Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Fröken Keys bada föredrag, som i dessa dagar utkommit på trycket, skiille icke väckt ett sådant uppseende och på somliga håll vunnit sil mycket bifall, om de icke varit uttryck för tankar och åsikter, som lange rört sig hos allmänheten o c l 1.
n ~ kommit till sådan mognad, a t t de måste tittalas.
Det ä r två sorgliga sanningar, som ganska länge trängt sig på den, som med någon eftertanke följt med det kviiiliga arbetet: den ena, a t t det i mariga fall icke alls a r lycka, soni den arbetande kvinnan får på sin lott; den andra, a t t resultatet.
af den arbetaiide kvinnans möda ofta varit mindre ä11 inan hade väntat.
Dessa båda sanningar Iiafva på mig gjort det intryck, a t t jag - äfven om fröken Keys föredrag icke hållits - förr el1 er senare skulle Iiafvn gifvit vika för min önskan a t t uttala mig däro 111.
Till följd häraf var det med en känsla af tillfredsställelse j a g såg tillkännagifvandet om fröken JCeys föredrag, hvars titel » Miss brukad kvinnokrafts syntes mig vara ett triiffande uttryck för det onda, v i lida af.
Nen tillfredsstBllelsen blef Icke så stor, som jag väntat mig.
Visserligen kiinde knappast en skald liaf ra begagnat mer Iij arte- gripande, sinekaiide tonfall för att öfvertyga kvinnorna oin det sköna i deras iirspriingliga bestämmelse för .hemmet - och så till vida h a r fröken Key val anväiidt sin i sitt s1a.g eiiasttieiide talang som t aia- rinna och författarinna - men likväl känner inaii sig efter geiio m- Iiisningen af hennes föredrag i viss g r a d ' bekliiind och nedstäind.
Denna förstiiinning, som^ varit ganska allmän bland de arbetande kvinnorna, beror nog därpå, a t t den &amp; undtanke, den bottensats, so 111 inaii liar kvar, när man har lagt bor$ boken och koininit if&amp; n den bedfiyande inflytelsen af författarinnans innerlighet.
och sällsynt b g- liga stil, kan ' uttryckas sa liar: » k#ra kvinnor!
stanna ni heinina, tro mig, på sil sätt bli ni lyckligast, och ni duga - uppriktigt sagd -- jtist inte till n %gonting annat.
.Ni äro vägda och befiiiina för lät ta.
), Fröken K e y m5 saga, att Iion på somliga stiilillen siitter kvinnans arbete och inflytsiide mycket högt, att hon talat on1 hennes förmåga a t t inspirera etc.; Iion har dock med sådant eftertryck, bu i osat krjii.
nans intellektuella.
oförni&amp;ga, att det Iiou sager i motsatt riktning firrefaller bra nog tonlöst, endast som iiiskjutet för att undvika be- skyllningen för öfverdrift.
Det blåser många poetiska flaktar öfvei.
friiken Keys uttalanden, nien jag kan inte piista, att de äro friska.
Den tanken att de arbetsområden, som passa för kvinnan, skola vara - s&amp; beskaffade, att de tillfredsstiilla hennes inodei.lighet, risar en 2jul1 - jag hade så när sagt - genialisk blick i kvinnonaturen, nien när man sedermera ser den tilliiinpad, märker inail, att deii var fiir t r h g.
för ensidig, för abstrakt.
När det i första föredraget gäller att karakterisera kvinnans iiatiir, gör framstgllningen sainina böljande, sräf- vande intryck soin vissa lyriska poem; iiar det %teim blir frigin on) hvad kvinnan bör och icke bör glira, intriides en viss dogniatism.
Maii skulle ha önskat mer fasta konturer i deii första ysykologiskn afdel- ningen, mera rymlighet och frihet i den, som handlar oiii den prak- tiska tillämpningen.
Fröken Key talar om eii~aiicipationen, soiii 0111 den utginge fr %n kvinnans ärelystnad att täfla med mannen, och hon ar icke s&amp; ifrig a t t bevisa något som det lönlösa i denna täflan.
