Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Gift 1 8 5 2 m e d A m a l i a Jacobson, s o m öfverlefver h o n o m, e f t e r l ä m n a r h a n t r e söner, af h v i l k a e n ä r svensk-norsk generalkonsul i A m s t e r d a m, samt två döttrar, d e n e n a gift m e d i n g e n i ö r E r n s t H i r s c h h ä r s t ä d e s, d e n a n d r a m e d a g r o n o m e n H a r d e r Santes- son å Sörby i Södermanland.
K o n s u l P h i l i p s o n v a r e n särdeles v ä n s ä l l o c h a k t a d m a n, h v a r s b o r t g å n g d j u p t b e k l a g a s af d e m å n g a, f ö r h v i l k a h a n varit ett s t ö d.
P R A N K R I K E H A R Ä N D T L I G E N efter m å n g a svå- * - righeter erhållit e n n y m i n i s t ä r i d e n störtades ställe.
G r u n d a r e n af d e t n y a k a b i n e t t e t är M.
W a l d e c k - R o u s s e a u, h v i l k e n själf öfvertagit inrikes- portföljen.
D e t t o r d e k u n n a sägas o m h o n o m, a t t F r a n k r i k e n u m e r a icke äger n å g o n s t a t s m a n, s o m i h ö g r e g r a d ä n h a n förstår att p å e n g å n g k l o k t o c h e n e r g i s k t, öfverlagdt o c h o f ö r s k r ä c k t g å sin väg fram m o t frisinnade och konstitutionellt upp- h i n n e l i g a m å l.
S e d a n 1 8 8 9 h a r h a n icke tillhört deputeradekammaren, m e n har däremot sedan 1 8 9 4 s u t t i t i s e n a t e n s å s o m e n b l a n d d e m o d e r a t e repu- b l i k a n e r n a s ledare.
A - Dahlgren foto.
ULTUNA LANDTBRUKSINSTITUTS 50-ÅRSFEST: T j i R Å N J Ö N K Ö P I N G S L Ä N S vackra landtbruks- och industrimöte, s o m nyss afslutats, b j u d a vi i detta n u m m e r fyra bilder.
U t s t ä l l n i n g e n h a r varit f ö r l a g d till d e t o m r å d e, där f o r d o m J ö n k ö p i n g s f ä s t n i n g s v a l l a r v o r o b e l ä g n a, m e n s o m n u är e n l u m m i g p l a n t e r i n g.
A f d e fyra illustrationerna återger e n industri- utställningen i gymnastiksalen, å en annan synes d e n stora k r e a t u r s u p p v i s n i n g e n; e n af v y e r n a fram- ställer af d e l n i n g e n f ö r å k e r b r u k s r e d s k a p o c h e n slut- l i g e n h u f v u d i n g å n g e n till själfva u t s t ä l l n i n g s o m r å d e t.
* T7ÄSTGÖTA N A T I O N S I U P S A L A sångkör har i ' d a g a r n a företagit e n k o n s e r t t u r n é g e n o m väst- g ö t a b y g d e r n a i ä n d a m å l att i n s a m l a p e n n i n g m e d e l LANDSH.
BRÅKENHIELMS HÄLSNINGSTAL.
till r e s t a u r e r i n g af Västgöta öfver 2 0 0 år g a m l a na- tionshus.
D e n bild af s å n g a r n e, vi i vårt d a g s n u m m e r m e d - dela, är t a g e n å K i n n e k u l l e u n d e r k ö r e n s b e s ö k därstädes för några dagar sedan.
D e n m e l l e r s t a af d e t r e i f ö r g r u n d e n s i t t a n d e s t u d e n t e r n a är k ö r e n s anförare, fil.
R u b e n Liljefors, äfven k ä n d såsom lofvande kompositör.
M i d t b a k o m L: s stol står e n af v å r f ö r s t a l y r i s k a scens tenorer, operasångaren M a x Strandberg.
