Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då motionen sålunda emot 51 § Riksdagsordningen afser frågor af olika beskaffenhet och förstnämnda förslag icke torde vara att hänföra till sådana ämnen, som, enligt- 70 § Regeringsformen och 31 § Riksdags-ordningen, tillhöra Bevillningsutskottets handläggning, får Utskottet, härmed återställa nämnde motion, för den åtgärd, hvartill motionens beskaffenhet må anses föranleda.
Rumstedt, 1859. lieri lin ings-Ut.skol tets Memorial N:is 'll orh 12. 1 ]¥:« il.
Ank. lili Exp.-Utsk. den 20 Dec. 1859, kl. 1 e. m.
Memorial, om återlemnande af en utaf Olof Andersson och Johan Johansson frän Calmar län inom Bonde-Ståndet väckt motion om förhöjning af slcjuts-legan för postföringen på Öland till SO öre för milen.
Ofvannämnde motion, som, efter remiss från Bonde-Ståndet, den 15 innevarande månad kommit Bevillnings-Utskottet tillhanda, har Utskottet ansett icke kunna hänföras till de ärenden, hvilka, jemlikt 70 § Regeringsformen och 51 § Riksdagsordningen, tillhöra Bevillnings-Utskottets handläggning; hvadan Utskottet får, med stöd af 44 g 3 mom.
Riksdags-ordningen, återlemna densamma till den åtgärd, som i sist åberopade § föreskrifves.
Stockholm den 20 December 1859. IS.
Ank. lill Exp.-Utsk. den 20 Dec. 1859, kl. 1 e. m.
Memorial, om återlemnande af en utaf Herr C. W. P alander inom BorgareStåndet väckt motion.
Hos Borgare-Ståndet har Herr C. W.
Palander, uti väckt motion, hvilken blifvit lill Bevillnings-Utskottet remitterad och den 19 i denna månad kommit Utskottet tillhanda, hemställt att Bevillnings-Utskottet samtidigt med behandlingen af tullagstiftningen måtte egna synnerlig uppmärksamhet åt Tulltjenstemännens sportel-taxa, hvil— Di/i. till Ii.
St. Prof. 185!) & 1800.
5 Sami. 1 A/d. 4 Haft. 2 Bcvillnings-Utskottets Memorial N:o 12. ken ansetts i hög grad tryckande för rörelsen, derigenom att, efter sednast utfärdade Tull-taxa, åtskilliga betydliga varu-artiklar numera förtullas efter vigt och hvilka ej kunna tullbehandlas i Statens packhus.
Då Tulitjenstemännens sportel-taxa emellertid icke kan hänföras till de ärenden, hvilka, jemlikt 70 § Regeringsformen och 31 § Riksdags-ordningen tillhöra Bevillnings-Utskottets handläggning, har Utskottet, med stöd af 44 § 5 mom.
Riksdags-ordningen, skolat återlemna omförmälda motion, för den åtgärd, som i sist åberopade § föreskrifves.
Rumstedt, 1859. Bevillnings-Utskoltets Betänkande M 13.
1 N;o 13.
Ank. till Esp.-Utjk. den 30 Jan. 1860, kl. 4 e. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner angående dels den s. k.
T olagens utgående på sätt före sednasle Riksdag varit stadgadt, och dels upphörande af Våg- och Stämpelpenningars erläggande, m. m.
