Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit derjemte den 4 April 1721 anbefalt KammarCollegium och KammarRevisionen att föreslå en förbättrad Räkenskapsmethod, afgåfvo dessa Collegier den 18 Januari 1722 underdåniga Utlåtanden, hvaruti, i fråga om räntepersedlarnes sammanslående, åberopades de redan år 1716 afgifna, här ofvan omförmälta underdåniga utlåtanden och Kongl.
Majits deröfver meddelte Nådiga beslut, hvarefter den 1 December 1722 åtskilliga förändringar uti 1718 4* 28 års Jordeboks- och Räkenskaps-method föreslogos.
— Vid 1723 års Riksdag gjorde Allmogen åter ansökning om räntepersedlarnes sammanslående till en viss penningeränta, i anledning hvaraf, genom 1 § i Resolutionen på dess besvär al den 17 September samma år, Allmogen hänvistes att rätta sig efter den förordning, som angående Räkenskapernes förkortande komme att utgå.
Vid samma Riksdag fattades ock beslut i ämnet, i anledning hvaraf genom Kongl. Brefvet den 24 Mars 1724 förklarades, ibland annat: l:o att, hvad anginge räntepersedlarnes sammanslående till en viss penuingeränta i ond och god tid, det väl syntes lända till likhet både i Jordeboken och Allmogen emellan vid räntornas utgörande, om de för Militien och andra Stater indelte hemman, så väl som de Kronan behållne, på sådant sätt erlade sina räntor; men, då Allmogen vore skyldig att utgöra räntorna in natura samt ej mindre Rusthållare än Militien och öfrige indelte Stater berättigade att dem sålunda åtnjuta, borde icke genom räntornas sammanslående anledning gifvas till någon ändring eller rubbning uti de indelte Staterne, och hade de indelte hemmansåboerne ej någon orsak att klaga öfver olikhet emellan dem och de kronan behållne hemman, när begge betalte sin ränta antingen in natura, då den kunde utgöras, eller efter årlig markegång; hvarförutan genom räntepersedlarnes sammanslående till en viss penningesumma skada och oreda skulle tillskyndas Akademier, Gymnasier, Skolor och Hospitaler m. fl. publika inrättningar, som merendels behöfde låta uppbära sina räntor in natura, eller ock borde njuta markegången till godo; och 2:o att Jordeboken skulle inrättas efter gamla Svenska kronovärderingen och förhöjningen, eller vinsten efter hvarje års markegång, under förvandlingstitel i SpecialRäkningen iakttagas.
I anledning häraf och på grund jemväl af Kongl. Brelvet den 8 påföljde December, utfärdades Kongl.
KammarCollegii Circulair al den 10 i samma månad om Jordebokeris inrättande, hvarefter ytterligare löreskriller meddeltes genom Collegii Circulair den 20 December 1729.
Sedan den år 1717 faststälde method för räntornas utgörande sålunda lörfallit, dröjde det likväl icke längre än till 1731 års Riksdag, förr än Irågan åter väcktes, då Rikets Ständer, genom underdånig skrifvelse af den 17 Juni samma år, förmälde sig hafva funnit, att till förkortning af Kronans räkenskaper icke gålves bättre utväg, än att alla, af Kronans immediate behållne hemman utgående Jordeboks- och Mantals-räntor, som voro förvandling underkastade, sammanslogos till en viss penuingeränta, undantagande hufvudräntan, som måste lemnäs orörd, så att, der den bestode af spanmål, jern, ved eller kol, som dels för magaziners upprättande, dels för bergslager, voro oundgänglige, densamma kunde in natura utgöras, men eljest derå ett ständigt pris sättas, likasom på de orter, der hufvudräntan bestode af smör, fläsk eller hö, den kunde, tillika med öke- och hjelpe-dagsverken, der 29 de nödvändigt in natura behöfdes och förut voro så utgjorde, antingen så utgå, eller ock derå sättas ett ständigt pris; men för alla öfriga små persedlarne, som förut undergått förvandling, kunde stadgas en viss markegång, hvarefter de alla år kommo att med penningar betalas, dock att under detta räntornas sammanslående icke begrepos Indelnings utan endast Kronan behållne hemman; och borde sammanslagningen verkställas efter medium af markegången, antingen för de 33 åren 1690—1712 och 1719—1730, eller för 3 ymniga, 3 medelmåttiga och 3 magra år.
