Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
F. Östman, från Wester-Norrlands län. 320 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Af R. F. Gross från Calmar län, om förhöjning i det af Kongl. Maj:t vid innevarande riksdag äskade statsanslag till anläggning af nya och omläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar, företrädesvis inom de län, hvarest jernvägar icke komma till stånd m. m.
Uli den al Kongl, Maj:t lill innevarande riksmöte aflåtna nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd oell behof, föreslås, under sjette Hufvudliteln, ”till fond lpr anläggning af nya samt förbättring eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar 150,000 R:dr årligen eller för de tre åren 1864—1866 tillsammans R:dr R:mt 450,000.”
Emot det sålunda i nåder proponerade årliga anslag har jag för min del ingenting annat alt anmärka, än alt det är alltför otillräckligt.
Fördeladt lika emellan länen i riket, lemnar det åt hvarje län en årlig tillgång af endast omkring 6,000 R:dr.
Ett sådant bidrag till förbättrande af landväga kommunikationer kan visserligen anses fullt ut hvad Statsverket har råd att för sådant ändamål årligen anvisa ål län, som redan kommit i åtnjutande af jern vägsförbindelser; men för de orter, som sakna den stora lördelen af jernvägar och icke ens ega någon förhoppning att framdeles komma i direkt beröring med Statens jernvägsnät, kan ett så ringa anslag desto mindre vara tillfyllestgörande, som dessa orter, om de icke alltför mycket skola stå tillbaka i utveckling af sitt näringslif, tvingas att mera ån förr bemöda sig om anläggning af nya och förbättring af redan befintliga allmänna körvägar.
Jag erkänner villigt, såsom något i sakens natur liggande, att de jernvägar, som under namn af stambanor på rikets allmänna bekostnad anläggas, omöjligen kunna, med hänsigt till Sveriges inskränkta tillgångar, sträcka sig till eller igenom rikets ålla provinser.
Också hafva de till dessa anläggningar nödiga anslag, hvilka redan öfverstiga 50 millioner R:dr, blifvit utan synnerlig gensägelse beviljade af riksdagsombuden äfven från de orter, som icke draga någon direkt fördel af Statens jernvägar; men då man sålunda på rikets samfälda bekostnad beredvilligt gifvit så enorma och med betydlig utländsk skuldsättning förenade anslag till ett företag, som, ehuru nationell och i viss mån gagneligt för hela rikskroppen, likväl företrädesvis och i första rummet är egnadt att sprida ökadl välstånd och höja egendomsvärdet inom de orter, som deraf beröras; så vore det icke mera än en billig gärd af allmän Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 217. allmän rättvisa, att de delar af riket, hvilka icke äro, eller, i anseende till sitt läge, icke gerna kunna komma i fråga alt genomlöpas af någon Sla'ens stambana, deremot i någon mån hållas skadelöse genom ökade anslag till upphjelpande och förbättrande af der befintliga vanliga kommunikationsmedel.
Jag vågar derföre ödmjukligen löreslå: att utom förberörda af Kongl. Majit i nåder proponerade anslag för hela riket, ett annat likarladt anslag till minst enahanda belopp måtte af Rikets Sländer anvisas, att användas till ifrågavarande ändamål företrädesvis uti de län, som icke redan genomlöpas eller, enligt jernvägskommittéens förslag kommer alt genomlöpas af någon på statens bekostnad eller med bidrag af statsmedel anlagd större jernväg.
I sammanhang härmed får jag tillika föieslå: att det årliga anslaget till Väg- och Vattenbyggnadsstyrelsen för undersökningar, inspnktionskostnader och expenser vid allmänna arbeten, måtte ökas med 10,0(10 11 dr årligen med speciel föreskrift, att denna tillökning bör användas till sådana kostnader af ifrågavarande beskaffenhet, som afse anläggning af nya eller förbättring af gamla vägar inom ofvan antydda lin.
