Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Endast en sida af papperet bör i i-^ I I N I I L / U IN i Hon nämner, att hon skulle vilja ha en stund dag- ligen ledig för att egna » sin mans intressen ».
A r nu Fru Betty en sä lycklig ung hustru, att hennes man med henne delar sina intressen för sitt fack och andra frågor af hvad slag de vara må, bör hon fram för allt annat söka bibehbålla detta.
Många hustrur ha aldrig smakat sötman af att vara sina mäns för- trogna; och hur många qvinnors hela äktenskapliga lycka har ej sjunkit ner till det mest likgihiga för- hållande endast derför, att de haft tusen hushålls- bestyr i sitt hufvud, då mannen kommit för att fä hvila och sympati i sin hustrus sällskap.
Att ban förr eller senare under sådana förhållanden i stället uppsöker vänner utom hus, med hvilka han kan utbyta tankar utan att få tankspridda svar eller på- tvingad uppmärksamhet, får man ej undra på.
Lie har i » Et Samliv » utmärkt väl skildrat ett sådant förhållande.
— Att det är lättare att bibehålla något godt än att återvinna det, sedan det en gång är för- spildt, är en gammal känd sanning.
Må derför Fru Betty till hvad pris som helst skaffa sig tid till och bibehålla intresset för sin mans intressen — det är det enda råd jag vågar ge henne.
W. korta ärmar uttalar grunder på det En af vigtiga hygieniska sidan i frågan späda barnens gör väl ej det!
eller föreningen goda bestämdaste.
hvar moder, som intresserar sig för den ofantligt de sig användas och marginal lemnas.
Namn och adress torde alltid noga anglfvas, och kan fullkomlig diskretlon från redaktionens sida påräknas — - kan, skriftligen föreningen beklädnad — vända under om och hvilken genom att personligen sig adress: till Drägtreform- fröken Josephine Ohlssons modehandel, Blasieholmstorg 14, Stock- holm, erhålla alla nödiga upplysningar och modeller härtill.
Om qvinnan, hennes rättigheter o c h ställning familjen och inom samhället- Tvänne föredrag hållna af pastorn i franska reformerta kyrkan i Stockholm Rudolf För alla svenska mödrar bör den nast uppgift Drägtreformföreningen satt sig före ha se- det största intresse och ha att påräkna den tacksammaste anslutning.
V i syfta att nämligen då på föreningens sträfvanden i allmänt bruk införa verkligt lämplig och hygienisk beklädnad för Ingen hjerta omsorg närmare späda barn.
kan väl och ligga vara det ett mer qvinligt värdigt än omsorgen om det unga barnets vård.
nadsfrågan dervidlag naturligen ett intar nerligt betydande Förnekas mycket Bekläd- syn- rum.
kan icke att gör sig oförstånd från gammalt ännu gällande vis ä vis anordnandet af barnets i de första lefnadsåren drägt.
Vi nella, vilja då icke tala om de traditio- hårdt tilldragna lindorna, i hvilket späda, den ömtåliga kroppen insnörades som i ett pansar, som genom sitt onaturliga tryck öfvade sannskyldig skada på lemmar och organ.
väl dess ännu icke stadgade Dessa tortyrinstrument äro dess bättre numera utdömda af hvarje för- ståndig moder hennes hem.
se de små och för Men hur evigt förvisade ofta får man påbyltade med en från ej ännu massa mer eller mindre ändamålsenliga plagg, som under det de kanske lemna en onödig och rent af generande värme för vissa delar af kroppen lemna andra bara och lätt utsatta för förkylningar, och som dertill genom verka besvärande sin opraktiska mängd och snitt och hindrande för barnets rörelser.
