Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enär hvarken enligt Norska eller Tyska sjölagen eller lagstiftningen i England eller Engelsk praxis utväljande af huvudredare är obligatoriskt, har jag icke kunnat blifva öfvertygad, att stadgande, som innefattade ovilkorligt åläggande härutinnan, borde i ny Svensk sjölag införas, helst i allt fall iakttagande eller uraktlåtenhet häraf icke torde blifva beroende af sådant stadgande och just derföre andra härmed sammanhang egande särskilda föreskrifter i lagen syntes böra så aflfattas, att de hade tillämplighet vid både det ena och andra förhållandet eller antingen huvudredare blifvit utsedd eller icke. § 37.
Då i denna § med »tullkammare» lärer åsyftats egentligen blott någon sådan, som finnes »på landet» eller aflägse från stad, och sjöprotest väl ej torde böra hos tullkammare eller kronobetjent afgifvas i annat fall än der sådant icke lämpligen kan, på sätt hitintills iakttagits, ske hos Notarius publicus eller Magistrats-sekreterare, har jag ansett, att i enlighet dermed borde ega rum redaktionsförändring, som nog ock i öfrigt kunde synas erforderlig.
Särskilda Utskottets Betänkande M 2. 37 § 38
Om ock emot hvad förut härstädes varit det vanliga och ej eller i Norska Sjölagen finnes föreskrifvet, anses lämpligt och nödigt, att befälhafvare vid afgifvande af sjöförklaring, ovilkorligen skall med sin ed bekräfta riktigheten deraf, har jag icke kunnat finna skäligt eller behörigt, att domstolen, utan anhållan af den, som ärendet anhängigtgjort eller någon, som saken rörer, skulle ega att till hörande och meddelande af upplysning låta inkalla andre personer än dem, sorn tillhöra besättningen. § 47.
Enär uti de fall denna ^ afser eller vid skeppsbrott och strandningar i skärgård eller å hafskusten »offentlig myndighet», hvarmed, efter hvad inom Utskottet yttrats, skulle egentligen åsyftas Magistrat, svårligen lärer kunna meddela beslut om ett fartygs oduglighet, har jag, i enlighet med hvad hitintills, såvidt jag erfarit, blifvit iakttaget, ansett, att förklarande derom, att fartyget vore odugligt eller att dess skyndsamma försäljning af omständigheterna påkallades, borde ske genom yttrande af sakkunnige män, som blifvit af offentlig myndighet förordnade; och torde i öfrigt förändring af denna § jemväl med afseende å innehållet af 179 § böra ega rum. § 86.
Då ordet »odugligt» kunde emellan denna <§ och 39 §, med deruti förekommande orden: »ej värdt att iståndsättas», synas, helst vid jemförelse med 47 §, föranleda stridighet, och jag icke kunnat gilla, att ett stadgande motsvarande 1 mom. i 38 §, rörande ersättning åt besättning, när fartyg i särskilda fall uppehälles, skulle i Sjölagen saknas, men deremot återstående delen eller 2 mom. af samma §, som egentligen redan upptagits eller innefattas uti 36 §, väl må utgå samt i öfrigt stadgandena uti 56 och 58 §§ torde kunna lämpligen sammanföras lill en §, har jag, med ledning jemväl af 30 § i Norska Sjölagen, framställt till antagande följande redaktionsförslag:
Blifver till följd af krig, blokad, embargo, ut- eller införselsförbud, is eller sådan skada å fartyget, att till dess iståndsättande betydligare tid erfordras, fartyg i afgångshamn eller under resa uppehållet, ege den besättning, hvars hyra bestämts för resan, att under uppehållet undfå gångbar månadshyra och den, med hvilken öfverenskommits om hyra för månad, att sådan fortfarande tillgodonjuta.
