Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdag gjordes enahanda framställning af samme motionär, och dåvarande Stats-Utskott, som afgaf yttrande i frågan i sammanhang med väckt förslag om bestämmande af pensions-understödet för båtsmän, fann visserligen förbättring i afskedade soldaters och båtsmäns vilkor vara önskvärd, men, dels Slals-Ulxkotlets Utlåtande, N:o 171. 9 dels med afseende derå, att högst betydliga summor skulle erfordras för åstadkommande, på föreslaget sätt, af förhöjning i de då fastställda pensions-beloppen, dels med hänsigt dertill, att ärendet saknade fullständig utredning, ansåg Utskottet särskildt statsbidrag icke böra ifrågakomma, helst, enligt Utskottets förmenande, det åsyftade ändamålet, pä annat sätt, till en del borde kunna uppnås.
Utskottet stödde denna åsigt på det förhållande, att den till soldatens pensionerande afsedda Wadstena Krigsnianshus-kassan på sednare åren så betydligt tillvext, att Rikets år 1849 församlade Revisorer ansett kassan vara i tillfälle att bättre än dittills skett, motsvara sitt egentliga ändamål och lemna någon tillökning i det ringa gratialist-understödet, samt att Krigs-kollegium, uti afgifvet underdånigt Utlåtande, förklarat, att Kollegium icke skulle underlåta att, om och när en sådan förhöjning utan äfventyr för kassans tillstånd eller rubbning i grunderna för dess förvaltning kunde ega rum, derom hos Kongl. Majit göra underdånig framställning.
På grund häraf och då härtill äfven kom, att Invalidhus-fondens inkomster blifvit ställde, till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition, hemställdes, att berörda motioner måtte få förfalla; hvilken hemställan jemväl af Rikets Ständer gillades.
Enligt hvad Utskottet nu inhemta!, hafva sedermera stadganden blifvit meddelade, åsyftande att bereda förbättrade vilkor åt afskedade soldater, hufvudsakligen likväl åt deni, sorn uppnått den högre ålder, att de kunna antagas sakna förmåga att genom arbete sjelfva bidraga till sitt uppehälle.
Genom Nådigt Bref af den 22 April 1851 har nemligen Kongl. Majit förordnat, att underhållstagare i 4:de klassen af Wadstena Krigsmanshus-kassa, hvilka redan hunnit en ålder af sjuttio år eller derutöfver, skola från och med nyssnämnde år 1851 uppflyttas i 3:dje underhållsklassen, äfvensom att enahanda uppflyttning derefter borde tillgodokomma 4:de klassens gratialister från och med det år, hvarunder de 70 år uppnå; och uti Kongl. Brefvet den 21 April 1852 är vordet stadgadt: att, från och med den 1 Juli samma år och framgent, underhållstagare i 4:de klassen af nämnde kassa skola, om de vid afskedets erhållande tillhört värfvade arméen, vid upphunnen 60 års ålder, men då de afskedats från indeldta arméen, vid uppnådde 65 lefnadsår, uppflyttas i 3:dje underhållsklassen, samt att från och med nyssomförmälda tid och likaledes allt framgent, underhållstagare i sistnämnde klass skola, då de hunnit en ålder af 75 år, uppflyttas i 2:dra underhållsklassen; och liar Kongl. Majit derjemte, enär uti gällande författningar om rättighet till underhåll af bemälde kassa föreskrift saknades till bestämmande af skillnad emellan manskap och korporaler eller deras vederlikar, genom Högstberörde Nådiga Bref af år 1852 funnit lämpligt, att, till uppmuntran ej mindre flir då tjenande korporaler och deras vederlikar, än för manskapet att söka göra sig Hih. lill n. St.
Ural. 1853 & 1354. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 17 Häft. 2 10 Stats-Utskoltel$ Utlåtande, N:o -172. värdigt befordran dertill, i Nåder föreskrifva, det ordinarie korporaler af infanteriet och deras vederlikar af arméens öfriga vapen, hvilka framgent afskedades samt i berörde egenskap berömligt tjent uti minst 3:ne år näst före afskedets erhållande, skola vara berättigade till underhåll från Wadstena Krigsmanshus-kassa uti klassen näst ofvan den, uti hvilken, med tillämpning af gällande föreskrifter, underhåll bordt, under i öfrigt lika förhållanden, tilldelas manskap af det vapen, den afskedade tillhört.
