Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
V i h a allt m å n g a g å n g e r, h o n o c h j a g, s k r a t t a t åt, att h o n alltid får s t o r a A a f all v ä r l d e n s b e s k e d l i g a f o l k.
M e n j a g s ä g e r f ö r v i s s o, att v o r e d e t i n t e n å g o t m e r a m e d h e n n e, ä n att h o n är » s ö t » e t c e t e r a, s k u l l e j a g v e r k l i g e n i n t e s k r i f v a till h e n n e s p o r t r ä t t.
M e n i m i t t t y c k e har h o n sättet e m o t sig.
Just detta sätt, s o m låter h v i l k e n storståtlig o c h tilltagsen hvardagsfru s o m helst b e h a n d l a h e n n e s o m en liten skolflicka, o c h s o m b j u d e r en despotisk söm- merska att tufsa o m m e d h e n n e o c h v ä c k e r m a k t e n s lidelser i hvarje s j ä l f m e d v e t e n k o k e r s k a s bröst, j u s t detta sätt, h v i l k e t n a t u r e n gifvit h e n n e s o m s k y d d a n d e l i k h e t till v ä r n o c h f ö r s v a r m o t g e n o m s n i t t s - m ä n n i s k a n, h v i l k e n f ö r s i n d ö d i n t e k a n tåla n å g r a a f v i k e l s e r — just detta sätt duperar h o n folk m e d.
Ja, n u ä r d e t s a g d t, o c h är d e t i n t e förfärligt?
Ty, kära vänner, när A n n a W a h l e n b e r g sitter m i d t e m o t e r med s i n l i t e t h o p s j u n k n a k r o p p s s t ä l l n i n g o c h talar stilla m e d s i n l å g m ä l d a, n å g o t o t y d l i g a s t ä m m a, s m å l e r o c h b ö j e r h a l s e n, så att n i n ä s t a n får l u s t a t t k l a p p a d e t v a c k r a h u f v u d e t m e d d e n m ö r k a hår- k n u t e n, o c h t i t t a r p å e r m e d ett p a r s t o r a g r å b l å b a r n a ö g o n, v e t n i, hvad hon då gör?
Jo, h o n t i t t a r r a k t i g e n o m er o c h s e r alla era s m å r o l i g a fel o c h s v a g h e t e r, s å d a n a s o m n i m å h ä n d a i n t e själf v e t o m o c h s o m n i i c k e alltför g ä r n a ville h a u p p e n b a r a d e.
Ja, j a g m i s s t ä n k e r v e r k - l i g e n, att h o n f ö r s t a f allt s e r d e s s a f e l, t y h o n är g a n s k a k r i t i s k t anlagd.
H o n är a l l d e l e s m o t s a t s e n till d e m, h v i l k a l ä t t b l i b e t a g n a o c h — l ä t t affalla, m e n h a r h o n ä n d t l i g e n o c h s e n t o m s i d e r b l i f v i t v u n n e n, är o c h f ö r b l i r h o n t r o f a s t intill d e t s i s t a.
D å j a g s ä g e r, att h o n f ö r s t ser f e l e n, så är d e t t a ä n d å i c k e så farligt, s o m d e t låter.
T y, o c h h ä r är d e t v i k t i g a s t e r å m ä r k e t m e l l a n h e n n e o c h g e n o m s n i t t s m ä n n i s k a n, d e t k a n i c k e falla h e n n e i n att d ö m a för småsaker.
O c h s m å s a k e r är f ö r h e n n e allt, s o m i c k e g å r h e d e r o c h sanning för nära.
ANNA EFTER W A H L E N B E R G VID SITT SKRIFBORD.
FÖR IDCJN TAGEN FOTOGRAFI AF A.
N y s s h a r j a g s e t t h e n n e s p o r t r ä t t, s o m j a g skall s k r i f v a till.
Hon sitter d ä r så rar o c h o r d e n t l i g v i d sitt ä f v e n l e d e s o r d e n t l i g a skrifbord.
H e r r e G u d, h v a d d e t är t y p i s k t f ö r h e n n e!
