Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hade trott att a 5 Procent på Kläde BeviHnings-UtskoUels BetänJtanden. l6*J och ylle varor skulle varit nog — när dertill kommer Convoy, provision, prasmii , tolag och frakt, uppgår i alla fall kostnaden för utländsk vara öfver 30 procent ; men då man i synnerhet åsett att våra inhemska Fabriker böra på det satt tillfredsställas, har jag äfven lätteligen förenat mig i samma åsigt , ehuru jag är fullt öfvertygad att 25 procent varit nog för ändamålet och säkrare afhållit allt begär till Tullförsnillning, som synbarligen med 30 procents
Tull val lönar mödan.
— A 11 Höglofl.
Utshottet bifalit 30 procent äfven på Bomul s-varor är rakt stridande emot dess fattade princip.
Bomull är en utländsk artikel och borde således ej belagts med så hög Tull sorn ylle-fabrikater.
Man åberopar en och annan högt uppdrifven Fabrik inom Bandet, sorn bör skyddas för den myckenhet af varor der tillverkas och dessas godhet och billiga pris; men efter mitt begrepp ar det just de Fabriker, sorn tillverka goda varor för godt pris, sorn minst behöfva tryckande skydds afgifter, — 15 procent har här varit lämpligt i jemförelse till 30 procent för ylle-varor, ehuru väl »ienna procent är öfver behofvet af ett billigt beskydd.
Orimligast faller likväl Tull-bestämningen för Siden-fabrikater i ögat.
Efter uppgjorde
Tabeller öfver denna sort tillverkning, för åren 1819, 1820 och 1821, har år 1819 varit en tillgång af 89,827 alnar här tillverkat
Siden för 54,166 personer,. i68 llévillnings-Utskottas Betän^ andem som derföre skattat, således alnar för livar, dera, och för 559,866 personer, sorn angifvit sig för mindre siden-persedlars bruk har varit en tillgång af 93>323 dukar, således gtdelsduk på hvardera och dessutom till delnings la'9 Mö-tstyg, 371 Västtyg 1034 Flordukar, )S6 ainar Darniiiast.
— Arén 1820 och 18a 1 hafva efter en lika calcul lemnat ungefär samma resultat.
För att skydda dessa Fabriker i afseende på de varor de kunna åstadkomma, har man ansett Tjugo procent böra betalas i Tull.
Delta förhållande är efter mitt begrepp stridande bade emot medborgares naturliga rätt att få sine behofver för bästa pris och mot» verkar derjemte den lättnad i handels-företag, sorn -åstadkommes igenom varu byten , hvarigemeni äfven afsättning på våra exporter lättas och göres förmånlige, eller är det val billigt, att jag skall betala en siden.klädning 30 procent dyrare än jag kan hafva den för lujs utländningen , derföre att Sverige kan pro ducera samma vara, ehuru ej mer än till en sjettedel af behofvet.
Siden-varor kunna dessutom såsom innefattande ett stort värde inatn en liten rymnd , ; med lätthet Tullförsnillas , och hvilket kan väl vara mera retande än att på ett Capital af Ett Tusende Riksdaler, endast i Tull kunna förtjena Tvåhundrade Femtio Riksdaler, oberäknadt det mindre inköpspris man vid utländsk Fabrik kan betinga.
— Det lönar sannerligen mödan alt för en såda» Bevillnlngs Utskottets Betankanden. a69 vinst risquera mycket, ock när man besinnar den usla fördel handel i allmänhet leinnar, kan man med skäl fråga , otn det är rätt, att satta en medborgares moralitet på ett så hardt prof sorn det är valet emellan fattigdom för sig sjelf och de sina, och ett Lagbrott , hvarigenom ingen kan kallas direcf lidande.
— Det är på desse grunder jag ville föreslå en Tullafgift för allt siden, som kan utifrån införas till Sverige till 15 procent.