Då åtgärder så nyligen blifvit vidtagna till förbättring af pensions-förmånerna för afskedade soldater, samt Utskottet hyser den öfvertygelsen, att Kongl. .Maj:t äfven hädanefter skall, i den mån kassans ställning sådant medgifver, bereda underhållstagare den ytterligare tillökning i det nuvarande ringa understödet, som af rättvisa och billighet påkallas, hemställer Utskottet, att den nu väckta motionen icke må föranleda till någon särskild åtgärd från Rikets Ständers sida.
Stockholm . den 4 Juli 1854. i\:o it2.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 1 l Juli i854, kl. 3 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckta motioner, angående förändrade grunder för pensionering af Justitie-Råd.
(U. J.)
Uti särskilda, hos Ridderskapet och Adeln samt Preste- och Borgarestånden väckta, till Stats-Utskottets handläggning remitterade, motioner hafva Friherre af Ugglas, Curt Gustaf Kontraktsprosten Qviding och Herr G. F. Ekholm, påkallat Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att uti det för civile einbets- och tjenstemän i allmänhet gällande stadgande, att de vid uppnådde'65 Slals-Ulskntlels Utlåtande, N.-o U72.
11 lefnads- och 40 tjenste-år samt då deras sjuklighet med behörigt läkare betygstyrktes, egde såsom pension å allmänna indragnings-staten uppbära lönens fulla belopp, en förändring i afseende å Högste
Domstolens ledamöter vore af högsta behof påkallad.
Då inom Hof-rätterna och andra embetsverk tjenstemän, innan de uppnått pensions-åldern, blefvo sjuklige och sålunda urståndsatte att .längre vederbörligen sköta sina åligganden, begagnades den utväg att tid efter annan intill dess de hunnit denna ålder bevilja dem tjenstledighet, hvarunder tjensterne af vikarier uppehöllos.
Denna utväg kunde dock ej anlitas i fråga om JustitieRåden, hvilkas embeten icke, emot ordalydelsen af 17 § i Regerings-Formen, kunde genom vikarier bestridas.
Om ett Justitie-Råd således, till följd af försvagad helsa, innan han vore berättigad att å indrägnings-stat uppföras, blefve urståndsatt att längre sköta sitt embete, återstode för honom icke annat val, än att antingen afgå med den otillräckliga pensionen från civil-statens pensions-inrättning och Såmedelst, i händelse han ej egde enskild förmögenhet, komma i ekonomiskt betryck, eller ock qvarstanna vid erabetet med den för en redlig man smärtande känslan, att icke förmå fullgöra sina åligganden.
För afhjelpande af dessa olägenheter är af motionärerne hemstäldt, att Justitie-Råd, när han uppnått 60. års ålder och under minst 35 år varit i Rikets tjenst anställd samt företedde läkarebetyg om fortfarande längre sjuklighet, måtte ega att söka och erhålla afsked från embetet, med rättighet för sin återstående lifstid till pension från allmänna indragnings-staten, hvilken motionärerne föreslagit, Friherre af Ugglas, till f:delar af embetet åtföljande lön och taffelpenningar, Kontraktsprosten
Qviding till adelar af den pension, som vid uppnådd 65 års ålder, enligt de vid afskedstagandet gällande föreskrifter, finge uppbäras, samt Herr Ekholm till fidelar af den på Stat anslagne Justitie-Råds-lönen.
I sammanhang härmed har Utskottet till behandling förehaft en af Herr G. F. Asker inom Borgare-Ståndet väckt motion, innefattande hemställan, att Justitie-Råd, sorn i denna egenskap tjenstgjort under loppet af 15 år och derutöfver, måtte, när han författningsenligt vore till afsked med pension berättigad, såsom sådan årligen tillgodonjuta 4,000 R:dr B:ko.
För tillgodonjutande af rättighet, att vid afskedstagandet från civilt embete eller tjenst, såsom pension å allmänna indragnings-staten bibehålla lönens fulla belopp, erfordras i allmänhet, enligt nu gällande föreskrifter, att hafva uppnått 70 års ålder; dock att enahanda rättighet tillgodokommer jemväl tjensteman af 65 års ålder, såvida han tjent omkring 40 år och medelst läkare-attest styrker sin sjukdom eller kraftlöshet.
