Vid 1823 års riksdag tillkännagaf sedermera Kongl. Majit, genom nådig skrifvelse af den 20 Mars, att Krigs- och Kammar-kollegierne hade, uti deras infordrade underdåniga utlåtande öfver Rikets Ständers sistnämnda skrifvelse, varit af olika tankar, angående rotejemkningen, i anseende hvartill och då de af Ständerne vid 1S15 års riksdag uppgifna grunder icke voro med fullkomlig tydlighet bestämda, Kongl.
Majit öfverlemnade handlingarne till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet och ville, sedan Rikets Ständer sig i ämnet utlåtit, utfärda föreskrifter till roterings-jemkningens definitiva verkställighet.
Det utlåtande, som nämnde Utskott, i anledning af denna nådiga framställning, under den 8 Juli samma år afgaf, innehåller, bland annat, följande I ”Sedan Utskottet öfvervägat, att, enligt äldre stadgar och författningar, all jord af krono-, skatteoch frälse-natur bör vara underkastad ordinarie rotering, har Utskottet trott sig finna, att bland undantagen från extra rotering äfven all så beskatläd jord borde innefattas, och af sådan anledning föreslår Utskottet derföre, att, i stället för sistnämnde rotering, med ständigt knekte- och båtsmanshåll, enligt de i hvarje provins förut gällande roteringsgrunder, eller, der sådana icke finnas, efter nya, med afseende på hemmanens förmåga att draga rotering, lämpade grunder, må beläggas alla vid 1811 års rotering antecknade hemman af förenämnde beskaffenhet;” och hemställde Utskottet, att, derest Rikets Ständer biföllo Utskottets förslag, det måtte öfverletnnas till Kongl. Majit, att om verkställigheten deraf låta besörja, dock så, att de på detta sätt tillkommande ordinarie rotarne blifva ställda på ständig vakans, emot en årlig afgift till stats-verket, då den rotefrihets-afgift, som af ifrågavarande hemman dittills varit erlagd, kom att upphöra.
Emot detta Utskottets förslag väcktes anmärkningar inom tre Riksstånd, hufvudsakligen härledde deraf, att Utskottet ansågs icke hafva varit behörigt, att detta förslag väcka, och uti nytt utlåtande af den 20 September frångick Utskottet sitt tillstyrkande, dock med förklarande derjemte, att Utskottet fortfarande ansåg krono-, skatte- och frälse-hemman ej böra i extra rotering deltaga. 20 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 321.
Sedan detta utlåtande af samtlige Riksstånden blifvit bifallet, afläto Rikets Ständer, linder den 17 December samma år, till Kongl. Mnj:t en underdånig skrifvelse, uti hvilken bland annat förekommer, ”att, efter hvad genom Rikets Ständers år 1810 fattade beslut, varit åsyftadt, extra roteringen endast borde träffa så kallad privilegierad jord, samt att derifrån således äfven böra skiljas alla hemman och lägenheter af krono-, skatte- och frälse-natur, hvilka enligt författningarne äro underkastade ständig rotering,” och ansågo Rikets Ständer, att ifrån extra roteringen borde uteslutas ”alla vid 1811 års extra rotering antecknade hemman af förenämnde beskaffenhet, i afseende på hvilka serskild undersökning blifver nödig, om icke å ett och annat ställe delar af förut roteradt hemman kommit att i extra roteringen ingå, blott derföre, att hemmanet i gamla roteringen blifvit upptaget till mindre hemmantal, än hvaraf det efter jordeboken består, och utan afseende derpå, att sådant skett för hemmanets svaghets skull, eller andra gällande orsaker.”
I anledning af denna Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, utfärdade Kongl. Majit den 20 December 1825 en förnyad nådig Instruktion för kommitterade till förrättande af extra roterings-jemkningen i riket, uti hvilken föreskrefs, bland annat, att extra roteringen endast bör träffa så kallad privilegierad jord, samt ”derifrån följaktligen böra skiljas alla hemman och lägenheter af krono-, skatte- och frälse-natur, hvilka, enligt författningarne, äro underkastade ständig rotering,” hvarjemte genom nådigt Cirkulär af samma dag föreskrefs, att ”emedan all sådan jord åligger i ordinarie roteringsbesväret deltaga,” skulle extra roterings-kommissionerne ”icke allenast noga undersöka, huruvida inom hvarje extra roterings-kommissions-distrikt någon oroterad jord af dessa naturer förefinnes, som, efter gällande författningar, bör i ordinarie rotering deltaga, utan ock densamma i ordinarie rotar indela.”