D e n lilla s å n g a r s k a r a n h a r öfverallt, där d e n låtit h ö r a sig, rönt d e t v a r m a s t e e r k ä n n a n d e från såväl p u b l i k s o m kritik, h v a d a n I d u n m e d n ö j e reprodu- cerar d e n b i l d af k ö r e n, s o m s ä n d t s till r e d a k t i o n e n.
» HUFVUDENTREN EN TILT UTSTÄLLNINGEN I JÖNKÖPING.
IDYLL.
FÖR IDUN AF STEN JUNG.
D ET V A R EN s ö n d a g s f ö r m i d d a g, strax före midsommar, Strålande Och sol, hvad vädret väl, för att gick ut ned i ven af bort mitt INDUSTRIHALLEN (GYMNASTIKSALEN).
sorg mest kom.
på i moll Hon satt med sina styrde kurs rakt Far själf rodde.
gång i mot den Omgif- vatten, dystra stämda det af olyck- sinnes- en fyra man att se, liten kunde hvarifrån i en en skrattade.
båt, som plats.
Mor styrde, lilla mina mun- barnunge, år, s o m föräldrar min örhinnor mot friskaste, skratt, för var tre, Jag Sedan k o m m o skar var mig en humör.
o c h allt min skarpt Det flicka Nå- promenad vrede.
klingande reste lynne.
o c h satte m i g kontrast!
mina liten samma nöd bris.
vackra filosofera.
och Det det o c h glittrande våldsam som väder.
frisk lång sjön och förvandlade till Jag skrattet I JÖNKÖPING: på tankar.
OCH INDUSTRIMÖTET att grönt ljud, traste, " gräset och träffades dystra LANDTBRUKS- höga jag elakt en dåliga till sol ett på ned Hvilken skärande Då H o l m foto.
Haga, Trots ganska arbeta stämning H. vid ut till härligaste och en glittrade!
mig myggorna af jag det himmel begaf det tänkte ligt.
sjön var jag med blå tösens men skärp.
höll på Flic-
— 5 — IDUN 1899. kan låg nämligen framstnpa öfver båtrelingen, h ö l l s i n a b a r a a r m a r ä n d a till a x l a r n a n e r e i vattnet o c h h a d e ofantligt roligt.
I fören stod matkorgen o c h bredvid den det oundvikliga dragspelet.
Jag smög m i g bakom några bu- skar, f ö r att d e e j s k u l l e s e m i g.
S å l a n d a d e d e, o c h f a r l y f t e, i l a n d d e n lilla flickan.
M o r räckte m a t k o r g e n o c h dragspelet åt h o n o m o c h k o m s å själf i l a n d.
S e d a n skulle m a n välja e n plats, där m a n k u n d e ä t a f r u k o s t eller m i d d a g — j a g v e t i n t e h v i l k e t — m e n d e t a f g j o r d e d e n lilla t ö s e n.
» H ä r vill V i van vara, » förklarade h o n o c h slog sig n e d, där gräset v a r högst.
M o r o c h far v o r o naturligtvis s o m slafvar i hennes händer.
Så började m o r bulla u p p, h v a d h o n h a d e i d e n stora korgen, o c h V i v a n h j ä l p t e till.
M e n d e t h a d e h o n e j l ä n g e tåla- m o d m e d, utan så reste h o n s i g f ö r att hitta p å något annat.
D å v a r far g e n a s t f ä r d i g.
H a n sprang u p p o c h kilade b a k o m ett träd.
V i v a n efter f ö r att få t a g i h o n o m.
Nu var h o n alldeles b r e d v i d trädet, o c h h o n skrattade i f ö r v ä g åt, a t t h o n r e d a n h a d e h o n o m.
M e n m e d ett språng v a r h a n långt därifrån o c h V i v a n efter.