— Efter ali min öfvertygelse skall all tanka på Tull-försnillning for denne vara derjemte försvinna, och sotn siden-bruk är lika begär igt ivart Fädernesland sorn Tobak skall Staten med en sådan billig Tull räkna en inkolnsi likså betydande för den ena som andra varan.
— Det lär vara öfverflödigt att vidlöftigare bevisa en 6ak sorn bevisar sig sjelf så soikiart.
— Ehuru trin förmåga ej fo: slagit, att nog klart framställa detta ämne i Högloft.
Bevillningsutskottet, vill jag likväl förmoda att samma sak , då den förekommer i de Respective RiksStånden , skall af mångå omfattas med den värma, som känslan för Fosterlandets sanna intresse och medborgates billiga fordringar pa rättvisa, inspirerar, och detta är ensamt ända* målet för denna min ödmjuka reservation. —- Ut Supra.
Ex Protocollo Clas Levijn* *70 Bevillnings-Utskottets Betänkandetu Transumt af Protoc.ollet , hållet uti Riksén» Högloft.
StändersBevillnings-Utshott den 3 Maji 1823.
La rs Andersson från Skaraborgs Län yttrade; Med det af Herr Ehinger till det nu justerade Protocollet, för den 31 Maji, gjorde anförande får jag förena mig.
— Herr Lern* nelii reservation har hos mig föranledt till någre anmärkningar, dem jag hade ämnat att skriftligen uppfatta, men hvilka jag nu i korrt, het torde få nämna* —1 Det har blifvit anfört, att en öfverdrifven Luxe bidragit tili Sede* förderf, hvaröfver man klagar.
— Detta vill jag icke bestrida; men Prohibitiv-Systemef är just det, som orsakat denna öfverdrifna
Luxe och ledt till sede-förderf.
Lurendrejaren har en för stor vinst om han lyckas, att icke försöken till Lurendrejeri och att förverfva medhjelpare dertill, skola vara mångå och ihärdiga; också har Lan. det varit öfverhopat af förbudna varor.
Detta System har inneburit en för stor retelse och varrt för mycket lockande till öfverträdelse af Författningar och till Lurendrejeri brott, att icke en mängd vinningslystne deraf skulle frestas, och af dessa hafva kanske mångå ofta icke haft annan utväg än falsk
Ed att freda sig från ansvar.
Exemplet huru Romerska National-Charak. tarén gått förlorad» är i sanning en vacker Bevillningsutskottets BetSnkanden, 171 moral , men hvad verkan den kan hafva på opinionen , alt leda den inot förslaget, torde vara Herr Limnelius sjelf förbehållet att bedöma
För min del tror jag, att det Lurendrejeri, som tinder nu radande prohibiiiv-system drifves fran
Danmark och annorstädes, kommer att försvinna, när alla varor mot en skälig och lämplig
Tull blifva tillåtna till införsel, och att i stället för denna smyghandel skall uppkomma en öppen, allmän och liflig, som spri» der rörelse ock välmåga i Landet och hvarigenom medborgare å alla tillåtna Handelsplatsar komma i tillfälle, att genom loflige Handels speculationer , under det de gagna Lander, bibringa sig någon del af det välstånd som nu endast på visse ställen stannar hos dem, som hafva den djerfheten, att genom Författningarnes öfverträdande vilja skörda på bekostnad af sin egen heder.
Att afdelningen icke haft för afsigt , att skada de inhemska Fa^tiberne, utan tvärtom att upprått hålla dem, tror jag lletänkandet tyd* ligen utvisar.
Hvad orsak än den värde Ledamoten således må hafva, att så ifrigt försvara prohibitiv-systemet, bör det icke kunna vara en verklig fruktan för Fabrikernes förfall, ty jag har svårt afhålla mig att tro, det han icke annat kan, än viden noga granskning af Förslaget , just af detsamma finna sig vederlagd i hvad han härom anfört. %~i BefiHnings-Utskottels Betänkande/!.