Allt detta jemte åtskilliga andra af Rikets Ständer beslutade förändringar uti 1729 års här ofvan omlörmälde Circulair gillades af Kongl Maj:t den 22 September 1731.
Derefter förekom ärendet å nyo vid 1734 års Riksdag och, sedan Kongl. Majit, genom Nådigt Rref af den 29 Januari 1735, förnyat det förra beslutet, öfverlemnade KammarCollegium och KammarRevisionen den 6 Juni samma år projekter till ständige markegångar för åtskillige
Län, hvilka den 19 i samma månad af Kongl. Majit läststäldes samt, med föreskrift att räntepersedlarne af Kronans immediate behållne hemman, utom hufvudräntorna, dädanefter i enlighet dermed borde uppbäras, i bref af den 10 November 1735 öfversändes till Landshöfdingarne i Upsala, Stockholms, Södermanlands, Gottlands, Calmar, Jönköpings, Kronobergs, Hallands, Elfsborgs, Skaraborgs, Nerikes och Wermlands samt Westmanlands
Län, hvarefter ständig Markegångstaxa för Wester-Norrlands
Län af Kongl. Majit faststäldes den 28 Mars 1738 och den 28 derpåföljde April af Collegierne Landshöfdingen meddelades.
Sedermera, och med anledning dels deraf, att åtskillige persedlar blifvit uteglömde, dels af en år 1744 utkommen författning, som här efteråt omförmäles, utfärdades åtskilliga tillägg till nämnde taxa, hvilka den 11 och 12 December 1745 delgåfvos Landshöfdingarne i ofvan uppräknade Län, utom Gottland.
December samma år läststäldes ständig taxa äfven lör Götheborgs Fögderi af Götheborgs och Röhus Län.
Deremot ansågos sådane icke erforderlige för Malmö, Christianstads, Blekinge och Stora Kopparbergs
Län, likasom icke någon utfärdades för Westerbottens Län.
Huruvida för Östergöthlands
Län taxa faststäldes år 1735, har ej med visshet kunnat utredas, men den 11 December 1745 öfversändes dylik taxa uti skrifvelse, som utmärker, att 1718 års Jordeboks-method dittills i detta Län varit efterföljd.
Genom Kongl. Brefvet den 24 Januari 1744 meddelades KammarCollegium, till behörig efterrättelse, åtskillige af Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse af den 12 September 1743 gjorda framställningar och tillkännagifne beslut, bland annat, att någon förbättring i Kammarverket ej kunde ske, om ej bonden finge betala hela sin ränta med penningar, hvilket vore det bästa uppbördssätt; att i de på räntorna af Kronans immediate behållne hemman upprättade ständiga Marke - 30 gängstaxor väl upptogos spanmål, kol, jern och malm för sådane hufvudräntor, å hvilka ej något ständigt pris var satt, helst de ansetts böra antingen utgöras in natura eller lösas med penningar efter årligen faststäldt pris; men räntepersedlarne borde, på det jemväl de mångfaldiga, -så kallade Undervisningarne måtte kunna aldeles afskalfas, öfverallt sammanslås till penningeränta; att, pä det kronan eller dess vätts innehafvare ej måtte sakna den vanliga fördel, som genom förvandling efter ärlig markegång uppkommit, hemmansegarne måste åtaga sig att betala den vid skattläggningarne efter kronovärdi utsatte räntan med någon viss och ständig förhöjning för hvarje landsort, efter dess serskilda beskaffenhet och hvilken förslagsvis utsattes olika för olika Län ifrån och med till och med -fö; att, som för några
Län ännu icke funnes ständig markegång, sådan borde fastställas efter samma grunder, som i de år 1735 utfärdade taxorna; att KammarCollegium borde utsätta viss penningeränta på hvarje hemman; att till grund lör ständiga priset på spanmålen i alla provinser borde tagas medium af markegångarne för de år, hvarefter de andra räntepersedlarnes pris blifvit bestämde; alt ifrån det allmänna stadgandet, att ränta skulle beräknas i penningar, det undantag borde ega rum, att kol- och jern-räntorna i Bergslagen för kronobruken blelvo i behåll och öfverallt nödiga dagsverken för kronans egendomar; samt att vederbörande indelningshafvare äfven borde vara nöjde med räntornas sammanslående efter markegångstaxorna, på sätt om Kronans behållne hemman blifvit stadgadt, dock att, hvad dagsverksräntan anginge, indelningshafvaren förbehölles dess rätta dagsverken in natura efter Reglementet; hvarförutan åtskillige speciela föreskrifter om sättet för utgörande af dagsverken m. m. meddeltes; och blefvo om allt delta skrifvelser af KammarCollegium till åtskillige Landshöfdingar den 11 December 1745 expedierade.
