Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ärendena för att fullgöra ett genom dépeche af den 10 Juli erhållet uppdrag i enahanda syftning och lemna ett medde - Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 11. 35 lande, hvilket i hufvudsaken instämde med det som, enligt Slafs-Minislerns föreskrift, skulle Danska Kabinettet gifvas.
Sedan derefter uti ytterligare dépéche af den 19 Juli till Kongl. Majis
Chargé d’Affaires i Köpenhamn skiljaktigheterna mellan de från de särskilda Kabinetten utgångne förslagen framhållits och skärskådats, samt Danska Kabinettet uttalat sitt bifall till de gjorda framslällningarne, blefvo efter öfverenskommelse underhandliugarne någon tid hvilande under afvaktan af utgången af den i Wien öppnade konferensens bemödande att på fredlig väg bilägga stormakternes stridigheter.
— Dä likväl utsiglerna tillen fredlig lösning af dessa stridigheter än mera förmörkades efter Sultanens i Oktober månad mot Ryssland utfärdade krigsförklaring, lät Konungen dels den 26 Oktober J853 genom cirkulär-bref, underfecknadt af Hans Excellens Herr Grefve Sparre, bemyndiga Sina Sändebud i Berlin, London, Paris, Petersburg och Wien att muntligen meddela vederbörande Ministrar derstädes Kongl. Majis afsigt att i del beklagansvärda fall att ett fredsbrott föranleddes af de mellan sjömakterne uppkomna stridigheter, hvilka icke omedelbart berörde de förenade Rikenas intressen, iakttaga den strängaste neutralitet i afseende å de krigförande makterna; hänvisande cirkuläret i fråga om grunderna för neutraliteten till den offentliga förklaring deraf, som framdeles kunde varda afgifven; dels ock den 28 i samma månad genom dépéche från Hans Excellens Herr Grefve Sparre till Svenska och Norrska Ministern i Köpenhamn återupptaga de hvilande underhandlingarne med Konungen af Danmark angående samtidigt utfärdande af en likstämmig neutralitets-förklaring.
I delta afseende öfversändes förslag till en note, som, innehållande en på förut diskuterade grunder uppställd neutralitets-förklaring, skulle vara ämnad att af Hans Majis beskickningar öfverlemnas lill de Hof, vid hvilka de voro accrediterade.
Detta förslag anbefalldes Ministern att officielt meddela Konungens af Danmark Minislére, med förfrågan huruvida denna Regering funné sig befogad alt till sina missions-chefer aflåta instruktioner i samma syftning och hvilande på enahanda grunder.
Med förständigande derjemte, att det vore Kongl.
Majis önskan att i neutralilets-förklaringen mätte inryckas ännu en punkt, innefattande tillkännagifvande alt kapare-bref ej skulle erkännas, lemnades Ministern föreskrift att med Danska Ministéren samråda såväl om nyssnämnde tillägg och den föreslagna notens lydelse i öfrigt, som ock om tiden och sättet lör neutralitets-förklaringens offentliggörande, så att den närmaste öfverensstämmelse i begge regeringarnes förfarande härutinnan komme alt ega rum.
Slutligen antyddes derpå att giltiga skäl talade emot eli uppskof, hvilket beredde tillfälle till förfrågningar, samt, sedan sakerne längre framskridit, gjorde tillkännagifvandet af hvad de begge Regeringarne ansågo förenligast med deras gemensamma intressen mera ömtåligt.
Med dépéche af den 18 November från Kongl. Majis
Minister i Köpenhamn ingick Danska Regeringens svar i en note af den 16 i samma månad.
Med undantag af den ifrågasatte bestämmelsen rörande kapare, hvilken bestämmelse ansågs påkalla någon modifikation, antog bemälde
Regering för sin del med obetydliga förändringar det förslag tili note som blifvit densamma förelagd t; och lillkännagafs att Danska Regeringen instämde i den å Svensk-Norrska Regeringens vägnar uttalade mening att neuIralilets-lörkleringen borde samtidigt afgifvas til! de Hof inom Europa, med hvilka de båda Regeringarne linderhöllo diplomatiska förbindelser, äfvensom tili Nord-Amerikanska Förenta Staternas Regering.
För sådant ändamål skulle Instruktioner (ill Konungens af Danmark diplomatiska ombud vara färdiga alt afgå i samma stund underrättelse blifvit meddelad alt Kabinettet i Stockholm afsändt sine motsvarande föreskrifter eller vore färdigt att dem afsända. 36 Konstitutions-VIskallets MemoriaI N:o -/■/.