Bland de till Bevillnings-Utskottet vid innevarande riksdag remitterade frågor rörande tullbevillningen och dermed sammanhangande ämnen förekommer —■ dels en inom Hederv. Bonde-Ståndet af Nils Larsson från Jemtlands län väckt motion, att det af Rikets Ständer vid sistförfluten riksdag fattade och sedermera af Kongl. Majit fastställda beslut, enligt hvilket den, under benämning af Tolag, vissa städer förut tillkommande afgift borde, emot godtgörelse af tullmedlen, såsom särskild beskattningstitel upphöra och i stället inbegripas i den tullsats, som för varors in- och utförsel i tulltaxan blefve bestämd, åter måtte upphäfvas, samt de stadganden angående beräkningen och utgåendet af nämnde afgift, hvilka tillförene varit gällande, ånyo vinna tillämpning, intilldess en allmän och ändamålsenlig reglering af alla de utaf utrikes trafiken lill stapelstäderna utgående afgifter kunde till vägabringas; dels ock ett hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln af Herr Tham, S. M., uti jemväl afgifven motion, ibland annat, väckt förslag, »att antingen de stadganden, som berättiga städerna till uppbärande af vågafgift och, särskildt för Stockholm och Göteborg, af stämpelpenningar för från utrikes ort inkommande varor, måtte upphäfvas, eller ock, i händelse det skulle finnas, att förlusten af denna för städerna Stockholm och Göteborg, som hade stora utgifter att bestrida, påräknade inkomst, skulle Bih. till 11 St.
Prof. 1859 & 1860. 5 Sami. 1 Afd. 5 Häft. 1 2 Bevillninys-Utskottets Betänkande M 13. blifva kännbarare för dessa än öfriga städer, der inga stämpelpenningar finnas och vågafgiflen utgör en obetydlighet, att Rikets Ständer, mot vilkor att våg- och stämpelpenningar upphöra och städerna afstå från sin rätt och andel uti Tullverkets byggnader, med 20.000
Riksdaler åt hvardera af städerna Stockholm och Göteborg måtte öka det åt dessa städer af tullmedlen under namn af tolags-ersättning, årligen utgående belopp; hvaraf skulle blifva en följd, att städerna borde befrias från skyldigheten att bygga och underhålla tullhus, samt anskaffa och jemväl underhålla våg-attiralj och stämpelbetjening m. m., hvilket bestyr skulle komma att på Tullverket öfverflvttas.»
Med anledning häraf, och då Utskottet ansett Rikets Ständers åsigter rörande så väl den ena som andra af förenämnda frågor komma att i väsendtlig mån inverka på behandlingen af det förslag angående tullbevlliningen i allmänhet, hvilket framdeles kommer att af Utskottet afgifvas, har Utskottet trott sig böra uppskjuta afgifvandet af nämnda förslag, intilldess Rikets Ständer fattat beslut i anledning af omförmälda tvänne motioner, hvilka, ehuru på visst sätt af motsatt syftning, likväl begge afse en förändring af nu gällande stadganden rörande de i sammanhang med tulluppbörden utgående s. k. tilläggsafgifterna.
Då Utskottet nu alltså går att, för egen del yttra sig öfver nämnda motioner och de för desamma väsendligast anförde skäl, har Utskottet ansett sig till en början böra i Rikets Ständers minne återkalla hvad tillförene rörande de frågavarande ämnena hufvudsakligen förekommit.
Behofvet af en reform i afseende på tolags-afgiften hade länge varit insedt innan beslut derom å sistlidne riksdag fattades.
Redan vid 1844 års riksdag framställde Kongl. Majit förslag om tolagens upphörande såsom en särskild stapelstäderna direkt tillfallande, efter olika procentberäkning, ingående afgift å inkommande och utgående varor, emot ersättning till dessa städer, genom bestämda anslag af tull medlen, hvarvid, enär genom den utredning af frågan, som Kommers-kollegium åstadkommit, visat sig, att tolags-inkomsten den tiden motsvarade ungefärligen 10 procent af tulluppbörden, Kongl.
Majit föreslog det allmänna stadgande, att, i sammanhang med tullmedlens klarering, tio procent af tullafgifterna för så väl inkommande som utgående varor borde, under benämning af tolags-ersättning, genom Tullkamrarnes försorg debiteras, uppbäras och redovisas; men, på anförda grunder och då, »utan att hafva ingått i någon pröfning, huruvida den föreslagna regleringen vore förenlig med de stapelstäderna förunnade privilegier eller icke,» Rikets Ständer ansågo de olägenheter, som af dess vidtagande kunde uppkomma, fullt motväga de angifna fördelarne, förklarade Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 18 April 1845, alt »de trott sig icke böra till den nådiga Propositionen lemna bifall,» — hvilket beslut var fattadt af tre Riks-Stånd, Borgare-Ståndet inbegripet.