Hvad nu angår förstnämnde 3:ne motionärers framställning om rättighet för Justitie-Råd, att vid 60 års ålder undfå afsked med åtnjutande af pension från allmänna indragnings-staten, så ehuru, på sätt motio - 12 Slats-Utskottels Utlåtande, N:n 17i. närerne anfört, i följd af den såsom vilkor för pensionsrätt stadgade ålder, sådana händelser visserligen kunna inträffa, då embets- eller tjenstemän, för att icke beröfvas sin utkomst, nödgas vid sina befattningar qvarstå, äfven sedan minskade själs- och kroppskrafter ej vidare medgifva göromålens behöriga förrättande, finner likväl Utskottet betänkligt, att, till förmån för en eller annan klass, ett undantag från nu gällande föreskrifter i detta afseende göres, hvilken bana, en gång beträdd, skulle, om den fullföljdes, komma att medföra en betydlig tillökning i Stats-utgifterna; och då för öfrigt, derest någon af Högste
Domstolens ledamöter före uppnådd pensionsålder blefve för sjuklighet urståndsatf att sin tjenstgöringsskyldighet fullgöra, enahanda utväg, som tillförene i dylika fall begagnats, torde äfven hädanefter kunna vidtagas, att särskild
Nådig proposition 0111 dennes förflyttande å indragnings-stat till Rikets Ständer allåtes, har Utskottet trott sig böra hemställa, att ifrågavarande 3:ne motioner icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Beträffande den af Herr Asker väckta motion om förhöjning af pensionsbeloppet för Justitie-Råd till 4,000 R:dr, så, enär genom 3:ne Stånds bifall till Usta punkten af Stats-Utskottets Utlåtande N;o 67, angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens 2:dra Hufvud-titel, Justitie-Rådens löner blifvit från deras nuvarande belopp, 3,200 R:dr, till 4,000
R:dr förhöjda, i följd hvaraf Justitic-Råds-pensionen hädanefter kommer att med sistnämnda belopp utgå. hemställer alltså Utskottet, att Herr Askers motion icke må till någon särskild Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 4 .Tuli 1854.
Ii e s e vva t io n: af Herr Cassel, / . STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1854, Stats-Utskottels Utlåtande, N:o 173. 1 M:o 193.
Ank. lill Exp.-Utsk. den il Juli 1854, kl. s e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om Remonterings-skyldighetens samt Bevärings- och Beklädnads-persedlarnes vid Indeldta Kavalleri-Regementerne öfvertagande af Staten. (U. A.)
Uti en inom Bonde-Ståndet väckt, af flere Ståndets ledamöter understödd, motion, har Riksdagsfullmäktigen Johan Pehrsson från Upsala län föreslagit, det Rikets Ständer måtte för sin del besluta, att så väl Remonterings-skyldigheten, som underhållet af Bevärings- och Beklädnads-persedlarne vid samtlige indeldta Kavalleri-Regementen finge på passevolans af Staten öfvertagas, samt att grunderna för denna passevolans borde af vederbörande Embetsmvndigheter uppgöras, och Rusthållarne sedermera länsvis höras, huruvida de på en dylik passevolans ville ingå.
Denna fråga har vid flere föregående Riksdagar utgjort föremål för Rikets Ständers öfverläggningar.
Redan vid 1840 och 1841 årens Riksdag anhöllo i underdånighet Rikets Ständer, att, med hänsigt dertill, att de dryga och kännbara kostnader, som genom krigstillfälligheter uppkommande förluster så väl af hästar, som af omförmälde slags persedlar, ofta tillskyndade enskilde rustande, skulle lättare bäras i den mån de jemnarc fördelades, Kongl. Maj:t måtte låta höra vederbörande rusthållare, huruvida de skulle vilja ingå den öfverenskommelse sins emellan att, vid infallande krig, från krigets utbrott, en för alla och alla för en, proportionaliter ansvara för den skada, som kunde träffa regementets eller korpsens hästar, bevärings-, remtygs- och utrednings-persedlar m. m., eller om rusthållarne heldre önskade att Staten, emot en viss årlig afgift af dem till Kronan, öfvertoge ansvaret för ersättningen af så väl hästar, som persedlar, i hvilket fall det likväl skulle åligga Staten att vid krigets slut hålla både de förre och de sednare i tjenstbart och dugligt skick de rustande tillhanda, samt derefter för Rikets Ständer framlägga förslag till beredande af den ändamålsenligasle och således för de rustande minst betungande utvägen till sådan ersättning.
I följd häraf behagade Kongl. Maj:t vid 1844 och 1845 årens Riksdag uti aflåten Nådig Proposition föreslå Rikets Ständer att, med undantag af Jemtlands Hästjägarekorps ocn Bohus Läns Regementes Södra Bataljon, med hvilka särskilda förhållanden Bih. till B.
