Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Verkan af hennes bols bör blifva sh mycket större därför, att hon behandlat det öinttiliga ii.m.net s % rent och takt- fullt, att grannlagenhet och blygsamhetskansla ej i ringaste mbn shas.
Ej ens pryderiet förmår finna svepskii1 till anmiirkuing.
Bokon lmn utan tvekan laggas p&amp; familjens divanbord eller sättas i händerna p&amp; hvilken ungdom som helst.
viinder sig egentligen till de unga, män och kvinnor, gifta och ogifta.
Skildringon af könens inbördes förh&amp;llan.de, af aktenskapet samt af moderligheten och npp- fostran (sid. 30-50, 65-80) är bland det veckraste och mest fin- $ %usliga, som blifvit slnifvet i3ver äinnet.
Förf: s varma religiositet och kristliga anda, böra skaffa gehör åt hennes ord äfven inom så- dana kretsar, diir en trånghjärtad uppfattning af kristendomen och vidh&amp;llantle af österländsk ringaktning af lrvinnnn verkat förnedrande @ familjelifvet.
Det högre aktenskapsiclealet Iran ej en?
bland dessa ljnsslsygga personer misstänkas soin antikristligt nyhetsmakeri, nar det visas st&amp; i sainlrlang med Jesu egna ord.
tund do * anklagas Ina Rogberg för asketiska tendenser och Tolstoyslca satser rörande aktenslzapet.
Dfedgifvas m %, att hon ej sjalf iir alldeles utan skuld till detta missförstånd.
Hennes nytesta- inentliga uppfattning förduddas genom en vilseledande frninstiilluing a.£ Jesu ord hos Matheus 19, v. 9, 10 om berättigade skal för akten- skapsslsilnad (se sid. 35, 39).
På grund af denna slutledning har man Irunnat missuppfatta förf: s lcyslm och renbljiirtade framställning af äktenskapet s %som innebw.ande sympati nied katolskt minildif och askes.
Att inisstmken s~111rnct.r grund inses bast dernf, att asketerna &amp; ro lika missbelåtna som naturnlisterna med hennes skrift.
Hvad kompositionen beträffar, kan med skal aniriärkas, att nhgra frågor blifvit iippfag.na till behandling, hvillza egentligen ej höra till .ämnet, t. es.
de teologiska styckena om Kristi guddoin i början, och resonnemangerna om socialismen i slutet af boken.
Det torde varit biittre, om förf.
ej inlatit sig på det teologisl~a området också diirför, att man tydligt miklcer, det hennes vackra beliisenhet ej striicker sig dit.
De dinga; olika riktningarna inom den moderna teologien tyckas vara henne föga bekanta.
Kanske hade oclrsfi varit rådligast att utesluta den utläggning s£ bibelordet om ~yndafallet, som förekommer sid. 26, 31.
lian visserligen till stöd för sin mening åberopa några teologer; men det var ju ej nödvändigt
att ' ined dessa föga kanda a n t q p i d e n riiclra orilja och missförstknd.
Resonnemangerna om socialismen kunna biittre försvara sin plats såsom rörande en förvridning af karlekens heliga id6.
E n kortfattad, men fullstindig öikcrsikt af den akt i lcvinno- rörelsens drama, som utspelats under de första ses manaderna af (lotta år, skulle vasentligen bidraga att kasta ljus öfvor frågans nuvarande stallning.
FryxeEl.
Efter vinterns stagnation bragte, som man torde erinra sig, försomrnaren med sig en hel stört.floc1 sf litteriira alster, som med vadsamheten af en islossning om v h e n ströminade öfver alla bräddar och öfverfylde bokmarknaden.
Äfven den flitigaste rcconscnt kunde ej hinna med allt och iihen.
den viilvilligaste hade svart att variera uttrycken af beröm för vårens brokiga sainling af romaner, beriittcl- ser, skisser och noveller, de flesta biirande kvinliga signaturer.
Wilma Lindhés bergttelse » Ragnhild » - benämningen roman är Iranske nggot för ansprbksfull - iir cniellertid ett arbete cif s$ stort varde, att dot sa.kert ej soin SR in5iiga af dcss 1ittei.iii.a ja1111i- Ariga kommer att lik vårblomstren lefva en Izort tid för att sedan försvinna och glömmas.