Sedan de Svenska ledamöterne af den år 1855 nedsatta Kommitté, som utarbetat förnyad förordning angående Sveriges och Norriges ömsesidiga handels- och Bevillning.i-Ulskottets Betänkande, M 13. sjöfarts-förbållanden, uti sitt den 2
Maj -1856 särskildt afgifna betänkande, med förslag till ny Svensk tulltaxa m. m., fästat särdeles vigt vid den omständigheten, att varuförseln mellan Sverige och utlandet vore, utöfver sjelfva tullafgiften, betungad med särskilda, ehuru i sammanhang med tullumgälderna utgående, afgifter, samt, för afhjelpande af de häraf uppkommande olägenheter, bland annat, äfven framställt förslag lill tolagens upphörande såsom särskild beskattningstitel, samt sättet för städernas godtgörande härför; hvaremot, beträffande våg- och stämpel-penningarne, bemälde Kommitterade, af uppgifna skäl, förklarat sig icke vara i tillfälle att i afseende å dessa afgifter ett dylikt förslag afgifva; — framställde Kongl. Majit, sorn i så väl dessa, som öfriga af Kommittéen behandlade frågor inhemtat Kommcrs-kollegii och General-tullstyrelsens underdåniga utlåtanden, uti Sin den 13 Februari 1857 till Rikets sednast församlade
Ständer aflåtna proposition om förändringar i lagstiftningen angående tull- och andra dermed förenade afgifter, ett från så väl Kommitterades som Kommers-kollegii hemställan i viss mån afvikande förslag angående tolagens reglering i förut omförmälda syftning; hvarjemte Kongl. Majit, som äfven med anledning af Kommitterades derom gjorda hemställan, föreslagit upphörande af den till Handels-och Sjöfarts-fonden utgående afgift för inkommande varor, beträffande de flera andra pä utländska handeln lagda afgifter till städerna, tillkännagaf
Sig hafva anbefallt Kommers-Kollegium att, efter vederbörandes hörande, inkomma med förslag äfven till sistnämnda afgifters upphörande, eller utgående efter sådane grunder, som med lulllagsliftningen närmare öfverensstämde.
Efter pröfning af omförmälda utaf Kongl. Majit afgifna förslag, förklarade dåvarande Bevillnings-Utskott uti sitt angående tullbevillningen och dermed sammanhängande ämnen afgifna betänkande, bland annat, att Utskottet, som ansett de med förslaget afsedda fördelarne icke blott af enkelhet och lätthet vid tullbehandlingen, utan ännu mera af handelns frihet att, oberoende af skiljaktiga ortafgifter, direkte söka de hamnar, som för varuomsättningen bäst lämpade sig, vara i ögonen fallande, fullkomligt delade den af Kongl. Majit uttalade åsigt, enligt hvilken rättvisa och billighet kräfde, att den verkliga inkomst, hvarje stad af tolagen uppburit, blefve till sitt fulla belopp ersatt, äfvensom att en tillökning i denna tolagsersättning borde tillgodokomma hvarje stapelstad i mån af rörelsens till vext derstädes, med fem procent af stadens stigande tulluppbörd, men att då, med obetingadt godkännande af Kongl. Majlis förslag, skulle förknippas den oegenllighet, att en eller annan stad, der rörelsen kunde komma att aftaga, ändock blefve vid sin nuvarande inkomst bibehållen, intilldess Kongl. Majit och Rikets Ständer annorlunda förordnade, Utskottet ansåge denna oegentlighet både kunna och böra i sammanhang med den förevarande tolags-regleringen förebyggas, så att den alltid ömtåliga frågan om rubbning af samma reglering måtte i möjligaste mån för framtiden undvikas; hvadan Utskottet funne sig böra så vida afvika från Kongl. Majlis förslag, att, under det å ena sidan, i enlighet med samma förslag, skulle stadgas, att hvarje stad skall för den tullupp - 4 Bevillnitiys-Ut skottets Betänkande M 13. börd, som öfverstiger medelbeloppet af samma stads lika beskaffade uppbörd under åren 1853 —1855, undfå tillökning i sin tolags-ersätlning med fem procent af öfverstigande tullbeloppet, å andra sidan borde bestämmas, att, vid en under nämnde medelbelopp fallande tulluppbörd, afdrag å stadens tolags-ersättning skulle iakttagas och beräknas efter samma procentförhållande, som egt rum emellan stadens lulloch tolags-uppbörd under omförmälda åren 1853—1855, endast med jemkning härå till närmaste fjerdedels procent; varande till ledning för dessa procentbestämmelser af Utskottet begagnade för sådant ändamål uti Rommers-kollegium upprättade tabeller.