Hvad sålunda stadgades och förordnades, om alla räntors utgörande med penningar, blef likväl snart ändradt och upphäfdt: l:o Genom Kongl.
Förklaringen den 8 Januari 1748, hvarigenom, bland annat, föreskrefs, att Kongl. Majit, uppå Rikets Ständers tillstyrkan, ville förunna indelningshalvarne att tillgodonjuta 1(384 års Reglemente och 1685 års Förklaring, så att uppbördssättet för indelningen återstäldes i det stånd, hvaruti detsamma vid första indelningen blifvit satt, och att, beträffande Kronans behållne och oindelte hemman, de så kallade hufvudräntorna af dem borde, enligt KammarCollegii bref den 10 November 1735, utgå antingen efter årlig markegång eller ock, om de behöldes, in natura; men de öfrige räntepersedlarne skulle betalas med penningar efter den år 1735 faststälde markegång. 2:o Genom Kongl. Förklaringen och Påbudet den 15 December 1756, som stadgade, att de oindelte, likasom de indelte räntorna, jemte öke- och hjelpe-dags - 31 verkcna, dädanefter skulle beräknas och utgöras efter den årliga markegången, till dess något annat lämpligare sätt till räntepersedlarnes förvandling i allmänhet kunde utfinnas, än 1735 års markegång befunnits vara.
Under tiden hade den så kallade FörkortningsCommissionen utarbetat sitt år 1754 tryckta projekt till mera korthets och redighets vinnande i Kronans Räkenskap och Kammarverk, hvilket, såsom det första ämnet för Commissionens uppmärksamhet, upptager ”myckenheten af de årliga räntepersedlarne samt deras underliga och olika förvandling”. — Commissionen föreslog i afseende derå hufvudsakligen: att åtskillige räntepersedlar, som af ålder blifvit betalde efter visst och oföränderligt penningevärde, kunde sammanslås och i Jordeböckerne utföras i en enda summa, om allenast en viss och ständig Rusttjenst-Jordebok författades; att, då af öfrige persedlar en del vore sådana, som hvarken Kronan eller indelningshafvårne kunde behöfva eller de skattskyldige utgöra, utan att sjelfve köpa dem, dylika persedlar borde urskiljas och, beräknade efter ett medelpris för ond och god tid, med den öfriga penningeräntan sammanslås; att, enär varornes pris mer och mer ökat sig, i följd hvaraf ett ständigt persedelvärde skulle i framtiden lända Kronan och indelningshafvarne till förlust, men deremot värdet å varorne sinsemellan, med undantag af några serskilde händelser, som ej länge fortfarit, merendels bibehållit sin gamla proportion, funne Commissionen bäst och med rättvisa enligast, att de många små persedlarne, efter den proportion äldre och nyare jordeböcker gåfvo vid handen, förvandlades uti några räntepersedlar, som af hemmanen beqvämligast kunde utgöras, hvilken förvandling förmentes vara lätt verkstäld, till bestyrkande hvaraf flere uträkningar bilades; att dagsverken jemväl kunde förvandlas i penningar, om det stadgades, att de, som voro berättigade att sådane in natura utfordra, skulle ega att dem sålunda uttaga emot betalning efter det vid förvandlingen följde pris; att den svårighet, som dervid uppkomme genom olikheten i jordeboksdagsverkenas antal för serskilda hemman, kunde afhjelpas genom föreskrift, att utom mantalsdagsverkena, som voro lika, skulle beräknas 8 jordeboksdagsverken pä hvarje hemman samt öfriga räntan, i mån af förändring uti förra dagsverksantalet, ökas eller minskas; samt att alla bråktal både å dagsverken och räntepersedlar borde uteslutas.
Detta projekt, emot hvilket framstäldes åtskillige anmärkningar, dem Commissionen besvarade och ansåg icke förtjena afseende, korn dock ej till verkställighet.
