Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kommitterade medgifva gerna: att de Norrländska provinsernas intressen äro stora och af vigt såväl för dessa provinser sjelfva, som för hela landet; att dessa provinser äro mäktiga af en rik och storartad utveckling i mångfaldiga rigtningar; och att hvarje fosterlandsvän måste med glädje och stolthet föreställa sig en framtid för Norrland, då denna stora landvidd skall kunna tillgodogöra sig sina många naturliga förmåner.
Kommitterade hafva ock, lika litet i denna fråga, sorn i öfrigt under detta ärendes behandling, kunnat hysa den åsigt, att, ur allmän synpunkt taget, en provins har större anspråk än en annan på statens medverkan och understöd till befordrande af dess fördelar eller tillfredsställande af dess behof.
Frågan kan sålunda endast vara att i de fäll, då särskilda provinsers önskningar och behof komma i strid med hvarandra och icke kunna på ett tillfredsställande sätt sammanjemkas, jemföra befogenheten af dessa önskningar och omfattningen af dessa behof å ena och å andra sidan, samt på grund af en sådan jemförelse komma till insigt om det företräde, som den ena kan böra tillerkännas framför den andra.
Att åter söka sammanjemka sådana stridiga intressen på det sätt, att icke någotdera blifver i någon väsendtlig grad tillfreds - 79 stäldt, kan deremot naturligtvis icke motsvara önskningarne oell behofven, vare sig å ena eller andra sidan, och lika litet som dylika förmedlingsförsök äro staten värdiga-, lika litet äro de för densamma nyttiga, emedan tillgångar oell krafter derigenom användas i annan rigtning, än som med statens allmänna ändamål är förenligt. -— Hvad Norrland framför allt behöfver för utvecklingen af sitt industriela lif är transportvägar till hafskusten.
Den utmärkte man, hvilkens skriftliga yttrande i detta ämne här ofvan är åberopadt, ansåg också Östersjön varn Norrlands egentliga stambana, från hvilken kommunikationsleder i nordvestlig rigtning långs floddalarne till det inre af landet erfordrades.
Redan tillförene, eller uti en år 1857 från trycket utgifven skrift, benämd ”Handlingar rörande föreslagna jernvägar och vattenkommunikationer inom provinsen Helsingland,” yttrade samme man följande: ”Likasom i ett kuperadt land, sådant som det hvarom här är fråga, dal- och höjdsträckningar hittills bestämt och framgent komma att bestämma odlingens gång, så anvisa äfven dessa och andra naturförhållanden det system, som bör följas vid förbättring af kommunikations-anstal terna.
En blick på den öfver provinsen Helsingland upprättade karta visar, att detta system härstädes lämpligen icke kan vara annat, än att medelst kanaler eller jernvägar med hafvet förbinda de in i landet liggande, till Ljusnans och Dellarnes dalsträckningar hörande lugnvattenytor.”
Och efter att vidare hafva uttalat sin mening med särskildt afseende på tvenne då föreslagna mindre jernvägar, säger författaren, att ”inom provinsen Helsingland naturen anvisar enahanda utvägar att bereda kommunikations-anstalter, nämligen sammanbindning medelst kanaler och jernvägar af de djupt in i landet liggande sjöar och delvis segelbara floder, hvaraf Wermlands företagsamma inbyggare, till oberäknelig nytta för deras ort, redan förstått att sig begagna, och det lider intet tvifvel, att dessa utvägar äfven inom Helsingland komma att tillgodogöras, i den mån erfarenhet om medlens ändamålsenlighet vinnes och stegrad industriel verksamhet påkallar samma medels användande.”
Dessa yttranden anvisa sättet, på hvilket de
Norrländska provinserna kunna tillgodogöra sig de källor till förkofran och välmakt, af hvilka de äro i besittning.
Men innan de på denna väg hunnit närma sig det stora framtidsmålet, kunna de icke sägas hafva något egentligt behof af jernvägsförbindelse med det inre och söder örn dem belägna landet.
Dalarne deremot är, till följd af sitt läge, utestängdt från det stora vatten, som kan sägas vara en väsendtlig del af Norrlands rikedom, och Dalarnes behof af förbättrade kommunikationer i den eller de rigtningar, odlingen derstädes redan framgått, äro af ganska hög ålder, hvarföre, vid jemförelse af de nya anspråken från de Norrländska provinsernas sida med de gamla som Dalarne hafva att uppställa, de senare rättvisligen synas böra få företräde.