Drägtreformföreningen, som under det senaste arbetsåret särskildt egnat sin uppmärksamhet åt uppställandet af lämpliga modeller till drägter för späda barn, har beklädnaden och ledig öfver som hela mycket vara den på samma gång lätt lemnar en tillräcklig och kroppen jemt har modeller dervid utgått derifrån, att måste föreningen från fördelad värme.
hemtat England, der verkligt hygienisk I idén till sina man redan länge allmänt beaktat denna vigtiga sak, barnbeklädnad och der en vunnit fot- fäste.
Under denna vecka har föreningen härstädes utstält ligga på det för den samling som frukten modeller, som nu före- af årets arbete, och hvilka varmaste kunna anbefallas som föresyn hvarje svenskt utställningen hem.
framhöll Vid man vårt besök å särskildt en lämp- lig modell till nattdrägt med skjorta och byxor (af linne) i ett stycke, genom hvilken konstruktion barnet i hindras att, bädden ock, » sparka liksom för försedt med som nu af sig ».
ständigt är fallet, Detta plagg var öfrigt alla andra underkläder, långa ärmar.
ligen vanliga bruket att för Mot små det Österman.
(Forts. fr. n:r 12.)
nu synner- barn begagna Talaren uttalade den önskan, att den svaga flickan måtte undervisas så grundligt som möjligt i alla vetenskapens grenar, men att hon samtidigt med sina stigande kunskaper icke måtte förakta sitt köns sysselsättningar.
Hon borde taga känuedom om allt och intressera sig för allt, på det hon må kunna samtala med sin far, sina bröder, sin fästman och sin make och dessa i henne finna en verklig kam- rat och en bildad vän.
Med ett ord: den unga qvinnan borde vara så väl väpnad för lifvet som möjligt och utrustad jemväl på mannens områden — det vore den emancipation, som alla intelligenta män omfattade såsom ett önsk- ningsmål; så utrustad — låt vara till hälften eman- ciperad, till hälften fri — komme hon att spela den lyckligaste rollen i lifvet.
H o n blefve nämligen derigenom för sin man en upplyst inspiratrice, en tillförlitlig rådgifverska, ett verkligt stöd i alla lifvets strider.
I sitt första föredrag hade talaren sagt, att qvin- nan vore i sin fulla rätt, då hon fordrade likstäl- lighet och frigörelse.
Men lika fullt gåfves det men- niskor med både intelligens och klokhet, hvilka anse, att qvinnan för att blifva sin sanna natur trogen borde starkt begränsa sina fordringar — att man måste noga skilja mellan emancipation och emanci- pation.
Talaren framstälde den frågan, huruvida det vore önskligt att qvinnan begagnade sig af de rättigheter, som hon otvifvelaktigt hade, till likställighet med man- nen i det offentliga lifvet, huruvida det öfver hufvud vore lämpligt att hon förändrade sina nuvarande lifsvil- kor derhän, att de komme i öfverensstämmelse med de förhållanden, som betingades af en ny samhälls- ställning för henne.
Innan han besvarade denna fråga framhöll han, att hon otvifvelaktigt borde hafva ett ord med att säga i offentliga angelägenheter, att flere länder till- erkänt henne rösträtt o. d. och att detta i viss grad förbättrat hennes sociala ställning.
Men å andra sidan misstänkte han, att det allmännas tjenst ej öfverensstämde med hennes qvinliga natur, att hon i konkurrensen och likställigheten med mannen skulle förlora den hänsyn hos denne, hvaraf hennes naturliga svaghet vore i behof, att mannens ring- aktning skulle träda i stället för hans vördnad och att den qvinliga intelligensens och det qvinliga hjertats förra instinkter under samlifvet med män- nen oupphörligen skulle stötas tillbaka af den man- liga ensidigheten och kylan.
Det inflytande på det borgerliga lifvet, som qvin- nan redan under nuvarande förhållanden hade, vore ej obetydligt, hennes spira vore t. o. m. längre än männens, och hennes mission vore icke mindre be- aktansvärd, derför att den skedde i det tysta.
Tala- ren trodde, att hennes sträfvan derför snarare borde gå ut på att förstora detta tysta inflytande, än vända sig utåt.