Om remiss till llöglofliga Stats— Utskottet anhålles.
Rob. Fr.
Gros», från Calmar län.
F. Gross från Calmar län, om förändring i grunderna för rötl beräkningen vid sockenstämma.
En af de mest himmelsskriande orättvisor, som öfvergått från vår gamla till vår nya lagstiftning och ännu der qvarstår, är stadgandet om rösträtt vid sockenstämma.
Der kan en person, tvärs emot de öfriges önskan tillsätta icke allenast själasörjare utan ock alla andra kyrkans och kommunens tjenstemän; der kan han beskatta dem efter eget godtycke och, med ett ord, utöfva både den lagstiftande Bili. till B.
Prot. 1862 <fc 1863. 11 Sami. 4 Afd. 41 322 Motioner i Bonde-Ståndet 1S62.
N:o 217. och verkställande rnagten, ulan att derom ens rådfråga de öfrige.
Behöfver en sådan medlem af församlingen, för utöfvande af denna magt, större kunskaper än de öfriga tillsammantagne?
Skall lian för della ändamål ega mer insigt och erfarenhet ån den de öfrige besitta?
— Lika litet.
Han behöfver icke ens ega sundt förnuft, så vida han icke blifvit förklarad för vansinnig och såsom sådan ställd under förmyndare. lian behöfver endast ega en aldrig så obetydlig del af socknens — förr mantal — nu fyrktal — mer än de öfrige tillsammans, och så qvalificerad är han den allena styrande.
Äro än dessa andra, såsom på mångå ställen är händelsen, hundratals individer och derutöfver, så är det dock han ensam, som bestämmer och lagstiftar om deras snart sagdt både andliga och lekamliga väl.
Alt, vid utskiftandet af hvars och ens rättigheter härutinnan, tillbörligt afseende jemväl bör fästas vid förmögenheten, är en billighet och rättvisa, som jag, åtminstone med våra nuvarande begrepp om menskligt värde, icke vill bestrida, men att rnagten uteslutande skall läggas i förmögenhetens hand, ulan alt något deraf skall tillerkännas menniskan såsom sådan, i mån af den erfarenhet och insigt hon eger, torde, jemväl med våra begrepp om menskligt värde, stöta något hvar för hufvudet.
Jag tror mig derföre uttala en både på billighet och allmän önskan grundad princip, då jag, i afseende på rösträtt vid socken- eller kommunalstämma nu föreslår: att den hemmansegare, fabrikant eller handtverkare, som efter 2:dra artikeln i skatt erlägger till och med 5 R:dr, har vid sockenstämma En röst, derutöfver till och med _ .15.
R:dr ... ...
Två röster, » 50 » Tre » „ „ 100,, ........
Fyra ,, öfver 100 „ Fem „ och att ingen inom samma församling må tillerkännas större rösträtt ån för Fem röster.
Ora denna motions remitterande tiH vederbörligt Utskott anhåUes.
Stockholm den 26.
Gross, från Calmar län.
Motioner t Bonde- Ståndet 1862.
A:o 218.
223 N:o 218.
Af Hi F. Gross från Calmar län, om allmänna diskon!fondens förökande med en million R:dr årligen samt utsträckning af anståndstiden för läns omsättning till lod månader utöfver jötfallotiden.
Under sednare tiden har en allmän klagan försports deröfver, alt de öfvar allt i riket bildade privatbankerna förstått att, genom sina såsom riksdagsombud i riks— dagsförhandlingarne deltagande delegare, allt mer och mer icke allenast bevaka, ulan ock utvidga dessa bankers fördelar och intressen på Riksbankens bekostnad.