Ett sådant företräde kan äfven ur allmän ekonomisk synpunkt sägas vara så mycket mer berättigadt, som alla de beräkningar, hvilka i dylika fall både ur teoriens och erfarenhetens synpunkt pläga tillerkännas giltighet, tala för det antagande, att en jernbana, utlagd i den 80 af kommitterade föreslagna sträckning, utom det att hon tillfredsställer det närvarandes fordringar, vida bättre än någondera af de öfriga föreslagna linierna skall återgälda kostnaden för sin anläggning.
Den del af de Norrländska provinsernas trafik, som begagnar landväg, är icke så betydlig, att en kostsam jernväg, hufvudsakligast till fördel för denna trafik, bör anläggas.
Värdet af de Norrländska provinsernas produkter, eller smör, lin, fågel, gröfre och finare linneväfnader m. fl., om hvilka här är fråga, och hvilka i andra orter årligen afsättas, är troligen ganska betydligt, men dock icke tillräckligt stort, för att dessa produkter ännu på lång tid kunna behöfva en särskild jernvägsförbindelse med det inre landet söderut.
Dessa produkter äro äfven på vintermarknaderna i Falun, Hedemora och Sala föremål för en liflig omsättning, hvilken omständighet utvisar, att denna handel äfven söker landets inre städer och icke uteslutande Upsala och Stockholm.
I frågan åter, huruvida de Norrländska provinsernas intressen kunna i vidsträcktare mån gynnas och tillfredsställas genom att antaga vare sig linien Sala-Robertsholm eller linien Sala-Storvik, måste man, vid öfvervägande af skälen för och emot, hysa ganska stora tvifvel.
Då denna trafiks förmenta behof väl egentligen skulle bestå deruti, att densammas förbindelse med hufvudstaden genom endera af dessa jernvägslinier underlättades, synes det föga troligt, att meranämde trafik skulle vara betjenad med att t. ex. följa linien GefleRobertsholm-Sala till Stockholm utefter en vägiängd af 25f mil, då stora kommunikationsvägen mellan Gefle och Stockholm utgör endast 17f mil.
Norrländska ifrågavarande produkterna fortskaffas vanligtvis med egna hästar, och det torde derför vara, lindrigast sagdt, tvifvelaktigt, att denna varutrafik skulle finna med sin fördel förenligt att hellre färdas en omväg af minst 8 mil på jernväg från Gefle, dit den begagnat vanliga fordon, än att med samma fordon fortsätta raka vägen.
Genom banans dragande åt Robertsholm finge, såsom förr är sagdt, trafiken mellan Sala och Falun en omväg af omkring 2;' mil, då trafiken från Norrland skulle genom att gå öfver Korsnäs få en omväg af vid pass 2j mil, och i betraktande af dessa förhållanden synas både rättvisa och vanliga statsekonomiska grundsatser bjuda, att den nära nog mest betydande trafiken i landet icke bör underkastas en väsendtlig uppoffring, eller till och med åsidosättas för en trafik, som, efter vanliga beräkningar, icke kan hämta några större eller allmännare fördelar af, och sålunda i sjelfva verket icke har någon framtid i den rigtning, som skulle bestämmas genom den af undersöknings-kommittéen eller den af kommitterades minoritet förordade linie.
Afven antaget, att ett eller annat tusental lass af förenämde Norrlandsvaror årligen skulle komma att begagna större eller mindre delar af den af beinälde kommitté föreslagna jernväg i hela dess utsträckning från Gefle till hufvudstaden, vore väl ändå ej detta tillräckligt skäl för att förkasta en jernväg, som betingas af förhållanden, hvilka från uråldriga tider fått sin prägel och hvilkas oafvisliga behof derföre icke 81 kunna jäfvas.
Det torde i öfrigt böra erinras, att trafiken från Jemtland, Herjeådalen och vestra Helsingland till en icke obetydlig del går öfver Dalarne till Falun, och denna trafik måste i följd deraf hafva fördel af en bana från Korsnäs till Sala.
Skall deremot den trafik, som följer strandvägen till Gefle, hafva någon verklig och allmännare nytta af en jernväg i sydlig rigtning, måste en sådan väg ledas i, så vidt möjligt, rak linie från Gefle öfver Upsala till Stockholm.