J a, vore hela kvinnorörelsen framgången ur denna arelydaad, då vore den dömd.
Men det &amp; r den icke; den har i~tgått ur det kvinliga väsendets nöd- vändighet, - för att begagna fröken K e p ord.
Den har utgaitt från det kraf p&amp; ful1 personlig i !.tcecklit~g, som blifvit nedlagdt i kvinnonaturen.
Detta kraf är ~ a t w lika päl som krafret på kiisleli och inoderska.~, det %r eqjdast natur pk ett senare kulturstadiiiin.
Kvinnorörelsen bär samma kännetecken, som alla rörelser med akta lif uti sig, det att den födts till världen under kval.
Den ar alstret af otaliga kvinnogenerationers viinda under instängningens, ' kunskaps- sörsteiis och den andliga kväfningens martyrskap.
Fröken Key talar om kvinnans oförmåga af t skapande kraft, om att inga kvinnonamn v stråla bland mänsklighetens eriga namn D.
T ' i kunna ined störstii lugn höra hennes mhnga bevis, ' att vi äro männen undeslagsna.
Det %r icke alls därom det ar frkgan, det ar endast fraga oin a t t följa vårt vasa ans nödvändighet,, den mH nu föra oss till vetenskapens höjder eller till den anspråkslösaste lilla 12irarinnebefattning.
Just därför att detta kraf icke är ett tillkonstladt beliof utan har blifvit nedl~gdt af naturen själf, kunna vi hysa den vissa förtröstan, att hon - om vi själfva icke alldeles förrycka utvecklingen - skall veta att förlika detsamma med det lrviuliga väsendets nrsprungliga kraf på kärlekens och moderskapets lycka.
Det kan icke nekas, att Förkämpar för kvinnofrågan stundom talat i en ton, som om ofvannamnda ärelystna taflan med mannen verk- ligen vore hufvadsaken, men denna ton iir absolut förkastlig.
Må den missriktningen gärna drabbas och helst drabbas ' dödligt af fröken Keys.
skarpa hugg!
Låt oss sluta att appliidera hvarje kvinna, som inträder på ett manligt arbetsfält, låt oss vänta med applåderna till vi se, att hon liar gjort en insats af varde på detta nya oiiirhde: Ständigt och jämt marker man, att fröken Key ej skiljer mel- lan det som ar kvinnofrigöl.elsens sjalfva väsen och det som är dess iitvaxter.
Hon slår ihop en mängd företeelser och gör den] förhatliga under det gen-~ensamnia namnet .kvinnosaken .. Nar hon sammaii- ställer obenägenhe ' ten för moderskap med kvinnosaken, tror jag hon beg %r en fullkoiulig orättvisa.
Dar denna högst bedröfliga dekadans- riktriing visar sig, ar den ett utslag af kvinlig öfverkultur, af kvinlig egoism, som troligen icke har med lwinnosaken något annat att skaffa an att möjligtvis denna begagnats som förevändning, För förekom- mande af inissförsthd bör det kraftigt betonas, att inånga ' af de kvinnor, som strafva att i yttre åtliäfvor visa sig mest frigjorda och xemanciyerade~, och aoin med e t största föraktet vanda familjelifvet och dess pliktei; ryggen, Iiöra i vårt land, och troligen afven utan- lands, till helt andra kretsar, än de som åtagit sig arbetet att hoja kvinnans sociala stiillning, och som därför skulle förtjäna namnet kvinnosakskvinnor^.
J a g har sagt detta darför, att den som utan nar- mare kIinnedom flyktigt genomläser fröken Keys föredrag lätt kan få den föreställningen - kanske mot lierines vilja - att kvinnosakskvi nnorna bara skulden för alla onaturliga tendenser hos kvinnovarlden, och jag vill påmiiina om den » rate, af kvinnor - talrikare i Norge än hos os s - som bär fin-de-sidcle-karakterhs märke och på livars fana man ibland tycker sig läsa ' radikalism, men hvarest det egentligen icke torde stå något annat än hänsynslöshet.