Under fortgången af de sålunda återupptagne underhandlingarne med Kabinettet i Köpenhamn inberättades af Kongl. Maj:ts Beskickningar i Berlin, London, Paris, Petersburg och Wien alt derstädes till följd af Cirkulär-brefvet den 26 Oktober gjorde meddelanden om den politik, Hans Maj:t hade för afsigt att följa, blifvit med bifall emottagne.
Dermed instämmande förklarandet! innefattades jemväl uti särskilda af Hofven i Paris, Petersburg och Wien genom deras härvarande Sändebud meddelade skrifvelse!'.
Innehållet af den från Ryska Kabinettet ulgångne skrifvelsen var i sä måtto anmärkningsvärd!, som samma Kabinett ansåg sig böra fästa Kabinettets i Stockholm uppmärksamhet på möjligheten afen i Svarta Hafvet eller Östersjön afsjömakterne företagen demonstration, som al dessa makter borde anses jemngod med en utmaning, samt att Kejsaren vore på förhand öfvertygad, att, om denna möjlighet förverkligades, Konungen af Sverige och Norrige, trogen det stränga neutralitets-syslem han omfattat, icke skulle tveka att då stänga de förenade Rikenas hamnar för krigsfartyg, tillhörande Rysslands fiender.
Denna framställning från Ryska Kabinettet anbefalldes
Svenska beskickningen i Köpenhamn den 29 November att delgifva Danska Regeringen med underrättelse att Hans Maj:t, som, enligt det nyssnämnde Regering förelagda förslag lill note, icke ernat för krigsfartyg slänga andra hamnar än Stockholms innanför Waxholms fästning, Christiania hamn innanför befästningarne vid Råholmen, den inre redden af Norrska Militär-stntionen vid Horten, Carlstens och Carlskrona hamnar innanför befästningarne och Slitö hamn å ön Gottland innanför batterierne vid Enholmen, fortfarande vidhöll samma mening och med biträdande i allo af Danska Kabinettets förslag till uppställning af den ilVågakomne förklaringen, ansåg densammas meddelande till de Europeiska maklerne icke böra ytterligare fördröjas, men att Kongl.
Majit, under önskan att i detta hänseende ingenting företaga, som icke instämde med
Dess Väns och Allierades, Konungens af Danmark afsigter, velat inhämta, huruvida Danska Ministären tilläfventyrs kunde hafva någon betydligare anmärkning att göra.
Såsom skäl för undvikande af ett dröjsmål anfördes, alt genom en genast skeende förklaring kunde de båda Regeringarnes ställning bestämdare angifväs och framställningar, som försvårade afgifvandet af en deklaration, förebyggas; alt Ryska Kabinettet smeddelande fordrade eli svar, och att Kongl. Majit ansåge det vara sin pligt alt i denna ömtåliga fråga uttala
Sig med den öppenhet, som alltid utgjort hufvuddraget i Hans politik; saint att dessutom borde tagas i betraktande att den långt framskridna årstiden, som gjorde det omöjligt för hvarje sjöstvrka alt uppträda i Östersjön, vore, för den händelse några allvarsamma invänningar skulle af någon främmande makt göras, företrädesvis lämplig för sådane frågors afhandlande.
Sedan från
Danmark svar ankommit alt detta lands Regering fortfor i sina förut yttrade föresatser, blef ärendet, den 14 December 1853, inför Konungen föredraget af Stals-ministern för Utrikes Ärendena, Hans Excellens Herr Friherre Stierneld, i närvaro af Juslilie-Stats-ministern, Hans Excellens Herr Grefve Sparre och Norrske Stats-ministern, Hans Excellens Herr Due, dervid, -sedan föredraganden framlagt det genom omförmäida underhandlingar .beredda förslaget till Neutralitetsförklaving, och tillika tillkännagifva!, alt Kongl. Majit hade för afsigt att denna förklaring lill alla Sjömakter i Europa äfvensom tili Kejserliga Brasilianska och de Förenta Staternas i Norra Amerika Regeringar genast aflåta, men velat deröfver förut inhämta Herrar Slats-ministrars underdåniga yttranden, Konungens nyssbemälde rådgifvare hvar för sig i underdånighet tiilkännagåfvo sin tanke vara att den föreslagna förklaringen i afseende å grunderne och verkställigheten af det iieutralitetssystem, hvilket de förenade Rikena, i händelse af fiendtligheter mellan Norra och Vestra Europas Sjömakter borde Konslitulions-Utskottels Memorial N.-o ■/-/. 37 antaga, vore fullkomligt öfverensstämmande såväl med de förenade
Rikenas värdighet som ock med deras sanna intressen både i politiskt och merkantilt afseende, samt att, enär dåvarande tidpunkt för en sådan förklarings afgifvande syntes vara af omständigheterna rättfärdigad, Herrar
Stals-ministrar icke tvekade att i underdånighet tillstyrka att meddelandet till ifrågavarande Utländska makter genast måtte ega rum; i följd hvaraf Kongl. Majit beslöt, att della meddelande, i fullkomlig enlighet med det framlagda förslaget, genast borde genom Kongl. Majlis beskickningar och Slats-ministerns för Utrikes Ärendena försorg afgå lill förenämnde makter.