Befälhafvare vare dock i dessa fall berätliged att, enligt föreskrift af rede riet eller efter samråd med rederiets ombud eller Svensk konsul inställa resan och afskeda besättningen med utbetalande af hyra endast till den dag besättningens tjenstgöring genom afmönstring upphör, hvarvid, om hyran är betingad för resan 38 Särskilda Utskottets Betänkande M 2. och icke i godo kan öfverenskomma» om det belopp, som deraf skall erhållas, sådant bör å utrikes ort af konsul och inom riket af domstol bestämmas. § 60.
Jemte det jag icke kunnat godkänna Utskottets i denna § beslutade ändring, till följd hvaraf, om en Svensk sjöman för resa till Stockholm blifvit förhyrd uti Amerika eller Kina, rederiet, utan att någon öfverenskommelse härom skett, skulle hafva åliggande att ombesörja eller bekosta hans återresa dit, har jag, med stöd hufvudsakligen af hvad i sådant afseende vid lagförslagets granskning inom Högste
Domstolen blifvit anlördt af Herrar Justitieråden Naumann, Cramér och Qviding, ansett, att, på sätt i Norrige och England är bestämdt, manskap å förolyckade Svenska fartyg borde på statsverkets bekostnad hemförskaffas; och då denna åsigt icke af Utskottet delades, men dock kunde antagas eller förmodas, att möjligen framdeles allmänna medel af Staten eller annorledes kunde varda för ifrågavarande ändamål anslagne, samt åtminstone syntes skäligt och billigt, att, i enlighet med 453 och 542 art. af Tyska Sjölagen, redare härutinnan icke hade personlig ansvarighet, hemställde jag, att
Utskottet måtte föreslå ett stadgande af det innehåll, att beträffande koslnaderne för besättnings hernförskaffande vid de i 59 § omnämnda händelser, redare, om allmänna medel icke härför varda anslagne eller funnes att tillgå, ansvarade icke personligen utan endast med fartyg och frakt.
.§ 68.
Uti denna §, hvars redaktion jag i öfrigt icke kunnat gilla, har jag ansett böra införas det stadgande, alt sjömans skiljande från tjensten, om det ock ovilkorligen må ske enligt belälhafvarens vilja eller hans godtycke, dock skall verkställas genom afmönstring eller inför en i sådant afseende behörig tjensteman, och att, om det skulle ifrågakomma å en utrikes ort, der Svensk konsul icke finnes, befälhafvare!) borde om förhållandet kunna förete intyg af tvänne trovärdige helst Svenske män, i öfverensstämmelse med hvad uti England, under utsättande af bölesansvar för befälhafvarens uraktlåtenhet härutinnan, är vordet föreskrifvet.
(The Merchant Shipping Act, 1854, sec. 207.) § 74.
Genom användande af ordet »rederiet» i denna § skulle väl, till följd af enskildt vållande af en huvudredare, som, efter Utskottets förslag, måste utväl jas, medredare enligt 12 § kunna åläggas personlig ansvarighet och sålunda komma att förlora icke blott sin andel i fartyget utan äfven i öfrigt kanske det för hans bergning nödvändiga, som han visst icke velat eller rimligen Särskilda Utskottets Betänkande JM 2. 39 synes hafva bort genom delegande i ett fartyg äfventyra.
Jag anser derföre, att, i enlighet med hvad härutinnan iakttagits uti Tyska Sjölagens 452 art., ordet »redare» bör begagnas i stället för »rederiet», såsom äfven torde böra ske uti 43 S 77- I stället för den af Utskottets pluralitet beslutade förändring af sista mom. i denna § anser jag att deråt, i nära öfverensstämmelse med hvad inom Högste Domstolen föreslagits, bort gifvas följande lydelse: »Ar aflastare eller lastemottagare för befälhafvare ej känd eller icke att träffa, räknas liggetiden från den dag anmaning att god"set aflemna eller emottaga blifvit på i orten brukligt sätt gjord.» § 81.