Alla skäl tala ock för anläggningen af en sådan jernväg i en framtid, då de Norrländska provinsernas behof af utvidgade kommunikationer kan komma att sådant fordra; men denna tid måste afbidas, ty för närvarande saknas, enligt kommitterades uppfattning, tillräckliga skäl, för att med dryg kostnad öppna för Dalarne och Norrland en kommunikationsled, hvilken väl förmenas blifva för dem af gemensam nytta, ehuru, såsom det ock medgifves, mindre för Dalarne än för Norrland, men som af redan anförda skäl icke skall blifva i stånd att i någon vidsträcktare mån tillfredsställa någondera af dessa landsdelars önskningar och fördelar.
Kommitterade hafva nu sökt ådagalägga de å andra sidan föreslagna Robertsholms- och Storviks-liniernas jemförelsevis ringa vigt både för Dalarne i allmänhet och för de Norrländska provinserna särskildt.
Kommitterade hafva ock anmärkt, att Storviks-iinien nästan till liela sin utsträckning och Robertsholmslinien till stor del skulle komma att genomgå en ofruktbar och oländig trakt, sorn, hvad den senare linien beträffar, vidtager norr om Garpenberg och sträcker sig ända fram till Gefle-Dala jernväg.
Ofvanföre
Robertsholm möter en landvidd af ännu mera ofruktbar och oländig beskaffenhet.
Denna linie skulle icke mäkta uppfylla någon den större industriela rörelsens fordringar, ty den blefve egentligen af vigt inom Kopparbergs län för de så kallade Garpen bergs-verken, och inom Gefleborgs län för bruken vid Robertsholm.
Storviks-iinien skulle, såsom redan är anmärkt, medföra ännu mindre nytta för det förra länet; och denna linie skulle i sjelfva verket endast komma att motsvara Gefle stads och ortens deromkring önskningar af en jernvägsförbindelse med det inre landet och särdeles med hufvudstaden.
Dessa önskningar äro derföre icke berättigade i samma män, som de äro lätt förklarliga.
Varma fosterlandsvänner kunna, just af kärleken till sin egen bygd och under inflytelsen af den ständigt vaksamma omtanken och de rastlösa sträfvandena för dess förkofran och uppblomstring, lätteligen hänföras att i dessa den egna bygdens fördelar se en vinst för landet i det hela och derföre äfven icke till sitt fulla värde uppskatta andra delars af det hela önskningar och behof.
Att hvad som är en vinst för någon del af det hela icke kan vara utan allt inflytande och vigt för detta senare, är visserligen gifvet; men då stridiga anspråk måste mätas och bedömmas, torde det icke heller vara tvifvelaktigt, att det mindre intresset bör gifva vika för det större.
De öfvervägande statsekonomiska skäl, hvilka tala för det företräde, kommitterade gifvit linien Sala-Korsnäs, äro nu hufvudsakligen anförde.
Det åter 11 - 82 står att redogöra för de skäl, som i fråga om anläggningskostnaden och utur teknisk synpunkt förekomma vid jemförelse af denna och den äfven undersökta linien Sala-Robertsholni.
Dessförinnan torde dock uppmärksamheten böra fästas på en ganska vigtig omständighet.
Linien Sala-Korsnäs skulle nämligen, utom sina andra fördelar, äfven medföra den, att, om Norbergs jernväg utsträcktes till denna linie och Dalelfven, skulle genom denna bibana transporten af malm och tackjern från Norbergs bergslag till Dalarne och Gestrikland, eller till bruken i Grytnäs, Garpenbergs, Husby och Torsåkers socknar samt till öfre Dalarnes och Westmanlands skogar, till stor nytta för dessa provinser befordras, och af icke mindre vigt vore, att bergslagens produkter kunde på denna väg nedföras till Strömsholms kanal samt derifrån till andra orter af riket.
Tekniska Beträffande anläggningskostnaden för de båda undersökta alternativen 'nadsföf'" har undersöknings-kommittéen beräknat samma kostnad komma att utgöra: för hållanden, linien Sala-Brovallen-Robertsholm 5,491,133 R:dr, och för linien Sala-BrovallenKorsnäs 4,883,730 R:dr.