På dessa med flera anförde skäl, och i öfverensstämmelse för öfrigt med Kongl.
Maj:ts förslag, hemställde Utskottet alltså, att (utom den till 10 procent å tullbeloppet för alla inkommande varor bestämda afgift till Handels- och Sjöfarts-fonden, jemväl) den, under benämning, af tolag, efter olika grunder till städerna utgående afgift borde såsom särskild beskattningstitel upphöra mot godtgörelsen af tullmedlen, samt innefattas i den tullsats, som för varors in- eller utförsel genom tulltaxan bestämdes; att, med upphörande på nämnda sätt af omförmälda tolag, derunder inbegripen såväl ordinarie, stads- och allmän tolag, som den i vissa städer särskildt utgående inqvarterings-tolagen, fattigvårds-tolagen och öfverflöds-afgiften, hvilka umgälder, der de hittills såsom tolag utgått, jemväl skulle komma att upphöra och i tullsatserna inbegripas, följande stapelstäder måtte, från och med den blifvande tulltaxans tillämpning, af tullmedlen undfå årlig godtgörelse: I!e vili/ii ny s-Ul skot tels Betänkande Di 13. 5 Med R:dr R:mt
Med tillökning af 5 procent å den tulluppbörd, som i hvarje stac öfverstiger R:dr R:mt I !
Med minskning för hvad stadens tull-uppbörd un- derstiger vid stå- ende belopp efter följande procent Calmar 8.700 270,500 3.25 Carlshamn ' 6,900 114,300 6 Carlskrona 12,700 77,100 16,50 Christianstad 2,900 50,900 5,50 Gefle 13,000 119,900 1 0,75 Göteborg 303,600 3,570,700 8,50 Halmstad 5.400 78,500 7 Haparanda 3.700 79,200 4,75 Helsingborg 8,500 143,700 6 Hernösand 3,300 26,700 1 2,25 Hudiksvall . , 900 15,500 6 Kongelf 30 200 12,50 Landskrona 15,600 342,600 4,50 Luleå 400 13,400 3 Malmö 14,000 385,200 3,75 Marstrand 600 2 800 21,50 Norrköping 44,600 467,100 9,50 Nyköping 1,700 4,300 40,50 Piteå 1,700 26,000 6,50 Stockholm 335,300 3,244,500 10,25 Strömstad 1,000 12,400 7.75 Sundsvall 3,500 38,100 9.25
Söderhamn 1,700 10,900 15,75 Söderköping 2,600 28,200 9,25 Uddevalla 1,800 43,200 4 Umeå 2,500 59,600 4,25 Warberg 5,500 38,900 14 Westervik 3,000 54,200 5,50 Wisby 2,900 48,200 6 Ystad 7,700 160,900 4,75 att utgå qvartalsvis på det sätt och i den ordning Kongl. Majit vidare kunde förordna; - B cvillnings-U tskottets Betänkande JYi 13. att hvad gnginge redan befintliga, men till uppbärande af tolag nu icke berättigade stapelstäder, Kongl.