Men en anklagelse, som verkligen träffar ett ganska stort antal arbetande kvinnor, iir vanan att yttra sig i nedsättande ordalag om.
äktenskapet.
Det ar ett tal, som jag åtminstone ofta har Irört, inen som jag tror i grnnden icke ar någonting annat an en &gt;jargon », visserligen en högst dåraktig, oärlig och okvinlig jargon.
Oiirlig, ty det finnes väl icke många kvinnor, so111 ej i sitt innersta anse, att en kärlek ', som medför verklig lycka, ar att föredraga framför hvilket arbete som helst.
Ofta döljer sig under detta sätt att tala en viss bitter resignation eller ocksh en rädsla att förefalla kvinligt senti- mental.
Tyngdpunkten i fröken Keys bevisföring ligger däri, a t t hon anser det kvinnans bestämmelse för moderskapet gör henne oförmögen till någon andlig prodnktion, som ä r jämförlig med mannens.
agiiar hon sig s % intensivt å t sitt arbete, a t t detta verkligen får ett värde af första, rangen, d % står bon i fara att bhde, fysiskt och psykiskt förlora sin kvinligliet.
Ibland ser det ut, som om förf.
sent af för flert alet kvinnor ville uppställa alternativet: antingen könsvarelse eller intellektuelt produktiv varelse *).
Innan vi besvara detta argument, upprepa vi ater, a t t en sund kvinnoemancipation sträfvar icke efter likställigliet med mannen, den strhtvar endast efter utveckling af gifna anlag och Iiimnar &amp; t naturen och framtiden a t t bestämma det mhl, soin skall hinnas.
Men l i t oss ' uppställa frigan sa: maste intellektuel utveckling och andlig prodiiktion nödvändigt framkalla ett urartande af kvin- nan som könsvarelse?
Fröken Key stöder sin sats genoiii analogier, liemtade från den manliga erfarenheten.
Dessa analogier äro dock sådana, a t t jag ä r saker, a t t det icke ä r på grund af mitt kviii- liga förnekande af satsen: två gånger t r h ä r fyra, som jag iiiåste förkasta dem.
» Atletens muskler tagas fr %n hans hjarna, vetenskaps- mannens hjärna från hans muskler.&gt; ODenna sats %r grlindad p % deii falska %sikten.
a t t utveckling i kroppsligt hänseende skiille vara eii fiende till andlig utveckling.
L å t vara att atletens hjarna lider a f muskler~as utveckling, men denna senare ä r ocksi aLnom.
G p m - sten har ofta eii 11 järna af högst förtraMlig beskaffenhet, hvilket be- visas af våra egna svenska gymnaster, af livilka flera anda ifrkii Ling utiilarkt sig för intellektuel - särskildt poetisk och estetisk - produktion.
Vetenskapsmannen har säkerligen icke sina spinkiga ariiiai.
och ben a t t tacka för sin andliga öfverlägsenliet; Geijer var en stor vän af kroppsöfningar, och o m jag minnes rätt, skicklig skrid- skoakare; Leonardo da Vinci, detta jättesnille, hade en kampagestalt.
I våra dagar liafvct bl.
a, Björnson och Drachmann bevisat, a t t eii kraf tf1111 kropp och den största andliga skapande formaga kunna följas åt.
För öfrigt äro val grekerna under sin blomstringstid det kraf- tigaste bevis p % den kroppsliga utveckliugens förmbga att blira och stödja den audliga.
Det ä r en dekadans- %sikt denna, a t t ~hjäriiaii tas ifrån musklerna », och den päminner ovillkorligen oin den urartade typ, som h&amp; och där framkallats genoin brhdmogen intelligensutveck- *) SH frsmstiilles saken namligen sid. 25 och tyckes d i; syfta nllu slag af yttre arbete; p5 det hels ar föif: ~ fraiiistiilluing i detta fall ivkt.
fiillt klar.
ling och vanvård af kroppen i förening nied osedlighet och i d l - inanliet osuudt lefnadseatt, en shdan typ, soin Viktor Rydberg karri- k e m i sin)) intelfige~saristokrat D eller » piimpan på två pirkm.