Han fann det icke troligt, att en yttre qvinlig emancipation vore gagnelig för samhället och ansåg, att, om en sådan i stort utfördes, skulle qvinnan komma att försumma sina husliga pligter och i all synnerhet den uppgift, för hvilken hon framför allt vore egnad, nämligen barnens uppfost- ran.
Och i barnens uppfostran låge samhällets fram- tid.
Talaren förmenade vidare, att en yttre eman- cipation ingalunda skulle gifva qvinnan en högre grad af lycka eller ett större mått af sann tillfreds- ställelse.
En hård kamp vore hufvudmomentet i det yttre lifvet och qvinnans ömma, fina och subtila väsen skulle ständigt ända till vämjelse stötas till bnka af hårdheten, grofheten och egoismen.
Af dessa och andra skäl ansåg talaren, att qvin- nan borde efterstäfva en emancipation, som ginge ut på vinnande af alla de rättigheter och privilegier, som noggrant öfverensstämde med hennes natur, instinkter och intressen, men att hon borde afhålla sig från den emancipation, som komme att draga henne ut ur hennes undangömda ställning och för- sätta henne i vilkor, som voro ogynnsamma för ut- förandet af den stora roll, som vore henne särskildt förbehållen.
Och hit räknade talaren framför allt den af inspiratrice åt mannen i hans gerning.
Så- som inspiratrice bör hon framför allt verka inom familjen, men då det äfven finnes qvinnor utan familj eller dermed sammanhängande pligter, må dessa verka inom den sfer, till hvilken de höra, dock alltid bevarande sin qvinliga tillbakadragenhet, hvilken just är hemligheten af det ofantliga infly- tande, som qvinnan utöfvar.
De i sista dagens stund tillströmmande annonserna ha i nummer allt för mycket inkräktat på textutrymmet.
Vi skola emellertid hålla våra läsarinnor skadeslösa genom att utgifva något af de närmaste numren i 12-sidigt format.
Sistlidne lördags symfonikonsert hade samlat en till sista plats fullsatt salong.
Aftonen fick ett särskildt intresse genom den fram- stående pianisten Frans Rummets uppträdande.
I utförandet af Beethovens pianokonsert (g-dur) samt i Liszts fantasi öfver ungarska folkmelodier hade den celebre virtuosen tillfälle att lägga i da- gen alla de goda egenskaper, s o m känneteckna hans pianospel: ädelhet o c h soliditet i föredraget, den yppersta nyansering och en teknik så ofelbar och utvecklad, att man svårligen kan tänka sig något bättre.
Programmets orkesternummer ut- gjordes af Mendelsohn-Bartholdys uvertyr till » Hebriderna », Wagners förspel till » Tristan o c h Isoide » (bisseradt) samt en suite af Massenet, re- dan i fjor här utförd.
Hofkapellet under ledning af hofkapellmästaren Nordquist skötte sig s o m vanligt utmärkt.
På torsdagen innevarande vecka gifves en extra symfonikonsert, då hr Franz Rummel likaledes biträder.
På tisdagen gifves f. f. g. under innevarande säsong Mozarts populära opera » Trollflöjten » med en på flere händer ny rollbesättning.
Denna före- ställning gifves till förmon för k. teatrarnes pen- sionskassa.
Nästa repris blir Meyerbeers » Huge- notterna », hvilken opera ej på flere år uppförts härstädes.
Dramatiska teatern har nu flere gånger gifvit » Frun från hafvet » o c h ständigt för fullsatt sa- long.
Intresset för det märkliga dramat är också fortfarande lika lifligl och det bifall, som särskildt fru Fåhrceus skördar för sitt ypperliga spel, lika stormande.
På torsdag innevarande vecka begynner fru Betty Hennings från Köbenhavn en serie gästspel härstädes.
Början göres med Ibsens » Ett dock- h e m », der Noras roll utföres af fru H.