Vid 1828 och 1830 årens riksdag hafva Rikets Ständer, på sätt den då utfärdade Revillnings-förordningen innehåller, förklarat, att, då all i riket befintlig rotering underkastad jord af krono-, skatte- och frälse-natur, enligt Rikets Ständers beslut, bör vara till knekte- och båtsmanshåll indelad, men hemman och hemmansdelar eller jord likväl finnas, som ännu ej kommit att vidkännas ett sådant onus, så skulle de betala rotefrihetsafgift; men vid samma riksdag begärde Rikets Ständer derjemte, uti underdånig skrifvelse den 28 September 1829, att den efter 1823 års riksdag beslutade tillökning i ordinarie knektehållet icke måtte befordras till verkställighet, innan Rikets Ständer fått tillfälle att sig derom utlåta, samt att, om någon verkställighet blifvit vidtagen, densamma Stats-Utskottet* Utlåtande, Nto 221. 21 måtte blifva återkallad; till svar hvarå Kongl. Maj:t, under den 18 Juni 1831, i nåder meddelade, hurusom Kongl. Maj:t inhemtat, att skatte-, krono- och frälsejords åliggande att deltaga i ständiga knekte- och bätsmans-hållen, redan uli riksdagsbeslutet den 3 Januari 1683 blifvit bestämdt, och sedermera af Rikets Ständer vid flere riksdagar stadfästadt, hvadan ock så beskaffad jord, då den icke varit till effektivt knekte- eller båtsmanshåll indelad, presterat årlig rotefrihets-afgift, stadgad först, genom Kongl. Resolutionen den 29 November 1727, till belopp af 10 daler silfvermynt årligen af helt hemman, men sedermera tid efter annan och sist vid 1S12 års riksdag förhöjd till 12 Rdr; alt denna afgift äfven grundade sig på 25 § i 1830 års Bevillnings-stadga; att kommitterade väl upprättat förslag till roteringslängden, men att på dessa förslag ingen verkställighet följt m. nr.
Det nya roterings-verk, som i följd af 1825 års nådiga Instruktion upprättades, åsatte utsockne frälsehemmanen i Halland endast extra rotering, men denna åtgärd ogillades i Kongl. Brefvet den 2 November 1833 och dessa hemman förklarades, i grund af 14 § i riksdagsbeslutet af den 3 Januari 1683, Kongl.
Resolutionen den 27 Januari 1721 samt Kongl. Instruktionen den 20 December 1825, skyldige att draga ordinarie rotering ; men då, till följd deraf, roteringen i början af år 1835 skulle åter företagas, underställde icke desto mindre kommitterade ånyo Kongl. Maj:ts nådiga afgörande, huruvida de meranämnde hemmanen skulle extra eller ordinarie roteras, emedan egarne emot detta sistnämnde slag af rotering protesterat; hvarpå under den 24 Oktober 1837 följde det nådiga svar, att, som det öfverensstärnde med så väl äldre författningar som Kongl, brefvet den 2 November 1833, att utsockne frälse-hemmanen skulle ordinarie roteras, egde kommitterade att ställa sig dessa klara och tydliga föreskrifter till underdånig efterrättelse.
Till följd af dessa flere sammanstämmande föreskrifter blefvo utsockne frälsehemman med ordinarie rotering belagde uti de nya roteringsverk, hvilka i orten upprättades och under den 7 Februari 1839 af Konungens Befallningshafvande insändes jemte besvärsskrifter af egarne till utsockne frälsehemman öfver dessa hemman påförd ordinarie rotering.
Innan detta mål hann afgöras, hade Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse af den 13 Februari 1841 anhållit, att, då icke allenast 1825 års instruktion, utan äfven nådiga brefven af den 2 November 1833 och den 24 Oktober 1837 ansågos gifva anledning dertill, att utsockne frälsehemman i Halland redan voro ålagde ordinarie rotering, men Rikets
Ständer icke vunnit kännedom om någon öfverenskommelse, hvarigenom egarne till dessa hemman skulle hafva åtagit sig ordinarie rotering, lika litet som om någon författ - 22 Stats-Utskottels Utlåtande, N:o 221. ning, hvarigenom en sådan blifvit dem ålagd, Kongl. Maj:t genom nådig kungörelse måtte förklara, att alla de åtgärder, som blifvit vidtagne för ifrågavarande hemmans ordinarie rotering, endast voro att anse såsom förberedande undersökningar i frågan, äfvensom att berörde åtgärder icke grundlägga något anspråk till påförande af sådan rotering, eller deremot svarande afgifter; samt att således utgörandet af ständig rotering för dessa hemman icke kan ifrågakomma, med mindre Kongl. Maj:t och Rikets Ständer finna dem böra en dylik tunga utgöra.