Utgående från dessa analogier kan jag omöjligen förstå, a t t kvinnan genom intellektiielt - äfven i liögre mening - produktivt arbete beliöfver iindergräfva sin fysik till den grad, a t t hon icke Kan makta moderskapet.
Detta sker endast i - d e fall, då den intellek- tuela utvecklingeii har skenat i väg från den kroppsliga.
A t t detta ofta händer ä r sannt; och ingenting beliöfver i denna stund så Ijude- ligen predikas för alla kvinnor, både i hemmen, i skolan, j s p i gator och torg som det, att kvinnan måste tanka på a t t itv veckla och liärda sin kropp så, att den kan bära de större kraf, som det niitida kultur- ' lifvet ställer på henne.
Det har varit en galenskap detta, a t t inan lagt på flickorna, icke lika mycket - men nästan lika mycket själs- arbete som gossarna, utan a t t tillnärmelsevis unna dem det mått af gym- nastik, sport och friluftslif, hvarigenom hos gossen den.
andliga ansträng- niiigen motväges.
Den som sett, den verkan, som ett friskare, rörli- gare lif utöfvaï på flickor, den vet a t t kvinnan icke beliöfver miss- trösta, därför a t t hennes krafter hittills visat sig otillräckliga.
den vet, a t t kvinnans icke blott själ iitaii också kropp är perfektibel.
Ocli 110s den fullt friska kvinuan - en företeelse, som ännu är gan- ska sällsynt - skall det visa sig, a t t könsbestjimningarna icke, sisom soiiiliga tämligen pjmlrigt vilja framställa det - # ro a t t betrakta soin en permanent sjukdom.
Uen, afven sedaii inan.
sagt och betonat allt detta samt framhhllit, att kvinnans n.uvaramle arbets7craft.
a l l s icke betecknar det högsta hon kan nh till, så återstår dock alltid mycket berattigadt i fröken ICeys påsthenden.
A t t kvinnan icke kan åstad- komma värdefulla arbetsresiiltaC under sjalfva den tid, d&amp; hennes barn Komina till världen, eller då de behöfva hennes ständiga v h d - detta lär val ingen tankande inanniska bestrida.
Vidare måste maii niedgifva, a t t yrkesarbetet, sådant det för närvarande gestaltar sig för kvinnorna., ofta inverkar skadligt både på deras hälsa och deras kvinlighet.
A t t, de kvinnor, som p i kontor och byråer skipa lit sig med ett sjiiledödande inekanigt arbete, ofta äro sliende exempel på ~inissbrukad kvinnokraft., har jag länge tänkt.
Men saken liar också en annan sida, näililigen glädjen af sjiilfstandigt förvärf, kanske inöjligheten a t t därigenom tillfredsställa det akta kvinliga begäret att visa kärlekstj änster.
On1 icke de ekonoiniska förhållandena iore, skulle jag obetingadt.
instämma i fröken Keys anklagelse mot kvinnoemancipationen, a t t den har alagt hufvndvikten pH kvinnans arbete, icke pii hennes ar- betso~nråde *.
Xen tvånget, som har kastat meddellösa kvinnor in på de banor, dar man sar villig a t t taga emot dem, bryter den skar- paste udden af denna anklagelse.
X e s t motsvarande kvinnans natur äro onekligen sadana arbets- områden, dar själfva arbetet bringar lienrie in i personliga förhhllan- den.
Så pass allmänt bör man nämligen fatta detta villkor - fröken Keys fordran p % tillfredss stallande af moderligheten&gt; a r för snäft och trhngt.
Kvinnan ar icke blott skapad till moder, hon ar j u ocksk skapad a t t vara Diiiannen en hjiilpo, och i dessa gamla ord ligger iiineslnten hennes begar a t t arbeta icke elisain utan i sällskap, Iiennes begar a t t stå i växelverkan nied mannen.
Isoleritlg - det ä r det onda, som jag för min del tror, a t t arbetande kvinnor mest lida af.
Det kan svida en i hjärtat, niir inaii tanker på d l a dessa stackars ensamiiin lärarinnor, telegrafister, kontorister in.
