Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En lindring i det härigenom uppkomna onus kunde endast beredas genom tillverkningens frigifvande, ty rättigheten att införa utländskt krut tillförsäkrade icke grufvebrytaren lägsta möjliga priset, enär frakt och assurans för en så vådlig vara som krut skulle höja priset å utländsk tillverkning till kanske samma belopp, som det nuvarande inhemska.
På grund häraf har Anders Jansson föreslagit, att Rikets Ständer måtte besluta, att, sedan nu gällande arrende-kontrakter om krut-tillverkning gått till ända. sådane icke vidare må få uppgöras rörande tillverkning af bergssprängnings-krut, utan en hvar vara berättigad att tillverka denna vara: Erik Olsson, att kronoskjuts-skyldigheten blefve ganska kännbar i följd deraf att det ofta inträffade, att krut från Akers krut-bruk reqvirerades af enskilde personer till bergslagen, hvilket krut i större eller mindre qvantitet måste fortskaffas med kronoskjuts emot en ersättning af 16 sk. b:ko milen.
Det hände ofta i de större och vidsträckta socknarne, att de skjuts-skyldige hade tre å fyra mil till stället, der krutet skulle emottagas, för att sedan fortskaffa detsamma en mil, hvadan färd på 8 eller 10 mil finge företagas utan högre ersättning än berörde 16 sk. b:ko.
Då det således vore en alltför stor uppoffring jordbrukaren måste vidkännas för enskildes räkning, enär han i många fall knappast finge ersatt mer, än TV del af verkliga kostnaden för ifrågavarande skjuts, har Erik Olsson yrkat, att jordbrukaren måtte helt och hållet befrias från all krut-skjuts för enskilde personers räkning, vare sig till bruk eller bergslag, samt att legan för krono-skjuts måtte höjas till 32 sk b:ko milen; Johan Andersson, att i granskapet af Klosters krut-bruk i Husby socken måste med krono-skjuts två eller tre gånger om vintern och lika många gånger om sommaren allt det krut, som vid bruket tillverkades, fortskaffas genom orten med minst 70 eller 80 hästar hvarje gång, men ofta med vida större antal, ehuru andre tillverkare fingo sjelfva med dryga kostnader låta transportera sina tillverkningar till bestämmelseorten, utan afseende på om de för statens räkning behöfdes eller icke, hvarvid forlönen blefve godtgjord af förbrukaren genom det pris, som bestämdes högre eller lägre i följd af längre eller kortare transporter.
Det funnes ej skäl hvarför icke staten i detta hänseende borde, för sina behofs fyllande Ålim.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o i Si. 9 fyllande, underkasta sig samma lagar, som gällde för andra förbrukare samt äfven för staten sjelf i andra hänseenden, utan skulle ega rätt att på landtmannens och den skattdragande jordegarens bekostnad nedtvinga varans pris medelst begagnande af tvångs-transport för en ringa och alldeles otillräcklig penning, som icke i någon mån motsvarade den verkliga transport-kostnaden, hvilken sålunda finge betalas af landtbrukaren i den ort, der kronan eller enskild för kronans räkning af någon tillfällighet företagit sig att tillverka alster för statens behof, såsom uti ifrågavarande fall.
Denna kronoskjuts-skyldighet kunde ej heller sättas i jemförelse med den skjuts-skyldighet, hvilken af ålder i allmänhet ålegat jorden och som drabbade alla orter i riket ungefär lika.
Den vore vida yngre än den allmänna skjuts-skyldigheten samt af helt annan natur, än den vanliga och i nästan alla orter af Riket åtminstone tillfälligtvis förekommande kronoskjuts, såsom af manskap och krono-effekter med mera, hvilket onus äfven måste, jemte krut-transporter, ordentligen fullgöras inom de socknar, som krut-forslingen ålåge, ehuru de i högre grad än händelsen vore med aflägsna socknar, fingo vidkännas krono-skjutsningens tunga, såsom belägne i närheten af Dalregementets mötes-plats Rommehed, hvilket förhållande ådragit orten en annan slags regelmässigt och periodiskt återkommande krono-skjuts hvarje år.
Husby, Hedemora, St.
Schedvi, St Tuna, Säthers, Gustafs och Gagnefs m. fl. socknar i Dalarne egde sålunda utöfver andra orters tillfälliga kronoskjuts-skyldighet vid förekommande behof ett dubbelt skjuts-åliggande af vida större omfång och tyngd, än andra orter, nemligen krut-transport med flera hundra hästar hvarje år samt skjuts för
Dal-regementet ett par gånger under hvarje högsommar.