J u s t så ser h o n u t i h v a r d a g s j a g.
P r e c i s så d ä r är h o n, a l l t i d flitig, p l i k t t r o g e n,
— j ä m n t i arbete, prydlig, putsad, färdig att v a r a a r t i g v ä r d i n n a, till o c h m e d o m n å g o n s k u l l e h a d e n d j ä r f h e t e n att k o m m a f ö r e k l.
elfva på m o r g o n e n.
Hur öfver Fram M e n e h u r u n u ä n k a, är h o n d o c k e j e n s a m.
T r o g e n v i d hennes sida lefver hennes syster E v a, o c h a l d r i g h a r j a g s e t t ett v a c k r a r e exempel på syskonkärlek än mellan dessa båda.
O m F r i t z K j e r r m a n s s ö n e r m i s t s i n far, h a de i stället t v å m ö d r a r, o c h saknar A n n a W a h l e n b e r g e n m a k e s s t ö d, så ä g e r h o n d o c k d e n l j u f v a f r ö j d e n af e n g o d, f ö r s t å e n d e syster- lig v ä n.
D å af två systrar d e n ena besitter sådana gåfvor s o m A n n a W a h l e n b e r g, blir det lätt d e n a n d r a s l o t t att b l y g s a m t t r ä d a i s k y m - undan.
M e n för hvar o c h en, s o m känner de två, vore h e m m e t otänkbart utan den anspråks- lösa, offervilliga, präktiga E v a.
Utan hennes l u g n a hjälp skulle heller ej systern vara i s t å n d till ett så i n t e n s i v t o c h f r u k t b ä r a n d e arbete.
RENÉ.
ANDLIG SKANDINAVISM.
V ACKRA T A N K E, solguld strör Hjärtats s t r ä n g a r m ä k t i g t r ö r all v å r l å n g a l ä n g t a n Famnen våra du midt i blek oktoberdager.
du, tager.
m o t dig g l a d t v i sträcka, sista h ö s t b l o m r ä c k a — V a c k r a t a n k e, i dig k n o p p a s allt h v a d s k ö n t o c h ljust v i h o p p a s.
Många minnen m o t oss strömma, hvart o c h ett sin tjusning äger.
Det, o m h v i l k e t helst v i d r ö m m a, är: Tegnér o c h Oehlenschläger.
det glänser, h u r Sundet sången det t e c k n a d skulle g ö r a sig själf d e n frågan: Ä r föreningens program genomförbart?
Ä r under n u v a r a n d e f ö r h å l l a n d e n ett s a m f ö r s t å n d e m e l - skimrar, timrar lan u n i o n e n s folk d ä r ö f v e r gå vi t r y g g a.
Danas bokar, Nores granar, Något underfullt man anar!
Kan väl fagrare man önska?
Måste h ä r ej l y c k a trifvas, måste här ej g l ä d j e Hit!
gifvas?
Ett h a n d s l a g g o d t o c h Hur vårt klöfverblad är ärligt!
härligt!
Seklets d a g m o t s k y m n i n g skrider.
— V a c k r a tanke, helga kvällen!
Gif i t u n g a, m ö r k a tider åt o s s v i g d a h v i l o s t ä l l e n!
F r a m, att E r i k s g a t a n draga, b l i f till s a n n i n g, stolta uti s å n g o c h k ä r l e k Intet ä r saga, trogen!
som Nordanskogen!
NORDISK ENHET.
ANLEDNING AF ETT ORD MED EN FRÅGA tänkbart?
Säkert är, a t t d e t m å l, f ö r e n i n g e n s a t t s i g f ö r e, är så stort, a t t d e t n ä p p e l i g e n k a n v i n n a s g e n o m några s o m helst yttre åtgärder.
M å d e nor- diska folken m ö t a s v i d konferenser af olika slag.
M å d e t b e r e d a s d e m tillfälle a t t l ä r a känna hvarandras land, seder o c h bruk.
Må slutligen deras litteratur blifva g e m e n s a m egen- dom.
A l l t detta, af h u r u stor b e t y d e l s e d e t än m å vara, skall aldrig v i s a sig m ä k t i g t n o g att s k a p a s a m f ö r s t å n d.