Ifrågavarande ministeriela handling har i sin helhet följande lydelse: “De1 politiska förvecklingar, sorn yppat sig till följd af den från Otloinaniska Porten utgångna krigsförklaring, äfvensom den föreslående möjligheten af ett sjökrig, hafva gjort till en pligt för Hans Majlis Konungens af Sverige och Norrige Regering att egna en allvarlig uppmärksamhet ät de tilldragelser, hvilka deraf kunna blifva en följd.
Dess uppriktiga önskan är att bibehålla oförkränkta de vänskapliga förbindelser och det goda förstånd, hvilka så lyckligt råda mellan de Förenade Rikena och alla Europas Regeringar.
Hans Majit Konungen af Sverige och Norrige, som ingenting lifligare önskar än att vidmakthålla och gifva ökad styrka ål dessa förbindelser, anser derföre såsom en pligt att ej lemna de sålunda vänskapligt sinnade och allierade makterna i okunnighet om den politik, som Hans i\laj:t har för afsigt att i ofvan antydda händelse följa, till vinnande af detta mål.
Uppmanad ej mindre af den uppriktiga vänskap, som förhinder de förenade Rikenas och Danmarks Konungar och folk, än ock af de gemensamma intressen och politiska grundsatser, som ömsesidigt stödja och styrka hvarandra, är det som Hans Majit Konungen af Sverige och Norrige har funnit sig befogad att i främsta rummet träffa aftal med Sin höge Vän, allierade och granne, Hans Majit Konungen af Danmark, i afseende å de åtgärder, hvilka borde vidtagas lill åstadkommande af en samverkan, egnad att, genom dess fullkomliga öfverensstämmelse, underlätta tillämpningen al det öfverenskomma systemet.
Sedan dessa framställningar funnit det gynnsamma gensvar, som man egde rätt förmoda, har undertecknad, Hans Majlis Konungens af Sverige och Norrige Envoyé Extra-ordinaire och Minister Plenipoteutiaire
(Chargé d’affaires) hos N. N., i kraft af af de mellan de båda Monarkerna träffade öfverenskommelse!1, erhållit sin Konungs befallning alt bringa till N. N. Ministéres kännedom de allmänna grunder, hvilka Hans Majit Konungen af Sverige och Norrige ansett sig höra fastställa till bestämmande af de förenade Rikenas ställning för den beklagansvärda händelse, att fiendtligheler skulle utbryta mellan med Kongl. Majit allierade och i vänskapligt förhållande befintliga makter.
Det system, som Hans Majit Konungen af Sverige och Norrige har för afsigt att oförändradt följa och tillämpa, är det af en sträng neutralitet, grundad på öppenhet, opartiskhet och en fullkomligt lika aktning för alla makters rätt.
Denna neutralitet skulle, enligt de håda hofvens gemensamma uppfattning, ålägga Hans Majit Konungens af Sverige och Norrige Regering följande förbindelser, samt tillförsäkra denna Regering följande fördelar: l:o Att vid de stridigheter, hvilka möjligen kunna uppstå, afhålla sig från allt deltagande i desamma, vare sig medelbart eller omedelbart, lill förmån för den ena af de krigförande makterna, och till skada för den andra; 2:o
Alt tillåta de krigförande makternas krigs- och handelsfartygs inlöpande uti svenska och norrska hamnar, under förbehåll likväl för Kongl. Majits
Regering alt utesluta förstnämnde fartyg från tillträde lill följande krigshamnar, nämligen:
Stockholms innanför Waxholms fästning; Christiania hamn innanför befästningarne vid Ka - 38 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 11. holmen; inredden af norrska miiitärstationen vid Horten; Carlstens och Carlskrona hamnar innanför befästnirtgarne, och Slitö hamn vid ön Gottland innanför batterierna vid Eneholmen.