Det ligger så mycken sanning, varme och djup i den enkla skildringen att skildraren sjalf inåste aga den mogna erfarenhetens syn på liket och miinniskonaturen, på sainiria g h g den stilistiska öfverliigsenheten röjer den öfvade författarinnan.
» Ragnhild » är historien om ett sktenskap.
Xatwligtvis ett olyckligt aktenslcap - de lyckliga aktenskapen, lilzsom de lyckliga folken ags ju nappeligen någon historia.
Ingången af rarin öiiiso- sidig kärlek, utan yttre berikning 5 nfigondera sidan, slridlo maii vii1 tyclra att föreningen mellan Ragnhild och Borndt agdo garanti nog för en bestående lycka.
Neri olyckli&amp;-is fattas det viisentliga- ste, den inre förståelsen, denna sjalmnes friindslrap som fördjiipar och bevarar k r l e k e n långt sedan det försts sirmesruset förflyktigat.
Den lciinsliga och sjalfulla Ragnhild har i den första ungdomliga berusningen a l s l d sin man blindt, reflexionslöst: med cn Titailitl- kiirlek, som bedårats af den iilslrades manligt hurtiga vasen, hans vackra, ståtliga utseende, hans kraft och lifsmod.
Men olik Titania falla fjällen snart nog från Ragnhilds ögon.
Det i grund och botten
einås,i.nnade, lumpna, dia i inannens natur står s % sinaningom klart för henne.
Kommer sa, efter försumlighet och otrohet å hans sida, den brutalaste svartsjnlra, då han ser clen förbisedda hustrun upp- slrattad af en aiiiian hou.oin öfverliigsen man, allt detta i förening %stadkommer l&amp;: l.elrens fiilllromliga iinclergång, ja död.
Bien det onlrtadt inaste samlifvet fortg8, hvardagslifvets ' enehanda och Irrsf taga ut sin riitt och vanans makt htilla bundna dessa tv&amp;, som ej äga en tanke, en kiinsla, intet gemensamt.
Ligger oj i detta resig- nerande under vanans och sedens bud en lifvets tragedi mer gri- pande -- och framför allt mer sann, an den, som slutar med en aldrig s % ödesdiger katastrof?
Efter alla stormar slutar Ragnhild rned att i det dagliga lifvets pliktnppfyllolse och i » ensamhetens taiils.ar » vinna resignation.
och frid och stillar dgrmed hjiirtats otill- fredsstalda Isngtaii och sin iingdoms lcrossado illnsioner.
» Det %r inte det m m upplefvat, utau clet man burit inom sig, som ar h i i f v u d s i ~ i u ~ i a ett i~: iannislcolif », så lyder den staclsars Rag.uhilds genom sorger och pröfningar tilll~iampade 1i.fsfilosofi.
Grundtonen i Wilina Lindhks bok 5Wi sålecles öfjverv&amp;gancle sorg- i.
Kanske iimnet, ett oharmoniskt aIctensl~.ap, trots den fina be- handlingen, skulle förefalla alltför litet uppbyggligt och alltför vanligt i vas på iilirtenslzapsdramer så öfverfyllda tid, o n ej förf.
förstått att gifvn sin skildring en s5 vacker och stiiinaingsfiill balcgrund.
Wattissceneriern.a j. clen vilda priiktiga fjällbygd, dit hon förlagt sin berättelse, $ro malade med konstnärens viirme och sanning, hvillret allt förliiuar bolren ett: icke vanligt Behag och intresso.
D. s h n u lefva de gamla gudar!
:, skulle inan vara frestad att utropa, då inan Isst ofvnnstaende bok.
Emelie Carlén, l \ Ini.ie-Sophie Schwwtz, Wilhelmina Stah1bel.g och hvad de allt heta 50-talets be- Icmta romanfabrikantar g % igen p&amp; dessa blad med en så gengingm- lik trohet, att clet nastm skulle verlsn » nnheirnlich », om ej det gammal- dags roiimnreceptet inblandats med så mycket kram af ultra-modern godt- köpsart, att j.ntryc1cet öfverviigande blir komiskt.