- ta ' S e d a n k o m m e n d e r a d e h o n: » N u skall p a p p a Vivan. » O c h p a p p a s p r a n g m e d s m å s t e g efter V i - v a n, s o m s p r a n g så f o r t h o n k u n d e m e d s i n a små, korta b e n.
S å g ö m d e far sig plötsligt b a k o m ett träd.
Vivan hörde ingen bakom sig, såg s i g o m k r i n g.
H o n gick framåt m e d tysta, försiktiga steg n a l ö f, s o m l ä t o s o l s k e n e t i h v i t a fläckar d a n - sa h i t o c h d i t p å h e n n e s lilla, s ö t a a n s i k t e.
P å e n a s i d a n a f h e n n e s a t t far, i b l å r a n d i g skjorta o c h m e d d e af arbete grofva händer- na hopknäppta o m dragspelet.
P å a n d r a si- dan m o r m e d ansiktet stödt i händerna, detta a n s i k t e, d ä r l y c k a n a f a t t v a r a m o r n u ut- plånade rynkor s o m b e k y m r e n gräft.
Både far o c h m o r h a d e s i n a ö g o n f a s t a d e p å d e n lilla, o c h n ä r n u V i v a n l o g i s ö m n e n, d å v a r v e c k a n s slit o c h s l ä p, m i s s r ä k n i n g a r o c h sor- ger g l ö m d a, o c h b å d a g i n g o helt u p p i ögon- blickets glädje, föräldrakärlekens lycka.
r WALDECK-ROUSSEA.TJ.
PHILIPSON.
Jag betraktade d e m länge, just s o m d e sutto där m e d V i v a n emellan sig, för att inprägla d e n n a s y n i m i t t m i n n e.
S e d a n reste j a g m i g och s m ö g m i g bort för att ej få höra något ord, s o m k u n d e störa idyllen.
S ä k e r t är, a t t mitt dåliga l y n n e alldeles försvunnit o c h läm- nat plats åt e n blid o c h v ä n l i g s t ä m n i n g af v ä l v i l j a m o t alla m ä n n i s k o r.
E n stämning, s o m k o m m i g a t t s e allt i l j u s a f ä r g e r, a t t tycka, att människorna, j a g mötte, sågo lyck- l i g a o c h g l a d a u t, a t t k ä n n a d e n lifligaste m e d - k ä n s l a f ö r alla o l y c k l i g a o c h l i d a n d e.
OKANDINAVIENS ERKÄNDT FÖRNÄMSTA MO- O D E B L A D Ä R I D U N S M O D E T I D N I N G, som för h e l t år k o s t a r e n d a s t 5 kr.
det nya kvartalet!
o c h v å g a d e knappast andas.
Så i ett n n sprang h a n fram, t o g h e n n e i sina armar o c h hissa- d e h e n n e h ö g t u p p i luften, så att h o n gall- skrek både af förskräckelse o c h förtjusning.
Och m o r såg på o c h log.
M e n n u var Vivan trött, o c h m a n s a t t e s i g n e d a t t ä t a.
H v a d d e t s m a k a d e g o d t där ute i d e t grö- na.
D e t v a r b a r a sill o c h p o t a t i s, f a t t i g m a n s - kost.
M e n V i v a n hade sprungit, V i v a n v a r hungrig, o c h mors förråd g i n g o raskt åt.
N ä r d e ätit, f ö r e s l o g m o r, a t t V i v a n s k u l l e s o f v a.
M e n - det v ä c k t e lifligt o p p o s i t i o n.
V i v a n s o f v a!
N e j, visst inte, h o n v a r inte s ö m n i g, n e j d å!
H o n skulle p l o c k a b l o m m o r, h o n skulle p l o c k a s t e n a r v i d s j ö n o c h i n t e alls s o f v a.
O c h m o r gaf genast m e d sig.
S e d a n b ö r j a d e far s p e l a d r a g s p e l, s å a t t d e t v a r o m ö j l i g t a t t s i t t a stilla.