Herr Hammar uppläste ett *3. lydande Vördsamt Anförande :
Da frågan om prohibitiv
Sytemets upphäfvande och nya grunders stadgande af Höglofl, Utskottets Andra Afdelning d. l 8 sistlidna Martti» biet' till afgörande företagen, sa var det icke öfverens .hämnande med min öfvertygelse, att iliela dess vidd antaga dem ; — men som jag fann mig aldeles öfvertostad af pluraliteten, så an sig jag min reservation deremot onödig, och har velat inskränka mig derhän, att fa mina tankar i ämnet til!
Protocollet, samt slutligen i sammanhang med Höglofl.
Utskottets 'Betänkande , Riksens Höglofl.
S änder meddelade.
Att prohibitiv
Systemet i mångå delar haft ett menligt inflytande på handeln i Sverige, deraf eger jag ingen erfarenhet ; och dermed mena* jag, att sådane utländske
Fabrikat-er till införsel i Riket blifvit förbudne , som här ej , kunna tillverkas.
— Dessa varor bura således till sin natur noga bestämmas och emot en Tuilafgift af högst 15 procent till införsel i Riket tillåtas: en afgift som helt och hållet skall förekomma Lurendrejeri och Tullförsnillning, då deremot en högre, befordrar etti!era.
— Men att i sitt liela upphäfva prohibitiv-Sysfeinet, vore i min tanka högst farligt, i afseende på den allmänna industrien , som I vårt land. i sednare .åren betydligen tilltagit.
Om jag såsom exempel vill åberopa mig på min'egen hembygd Halland, så måste hvarje kännare deraf, och sann Patriot medge mig, att denna province af Sverige, kanske af BavillnlTtgs.TJtsiottets Btiänkartdsn.
173 elen anledning i synnerhet, att innevånarne ii ro behöfvande, i den mån tilltagit i slöjder och förfärdigande af Fabrikater i Ylle, Bomull och Finne, att något, behof af utländska varor ej gifves ; ty att ibland c-n folkmängd af 70 å 80-000 rnenniskor, någre få Ståndspersoner deraf betjena sig, bör icke komma i betraktande.
— Deremot förfärdigas årligen, utom hvad.
Länets Innevåna* re sjelfve förbruka, 2 å 3000 stycken gröfre kläden eller vallmar, ett betydligt partie ullstrumpor, finare och gröfre bomullstyger, ordinaira lärfter och dräll ; och ck-t är således på grund häraf, som jag vågar anse en fri införsel af dy. lika varor skyldig för Riket.
Hvad finare Fabrrkatcr angar, så tror jag visst liksom mången annan Ståndsperson, som sig deraf betjenar , att vare Fabrikanter deraf ega en icke obetydlig förtjenst; att utländske
Fabrikanter utan tvifvél kunna undersälja våra egne , och änteligen. att ett betydligt partie varor införas
I Riket utan afgift till Staten , derför--; att consurntionen torde vara större än tillverk-ningarne.
— Men frågan är om tidpuncten än nr inne, att qväfva denna inhemska National-kraft, derföre att man tror sig kunna få utländska varor för bättre pris ; eller derföre , att man tror consumtionen vara större än lillverkningarne P — Jag tilltror mig icke att besvara denna fråga , och inskränker mitt omdöme blott derhän , att om fri införsel af finare Fabrikater böra ega rum, Tullafgiften bör , såsom redan nämndt icke öfverstiga 25 procent.
Detta anser jag mig böra näajna »74 Bevillnings-Utskottets Betänkanden i hänseende till grunderne, och hvad det reglcmentariska angår , så vågar jag dervid ödmjukast anmärka: 1:0 Hvad Transito upplag angar : att den ene medborgaren icke bör kufvas i sine frie medborgerlige rättigheter, derföre att händelsen fört honom till en Stad, der Tullintraderna icke uppstiga till en viss summa, heldst dervid icke kommit i betraktande, hvad dylike Städer , i större
Städer låtit införtulla, eller derifrån exportera, och hvilket af Städernes Tull Specialer öfver Sjö och Land-transporter Städer emellan till ert del kan utrönas.