Det har också lyckats dessa ombud att, medelst den större insigt i finansväsendet, som de otvifvelaktig! besitta, framför andra i Bank-styrelsen deltagande ombud, småningom vända Riksbankens operationer sig till godo, på det sålt, att i samma mån Riksbankens verksamhet blifvit i vissa delar utvidgad och i andra inskränkt, bär allmänheten blifvit nödgad alt, i och för sina lånetransaktioner vända sig till privatbankerna, hvilka också, efter hvad hvar och eu bar sig bekant, derpå sköidat en oskälig vinst.
Jag skulle visserligen bär kunna framdraga en mängd bevis på sanningen för hvad jag bär anfört, men dessa äro för väl kända för all behöfva upprepas.
Ibland de sednast vidtagna åtgärderna i bär uppgifna ändamål, är Rikets Ständers beslut dels att indraga allmänna Diskonllondens rörelsekapital, hvarigenom Riksbankens lånerörelse mäste minskas på samma gång, som, till följd af den stigande industrien, hehofvet af dylika kapilaler är i ständigt tilltagande, och hvaraf löljden naturligtvis blifver att allmmheten, lör lyIlandet af sina behof i den vägen, tvingas all vända sig till privatbankerna, hvilka i samma mån utvidga sin lånerörelse, oell dels alt inskränka
Uen så kallade respit!iden frun hänne tdl en månad.
Hvad lånerörelsen beträffar, så kan det vid lörsta påseendet synas likgiltigt livart man vänder sig för alt få sitt lånebehof aflijelpt, ly man mäste i alla händelser återbetala kapitalet med ränta; men vid nät mare e'lersinnande skall man finna att det är en himmelsvid skilnad alt dermed vända sig till en bank, som styres af enskilda personer, eller den lör hvilken hela Slaten stil'ar lagar.
Såsom exempel derpå vill jag bär endast anföra, alt vid den penninge-stagnalion, som inträffade här i riket, under år 1857, och då allmänheten, till följd deraf, var i största behof af låneundsätlning, passade privatbankerna på tillfället och icke allenast indrogo en stor del af sitt rörelsekapital, utan ock förändrade omsättningstiden för der erhållne Motioner i Bonde-Ståndet 186%.
N:o 218. lin från 6 till högst 4 månader, hvilket medförde både bekymmer och besvär samt förluster för låntagarne qch mången al dessas fullkomliga obestånd.
Att privatbankerna försenade stora summor på denna manöver år tydligt, men att de på samina gång ådrogo sig hat och misstroende är lika säkert.
Riksbankens lånerörelse var under hår ofvan beskrifna tid alldeles otillräcklig för afhjelpande af lånebehofven, hvilket bäst talar för bifall till det förslag, jag här nedan skall hafva äran framställa.
Af den till Banko-Utskottet inkomna berättelse om Riksbankens förvaltning inhemtas: att under nuvarande statsregleringsperiod, lån, vid uppgifvet tillfälle, varit beviljade till ett belopp: i Stockholm af 247,540, i Göteborg 653,790 och i Malmö af 251,540
R:dr, hvarpå de lånsökande nödgats vänta i Stockholm 5, i Göteborg 30 och i Malmö 20 veckor.
Häraf visar det sig att den allmänna diskontfonden jemväl vid vanliga förhållanden är otillräcklig för det dermed afsedda ändamålet.
Vidkommande respittiden, så kan man visserligen säga att den lånsökande bör låra sig vara ordentlig och på förband reglera sina utvägar så all någon förlägenhet icke uppkommer vid den stundande omsättningstiden.
Della skulle vara fullkomligt rigtigt, nemligen om man på förhand kunde beräkna när lånet skulle utfalla.
Men sådant år icke möjligt, ty utom det att lånen kunna utfalla på kortare eller längre tid efter det ansökningen derom inkommit, kan ett formfel i lånedokumenterna eller någon annan likartad omständighet inträffa, som föranleder dröjsmål med lånets utbekommande.