Efter det vederbörande Kollegier ånyo sig yttrat, samt de nya roteringsverken undergått behörig pröfning, förklarade Kongl. Maj:t under den 23 Februari 1814, först i afseende på frågan om utsockne frälsehemmanens skyldighet att draga ordinarie rotering, att, om det oek, å ena sidan, medgåfves, att dessa hemman i den tid, provinsen lydde under Dansk öfverhet, icke varit rotering underkastade, det dock, å den andra, icke kan motsägas, att frihet från en sådan rotering dem i 1723 års adeliga privilegier ej biet medgifven; hvadan och då dessa privilegier, enligt hvad i Malmö Recess var utlofvadt och de i ingressen äfven innehålla, skulle sammanjemka de eröfrade landskapernas rättigheter med de äldre provinsernas, de ock måste anses hafva upphäfvit alla de delar af de äldre författningarne, som mot samma privilegier voro stridande; att 1723 års privilegier, då de i 9:de punkten omtala de onera, från hvilka utsockne frälsehemmanen frikallades, hvarken nämna rotering eller göra någon skillnad emellan dylika hemman i de eröfrade provinserna och det öfriga Sverige, hvadan det måste tagas för afgjordt, att utsockne hemman i hela Sverige skulle, i afseende på roterings-besväret, behandlas efter enahanda grunder, och således, utan undantag, vara rotering underkastade; att af Kongl. Resolutionen den 27 Januari 1721 synes, det Kongl. Maj:t redan då ansåg utsockne frälse-hemmanen i Halland med fog icke kunna undandraga sig rotering; att om det vidare, å ena sidan, medgifves, att dessa hemman icke desto mindre blefvo oroterade, oaktadt försök till Ridderskapet och Adelns förmående att frivilligt åtaga sig detta onus, vid 1731 och påföljande årens riksdagar gjordes, det ock å den andra icke kan nekas, att, enligt hvad handlingarne tydligen visa, det då ansågs för Kronan lika förmånligt, om icke förmånligare, att, i stället för rotering, emottaga utskrifningspenningar, hvilket äfven af det till hemmansegarnes fördel åberopade 1756 års Kongl. Bref inhemtas; samt slutligen, att det är fullt bevisadt, det utsockne-frälsehemmanen i Halland ingalunda någonsin varit alldeles befriade från skyldigheten att, äfven i fredstid, deltaga i rikets försvar, enär de årligen erlagt ut - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 221. 23 skrifningspenningar.
Emedlertid, och huru än de äldre författningarne tolkas, fann Kongl. Majit dock ovedersägligt, att Rikets Ständer uti deras underdåniga skrifvelse af den 17 December 1823 fastställt den allmänna grund, att ifrån extra rotering borde skiljas alla hemman och lägenheter af krono-, skatte- och frälse-natur, såsom, enligt författningarne, underkastade ständig rotering; att Kongl. Maj:t denna Rikets Ständers åsigt godkänt, samt att samma grund således tillkommit i den ordning, 80 8 Regerings-formen föreskrifver; och af alla dessa sammanlagda sköl fann Kongl. Majit
Sig vara förhindrad att medgifva någon förändring i hvad Kongl.
Majit, under den 2 November 1833 och den 24 Oktober 1837, i afseende på utsockne-frälsehemmanens i Halland skyldighet att deltaga i ordinarie rotering, i nåder förordnat; såsom följd hvaraf Kongl.
Majit icke eller kunde bifalla utfärdande af en sådan kungörelse, som Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse af den 13 Februari 184L begärt.
Det utarbetade nya roteringsverket blef, under den 3 Mars 1845, af Kongl. Majit i nåder gilladt, med föreskrift, att detsamma, i afseende på tillökningen i ordinarie båtsmanshållet, skulle, i sammanhang med den af Kongl.
Majit under den 23 Februari föregående året beslutade framställning till Rikets Ständer om lindring i båtsmanshåll^ för utsockne-frälsehemman, till Rikets Ständer öfverlemnas, med tillkännagifvande, att Kongl. Majit dervid icke haft något att erinra.
Sedan ärendet, med anledning häraf, genom nådig proposition af den 18 November 1847, blifvit till Rikets då församlade Ständers pröfning öfverlenmadt, stadnade Rikets Ständer slutligen i det beslut, att ordinarie rotering borde af dessa hemman utgöras; hvarjemte, vidkommande sättet för dess utgörande, Rikets Ständer, med afseende dels derå, att berörde hemman äro i förhållande till hemman af enahanda natur i andra orter af serdeles svag beskaffenhet, dels ock att nuvarande egarne möjligen förvärfvat hemmanen under förutsättning, att dem ej komme att åläggas högre bidrag för försvarsverket, än de i Kongl. Rrefvet den 6 September 1750 omförmälde utskrifningspenningar, biföllo Kongl.