Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» H o n på, när hon satt tyst för sig själf, men stun- valde emellan det, som människointuition sett dom hade hon infall, som försatte hela hen- skönast och var tveksamt lycklig i valet.
D e t nes omgifning i förvåning.
V a r det likt en gjorde henne ingenting, att den, för hvars halfvuxen flickunge att bli så utom sig, där- skull hon drömde, längesedan var död.
för att en tiggande gubbe gått förbi köket, H o n hade vuxit upp till en sjuttonårig utan att man precis på ögonblicket haft nå- flicka.
B l e k och smal var hon alltid med gonting till hands att kasta i hans trasiga tunna, lutande skuldror, men armarna och korg, eller att svara fadern, som hon gjorde, de långa, hvita händerna hade rörelser af en då han förklarade, att mannen, som gått i så blyg och dröjande mjukhet, att de gåfvo trasor från deras dörr, kanhända hvarken var ett eget behagfullt tycke åt hela företeelsen.
fattig eller sjuk, utan helt enkelt en bedra- Hon stod och hörde på människor, som om gare — sådant hade man hört förr, intet var hon lyddes till något helt annat än det de i själfva verket vanligare.
sade, och när hon log, var det med en stilla Bkulle henne3 1894 och strålande ljuflighet, som upplyste och förvandlade hennes drag.
Vid den tid, då hon kom ut på sina för- sta baler, började en helt ny läkare att låta tala om sig i staden.
Ä n n u hade han knap- past varit synlig i sällskapslifvet, fast man påstod, att han sökte ett rikt gifte, men man hade mycket att berätta om hans skicklighet, och när L y d i a Lothigius för första gången såg doktor Ström i en af de familjer, där han utfört några af sina lyckade kurer, fäste sig hennes ögon länge och spörjande på hans ansikte.
D e t var ljust och fylligt, med stora, blå ögon och en stor, leende mun, som g a f uttrycket ett visst käckt kynne.
H a n talade muntert ocb högljudt, och förrän han ställde sina ord till henne själf, visste hon icke, om hon tyckte om honom, men då förstod hon, att man fann honom vinnande, och hon hade ingenting att invända, då fadern tog honom till husläkare.
D e t blef henne snart en an- genäm vana att vänta honom ett par gånger i veckan, och hon skulle haft svårt att göra sig reda för hvad hon kände, när han afbröt ett föredrag öfver konsulns diet för att skäm- tande spörja efter hennes hälsa.
Det föreföll henne, som om han icke skulle kunna taga någonting i världen på allvar — åtminstone när han talade med henne — men hon tyckte om att tänka sig honom i utöfningen af sitt kall, sådan han i farans ögonblick måste stå vid sjuksängen, och en kväll, då hennes far fick ett anfall af sin gikt och man sände ett brådskande bud till doktorn, väntade hon i spänning på hans ankomst.
L u g n och trygg trädde han in om dörren, lngnt gaf han sina order, men när han gick, förstod hon, att han var värd sitt läkarerykte, och hon kunde tac- kat honom, för att han icke lade märke till henne, där hon satt i sitt hörn.
Efter den dagen gjorde hon honom gärna ett par snabba frågor, när han kom eller gick, han svarade mer eller mindre omständ- ligt, tills det så småningom blef dem en vana att slösa bort halftimmar i hviskande sam- språk.
Konsulinnan tog sig väl i akt att störa dem, där hon gick och sysslade om- kring mannens sjuksäng, men hon var icke den enda, som förstod hvartill denna förtro- lighet skulle leda, ty doktorn hade gjort det alldeles klart för sig ända från begynnelsen, och det var endast Lydia, som vaknade upp till det knappast anade, när han en kväll gjorde henne sin förklaring och frågade, om hon höll aldrig så litet af honom.
H o n bleknade, darrade och sade » ja », men därpå sköt hon honom litet ifrån sig och såg på honom med sitt stilla och strålande leende.
» Jag tror, det är ditt kall jag håller af, » utbrast hon, » framför allt, öfver allt på jor- den.