Fast mera borde man taga I betraktande sådane Städer, som i sig sjelfve ega till. gång på export varor, emedan det tyckes vara en naturlig fördtd för Landet att exporten kan öfverväga importen , så vida man icke vill sträfva till det gamla målet för vårt Fädernesland , att se detsamma af importeuren underminerad t. 2:0 Hvad Tullbetjent rättighet vidkommer; att öfvertaga en till förtullnlng angifven vara, emot 50 procents förhöjning å factura» , med til* lägg af frakt och omkostnader; sa finnér jag den* na föreskrift vara högst olämplig , om icke skillnad göres emellan varor, sorn från längre ellet korrtare håll ankomma , eller som är detsamma ur första, andra eller tredje handen ; ty under en transport af flere månader , kan ofta en va a hafva stigit i priset till requirentens förmån, och det bör väl i så fall vara hans egen och icke Tullbetjentens vinst, heldst den förre ensam slått risquen i händelse priset å varan fallit.
t Bevillnings-Utskottetse Btänkanden. 175 Slutligen, och utan att för närvarande vara i tillfälle att fästa tillräcklig uppmärksamhet på afgifterne, för Colonial och andra im. port- samt export-varor, inskränkar jag mig tili den generela önskan, att alla Sveriges Medborgare måtte få ega lika rätt till en blifvande mer eller mindre fri handel, ej mindre i hänseende till varors export eller förtullning, än ock i hänseende till rättigheten, att med större eller mindre fartyg exportera eller importera varor; ty i motsatt fall tror jag man träder rätts-principen för nara, ett fritt folk emellan.
Herr Huldt aflemnade etf, till innehållet så lydande:
Vördsamt Anförande till Protocollet.
I anledning af förslaget till en ny Tulltaxa, med tillåtelse af fri införsel, samt hög Tulls erläggande för vissa varor, får jag vörd. samt afgifva följande yttrande:
Att en fri införsel af cn mängd öfverflöds-varor är i sig sjelft för Riket skadligt , mäste äfven de ifrigaste hatare af prohibitivSvsteinet medgifva; men man tror denna Riksskada kunna förekornmas, lika så väl medförhöjning å Tullen, som genom förbud.
Principen har mycken sannolikhet med resonementet; men den är efter min öfvertygelse alldeles motsatt i Verkställigheten.
Så snart varan, örn än emot hög Tull, får införas, så följer derutaf att den så snart införseln skett, är i Riket tillåten, att denna tillåtelse åter underlättar Tullförsnillningen, I7fl Btviflnirigs* Utsiattfrs Betänkanden: och gör Controllen deremot omöjlig, har man längesedan funnit , och derföre var det sorn försäljningen a Tull auctionerae af confiscerade» varor till qva rbl ifvaude i Riket an sägs-så högst skadlig, att den mäste förbjudas uti sednare Författningen. — Höga Tullen i detta fall, verkar icke annat, än att öka begäret, och fördelen af Tullförsnillningen, hvilken dessutom såsom förut är sagt, blifvit genom varans tillåtlighet inom Riket mera verkställbar.
Men ännu en annan sak, som är af mera vigt.
— Det är icke aagot problem, utan en på erfarenhet grundad sanning, att i synnerhet England, hvars Fabriker hunnit till den höjd att de icke mera kunna bestå utan afsättning på .utrikes orter., gör allt för att undergräfva andra Eanders Fabriker, och att utländska Handels-intresset, dä ändamålet kan vintras icke fäster afseende vid tilffäilige förluster; för denna plan fordras till en början icke mer än tillåten införsel.