För en jordbrukare kan ofta en månad medföra så stor skilnad i spannmålspriset att han derigenom förlorar hela omsättningsbeloppet, och detta gäller icke allenast jordbrukaren, utan hvilken annan som helst, som vid bestämd tid kan påräkna en inkomst för skeende omsättning, men för hvilken denna omsättningstid genom här ofvan anförda omständigheter kan komma högst olägligt.
Dessutom har jag mig bekant, att uti det af Kongl. Majit sladfäslade reglementet för Calmar filialbank är respittiden bestämd till tvänne månader, och jag kan icke annat än tillskrifva ofvannämnda privatbanks intresse äfven den omständigheten, att respittiden i Riksbanken blifvit inskränkt till blott en månad, för att derigenom motverka lånerörelsen i sistnämnde bank.
Man har sagt att en reorganisation af Riksbanken är i fråga, för afhjelpande af de fel, som vidlåda densamma.
Det torde likväl ursäktas mig om jag icke kan sälla tro till denna utsago.
Efter milt förmenande skall man nog förstå att undanskjuta denna reglering till en aflägsen framtid, då icke mer återstår att reglera.
Men äfven om ryktet skulle vara sanningsenligt, så qvarstår likväl för närvarande såsom en omutlig sanning att bristerna nu förefinnas, och det är för afhjelpande af de här olvan påpekade, som jag lager mig friheten föreslå: att Rikets Ständer ville besluta att, under nu kommande statsregleringsperiod, allmänna diskontfonden skall ökas med en million Riksdaler årligen och att för skeende omsättning, såsom förut stadgadt varit, anstånd Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
£25 måtte beviljas tvsnne månader utöfver förfallotiden, innan lagsökning vidtages.
För realiserande af delta förslag om diskontfondens förökande, torde en del af Bankovinsten reserveras och dertill användas, på sätt Rikets Ständer kunna finna lämpligt att föreskrifva O i remiss af denna motion tili Ilöglofliga Raako-Ulskollet anhålles.
Stockhl ho den 26 November 1862.
Gross. från Calmar län.
N:o 219.
Af Johan Persson från Upsala lån, om förhöjning i pension för f.
Länsnotarien i Upsala län, 0. II.
Förberg, äfvensom pension ät hans hustru M. J.
Förberg, född Nordencreutz, för den händelse hon mannen öfverlefver.
Ehuru della stånd, måhända mera än något annat Riks-Stånd, måste känna sig uppmanadt att med yttersta varsamhet förfoga om Statens medel och aldrig medgifva någon statsutgift, vare sig större eller mindre, ulan en noggrann pröfning af det ändamål, för hvilket en sådan utgift sökes, har jag likväl aldrig funnit, alt Bonde-Ståndet, mindre än sina Medslånd, ömmat för ett oförtjent lidande eller icke förstått att uppskatta de förljenster, Statens tjenare, i hvilken grad, högre eller lägre, de än blifvit ställda, förmått ådagalägga, och de anspråk desse tjenare sålunda förvärfva! sig på Rikets Ständers bevågenhet.
Med denna kännedom om de tänkesätt och känslor, som i dylika fall gjort sig gä lande inom detta Hedervärda Stånd, vågar jag derföre fästa mina ärade ståndsbröders och de öfrige respektive Iliks-Ståndens benägna uppmärksamhet på det förslag, jag härmed ödmjukt afgifver, eller alt någon förhöjning måtte beviljas i den förre länsnotarien i Upsala län, Landssekreteraren Olof Henrik Förberg på allmänna indragningsslalen beviljade pension af 450 R:dr R:int.
Denne af svår och obotlig sjuklighet hällede man förordnades den 9 Augusti 1850 lill länsnotarie vid landskansliet i Upsala och fortfor med denna befattning lill år 1845, då han, lill följd af ett, genom mångårigt öfveransträngande arbete i Sta - 326 Motioner i Bonde-Ståndet 1^62.