För att ådagalägga huru tryckande särskildt krut-transporten vore för orten, har Johan Andersson hufvudsakligen påpekat samma omständigheter, som Erik Olsson uti sin motion i fråga om inställelsen för emottagande af skjutsen och ersättning för densamma berört, samt dessutom anmärkt, att orättvisan utaf ifrågavarande servitut vore så mycket mera i ögonen fallande, som detsamma drabbade endast vissa socknar.
Med anledning af hvad sålunda blifvit anfördt, har Johan Andersson föreslagit: »att alla krut-transporter från Klosters krut-bruk i Husby socken i Dalarne må verkställas utan krono-skjuts, medelst forbönder, på sätt lämpligast finnes, samt att orten alldeles befrias från skyldigheten att medelst krono-skjuts desamma i fredstid fortskaffa».
Utskottet har tagit dessa motioner i öfvervägande; och hvad först angår den af Anders Jansson väckta frågan derom, att, efter det nu gällande kontrakter, derigenom krut-bruken blifvit bortarrenderade, tilländalupit, sådana icke vidare må uppgöras rörande tillverkning af bergssprängnings-krut, utan att del må blifva hvar och en tillåtet att tillverka denna vara, har Utskottet inhemtat, att, Bih. lill R.
Prot. 1856 # 1857. 8 Sami. 30 Haft. 2 10 Allm.
Besvärs- och Ekon.-UIshoilcts Betänkande N.o 124. sedan Kongl. Majit den 29 December 1855 i Nåder beslutat, att nuvarande förbud mot införsel af krut skall med 1858 års utgång upphöra samt införsel deraf mot stadgad tullafgift från och med den lista Januari 1859 vara tilllåten; så har Kongl. Majit uti Nådigt
Bref till Dess och Rikets Krigs-kollegium den 13 Januari innevarande år, ibland annat, förklarat, att bemälda Kollegii bestyr med kruts tillhandahållande åt bergslagerne och enskilde konsumenter komme med 1858 års utgång att upphöra samt att Krigs-kollegium från samma tid ej heller skulle ega att utöfva någon kontroll i afseende å beskaffenheten af krut, som ej för kronans räkning tillverkas.
Då således ringa tid återstår till dess den frihet i krut-tillverkningen, som blifver en gifven följd af ofvanber-örda redan vidtagna förfoganden, kommer att ega rum, anser Utskottet vidare åtgärd i anledning af Anders Janssons motion ej vara erforderlig.
Beträffande Erik Olssons yrkande, att jordbrukaren måtte helt och hållet befrias från all skjuts af krut för enskilde personers räkning, vare sig till bruk eller bergslag samt att legan för krono-skjuts måtte höjas mej 32 sk. biko milen, anser Utskottet att genom upphörandet utaf Krigs-kollegii bestyr med kruts tillhandahållande åt bergslagerne och enskilde konsumenter följer att ifrågavarande skjuts-skyldighet jemväl kommer att upphöra, hvadan Utskottet, som rörande den föreslagna förhöjningen i legan för krono-skjuts, åberopar dess i Betänkandet Nio 110 i detta afseende gjorda, af samtliga Riks-Stånden bifallna, hemställan, föreslår, att Erik Olssons motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Vidkommande härefter Johan Anderssons förslag, att krut-transporter från Klosters krut-bruk ej vidare måtte verkställas medelst krono-skjuts samt orten alldeles befrias från skyldigheten att med krono-skjuts i fredstid desamma fortskaffa; så enär de kronoskjuts-skyldige härigenom jemväl skulle befrias från skyldigheten att fortskaffa sådana krut-transporter, som för kronans eget behof böra ega rum, hemställer Utskottet att för närvarande och intill dess förändring i kronoskjuts-skyldigheten i allmänhet kan blifva tillvägabragt, någon åtgärd i anledning af Johan Anderssons motion i den del densamma icke genom hvad Utskottet yttrat i nästföregående punkt blifvit besvarad, icke må af Rikets Ständer varda vidtagen.
Besvärs- och Ekon.-Vlshollets Betänkande N:o 423. 11 \:o 125.
Betänkande, i anledning af väckt motion om skyldighet för bergsfrälse-jorden inom Stora Kopparbergs län att deltaga i skjuts.
