Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I följd häraf och i enlighet med hvad som i öfrigt förekommer i 5:te punkten af E. K. M:ts Nådiga Proposition, hafva Rikets Ständer funnit: att mätstockar (hvartill äfven räknas mätskalor), <00 justeras och krönas, hållande 1, 2 eller flera fot; att målkärl för tomin varor kunna vara af följande innehåll: 5, 3, 2 och 1 kubikfot; 5, 3, 2 och 1 kannor; 50, 20 och 10 kubiktum.
Målkärl för våta eller flytande varor likaledes: 1 kubikfot eller 10 kannor ) . , • , K o i 1 i i 1 konisk lorm; 5, l och 1 kannor | 50, 20, 10, 5, 2 och 1 kubiktum i konisk eller cylindrisk form; att Vigter eller s. k.
Vigtlödjor kunna hålla: 1 centner och de multipler deraf, som behofvet fordrar; 50, 20, 10, 5, 2 och 1 skålpund; 50, 20, 10, 5, 2 och 1 ort; 50, 20, 10, 5, 2 och 1 korn; samt att, af hvilka ämnen mätstockar, målkärl och vigtlödjor skola förfärdigas, och hvad i öfrigt i afseende på deras inrättande och stämpling iakttagas bör, må i stadgan före skrifvas hufvudsakligen enligt Vetenskaps-Akademiens förslag uti §§. 5—7; anhållande Ri kets Ständer i underdånighet, att E. K.
Mit täcktes i den nya stadgan meddela sådana föreskrifter rörande målkärlens inrättande, hvarigenom åtminstone de större, i magasiner och öppna bodar begagnade målkärlens förändring genom fukt och torka kail icke allenast kontrolleras, utan äfven i möjligaste måtto förekommas.
I enlighet med 6:te punkten af E. K. M:ts Proposition, anse Rikets Ständer, att då förvarings- och transportkärl, efter olika varors lämpligaste fördelning, erfordras af skiljaktigt innehåll, må, till nödig beqvämlighet i handel och rörelse, dylika kärl, så vida de hafva mer än en kubikfots rymd och uppmätningen kan ske med erforderlig noggrannhet, justeras och stämplas till sitt innehåll i kubikfot, kannor och jemna tiotal af kubik tum, hvarvid de skola med justerarens namn förses; men kronomärke!, må icke å sådana kärl'anbringas och dessa ej heller såsom målkärl nvtljas.
I 9:de §. mom. a. af Vetenskaps-Akademiens förslag stadgas att, vid uppmätning af torra varor, så länge varans mängd det tillåter, alltid det största målkärlet, d. v. s. 5 kubikfots-måttet, skall begagnas.
Detta stadgande motsvarar det i nu gällande förordning, som föreskrifver, att »ingen fördriste sig någon spanmålspost eller annan vara med mindre målkäril mäta, än som tunna, ej eller det, som under en tunna i minut säljes, med större mål än dertill fordras.»
Denna föreskrift har dock hittills icke på långt när blifvit allmänt åtlydd, och skulle sannolikt ej heller framdeles komma att blifva det, så vida ej undantag medgåfves för de fallj då billigheten sådant fördrar.
Det skulle, efter Rikets Ständers tanke, blifva alltför betungande för den mindre jordbrukaren, om man ålade honom, icke allenast att ega en fullständig sats af målkärl, utan äfven att, för hvarje gåug lian ville bortskicka till afsalu ett mindre parti spanmäl, medsända en fullväxt - Expeditions-Ulskottets Förslag till underd.
153 växt karl med nog krafter att verkställa uppmätningen med största målkärlet.
Deremot anse Rikets Ständer, att föreskriften bör oförändrad qvarstå för alla de fall, der man utan obillighet kan fordra dess efterlefnad; hvadan Rikets Ständer för sin del beslutat, att vid mätning af torra varor i kronans och enskildes magasiner, äfvensom i öppna bodar, der handel och rörelse idkas, skall, så länge varans mängd det tillåter, det största målkärlet alltid begagnas efter den i §. 6 anförda ordning; i öfriga fall må uppmätningen verkställas med mindre målkärl, då köpare och säljare derom äro ensé.