Det hjälper icke a t t man med systerligt deltagande för dem öppnar föreningar och klubbar; det a r något annat de behöfva.
J a g tror icke, a t t alla dessa kvinnor medvetet längta efter äktenskap; nej, niånga af deni skiille vara lyckliga, om blott ett par vanliga hem öppnade sina dörrar för dem, så a t t de htminstone pet afstånd finge njuta af det fullständiga mauskliga lif, som föres i en familj mellan husfader, husmoder och barn.
X e n många se aldrig nhgra sadana hem öppna sig för dein.
De inåste lefva sitt &gt;ungkarlslifv nied intet annat iain- gaiige an sina kvinliga kamrater, och detta inverkar, enligt min tanke, nier iiedst2niinande p % deras lynne och arbetskraft och a r mer öde- läggande för deras kvinlighet au beskaffenheteu af arbetet.
Celibatet a r alltid en oiiatiirligliet, och nian kan ju ej annat än beklaga, a t t förliållandena i vhra dagar tvinga sa iiiiinga kvinnor dartill, meu det blir för kvinnan en ozttlzdrdlig olycka först ci5, nar hon icke har tillträde till något verkligt f ami1 j elif.
T i d ra1 af lef nadsyrlre borde därför så val den unga flickan själf so111 hennes fö~äldrar hafva deii- ila det arbetande lifvets skuggsida i tarikama, och hon borde t. ex. icke gärna antaga en plats i en fräinniande stad utan a t t ha£ va iierniii- stoiie en familj, där hon kiindc; vara wsom barn i hi is et^.
Ofta ar det begäret efter en rikare lifserfarenhet, som oemotst&amp;ndligt drifver den unga flickan ut ur hemmet in på yrkesarbetets falt, men hon bör viil besiima, a t t både yrket och förh %llanclena kmina r a r a sh beskaffade, a t t lion i stället för a t t .få sin liorisont vidgad blir mer stängd iin i heniiiiet.
Eli af kvinliglieteiis allra iriktigaste bestämningar a r stillhet.
Den kvinna, som niidt under arbetet kan bibehålla en prägel af ro och stillhet, hon har icke tagit skada på sin kvirilighet.
Till följd haraf blir det en nödvändig fordran på det.
kvinliga arbetet, a t t det ?cke får bedrifvas till öfverrnått.
När en kvinna .faller offer för ar- betsjaktet, lir det oandligt mycket beklagligare, än nar en man gör det, ty lio ' n förfelar ' därigenom sin uppgift som kvinna.
Lifvet liar onekligen blifvit äniiii mer grått, sedan kvinnorna ocksh började jäkta; men låt oss val hålla fast, a t t jakt och arbete a r ej ett och detsamma.
Det ä r något som gör de arbetande kvinnornas lott tung deras inöda jämförelsevis resultatlös och deras lif jaktadt, och det ä r deras Lat oss dröja något vid detta ämne.
Det a r ett arbetssätt.
ganska märkvärdigt .faktiim, det som fröken Key ocksa anför, att icke ens inom hemmet Iiafva kvinnorna skapat några genom- gripande förbättringar.
Detta ar en sa!, som jag mycket fun- derat öfver.
J a g tror förklaringen ligger dari, a t t de fordom aldrig hade begrepp om tidens varde.
Vilden tillverkar ined oerhörd tidsutdräkt sina stenverktyg, men så snart han blifvit mer utvecklad, ' fatt så a t t saga flera intressen, drifves lian a t t uppfinna snabbare arbetssätt.
Så länge kvinnan var instängd inom liemniet, var hon en varelse med oandligt förråd af tid; Iion ordnade sina handarbeten och hon skref ihop sina matrecepter med det syftet a t t snarare » fylla ut, ticleii än be- spara den.
Hon var icke heller rädd för besväret; hon satte sin stolthet i, a t t inannen skiille se a t t hon icke sparåde sig.
Denna tendens var alldeles inotsntt den ande, som Ilar drifvit fram uppfinningar; beg&amp;et att vinna t i d.
och sp&amp;a möda.