Fröken Sigrid Wolfs konsert i Musikaliska akade- mien i går (tisdag) hade lockat nästan fullt hus.
Den intelligenta sångerskan skördade lifligt och välförtjent bifall.
Likaså de biträdande förmå- gorna, bland hvilka i synnerhet utmärkte sig kon- sertgifvarinnans mor, den celebra norska skåde- spelerskan fru Louise Wolf, som på ett förträff- ligt sätt föredrog ett par af Andersens sagor, o c h hr Tor Aulin, vår unge framstående violinist.
Ackompagnementet sköttes på det förträffligaste af fröken Helene Munktell, den talangfulla tonsätta- rinnan, o c h kompositören hr Emil Sjögren.
I d u n b ö r ej s a k n a s i n å g o t h e m; d e n v i l l f ö r alla v a r a en g o d t o m t e, en tillförlitlig råd- gifvare.
Manuskript, som ej antages till Införande, återsändes, så vida p o r t o bl- fogas.
Berättelse af J o h a n för » Idun jtardling.
I.- Återseenden.
i i KI U IN i I LJ Annonser mottagas endast mot kontant llqvld 1 förskott af 2 6 öre pr 4.
spalt, petltrad {
Så hade han tagit skeden i vacker hand, som det heter, och trifdes numera utmärkt i sin nya ställning.
De gamla kamraterna och de muntra traditionerna från akademien, från vagabondlifvet vid Järlasjön, hade han der- för icke glömt; och mången af de glada » prissarne » gick från hr Ritters kontor eller feta middagsbord än gladare, än han kommit, hulpen med ett litet vänlån for en studietripp till Rom eller Paris, rikligare ofta än det rikligaste bland kongliga stipendier.
Karl Vrede hade ej minst blifvit sedd till godo, han stod ju nära till, och hans rika anlag gjorde offren än hugnesammare.
Nu- mera redde han sig för öfrigt godt sjelf; litet emellan kom der en smickrande notis från staden vid Seine om den unge, uppburne ar- tisten, och när han någon gång, långt emel- lan, sände hem en tafla till någon af akade- miens utställningar, var det alltid den, som drog skarorna tätast in i den lilla konstsa- longen vid Kungsträdgården eller konstnärs- templet vid Röda bodarne.
Sjelf kom han aldrig hem; det var rent som om han vuxit fast der nere i södern, och på systerns och vännernas uppmaningar att åtminstone på en liten sommarvisit helsa sitt barndomsland svarade han ideligen detta samma » vi få se — längre fram ».
W||llet var en solvarm junidag, en af det der äkta slaget med tropiskt påbrå sådana vår nordiska sommar ej skänker oss allt för många, då himmelen står genomskinligt klar- blå och molnfri som en kupa af böhmiskt glas, och då luften dallrar af hetta derunder, genomglödgad i vindstillan och bländande af ljus.
Öfver strömmen kretsade måsarne i långa, saktfärdiga slag tätt öfver vattnet, från hvars ljumma yta ingen svalka dun- stade, och höjde då och då missmodiga skri, beklämda af värmen, som dref fisken till djupet och lade hinder för deras närings- fång.
Fru Ritter hade om morgonen farit in till Stockholm från sommarnöjet ute vid Vaxholm.
Hon hade till på köpet tagit den äldsta flic- kan med sig, en liten femårig, solbränd och brunögd dam, som bevars skulle göra mamma sällskap kring butikerna och torgen, men som, när allt kom omkring, i den olidliga värmen och brådskan var mera till besvär och på- häng än till nöje.
T y de ville nödvändigt ut igen med fyra-båten; det var minsann icke någon förströelse att gå i staden en sådan dag.
När lilla Vivan började kinka och hennes korta små ben nekade tjenstgöra, måste fru Ritter taga en droska, som ock väl behöfdes för de många paketen, som efter hand sam- lades uppe i vangskorgen, på sätena, i suflet- ten, formligen öfversvämmade de åkande.