Riksdagsmannen Johan Andersson från Stora Kopparbergs län har uti en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion anfört, att genom Kongl. Maj:ts Bref till Kammar- och Bergs-kollegierna den 23 September 1808 vore den så kallade bergsfrälse-jorden i Stora Kopparbergs län befriad från skjutsnings-besvär.
Deremot hade denna jord varit underkastad vissa skyldigheter till Stora Kopparbergs bergslag, bestående dels i uteslutande rätt för bergslaget till koluppköp, dels i rätt till timmer- och virkeshandel inom denna såkallade "bergslagets frihet», dels slutligen i en skatt, sorn under benämning »vedhygges- eller vedhygster-ränta» utgått af samma jord.
Sedan emellertid, i iöljd af Kongl.
Maj.ts och Rikets Ständers vid sistförflutna riksdag fattade beslut, bergslagets alla förmåner och privilegier numera upphört pch bergsfrälse-jorden följaktligen blifvit befriad från de inskränkningar i egande- och disppsitions-rätten öfver densamma, som dess innehafvare förut varit underkastade, samt från alla de skyldigheter till grufvan, som i fordna tider ålegat samma jord, så att numera endast ofvanberörda så kallade vedhygster-ränta, utgående med fem skillingar och fyra runstycken för hvarje spanland, återstode, följde deraf, att den frihet från skjuts, som bergsfrälse-jorden hittills åtnjutit, icke vidare borde fortfara.
De friheter, som meranämnde jord genom tid efter annan utkomna förordningar erhållit, voro 12 Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:0 ISS. nemligen icke af samma natur, som de friheter, hvilka blifvit tilldelade annan frälsejord.
De förra voro icke genom privilegier tillförsäkrade innehafvarne och, kunde således genom beslut af Kongl. Maj:t upphäfvas, hvaraf åter följde att om bergs-bruket, hvarunder frälset vore lagdt, komme att upphöra, frälse-friheten också förfölle.
Härtill komme att i andra provinser, än Dalarne, frälse-jorden i allmänhet icke vore befriad från skjutsnings-besväret.
På grund häraf och då skjutsnings-besväret inom Stora Kopparbergs län obestridligen vore mera tryckande, än i flera andra provinser, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, att den så kallade bergs frälse-jorden inom Stora Kopparbergs län måtte indelas till skjutsnings utgörande i likhet med den skattskyldiga jorden.
Utskottet har tagit motionen i öfvervägande; och som Utskottet af erhållna officiela upplysningar i afseende å skjutsnings-besväret inhemtat, att detta besvär inom Stora Kopparbergs län är i allmänhet mera betungande, än inom någon annan ort af riket, samt detta förhållande till en stor del torde kunna anses vara föranledt deraf, att den mängd hemman, som hafva bergsfrälse-natur, äro från förenämnda besvär befriade, får Utskottet, på detta och de af motionären i öfrigt anförda skäl, vördsamligen hemställa, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla., det Kongl. Majit täcktes, efter det behörig undersök ning i ämnet egt rum, taga i nådigt öfvervägande, huruvida bergsfrälse-hemmanen inom Stora Kopparbergs län må kunna och böra uti skjutsnings-besväret deltaga.
Reservationer: Af Friherre Åkerhjelm, Joh. Carl, Friherre Alströmer, Carl Jonas Oscar, Herr Ehrenhoff, Gust.
Herman, Herr af Edholm, Erik Wilhelm, Herr Kontrakts-prosten Rundgren och Herr Stolpe.
Besvärs- nch Ekon,-UtskoUets Betänkande N:o 126. 13 Hj:o fl 36.
Betänkande, i anledning af väckta motioner, rörande Nämndemäns befrielse från utgörande af reserv-skjuts.
Motioner i förenämnda syftning hafva blifvit väckta inom Hedervärda BondeStandet af D. Danielsson och J.
Holm från Jönköpings län, med hvilken sistnämnde yj. åndersson från Kalmar län sig förenat.
D. Danielsson har anfört, att bland de svårigheter, som voro förenade med kommunala bestyr funnes väl knappast något obilligare, än att Nämndemän ej åtnjöto befrielse från skyldigheten att utgöra reserv-skjuts.
Omkring år 1818 beviljades, uppå underdånig hemställan, de Nämndemän, som då tjenade, befrielse från nämnde skjuts, men af dessa torde väl knappast någon numera tjena qvar och således hade denna utaf billigheten föranledda rättighet upphört.
Om man toge i betraktande de många resor, Nämndemän nödgades göra till ting, till boställs- och vägsyner, med mera för det mesta mot ringa, ofta utan ersättning, kunde väl icke någon neka att ej Nämndemans-bestyret medförde både besvär och tidspillan.