Majit måtte ega att, om anledning dertill vid pröfning af hvarje särskildt fall förekomme, i stallet för tolag bevilja sådan stapelstad ett anslag af tullmedlen, motsvarande fem procent af stadens årliga tulluppbörd; alt denna tolags-ersättning icke finge, utan samtycke af Kongl. Majit och Rikets Ständer förändras; samt alt det förändrade sätt, hvarigenom städerna komme i åtnjutande af den fordna tolagen, ej skulle medföra någon rubbning i städernas tillförsäkrade dispositionsrätt öfver deras lolagsmedel och icke heller föranleda till förändring uti hittills gäl lande stadganden, angående tolagens användande och stapelstädernas pligt att hvart tredje år till Kommers-kollegium insända bestyrkta uppgifter öfver beloppet och användandet af de under nästförutgångna tre år influtna tolagsmedlen.
Detta förslag, hvaremot, utom andra, ofvanbemälde Nils Larsson från Jemtlands län, såsom då ledamot af Bevillnings-Utskottet, afgaf reservation, hvilken äfven finnes i hans nu väckta motion hufvudsakligen åberopad, blef, sedan Bonde-Ståndet det ogillat, men de öfriga Riks-Stånden detsamma godkänt, genom omröstning i förstärkt Bevillnings-Utskott, med 65 röster mot 54, till alla delar af Rikets Ständer bifallet och sedermera under den 18 December 1857 jemväl af Kongl. Majit fastst äldt.
Bland motiverna för sin framställning yttrar nu Nils Larsson främst, att, derest vid förra riksdagen ingen annan förändring i Tulltaxan blifvit gjord, än att afgiflen till Handels- och Sjöfarts-fonden tillädes då gällande tullsatser, och med antagande, att trafiken förbiefve oförändrad, »skulle bruttouppbörden komma att ökas med jemnt det belopp, som de tillagda afgifterna tillsammans utgjorde; och då städernas tolagsersättning borde ökas med 5 procent af de belopp, hvarmed tulluppbörden ökades, komme Staten att, utöfver den beräknade ersättningssumman, betala tolag ej allenast för handels- och sjöfarts-afgiften med 37,500 R:dr, utan äfven för tolagen sjelf med 40,786 R:dr årligen» — Sakens enkla och klara förhållande är emellertid, att, när brutto-tulluppbördén inskränker sig lill den normala summa, som beräknades efter medelbeloppet af hvad den i de särskilda stapelstäderna utgjort för åren 1853—1855, eller sammanräknadt 9,520,000 R:dr, tolags-ersättningen skall derutaf utgå med de för hvarje stad normalt fastställda belopp, i medeltal för hela riket utgörande 81 procent, och att, när brutto-uppbörden öfverstiger normalsumman, städerna skola af detta öfverskott såsom tolags-ersättning åtnjuta allenast 5 procent.
Godtgörelsen till Handels- och Sjöfarts-fonden erlägges såsom ett fixt anslag af tulluppbörden i sin helhet utan förändring, såvida icke tullinkomsternas brutto skulle komma att öfverstiga 15.000,000 R:dr; och att Staten »betalar tolag för handels- och sjöfarts-afgiften.» Bevillnings-Utskotlets Belänkande M 13. 7 och »för tolagen sjelf» kan med lika litet skäl sägas, som att tolags-ersättning utgår på de öfriga afkortningar oell förvaltningskostnader, hvilka, af Rikets Ständer å nästlidne riksdag förslagsvis beräknade till 1,600,000 R:dr, af de samfälda tullmedlen utanordnas.
— Af hvad nu blifvit anfördt visar sig ock tydligen, att vid det förhållande, som under nästlidna år 1859 inträffat, eller att uppbörden med omkring 3 millioner
R:dr öfverstiger den omförmälda normalsumman, staten undgår att af detta betydliga öfverskott i tolags-ersättning utbetala mer än 5 procent, i medeltal räknadt, i stället att, om ingen tolags-reglering egt rum, städerna varit berättigade att för hela den tullpligtiga varu-in- och utförseln tillgodonjuta tolag efter den högre procent, som förut vant gällande.