Hennes man skulle ha stor middag på sön- dagen ute å Klaraborg för alla de främmande bryggarne, som i dessa dagar voro samlade i hufvudstaden till fackkongress; och det Ritterska huset var icke vandt att bjuda sina gäster på hvardagskost.
Janitscharkapellet i Strömparterren hade redan börjat kaffekonserten med en smatt- rande ungarsk marsch, när Klara Ritter och Vivan rullade genom folkvimlet på Norrbro för att i sista stund hinna ned till båten.
De hade nyss lemnat Fritz på hans kontor i Storkyrkobrinken; han var så jägtad » stac- kars gubben » under mötesdagarne, att han icke fick tid komma ut till Klaraborg förr än till lördagsqvällen.
Nere vid Blasieholms- kajen glänste » Victoria » hvit som en mås i solen, och en tjock, svart rökpelare vältrade ut ur dess skorsten som ur en krater mot den blåa himmelen, en maningssignal till dem det vederborde att skynda på.
Klara manade nervöst på kusken: » vi hinna bestämdt aldrig fram, jag vet det, jag känner det ».
Klara Vrede, eller som hon numera rätt- visligen benämdes fru Klara Ritter, hade på de gångna sex åren hastigt utvecklats från en ung, vacker flicka till en ung, ståtlig fru.
Klara — ty det var verkligen hon — hade fetmat ganska betydligt; dock alls icke så att det missklädde henne.
Den högresta ge- stalten bars upp med elegant värdighet, och de bruna ögonen i det finhylta ansigtet lyste lika godhjertadt klart och gladt som någonsin förr ur den dyrbara spetshattens skugga.
Fritz Ritter, hennes man, var icke heller den gamle Fritz Ritter och dock alltid den- samme.
När hans far, nu för något öfver sex år sedan, plötsligt föll ifrån och lemnade efter sig sin stora affär, ett af hufvudstadens mest gifvande bryggerier, och en betydlig för- mögenhet, uttalade han på dödsbädden som sin sista önskan, att ende sonen, hvilkens ar- tistgriller ej alls behagat honom, än mindre hans förlofning med den fattiga fleuristen, skulle lemna konsten åt de andra och öfver- taga faderns rörelse.
Endast på detta vilkor kunde han taga med sig den gamle brygga- rens nödtvungna välsignelse in i sitt äkten- skap, som kort efter ingicks.
Han hade i grund och botten lärt sig inse, den käre Fritz, att konsten på intet vis hade det minsta in- tresset af det arrangementet.
Men de hunno fram.
Styrmannen stod jnst vid landgången färdig att draga in, då Klara och Vivan, följda af kusken, med andan i halsen trängde sig genom åskådarne på kajen, belamrade med alla sina paket.
Man skrat- tade och fnissade litet omkring åt den ele- ganta damens blossande ifver, men hon hade ej ens tid att förarga sig deråt.
Vivan ombord och allt gepäcket.
En sista gång vände Klara i land for att betala kusken.
Just som det var gjordt, kände hon en hand läggas på sin arm.
En svart- klädd dam, en elegant, spänstig gestalt stod framför henne, men den täta slöjan för an- sigtet dolde hennes drag.
En egendomlig, oförklarlig rysning kom Klara att skälfva: denna plötsligt uppdykande obekanta, så skä- rande svart i det lysande solskenet, gjorde nästan ett spöklikt intryck — hvarför, visste hon ej rätt.
Så sade en låg, melodisk stämma, den hon kände och dock icke genast kände, och hvil- ken kom hela hennes inre att spritta till: » Klara, så fann jag dig då verkligen; hur glad jag är.
Du känner väl igen mig? » Kände?
— den tunga slöjan låg ju ännu emellan dem, och förvirrad, förvånad, letade den unga frun en sekund genom sitt minne.
* Så slog det henne som en blixt.
Hur hade hon ett ögonblick kunnat tveka, men hur skulle hon också ha kunnat vänta just dalta!