En hög Tul’- afgift kan väl göra utländningarnes förlust i första början mera betydlig; men sedan de på en gång hunnit införa större lager, för att derigenom vara oberoende af en ytterligare
Tu 11 för höjning, hunnit att med en del af dessa .Lager undersälja våra Fabriker, att ruinera dem, och att derigenom göra all medtäflan omöjlig, hunnit göra sina Fabrikater, nu en* dast nöjsamme för den förfinade
Rixén, lill o» umbärliga för allmänna behofvet.
— Huru lätt kunna de icke då med ett godtycklig taxering - BeviUnings-XJtskottets Betiinkanden.
’ »77 dens förluster ?
Och elen långa tid som er fordras samt svårigheten för vara Fabrikers återställandé uti dess nu varande skick, försäkrar utländska intiesset en ganska långvarig utöfning af de salunda förvärfva de fördelarne.—
Och att c n fortsatt liög
Tull afgift, icke mera förekommer varors införsel e-ller skadar utländska
Ta briks- int rosset , sedan införsel blifvit genom vira egna Fabrikers undergång påkallad 51 f allmänna behnfvet , är så klart, att det icke behofver bevisas.
— Då sålunda en förhöjd Tuli-afgift i stallet för import-förbud , endast tjenar till alt öka begäret och fördelen, fant underlätta verkställigheten af Tull-försnillning, hvarigenom Statens inkomst istället för art okas, ganska säkert betydligen kommer att nitiskas.
Då följden oundvikligen måste blifva v,iiaegnn Fabrikers undergång, och ettvida öfver Fikets krafter utsträckt behof af utländska valör, samt dessutom, hvad sorn aldrig bör förgätas, den betydliga del af Samhällets medlemmar, 'sorn i för 1 i t ande på erhål 1 ne rättigheter och förmåners bestånd, cgnat sig a t Fabriks yrket, skulle genom detta hastiga och säkert af kommande Ständer lör förhastadt och högst Riksskadeliyt ansedda ombyte uti System , blifva försänkte uti atmod och elände, utan någon tänkbar räddning; så kan jag icke för mindel tillstyrka förhöjd
Tul afgift i stället för itnji^rt förbud, utan anser både billigt och rättvist, samt med Rikets sanna val och enskilde £ skin g till Rikt.
St, Prut, l82,- £'te Sdjol, 378 Bevillnings- Utsiottets Betdnlancitn. medborgare», på publika författningars helgd grundade rättigheter, att alia sådana utländska Fabrikater, som knnna tillverkas inom Landet, böra vara förbjudne icke allenast till införsel utan äfven till förbrukning; men åter sådana, som icke kunna här i landet tillverkas, och i anseende till våra hehofver eller tilltagen Lux blifvit numera oumbärliga, må till inför» sel tillåtas, emot en så billig Tullafgilt, att fördelen af Tullförsnillning icke öfverväger jisquen vid dess begående.
Detta mitt anförande, anhåller jag må åtfölja Höglofl.
Utskottets Betänkande till samtlige Liks-Stånden.
Herr Bogge afgaf till Protokollet ett skriftligt anförande af följande innehåll:
Då jag icke kan anse det vara förenligt med Rikets Höglofl, Ständers rätt, att tili Kongl.
Maj:t öfverlemna rättigheten, att efter Riksdagens slut förbjuda införsel och förbrukning af någon vara hvarå, Tull-bevillning blifvit af Riksens Ständer bestämd , eller att efter omständigheterna densamma minska eller förhöja med undantag af Spannemål, beläst derigenom skulle kunna 'uppkomma minskning i den på^ räknade Bevillnings Summan ; så får jag reservera mig mot Höglofl.
Utskottets i detta afseende fattade beslut , samt i förening dermed göra några anmärkningar, i anledning af Herr Limnelii afgifne särskildta yttrande, son/ torde få åtfölja Betänkandet till samtlige RiksStånden.
I fjorton år hafva Rikets Ständer antin. Btvillnings-Utskotuis Betan/tanden.
179 gen underlåtit att utöfva sitt i Grundlagen förvarade ratt, att sjelfve bestämma den af Stora Sjötullen utgående BevilIning , eller ock under så egna och så olika former öfverlemna! utöfningen deraf, att den snarare liknat en ovilkorlig, än en öfverlåten myndighet.