J a g har älskat det, nästan så långt jag kan minnas tillbaka med en kärlek — åh, med en kärlek.
» Hvarför, han ville veta hvarför.
» Därför att det kan göra människor till hjältar, » sade hon.
» Lilla svärmerska, » log han, lätt, öfver- seende som mot ett barn.
Men hon fortfor: » Törne, som räddade mig, när j a g var liten, han var en hjälte.
Ingen vet det, men jag har dyrkat honom, j a g har afgu.
» H a n tog hennes hufvud mellan sina båda stora, fylliga händer: » H v a d en sådan där liten flicka kan låta fantasien löpa af med sig. » sade han.
» Jag kände Törne från U p - salatiden, och hvad han var, någon hjälte för små fröknar, det — det var han väl knap- past.
Duktig karl, om du så vill, och djärf
IDUN 1894 som en galning, när han fått sig några g l a s.
J a g vill inte gå i borgen för, att han var nykter, men det var skada, att han skulle sätta till lifvet på kuppen. » Lydia Lothigius stod bara och såg och såg; hon sade intet — hon värjde sig endast för smekningen af ett par stora, fylliga hän- der — och då man i det samma ropade på henne från det inre a f våningen, lämnade hon rummet utan ett ord.
När doktor Ström dagen därpå kom till konsulns • — elakheten påstod i frack och hvit halsduk — och framförde sitt friare- ärende till flickans far, var det ingen ände på moderns förtjusning och faderns belåten- het, men då L y d i a kallades, kom hon blek och sluten, och blek och sluten sade hon sitt » nej » — ett » nej », som icke lät sig påver- kas af böner och ej heller af förnuftigt tal.
H o n afgaf intet skäl för sin vägran.
O m hon hade en orsak, var den för henne ensam, men i den blick, som hon lyfte mot doktorn, låg det något, som han aldrig förr sett i dessa ögon, och som han inte förstod.
H u r skulle han kunna fatta, att ett bjärta kan förvandlas, därför att det mister en illu- sion?
Tio julklappsidéer.
363 Kudden kantas med yllekordonger, hvilka på handskar och litet tvinnadt, mörkt bomullsgarn.
Handskarne tvättas, om så behöfs, klippas i små smalsidorna knytas till rosetter och förses med 4 cm.
långa och 1 cm.
breda lappar, med en liten toffsar.
Vill man göra kudden finare, tager man skåra (V cm.
lång) i hvardera ändan.
Till matt hvit yllestramalj och syr med svart garn.
Bredden på kudden färdig är 32 cm., längden bårder eller stolgarnityr lägger man upp 28 maskor; Lisa.
stickar så en maska, lägger den lilla handskbiten 70 cm.
(Forts.) emellan, stickar åter 1 maska och viker fram den- halfva delen af handskbiten.
P å detta sätt fort- sätter m a n, tills hvarfvet är färdigt, stickar då två släta hvarf, så åter ett hvarf med skinnlappar I mycken frihet mycken villfarelse; dock viss o. s. v., tills bården år så lång man behöfver den.
är pliktens trånga stig I Man sorterar lapparne i schatteringar, så att de Schiller.
I de sår, som plikten tillfogar, gömmes ock det mörka färgerna komma på den ena sidan af bår- balsam, som helår dem.
den och de ljusa på den andra.
Feuchtersleben.
Till hyllor och bord tager arbetet sig bäst ut såsom spetsiga uddar.
För att forma en sådan udd går m a n till väga på följande sätt: Man lägger upp 3 maskor, stickar in en svart skinnlapp, stickar 2 stickor, ökar på 3:dje stickan 1 maska på hvarje yttersida, stickar så in 2 svarta Carl Larson, vår celebre konstnär, har i Theodor lappar, stickar 2 stickor, ökar på den 3:dje 1 maska Blanchs ' konstsalong öppnat en utställning, hvil- 1 hvarje ytterkant, slickar in 3 svarta lappar, stic- ken är af synnerligt intresse, och som ingen konst- vän bör försumma att besöka, helst som det är kar 3 stickor, ökar på den 4:de 2 i hvarje ytter- rätt längesedan konstnären hade en egen samlad kant, lägger in 2 svarta lappar, 1 ljus och så åter utställning och det nog på grund af det vidlyftiga 2 svarta.