De Sundhets- och Polis-stadgandeh, som omständigheterne kunde hafva gjort eller göra af nöden, skola naturligtvis iakttagas och hållas i helgd.
Kapare ega ej tillstånd alt inlöpa i de förenade Rikenas hamnar, eller att uppehålla sig på deras redder. 3:o Alt tillstädja de krigförande makternas fartyg alt uti de förenade Rikenas hamnar förse sig med alla de varor och gods, hvaraf de kunna vara i behof, med un dantag af sådana, som hemfalla under benämningen krigs-konlraband. 4:o
Att utestänga från Sveriges och Norrigfes hamnar införandet af uppbringade fartyg, med undantag för bestyrkta fall af sjönöd, — deras dömande såsom förbrutna eller deras försäljning; och slutligen 5:o
Rikenas handelsförhållanden med de krigförande mak terne förblifva i åtnjutande för svenska och norrska fartyg, äfvensom för deras ladd ningar, af hvarje skydd och lättnad, med skyldighet likväl för dessa fartyg att ställa sig till efterrättelse i allmänhet stadgade och erkände bestämmelser för de särskilda fallen af förklarade och i verkligheten tillvägabragte blokader.
Sådana äro de allmänna grunderne för den neutrala ställning, hvilken Hans Maj:t Konungen af Sverige och Norige har för afsigt alt intaga, för den händelse att krig skulle utbryta i Europa.
Sig förvissad, att de skola erkännas såsom öfverenstämmande med folkrätten, samt att deras nogranna och opartiska tillämpning skall göra det för Kongl. Majit möjligt att fortfarande med de vänskapligt sinnade och förbundne rnakterne underhålla de förbindelser, som Kongl. Majit, för Dess folks väl, så högeligen önskar värna från hvarje afbrott».
De officiela svar, som under loppet af nästföljande Januari och Februari månader efter hand inlupo från Senaten i Hamburg, från Belgien och Österrike, från Senaten i Lubeck, från Frankrike, Grekland, Nederländerna, England, Mecklenburg-Strelitz, Pi eussen och Sardinien, från Senaten i Bremen samt från Hannover, Neapel och Mecklenburg-Schwerin, Portugal, Spanien, Oldenburg och Förenta Staterna i Norra Amerika, utvisade att den afgifna förklaringen, utan att från någon af Regeringarne i dessa Stater föranleda invänningar, fastheldre af de flesta mottogs med ett odeladt bifall.
Af såväl Franska, Engelska, Österrikiska och Preussiska Regeringarne, som äfven Ottomaniska Porten blef den uttryckligen erkänd och gillad.
Från Ryska Regeringens sida gjordes deremot till en början anmärkning emot de uppställda grunderna för neutraliteten.
Uti dépéche af den 15 Januari framställdes, förr än otficielt svar å neutralitetsförklaringen afgafs, de anmärkningar, förklaringen framkallat.
I sådant afseende erinrades att den af Svenska Regeringen erkända grundsats, hvilken innefattade lörsta vilkoret för en sträng neutralitet, eiler fullkomlig opartiskhet emot såväl den ena som den andra af de krigförande makterna samt lika aktning för allas rättigheter, icke vore förenlig med den i verkligheten lill den ena partens fördel, men den andres skada ledande bestämmelsen, enligt hvilken krigsfartyg skulle ega att inlöpa i ett visst antal Svenska hamnar samt der förse sig med lifsförnödenheter och alla de varor, hvaraf de kunde hafva behof, med undantag endast af sådana, som hemföllo under benämningen krigskontraband.
Denna bestämmelse, gynnande Frankrike och England utan att medföra någon fördel för Ryssland, vore för sistnämnde makt till och med i hög grad skadlig.
De operationer, som England och Frankrike skulle med sina flottor företaga mot Ryssland i Östersjön, kommo att aflägsna dem från deras kuster, hamnar och förråd.
Anlöpningsplalser i Sverige samt provianteringsmedel nästan i åsyn af Ryska Konstitutions-Ulskpttels Memorial N:o 11. 39 kuster skulle då för Engelska och Franska flottan blifva af en obestridlig fördel, hvaremot en dylik förmån för Rysslands flottor vore ulan ringaste betydelse, emedan dessa, uppträdande i närheten af Kejsardömets kuster och hamnar, i allmänhet icke skulle komma i tillfälle att anlöpa någon ort i Konungariket Sverige.