Bodde Nämndeman å ett till reserv-skjuts anslaget hemman och icke kunde föda flera än de hästar, hvarmed han för hemmanet borde skjutsa, kunde han svårligen komma till syner och andra förrättningar, som skulle försiggå på några mils afstånd från hans bostad, ty han egde icke taga skjuts, hvarken vid närmaste gästgifvaregård, ej heller dit han blifvit beordrad och för öfrigt kunde lätteligen inträffa, att någon gästgifvaregård på nära håll ej funnes, hvadan enda utvägen vore att i stället lega för reserv-skjuts, kosta hvad det ville.
Till följd häraf och då det vore högst obilligt, att en befattning, som i och för sig med toge mycken, både tid och uppoffring skulle jemväl utom tjensten medföra kostnader, har D. Danielsson föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Uih. till «. St.
Prof. 1856 # 1857. 8 Sami. 36 Haft. 3 14 Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 126.
Maj:t i underdånighet anhålla, att Nämndeman, som egde och besutte reserv-hemman, finge så länge han tjenstgjorde åtnjuta befrielse från reserv-skjutsskyldigheten för en häst.
Holm har andragit: att då Nämndemän, enligt särskilda derom utfärdade författningar, under deras tjenstetid voro befriade från utgörande af håll- och krono-skjuts för de hemman de bebodde, men de likväl, derest dessa hemman voro belägna i närheten af gästgifvaregård, hade skyldighet att för desamma deltaga i den till gästgifvaregården anslagna reserv-skjuts, tillskyndades derigenom dessa sednare hemmans-innehafvare en stor orättvisa, helst då man toge i betraktande, att de med öfrige Nämndemännen hade samma skyldigheter och åligganden.
Om nu härtill kom, att såsom allmänligen vore förhållandet uti J.
Holms hemvist, hemmanen voro mycket sönderstyckade samt jordmånen af mindre god beskaffenhet, så att å en dv lik hemmansdel icke kunde födas mer än en häst, men denna vore för jordegaren oumbärlig till jordens skötsel samt hans ofta påkommande resor i tjenste-förrättningar vore det för honom omöjligt, att med samma häst jemväl utgöra den kanske dagligen utgående reserv-skjutsen.
Af dessa anledningar har J.
Holm framställt ett likartadt förslag, som D. Danielsson, endast med den skillnad, att den förstnämnde yrkat, att Nämndemän skulle vara befriade från all reservskjuts-skyldighet.
Utskottet har-tagit motionerne i öfvervägande; men vid det förhållande att Rikets nu församlade Ständer beslutat hos Kongl. Maj:t anhålla 0111 nedsättande af en kommitté för alt bereda en genomgripande reglering af skjutsnings-väsendet, synes det Utskottet vara olämpligt att under tiden dermed vidtaga andra förändringar, än som kunna befinnas verkligen nödiga och nyttiga; och som i detta afseende förekommer, å ena sidan, att Nämndemännen, i följd al Rikets Ständers underdåniga framställning och Kongl. Maj:ts genom Kungörelse den 11 Augusti 1854 dertill lemnade Nådiga bifall, numera ega åtnjuta skjuts- och traktamentsersättning för Hera slag af de förrättningar, som dem i berörde egenskap åligga, samt å den andra att den ifrågasatta befrielsen ej allenast skulle förorsaka ökadt besvär för öfrige reservskjuts-skyldige, utan ock, derest skjuts-skyldig
Nämndeman begagnar sin rätt att efter två års tjenstgöring afgå, komme att föranleda täta omregleringar af skjuts-lagen, finnér Utskottet sig böra vördsamligen afstyrka ifrågavarande förslag. 1 Stockholm den 9 November 1857.
Reserva tion: Af Riksdagsmannen Olof Larsson från Gefleborgs län.
STOCKHOLM, typografiska föreningeks boktryckeri, 1857.
Besv.- och Ekon.-Utsk:i Bet.
M 127. 1 M 127.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 11 Not. 1857, kl. 1 «. m.
Betänkande, i anledning af vackla motioner rörande Kommunalstyrelser m. m.