Prot 18S3 tL 1854. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 18 Haft. 1 2 i gtats-Utskottets Utlåtande, N:o 173. egde rum, rusthållarne vid öfriga ruslhålls-regetnenten och korpser i Riket måtte vid utlysta sammankomster erbjudas att ingå öfverenskommelse^ samtlige rusthållarne vid de beridna regementerne och korpserne särskildt och samtlige rusthållarne vid de afsutne särskildt, att, efter en andel, som kunde på hvarje rusthåll belöpa, icke allenast ersätta alla förluster i hästar och persedlar, sorn under krigsljenstgoring kunde för de i öfverenskommelsen deltagande rusthållen inträffa, utan ock under tiden för persedlarnes underhåll ansvara.
Rikets Ständer biföllo högstberörda Nådiga förslag, men anliöllo tillika underdånigst att, derest allmänna föreningar till ersättande af i krig inträffande förluster och skador å hästar och rustnings-persedlar mellan rusthållen vid de beridna regementerne och korpserne samfäldt och rusthållen vid de afsutna samfäldt icke kunde tillvägabringas, Kongl.
Majit måtte täckas till de rustande, regements- och korpsvis sammankallade, låta ånyo framställa förslag till dylika föreningars afslutande inom hvarje regemente och korps särskildt.
Sedan vid hällne sammanträden med vederbörande rusthållare desse i allmänhet icke vélat antaga någotdera af de framställda förslagen, ansåg Kongl. Majit frågan härom höra förfalla, men, med afseende å förloppet vid de för de rustandes hörande sednast hållna sammankomster med 2:dra LifgrenaaierRegementet och Westgötha Regemente, behagade Kongl. Majit under den 16 Mars 1847 i Nåder förklara, att, så framt rusthållarne vid dessa regemenler träffade öfverenskommelser att enhälligt för någotdera regementet antaga det sednare af förslagen, Kongl. Majit ville, efter underdånig anmälan derom, frågan i hvad dem rörde ånyo till pröfning företaga. «•
Vid 1847 och 1848 årens Riksdag väcktes äfven inom Ronde-Ståndet motioner, åsyftande befrielse från desse rustnings-skyldigheter, men dessa förslag afstvrktes af Sammansatta Stats- samt Allmänna Resvärs- och Ekonomi-Utskotten, som, enär; en sådan skyldighet blifvit i rusthålls-kontrakterne bestämd, ansågo befrielse derifrån destomindre böra medgifvas, som sådant skulle orsaka en betydlig utgift för Statsverket, och rusthållarne, genom åtnjutande af de dem anslagna jordeboks- och mantals-räntor, hade i allmänhet ersättning för rustningens bestridande; hvadan och då rusthållarne derjemte icke velat antaga de förslag, som, till beredande af lindring uti ifrågavarande ersättnings-skyldighet, blifvit, på sätt nämndt är, till dem framställda, Utskotten hemställde, att motionerna måtte få förfalla.
Denna hemställan gillades ock af Rikets Ständer.
Slutligen har äfven vid sistlidne Riksdag enahanda motion blifvit väckt, hvilken likaledes af Rikets då församlade Ständer på ofvannämnde skäl afslogs.
Jemte upplysning om hvad sålunda vid föregående Riksdagar i denna fråga förekommit, får Utskottet, enär några förändrade förhållanden sedermera icke inträffat, som kunna gifva Utskottet anledning att tillstyrka Rikets Ständer alt frånträda sitt i ämnet förut fattade beslut, hemställa, att Johan Perssons motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Reservation: af Riksdagsfullmäktigen Ola Månsson från Christianstads län, som ansåg, att Staten borde emot kontant ersättning öfvertaga underhållet af Revärings- och fieklädnads-persedlarne vid lndeldta Kavalleri-Regementerne.
Stats-Utskotlets Utlåtande, IV:o 174. 3 M:o 1*4.
Ank. till Exp.-Utsk. d. ii Juli 1834, kl. 3 e. m.
Utlåtande, z' anledning af vackla motioner om förordnande af särskilda Inspektörer öfver Folks ko le-väsendet samt til/sättande a]'
Under-Lärare vid Folkskolörne. (U. A.)
Uti en inom Bonde-Ståndet väckt motion, som blifvit till Stats-Utskottet remitterad, 'har Riksdagsfullmäktige!!