Motionären anmärker jemväl, att utförselstullen å Stångjern samt införselsafgifterna å uppgifna 6 varuartiklar vid nästlidne riksdag voro föreslagna att försvinna, utan att sådant vid tolags-regieringen togs i beräkning.
Härvid möter emellertid den erinran att för 3 af sistberörde artiklar, nemligen Sill, Gråsidor eller Sey, och Salt, den föreslagna tullfriheten ej af Rikets Ständer antogs, hvadan ock motionärens särskildt gjorda anmärkning rörande tolags-inkomstens hastiga fall i Nyköping år 1856, såsom härrörande från den genom Kongl. Kungörelsen den 26 September året förut medgifna tullfrihet för stadens förnämsta importvara, Fisk, sedermera, efter det tullfriheten upphört, förlorat sin betydelse.
— Den anmärkning motionären yttrar, att tullen å spanmål och mjöl icke ingått bland de öfriga tullinkomsterna, är ej heller riktig: dessa varor hafva, lika med andra, i de allmänna tulljournalerna upptagits och de belöpande tullafgifterna ingått i den gemensamma uppbörden och redogörelsen, men för hvarje år, sålänge införseltull egde rum, har Tullverkets Styrelse, i följd af Kongl. Brefvet den 7 December 1841, låtit, efter berörde räkenskap, upp rätta och till Stats-kontoret aflemna särskild räkning öfver hvad under året blifvit i lull för spanmål erlagdt.
Den i motionen, under förutsättning af en sedermera icke medgifven tullfrihet, beräknade tolags-ersättning, som af Statsverket skulle bekostas för Sill af , . . R:mt R:dr 53,04-4: — » Salt 10,547: — » Gråsidor eller Sev •j » » 8,532: — eller tillsammans 72,123: — skall följaktligen, äfven om man eljest godkände motionärens sätt att uppställa beräkningarne, från Statsverkets förmenta uppoffringar afräknas.
Men likasom motionärens antagande, att tolags-ersättnmgen komme alt utgå för »handels- och sjöfarts-afgiften samt tolagen sjelf», efter hvad förut är visadt, bvilar på en uppenbart oriktig grund, hvarföre också de af motionären under benämningen af »tillöknings-afgifter» utförda belopp, tillsammans 110,947 Riksdaler ytterligare böra 8 Bevillnings-Utskottets Betänkande JVs 13. från Statsverkets förmenta förlust afdragas, så förhåller det sig äfven med hans sätt att beräkna Statsverkets förlust på tolags-regleringen med hänseende till den förändring af tull-lagstiftningen öfverhufvud, som vid sisthdne riksdag genomfördes.
JJet är visserligen sannt, att, om en lullpligtig vara gjorts tullfri, så skulle ock, eniigt förut gällande stadganden, den för samma vara utgående tolag upphöra; och beloppet af denna tolag låter äfven lätt till siffran beräkna sig.
På detta sätt skall man tvifvelsutan kunna uppsöka flera artiklar och uppställa åtskilliga summor, de der visade, att högst betydlig minskning i städernas tolagsinkomster redan skolat inträffa i följd af den friare riktning, i hvilken tull-lagstiftningen under flere föregående riksdagar blifvit ändrad.
Men allt intill sistlidne riksdag hade emellertid erfarenheten ådagalagt, att icke mindre tull- än tolags-inkomsten varit i jemnt stigande.
Detta åter har härrört, icke ifrån förhöjning i afgifterna, ulan ifrån tillökning af de inoch utförda varornes mängd.
När nu tolagen, sådan den i äldre författningar var städerna tillförsäkrad, i allmänhet utgick i mån af varuvärdet, men tullsatserna i förhållande dertill nedsattes, så visar det sig uppenbart, att, om också en friare (ulllagstiftning för vissa artiklar medgifvit tullfrihet och följaktligen äfven tolags-fnhet, så hade likväl tolags-afgiften, der förra grunden för dess utgörande qvarstått, i regeln stigit i starkare förhållande, än sjelfva tullinkomsten.