F ö r att e t t sådant skall u p p s t å fordras n å g o t a n n a t o c h m e r a.
D e t fordras inre förutsättningar hos d e m, mel- l a n h v i l k a d e t skall k o m m a till s t å n d.
Och dessa förutsättningar, finnas d e v ä l?
Sveas ljusa b j ö r k e g r ö n s k a.
H u r s k u l l e d e t o c k s å g å f ö r h e n n e att v a r a s j ä l f s v å l d i g?
I sitt h e m är h o n d e n j ä m n a, t y s t a k r a f t e n, o c h t v å s m å s ö n e r h a r h o n att e n s a m f o s t r a.
H o n får i c k e s v i k t a, i c k e t r ö t t n a, o c h i c k e får h o n s o m u n d e r s t u n d o m f o r n a t i d e r s h r r d i k t a r e — n u m e r a är d e t i c k e m o - dernt — d å plikten kändes för tung, slunga allt ö f v e r b o r d o c h s ö k a t r ö s t e n i d e t b e r ö m d a Sturm- u n d Dranglifvet.
D e t är m i g o m ö j l i g t att a f s l u t a d e n n a f l y k t i g a p r e s e n t a t i o n, u t a n att t i l l ä g g a n å g r a o r d.
N ä r m a n talar o m e n b e k a n t p e r s o n i h e n n e s h e m, brukar m a n äfven o m n ä m n a h e n n e s äkta vif, d å ett s å d a n t f ö r e f i n n e s.
Anna Wahlenberg har, s o m b e k a n t, v a r i t g i f t m e d r e d a k t i o n s - sekreteraren i D a g e n s Nyheter Fritz Kjerrman.
— l e e n d e e n strålig b r y g g a.
A l d r i g t a r h o n s i g friheter, a l d r i g är h o n själfsvåldig.
M e n h o n t y c k e r ä n d å, att d e t är f ö r f ä r l i g t t r e f l i g t att v a r a m e d d e m, s o m i c k e ä r o så s l ä t s t r u k n a, t y l a g e n les extremes f ö r n e k a r s i g e j.
D e t k a n d å h ä n d a, att h o n själf g l ö m m e r s i n e g e n s k a p af iakttagande f ö r f a t t a r i n n a, m e n i stället få d e v a c k r a ö g o - n e n ett barnsligt roadt, u n d r a n d e uttryck.
H o n tröttnar icke heller.
Allt emellan det h o n arbetar p å sina b ö c k e r o c h pjäser — h e n n e s sista r o m a n, » T v å h u s t r u r », s ä k e r t d e n b ä s t a h o n s k r i f v i t, är n y s s u t k o m m e n — så v å r d a r h o n s i n a b a r n o c h s y s s l a r m e d sitt h e m.
Ofta, när j a g sitter v i d h e n n e s p r y d l i g a bord, tänker j a g p å den gängse — b e k v ä m a — f ö r d o m e n h o s s p e c i e l t den vanliga frun, att e n f ö r f a t t a r i n n a eller k v i n n l i g a r t i s t i n t e k a n vara g o d husmoder.
Jag har gjort alldeles motsatta erfarenheter.
K a n s k e k o m m e r sig d e t t a af, att e n u p p ö f v a d t a n k e f ö r m å g a stär- ker förståndet i allmänhet o c h ger spänstighet åt a r b e t s k r a f t e n.
2 FÖR DAGEN.
N O R D I S K E N H E T, se d ä r ä m n e t f ö r d e n föreläsning o c h diskussion i Vetenskaps- a k a d e m i e n s hörsal fredagen d e n 29 sept., f ö r h v i l k a v å r a d a g l i g a t i d n i n g a r r e d a n ut- förligt redogjort.