Pehr Sahlström från Stockholms län anfört, hurusom, då folkets upplysning utgjorde det kraftigaste medlet att befordra både dess förädling i moraliskt hänseende och dess ekonomiska förkofran, det borde anses af högsta vigt att vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom de för folkundervisningen afsedda anstalter kunde göras i möjligaste måtto gagneliga och bringas i den närmaste motsvarighet till sitt för hela samhället vigtiga ändamål.
I anseende till den korta tid som förflutit, sedan genom 1842 års folkskolestadga en ny och friskare utveckling af folkundervisningen grundlädes, syntes det ännu för tidigt att vänta några synnerliga resultater af denna organisation, hvilken, likasom alla genomgripande förändringar, vid utförandet mött svårigheter, som ej på en gång stöde att öfvervinna, och derföre endast småningom kunde utbildas till större fullkomlighet.
Allmänhetens omdöme om de nya folkskolornas tillstånd och beskaffenhet vore emedlertid ganska skiljaktigt.
Å ena sidan erkändes med tacksamhet de välgörande verkningar deraf, som redan mångenstädes visat sig, men å andra sidan hördes också motsatta åsigter.
Man klagade nemligen öfver bristande skicklighet hos lärarne samt likgiltighet och försumlighet hos skolstyrelserna, och ansåge derföre hela den nya planen för folkundervisningen vara alldeles förfelad.
Om det ock måste erkännas, att tadlet öfver de så nyligen inrättade skolorne icke vore fullkomligt grundadt, så borde man likväl ej förbise angelägenheten deraf, att verkliga förhållandet med dessa skolor blefve. utrönt, och kontroller stadgade till förekommande af den missriktning i deras utveckling, som i annat fall torde uppkomma och hvarigenom de skulle förlora folkets förtroende.
Emedan folkskolan vore nästan undangömd för offentligheten, kunde missbruk der lättare uppstå och rotfästa sig, en omständighet, som ytterligare visade behofvet af en kontroll eller inspektion öfver denna inrättning.
Pä grund af dessa åsigter, och då nuvarande förhållanden icke egentligen syntes påkalla en ny, för alla folkskolor gemensam öfverstyrelse, med samma organisation 4 Stats-Ulskottels Utlåtande, N:o i74. sorn Statens embetsverk, utan i främsta rummet erfordrades en auktoritet, som kunde personligen göra sig underrättad om skolornas tillstånd och behof samt meddela råd och upplysningar, grundade på egen erfarenhet, har motionären framställt det förslag, att för en tid af tre år tre eller fyra inspektörer öfver folkskole-väsendet i riket måtte tillsättas, hvilka tjenstemän, utan befogenhet alt ingripa uti beslående auktoriteters makt och myndighet, skulle ega följande åligganden, nemligen: att under minst sexmånader af året kringresa i särskilda, af regeringen anvisade distrikter, för att inspektera folkskolorna och dermed gemenskap egande förhållanden; att öfver dessa inspektioner ej blott till Ecldesiastik-Departementet inlemna, ulan ock från trycket utgifva en årlig berättelse; alt mundtligen eller skriftligen kommunicera sig med stifts-styrelserna och andra myndigheter; att, der så lämpligt syntes, genom vederbörande pastorer sammankalla församlingarnes skolstyrelser, för att med dem samtala och öfverlägga om skolornas och folkundervisningens angelägenheter; samt att på bästa sätt tillhandagå skolstyrelser och lärare med råd och upplysningar i fråga om skolornas och undervisningens ändamålsenliga inrättande, antingen efter den Rudenschöldska planen eller efter någon annan sådan, som med hänsigt till lokala förhållanden kunde anses lämplig för folkskolesystemets utbildning till större fullkomlighet, äfvensom i afseende på inrättandet af sockenbihliotheker, anskaffandet af läroböcker och undervisnings materiel m. in.; och skulle lnspeklörerne äfven vara berättigade att till sitt biträde i landsorterna (dock utan arfvode) förordna sådane personer, som dertill funnes tjenliga och villiga.