N o 219. tens (jonst, sig ådraget nervlidande, urståndsattes alt vidare sköta sin länsnofariebelåltning och blef oförmögen till hvarje, älven den ringaste själsanstrångning.
Under den uppgifna liderymden af 15 år, sorn Förberg bestridde länsnolarietjpnsten, hade han, på grund af särskilda förordnanden, för längre eller kortare lid, eller sammanlagdt närmare fem år, tillika utölval Landssekrelerare-embelel i Upsala län.
Om dessa nu af mig i största korthet anförda förhållanden och särskildt det sätt, hvarpå Förberg gjort sig känd och blifvit vitsordad såsom tjensteman, får jag åberopa de betyg, som äro bilagda detta mitt anförande och hvilkas innehåll synes mig så mycket mindre nödigt att här upprepa, som de redan förut blifvit af Rikets Ständer pröfvade och giltiga ansedde.
Ständer yttrade nemligen uti 17 punkten af sin den 23 Augusti 1051 lill Kongl. Majit aflåtna underdåniga skrifvelse, angående regleringen af utgifterna under Riks-Stalens Nionde Hufvudlilel, att enär Ständerna inhemlat, alt Förberg, hvilken år 1829 anställdes i Statens tjenst och i 15 år varit länsnotarie i Upsala län, derunder han vid flera tillfällen på längre tid hestrid! landssekrelerareljensten och dervid, jemlikt behörigt vitsord, ådagalagt utmärkt flit, samvetsgrannhet och skicklighet, samt i öfrigt till Kongl.
Befallningshafvandes synnerliga nöje och belåtenhet sig förhållit, till följd af öfveransträngande arbete i (jenssen ådragit sig sådan sjukdom, att han derigenom, såsom oförmögen till tjenstgöring, tvingats alt taga afsked från länsnolaric-bestäilningen, samt jemväl vore helt och hållet urståndsatt att på något sätt genom annat arbete kunna bidraga till sitt underhåll och uppehälle; så och ehuru Förberg, på grund af gällande författningar, icke egt något laga anspråk ali vid afskedstagande från länsnotarie-befaltningen, komma i åtnjutande af pension, hade dock Rikets Ständer, med afseende ej mindre på hans i Ijensten ådragna obotliga sjukdom, än ock öfriga förekommande ömmande omständigheter, funnit skäligt å Allmänna Indragningsstaten uppföra honom till åtnjutande under sin lifstid af en årlig pension, stor 200 Ridr Banko, dock alt denna pension skulle utgöra ett honom personligen tillerkänd! understöd, hvarå borgenärer icke egde något anspråk.
Detta pensionsbelopp blef vid 1850—1858 årens riksdag, rmed hänseende lill förekomne ömmande omständigheter” förhöjdl lil! 450 Rtdr Runt, på sätt 57 punkten af Rikets Ständers Skrifvelse den 2 7 Februari 1858 närmare utvisar.
Under den tid, som sedermera förflutit, har Förbergs sjukdom snarare lill- än aftagit, och hans ställning blifvit ännu mera betryckt samt hans behof af understöd större, till följd af den år elter år fortgående stegringen af priset på alla förnödenbetsvaror, hvilken icke gjort sig minst kännbar i den ort, eller Upsala stad, hvarest Förberg är bosatt; och då härtill kommer alt hans hustru, Maria Jacobina Förberg, född Nordencreutz, på sätt af äfven närlagde läkarebetyg närmare inhemtas, både till följd af den långvariga sjukvård, hon måst lemna sin man, och genom de flera sjukdomar, hon under umbäranden och lidanden sjelf genomgått, blifvit så lill helsan brulen, att hon för närvarande löga, och vid tilltagande ålder troligen alldeles icke, Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 219. 327 lönnar bidraga til! sitt underhåll, har jag troll uli dessa omständigheter mig finna en ytterligare anledning till min nu gjorda hemställan; och jag vågar derföre vördsamt föreslå: att Rikets Ständer behagade förhöja den förre länsnotarien i Upsala län, Landssekreteraren Olof Henrik Förberg å Allmänna Indragningsstalen beviljade pension tiil (jOO it:dr Hunt och att delta belopp, med afseende å de af mig andragne, i förevarande fall särdeles ömmande omständigheter, mätte få utgå från och med början af nästinstundande år 1863.