Och anhålla Rikets Ständer underdånigst, alt E. K. M:t täcktes i den nya stadgan meddela sådana föreskrifter, rörande mätningssättet för torra varor, att åtminstone de, medelst det största målkärlet i magasiner och öppna bodar uppmätta varuqvantiteterne blifva, så vidt möjligt är, oberoende af den mätandes godtycke.
Då för öfrigt inga anmärkningar förekommit emot 9 och 10 §§. af Vetenskaps Akademiens förslag, hafva Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med 7 punkten af E. K.
M:ts Nådiga Proposition, ansett, att de särskilda föreskrifter, som i stadgan erfordras beträffande sättet för varors mätning och vägning, jemte kontrollen derå, må blifva hufvudsakligen lika med hvad Vetenskaps-Akademiens förslag derom i §§. 9 och 10 innehåller, med de undantag, som förut blifvit antydda.
Uti 9:de punkten af den Nådiga Propositionen förekommer en föreskrift, att tiden, inom hvilken förnyad justering af mått och vigt skall ega rum, bör blifva olika för stad och land.
Rikets Ständer kunna icke underlåta att härvid erinra, det målkärl och vigter vid handels-salubodar å landet och i köpingar utan tvifvel begagnas och slitas fullt ut lika mycket sorn i de mindre städerna.
Deremot och då allmogens målkärl och vigt lödjor, i anseende till deras ringare användande, i allmänhet bibehålla sig oförändrade under en vida längre lid, än de målkärl och vigtlodjor, som begagnas i öppna magasiner och salubodar, samt omjusterings-skyldigheten stundom är för landtmannen ganska betungande, torde, vid bestämmande af tiden för nämnde skyldighets fullgörande, afseende böra fästas derå, huruvida målkärlen och vigterna nyttjas i den större handeln, i öppna magasiner och salubodar, eiler innehafvas af sådane personer, hvilka icke idka handel såsom yrke.
Rikets Ständer anse förnyad justering i förra fallet böra ega rum hvarje år, men i sednare fallet kunna inskränkas till hvart femte år.
Enligt det Nådiga, förslaget skulle justerare blifva pligtige att, bland annat, vaka deröfver, att mått och vigter på rätta tider undersöktes och justerades, samt ega rättighet att jemförelse och kontroll i berörda afseende när som helst i öppet magasin och salubod anställa.
Då det emellertid derjemte skulle tillhöra justerare att afgöra, huruvida målkärl och vigter vore riktiga eller ej, och samma personer således blefve på en gång angifvare och förbundne att yttra sig i frågan, hafva Rikets Ständer icke ansett sig böra godkänna förslaget i denna del; liksom Rikets Ständer funnit det af Kongl.
Vetenskaps-Akademien i mom. e. af 13 §. föreslagna stadgande, att justerare för förbrytelser, som af dem i tjenstens utöfning kunna begås, skola stånda till ansvar, i Stockholm inför Ofverståthållare-embetet, och i landsorterne inför Konungens Befallningshafvande, mindre lämpligt, enär derigenom undantag göres från den hittills gällande rättegångsordning, enligt hvilken afdöinandet af brottmål de allmänna domstolarne tillhörer.
1 anledning häraf och då vid de öfriga stadganden, hvilka hufvudsakligen öfverensstämma med de föreskrifter, som uti ifrågavarande hänseenden nu äro gällande, ingenting varit att erinra, hafva Rikets Ständer alltså, med hufvudsakligt bifall till hvad E. K.
M:t uti 8:de och 9:de punkten af Dess Nådiga Proposition föreslagit, för sin del beslutat: Bih. till B.