Efter hvad inom Utskottet förklarats, skall uti denna § innefattas den mening, att vid lossning liksom lastning å öppen redd lastegaren skall vidkännas kostnaden och äfventyret, om ej annorledes öfverenskommits; men anser jag dock att härom, i enlighet med hvad upptagits i 1847 års förslag till ny Sjölag, bort uttryckligen stadgas, helst § 77 innehåller, att befälhafvare skall på rederiets bekostnad förhala fartyget till den lastnings- eller lossningsplats, som inom hamnen anvisas, samt, liksom bestämmelser härutinnan finnas meddelade uti 15 Kap. af nu gällande Svenska Sjölag, Norska Sjölagen i dess 62 § stadgar: »Er Skibet saa dybgaaende, at det ikke kan komme heelt op til den Havn, paa hvilken Befragtningen lyder, bör Ladningen dog for Skibets Regning dertill frembringes, med mindre det enten er vedtaget i Befragtningen eller saedvansmaessigt, at den kan leveres paa et andet Sted.
Inden den Havn, i hvilken Afleveringen skal foregaae, er Skipperen ikke forpligtet til at frembringe Ladningen laengere end Skibet kan Hyde, naar ikke udtrykkelig Vedtagelse eller den paa Stedet gjaeldende Ssedvane medförer en större Förpligtelse.» § 100.
Enligt sista mom. af denna § skall, om konnossementet innehåller en från öfverenskommelserna vid fraktaftalet afvikande bestämmelse, konnossementet, såsom den sednare handlingen, i afseende å befälhafvarens och befraktarens rättigheter och skyldigheter ega vitsord, hvilket väl ännu mer måste böra blifva förhållandet emelian befälhafvare och lastemottagare och äfven när denne sednare är samme person som befraktaren.
Följaktligen kan det nog icke vara meningen, att beträffande lastemottagare fraktaftalet skulle gälla emot konnossementet, utan, på sätt af motiverna synes, endast »såsom ett supplement till konnossementet», såvidt det finnes deruti åberopadt.
Jag har derföre ansett, att den motsägelse, som väl vid närmare granskning torde förefinnas eller kunna uppkomma emellan första och andra 40 Särskilda Utskottets Betänkande M 2. momenterna, borde undanrödjas derigenom, att uti l:sta mom. antingen ordet »emot» framför konnossementet utbyttes till »jemte» eller något dylikt eller ock att i stället för »konnossementet» efter »emot» införes: »lastemottagare» (i enlighet med lydelsen af 652 art. i Tyska Sjölagen). § *81.
På grund af hufvudsakligen de utaf Herrar Justitieråden Qviding och Cramér härutinnan anförda skäl har jag ansett, att domstols åtgärd i fråga om jemkning af bestämmelserna vid öfverenskommelse om bergarelön ej borde få påkallas af den, hvilken sjelf öfverenskommelsen ingått, utan endast af annan, å hvars vägnar befälhafvaren handlat eller hvars rätt öfverenskommelsen rörde, helst det ändamål, som afses med ifrågavarande stadgande, synes derigenom kunna i allmänhet vinnas; och borde derföre, enligt min åsigt, uti l:sta mom. af denna § göras sådan ändring, att på andra raden orden: »godsegare, redare eller» utgå samt på fjerde raden »befälhafvare» uteslutes. § 234.
Att närmare bestämma betydelsen af det i denna § omnämnda, vid försäkring brukliga förbehåll: »fri från skada utom i strandningsfall», motsvarande i Tyska Sjölagen art.
855 förekommande »frei von Beschädigung ausser im Strandungsfall», är ostridigt förenadt med betydligare svårigheter, som ock oaktadt Tyska språket egt att använda de tvänne, olika begrepp innefattande, orden »Schaden» och »Beschädigung», föranled t öfverläggningar vid flera särskilda sammanträden emellan de personer, hvilka haft uppdrag att afgifva förslag till Tyska Sjölagen.