I sammanhang härmed och då fru Förberg, i händelse hennes man skulle före henne genom döden afgå, komme alt försättas i den mest nödställda belägenhet, anser jag mig höra tillika vördsamt hemställa: att Rikets Ständer måtte tillförsäkra förre länsnotarien, landssekreteraren 0. H.
Förhergs hustru, Maria Jacobina Förberg, född Nordencreutz, i händelse hon ölverlefver sin bemälde man och så länge hon derefter förhlif— ver i enkostånd, en årlig pension för sin återstående lifstid till belopp af 300 R:dr R:ml, att utgå från och med månaden näst efter mannens dödliga frånfälle.
Slutligen anhåller jag alt denna min vördsamma motion måtte remitteras till behandling af vederbörande Utskott.
Stockholm den 26 November 1362.
Johan Persson, lrån Upsala län.
I ofvanstående motion instämma till alla delar: J. F.
Fredricsson från Upsala län.
Gustaf Botin, från samma län. P. Fr. Mengel.
228 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Af Johan Persson från Upsala län, om öfverlåtelse ål
Nysätra socken af lägenheten Ängstorp under Ryda Rungsgård i och för inrättandet af en s. k. lyskula.
Hvar och en, som nitälskar för folkupplysning, måste med varmt intresse omfatta hvarje åtgärd, som vidtages att främja denna upplysning.
På alltför många orter inom landet är de så kallade fasta skolornas antal på långt när icke tillräckligt, hvilket har till följd att det för en del af kommunens, i skolåldren varande, ungdom hlifver ofta nästan omöjligt att begagna sig af der erbjuden undervisning, enär stundom nästan hela dagen måste användas för alt vandra till och från den aflägset belägna skolan.
Ett medel alt i någon mån afhjelpa denna olägenhet är inrättandet af så kallade byskolor.
Från Resta och Åloppe husförhörsrotar, belägna i Nysätra socken och Lagunda härad, hafva de femtio å sextio, inom nämnde rotar i skolåldern varande barn ända till tre fjerdedels mil att vandra från deras hemvist, innan de komma lill den vid socknens kyrka belägna skolan.
Denna väg är dessutom, särdeles om höst och vår, nästan ofarbar, hvilket stundom gör det omöjligt för barnen att under dessa tider begagna sig af skolan.
Det stora behofvet af en s. k. byskola för desse rotar tycks således vara lätt i ögonen fallande.
Då under närvarande förhållanden ifrågavarande skola icke kan anläggas med mindre än att kommunen i sitt åtgörande biträdes af Staten, helst hemmanen inom berörde rotar uti ifrågavarande afseende redan tillräckligt betungas med aflöning till den ordinarie skolläraren, af hvars undervisning ungdomen från desse trakter, enligt hvad ofvan blifvit nämndt, icke kan göra sig synnerlig nylla.
Midt emellan ofvanberörde båda rotar ligger en, under Ryda Kungsgård lydande obetydlig torplägenhet, Ängstorp kallad, hvilken icke är af någon särdeles nytta för Kungsgården, såsom belägen öfver en half mil från densamma.
Under nämnde Kungsgård lyda icke mindre än 58 torplägenheter, hvilka alla ligga på långt afstånd från lästa skolan och för hvilka det således vore af stor nytta alt få skola i närheten.
Å ofvanberörde lägenhet skulle således, såväl för dess läge, som dess lämplighet i öfrigt, vara särdeles passande alt anlägga en s. k. byskola.