Prot. 1883 & 1854. 10 Sami. 1 Afd. 20 154 Expeditions-Utskottels Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 86. alt de föreskrifter, som komm^ att i stadgan intagas, beträffande öfverinseende! å mått och vigt i Riket, justerares förordnande och allmänna åligganden samt
General-landtmäteri-kontorets förpligtelse att undersöka och stämpla likare-mått och likare-vigter, böra blifva hufvudsakligen enliga med Kongl. Vetenskaps-Akademiens förslag uti 11 §., 12 §. samt 13 §. mom. a., b., d. och f.; att justerare för förbrytelser under tjenstens utöfning skola inför allmän domstol stånda till ansvar; samt att uti den nya förordningen om mått och vigt bör dels föreskrifvas, att målkärl och vigter, som begagnas i kronans, äfvensom i enskildes magasiner och bodar, der handel och rörelse idkas, skola justeras och krönas hvarje år; hvaremot i andra fall målkärl och vigter äfvensom längdmått, hvarhelst de förekomma, icke behöfva oftare än hvart femte år sådan justering undergå; samt dels inrymmas ett stadgande af följande innehåll: »Hvar och en, som mått och vigt vid handel, uppbörd eller leverering nyttjar, vare ansvarig efter lag för deras riktighet, om de icke äro inom behörig tid justerade och krönta samt för öfrigt befinnas i fullkomligt skick; ersätte ock all den skada, som genom försummelse i detta hänseende kan hafva timat; skolande ingen, som i handel och rörelse nyttjar mått och vigter, kunna förvägra polis- eller krono-betjent, att i öppet magasin eller salubod jemförelse och kontroll i berörda afseende när som helst anställa.»
I fråga om de i förslaget förekommande föreskrifter, angående det nya systemets bringande till verkställighet, hafva Rikets Ständer icke funnit skäl till annan anmärkning, än att, enär, enligt Rikets Ständers öfvertygelse, kännedom om och vana vid det antagna systemet lättare och säkrare bibringas allmänheten genom detsammas praktiska användning, än medelst theorelisk undervisning, och något skäl icke synes vara för handen att ända till år 1857 uppskjuta rättigheten för den enskilde att i sin handel tillämpa berörda system, denna rättighet torde kunna redan vid 1856 års ingång vidtaga, hvaraf skulle följa, att tiden för det gamla systemets begagnande blefve 7 år; alltså och emedan någon betänklighet icke mött mot antagandet af ofvannämnde Nådiga förslag i öfriga delar, hafva Rikets Ständer, för sin del, med godkännande i öfrigt af berörde här ofvan intagne föreskrifter, i fråga om femte punkten beslutat: att under loppet af 7 år från den 1 Januari 1856 det må stå hvar och en enskild fritt att i sin nandel och rörelse använda, efter eget godtfinnande, det hittills gällande eller det nya mått- och vigt-systemet.
M:t täckts förklara, att, för den händelse det nya mått- och vigt-systemet varder antaget, E. K.
M:t ansåge en jemförelse-tabell böra, på det att allmänheten om detsamma desto säkrare må erhålla kännedom, i nästkommande almanacha, s genom Kongl. Vetenskaps-Akademiens försorg, införas; hvilken åtgärd Rikets Ständer jemväl funnit, till vinnande af nämnde ändamål, böra vidtagas.
Expeditions-Ulskottets Pörslag lill underd.
Skrifvelse, N:o 87. 155 N:o 87.
Uppläst och godkändt hos Ridd. oell Adelil den 28 Juli 1854.
Preste-Ståndet den 29 — — Borgare-Ståndet den 29 — — Bonde-Ståndet den i Aug. — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående beviljande af stapelrätt åt staden Sölvitsborg.
Besv-. och Ekon.-Utsk. Bet., N:o 100.) S. A. K.