Stickar 3 stickor, ökar på den 4:de åter dekoreringsarbete, h a n fått det ärofulla uppdraget 2 i hvar ytterkant, lägger in 2 svarta lappar, 3 att verkställa i Nationalmuseum, torde dröja rätt länge, innan han får tid att måla något för en ljusa och så å nyo 2 s v a n a o. s. v. tills udden ny utställning.
— Genast vid inträdet stannar fått önskad storlek.
Efter 5:te hvarfvet med skinn- blicken vid en stor duk på fondväggen, framstäl- lappar ökas på hvar sticka blott en maska i hvarje lande konstnärens familj utanför sommarbostället.
ytterkant.
De 2 svarta lapparne på yttersidorna Det är en präktig tafla, i hvilken det ligger något så gladt och hjärtligt, på samma gång konstnärens kanta udden hela vägen, och mellan dem måste skämtsamma lynne äfven h ä r fått leka in, i det de ljusare färgerna bestämmas efter egen smak.
han låtit göra ramen till taflan så, att en träslå Jag brukar ordna färgerna så, att de ljusa komma går tvärs öfver nedra delen af målningen, så att nedåt och de mörka uppåt — alltid omgifna af det ser ut, som om den ena pojken hängde öf- ver sagda träslå.
L. målar ofta de sina, och den 2 lappar breda svarta kanten.
Udden afslutas det synes då alltid, alt han går till verket med medels en af fint klippta skinnremsor tillverkad kärlek.
Hjärtlighet är ock det genomgående dra- tofs, hvilken fästes i dess spets, så att den hän- get i nästan allt, hvad konstnären skapar, vare sig det gäller att måla ett porträtt, ett landskap eller ger ledigt.
Alla uddarne förenas medels ett par en naturstämning.
Karaktäristiken i porträtten hvarf skinnlappar, hvilka bilda en mörk kant.
verkar synnerligen öfvertygande på åskådaren, För att underlätta stickningen klipper man en liten äfven om denne ej alls känner föremålet i fråga.
urhålkning på midten af skinnlappen (på båda dess I tekniskt hänseende står C.
L. som bekant långt framom de allra flesta af våra nu lefvande ar- yttersidor), hvarigenom det blir lättare att vika tister.
Så väl i teckningen som i färgbehandlingen öfver lappen och svänger den, så att rätsidan af är h a n mästare.
När han roar sig att experimen- skinnet kommer på samma sida, hvilket dock en- tera med färger, lyckas han nästan alltid, och det hela blir helt naturligt.
Se t. ex. på den stora dast behöfver iakttagas, då man stickar uddar.
oljefärgstaflan » Ulf i aftonsol ».
Här h a r konst- Färdigt liknar arbetet närmast ett egendomligt, nären fråssat i den röda färgen — idel rödt i rödt och dock så naturligt och helgjutet.
En för- mångfärgadt skinn.
En liten udd är medsänd som prof till redak- träfflig tafla är också » De sista solstrålarne », den stora duk, som var sänd till Chicagoutställningen.
tionen och kan på Iduns byrå få tagas i betrak- Akvarellerna äro synnerligen läckra.
Bland dem tande af dem, som intressera sig därför, och ön- märkas särskildt de båda porträtten af fru Pontus skar jag, att det enkla arbelet måtte vinna bifall.
Ftirstenberg och hofrättsrådinnan V. v S.
På utställ- ningen finner m a n också konstnärens fina och Friherrinnan E.
R. genialiskt utförda lavyrteckningar till Viktor Ryd- bergs » Singoalla », som till julen utkommer i en III.
praktupplaga på Albert Bonniers förlag.
Slutligen utställer C.