Denna omständighet hade Kejserliga kabinettet företrädesvis haft i sigte då detsamma i depeschen af den ltj November uttryckte sitt hopp alt de Förenade Rikenas Konung, trogen ett system af sträng neutralitet, icke skulle tveka att stänga sina hamnar för krigsfartyg, tillhörande Rysslands fiender.
Svenska regeringens uppmärksamhet fastades på de vigtiga skäl, hvilka för Hans K ejserliga Majit utgjorde ett hinder att, såsom grundad) på rättvisa och en noggrann opartiskhet, erkänna ett neulraliletssyslem, så uppenbarligen ogynnsamt för Ryssland.
Om, till följd af denna noggranna opartiskhet, och denna lika aktning för alla makters rättigheter, som Svenska Regeringen förklarat sig vilja lägga till grund för sin neutralitet, denna Regering beslutade sig att från Rikets hamnar utestänga alla främmande krigsfartyg, utan undantag, så skulle Kejsaren icke hafva någonting att deremot invända, och vore detta den förändring, hvars utverkande nu åsyftades.
En al Hans Excellens Herr Friherre Stierneld den 31 Januari 1854 till Kongl. Ma j:ts Chargé d’Affaires i Petersburg affärdad depeche besvarar dessa anmärkningar.
Med erinran om grannlagenheten af den ställning, hvaruti de förenade Rikena, i följd af sin geografiska belägenhet och sina politiska och kommerciella förhållanden, alltid funno sig försatte vid uppkommande tvisligheter emellan Europas stora sjömakter, ådagalades att de från Rysslands sida gjorde inkast afsågo icke de grundsatser, hvarå Sveriges och Norriges neutralitets-förklaring hvilade, utan tillfälliga, yttre förhållanden, hvilka härrörde från de förenade Rikenas geografiska läge, samt att dessutom ett faktiskt stängande af Sveriges och Norriges hamnar vore omöjigt, hvarföre en förklaring derom utan förmåga att upprätthålla densamma ej kunde vara lämplig.
Den 7 Mars 1854, eller mer än en månad efter det sistomförmälde dépéche expedierades, och sedan den af Danska Regeringen afgifna neutralitets-förklaringen redan den 18 Januari samma är blifvit af Ryska Kabinettet erkänd, lemnades genom note till Kongl. Majits Minister i Petersburg samma Kabinetts officiela svar ådel meddelande, som de Förenade Rikenas Regering, samtidigt med
Danmarks och i enahanda syftning aflåtit; tillkännagifvande Ryska Regeringen i berörde note sitt erkännande jemväl af de Förenade Rikenas neutralitet, sådan den i förklaringen blifvit bestämd.
Med della Ryska Regeringens erkännande voro förhandiingarne i afseende å neutralitetens fastställande slutade, hvarefter neutralitets-förklaringen blef genom Kongl.
Majits skrifvelse den 15 Mars 1854 (N:o 61) till Rikets då församlade Ständers kännedom meddelad.
I fråga åter om de åtgärder, som af de Förenade Rikenas Regering blifvit för neutralitetens upprätthållande vidtagne, synas icke några anmärkningar frän utländska makter hafva förekommit.
Såsom betecknande för de främmande Kabinettens åsigler härutinnan, må likväl omnämnas, att Engelska Regeringen för Kabinettet i Stockholm uttryckt sin stora tillfredsställelse öfver de försvars-anstalter, som med afseende ä ön Gottland vidlogos.
Efter denna på handlingarne grundade utredning af förhållanden sorn belysa Regeringens åtgärder för neutralitetens fastställande och vidmakthållande, återstår en relation om den, nära tvä år efter neutralitets-förklaringens utfärdande, af de Förenade Rikenas Konung, med Fransmännens Kejsare och Drottningen af Stora Rritannien och Irland den 21 November 1855 afslutade traktat.
Någon föregående skriftvexling derom emellan Kabinetten synes icke hafva egt rum.
För de omständigheter, som föranledde denna traktat, redogöres i ett vid Utrikes Stats-Minislerns, Hans Excellens Herr Friherre Stiernelds föredragning af ärendet inför Konungen i närvaro af Justilie-Stals - 40 Konstitutions-Ulskottets Memorial N:o 11.
Ministern, Hans Excellens Herr Grefve Sparre och Norska Siats-Rådet Herr Petersen den 30 Oktober 1855 hållet protokoll, hvaraf inhemtas, att under Juli månad 1855 Kejserliga Franska och Kongl.