Uti dåvarande Westerbottens, eller numera Westerbottens och Norrbottens Län, hvartill likväl icke hörde Nordmalings Pastorat, som år 1810, vid förstnämnde Läns delning, ifrån Wester-Norrlands
Län förenades med Westerbottens, försiggick emedlertid en reduktion af räntepersedlarne.
Uti förstnämnde
Län, hvarest 1735 års beslut om ständig markegång icke kom till verkställighet, på sätt närmare inhem - 32 tas af KammarCollegii och KammarRevisionens underdåniga skrifvelse dea 27 Jan. 1738 och Kongl. Brefvet den 28 påföljde Mars, egde det förhållande rum, att dels 1718 års Jordeboksmethod, ehuru upphäfven genom KammarCollegii Circulair den 10 December 1724, oafbrutet biel' tillämpad, hvarom, enligt KammarRevisiouens bref af den 11 December 1749, först vid granskning af 1741 års Landsbok anmärkning gjordes, och dels dagsverkspenningarne endast beräknats till 9£ öre Silfverin., i anledning hvaraf KammarCollegium uti 8 § af dess berättelse till 1756 års Riksdag hemstälde, att 1718 års Jordeboksmethod skulle upphöra att tillämpas, men dagsverkspenningarne beräknas till 2 Daler 14 Öre 16J penningar Silfverin, af mantalet, så att hvarje belt hemmans ränta blefve 20 Daler, hvarjemte anmäldes, att allmogen förklarat sig villig att, i stället för åtskillige uppräknade mindre persedlar, erlägga 11 $
U smör och 16§- kappar korn, som efter kronovärdi motsvarade de förstnämnde persedlarnes värde, hvarmed ock indelningshafvarne funnit sig nöjde; och biel' denna förvandling af Collegium tillstyrkt, hvarefter, och sedan allmogen ytterligare blifvit hörd, Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse af den 21 Oktober 1756, godkände berörde förvandling samt hvad KammarCollegium i öfrigt hemställt, hvilket den 3 Mars 1757 af Kongl. Majit till efterrättelse faststäldes; dock egde vid verkställigheten den jemkning rum, att, då hvarje helt hemmans ränta skulle blifva 20 Daler och, för undvikande af större bråk på Gärdesmöret skett en tillökning af -g- penningar, på Dagsverkspenningarne minskades motsvarande belopp.
Sedan genom Kongl. Förordningen den 12 November 1766 blifvit tillkännagifvet, att Rikets Ständer bestämt ett proemium af 200 R:dr Specie för den, som kunde uppgöra ett antagligt projekt till Räkenskapernas förkortande, ingafs af Kammarskrifvaren Broberg ett förslag i detta ämne, hvilket icke kunnat tillrlittalås, men. enligt KammarCollegii, StatsContorets och KammarRevisionens den 19
Maj 1773 afgifna underdåniga utlåtande, hufvudsakligen innefattat: att, då uti vanliga SpecialJordeboken hvarje hemman vöre uppfördt: först för viss och beständig penningeränta, dernäst för viss, förvandling underkastad hufvudränta in natura, såsom spanmål, fisk, jern eller någon annan persedel, som utgjorde ortens hufvudsakligaste afkastning, och ändtligen mångfaldiga andra smärre persedlar, som i en mängd bråk voro fördelade; så borde alla dessa sednare små persedlar utur Jordeboken uteslutas och i stället summan af deras kronovärdi i penningar utsättas, hvarefter Jordeboken endast komme att bestå af 3:ne hufvud-räntetitlar, nemligen: först den bestämda penningeräntan, dernäst hufvudräntan in natura och sist kronovärdet af småpersedlarne, utsatt under titel af persedelränta; att i denna sistnämnda ränta hvarje daler skulle få namn af persedeldaler; samt att lör utfinnande hvarje år, huru myc - 33 ket denna i penningar utförda persedelränta utgjorde efter förvandling enligt Länets markegång, förhållandet borde utrönas emellan kronovärdet af Länets alla markegångspersedlar tillsammantagne och samma persedlars markegångspris, så att, om det förra vore 100 och det sednare 300 daler, skulle hvarje persedeldaler godtgöras med 3 daler och så vidare.