L. en hel del namnsdags- och födelse- Rainers piano-stol.
Vid ett besök, som j a g gjorde dagsgratulationer, i hvilka m a n finner skämt och i våras i den numera aflidne Tirolersångaren Rai- humor parad med satir och den godmodigaste ners hotell vid Aachensee i Tirol, såg j a g en hjärtlighet.
Utställningen torde i sin helhet få pianostol, hvilken på grund af sin enkelhet, men räknas till en af de intressantaste vi på sista ti- den haft härstädes.
originalitet slog an på mig, och jag beslöt att.
genom » Iduns julklappstäfling » låta andra dödliga, Af Snoilskys » Svenska Bilder » med teckningar af hvilka ej som jag åtnjutit » hotell Rainers » gäst- Albert Edel / elt h a r förläggaren, hr Hugo Geber, frihet, få bli i tillfälle att taga efter den vackra nu utsändt häftena 3 och 4 i ett dubbelhäfte.
Vi kunna h ä r endast hänvisa till hvad vi förut sagt idéen.
om de båda första häftena af detta förträffliga Själfva stolen var en ekbänk, just lik de bän- praktverk och vilja endast tillägga, att det nu ut- kar, som nu äro moderna hos oss, och stor nog komna dubbelhäftet i intet afseende står efter för två personer att sitta p å; kudden var broderad sina föregångare.
på grå linnestramalj med rödt Hamburgergarn; mönster: en Tirolervisa med noter till; om jag ej missminner mig, var det den bekanta visan: » Nirgends ist es mir so wohl, wie in den Bergen von Tirol ».
Jag skulle nu vilja föreslå, att man toge någon svensk folkvisa och sydde första tak- Rysslands nya kejsarinna.
Den 2 dennes terna däraf.
Man broderar först de 5 notlinierna vexlade tsar Nikolaus och prinsessan Alix ringar.
så noter, bågar, pauser m. m. och till sist orden, Några dagar efter tsar Alexanders jordfästning hvilka böra sitta rätt under sina noter.
Broderiet äger förmälningen rum.
Ett kejserligt manifest af följande lydelse h a r utföres i korsstygn, hvarvid orden sys i skrifstil.
utfärdats: Bänken lämpar sig äfven framför salsorglar, » I dag den 2 november h a r vår trolofvade mot men bör man då naturligtvis välja en psalm så- tagit den heliga smörjeisen enligt ortodox ritus som mönster: Vår Gud är oss en väldig borg t. ex. till vår och hela Rysslands tillfredsställelse.
Vår 5 Konst och literatur.
Prisbelönade bland de insända bidragen till » Iduns julklappsbasar ».
Visserligen h a r ej heller i å r j u l k l a p p s - täflingen lämnat n å g r a allt för r e m a r k a b l a resultat, trots d e n delvis n y a o c h lockande form, vi sökt välja för d e n s a m m a.
Ett o c h a n n a t torde dock vara af v ä r d e, o c h af detta h a vi, i s a m r å d m e d sakförståndiga d a m e r, utvalt d e tio beskrifningar, s o m h ä r n e d a n n u skola m e d d e l a s, o c h hvilkas i n s ä n d a r e ä g a att, efter a n m ä l a n å v å r byrå, lyfta d e u t - fäsla prisen.
I hvarje äkta svenskt Jiem, som vill göra anspråk på att vara sant fosterlandsälskande, bör finnas en svensk flagga i en eller annan form t. ex. som soffdyna, väggprydnad eller dylikt.
En sådan soff- dyna göres af Handarbetets vänners kläde.
Det blåa klädet tages i lämplig storlek, dock ej mer än 45 cm.
Däröfver läg- ges ett 8 cm.
bredt kors af gult kläde, som invi- kes på kanterna.
Unionsmärket sys i naturliga färger med chattérsöm.
Dynan stoppas med dun, fodras med gult siden och omgifves med gul ylle- kordong, som i ena hörnet knytes i många yglor och två ändar slutande med drejade tofsar.
Vågg- prydnaden göres lika stor, men af siden i stället för kläde.