Omöjligt att taga en bok som M: lle Blanche p i allvar.
Den ar diirtill slcrifven mod en viss naiv » abandon&gt;, delvis med on drastisk humor, som ej salmar sina originella och pikanta sidor.
Hade blott författarinnan nöjt sig L
därmed!
Men na vill hon \ - ara djupsiiinig, filosof, resonnör.
Hennes nyss citerade föregilngerslror hade tydli~gvis som Iiiifvudafsikt med sina flesta litterära &amp; ter endast den att roa öin pihlik.
Frii Idströiu syftar högre, och dikför har hon också lyckats sa ojiiiiiförligt mycket she.
Soin det mfihiinda kan vara af intresse att se hiir afven i vdr regelrata, prosaiska tid en rafflande romanintrig kan utspinnas i en förf: s hjiirna,] nå hiix en résumk af innehfillet i X: lle ' Ulanchc med- delas.
Gunnar von Langen-Zieppen (!)
gr en ung scensk godslgcitre, rik, vacker, oemotsthdlig, och, som det anstar en viirldsman, hehiiftad med ganska lös moral.
Men han gr ej för det en världsman af dot vanliga slaget.
Han %r filosof, grubblar öfver lifvets och tidens gator, och sedan han ute i vi.irlclen tömt nöjets och njiitningens bagare i botten, återviiader h m till faderiiegodset, en desillusionerad man, för att diir om möjligt sölra den ~lifsiippgift:), den: &gt;hiinförolso:, han förgafves sökt i det brusande viixldslifvet.
Först tror han sig i akten- skapet finna bot för den » Weltschmerz~, som ansiitter honom och ar oclrså p&amp; vag att segla in i dess hamn, db han en yrviiderskväll i en aflagsen ort, dar han för tillfallet befinner sig, triiffar p&amp; en bcd8rande kvinqovarelse, som irrar ensam ute i snön.
Hm för henne sans faqon in i sitt rum, hon låter sig föras, och han uppticker efter nkmare bekantskap i den bildsköna frimlingen det drömda, lange sökta idealet af kvinlig fiillkomlighet, hon iir namligen lika vis soiii hon iir skön.
De bli insnöade och tillbringa nigra underbara dagar i livmandras sällskap, än utvecklande sina ömsesidiga viirldsdskåd- ningar för hvarandra, an drickande punsch och sjungande slippriga variktk-visor.
Hon låter honom tro att hon iir en vririhtk-diva, M: lle Blanche, och gör, det måste erkamas, genom sitt upptriidande allt för att hos honom bibehålla illusionen af en sildan.
Hon ar emeller- tid ingen mer och ingen mindre fin den visserligen utfattiga men utomordentligt stolta och distinguerade: wonzcrskn riksgrefi; i) z) rm Niirt-a Louise Blanche Vlrilra Elenora Kronsköld af ~ r o n s k ö l d s ~ nu ~s~, stadd p&amp; resa till sliiktingar i Stockholm, efter att ha varit anstiilld i en liten obslcur tapisseriaffar i Köpenhiim.
Egendomligt för en riksgrefvinna, begåfvnd, om icke med rikedom, sb med en ovanlig skönhet och alla slags talanger, hon spelar Chopin och sjiinger fiill- bdadt, att vara hiinvisad till en s&amp; ytterst tiirflig ut ' liomstkiilla.
Juvelsmycken och hvjta foiilcu.dlrliidningar has hon i aUu fall råd att hålla sig med.
Emeliertid försvinner M: lle Blanche i rätt tid för att inte bli ohj&amp;lpligt Isomproinetterad och lamnar herr Langen-Zieppen att grubbla öfver och Iiitilge förgafves söka efter detta gåtfulla viisen, soin med en opperettdivas later förenar en så djup inblick i tidens alla ide- ströinningar.
I afvalitan på detta återseende söker han en afledme i rastlös verksambet ocli %gn.as sig ganska förstancligt At att för- biittra sin egendom och sina underhafvandos stiillning.