D e t v a r alla m ö j - liga melodier, h a n spelade, m e n sprittande lif v a r d e t i d e m alla.
M o r o c h Vivan måste dansa, o c h dansa gjorde d e också.
Men det var svårt att hålla balansen p å d e n o j ä m n a m a r k e n, o c h V i v a n s n a f v a d e o c h föll o c h d r o g m o r m e d s i g i fallet.
O c h d ä r l å g o d e i sol- skenet i d e t h ö g a gräset, o c h V i v a n skrek, o c h m o r skrattade.
F a r slutade spela o c h bara skrattade m e d.
När de väl k o m m i t p å b e n e n igen, v a r V i v a n trött o c h v a r m, så att m o r lade h e n n e p å s i n m j u k a, g r å a sjal m e d fars v a r m a r o c k öfver sig.
O c h där s o m n a d e h o n, under grö- O.
!&gt;.
Ä n d e r foto.
DELTAGARNE I VÄSTGÖTA NATIONS SÅNGARFÄRD.
Prenumerera på prof från
IDUN ' 1899.
— 6 — h a d e också hört, de visste också, m e n det var mest sommarsagor de h a d e att förtälja, korta s o m fågelsångens tid i norden, ljusa o c h leende som midsom- marnätter, doftande som jasminerna och ljufva som linnean, men o p å l i t l i g a s o m all f ä g r i n g, all l y c k a.
Ett o c h annat äpple föll t u n g t o c h m o g e t till m a r k e n; d e t l y s t e grannt rödt m o t det fuktiga, ännu gröna g r ä s e t, s t r a x d ä r p å föll e t t p l o m m o n, stort, g u l t och läckert äggformigt, d e t s k u l l e e j få l i g g a där länge, förrän ar- H.
H o l m foto.
rendatorns folk kom FRÅN JÖNKÖPINGSUTSTÄLLNINGEN '.
LANDTBRUKSREDSKAP.
och plockade upp det med d e n ö f r i g a fall- f r u k t e n, m e n ä n n u fick d e t v a r a o s t ö r d t o c h e n l i t e n s k i m r a n d e in- MOT MÅLET.
SKISS F Ö R IDUN sekt klef fundersamt u p p p å det v ä l d i g a glatta AF ELISABETH KUYLENSTIERNA.
berget.
Månne det var purt guld, tänkte den.
D Ä R U T E i den gamla parken fanns ingen m ä n n i s k a, icke heller u p p e i slottet, t y det var slut m e d söndagslustresorna, då de h ö g a g e m a k e n g e n o m v a n d r a d e s af n y f i k n a ska- ror.
N u frngo s k u g g o r n a f r e d, i n g a n y c k l a r skulle p å länge rassla i de jättestora låsen, i n g a e k d ö r r a r d o f t slås i g e n l i k t b o m m a r o m s v u n n e n t i d, d e t v a r t y s t ö f v e r a l l t, så t y s t, som det kan vara, där generationers m i n n e n hålla v a k t.
S e p t e m b e r s o l e n föll m e d e t t k n i p p e af d a n - s a n d e strålar p å v a p e n s k ö l d e n öfver porten, lekte med lejonhufvudena utaf sten, som p r y d d e mellanvåningens fönster, o c h drog vi- dare s o m en skara ostyriga barn, hvilka icke h ä r f u n n o n å g o t att l e k a m e d.
O m d e b l o t t k u n n a t k o m m a i n till alla p o r - t r ä t t e r n a i g a l l e r i e t, d å h a d e d e haft s y s s e l - s ä t t n i n g e n t i m m e m i n s t att f ö r g y l l a u n i f o r - m e r n a, låta ä d e l s t e n a r n e p å a n f m a r n a s c o l l i e r e r g l ä n s a, få d y s t r a d r a g a t t l j u s n a, m e n d i t i n k o m m o de icke.