Inom Utskottet tycktes man vara från början ense derom, att Kongl. Maj:ts förslag uti ifrågavarande hänseende, om stadgande härutinnan skulle bibehållas, erfordrade förändring och borde bringas i närmare öfverensstämmelse med Tyska lagen; hvarföre ock, efter jemväl tagen kännedom om innehållet af den genom Kongl. Maj:ts resolution den 6 Juni 1862 fastställda Bolags-ordning för Sjöförsäkringsaktiebolaget Neptunus, biel uppgjordt och framstäldt ett förändradt förslag, i sammanhang hvarmed förevarande §:s sista moment, såsom innefattande hvad som kunde öfverlemnas åt lagskipningen att bestämma, ansågs kunna utgå; men till följd nog af Utskottets sammansättning vid det tillfälle frågan slutligen förekom, blef genom votering beslutet sådant som Betänkandet utvisar.
Då jag emellertid fortfarande tror, att omförmälda förslag, om ock möjligen erfordrande någon förändring, är riktigare och bättre, än hvad Utskottet föreslagit, får jag här upptaga samma förslag, så lydande: »Har försäkringsgifvare afslutit försäkring under förbehåll af 3.
Särskilda Utskottets Betänkande JYs 2. 41 3. »fri från skada utom i strandningsfall», då ansvarar han icke för annan skada än den, som tillkommit derigenom, alt fartyget strandat.
Lika med strandning skall dock anses kantring eller sjunkande eller när skrofvet sönderbrister eller sönderbrytes eller lider någon betydligare skada genom stötning mot grund, skär, klippor, fartyg eller i sjön flytande föremål äfvensom hvarje sjöolycka, genom hvilken fartyget så skadats, att detsamraas iståndsättande blifvit overkställbar! eller skulle uppgå till en kostnad af tre fjerdedelar utaf dess förra värde.
För hvarje förlust eller kostnad, som icke härleder sig derifrån, att det försäkrade föremålet tagit skada, har försäkringsgifvaren ansvarighet på lika sätt, som honom ålegat, om sistnämnda förbehåll ej varit gjordt; och anses detsamma icke för försäkringsgifvaren medföra befrielse i afseende å skada, hvilken genom eld utan sjelfantändning eller släckning af sådan eld uppstått eller genom beskjutning tillfogats.» § 302.
Utskottets förslag angående laga domstol i sjörättstvister har jag hufvudsakligen gillat, ehuru jag nog önskat någon förändring deri eller annan redaktion, äfvensom jag, med afseende å de betänkligheter, som emot förslagets innehåll yttrats, eller till sammanjemkning af de olika meningarne, hemställt, huruvida icke skulle kunna stadgas, att tvistemål, som efter Sjölagen bör afdömas, skall upptagas af Rådstugurätten i den stad eller närmaste staden till den ort å landet, der fartyget finnes eller svaranden sitt hemvist häfver, men derjemte antingen medgifvas åt käranden att, när det lämpligare kunde ske, anhängiggöra målet vid Häradsrätt eller ock åt Kongl. Maj:t öfverlemnas att bestämma de områden, inom hvilka, med hänseende till deras aflägsenhet från stad eller andra omständigheter, sjörättsroål borde af Häradsrätten i orten handläggas, hvilket sednare desto heldre synes kunnat ifrågakomma till antagande, som enligt Norriges Sjölag Konungen derstädes bestämmer de landtdistrikt, som skola lyda under sjörätter i städerna.
Äfven om hvad Utskottet föreslagit rörande åläggande att välja hufvud-redare godkännes, hade dock, enligt min åsigt, icke bort uteslutas 2 mom. af 302 § i Kongl. Maj:ts förslag.
Beträffande i öfrigt de fall, der jag i afseende å innehåll eller redaktion icke gillat eller deltagit i Utskottets beslut, må mig tillåtas särskildt anmärka <§§ 1, 6, 9, 10, 14, 21, SI, 55, 70, 103, 113, 114, 115, 123, 143, 235, 267, 304, och 322; och då Utskottets förslag, sedan det blifvit uppsatt, icke kunnat få vara någon dag för genomseende tillgängligt, innan skyndsam justering deraf försiggick och detsamma till tryckning, förrän uppsättning af sjelfva betänkandet företagits, aflemnades, torde väl hafva inträffat något felaktigt, som eljest icke kommit alt ega rum.» Herr Hammar instämde hufvudsakligen med Herr Lundberg.