D e t var en u n g d o m e n s afton, denna, icke b l o t t så att f ö r s t å, att d e t f ö r n ä m l i g a s t v a r u n g d o m, s o m f y l l d e r a d e r n a i sal o c h p å läk- t a r e, u t a n ä f v e n i d e n m e n i n g, att d e t f r ä m s t v a r till u n g d o m e n f ö r e l ä s a r e n, p r o f e s s o r P o u l L a C o u r h ä n v ä n d e s i g m e d e n m a n i n g att bilda en n o r d i s k f ö r e n i n g efter m ö n s t e r af den, s o m redan existerar i D a n m a r k.
Visst v ä n d e h a n s i g m e d d e n n a m a n i n g ä f v e n till d e m, s o m n å t t m a n n a å l d e r n, l i k s o m till d e m, h v i l k a s h å r r e d a n g r å n a t eller h v i t n a t.
Men n ä r h a n så g j o r d e, v ä d j a d e h a n i c k e till d e m s å s o m s å d a n a; h a n v ä d j a d e f a s t m e r till d e t i n o m d e m, s o m g l ö m t sig kvar sedan deras u n g d o m s dagar.
T y det vill u n g d o m l i g tro på det g o d a s seger, u n g d o m l i g hoppfullhet och entusiasm till f ö r att taga u p p o c h s e g e r r i k t f ö r a i g e n o m ett p r o g r a m, l i k t d e t N o r d i s k f ö r e n i n g g j o r t till sitt.
O c h h o s d e n f ö r s a m l i n g, s o m l y s s n a d e till d e n å l d r i g e f ö r e l ä s a r e n, f a n n s s y n b a r l i g e n nå- g o t af denna tro och denna entusiasm.
M a n såg ansikten lifvas af det m e s t s p ä n d a intresse.
M a n såg blickar glänsa o c h läppar le.
M a n hörde bravorop o c h stormande applå- der.
O c h när s l u t l i g e n d e n f r å g a n framställ- des, huruvida de närvarande önskade bilda e n f ö r e n i n g f ö r f r ä m j a n d e af s t ö r r e k ä n n e d o m, samförstånd o c h samlif de nordiska folken e m e l l a n, d å b l e f s v a r e t e t t k r a f t i g t o c h en- hälligt ja.
Emellertid midt under den högtidsstämning, s o m alltid råder i b l a n d e n samling människor, h v i l k a alla l i f v a s a f e n o c h s a m m a k ä n s l a eller tanke, s m ö g sig öfver de församlade en känsla af f ö r s t ä m n i n g.
D e t v a r S v e r i g e s f ö r h å l l a n d e till u n i o n s r i k e t, s o m b l i f v i t b e r ö r d t.
Det be- h ö f d e s i c k e m e r f ö r att m e r ä n e n m e d u n d e r - N ä r d e n d a g, s o m i d a g är, e n s v e n s k o c h en n o r r m a n m ö t a s — j a g åsyftar n u icke p o l i t i c i — h v i l k e n är d å d e r a s f ö r s t a k ä n s l a?
Ä r d e t i c k e e n k ä n s l a af f ö r s t ä m d h e t, b l a n - d a d m e d e n v i s s o b e s t ä m d o r o för, h u r u s a m - m a n v a r o n v ä l skall k o m m a a t t a f l ö p a?
D ä r g r o r i b å d a s h j ä r t a n e t t f r ö till m i s s t r o e n d e, en tvifvelsjuk undran, huru den andre i grund och botten menar det.
D e hafva b å d a så m å n g a förutfattade m e n i n g a r o m hvarandra, a t t d e t v i l l m y c k e n r e d l i g v i l j a till å ö m s e s i d o r f ö r att e t t v ä n s k a p l i g t f ö r h å l l a n d e s k a l l k o m m a till s t å n d d e m e m e l l a n.
D e t m å t i l l å t a s m i g att a n f ö r a e t t e x e m p e l, ett e x e m p e l ur barnavärlden visserligen, m e n s o m är b e l y s a n d e n o g f ö r d e t f ö r h å l l a n d e j a g åsyftar.
Ett sällskap norrmän o c h svenskar p a s s e r a d e u n d e r e n v a n d r i n g r i k s g r ä n s e n, ut- märkt, s å s o m m a n vet, af en b r e d u t h u g g n i n g i s k o g e n.
H u n n a dit, s l o g o d e s i g n e d att hvila.