R u s t m ä s t a r e n h a d e försik- tigt dragit de bleknade purpursammetsförhän- g e n a för fönstren.
L i k a litet l y c k a d e s d e t d e ä f v e n t y r s l y s t n a s o l s t r å l a r n a att t r ä n g a i n i v a - pensalen o c h kasta glittrande reflexer p å de r o s t i g a k l i n g o r n a, d e t u n g a s v ä r d e n eller d e spetsiga dolkarne.
D e s m ö g o helt förstulet in m e l l a n d e g u l d f r a n s a d e s i d e n g a r d i n e r n a i » gref- v i n n a n s s ä n g k a m m a r e », m e n f u n n o s i g illa till pass bland de tunga möblerna, gobelinernas bibliska m o t i v o c h de dunkla, d a m m h ö l j d a speglarna.
Nej, u t e i d e n friska p a r k e n t r i f d e s d e bättre, där h a d e de d e s s u t o m sällskap m e d d e f a l l a n d e b l a d e n från l i n d a r, e k a r, b o k a r o c h a l m a r.
I h a l f c i r k e l f o r m l ö p t e e n allé k r i n g slottets fasad o c h i n r a m a d e e n gräsplan m e d åldriga fruktträd.
Tusentals knotiga, skrofliga grenar h ö j d e s likt sträckta armar m o t d e n blåa h i m m e l e n, d e t v a r l i k s o m b å d o d e d e n att få behålla sin s o m m a r f ä g r i n g ä n n u en liten t i d; de v o r o r ä d d a för frosten, för h ö s t s t o r m a r n e och vintersnön, de gamla träden, m e n räddast af allt v o r o d e f ö r f ö r i n t e l s e n.
L å g i c k e där- u p p e i östra pallissaden e n af deras äldsta s t a m b r ö d e r r e d a n f a l l e n, k n ä c k t af e n r a s a n d e stormil?
Så kunde det också gå d e m, o c h de v i l l e så g ä r n a l e f v a.
Ä n n u hade de m y c k e t att b e r ä t t a h v a r a n d r a, d e h v i s k a d e o c h h v i s - k a d e h u n d r a å r i g a s ä g n e r, o c h d e f a l l a n d e bla- d e n a c k o m p a g n e r a d e d e m m e d sitt p r a s s e l, d e Bland nu befintliga Cacaosorter intages säkert förnämsta platsen af Längst bort i dunklet under hängaskarna s t o d e n b l ä n d a n d e h v i t F l o r a af m a r m o r.
H o n h a d e i n g a b l o m m o r k v a r v i d sina fötter; d e h a d e v i s s n a t eller f ö r t o r k a t, o c h d e t v a c k r a ansiktet såg ut m o t tomheten m e d ö g o n utan lif, t r ö t t a, d ö d a ö g o n, s o m p a s s a d e i n i still- heten.
I d r a p e r i e t k r i n g h e n n e s fina h ö f t e r h a d e hösten lagt sin tribut af dithvirflade r ö d a o c h g u l a löf, o c h n u h a d e s o l s t r å l a r n e h u n n i t f r a m o c h g j o r d e F l o r a s u n d e r l i g a g ö r d e l till den yppersta guldinväfda purpurbrokad.
L ä n g r e b o r t från s l o t t e t v a r p a r k e n m e r a förvildad, där krattades aldrig g å n g a r n e, spin- d e l n f i c k o s t ö r d t s p ä n n a s i n v ä f s o m e n fin grå slöja, förrädisk för flugor o c h m y g g o r, mellan de lutande, ihåliga träden, p å hvilkas böjda ryggar y n g r e telningar klättrade upp och lekte rida ranka, m e d a n m o s s a n b ä d d a d e v a r m t åt d e g a m l a s f ö t t e r o c h k l ä d d e skref- v o r n a i barken m e d sin m j u k a s a m m e t.