Och hon brast ut: » Ruth — är det du, är det verkligen du! » » A c k ja, Klara, det är verkligen j a g ».
Det var ett svårmod i den välbekanta rösten, som gick Klara Ritter till hjertat.
Och så stodo de båda tysta inför hvaran- dra och funno icke ord, medan deras händer söktes och trycktes i en lång, skälfvande helsning.
Men bakom dem, skymd af skarorna, hade båten redan lagt ut, och dess propeller pi- skade dånande det gråa vattnet till snöhvitt skum.
Vivan stod vid » fajbjo kaptenens » sida uppe å komandobryggan oeh spejade förvånad efter mamma, som icke kom.
Då kom Klara plötsligt — för sent — till sig sjelf igen.
» Ack, båten, båten går, och jag som skulle med!
Och Vivan är om bord, alldeles ensam!
Hvilket spektakel! » Hon hann fram till stranden och viftade af- sked med näsduken till den lilla, men det var icke mer.
Så fick hon vackert lugna sig.
Ruth grep bekymrad hennes arm; men hon tröstade snart helt förståndigt henne och sig sjelf, att i det hela var det ej så farligt — kaptenen tog säkert Vivan om hand, och efter en timmes resa var hon j u ända vid deras brygga, der Charlotte mötte henne på sjelfva land- gången.
Sjelf fick hon nu lof att ge sig till tåls till qvällsbåten.
» Och så har jag ju nu dig, kära Ruth!
Herre Gud, det går rundt i mitt stackars hufvud efter all sinnesskakningen ... » (Forts.) Från Iduns läsekrets.
Flere än en tacksamhetsskrifvelse ha ingått (ill » Fröken Margareta ».
V i meddela här nedan den först insända: Till fröken Margareta!
Fullt öfvertygad om att uttala Sveriges hela små- skolelärarinnekårs åsigt, tager jag mig friheten tacka eder för edra sanna, hjertliga ord och varma önsk- ningar för oss.
Måtte de senare vinna anklang hos dem, det vederbör!
Huru mången ensam, tårfyld stund efter dagens tunga skulle icke då gestalta sig annorlunda!
Mången gång har jag tänkt vända mig till Idun för att genom » vår tidning » (d. v. s. alla redliga qvinnors) försöka väcka intresse och välvilja hos bildade och bättre lottade personer för oss, som ofta få se oss både tillbakasatta och förbisedda, trots att vi med bästa vilja arbeta på grunden för bild- ning och vetande — men jag har icke vågat.
Men nu, då jag ser, att åtminstone en bildad qvinna vill föra vår talan härutinnan, måste jag stiga fram och säga: Tack, ett hoppfullt tack!
Hur mycket skulle icke svenska småskolan vinna derpå, att dess lärar- innor hade tillträde till bildadt umgänge.
F. I. Småskolelärarinna.
För dem, som ej hafva första delen af berättelsen JEtt storstaäsbam, hvars andra del begynner i detta nummer, finnes den samma att tillgå hos redaktionen mot insändande af en (1) krona i sparmär- ken eller ännu hellre i postanvisning.
Lösa permar dertill ä 1 krona.
Med Iduns expedition är förenad Iduns uträttningsbyrå, hvilken gratis verkställer alla uppköp åt Iduns abonnenter I landsorten samt för öfrigt M a t l a g - n i n g -.
Läcker fyllnad till fastlagsbullar.
A bullarne, som böra vara temligen stora, afskäres ett » lock ».
Med en sked ur- tagas de nu något i midten och massan lägges i mjölk m. m. enligt följande be- räkning; till hvarje bulle tages: 1 mat- sked gräddmjölk, 1 tesked socker, 1 grand kardemumma, J tesked kanel, 1 tesked skiradt smör och 1 ägg till tre bullar.
Allt detta omröres väl, tills massan synes smidig, då bullarne der- med ifyllas.