Unionsmärket broderas på samma sätt.
Fodret af gult siden.
Flaggan fästes med en gul och en blå silkeskordong vid en 60 cm.
lång po- lerad käpp och anbringas på en vägg såsom dra- peri vid en tafla eller dylikt.
Clasa.
Originella arbeten af gammalt handskskinn.
Med an- ledning af den af redaktionen utlysta » täflan för beskrifning på verkligt trefliga, nya och originella handarbeten », vill jag försöka beskrifva ett lika lätt som billigt och ovanligt arbete, användbart till prydnad kring hyllor, bord, dukar och mattor eller till gammaldags stolar.
Materialerna äro gamla Extra fin U r notisboken.
(Qual ité Inghilterra) härstädes lagrad sedan 1891.
K. A. Nydahl &amp; C:o M a r s a l a Garanteras utmärkt.
Finnes endast hos S t o c k Riks- h o l m och, 2 A l l S m t.
n telefon.
replan 2
IDUN 364 trolofvade har därvid erhållit namnen Alexandra Feodorovna med titel storfurstinna och kejserlig höghet. » 1894 komma till den intressanta utställningen, hvilken vi emellertid redan nu på det varmaste rekom- mendera till våra läsarinnors uppmärksamhet.
Kvinnliga apotekare.
Ytterligare ha två unga kvinnor blifvit af medicinalstyrelsen god- kända såsom elever å apotek, nämligen Eva Eleo- nora Christojferson (född 1876) och Gerda.
Isa- bella Aurora Borgström (född 1877), hvilka genom- gått Kristianstads elementarläroverk för flickor.
Båda äro antagna såsom elever å apoteket i Kri- stianstad, hvilket innehafves af Apotekare Axel Gauffin.
serten förhöjdes betydligt därigenom, att k. hof- kapellet förträffligt ackompagnerade alla de nu uppräknade numren; extranumren ackompagnera- des på piano af hr Lang.
Hofkapellet utförde därjämte Foronis vackra » Ouverture melancolique » (e moll) samt den alltid gärna hörda » Suite 1 ' Arle- sienne » af Bizet.
För öfrigt utfylldes programmet med ett par sångnummer af hr Agnar Strandberg, hvilken visade sig förfoga öfver en charmant bas- stämma, hvarjämte han förtjänar särskildt beröm för sitt tydliga textuttal.
Däremot bör den unge sångaren beflita sig om litet mera lif i föredraget.
Violinisten Henri Marteau gifver i dag fredag ännu en konsert, denna gång i Musikaliska aka- demien samt med biträde af fru Dina Edling och hr Hjalmar Meissner.
operan återupptog i söndags Donizettis operabuffa » Don Pasquale », hvilken ej gifvits här- städes sedan början af 70-talet.
Reprisen af denna Donizettis kanske bästa opera är fullt berättigad och borde af publiken hafva uppmuntrats med ett talrikare besök.
De som infunnit sig tycktes emellertid, att döma af det lifliga bifallet, vara så mycket mera intresserade.
Utförandet var ock på det hela taget särdeles godt och rollfördelningen lämplig.
Titelrollen innehafves af hr Brag, dok- tor Malatesta spelas af hr Johansson, Ernesto af hr Lundmark och Norina af fröken Frödin.
Alla äro som sagdt bra på sin plats.
Hr Lundmark hade en mycket lycklig afton.
Fröken Frödins höjdtoner hafva vunnit i färg och klang; däremot äro mellantonerna fortfarande beslöjade och hesa, och intonationen brister ej så sällan i renhet.
Det hela leddes förtjänstfullt af hr Strandberg.
— Efteråt gafs ett balettdivertissement af Lund med musik af hr G. Nyberg, som själf anförde det- samma.
En fotografisk utställning, den första af så stor och allmän omfattning, som anordnats i vårt land, pågår för närvarande å Industripalatset i Stockholm och väcker lifligt och förtjänt intresse.