Det fordrades de tillfällen a t t bättre använda tiden, som bildning och kunskaper skanka, innan fiamsteyssimet kunde vakna hos kvinnan.
I vara dagar lm jii kvinnor reformerat liandarbetena, ifrigt yrkat p i en rationel iiiider - visning i niatlagning, börjat arbeta på a t t göra den kvinliga klade- dräkten niera praktisk och hygienisk.
Hvilka kvinnor liafva väl gjort detta?
Är det de s. k. praktiska och specifikt kvinliga, de som aldrig i sitt lif tänkt på och lefvat för annat &amp; n inat, söm ocli kläder?
Nej, visst icke, de kvinnor, soni satt i ggng dessa strafvan- den, liafva varit sådana, som stått på liöjden af sin tids teoretiska kvinnobildning, som fått en grundliga&amp; intellektuel iitbildning än mängden.
Detta exempel ar ett slående ocli högst tröstande bevis därpå, a t t framstegsdriften, som varit alldeles kvafd under kvinnans långa oiizyndighetstillst8nd, kan vakna och skall vakna i sanima mån lifsintresse ' lia vidgas ocli ökas.
Det var m d i t och hoppet, som sak-,
nades hos de förra kvinnogenerationerna; och denna brist gr tillräcklig a t t kvafva mycket stora begåfningar.
Z n, egenskap, som i stallet fick en oproportionerlig utveckling, var resigrtationen.
F ö r mycket resignation, för litet sinne för fram- steg, det ä r ännu kvinnans stora fel som arbeterska.
Hon)) finner sig i oniständiglieterna~, afven då, nar omständigheterna liitt kiinde andras; insikten om a t t ingenting står stilla, a t t hrarje arbete.
både kan och inaste stundligen förbättras, den har annii ej hos henne liksom hos mannen blifvit en makt i blodet.
DarfOr a r det hon nö- jer sig med a t t till punkt och pricka fylla sin plikt, därför a r det, soni hon annu så länge far smaka s % liten arbetsglädje Nen nar hon liar lärt sig a t t med vaken blick i hvarje uppgift finna grodd piinkten, där det nya vill skjuta fram, d&amp; skall hon finna sin %nio- derlighet~ tillfredsställd genom a t t vårda och piskynda dess utveckling, ininst lika mycket tillfredsställd soin d % honi, för a t t lana.
fröke~i Keys ord,, får uppdraga en planta eller rarda.
en blomina)).
Ja, inången gång skall hon komma anda därhän, a t t älska sin uppgift nästan med ' samma kärlek, som hon skulle agna ett barn.
Snille och skapande forinåga har kvinnan ytterst sällan, menar fröken ' Key.
Ja, det a r samt.
Men snille bestgr af t v &amp; inomerit: förs t den vidtskidande siareblicken, som upptäcker inålet långt i fjärran, sedan iliardiglieten, som med nyodlarens yxa Banar sig vag genom snår och - urskog.
Den rikt begåfrade kviunaii har ofta det första inomentet, ineii sallan det andra; det %r nialinens arbetskraf t, som felas henne.
Äfven när det galler genonisnittsiiiän och genomsnitts- kvinnor, icke a r de förras öfvsrlagsenhet i skarpsinne och uppfinnings- rikedoin så särdeles förkrossande, men deras förmhga a t t siitta saker i verket, a t t ihärdigt fullfölja ett in&amp;l - den a r förkrossande i sin öfverlagseuhet.
Mannen arbeta också p5 ett helt annat satt an vi.
De dela merendels sitt lif i två bestamda, skarpt begransade afdel- ningar: arbete och Iivila.
V i satta i n ~ a si " Ld; tiia bestämda gNiise.r.
utan vi lata vårt arbetsrum vara ett föriiiak, där vaiiner och bekanta, titta, in » litet emellan&amp;, och i v %rt föslnak uppträda vi ined arbets- rynkor i pannan och arbetsprat på lapparna.
0, detta prat om arbete, hvarmed kvinnorna upptaga så mycken tid!