Ändtligen leder den allmänna nöden uppmärksamheten på denna beskattningsgren, och i ögonblicket höja sig så manga jemmerskri, att flere än en mensklighetbns och Fäderneslandets vän lätteligen skulle kunna förvillas, sa framt man ej af det sätt hvarpå denna klagan fores och den häftighet hvarmed den utbrister, upplystes derom, att den endast är föranledd af det enskildfa intresset för några få personer , som så gerna önskade att fa gälla, anses och omfattas i egenskap af det allmännas intresse.
— Hvad under således om Gesäller bortlägga spolen för att skrifva, för att klaga och för att spå.
— Emedlertid hoppas jag att de ej blifva lyckligare i den sistnämnda konsten , än i de tvänne första.
Dessa klagomål äro likväl likaså litet föremål för min uppmärksamhet , som företaget att från Romerska folkets undergång förespå det Svenskas, genom Väfstolarnes förfall, men som ämnen blifvit frambragte af den beskaffenheten, att de kunna missleda den mindre uppmärksamme ; så är det i detta afseende jag önskade, att kunna ådagalägga, att den yttrade farhågan för det nu föreslagne Tull-Systemet', är ogrundad. i8o Etvillnings ZJiskötteta Betänkändert> En blick på Tull-taxan visar, art Sven* ska Fabrikernas fördel legat Utskottet ömt mn hjertat.
— Således äro Kläden beiagde med 30 procents
Tull, pa dc-t den Svenska Fabri* koren, då han letnnar en lika god vara som utländningen, likväl må kunna beräkna en skälig vinst, vida utöfver den, som andre narin, gar lemna: enahanda förhål ande inträffu jemväl m.ed andra yllevaror.
— Och bomullsväfnader äro ock beiagde med lika hög Tull.
Sidentyger, sorn här kunna lill verkas äro skydslade med en 'full af 15 procent.
Hvad önskar men val mera?
af var tiris upplysning, oell kännedom orri Staternes verkliga bästa, kan man väl icke begära, att vi skola på bekostnad af Nationens trefnad upprätthålla ett system , som , då det afser några få medborgares fördel, blottställer de öfriga.
Visserligen har en tid funnits, då åtskilliga Stater, föranledde af glänsande exem» pel pä penninge rikedom och ett större njutnings tillfälle, hvilka framtedde sig i de lauder der handeln och visse näringar med omsorg uppdrefvos, skyndade sig att antaga samma grundsatser och efterlikna samina anstalter,t utan att dervid låta synnerligen under betraktande komma, huruvida dessa åtgärder voro förenliga, med ada Eanders belägenhet tillgångar, utvägar och rörelse-capita!.
Salunda upphäfde man sig till förmyndare för handel n, oaktadt denna nyttiga anstalt, såsom fri i sitt väsende, fordrar frihet for att rotfästa sig oell förkofras; och. eit lika förhållande har äfven Bevillning*- UtsXotters Betänianden. 1S i inträffat med Fabrikerne ; men Som detta sedrare närings-fang blifvit sednast infort lill Sverige, hav man på handelns bekostnad liknelsevis alt lala, fort jord åt några drifhusplanior, utan att betanka det hela Trädgården eller Samhällets bestånd derigenom råkat i fara.
— Det är i detia afseende prohjbiiiv-Sy£1 ernet fiamträdt i ali sin glans, för att låta, sorn skriften säger, sitt ljus lysa för folken.
M an har derföre sorgfälligt sökt. alt vid alla tillfällen framsilia Fabrikerna, som de enda sanna medlen till eit
Dikes välmåga »>ch an. sett handeln sorn mindre nyttig, ja till oell t ed skadlig.
— Vore här utrymme lill en fullständig Historia om Svenska Fabrikerne, så skulle den endast utvisa å det allmännas sida stora uppoffringar och ökade anspråk a den andra.