Stor-Brilanniske härvarande Ministrarne gjort tnunllige förslag om afslutande af en traktat emellan Kongl. Maj:t och deras monarker i ändamål alt, i betraktande sif Rysslands befarade planer att i en mer eller mindre aflägsen framtid och under en eller annan förevändning inkräkta på eller bemäktiga sig någon del af Norriges, vid Ishafvet belägna kuster, garantera Hans Majit besittningen af nämnde territorium; att, enär Kongl. Majit förklarat sig endast för det fall benägen alt med bemälde makter öppna dylika underhandlingar, att den erbjudna garantien korame att omfatta Sveriges och Norriges samfäldta områden, nyssnämnde Sändebud någon tid derefter muntligen anmält, alt deras Regeringar icke voro obenägna att foga sig efter denna Kongl. Majits önskan; samt att, sedan för Ministrarne lillkännagifvils, att Kongl.
Majit förväntade ali förslag till traktat af båda Regeringarne skulle uppgöras och i vederbörlig ordning Kongl. Majit underställas, ett sådant förslag blifvit den 29 Oktober 1855 genom Kongl.
Stor-Britanniske Ministern ademnadt.
Den föreslagne traktatens antagande med några mindre väsentliga förändringar blef i olika motiverade yttranden af do begge Stats-Ministrarne och Norrska Stats-Rådet tillstyrkt, dervid, bland annat, anfördes, att, då Frankrike oc,h England tillbjödo annat Majit hjelp och bistånd mot ett möjligt angrepp, kunde icke förefinnas något Kongl, skäl att icke ingå derpå, än att samma makter hade såsom vederlag för eli dylikt bistånd fordrat medgilvanden, som de Förenade Rikenas stats-förfaltning, värdighet eller säkerhet icke tiliäto att göra, hvilket i förevarande fall ej vore förhållandet, Kongl, Majit vore försatt i nödvändighet att tydligt och bestämdt förklara antingen tillbudet förkastades eller antoges.
Valet, som mäste göras, borde icke vara tvifvelaktigt.
Ett förkastande af tillbudet skulle oundvikligen blifva betraktadt såsom ett tillkännagifvande deraf att de Förenade
Rikena vid inträffande händelser antingen föredroge alt sluta sig lill Ryssland i stället för de Vestra makterne eller ock alt de af dessa icke behöfde något understöd.
Det första skulle emellertid stå i uppenbar strid mot Sveriges och Norriges vigtigaste intressen, under det att det lätteligen kunde låta dessa Riken gå miste om en mäktig hjelp, när den sorn mest behöfdes.
Om derföre den föreslagna traktaten också kunde anses förutsätta ett misstroende till Rysslands politik, borde sådant sä mycket mindre härvid tagas i betraktande som en dylik förutsättning i allmänhet vore oundviklig då en Regering skulle bedöma sitt lands förhållande till en annan stat och bevaka dess ofta alldeles motsatta intressen.
För att rättfärdiga det steg, som påtänktes, vore icke nödvändigt att åberopa bestämda fakla från Rysslands sida, och det berodde för öfrigt af Ryssland sjelft, huruvida traktaten skulle öfvergå till positiv handling, enär det först vöre vid ett angrepp från Rysslands sida som fråga om traktatens tillämpning uppstode.
Att traktaten, hvilken innefattade en defensivallians, icke innehölle någon som helst kränkning af den neutralitet, som Konungen förklarat sig vilja under de Vestra makternas krig mot Ryssland iakttaga, vore obestridligt.
Hvarthän händelsernes gång i en framtid kunde leda, komme antingen att bero pä
Ryssland eller att blifva en följd af omständigheter, som för tillfället icke förefunnos, och hvilka derför icke heller varit, eller kunde vara föremål för ifrågavarande traktat, som vore uteslutande grundad på bestående förhållanden och följaktligen borde efter dem bedömas.
Sedan Stats-Minislern för Utrikes Ärendena derefter erhållit Nådigt uppdrag att med Kejserliga Franska och Kongl.
Stor-Brilanniska Regeringarnes behörigen befullmäktigade ombud underhandla om afslutande af den ifrågavarande traktaten blef densamma - Köns lila t iöns-Ut sko t tets Memorial A:o H. 41 samma, sådan den sedermera kungjordes oell under Nilis 105 och 10f) uti Svensk Förlallnings-samling för år 18t)5 finnes intagen, den 21 Novémher 1855 af Slals-Ministern jemte Franska och Stor-Brilanniska Rcgcringarnes befullmäktigade Sändebud undertecknad.
Den *26:le i samma månad lemnades