Nat~nrligtvis Aterfinna de hvarandra 01x1 en tid, (scenen för aterseendet iir förlagd till hjaltens egen park, dar hjiiltinnan helt A propos lagt sig ntt sofva i grtiset i en skön attityd efter att först ha tagit af sig bluslifvet, skor och strumpor och slagit ut sitt böljande hår) och efter Atskilligt trassel och n-iissf6rstånd slutar det, som alla goda r o ~ ~ ~ a n mccl er, att de iilslrmde f B Iivarandra.
Je, de tillhöra hvarauclra nu så I d t, att hon med förtrytelse ocli förakt bortvisar blotta tanken p&amp; att vigsel skulle behöfvas för att befasta föreningen.
TTisserligen skulle cle vid tillfiille lata viga sig, men karlelren vore, sager den visa lkilirta, » det ends naturliga, holigo lagtviinget - nndra band vore till för simpla naturer ».
Vi få, utom af de hiir skisserade huhindpersone~: na, göra åtslril- liga andra intressanta bekantskaper.
Den chvitfeta)) friherrinnan Mina, f. d. massös, som » knådat sig till » sin frilierrlige m; illre, e11 för öfrigt verkligt roligt och hininoïistislrt h5llen figur; frölrnmna Ilfelitta och Benedikta ined sina » boudoir-fötter,, den iindergörancle filosofen-doktorn iiled sitt sanatorium, d8r l %saren införes i sol- och luftbadens alla mysterier med inera, dylikt - nndra figurer att för- tiga.
Man finner att de dryga 32 ' 7 sidorna bjuclu p&amp; ett gansla omviislande innehåll vid sidan af de djupsinniga filosofiska resoimemangerna, hvarpii förf.
ej heller ar snål.
En ' tillöl~ning i lai~biblioteliens bokseul hg, dar Och beh~~llniiigen roinnnen siilrert Iron~wer att st; högt i 1riii.s.
Vi 1rinn.n.a omöjligt leta ut nkgon annan nppgift för eller mening med M: lle Blanche.
H - - En studieresa t i l l England har under solurnaren företagits af förest&amp;nclarinnoii för Fredri.lsa- .Breiiler-Förbiindets byrB, fröken Gm-trud Adelborg, dels för att inhemtn upplysningar engapende föreningni:, hvars ~~erlrseiiihet liknar Förbun- dets, dels ock för ntt i öfrigt stiidere lrvinnoriirelsen i London.
Med- några få ord vilja vi har namna de föreningar fröken A. i ofvannamnda syfte besökt.
The A ' ociety for Protnoti~lg the Reiitr-n o f T ' Vonten as Poor Lazo Gum~7ims h ar iinder 14 tir utvecldat en lifal-rtig verksamhet, och sakerligen iir det till viss grad denna förenings arbete man har,?
; tt taclia för att England nu riiknar S90 kvinnor sisom ledainiiter i sina f attigvBrdsstyrelser.
ATCGfio~ml Society for Women ' s Su$r-nge, hvars mil i i att vinna politisk röstratt för kvinnan, på srilinma villkor, som den tillerkannes eller Iran Iromina att tillorkannas maimen.
Föreningen söker icke stöd af något besthndt parti och rid dess offentliga saininan- triiden hållas föredrag,?
; f ssviil konservativa som liberala parlaments- ledamöter.
The Society for Promoti~g the Einplopneat o j TPomen, hvilket sall- slmp i år utgifvit sin trettiosjnnde arsberiittelse.
Föreningens ma1 %r att utbilda kvinnan för och skaffa henne verksamhet inom de industriella arbetsområdena.
Angiende frangiingen af fiireniugem bemödanden yttras i årsberiittelsen: r det %r för styrelsen en gliidjo att Irunna konstatera, att efter så m h g a års allvarligt och ihtirdigt arbete dess anstrangningar haft den framgång, att teknisk undervis- ning nii alliniiut införts i de engelska folkskolorna ».
Wo~~zen ' s I~ldustrial Council, som bildades för endast ett par 3.r sedan.