Ett och ett hälft hundratal utställare ha hörsam- mat den utfärdade inbjudningen, och flere tusen nummer charmanta porträtt, vyer och interiörer vittna om den höga ståndpunkt denna moderna konst nu intager i vårt land.
De täflande äro, som sig bör, delade i två skilda grupper: yrkes- fotografer och amatörer.
Inom dem bägge intar det kvinnliga arbetet ett framskjutet och hedrande rum.
Naturligt nog torde särskildt en utställarinna först af alla tilldraga sig uppmärksamheten — vår kronprinsessa Victoria, hvilken, som kändt, är en särdeles ifrig amatörfotograf.
Detta emel- lertid visst icke endast på grund af samhälls- ställningen; hennes rikhaltiga exposition står utan tvifvel äfven tekniskt och konstnärligt bland de allra främsta.
Den omfattar nästan uteslutande vyer från hennes orientaliska resor, och redan själfva ämnena äro således ägnade att tilldraga sig mindre vanligt intresse.
Den furstliga ut- ställarinnan har också vid den i måndags verk- ställda prisutdelningen hugnats med diplom och hederspris.
N:r 7 (322) Prenumerationspris pr å r: Idun ensam .„ kr.
5: Iduns Modetidning jämte ko- lorerade planscher » 4: Iduns Modet, ulan kol.
... » 3: Fredagen den 16 februari 1894.
Byrå: Klara v. K y r k o g a t a 7, 2 tr. Allm.
Redaktör och utgifvare: Träffas säkrast kl. 2 — 3.
Fausta Mellan Sverige o c h Italien existera j u s t ej n å g r a lif- ligare materiella för- bindelser, men där- e m o t — o c h kanske just till följd häraf — råder mellan d e m e n själarnas sympati o c h frändskap, g r u n d l a g d och upprätthållen af de b å d a landens konst- närer.
Detta är e n b i d r a g a n d e orsak till att våra konstnärer o c h konstvänner trif- vas så väl i Italien, m e d a n å andra sidan italienska konstnärer finna sig synnerligen väl o c h äro m y c k e t g o u t e r a d e h o s oss, hvil- ket g ö r, att flere af d e m kvarstannat häl- en längre tid o c h in- gjutit n å g o t af sin lif- liga natur i vår konst- produktion.
På det musikaliska området erinra vi oss härvid bland annat Jacopo F o r o n i, den snillrike u p p h o f s m a n n e n af mu- siken till » A d v o k a t e n Pathelin » u t o m myc- ket annat af bestån- dande värde.
Contessina Labia är d e n yngsta af de representanter af sin konst, Italien sändt oss, o c h h o n har ej mindre än sina före- 7: de år g. Allilioeisg » vis: 35 öre pr nonpareillerad.
Lösnummerspris 15 öre (lösn:r endast för kompletteringar) Utländska annons.
Labia.
g å n g a r e blifvit före- mål f ö r vår nordiska publiks lifliga sympa- tier.
D e t var egent- ligen meningen, att d e n u n g a signorinan, s o m anlände hit i bör- j a n af kungl.
o p e r a n s spelar, endast skulle kvarstanna här i tre månader.
Emellertid visade det sig snart, att h o n, trots sin stora u n g d o m o c h oaktadt h o n ännu ej nått sin fulla utbildning, för- m å d d e v ä c k a så lifligt intresse, att den första opera, hvari h o n upp- trädde, n ä m l i g e n » M e - fistofeles », kunnat gif- vas e n hel m ä n g d gån- g e r efter hvarandra o c h i n b r i n g a t teaterns kassa m e r än n å g o n annan opera under spelåret.
D e n närma- ste f ö l j d e n häraf var, att gästspelet förläng- des o c h att sångerskan sedan fått u p p t r ä d a i andra o p e r o r.