Då t. ex. man tillförene ansåg manufakturvaror böra draga en tull af 25 procent af värdet, så utgjorde tolagen, om den beräknades till endast 2 procent af tullvärdet, 8 procent af tullbeloppet; nedsattes åter tullafgiften till 20 procent, så steg tolagen till 10 procent af densamma o. s. v. Häraf följer således ovedersägligen, att ju mera det antagna friare tullsystemet fullföljdes, desto högre skulle städernas tolag.s-inkomsl efter förra beräkningen hafva stigit i förhållande till tull-inkomsten och desto större kostnader skulle Statsverket fått vidkännas om tolags-regleringen Iramskjutits till en kommande tid; och att en reglering, som ordnade tolags-afgiften i enlighet med tull-lagstiftningens grundsatser, förr eller sednare blifvit af behofvel oundgängligen påkallad, icke för städernas skull, utan för handelns naturliga utveckling och för de skattskyldiges befrielse från en mer och mer tryckande pålaga, derom kunna meningarne svårligen vara delade.
Vid betraktande af den sistlidne riksdag genomförda regleringen och dess resultat icke blott med hänsigt till en eller annan särskild artikel, eller ett eller annat enstaka tidsmoment, utan med regleringens tillämpning på alla handels-artiklar tillsammans och på en längre tidsföljd, är Utskottet af dessa och öfriga vid regleringens genomförande anförda skäl, fullkomligen öfvertygadt, att hvarken Statsverket eller landet i sin helhet pä den verkställda tolags-regleringen blifvit lidande, utan fastheldre, att det bör anses såsom en lycklig följd af flere sammanstämmande gynsamma förhållanden, att tolags-regleringen kunnat, på sätt som vid sistlidne riksdag skedde, bringas till utförande; och Utskottet anser sig fördenskull böra hemställa, att Bevillning s-U tsliot te ts Betänkande M 13. 9 att Riksdagsfullmägtigen Nils Larssons omförmälda motion icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Beträffande vidare Herr Thams i motsatt riktning väckta förslag om våg- och stämpel-afgifternas upphörande, utan eller emot ersättning af tullmedlen, så, enär Utskottet inhemtat, att frågan om reglering af dessa afgifler, med föranledande af derom redan i ofvanbemälde Kommitterades underdåniga betänkande väckt förslag och sedermera i öfrigt rörande tullväsendet gjord framställning, för närvarande är under förberedande handläggning hos Kongl.
Kommers-kollegium, för att komma under Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, anser Utskottet, ehuru delande motionäiens åsigt, att jemväl omförmälda, vid sidan af tullbeskattningen utgående utgifter, så vidt lämpligen ske kan, böra upphöra, sig i frågans närvarande outredda skick, icke kunna något bestämdt förslag i detta hänseende framlägga och icke heller böra tillstyrka Rikets Ständer att för närvarande till Kongl Majit aflåta någon särskild underdånig framställning i detta hänseende.
Och då. hvad slutligen angår Herr Thams tillika väckta förslag om befrielse för städerna från skyldigheten att bygga och underhålla tullhus, äfvensom att anskaffa och underhålla våg-attiralj och stämpelbetjening m. m., sistnämnda förpligtelser ega oskiljaktigt sammanhang med frågan om våg- och stämpel-afgifternas upphörande, samt skyldigheten att bygga och underhålla tullhus åter utgör en af grunderna för de städerna tillförene beviljade tolags-afgifter och den i deras ställe nu utgående, här förut omförmälda tolags-ersältning, anser Utskottet hvad Herr Tham i berörda hänseenden föreslagit, böra förfalla.
Reservationen 1:o af Nils Larsson från Jemtlands län: »Emot Bevillnmgs-Utskottets utlåtande i anledning af min motion om upphäfvande af den vid sistlidne riksdag beslutade tolags-regleringen, får jag härmed anföra min vördsamma reserBih. lill B.