Ett mycket vidtomfattande program och en miingd arbetando komitéer visril, att föreningen, som hufvudsakligen omfattat den fabriksarbetande kvinnans intressen, h
Xutioiznl Union of Women Workers, insamlar uppgifter nnghnde de olika engelska kvinnoföreningarna och afser att för dem vara en slags centralpunkt.
Dar s % önskas anordnar föreningen af ven kvinno- kongresser i Englands stader.
Dess mål iir sAliiiida i viss man det- sanima som nppstiillts för de i niistan alla liinder under organisation varande Nat.io~ial Cozi~zcils,, hvilka skola sa.~mnansluta sig till xtlm International Council of Women B.
Tl ' omen.
' ~ University Settlement, 11rhs namn härleder sig diiraf, att institutionen delvis underhålles af de kvirdiga stiiderande vid do engelska universiteten.
I likhet med m h g a d ~ l i k a Seltlerneuts i Londons fattigaste stadsdelar, utöfvar denna förening en viilgörande verksamhet, hufvudsaldigen bland kvinnor och barn och har stor betydelse genom den uppfostran den gifrer at opröf~ade arbctslcra-after.
Bildade kvinnor slA sig ned i dessa anstalter för liingre oller 1coi.ta.i.i.o tid för att %,ana sig iit viilgörenhet eller ock fiir att iitbilda sig för filan-
tropisk verksamhet.
Kurser i barnavård.
och halsovårdslära omväxla med föreläsningar öfver Londons.
fattig&amp;dslagnr och .f&amp;briksförord- ningtir m. m., hvarjämm tjänstgöring vid Charity Organization Society eller annan dylik förening ger praktisk erfarenhet i fattigvårds- arbetet; Queen Victorias Jubilee 3zstitute for Nurses, hvartill grundfonden hopsamlades vid drottningens 50-årsjubileum.
Institutets sköterskor (c: a 400 f.
utofva sjukvård i fattiga hem,, och då det ansetts, att sådan sjukvård kräfver specie1 utbildning, måste hvarje sköterska som vill tjänstgöra som s. k. Jubilee Nurse, äfven den som har en aldrig så lång tjänstetid .som sjuksköterska bakom sig, genomgå en särskild kurs.
The Horbicult ural College at Swan.ley utbildar kvinliga trädgårds- mästare och med den framgång, att förfrågan efter sådana är större än antalet af de elever, som ifrån anstalten utexamineras.
Kursen är tvåårig och omfattar förutom teoretisk och praktisk undervisning i ämnen,.
tillhöra trädgtlrdsyrket, däribland konser- vering af frukt och grönsaker, äfven höns- och biskötsel, champinion-.
odlihg.
salat något mejerihsndt&amp;ng;.
The Woman ' s Londofz Gardening Association har förskaffat sig ganska stort anseende för blomsterdekorering af rum.
Dess verksam- het omfattar för öfrigt anvisningar rörande planläggning och skötsel af trädgårdar, drifhus m. m. samt sylt-.
och mormeladkokning.
Fraveller ' s Aid Societg, står i förbindelse med tjänsteperso-.
nalen vid ångbåtnr och järnvagar, som till föreningen hänvisar unga; ensamma resande kvinnor, hvilka kanske utan föreningens hjälp, skulle gA förlorade i London.
The Soho Club and Home for Working G %ds anses vara en af Londons bäst ordnade klubbar för arbeterskor.
Den Br öppen hvrlrje kvilll.
.Lektioner, foreläsningar, gymnastik o&amp; en afton i veckan dkis göra klubben till en omtyckt ' samlingsplats för dess medlempar.
Bredvid styrelsen arbetar ett af och bland arbeterskorna sjiilfva valdt utskott, och kanske är det denna anordning klubben har att tacka för sin lifaktighet och framgång.
Fröken Bdelborg besökte dessutom en.
del skolor och skotut- stallni~zgar och tog särskildt del af undervisningen i de praktiska ämnena.
Kliidsömnad, tvätt och matlagning äro obligatoriska iimnen i de engelska folkskolorna.