Alla sommarens b l o m m o r hade förvissnat, nej, icke alla; några jätteblåklockor r i n g d e in n a t u r e n s s a b b a t s r o, d e r i n g d e så s a k t a, så sakta, t y hit in d r o g o i n g a v å l d s a m m a v i n d - kast.
E n smal, brant o c h slingrande gångstig f ö r d e n e d till s t r a n d e n, r ö t t e r n a h a d e b i l d a t trappsteg, hvilka foten kunde taga stöd emot, när den halkade på de g l i d a n d e barrnålar- n e, h v i l k a f u r o r n a ska- k a d e ur sin g r ö n a dräkt.
Det var en långsluttan- de strandbrädd, långt, långt ute skönjdes ännu den stenlagda bottnen m e d sin v ä r l d af a l g e r, snäckor och kvicka, h o p p a n d e s m å fiskar.
D e t v a r f ö r ö f r i g t bara en v i k af en stor sjö, • s o m b r e d d e sin blanka y t a till e n s p e g e l f ö r det förfallna feodalfä- s t e t att s k å d a s i n a tin- nar o c h torn uti.
M i d t öfver på andra landet var endast skog och, som en lifvets glim- tande fyrbåk midt i n a t u r ö d s l i g h e t e n e n li- Bloniberg foto.
ten rö d bondstuga m e d HULTMANS t ä p p a o m k r i n g.
— Ä r efter år, år efter år h a d e böljorna, s o m k o m m o l å n g t därutifrån o c h trötta, v m d d r i f n a, r o s ö k a n d e s m ö g o sig in i d e n l u g n a viken, glidit likt s m e k a n d e h ä n d e r öfver de m å n - ga s m å stenarne p å stranden, hvilka b i l d a d e ett mosaikgolf i rödt, grönt, brunt o c h grått, här och h v a r äfven svart.
D e t fanns en b ä n k — f ö r f a l l e n ä f v e n d e n s o m allt d e t ö f r i g a — under tvänne, nu gulnade björkar; den var f u l l r i s t a d m e d n a m n o c h årtal, m e d d u m m a kvickheter o c h härjande kors o c h streck; den v a r så att s ä g a e n m o d e r n v i k i n g a b a l k, d ä r m a n k u n d e läsa o m m ä n n i s k o t a n k e n s härfär- der.
N u var äfven här tomt, en liten ekorre s a t t h ö g t u p p e i ett t r ä d o c h t i t t a d e s i g o m - kring m e d blänkande ögon, den yfviga svan- s e n h a d e h a n o c k s å t a g i t till s t ö d f ö r att s i t t a säkrare, m e d a n h a n v ä l b e h a g l i g t tassade sina o l l o n o c h n j ö t a f att e j b e h ö f v a r ä d d h a s a sig u n d a n f ö r s t o r s t a d s m ä n n i s k o r n a, de där som k o m m o m e d matkorgar och underliga små v a g n a r m e d m i n d r e s t o r s t a d s m ä n n i s k o r i, o c h s v a r t a s k o r s t e n a r, s o m l u k t a d e illa, m e n s o m de kokade något godt på.
E n b e k a n t till ekorren, kråkan, s o m h a d e r e d a p å allting, kallade tillställningarna » f o t o g e n k ö k » o c h det där goda » kaffe », m e n nu var han ensam herre på täppan.
N u skulle han må, innan han flyttade in i vinterkvarter i d e n stora eken, där h a n r e d a n p l o c k a t en hel förråds- k a m m a r e full.
Men tyst, där k o m n å g o n!
Ekorren släppte ollonet i förskräckelsen o c h kilade k v i c k t un- d a n m e l l a n s n å r e n; i n g e n var säker, det k u n d e vara en skytt, o c h det var m e d ekorren s o m med träden, h a n höll lifvet kärt.
Naturen har aldrig lifsleda.
Hon, som k o m, tycktes ha föga m e d det g a m l a slottet o c h d e n b o r t d ö e n d e s o m m a r g l ä d - jen att g ö r a.