Prat. 1862 & 1863. 7 Sami. 3 Afd. 2 Häll 6 42 Särskilda Utskottets Betänkande JM 2. 8:0.
Af Riksdagsfullmägtigen Matts Pehrsson från Stockholms län: »I här nedannämnda afseenden har jag för min del icke kunnat godkänna Utskottets beslut, utan måste deremot nedlägga min reservation: § 2.
Till ett fartygs bil- och bolfärdighet anser jag böra räknas: kajuta, skans, kabelgat, skafferi, segelkoj och två båtar, hvilka sistnämnda också finnas i det Kongl, förslaget upptagna; hvadan samtliga dessa bestämmelser torde böra inflyta i §:ns 2 mom. efter ordet: »brottspel». § 7, mom. 2.
Att under något förhållande ålägga en delegare i fartyg att mtan lösen» afstå sin andel, innefattar, efter mitt omdöme, en sådan obillighet, att den torde sakna motstycke i någon del af vår svenska lagstiftning.
Jag har derföre trott de citerade orden böra utgå, och i stället införas den bestämmelse, att den, som, på sätt momentet innehåller, afstått sin lott, bör derföre åtnjuta ersättning efter det värde, hvartill lotten skäligen kan, i brist af öfverenskommelse, uppskattas. §§ 9 och 10.
Den tid af tre dagar, som stadgats för lösen af försåld fartygsandel, anser jag vara för kort och böra utsträckas till fjorton dagar. § 29.
Böter för befälhafvare, som antager någon sjöman, som, den förre veterligen, förut är förhyrd, bör, efter min åsigt, här utsättas med ett bestämdt belopp af femtio Riksdaler. § 33.
Jag anser att befälhafvare jemväl bör vara befriad från ovilkorlig skyldighet att föra dagbok efter stadgadt formulär, då fartyget är destineradt till hamnar hörande till Ryssland, Tyskland och Schleswig-Holstein, derom föreskrift torde i denna § införas. § 35.
Befälhafvare bör icke vara skyldig att meddela eller tillåta skriftligt utdrag ur dagboken i annan händelse än vid afgifvande af protest eller det eljest inför domstol är nödigt, hvadan jag anser föreskriften härom böra ur §:n utgå. § 42, mom. 2.
Till undvikande af missförstånd anser jag vilkoret angående anskaffade penningar, »änskönt de icke blifvit för det uppgifna ändamålet använda», böra ur §:n utgå. § 60, 2 mom.
Likaledes anser jag detta moment, såsom icke varande på sin plats i en sjölag, kunna uteslutas. § 77, 2 mom.
Orden: »pä det i orten brukliga sätt», äro, enligt min tanke, öfverflödiga och kunna gifva anledning till tvister, hvarföre jag anser äfven dessa böra utgå. § 81.
Denna § torde erfordra det tillägg, att stufvage af åtskilliga längder skall bestås af betraktaren eller aflastaren; samt slutligen vid § 302, att stadgande bör införas derom, att parterne må ega att för sina tvisters afdömando vända sig till hvilken domstol de lämpligast finna, ehvad den är på landet eiler i staden.» Särskilda Utskottets Betänkande M 2. 43 9:o. Af Riksdagsfullmägtigen Paul liedström från Wester-Norrlands län: »Sorn stadgandet i 2 mom. af 64 §:n, att rederiet endast i det fall skall utgöra kostnaden för å utrikes ort qvarlemnad sjuk sjöman, att denna kostnad af sjömannen sjelf ej kan bestridas, synes vara stridande mot billighet och rättvisa, helst i denna § ej afses sådan sjukdom, som sjömannen af vårdslöshet eller eget förvållande sig kunnat åsamka, och hvarom särskildt stadgas i 65 §; samt detta stadgande skulle kunna leda derhän, att sjömannens alla befintliga tillgångar kunde medtagas för betäckande af sjukvårdskostnader, hvarigenom det kunde inträffa, att mannen sjelf jemte hustru och barn komme fattigvården i dess hemort till last; så får jag hemställa, alt orden »der de ej af sjömannen kunna bestridas» måtte ur momentet utgå.