Vid jemförelse af de båda liniernas tekniska förhållanden förklarar samma kommitté så stor skillnad ej äga rum i stigningar och kr ökningar, att något bestämdt företräde på grund deraf kan gifvas någondera.
Robertsholms-linien blefve, oaktadt den är 14630 fot kortare, likväl 607,403 R:dr dyrare i anläggning än Korsnäs-linien, om stiguingarne på de 3j milen närmast Robertsholm, der terrängen vore ogynnsam, skulle bibehållas vid det föreslagna normala förhållandet af 1 på 100.
Genom dessa stigningars reducerande till 1 på 60 skulle deremot vinnas både en besparing i anläggningskostnad af 1,211,500
R:dr och \ mils ytterligare förminskning till fördel för denna linie; och då Gefle-Dala-banan redan hade stigningar af 1 på 60 och en derefter lämpad rörelsemateriel, samt trafiken i de fleste fall ansåges blifva gemensam på denna bana, jemte hennes föreslagna fortsättning till Forsshufvud, och statens norra stambana mellan Garpenberg och Robertsholm; då, vidare, utan skada för staten berörde bandelar från Falun till Forsshufvud samt emellan Garpenberg och Robertsholm kunde anläggas med samma stigningar, som förefunnes på GefleDala jernväg, — har undersöknings-kommittéen föreslagit, att staten borde träffa öfverenskommelse med Gefle-Dala jernvägsbolag att öfvertaga trafiken och förvaltningen af sistuämde linie, eller den mellan Garpenberg och Robertsholm, hvilken, såsom nämdt är, skulle utgöra 31 mil.
— Jemförelsen af de båda undersökta alternativ-liniernas förhållanden i fråga om anläggningskostnaden och uti tekniskt afseende utfaller sålunda äfven till förmån för Korsnäs-linien; och endast under förutsättning, att stigningar af 1 fot på 60 finge begagnas, samt att den af undersöknings-kommittéen föreslagna öfverenskommelse med Gefle-Dala jernvägs aktiebolag kunde befinnas blifva för det allmänna lämplig och nyttig, skulle någon besparing i anläggnings-kostnaden till förmån för linien Sala-Robertsholm kunna vinnas. 83 Kommitterade hafva härmed, i enlighet med Eders Kongl. Maj:ts nådiga föreskrift, sökt utreda de förhållanden och omständigheter, som kunna bestämma företrädet emellan de två ifrågasatta sträckningarne för en jernväg från Stockholm norrut antingen öster eller vester om Sigtunafjärden, samt jemväl tagit under öfvervägande och utredning frågan om den för rörelsen* å denna jernväg ändamålsenligaste anslutningspunkt till Gefle-Dala-banan.
För bedömmandet af den lämpligaste sträckningen af en jernväg, hvars ändpunkter komma att ligga på ett afstånd ifrån hvarandra af omkring 20 mil, hafva kommitterade ansett företrädesvis böra öfvervägas och utredas beskaffenheten af den trafik, som den norra stambanan i denna utsträckning i främsta rummet borde underlätta och betjena; och efter en långvarig och mångsidig öfverläggning om och granskning af de flera på frågan inverkande omständigheter, som dervid förekomma, hafva kommitterade ledt sig till den slutsats, att förhållandena inom de orter, som den ifrågasatta banan, i hvilken rigtning hon än utlägges, kommer att genomskära, påkalla, att denna rigtning, om ej uteslutande, dock hufvudsakligen bestämmes med afseende på landets hufvudnäringar, jordbruket och bergshandteringen.
Den föreslagna sträckningen vester om Sigtunafjärden från Stockholm öfver Örsundsbro, Sevalla och Sala till Korsnäs motsvarar bättre detta jernvägens hufvudsakliga syftemål, än sträckningen öster om samma fjärd öfver Upsala och Sala till Robertsholm eller Storvik.
Jemte det jernbanan i den förra rigtningen uppfyller sin vigtiga bestämmelse att befrämja den stora industriela rörelse, som betingas af de båda omnämda hufvudnäringarne, är hon på samma gång mäktig att underlätta och befordra den persontrafik, som, beroende af dessa samma näringar, redan förefinnes och, enligt de vanliga lagarne för den inre rörelsens utveckling i ett land, måste i bredd med den omnämda stora varutrafiken vidare tilltaga och mångfaldigas.