Med hänseende till det menliga tvång, handeln i Sölvitsborg under nuvarande förhållanden vore underkastad, genom ofördelaktiga prisbestämmelser, i jemförelse med dem, hvilka i stapelstäderne göra sig gällande, och då undanrödjandet af, denna olägenhet skulle innefatta en icke ringa förmån så väl för staden och närmaste orten, som för flera trakter i Christianstads och Kronobergs län, hvilka voro belägna närmare intill Sölvitsborg, än lill andra sjösfäder, hvartill komme, att denna stad, under de sednare åren, med högst betydliga uppoffringar vidtagit sådana förbättringar af sin hamn, alt 12 å 13 fot djupgående fartyg derstädes kunna inlöpa; att iästetalet af staden tillhöriga fartyg ökats från 368 Jill 448, och att staden, äfven under nuvarande, i anseende till saknaden af stapelfrihet, mindre gynnsamma förhållanden, så förkofrats, att den blifvit uppflyttad från femte till fjerde klassen, har hos Rikets Ständer framställning blifvit gjord om utverkande af stapelrält för nämnde stad.
Vid pröfning af denna fråga hafva Rikets Ständer visserligen inhemtat, att E. K.
M:t under den 13 April 1850 förklarat
Sig sakna skäl att en sådan förmån för staden Sölvitsborg i Nåder bevilja; men då de hufvudsakligaste betänkligheterne, sorn emot detta beviljande blifvit anförde, eller alt närliggande stapelstäder derigenom skulle lida minskning uti siu handel, samt att tillfälle till tullförsnillning lättare skulle uppkomma, icke synas fortfarande böra utgöra hinder för den sökta förmånens medgifvande, enär handeln bör ega sin naturliga, fria gång och ej tvingas att taga annan riktning, än förhållandena sjelfmant framkalla, samt en talrikare tullbetjening skulle, i händelse stapelrätt beviljades staden, kutym der underhållas, få Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med den åsigt, att alla åtgärder, som leda till befrämjande af handel och öfriga näringar, böra, så vidt möjligt är, vidtagas, samt i betraktande af den ytterligare förkofran staden under de sednare åren vunnit och hvaraf dess uppfattning från femte till fjerde klassen följt, nu i underdånighet anhålla, att stapelstadsrätt måtte beviljas Sölvitsborg, med vilkor, att sta - 156 Expeditions-Vtskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 88. den ej allenast på egen bekostnad uppför och håller E. K. M:t och Kronan tillhanda tullhus, , vågbod och andra för en tullkammare erforderliga byggnader, utan ock åtager sig att vidkännas de bidrag till behöflige tjenstemäns aflönande, som i ällmänhel åligga stapelstäderne, eller i likartade fall blifvit vissa städer ålagde.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 28 Juli 1854.
Preste-Ståndet den 2 Aug. — Borgare-Ståndet den 2 — — Bonde-Ståndet den 4 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förklaring af 26 Kap. 2 §.
Byggn inga - Balken, i fråga om skyldighet att underhålla en del hus i prestegård.
(Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet., N:o 5.) S. A. K.
Vid del af erfarenheten nogsamt vitsordade förhållande, att stadgandet uti 26 Kap. 2 §.
Byggninga-Balken, i fråga om kyrkoherdarnes och församlingarnes skyldighet alt underhålla de hus å kyrkoherde-boställen, som af församlingarne byggas, gifvil anledning till en tolkning, hvarigenom socknemännen blifvit ålagdt fullgöra äfven mindre betydliga förbättringar å kyrkoherde-boställen, hafva Rikets Ständer ansett ett förtydligande af berörda lagrum vara af behofvet påkalladt, enär, enligt Rikets Ständers uppfattning, en dylik tolkning ådagalägger missförstånd af nämnda §., som tillförbinder kyrkoherde att hålla de till honom af socknemännen öfverlemnade sju laga husen vid makt med egen kostnad, och först för det fall, att husen af ålder och bruk och ej af »prestens vanryckt» förfalla, bestämmer inträdande af socknemännens byggnads-skyldighet med följande ord:
»Då skola socknemän dem bygga och bättra på deras kostnad.»