Förslaget till 2:dra mom. af 78 <§, att endast då fartyg lossar och lastar i samma hamn för samma persons räkning, öfverliggedagar ej beräknas förr än den till lossning och lastning i §:n bestämda tid tilländagått, kan jag icke godkänna, uitan anser jag att, då fartyg lastar och lossar för samma persons räkning, om det än lastar i en hamn, och lossar i en annan, liggedagar ej böra beräknas förr än den för lastning och lossning bestämda tid tilländagått; ty om vid en lasthamn större antal dagar skulle åtgå för intagande af lasten, men lossning skulle kunna försiggå på så mycket kortare tid, eller tvärtom, så att lastning kunde verkställas på kortare, men lossning medtaga längre tid, allt i förhållande till hamnarnes läge och beqvämlighet; så anser jag alt då den bestämda lastnings- och lossningstiden sammanräknad ej öfverskrides, momentet kunde erhålla följande förändrade lydelse:
Sker lastning och lossning för samma persons räkning, må ersättning för öfverliggedagar ej beräknas förr än den för lastning och lossning tillsammans i denna § bestämda tid tilländagått.
Stadgandet i 1 mom. af 114 §:n, att lastegare, som ej vill förbida tid för iståndsättand. af fartyg, som genom erhållen skada måst anlöpa nödhamn och utlossa lasten skall, derest han vill vidtaga åtgärd för lastens fortskaffande, erlägga full betingad frakt till destinationsorten; anser jag stridande emot all rättsprincip.
Att, sedan fartyget blifvit urslåndsatt att ordentligt fullgöra sitt åtagande, lastegaren, som då sjelf nödgas vidtaga åtgärder för fortskaffande af sin last, skall, derföre att han ej vill blottställa sig för de förluster, som skulle kunna drabba honom, genom att afbida den tid, som åtgår för fartygets iståndsättande, — hvars verkställighet likasom tiden derför tycks ligga i rederiets och befälhafvarens godtycke — tvingas att betala dubbel frakt för återstående delen af resan, saknar all billighet, hvadan jag derföre föreslår en så lydande redaktions-förändring i detta moment:
Sker skada å fartyg under resa, sä att nödhamn måste anlöpas, och är skadan ej af svårare beskaffenhet än den kan repareras, utan att lasten behöfver lossas, bör lastegare eller dess ombud, derest de ej vilja afbida fartygets iståndsättande, utan vilja draga u Särskilda Utskottets Betänkande JVs 2. försorg om lastens for t skaffande, gälda full betingad frakt.
År äler skadan sä svär, att lasten måste lossas eller att fartyget ej kan försättas i sjövärdigt skick, då beräknas frakt endast i förhållande till den väg det seglat vid nödhamnens anlöpande i enlighet med de i 5 §:n bestämda grunder.»
Häruti instämde Riksdagsfullmägtigen August Carlberg från Hallands län, så vidt angick 2 mom. i 64 §:n.
Rättelser i Lagförslaget: Sid. 24, råd. 5 uppifr. står: utbyta läs: utbytas hvarjemte anmärkes: o dels att § 2, morn. 2, g 93, mom. 2, och g 131, bort vara helt och hållet trjckta med kursiv stil; dels att i nedannämndc gg följande ord bort vara med kursiv stil tryckta, nemligen: i g 122 ordet »aftalet»; i § 168, punkten 1, orden »plundring eller^ borttagande af fartyg eller last, slseppsredskap eller gods»; i g 184, mom. 1, orden »Underlåter han sådan anmälan»; äfvensom rubrikerne å pag. 42 och 72.