Det a r tusen gånger mer tröttande an - arbetet.
- Allts %: ingen koncentration under arbetet, ingen grundlig vederkvickelse under livilan.
Det finnes ocksh en mellanregion mellan arbete och livila, soiii man i livardagslag brukar kalla » sudd ».
Det a r det stadiet, d i inan pratar och skrattar, men nied orolig min, soiii skvallrar om ett gila-.
gande samvete, det ar då, nar man har så mycket a t t göra, a t t » det knappt lönar sig a t t borja med något,).
Ä r man riktigt djupt sjnn- ken i siidd, s % läser man Iivarenda annons i tidningen, ja studerar till och med tidningsartiklar, soni händelsevis hittats på omslag kring paket.
och gissar sig till livad det kan ha stått pil den afrifna biten.
Detta olyck~aliga mellantillstånd tar.
app en dryg tid för oss k \ linnor. '
Och tank sedan, hvilken tid det drar att springa ' gata npp och gata iiei för a t t f&amp; en bandstiimp i precis den, fargen, som winan har tänkt sig)), och för just det priset, soin man - har tiinkt!
Om vi toge alla.
de stiinder, soni iiii nötas bort ined arbetsprat, med onödiga afbrott i arbetet, ined sudd ocli med besvär för .de liiinpnaste småsaker ocli lade dem till vår arbetstid, skulle v i hinna mycket, mycket mer an nu ocli.
icke beliöfva draga in på sysslandet ined sådafia sm %ting, hvilka, soin fröken X e y så sannt framhåller, b i d r ~ g a till lifvets trefnad och skönhet.
Den kviiina, soin a r skapad för a t t vara prodiiktiv, måstelagga baud på sin sal1skaplighet och lära a t t arbeta ensam och i tysthet.
Kvinnan ar som barnet: lifvet leker för henne och lockar henne ined sin mhngfald, hon kan icke inotstb frestelsen att wvara i viften)) och vara med &amp; n allting.
Är hon författarinna, så ä r - det mycket mer lockande a t t taga del i dagens strider och omedelbart f % beröm och sympati för sina uttalanden # n a t t stilla och i ty ' sthet foga sten till sten ocli vanta i åratal, innan byggnaden blir fardig.
Darfor ha ocksh kvinnor hittills mest utmärkt sig p&amp; de mer efemern, 0111-, rådena af litteratureii.
Kvinnans brist på frainstegssinne hindrar heiine icke att stiiil- doin med mycken ifver taga del i revoliitionm.
Revoliitioner tilltala kvi ilnan som fan ta-si- ocli stamniilgsvarelse; då arbetar man i skaror och flockar, d % ar lifvet fullt af dramatisk spiinning.
Jag liar i det föregående sökt frrznihiilla, att man beliöfver icke g&amp; anda ned till kvinnonaturens heinliglietsfiillaste djiip för a t t finna de skal, som förklara, a t t kvinnoarbetet ej alltid lämnat s i varderika resiiltat.
Detta faktum kan ej heller ensamt bero på ol&amp;n~pI.igt val af arbetsomrkden.
Fröken Key f6rordar ju uppfostran som ett för kviuiians natur särdeles passande arbetsfiilt, ' men dock måste hon afgifva detta stränga omdöme: ~skolaiis tillstånd visar emellertid i den fullaste belysning den kvinliga oföriri&amp;ga.ii af sjalfstandig, iiy- danaiide verlisainliet ».
Visserligen skall fröken Key på detta aïgu- ment svara, a t t kvinnorna misslyckats iifveii på de.
naturlige arbets- områdena därför att, de icke i arbetet satt in sina kvinliga egen-.
domligheter)).
Men liärmed har hon koinmit in på ett område, så mystiskt och så dogmatiskt, a t t jag och många med mig ej kunna följa med längre.
: ..:: * Fröken Key vill knappast önska, a t t kvinnan skall lära sig a t t mer koncentrera sig på sitt arbete, ty hon fruktar, a t t hon d % skall mista det sinne för detaljen och för personliga förhållanden, som ä r utmar- kande för sann kvinlighet.