Jernbanan, sålunda utlagd, går till hela sin sträckning genom den företrädesvis spannmålsproducerande delen af de landskap hon berör, och, hvad särskildt beträffar linien från hufvudstaden till Sala, har hon på ömse sidor om sig den rikaste sädesbygd, som en norr om Mälaren gående jernväg kan träffa.
Afven i afseende jaå folkmängden uti.och närmast intill de orter, banlinien från Stockholm till Korsnäs genomgår, äger denna linie företräde.
En jernbana åter öster om Sigtunafjärden, från Stockholm öfver Upsala till Sala, måste beröra orter, hvilka med få undantag ända fram till sistnämde punkt äro de vester om samma fjärd belägna mycket underlägsna både i odling och fruktbarhet, och i dessa tvenne fall stå de från Sala utgående linierna till Robertsholm eiler Storvik vida efter linien Sala-Korsnäs.
— Genom kommitterades förslag, att en grenbana måtte anläggas från Örsundsbro till Upsala, komma hufvudstaden och universitetsstaden i en lätt och snabb förbindelse med hvarandra.
Denna förbindelse blefve visserligen ändå lättare och snabbare, om jernvägen lades öster om Sigtunafjärden i så vidt möjligt rak linie mellan de tvenne städerna, på sätt å andra sidan föreslaget är; men det påstående anhängarne af Sammanfattning af kommittéens utlåtande. 84 detta förslag uppställt, att nämligen banliniens bestämmande i denna sträckning skulle vara ett oeftergiflig! villkor för den norra jernstambanans framtid, kan icke godkännas, på de flere skäl kommitterade mot detta påståendes sannolikhet anfört i det föregående.
Man har också velat hämta ett stöd för den östra li niens företräde "uti det öster om den föreslagna linien liggande fastlandets behof af en jernvägskommunikation; men den rättvisa, som möjligen skulle kunna tillerkännas detta förmenande och dén uppgifna grunden derför, förbises vid tillämpningen, då man vill hafva jernvägen löpande utmed segelleden ända fram till Upsala, i påtagligt syfte att genom denna vägens raka sträckning företrädesvis eller nästan uteslutande se till godo denna stads önskningar, för att ej säga anspråk, samt förmenta behof af en jernvägsförbindelse i kortaste linie med liufvudstaden; ty ville man i verkligheten afse det riyssnämda fastlandets fördel af den ifrågasatta kommunikationsleden, skulle den östra banlinieu, för att kunna befrämja dessa fördelar, utläggas i en sådan rigtning, att denna linie blefve nära nog lika lång som den af kommitterade föreslagna vester om Sigtunafjärden öfver Örsundsbro till Upsala.
Genom jernvägens af kommitterade föreslagna fortsättning från Örsundsbro till trakten af Sevalla kyrka blifver visserligen linien emellan Örsundsbro till Sala något förlängd; men denna förlängning är jemförelsevis obetydlig och utan något menligt inflytande på trafiken emellan sistnämde punkter, hvaremot genom denna obetydliga omväg till, eller liniens böjning åt Sevalla såväl de vestra orternas jernvägsförbindelse med hufvudstaden förkortas, sorn ock anläggningen äf en jernväg mellan Westerås och Sala underlättas, om hvilken senare vägs stora vigt och betydelse både för bergsbruket och ,spannmålshandeln allmänna meningen icke en gång är delad.
Vägen från örsundsbro öfver Sevalla till Sala kommer, såsom redan visadt är, att genomgå folkrika och fruktbara trakter, i dessa afseeuden obestridligt öfverlägsna de orter, den å andra sidan föreslagna linien från Upsala till Sala skulle komma att genomskära.
Från Sala till Korsnäs går jernvägen nästan i den uråldriga Dala-trafikens stora strömfåra, hvilken omständighet i och för sig innebär, att man på denna väg mötfes af
Dalarnes odling och sålunda tillgodoser behof, hvilka i anseende till sina, så att säga, gamla anor företrädesvis förtjena att behjertas.
Linien Sala-Korsnäs har också en så långt i öster gående rigtning, som en jernväg, för att blifva af verkligt gagn för Dalarne, kan erhålla; men denna rigtning uppfyller tillika ett annät vigtigt ändamål, då genom densamma uppstår en förening mellan Gefle-Dala jernväg, å ena sidan, samt Dalarne, Westmanland, Upland och hufvud&taden, å den andra.