Härom yttrade Collegierne, att, om det lörhölle sig så, som calculen förutsatte* vore methoden visserligen både korrt och lätt, men calculen vore i sjelfva verket osäker och det åsyftade resultatet kunde endast händelsevis vinnas, enär dervid vore förutsatt, hvad likväl sällan inträffade, att alla persedlarnes kronovärde förhölle sig lika till markegångspriset, så att tvenne persedlar med enahanda kronovärde skulle jemväl ega lika markegångspris, förutan hvilket förhållande beräkningen komme att utfalla till vinst å ena och förlust å andra sidan, hvilket Collegierne med åtskilliga exempel sökt att ådagalägga; hvadan Collegierne afstyrkte den ifrågavarande methoden, men i underdånighet hufvudsakligen tillstyrkte antagande af det förslag den så kallade FörkortningsCommissionen år 1754 uppgifvit.
Genom Nådigt Bref af den 25 Januari 1774 förklarade Kongl. Maj:t, det Brobergska projektet icke kunde antagas, somt att Kongl. Majit jemväl funne betänkligt låta FörkortningsCommissionens förslag komma till verkställighet, emedan enligt RegeringsFormen det tillhörde Rikets
Ständer att i frågor om skatters förändring sig utlåta.
Genom Kongl. Brefvet den 22 Mars 1775 förklarades, att, då fråga varit om undanrödjande af de hinder, som möta Svenska Landtbrukets förkofran, det icke kunnat undfalla Kongl. Majit, hurusom ibland de flera utvägar, hvilka för sådant ändamål kunde påtänkas, det icke borde åsidosättas alt efterse, huru Rikets beskattningsverk mätte blifva så inrättadt, att landtbrukets uppkomst dermed till alla delar kunde förenas, samt deribland, huru de räntepersedlar, som aldrig utgå in natura, måtte kunna förvandlas till penningeränta och dymedelst flera onödiga titlar försvinna m. m.; hvadan Kongl. Maj:t i Nåder anbefalde KammarColIegium att skyndsamligen företaga detta granlaga ämne till utarbetande och deröfver med underdånigt utlåtande jemte förslag till ett mera redigt samt efter rigtiga skattläggningsgrunder lämpadt skattläggningssätt lill Kongl. Majit i underdånighet inkomma och då tillika afgifva underdånigt yttrande, huruvida skattläggningen må i allmänhet, eftersom på flera utrikes orter och i synnerhet i England är brukligt, kunna grundas på ett visst egendomsvärde, som altid blefve oförändradt, ehvad tillökning detta värde genom afkomstens tilltagande i sjelfva verket kunde vinna.
Till följd häraf har KammarCollegium deri 14 October 1778 afgifvit underdånigt utlåtande, hvaruti i afseende (Bil. lill K. M. Nåd.
Vrop. till U. SI. är 184j.) 34 å de båda olika skattläggningssätten, antingen det gamla till persedlar eller det i Kongl. Brefvet omnämnda till viss och ständig penningeränta, hufvudsakligen anföres: att det sednare onekligen egde liera betydliga fördelar, som det förra saknade, eller att det vore enklast, redigast, för den skattskyldige mest begripligt och det minsta missbruk underkastadt; att uppbördsförvaltningen derigenom blefve långt mindre kostsam och vidlyftig; att Jordeböcker och Räkenskaper vuono den enkelhet, som bör åtfölja ett Räkenskapsverk; samt att rörelsen och penningecirculationen i landet derigenom skulle i ansenlig mån ökas; men, enär likväl deremot lörekommo de betänkligheter: att, då varupriserne omvexla, antingen kronan eller den skattdragande blefve deraf lidande, i stället att genom hemmansskattens sättande i persedlar och dessas liqviderande efter årlig markegång ömsesidig rättvisa bibehöiles; att vid penningeskatt Kronan saknade den fördel, skattläggning i persedlar lemnar att altid vid förefallande behof ega säker tillgång på persedlar in natura, samt jordbrukarne gingo miste om förmånen att kunna in natura utgöra en del af sina utskylder; att mångå räntor äro förlänta till sådana ändamål, att surrogat derför i penningar icke lemnade samma nytta; samt att den ojemnhet, som eger rum i afseende å hemmans skattläggning, kunde blifva mera känbar och tryckande, om skatten utginge med visst penningebelopp, än om den vöre utsatt i persedlar; så ansåge Collegium skattläggning i persedlar ega företräde, men nödige förbättringar uti det dittills följda så beskaffade beskattningssättet likväl böra vidtagas; Och framstälde Collegium, som förmenade de förut väckte förslagen icke vara ändamålsenliga, några allmänna grunder för en dylik förändring, såsom: alt hemmantalsräntan kunde sammanslås med jordeboksräntan och de persedlar, som uti båda voro lika, i en summa utsättas; att alla persedlar, som kunde föras till en hufvudklass, förvandlades till en dithörande persedel, hvars qvantum, som då komme att i gångbart värde svara emot alla sammanlagde persedlarne, bestämdes af samma persedlars förhållande sinsemellan och deras i Jordeboken upptagne kronovärde; att detta persedlarnes sammanslående likväl icke borde medföra någon ändring i afseende på deras utgörande hvarken för runtegifvaren eller räntetagaren; samt att allt, hvad endast i penningar utginge, borde sammanföras; hvarjemte Collegium, som funnit ett af Kronofogden M. J.