Locket öfverbindes med mjukt bommullsgarn och bullarne läg- gas i kokande mjölk att få ett uppkok, hvarefter de upptagas.
Ombindningen lossas nu nätt af, hvarefter bullarne, beströdda med socker och kanel, på smord plåt införas i ugnen att väl ge- nomhettas.
— Annan sort: A bullarne utskäres ett rundt hål, och en del af inkråmet urtages.
Der- efter tages J mandelmassa mot f af in- kråmet.
Blandas samman med socker och litet kanel.
En bit osaltadt smör lägges i en kastrull jemte massan och sättes på elden att väl uppvärmas.
Då ifylles bullarne dermed och sättas i ugnen för att hålla sig varma.
A r o så redo att likasom föregående bullar på bruten servett serveras.
F ö r r ä t t e r.
Köttpudding.
3 ffi finhackadt kött, 2 &lt;8 hackad märg, väl rensad från ben, \ finskuren talg, 1 tekopp skålltjde risgryn, 3 ägg, \ stop söt grädde, litet starkpeppar, muskot och salt blandas väl och lägges i en smord form, som kokas i en vattengryta i 6 timmar.
Formen bör vara så stor, att såsen, som bildas, ej kokar öfver.
Då pud- dingen är kokt sättes formen att » stadga »; såsen hälles af och afredes med brynt hvetemjöl; en rödlök hackas och fräses för att läggas i såsen.
Souvenir-täcke, så kalladt, emedan täcket färdigt, är en påminnelse om vänner och bekanta.
Det utgöres af en samling lika stora fyrkantiga atlas- lappar i olika färger efter hvars och ens smak, med gifvarinnans i silke anbragta monogram.
Väl sammansatt, bör det för egarinnan alltid blifva ett vakert och kärt minne från flydda tider.
På vintern, då man hvarken har tillfälle eller råd att anskaffa blom- mor, men ändock önskar fylla sina va- ser, föredrager jag de enklaste gröna växter från våra skogar framför tor- kade och på bästa sätt ordnade blom- mor ocl.
blad, ja, t. o. m. framför de ståtliga s. k. Makart-buketterna, som man år från år får skada i våningarne och för resten blott äro damgömmor.
Det finnes alltid någon fattig, gammal gumma, som, mot en ringa ersättning, kan förse oss med, hvad vi i detta af- seende behöfva.
Blandade med hvar- andra tillika med några vackra enris- oeh granqvistar taga de sig gan- ska bra ut, dessutom päminnade oss om, att intet är så ringa i naturen, att det icke, hvart och ett på sin tid, kan fröjda vårt sinne.
Om man, så snart snön gått af, in- flyttar i kruka några narcisslökar och drifver dem, kan man helt tidigt få njuta af den älskliga blommans doft.
T r ä d g å r d e n.
Då hyacinter blommat ut, låter man krukan alldeles uttorka, hvarefter lö- karne upptagas och gömmas på fukt- fritt ställe.
Påföljande höst utplante- ras de på någon åt söder liggande grupp, I D U då man tidigt påföljande vår återigen kan få fröjdas åt deras sköna, välluk- tande blommor.
De kunna stå der år från år, ty det är knappast mödan värdt att vidare drifva dem inom hus.
På vintern bör man ej försumma att i tid få hem jord till alla träd- gårdsgångar; ty ett lass sand hemkörd på släde är nästan dubbelt så drygt mot det, som kan tagas på hjuldon.
Många andra göromål förekomma ock- så på våren, hvarför det är godt hafva något undangjordt.
N. tiil billigaste pris och pä bästa sätt utför alia möjliga uppdrag tllltjens för Iduns ärade läsarinnor.
N S v a r.
N:o 4 7.
Mögelfläckar pä linne och bomulls- kläder tagas lätt bort, om man kokar upp vanlig ostvassle, häller den varm på de mög- liga kläderna och låter det stå öfver dem, tills vasslan jäser, då kläderna tvättas och lakas på vanligt sätt.
» Eritxla *.