Hvarken linien Sala-Robertsholm eller linien Sala-Storvik förmår i n&gön väsendtlig gråd motsvara
Dalarnes behof af en jernväg i sydlig rigtning.
Mot båda dessa linier gäller den anmärkning, ehuru mot den förra något mindre än mot den senare, att de till större delen af sin längd komme att genomgå ofruktbara och oländiga trakter.
Hufvudsakligaste skälet 85 för förslaget om enderäs af dessa linier antagande skulle vara de Norrländska provinsernas behof af en dem mera omedelbart tjenande jernvägsförbindelse med det sydliga landets inre delar och med hufvudstaden; men då dessa provinsers egentligen stora rörelse har och måste hafva sin väg på Östersjön, kan i förevarande fall endast blifva fråga om den mindre varutrafiken från Norrland, eller den handel med Norrländska produkter, hvilken, för dessas afsättning, söker de inre delarne af Dalarne, äfvensom Westmanland, Upland och hufvudstaden.
Denna handel har ännu icke på långt när erhållit den utsträckning, att densamma kan sägas nästan hufvudsakligen för sin räkning eller sitt intresse fordra anläggningen af en så dyrbar kommunikation som en jernväg.
Då en sådan kommunikation, i följd af näringslifvets mångsidigare och större utveckling inom de Norrländska provinserna, af verkligt behof påkallas, skall den söka sig den rigtning, som förhållandena redan nu till en del anvisa och som icke kan blifva någon annan, än att på kortaste väg förena dessa provinser med hufvudstaden.
Tidpunkten för detta behofs uppfyllande synes dock ännu vara aflägsen, och i afseende derå, likasom alltid i dylika fall, bör man strängt vidhålla den grundsatsen, att nära, värma och höja det näringslif, som redan har en bestämd tillvaro, och icke spilla eller tillochmed förqväfva detsamma genom samhällskrafternas användande i rigtningar, hvilka strida mot odlingens gång samt de lagar, naturen sjelf och det allmänna välståndets utveckling en gång för alla fastställt.
Sådant är förslaget, sådane dess grunder.
Om det förra finner sin bekräftelse och sitt erkännande i de senare, hafva kommitterade vunnit målet för denna den vigtigaste delen af sitt arbete.
En grundtanke genomgår det hela, och om denna tanke här funnit sitt rätta uttryck tillhör i första rummet Eders Kongl. Majit att i nåder pröfva och bedömma.
Slutligen åligger kommitterade att taga under öfvervägande och utredning ismum,™- de fördelar och olägenheter, sorn anses uppkomma, ä ena sidan, om norra jernbanan i Stockholm, pä sätt föreslaget är, förenas med den för vestra banan jernvägen -nu pä Södermalm anlagda bangård, och, ä andra sidan, om norra jernbanan utan •en slik förening erhåller sin utgångspunkt från holm. länspligt ställe pä Norrmalm.
Såsom allmän regel lärer väl få antagas, att hvarje afbrott i en kommunikationsled, hvarigenom förorsakas omlastningar och dermed förknippade kostnader och tidspillan, menligt inverkar på rörelsen och derföre bör sä vidt möjligt undvikas.
Denna regels tillämpning på förevarande fråga fordrar, att de från norr och söder till Stockholm kommande jernvägar, så vidt sig göra låter, icke allenast hvar för sig ledas till tjenliga hamn- och upplagsplatser, der varor från 86 och till det inre landet kunna omedelbart lossas och lastas i fartyg och magasiner, utan också att samma jernvägar sinsemellan förbindas för underlättande af rörelsen mellan olika delar af hufvudstaden och landsorten, äfvensom för obehindrad kommunikation emellan orterna norr och söder om Stockholm.
Mälarens och Hjelmarens i landet djupt inskjutande vatten, och afståndet från Stockholm till den punkt (Orebro), der en jernvägsförbindelse mellan Sverges norr och söder om nämda vatten belägua landskap först träffas, tillåta icke heller något tvifvel om nyttan och behofvet ur allmän synpunkt af en oafbruten jernvägsförbindelse genom Stockholm.
Fördelarne och olägenheterne af regelns tillämpning kunna likväl endast rätt bedömmas och emot hvarandra afvägas i sammanhang med pröfningen af det eller de sätt, på hvilka tillämpningen skulle utföras.