D e t v a r i n g e n u t s i k t att n j u t a af.
S k o g e n s t o d j ä m n o c h tät p å b å d a sidor o m den breda linien, s o m slingrade sig bort öfver myren.
M e n det var i c k e utan, att känslan a f att b e f i n n a s i g p å d e n g r ä n s, s o m i r e n t yttre h ä n s e e n d e skarpt åtskiljer det svenska o c h det norska, öfverväldigade en och annan af sällskapet, o c h m a n satt tyst.
Då höjde p l ö t s l i g t e n l i t e n » g u t » p å t i o år s i n s t ä m m a o c h f r å g a d e, o m n u d e t t a — h a n p e k a d e till höger o m uthuggningen — var Sverige, och d e t t a — d e n lilla h a n d e n g j o r d e e n r ö r e l s e till v ä n s t e r — v a r N o r g e.
Svaret blef ja- kande.
» D u, f a r, » y t t r a d e d å d e n lille, » j e g s y n e s d e t er s a a s k r s e k k e l i g t s t y g t p a a d e n s v e n - ske side, saa v i m a a virkelig v e n d e tillbage till N o r g e i g j e n.
» M a n l o g.
D e t v a r j u s a m m a s k o g, s o m ut- b r e d d e s i g åt b å d a s i d o r.
Men man borde i c k e hafva lett.
T y s a m m a känsla, s o m fick ett så n a i v t u t t r y c k i d e n lille g o s s e n s m u n, gror p å botten af m å n g e n v u x e n skandinavs hjärta.
M e d s a m m a öga, som gossen såg på » d e n s v e n s k e s i d e », ser han p å det, s o m m ö - ter h o n o m i broderlandet.
H a n har fått e n skärfva af misstroendets trolldomsspegel i ögat, o c h för h a n s förvillade s y n blir därför d e t s k ö n a f u l t; d e t, s o m är a f o n d o, d e t v ä x e r o c h a n t a g e r s å d a n a p r o p o r t i o n e r, att d e t h o t a r att s k y m m a a l l t i n g a n n a t; m e n d e t, s o m är a f g o d o, d e t k r y m p e r i h o p o c h b l i r så litet, att det knappast kan skönjas.
S e, t v ä n n e f o l k, s o m i sitt f ö r h å l l a n d e till h v a r a n d r a k o m m i t till d e n p u n k t e n, d e b ä r a sannerligen i c k e i n o m sig förståelsens förut- sättningar.
M å det då m e d detta sakförhållande för ö g o n e n tillåtas m i g att u t t a l a e n ö n s k a n.
M å det blifva Nordisk förenings främsta uppgift att d r a g a i h ä r n a d m o t m i s s t r o e n d e t o c h d e förutfattade meningarna.
Eller rättare: m å
— denna förenings enskilda medlemmar, kvinnor o c h m ä n, sätta sig d e n n a u p p g i f t före.
Ty d e n yttre s a m m a n s l u t n i n g e n räcker icke här till.
D e t g ä l l e r j u d e n e n s k i l d e s s ä t t att u p p - fatta, k ä n n a o c h t ä n k a o m d e t, s o m r ö r b r o - derfolket.
E t t b e v i s i b l a n d m å n g a p å, att d e, s o m t a g i t i n i t i a t i v e t till e n N o r d i s k f ö r e n i n g, h a f t d e n n a s a k e n s inre sida för ö g o n e n, se v i däri, att d e s a g t s i g ö n s k a få k v i n n o r n a m e d p å s i n sida.
K v i n n a n är j u i c k e i e g e n t l i g m e n i n g en handlingens människa.
H v a d s o m i rent y t t r e h ä n s e e n d e k o m m e r att u t r ä t t a s a f d e n n a f ö r e n i n g, d e t k o m m e r t r o l i g e n att g ö r a s a f män.
M e n i kvinnans händer ligger en annan m a k t ä n h a n d l i n g e n s, i n f l y t a n d e t s, o c h d e t är d e n n a h e n n e s m a k t m a n b e h ö f v e r.