Att med ordet »bättra,» hvilket blifvit vid domstolarne olika uttydt, afses endast ansenliga förbättringar, eller sådana, som kunna hänföras till ombyggnad, hvartill, enligt andra angående byggnads- och underhålls-skyldighet utfärdade författningar, äfven bör räknas påläggning af nytt tak samt brädfodring på gammalt hus eller annan beklädnad, hvarigenom dess framtida bestånd befordras, visar sig tydligt vid jemförelse emellan merbesagde §. samt äldre i ämnet utfärdade lagar och författningar, nemligen Uplands-lagens kyrkobalk, 2:dra flocken, Landslagens kyrkobalk, Kongl. Patentet den 20 Augusti 1607, Husesyns-ordningen af år Expeditions-Vtskottels Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 88. 157 1681, §. 31, Kongl.
Resolutionerne på Presterskapets besvär den 10 Mars 1719 och på Allmogens besvär den 25 Maj 1720, samt slutligen Kongl.
Resolutionen på Allmogens besvär den-1 Augusti 1727", §. 12, derifrån ofvan omlörmälda lag-paragraf är hemtad, och genom hvilken Resolution församlingarne förklarades endast förbundne att bygga de sju laga busen, samt att, »då de tarfva pnsenlig förbättring, tillföra allt hvad som behöfves och uppbygga husen på deras kostnad;» hvarjemte åsigten alt innehafvare af kyrkoherdebohl bör bekosta all annan reparation än den, som är att betrakta såsom nybyggnad, öfverensstämmer med den grundsats, som angående byggnads- och underhålls-skyldigheten vid andra boställen gjort sig gällande uti de härom utfärdade författningar.
På grund häraf, och då vid bestämmande af vidden utaf kyrkoherdars skyldighet att hålla vid makt och församlingars att bättra de så kallade laga husen å prestgårdar, de grunder, sorn blifvit följda i föreskrifterna uti 7 och 8 §§. af K. M:ts Nådiga Militiaeboställs-ordning den 23 Januari 1836, synas vara tillämpliga, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att E. K.
M:t täcktes, i afseende på den i 26 Kap. 2 §.
Byggningabalken bestämda byggnads- och underhålls-skyldighet i fråga om de hus, som enligt samma lagrum socknemän åligger att kyrkoherde färdige antvarda, i Nåder utfärda den förklaring, att innehafvare af kvrkoherde-bohl skall noga vårda och underhålla berörda hus genom skyndsamt och omsorgsfullt iståndsättande, på egen kostnad, af alla tid efter annan uppkommande mindre bristfälligheter å tak, takrännor, skorstenar, knut- och brädfodring, dess anstrykning, eller å annan beklädnad, å murar, väggar, spislar och kakelugnar, golf, dörrar, fenster, trappor och annat innanrede, hvilket allt ständigt bör i godt stånd hållas, men att, om, oaktadt af innehafvare vederbörligen fullgjord underhållsskyldighet, byggnad genom ålder och bruk befinnes så bristfällig, att den icke vidare kan för det afsedda ändamålet artvändas, eller om genom vådeld, storm eller annan olyckshändelse, som innehafvaren icke kunnat afvärja, byggnaden till sina väsendtligare delar blifvit så skadad, att ombyggnad icke kan undvikas, eller om taket derå är så felaktigt, att nytt måste påläggas, eller huset för sitt bestånd förses med ny beklädnad, eller ock nya golf eller ny lakpanel deri inläggas, tillkommer socknemännen att sådant bekosta.
Slockholm den 4 Augusti 1854. 158 Expeditions-Utskotlets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 89.
Preste-Ståndet den 29 — — Borgare-Ståndet den 29 — — Bonde-Ståndet den 4 Aug. — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående pension för framlidne Landshöfdingen rn. m. C. U.