Genom besök hos vederbörande inhemtade fröken A. därjämte upplysningar angående undervisningen för kvinnor vid universiteten i
Lolidon, Oxford och Cambi.idge samt angående de dar gällande intrii- desfordringar, betygsgrader m. m., sa.i.sliildt med afseende fiist p i de engelska mirersitetens lämplighet för svenska krinliga sti~dorande.
Som Förbundefs delegerade vid den bnfernafionellc~ kvinnokon- gressen i Berlin 19-27 september hade styrelsen utsett fröken Lotten Dahlgren.
Fröken D: s berätfxlse öfver kongressen och dess förhand- lingar återfinnes på annat ställe i detta: hafte.
Svar på ' den anonyma skrifwelse, undertecknad D Svenska m i k ock den 30 sistförflutna, juli hi11 Förbundet inkom, er- k v i n n o ~ ~ hvilken, hålles å Förbundets by&amp; där &amp; £ven upplysningar kunna inhemtas ' angående de å.tga.rder, som- med anledning af skrifvelsen vidtagits.
Stockholm, N:r 12 (275) Fredagen den 24 mars 1893.
Prenumerationspris pr år: Mun m e d Modetidning och kolorerade planscher M u n m.
Mun ensam Byrå: Klara v. Kyrkogata 7, 2 tr k r.
9: — » 7: 60 » 5: — (Aftonbladets hus.)
Anna f ^1 den sedermera s. k. Elsnerska gården vid Stortorget j Malmö hade boktryckaren Johan Cronquist under första hälften af 1840-talet sitt boktryckeri och utgaf där- ifrån tidningen » Malmö Nya Allehanda », en liten stackare, af hvilken hvart nummer innehöll högst så mycket som tre sidor af Idun nu för tiden.
Be- hållningen var ej heller stor.
Hjälp behöfdes, hvar- för hans hustru Anna Chri- stina, född Lundgren, må- ste biträda, ej allenast med behörig tillsyn och skötsel af det stora hus- hållet — konstförvanter och lärpojkar voro näm- ligen den tiden i kost hos husbonden — utan äfven genom annan direkt verksamhet.
Såsom skicklig väfver- ska började fru C. en väfskola ooh utvidgade den snart därhän, att hon 1845 till sina elevers handledning publicerade en särskild handledning i väfnadskonsten, sannolikt den första lärobok, som i denna specialitet af kvinna utgifvits i vårt land.
Denna kunskap i ett för manufakturbandlande nödvändigt, ehuru numera af dem alldeles för litet beaktadt ämne, textil-in- Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG.
Christina Iduns Tryckeri A ktiebolag 6:te årg.
Utgifnlngstid: Aniionspris: 35 ö r e p r n o n p a r e i l l e r a d.
Cronquist.
dustrien, möjliggjorde för fru C, då hon 1849 bör- jade en affär med de framträngande Boråsväf- naderna, att med bästa urskillning välja hvad nyttigt var för blifvande kunder.
Hon innehade alla förutsättningar att kunna råda sina kö- pare till äfven för dem gagnelig handel.
Detta, jämte en för hvarje af- färsmänniska nödvändig ärlighet i uppgifter, gjorde att fru Cronquists handel vid Stortorget i Malmö blef en i hela Skåne myc- ket känd och starkt fre- kventerad affär.
Under 1850 — GO-talet såg man där nästan allt, hvad Le- porello har å sin lista, ättlingar af de förnämsta familjer bredvid bond- kvinnor och däremellan borgarfruar och fröknar af olika slag.
Vanligen säges, att alla människor böra ses af präst och läkare, och att dessa kunna bilda det säkraste omdömet om oss.
Vi våga tro, att försäl- jaren innanför sin disk är i tillfälle se och höra mycket mera från hjär- tats djup än de förra.
Med större oförbehållsam- het och mindre tvungen- het framkomma kunder- nas yttranden, ej allenast om varorna, som före-
I DUN 00 V e honom, som v i s h e t e n s råd har försmått Och orTrat sin ungdom åt nöjena blott, ligga, utan äfven om personer och förhållan- den.
Det är ofta säljarens konst att kunna afböja hvarje som helst inblandning i dessa ofta nog » intressanta » frågor.