STOCKHOLM, TBYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1863.
FÖRSLAG TILL SJÖLAG.
Med upphäfvande af Sjölagen den 12 Juni 1667 äfvensom Försäkrings- och Haveri-stadgan den 2 Oktober 1750 samt dithörande och ej här nedan undantagna föreskrifter stadgas som följer:
Om Fartyg och redande deri. § *
LSter någon bygga fartyg, ege han att å detsamma anställa tre besigtningar, den’ första, när det är fulltimradt eller, i fråga om jernfartyg, åtminstone spantsatt, den andra, när det är färdigt att gå af stapeln, den tredje, när det såsom biloch bol-färdigt skall aflemnas.
Företager han ej besigtning inom fjorton dagar från det varfsegare eller byggmästare tillsagt tiden för besigtningens verkställande vara inne, må byggnaden för denna orsak ej uppehållas. § 2.
Sådan besigtning skall verkställas af tre sakkunnige män, om hvilkas väljande vare lag, som i § 321 sägs.
Finnes vid den tredje besigtningen fartygets skrof färdigt, diktadt och kalfatradt samt i flott vatten felfritt, och är fartyget försedt med fullständiga förbindningar af trä och jern, äfvensom med tillhörande röstsmide, roder och roderbeslag, klys, spygatt, pumpar, spel och bogspröt, allt detta på sina ställen insatt, så och med master och alla till tacklingen hörande rundhult, ändå att detta ej insatt är, anses fartygets byggnad vara bil- och bol-färdig, och gifve besigtningsmännen skriftligt intyg derom.
7 Sami 3 A/d. 3 lläft. 1 2
Är om fartygets byggnad och hvad dertill hörer annat aftal uppgjordt, galle sådant till efterrättelse. § »•
Har den, för hvars räkning fartyg bygges, för byggnadens verkställande, gifvit varfsegare eller byggmästare förskott af penningar eller materialier; ege han, när afhandling derom upprättad är, att densamma inteckna hos Magistraten i den stad, eller närmaste staden till den ort d landet, der byggnaden verkställes, och njute sedan förmånsrätt enligt 17 Kap. 7 § Handels-Balken i de lemnade materialierna och det, som med förlaget tillverkadt är. § 4.
Om de vilkor, under hvilka fartyg åtnjuter Svensk nationalitet, är särskildt stadgadt.
Der Konungen ej annorledes förordnar, shall genom beslut af rederiet bestämmas den ort, hvilken såsom fartygets hemort skall anses; och åligge det rederiet att, när stad är till hemort bestämd, hos Magistraten derstädes, och eljest hos Kronofogden i orten, beslutet om hemorten anmäla, hvaröfver, genom Magistratens försorg eller af Kronofogden, bör meddelas anteckning å fartygets bilbref, eller, om det icke med sådant är försedt, särskildt bevis utfärdas, som skall farty get åtfölja. § S.
Öfvergår eganderätten till fartyg eller andel deraf, medan det är på resa; då skall, derest ej annorlunda öfverenskommet är, nye egaren vara berättigad till vinsten af fartygets sista resa och vidkännas deraf föranledda utgifter och förluster.
Resan anses i detta hänseende börjad från det ställe, der fartyget sednast, före eganderättens öfvergång, i enlighet med fraktslut lossat eller intagit last.
Är ej bestämdt huru stor del af frakten belöper sig på resan till denna ort från den, der fartyget, enligt fraktslutet, last först intog, beräknas sagde del efter det upp seglade afståndets förhållande till hela den resa, som under samma bestämmelser i fraktslutet inbegripes, hvarvid afseende jemväl skall fästas å de med den tillryggalagda delen af resan förbundna särskilda svårigheter och kostnader, i jemförelse med den återstående resans.