Normans enka.
(Stals-Utsk:ts Utlåtande, N:o 170.) S. A. K.
Sedan, eftef- det landshöfdingen i Calmar län m. m. Claes Ulrik Nerman den 9 Oktober 1852 med döden afgått, samt vid utredningen af hans bo, såsom följd hufvudsakligen af ådömda betydliga husröte-ersättniugar för de af honom i lifstiden innehafda boställen, sterbhusets skulder och gravationer befunnits öfverstiga dess tillgångar, bemälde landshöfdings efterlemnade enka, Amanda Olivia Melin, hos E. K.
M:t i underdånighet anhållit, att ett årligt pensions-understöd af allmänna medel måtte åt henne varda anslaget, har, i anledning häraf och med hänseende till dels landshöfdingen Nermaus under en långvarig tjenstetid ådagalagda förtjenster i flera åt honom anförtrodda vigtiga och ansvarsfulla befattningar, dels ock det förhållande, att hans efterlefvande enka befunne sig i behöfvande omständigheter, E. K. M:t behagat genom Nådig Proposition föreslå Rikets Ständer att bevilja henne en årlig pension af 400 R:dr banko, att å Allmänna Indragnings-staten uppföras.
Efter pröfning af hvad sålunda förekommit, hafva Rikets Ständer, i betraktande deraf, att Landshöfdingen Nerman under en mångårig embetsmannabana städse ådagalagt verksamhet och nit, samt att hans efterlemnade enka saknar alla tillgångar för eget och barns underhäll, funnit skäligt bifalla, det må, på sätt E. K.
M:t i Nåder föreslagit, Landshöfdingen Nermans enka, Anianda Olivia Melin, uppföras å Allmänna In dragnings-slaten, till åtnjutande af en årlig pension utaf Fyra Hundra Riksdaler.
Skrifvelse, N:o 90. 159 N:o 90.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 28 Juli 1831.
Preste-Ståndet den 29 -t— — Borgare-Ståndet den 29 —- — Bonde-Ståndet den A Aug. — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående framtida inrättande af en Svensk Lf-försäkrings-anstalt.
(Allm. Besv:s och Ekon.-Utsk:s Bet:de, N:o 106.) S. A. K. Rikets Sländer hafva fästat uppmärksamhet derå, att, sedan, i enlighet med Rikets Ständers under 1844 och 1845 årens Riksdag gjorda underdåniga anhållan, E. R.
M:t i Nåder behagat låta utarbeta ett efter Sveriges förhållanden lämpadt förslag till inrättande af Lif-försäkrings-anstalter, någon sådan anstalt inom Riket likväl ännu icke kommit till stånd, efter det försök att med aktier tillvägabringa en dylik inrättning, i hvilken aktie-egarne skulle ansvara för försäkringarne, med rätt att sins emellan dela hela vinsten, ej vunnit framgång.
Om orsaken till denna fortfarande brist på förberörda inrättningar i någon mån måste sökas i det motstånd, som nya obekanta företag, synnerligen af den omfattning som det ifrågavarande, vanligtvis röna, ligger dock, enligt Rikets Ständers öfvertygelse, det hufvudsakligaste hindret i nödvändigheten för en Lif-försäkriugs-anstalt', att genast vara beredd på kapital-utbetalningar, hvilka väl, enligt sjelfva den beräkning, hvarpå anstalten måste grundas och hvad af erfarenheten i utländska dylika inrättningar bekräftas, med tiden till fullo ersättas, till anstaltens och delegarnes förmån, men i början fordra en större kapital-stvrka än den, som genom de första samtidigt inträdande delegarnes bidrag kan genast åstadkommas; hörande tilläfventyrs den försäkrade kunna erhålla andel i vinsten äfven utan åliggande att för försäkringarne ansvara.'