D e t var, s o m hade m a n helt p l ö t s l i g t k ä n t d o f t e n af v i l d b l o m m o r, s å d a n den stark o c h kraftig m ö t e r en före b ä r g n i n g s - t i d e n, k a n s k e v a r d e t h e n n e s k l ä d e r, s o m ut- strömmade denna sommardoft.
H o n var liten o c h s p ä d m e d m ö r k t, o r e d i g t hår, h v i l k e t e n a minuten låg ända n e d i ögonen, den andra s t o d o m k r i n g h e n n e s fint t e c k n a d e h u f v u d s o m ett m o l n.
E n r ö d fez satt k ä c k t skjuten p å nacken.
H y n v a r o l i v g u l, m e n klar o c h frisk, n ä s a n e n l i t e n l u s t i g t i n g e s t, åt h v i l k e n i n g e n - ting stått m o d e l l, m u n n e n r ö d o c h v a r m m e d linjer m j u k a s o m h o s ett känsligt barn, ö g o n e n s t o r a, s k i f t a n d e, f ä r d i g a att a n f a l l a l i f v e t m e d tusen frågor.
Hon LOFMARKNADEN CÅCAO h a d e hvarken målarattiraljer VID MUNKBRON I eller STOCKHOLM.
c ä - " o.
i « a.
i ^ 3.
© c a.
^ i j vid 1 8 9 7 års Konst- och Industriutställning Stockholm.
an-
7 — t e c k n i n g s b o k m e d s i g, b a r a e n l å n g staf, m e n den kastade h o n g e n a s t ifrån s i g o c h b ö r j a d e l e t a s t e n a r; d e s k u l l e v a r a m y c k e t flata, t u n n a o c h lätta, s n a r t l å g d e t e n h e l l i t e n s t a p e l p å bänken, o c h d å satte h o n sig b r e d v i d d e m och hvilade.
B r u n a o c h v å r d s l ö s t lättjefulla l å g o h e n n e s händer i knäet, o c h ö g o n e n riktades m e d ett d r ö m m a n d e uttryck m o t böljornas lek; h o n h a d e v ä x t u p p här o c h visste b å d e h v a d sko- gen och sjön o c h d e n gamla parken sade.
Sedan h o n v a r e n liten, liten tulta h a d e h o n följt m e d fadern o c h » v i s a t » slottet, o c h r u s t - m ä s t a r e n s d o t t e r h a d e n ä s t a n b l i f v i t till e n sevärdhet, äfven h o n.
H o n v a r deras enda, och de hade gifvit henne g o d uppfostran af en präktig o c h samvetsgrann lärarinna i h e m - m e t; n u v a r barnet färdigt att draga u t i f e j d e n m o t n y a ö d e n, o c h d e t v a r h e n n e s sista dag i d e n lugna vrå, dit oron icke brydde sig o m a t t t r ä n g a, d ä r f ö r a t t d e n k n a p p t s k u l l e få r o t f ä s t e.
Hon skuggade m e d handen för ögonen för att s e b ä t t r e o c h k a s t a d e s å u t d e n f ö r s t a » s m ö r g å s e n » från sin stenstapel, så e n o c h ä n n u e n till, till d e s s h o n b l e f i f r i g, r e s t e s i g u p p o c h b ö r j a d e a r b e t a m e d v e r k l i g kraft.
H e n n e s lärarinna k o m n u långsamt g å e n d e p å d e n smala stigen; h o n skulle aldrig h a o b s e r v e r a t s i e n f e s t s a l, a l d r i g h ö r t till d e firade, m a n t y c k t e, a t t h o n n ä r m a s t l i k n a d e en l i t e n g r å s k u g g a från d e t g a m l a s l o t t e t, en a f d e s s a s m å e n s t a k a f a m i l j e k v i n n o r, h v i l k a a l d r i g h a f t n å g o t ö d e, a l d r i g fått e n s k r i f v e n rad i häfderna, m e n s o m kanske just därför lefva lifvet så m y c k e t intensivare i hjärtats och tankens värld.