Fru C. hade förmågan ej allenast att själf undvika detta, utan äfven att sköta sina till ganska stort antal uppgående biträden så, att kunderna hvarken påtrugades någon vara eller blefvo utan behöriga upplysningar om den artikel handeln afsåg, och därför kände sig en hvar välkommen äter.
Nu för tiden går det lätt att börja en affär, och att drifva den ordentligt är ju allenast beroende af kunskap, förmåga och tillgängligt kapital.
För fyratio år sedan var det annor- lunda.
Allenast borgare fingo då idka manu- fakturhandel och visst icke med hvad slags varor som helst; därtill fordrades fullmakt att sälja den eller den fabrikantens vara, och lika många inhemska fabrikanter som i boden voro representerade, lika många fullmakter måste säljaren kunna prestera för polisen eller fiska- len, som då och då gjorde sin rond, eljes följde laga straff.
Änka efter köpman ägde rättighet fortsätta mannens affär, men som boktryckaren Cronquists yrke ej kunde dl räk- nas (han dog 1852), förelågo stora svårigheter under den kraftigt växande verksamheten.
Fru C. gjorde hvad veterligen ingen svensk kvinna före henne frambragt, hon skapade en firma af sitt namn, hon upptog en son Georg i affä- ren, som benämndes A.
C. Cronquist é son, under hvilket namn den utvecklats och på ett förträffligt sätt handhafts äfven af sonen, se- dan modern lämnat verksamheten.
I stillhet och med den glädje, som känslan af ett fullgjordt lefnadsarbete måste medföra, tillbragte fru C. de sista två årtiondena inom sin familj och med tyst välgörenhet samt slöt gitt verksamma lif den 5 sistlidne februari nära S6 år gammal.
Hennes äldste son Cor- fitz hade redan på 1850-talet lämnat Sverige och torde vara den förste och hittills ende, som försökt sig på ett svenskt tidningsföretag i Australien (tidningen Norden i Ballarat), Georg öfvertog firman, och den yngste, inge- niör A. Werner Cronquist, är den kände ke- misten.
&amp; Bottensats.
tå lifvets Och f höjder bjuder Se, tusen, lyckan leende lusen står i ljus sitt glädjerus.
händer streckas mot Den höjda Väl en Han tömmer De jlesta Blott På Han och mången guldbesmidda annan når eldigt hinna doppa vill, bägarns med torra lägger men och lust högtidsvinets dock lifvets den, fot.
kan oinildt ej kamp med must.
och nöd, hvardagsbröd.
öde lyfta band: fjättrad hand, Han kan blott 1893 E j t ä n k t något ädelt, ej gjort något godt: H a n slutar v i s s t leken med tårar.
törsta, kan blott se med kval, Hur Och Ar Den andra njuta fradgande fången liksom gråter blodet mänges Och En därför hålig Enhvar Ett aldrig.
Hvarje från genom I lyckobägarns ett andens rosenröda skälfver dricker, stilladt, får ändlöst Anna bitter tår h / ärtesår, dolda kraft saft.
under ångest, purpurlent som pokal.
glädjebrädd förklädd sin andel — af tårehaf.
Knutson. "
E m a n c i p a t i o n. "
et är utmärkande för en mening, som under någon längre tid varit mer eller mindre allmänt förhärskande, att den gör anspråk på att vara kategoriskt, själf- klart, ovedersägligt sann.
Många, ja, man kan tryggt säga de flesta af dess anhän- gare hylla den därför, utan att veta, på hvilka grunder den hvilar.
O c h detta är lätt förklarligt.
D e hafva allt ifrån sin ti- digaste barndom hört den framställas som en sak lika tydlig som t. ex. att två gån- ger två är fyra, och på samma sätt som alla skulle anse den person sinnesrubbad, hvilken på allvar bestrede detta, så hålla de en motståndare till en sådan allmän mening för, om icke fullt galen, åtminstone mindre vetande.
Men det är betecknande, att, emedan de icke hafva någon kännedom o m dess pre- misser, de ofta icke kunna bemöta de mest ytliga anfall på densamma.