Croelius uppgjordt förslag till Jordebokens förkortande vara det redigaste, grundligaste och fullständigaste, bestyrkt med exempel å Hera hemman, hemstälde, att samma projekt måtte af Kongl. Maj:t i Nåder gillas.
Till svar å detta underdåniga utlåtande har Kongl. Maj:t, uti Nådigt Bref af den 24 Mars 1779, förklarat sig väl hafva flera skäl att i Nåder gilla Collegii förslag; men, då vid verkställighet deraf mötte den svårighet, som är vanlig, då något skall rättas, som har åldern för sig, och hvarvid det första är att bringa allmänheten till öf - 35 vertygelse om förändringens nödvändighet, vore det Kongl.
Maj:ts Nådiga vilja, att verkställigheten skedde såsom försök för Collegii räkning, icke på en gång öfver hela Riket, utan efter hand uti ett Län först och ett annat sedermera, på det att för Kongl. Maj:t måtte blifva öppet alt, der sådant erfordrades, rättelse meddela; och, sedan en likartad förändring redan försiggått i Westerbottens
Län, öfverlemnade Kongl. Maj:t åt Collegii val, hvilket Län borde följa i ordningen, med det vilkor likväl, att Konungens Befallningshafvande borde höra innevånarnc och inhemta deras samtycke.
I anledning häraf beslöt KammarCollegium den 29 Mars 1779 CirculairBref till Landshöfdingarne, hvilka, utan att högstberörde Nådiga skrifvelse omförmäles, efter gjord utveckling af deruti uttalade grunder för räntepersedlarnes förenkling, anmodades ombesörja detta ärende samt för sådant ändamål, till förekommande af olikhet, låta till LandsContoret inkalla samtlige Häradsfogdar och Häradsskrifvare i Länet att samråda om sättet och öfverenskomma både om hufvudpersedlarne och uträkningarne, äfvensom nödigt vore att öfverlägga med andra kunnige män i orten; Och borde, sedan allt blifvit sålunda utredt, ett fullständigt projekt till Jordebokens inrättande efter de föreskrifne grunderne författas och till Collegium insändas, hvarefter, och sedan innevånarne blifvit hörde, slutlig hand dervid komme att läggas.
Detta Circulair har dock, enligt anteckning å conceptet, endast afgått till Landshöfdingarne i Stockholms, WesterNorrlands, Calmar och Skaraborgs samt 3 Finska
Län och den derigenom förordnade räntereduction kom endast till verkställighet i Nylands och Tavastehus Län.
Sedermera synes fråga i detta ämne icke hafva blifvit väckt förr än vid 1809 års Riksdag, då Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse af den 25 October samma år, hos Kongl. Maj:t anhöllo om Nådig befallning till Landshöfdingarne att, hvar i sitt Län, ofördröjligen låta höra de skattskyldige för att utröna hvilka persedlar de förmente sig lättast kunna till ullagornes afbördande använda; och som Kongl. Maj:t i Nåder biföll hvad Rikets Ständer härom begärde, erhöll KammarCollegium den 18
December 1809 Nådig befallning att uppgifva de föreskrifter, som för verkställigheten kunde anses nödige.
I löljd deraf afgaf Collegium den 16 October 1810 underdånigt utlåtande, hvaruti yttras: att ej mindre de skattskyldige, än indelningshafvarne och fullmägtige från vederbörande Stater och Corpser borde socknevis höras genom