— Redan år 17 J 7 begynte mati här att äflas med Fabriker och deras anläggningar. — Hela Svenska Nationen skattladeS för denna orsaks s» ull, och till och med Torparen måste måhända låta sin vadrnalsråck ut» pantas tili den så kallade Landshjelpen, pålagd i afsigt att skaffa Riket Klädes,Siden och Por. r.elai rss-Fabri ler.
— Utom det lades en särskild afgift å visse inkommande utrikes
Fa» briks-fil) verkningar, för att såmedelst bereda pia tillfälle, att framdeles kunna umbära dem.
D, S'3 medel utdehes, och Alingsås fick på sin a t p 1 r t ej mindre än 41 1. C' 7 S D:lv 49016 Silf. verinynt; och hvad är Alingsås nu?
Med samma frikost ghet utkastades penningar åt fler® kåll.
Fabrikerna bragtes på allt sätt i fjor, 183 Hevillnings-TJtsloltets Betilnlanderi. och likväl klagade Kongl. Majit i dess Nådir^ Förordning af den 5 lunii 1739 deröfver, att ehuru man ciri gripit verket an, var tillståndet näppeligen bättre, efter en välsignad 18 års fred, än det under sjelfva.
Krigslagan varit.
Den vid 1743 års
Riksdag utsedde Handels. och Manufactur-Deputation företog sig att granska Manufacturernas ställning och den betydliga vinst sorn Riket deraf tillflutit, — Den upptäckte origtigheten t afseende på utgifterna rörande Rikets bidrag, hvilka då redan utgjorde 2,138,065 Dilr S-mt ; den fann att den förpämsta delen af den nationella förTjensten kora att försvinna och beräknade- efter att förut hafva hört Manufacturister och Handlande, att Svenska Manufacturierne icke, på sätt föréburet var, räckte på långt när till Svenska Allmänhetens nödige behof af Kläden.
Wid 1766 års Riksdag var ställningen, oaktadt alla till Svenska Fabrikernes understöd vidtagne åtgärder, icke bättre, och nämnde
Deputations räkenskaper utviste, att blott till Manufacturemas understöd, hade 8,720,202 Dilr Silfvermynt blifvit använde , utan att kunna återfås, utestående Restantier oberäknade, utan. att Fabrikerna förmådde uthärda »len då inträffade stockning.
— Men oaktadt detta verkliga understöd, hafva Fabrikerne icke kunnat sjelfve upprätthålla sig.
'— Den af Rikets Ständers Revisorer år 1813 afgifne be, lättelse, utvisar en betydlig behållning till förlags bestridande, men likväl vore ytterligare understöd vid gistförflutne Riksdagen af nö« HeviftningS'Utsköttei«
ÉetänÅahJeni 10J den ; och hvem vet hur det kan gå vid den» na och påföljande Kiksdagar ? — Att Svenska Fabrikerna äro otillräckliga, synes i min tanka bevisas deraf, dels att de ej begagnat sig af rättigheten att aflåta det Kläde sorn Arméen behöft, utan att Krigs-Collegium måst af» sluta Contracter den 21 Junii 18I8 och den 16 April 1819 med Herrar Mazér &
Gomp om 25000 Yarde Engelskt Kläde hvardera gången, hvilket således är infört ; och dels att OfFicers^Corpsen vid Lifgardet till Häst, efter hvad jag låtit mig berätta, fått införskrifva Kläde för sitt behof, förmodligen af orsak att det Svenska ej var tillräckligen fint och godt.
Man omtalar Fabrikernas skydd; men innan Fabrikerna påkalla det, är det af nöden, att de skydda sig sjelfve genom goda varor och billiga pris.
Jag har nyligen läst att de ligga i sin linda ; men om så är, lärer lindebarnet vara nära ett hundrade år gammalt.
— Het torde vara tid att lossa banden; det är sannolikt, att det då lärer sig att gå.