Molioner i förestående ämnen hafva blifvit afgifne:
Hos Högloflige Ridder skåpet och Adeln: a) af Herr Tersmeden, P. R., som erinrat, att i Sverige af ålder det pol i l iska lilvet utgått från en kommunal grund ; att folket redan i de äldsta tiderna på det mest fria och sjelfständiga sätt besörjt sina lokal-angelägenheter; att Sveriges urgamla författning var en Härads- och Landskaps-författning, hvilken, efter att hafva öfverlefvat länsväldet, först under Carl XI:s och Carl XII:s envälde förqväfdes för alt lemna ruin för en centralisation, som fortfor äfven sedan regerings-inakten öfvergått i ständernas hand, samt att, efter 1809 års statshvälfning, röster tid efter annan höjt sig lill återvinnande af detta folkfrihetens urgamla skydd och jemväl år 1835 uttalat sig i ett af Rikets Ständer då fatladt beslut.
Ville man vid reorganiserandet af Sveriges kommunal-väsende taga andra länders förhållanden till ledning, så funne man till en början inom Europas båda mäktigaste kultur-stater, Frankrike och England, en märklig olikhet ega rum, derutinnan, att, då i det sednare riket kommunal-väsendet fritt utvecklat sig i de enklaste, konstlösaste former och tillika genomträngt folkets hela politiska lif, så hade deremot Frankrikes kommunal-väsende, af ålder lemligen rent, under 17:de och 18:de seklerna efter hand förlamats, af första revolutionen återväckt till fullt lif och verksamhet, år 1800 blifvit lill sina grundvalar rubbadt af Napoleon, som borttagit kommunernas valfrihet. 1 de
Nord-amerikanska fri-staterna hade folkets sjelfstyrelse redan under Englands öfverherrskap varit fullt ulbildadt.
Kommunerna utgjorde der, i allt hvad som endast rörde dem sjelfva, fullkomligt oberoende samhällen; men sina allmänna Bih. till R.
Prat. 1856 & 1857. 8 Sami. 57 Baft. i 2 Allm. Besv.- och Ekon.
Utsk:s Bel. JK 427w medborgerliga pligter måste de fullgöra.
Behöfde
Staten penningar, så kunde så dane ej af kommunerne vägras; men i afseende på skatternas fördelning handlade de helt och hållet efter eget godtfinnande.
Det vore ej konstitutionen, som gjort kommunal-författningarne, utan de sednare som gjort den förra.
I Belgien funne man en ganska utbildad kommunal-frihet, fullständigt erkänd i sjelfva konstitutionen.
Häruti inginge äfven en i de flesta delar sjelfständig provincial-styrelse.—
Norriges kommunal-författning, hvars välgörande verkningar bevittnades så väl af regering och embetsman, som af sjelfva folket, utmärkte sig egentligen genom den skillnad som deruti uppdrages emellan den beviljande myndigheten, det s. k. representantskapet, och den förvaltande, förmanskapet, samt genom det nära sammanhang som eger rum mellan de kommunala myndigheterna och statens.
De grunder, som ännu återstode af vårt eget urgamla kommunal-väsende, vore socknen, häradet och länet, af hvilka den förstnämnde vöre den, som, till följe af dess mera oförstörbara natur, blifvit minst rubbad.
Af häradernes urgamla betydenhet återstode föga, hvaremot länen i vår tid utgjorde den enda egentliga mellanlänken emellan socknen och staten samt borde derföre intaga en plats i ett ordnadt kommunal-system.
En sådan mellanlänk återfunne man ock i de flesta andra länders kommunal-förfaltningar.
Den inrättning till kommunal-styrelsc, som i de flesta förslag blifvit kallad länsnämnd, men åt hvilken motionären hellre ville gifva namnet landsting, borde hafva tili föremål: i:o
Bestyret med allt hvad som för närvarande uppdrages åt särskilda kommittéer; 2:o
Lagstiftande rätt i allt hvad som rörer länets ekonomi och hvarom ej i allmänna lagar och författningar särskildt blifvit stadgadt; 3:o
Den vidsträcktaste petitions- och motions-rätt inför de båda stats-makterna.
Och ansåg motionären val till landstingets ledamöter böra förrättas af socken-nämnderna, sedan dessa erhållit en ändamålsenlig organisation, samt ordförande och vice ordförande böra utses af och inom landstingets ledamöter.
Då motionärens afsigt likväl icke varit att framlägga ett fullständigt förslag i ämnet, hemställde motionären, alt Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, det Kongl.
Maj:t täcktes åt sakkunnige personer i
Nåder uppdraga utarbetandet al ett fullständigt förslag lill lag för socken-nämnder samt läns-representationer, och, sedan öfver berörde förslag vederbörande myndigheters äfvensom menigheters infordrade utlåtanden inkommit, detsamma för Rikets Ständer framlägga. b) af Grefve Björnstjerna, C. M., som anfört, hurusom utvecklade och kraftiga kommunal-inrättningar vore den sansade frihetens säkraste kännemärken.