P u b l i k e n märkte n o g genast, att den itali- enska sångerskan, u n g till lefnadsåren, natur- l i g e n icke heller var gammal på tiljorna, m e n m e d den instinkt, s o m ej k a n frånkän- nas den, f a n n den ock- så, att m a n här h a d e att g ö r a m e d en verk-
IDUN 50 Det kommer Strålande H a r Som n u upphört en dag, d ä din Men fägring, o c h rik, att smekande fängsla ljuf 1894 sinnen musik.
ej skall ditt ärligt d u h a r Att högre ä n skönhet Det s o m ä r sant Daniel lig o c h stor b e g å f n i n g, o c h h v a d man allra tydligast k u n d e iakttaga var, att sångerskan ä g d e d e n yppersta o c h nöd- vändigaste förutsättningen f ö r att g ö r a sig g ä l l a n d e pä en lyrisk s c e n: en p r ä k t i g stämma.
Fausta L a b i a är f ö d d d e n ;3 april 1 8 7 2 o c h dotter af framlidne grefve M a r c o L a b i a, en af V e n e d i g s patricier, o c h hans efterlefvande m a k a.
R e d a n i tidiga år började h o n studera musik o c h erhöll därvid d e n första u n d e r v i s n i n g e n i sång af sin m o d e r, s o m äfven är sångerska o c h ä n n u i familjekretsen s j u n g e r duetter med sin dotter samt d e s s u t o m är g o d pi- anist.
Sångstudierna fortsattes sedan f ö r den b e r ö m d a italienska sångerskan M a r i a Aldighieri, som är gift m e d en af Itali- ens förnämsta barytonsångare, k o m m e n - dör G o t t a r d o A l d i g h i e r i.
H ä r erhöll frö- ken L a b i a äfven sin u t b i l d n i n g f ö r sce- n e n samt debuterade i april 1892 å den väldiga teatern San Carlo i N e a p e l o c h det i ett så b e t y d a n d e parti s o m V a l e n - tine i » H u g e n o t t e r n a ».
D ä r p å u p p t r ä d d e h o n i V e r o n a s o m A l i c e (» R o b e r t af N o r - mandie ») och Margareta — Helena (» Me- fistofeles ») samt h a d e därvid d e n tillfreds- ställelsen att erhålla en ytterst smick- rande skrifvelse af » Mefistofeles ' » ton- sättare A r r i g o B o i t o.
F r ö k e n L a b i a har d e s s u t o m sjungit i Triest, där h o n u t f ö r t Elisabeths parti (» T a n n h ä u s e r »).
D e t t a är j u att g a n s k a v a c k e r t resul- tat af en konsnärsbana, som endast o m - fattar en t i d r y m d af ett år.
Listan har hos oss blifvit t i l l ö k a d m e d titelpartiet i Ponchiellis » G i o c o n d a » o c h Santuzza i » P å Sicilien ».
S å s o m ofvan är antydt, har f r ö k e n Labia, hvilket j u äfven är naturligt, då h o n ännu befinner sig i sin u n g d o m s vår, ej nått d e n punkt, där k o n s t n ä r e n m e d suverän b e h ä r s k n i n g af d e tekni- ska h j ä l p m e d l e n förmår, så att säga, hyp- notisera publiken o c h h ä n f ö r a d e n äfven vid framställningen af i sig själfva min- dre bärkraftiga partier.
Därför lyckades h o n ej lika bra m e d G i o c o n d a s o m m e d öfriga roller.
M e n då det gäller att m å n g s i d i g t illustrera en tacksam uppgift, då h a r denna u n g a sångerska tillräckligt m å n g a o c h b e t y d a n d e resurser till sitt f ö r f o g a n d e såväl i vokaltekniskt s o m i rent sceniskt h ä n s e e n d e f ö r att g ö r a fram- ställningen m e r än vanligt intresseväc- kande.
D ä r f ö r v o r o hennes M a r g a r e t a o c h H e l e n a m y c k e t g o d a prestationer.
M e d hvilket okonstladt, u n g d o m l i g t be- h a g framställdes till e x e m p e l ej scenen i Marthas trädgård, o c h m e d h v i l k e n verv dess stora kontrast, f ä n g e l s e s c e n e n!
E n episod af u n d e r o r d n a d v i k t m å här i för- b i g å e n d e beröras.