Sedan Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 221. 339 Sedan Nysätra socknemän åtagit sig att, för den händelse nu framställda begäran vinner bifall, å lägenheten uppföra, på egen bekostnad, för ändamålet nödiga byggnader, så får jag, med anledning af hvad som ofvan blifvit anlördt, härhos vördsamt af Rikets Ständer anhålla: alt Nysätra socken måtte ulan lösen få på sig öfverlåten lägenheten Ängstorp under
Ryda kungsgård, i ändamål att å nämnda lägenhet anlägga en så kallad byskola, äfvensom att, såsom hjelp till derstädes blifvande lärarens aflöning, få använda den af lägenheten lemnade afkastning.
Till det Utskott, sorn kommer alt behandla frågan, vill jag framdeles inkomma med nödiga upplysningar angående ifrågavarande torplägenhets beskaffenhet och läge.
Om remiss till vederbörligt Utskott ankålles.
Johm Persson, från Upsala län.
Af S. P.
Rosenberg från Christianstads län, om anslag för tillökning i lärarepersonalen vid institutet för blinda och döfstumma å Manilla.
Det är en glädjande och för Svenska folket hedrande sanning, att representationen, under sednaste riksdagarne med berömvärd frikostighet omfattat allt, hvad som rörer skolväsende och folkupplysning, och säkert står värt fattiga land i detta afseende icke efter något annat land med lika tillgångar.
Bland föremålen för denna Rikets Ständers välvilja måste ock tacksamt räknas det så kallade ”Institutet för döfstumma och blinda” vid Manilla.
Ursprungligen grundadt på den kristliga barmhertigheten, har det genom Ständernas tid efter annan visade frikostighet, kommit i tillfälle, så väl att utvidga sin verksamhet, som att åt sig uppföra en ny och ändamålsenligare lokal, hvilken behörigen inredd, skall sätta institutet i tillfälle att, i den mån tillgångar kunna beredas, i ännu högre grad utvidga denna välgörande verksamhet, och uppfylla sin sköna bestämmelse.
Bih. tUl R.
Prot. 1862 $ 1863. 11 Sami. 4 Afd. 43 330 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Alt en sådan utvidgning är af behofvet högeligen påkallad, lärer icke kunna bestridas.
Af offentliggjorda statistiska uppgifter inhemtas, att inom vårt fädernesland år 1855 funnos 2,556 blinda, 2,495 döfstumma och 97 både blinda och döfstumma och af dessa voro 192 blinda och 549 döfstumma under 15 års ålder.
För närvarande undervisas vid institutet 26 blinda och 65 döfstumma; men hvad förslår det bland så många?
Snart har institutet utrymme för ett större antal af dessa olyckliga medmenniskor, som behöfva institutets omvårdnad och undervisning, och jag tviflar icke att hvarje öppnad plats ganska snart upptages, helst en numera mångårig erfarenhet lärt Svenska folket att skänka denna välgörande inrättning med dess förträffliga lärare ett stort och välförtjent förtroende.
Men det är icke nog att tillfälle öppnas å institutet för sådana, hvilkas målsmän kunna erlägga den stadgade årsafgilten.
Det måste erkännas såsom samhällets oafvisliga pligt, att derstädes bereda utrymme åt så många som möjligt af dessa nödens barn, som ingen afgift kunna erlägga.
Icke heller är det nog att öfverlemna den vid institutet anställda lärarekorps åt den kristliga barmhertigheten, och, såsom nu är förhållandet, låta dessa personer förnöta sin tid och förtära sina krafter, ulan alt ens ega lullmagt på tjensten, eller ringaste trygghet för framtiden.
Jag kan icke finna det för Svenska folket fullt värdigt, att lemna lärarne vid detta, det enda läroverk af delta slag Sverige eger, i sådan belägenhet.
Båda dessa påpekade svårigheter borde lätteligen och utan synnerliga uppoffringar från Statsverkets sida kunna afhjelpas derigenom, att