Med afseende å den besvärliga och ansvarsfulla befattning, som sålunda skulle komma att åligga dessa tjenstemän, och då det vore angeläget att dertill 'erhålla fullt skickliga personer, borde deras aflöning icke bestämmas lägre, än till ett årligt belopp af 1,800 eller 2000 R:dr för hvardera; och som hela kostnaden för den föreslagna inrättningen, med beräkning af rese-ersättning m. fl. utgifter, skulle uppgå till omkring 30,000 R:dr årligen, har motionären, som ansåge ett särskildt anslag härför icke vara behöfligt, emedan erforderlig tillgång kunde beredas af de i Riksgälds-kontoret reserverade besparingarne på anslaget till folkundervisningens befrämjande, hemställt, att af dessa besparade medel, hvilka vid 1852 års slut utgjort 41,782 R:dr 27 sk. 1 rst., ett belopp af 28,000 k 30,000 R:dr måtte af Rikels Ständer för det uppgifna ändamålet anvisas, samt, i mån af behof, få från Riksgäids-kontoret utgå.
Jemte den från Bonde-Ståndet erhållna remiss å nämnda motion, har Utskottet fått emottaga flera af motionen föranledda, inom bemälde Riks-Stånd afgifna yttranden, af hvilka Utskottet, vid ärendets behandling, tagit kännedom; och anser sig Utskottet härvid särskildt böra omnämna ett yttrande af Lars Gustof sindersson från Elfsborgs län, som, jemte afstyrkande af den utaf ofvanbemälde motionär föreslagna åtgärd till folkundervisningens befrämjande, anfört, huruledes skolorna på landsbygden vanligen vore fördelade i 3 å 4 distrikter för hvarje skollärare, så att läsetiden för hvarje distrikt utgjorde endast omkring 3 månader på året.
Emedan barnens antal i hvart och ett af dessa distrikter oftast uppginge till 50 å 60 eller derutöfver, och en stor del måste begynna med att inhemta stafning och innanläsning, hvilket erfordrade en jemn och noggrann tillsyn, så funnes häruti ett svårt hinder för läraren att på ett gagnande sätt uppfylla sitt åliggande.
Äfven med den största förmåga kunde han ej räcka till för alla, utan nödgades öfverlemna en del af den angelägnaste uppsigten åt monitorer, hvilka sällan innehade de kunskaper, att de kunde anses dertill fullkomligt användbara.
För att afhjelpa denna olägenhet föreslog Lars Gustaf Andersson, att någon del af det för folkundervisningen afsedda anslag måtte få användas till aflönande af underlärare eller så kallade by-skoimäslare, hvilka det framför allt skulle åligga att fullstän - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 174. 5 digt lära barnen stafning och obehindrad sammanläggning af ord och meningar, innan de inträdde i den allmänna folk-skolan.
Hvad sålunda förekommit har Utskottet tagit i noggrant öfvervägande; och, beträffande först den af Riksdags-fullmäktigen Sahlström väckta motion om tillsättande af kringresande inspektörer för folk-skolorna, så, ehuru Utskottet erkänner den vackra syftning och det nit för folkskole-väsendets befrämjande, som utmärker denna motion, betviflar Utskottet dock, alt den ifrågaslällda åtgärden skulle leda till det dermed åsyftade ändamål.
I anseende till det stora antalet af folk-skolor inom riket, skulle, äfven om fyra skol-inspektörer tillsattes, en sådan tjensteman sannolikt behöfva en tid af flera år, för alt kunna blott en gång besöka alla skolor inom sitt distrikt.
Om någon verkligt gagnande tillsyn på detta sätt skall kunna åstadkommas, synes det derföre nödvändigt, att det föreslagna antalet tjenstemän betydligt förökas.
Men derigenom komme äfven kostnaderna för sådana tjeustemäns aflöning och resor att uppgå till ansenliga belopp; och dessutom torde svårigheten alt till en så besvärlig och ansvarsfull befattning erhålla fullt skicklige personer ensamt utgöra ett nästan oöfvervinnerligt hinder för att utsträcka denna plan längre än motionären sjelf afsett.
För öfrigt anser Utskottet, att inseendet öfver folk-undervisningens handhafvande bör — såsom nu är förhållandet — i främsta rummet tillkomma hvarje församlings Presterskap, - hvilket otvifvelaktigt kan i detta hänseende på ett gagnande sätt inverka, genom såväl sin nära beröring med församlingens medlemmar, som sitt åliggande att meddela ungdomen religionsundervisning.
På dessa skäl, och i betraktande jemväl deraf, att inom det Riksstånd, motionären tillhör, för hvilket folkskolornas tillstånd och behof bör i allmänhet vara väl bekant, de fleste ledamöter, som i anledning af motionen yttrat sig, funnit densamma mindre ändamålsenlig, får Utskottet hemställa, att denna motion icke må till någon åtgärd af Rikets Ständer föranleda.