Nyttan af väl ordnade Lif-försäkrings-anstalter kan dock antagas vara jemväl här i Riket tillräckligt insedd, enär utländska sådana anstalter, hvilka, ehuru vanligen beräknade icke blott på ömsesidig garanti för den summa, som vid hvarje delegares död skall utbetalas, utan äfven derjemte på vinst för deni, som tillskjutit grundkapitalet, redan länge funnit det med sin fördel förenligt, att inom Sverige hålla och aflöna agenter, flitigt begagnas af Svenska medborgare, oaktadt premierne i dessa inrättningar vanligen äro dyrare och fördelarne, till följd af flera omständigheter, hvaribland en lägre räntefot är af väsendtlig vigt, vida ringare, än de för ‘delegarnes båtnad hofde vara.
Anlitandet deremot af en inom fäderneslandet inrättad och till en början af Staten garanterad Lif-försäkrings-anstalt, i likhet med den år 1842 i Danmark bildade, skulle åter ega 160 Expeditiuns-Vtskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o !) i. företräde ej allenast i enskildt hänseende, genom den lindring i premier, som med härstädes gällande penningeforhållanden bör kunna vinnas, utan ock för det allmänna, såmedelst att de kapitaler, hvilka i annat fall till främmande länders
Och få Rikets Ständer fördenskull i underdånighet anhålla, alt E. K. M:t läcktes till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta Nådig Proposition om inrättande af en Svensk Lif-försäkrings-anstalt under Statens garanti.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 28 Juli 1834.
Preste-Ståndet den 29 — — Borgare-Ståndet den 29 — — Bonde-Ståndet den 4 Aug.' — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående stämpling af Spelkort och afgiften derför.
(Bev:s-Utsk:s Bet:de N:o 12 och Mern.
N:o 18.) S. A. K.
Vid bestämmande af bevillnings-afgiften för spelkort samt de öfver samma afgifts behöriga utgörande erforderliga kontroller har hos Rikets Ständer i betraktande kommit, dels Allmänna Barnhusets i Stockholm behof af ytterligare understöd, för att sättas i tillfälle att åter utvidga sin under de sedndre åren betydligt inskränkta verksamhet, dels ock huruvida icke de genom 2 §. i E. K. M:ts Nådiga Förordning af den 23 Februari 1842, rörande förenämnda afgift stadgade kontroller, lämpligen kunna förenklas, i hvilket sednare afseende följande omständigheter förekommit.
Den väsendtligaste af nuvarande kontroller att kortstämpel-a(giften behörigen erlägges, har synts Rikets Ständer bestå deruti, att hvarje kortlek vid försäljningen är på föreskrifvet sätt innesluten i ett med konstgravyr försedt konvolut, samt anbringandet, utom Hallstämpeln, jemviil af särskild bevillnings-stämpel å ett kortblad desto mera öfverflödigt, som vid kortens inköp saknas tillfälle att, utan konvolutets öppnande, inhemta, huruvida denna stämpel der verkligen finnes eller icke, hvarförutan ej mindre kortfabrikanterne än ock så väl tjenstemännen i Rikets Ständers Riksgälds-kontor, som vederbörande kontrollanter i landsorten, icke ringa besvär och tidspillan genom detta stämplingssätt tillskyndas.
På Expeditions-lltskoltets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 91.. 161
Pä det att, utan korlkonvolutets öppnande, visshet må vinnas, det stämpling å kort vederbörligen egt rum, och då konvolutet, i följd af sin beskaffenhet, innefattar tillräckligt bevis på sin äkthet, hvadan någon särskild stämpel derå icke kan vara behöflig, har blifvit ifrågastäldt, att å konvolutet endast låta anbringa en rund öppning, inom hvars omkrets stämpel skulle åsättas korten och således genom öppningen blifva synlig, hvarmedelst berörda ökade kontroll jemte förenkling i sättet för stämplingen erhölles, synnerligast derest bevillnings-stämpel icke å något kortblad erfordrades.