Kronprinsessan Lovisa af Danmark vistas f ö r närvarande här m e d anledning af den betydelsefulla tilldragelsen.
K o n u n g e n höll i söndags kl. 2 e. m.
å Rosen- dals slott såväl sammansatt svenskt o c h norskt som svenskt statsråd, hvarvid tillkännagafs, att den nyfödda prinsessan skall i d o p e t erhålla nam- nen Margareta Sophie Louise Ingeborg samt kallas Margareta.
Sedan danska kronprinsessan Lovisa föddes år 1851 har vår nation ej haft att glädja sig åt e n svensk prinsessas födelse förr än nu, den 25 juni 1899, då det, egendomligt nog, skulle bli just e n dotter till d e n danska kronprinsessan, s o m gaf lif- vet åt vår yngsta svenska prinsessa.
» Ja, tant.
T ä n k, f e m ringar fick j a g n y s s, riktigt stiliga, stora — — —.
» » D u är e t t b a r n, R u t h », af b r ö t H a n n a B e r g ö vänligt, » låt n u bli att leka längre, o c h h ö r p å h v a d j a g h a r a t t s ä g a d i g i stället.
Tänk på, att d u s k a l l r e s a till S t o c k h o l m i m o r g o n.
D e t är v i k t i g t, f ö r s t å r d u i n t e d e t?
» (Forts.) VIOL, r \ L Y M P I A T E A T E R N har n u stängt sina portar för V sommaren, sedan det danska balettsällskapet i tisdags gaf sin afskedsföreställning.
Det tredje o c h sista programmet, hvari d e fram- stående artisterna visade sig för stockholmspubliken, u p p t o g » zigenar-dansdivertissement » ur » Trubadu- ren » samt några dansnummer ur den äfven å vår opera gifna baletten » Blomsterfesten i Genzano. » HYACINTHE, HÉLIOTROPE, THEA-ROS-PARFYM prisbelönta vid I8QJ SYREN M.
års utställning med Försäljes i butiker samt hos alla finare parfym GULDMEDALJ vära Sagda dag kl. 10,15 f. m.
n e d k o m nämligen, hertiginnan af Västergötland lyckligt m e d e n prin- sessa.
Klockan strax efter 10,30 f. m.
gafs i anled- ning däraf salut m e d 21 skott i två omgångar.
» H v a d g ö r d u R u t h, j a g t r o r d u står o c h kastar smörgås, » sade h o n skämtande.
fem KONGL.
Det är n u nästan ett banalt talesätt att säga, att n u m r e n flngo ett ypperligt utförande, allden- stund sällskapet under sin härvaro afton efter afton mer än väl hunnit bevisa sitt oinskränkta herra- välde öfver d e n koreografiska tekniken.
V i vilja därför endast bringa sällskapets samtliga medlemmar ett hjärtligt tack för de fina konstnjut- ningar, de beredt stockholmarna, på samma gång det är ledsamt att erkänna, att vår publik ej om- fattat prestationerna m e d det intresse, d e förtjänat.
Men å andra sidan har tidpunkten för sällska- pets b e s ö k härstädes varit så olämplig s o m gärna kan tänkas; o m stockholmaren vid midsommartiden har att välja antingen ett uppfriskande landtlif i sin vackra skärgård eller ett, o m än så frestande, teaternöje i staden, är han ursäktad, o m han tar sin tillflykt till det förra.
Däremot taga vi för alldeles gifvet, att dessa balettföreställningar skulle ägt r u m för utsålda hus, o m de i stället kunnat bjudas o s s i slutet af au- gusti.
Då har publiken sommarhvilan b a k o m sig o c h senterar gärna allt godt, s o m bjudes i nöjesväg.