Genom dessa väcktes kärlek till och intresse för det hela, vandes medborgaren att verka, ej allenast för sig, utan äfven för andra, utbreddes laglydnad och ordningssinne.
Ett land, der sjelfstyrelsen nedträngt till folket, läte lika litet förtrycka sig, som förleda sig till obetänksamma utbrott; på hvilken sanning
England framstode såsom ett lysande exempel.
Allm, Ilesv. och Ekon.
Ulsk:s Bel.
JY° 127.
För att återupplifva Sveriges kommunal-inrältning önskade motionären, att socken-nämndens verkningskrets måtte vidgas, men beskattnings-rätien fortfarande förblifva bos sockenstämman; hvaremot en vid landshöfdingens sida stående makt borde finnas, en länk mellan de styrande och de styrde, lika nyttig för bada.
En sådan länk vore länsnämnden, kraftig i förening med styrelsen, vanmäktig om den sökte lösbryta sig derifrån.
Den fruktan, som i länsnämnden sage en vådlig inskränkning i landshöfdingens behöriga inflytande, vöre ogrundad, utan torde snarare ett motsatt förhållande komma att inträffa.
Med anledning af denna sin öfvertygelse yrkade motionären, att Rikets Ständer måtte för sin del antaga en kommunallag i enlighet med grunderna i elt af motionären uppgjordt förslag. c) af Friherre Baab, Carl Adam, hvilken afiemnat förslag till ordnandet af kommunal-inslilutioner för vårt land ; och d) af Grefve af Ugglas, Ludvig, hvilken andragil. att då han nu för tredje gången uppträdde med förslag till utvidgade ^ kommunal-institutioner, medelst ordnande af en länsnämnd, sammansatt af deputerade från hvarje inom länet befintlig kommun, framlade han sitt förslag med större förhoppning om framgång.
Denna förhoppning grundade sig hufvudsakligen på det lifiiga intresse för hvarje ekonomiskt företag, på den drift, den verksamhet, den företagsamhetsanda, som på de sednare tre eller fyra åren gjort så förvånande och för hvarje fosterlandsvän så glädjande framsteg; en verksamhet och en företagsamhetsanda, som icke allenast uti enskilda personers kraftfulla ansträngningar återfunnes, utan ännu mera i de föreningar, hvilka, der enskild kraft ej befunnits tillräcklig, emellan flera blifvit ingångne, för att med samlade kapitaler, insigter och erfarenhet frambringa större verkningar.
En sådan förening, och en förening af hög kraft, betydenhet och verknings-förmåga, skulle länsnämnden blifva.
Icke blott alt hvarje länets behof, hvarje dess önskan skulle inom en sådan förening finna sin målsman, icke blott att ett forum öppnades, infot hvilket, med hopp om framgång, månget nyttigt hos den enskilde uppsprunget förslag kunde framläggas, hvilket, i brist af elt sådant forum, och vid svårigheten, att ej säga omöjligheten, att det förutan, förutan stödet af en samlad kraft, kunna genomföras, nu ofta uti födslostunden borldör; den sakkunskap en sådan församling företrädesvis skulle besitta, de krafter öfver hvilka den skulle ega att förfoga, kemnade äfven en full borgen för förmågan alt ej allenast med klokhet öfverväga dessa behof, önskningar och förslag, utan äfven tillfredsställa och till verklighet bringa hvad som pröfvades för länet nyttigt.
En vid sednasle riksdag vidtagen åtgärd ansåg motionären kunna gynnsamt verka för framgången af hans förslag, den nemligen att till länens förfogande anslogs och till hushålls-sällskaperna öfverlemnades, enär någon annan allmän förening än dessa ej inom länen fanns, en betydlig del af den skatt, som lades på bränvins-försäljningen.
Om nu dessa medel, möjligen vid en kommande riksdag förökade, öfverlemnades åt de af motionären föreslagna nämnder, uppslode genast en tillgång, visserligen ringa emot hvad man uti en A Allm.
Vlik:t Bet. JW 127. framtid torde anse sig behöfva, men hvarmed dock åtskilligt kunde till en början inom länen uträttas, och hvarigenom älven till någon del de farhågor kunde mildras, hvilka hos mången funnes för de utgilter, hvartill nämndens åtgärder och af densamma tillstyrkta förslag kunde föranleda.