H o n skall i c k e b l o t t u p p f o s t r a s i g själf till att t ä n k a fördomsfritt, känna v a r m t o c h d ö m a högsin- n a d t o c h rättvist, h o n skall ä f v e n i e g e n s k a p af m o r o c h m a k a o c h syster, i e g e n s k a p af k v i n n a, u p p f o s t r a a n d r a därtill.
O c h n u till sist e t t t a c k till h o n o m, å l d r i n - g e n, s o m k o m m i t för att samla u n g d o m e n o c h d e m, s o m v o r o u n g d o m l i g a n o g f ö r att v i l j a vara m e d.
Ett t a c k för d e n t ä n d a n d e gnistan.
M å den hänförelsens eld, denna gnista upp- t ä n d t, i c k e b l o t t flamma u p p f ö r att å t e r s l o c k n a.
M å d e n b r i n n a m e d k l a r l å g a, tills d e n full- g j o r t sitt v ä r f att från s l a g g r e n a o c h m e d hvarandra sammansmälta trenne ädla metaller.
* M e d fullt u n d e r s k r i f v a n d e a f d e n v a c k r a o c h b e h j ä r t a n s v ä r d a g r u n d t a n k e n i E.
P: s of- vanstående uppsats, känner sig dock redaktio- n e n m a n a d a t t g ö r a e n r e s e r v a t i o n m o t in- s ä n d a r i n n a n s, e n l i g t v å r m e n i n g, allt f ö r p e s s i - mistiska uppfattning af det rådande misstro- endet unionsfolken emellan.
V i ha särskildt under vår tidningsmannaverksamhet mottagit så m å n g a g l ä d j a n d e b e v i s p å m o t s a t s e n, p å verkligt systerliga tänkesätt och varmhjärtad f ö r s t å e l s e h o s N o r g e s k v i n n o r, att v i h a m y c - ket svårt för att tro, att en u p p r ö r d periods politiska lidelser, åtminstone h o s d e m, trängt s y n n e r l i g e n på djupet.
D e t är i c k e l ä n g e s e d a n — f ö r a t t t a g a ett exempel — som en högt bildad norsk kvinna, h u s m o d e r n p å en n o r s k prästgård, skref oss till, att » h u n vil lukke o p for I d u n (för d e n svenska t i d n i n g e n!)
s o m for en af sine e g n e, o g l a d e d e n fseste b o i h u s e t, s å d e n a l t i d k a n vaare a t finde d e r, så d e n o p v a k s e n d e u n g d o m g j e n n e m d e n k a n lsere at k j e n d e o g skatte sine framder hinsides Kjolen, således s o m h u n s e l v h a r Isert d e t, laere at gla ?de s i g i fostbroderskabet folkene emellem, det ånde- lige fostbroderskab, d e n n e af G u d en g a n g g i v n e faelles g r u n d v o l d, s o m i k k e k a n r u k k e s, o g h v o r p å så m a n g e n h e r l i g b y g n i n g k a n re^se sig.
» H v a d n u d e s s a o r d v i t t n a o m, i c k e är d e t v ä l o m b r i s t p å vilja h o s b r e f s k r i f v e r s k a n a t t söka uppskatta o c h förstå h v a d g o d t k a n finnas äfven på » den svenske side ».
O c h s o m e n m o t s ä t t n i n g till E.
P: s lille • n o r s k e » g u t », s o m fann det » s a a skrsekkeligt s t y g t » u n d e r d e svenska furorna, vilja v i p e k a p å e n annan, m e r a g l ä d j a n d e företeelse från u n g d o m e n s värld.
D e n af I d u n s redaktion u t g i f n a u n g d o m s t i d n i n g e n » Kamraten * ö p p n a d e f ö r f ö g a m e r ä n ett år s e d a n e n k o r r r e s p o n - dens mellan svensk och norsk u n g d o m, som f r i v i l l i g t fick a n m ä l a s i g till d e l t a g a n d e d ä r i.
E f t e r så k o r t t i d r ä k n a r n u d e n n a i n t e r u n i o - nella brefväxling redan 1,600 deltagare i skilda å l d r a r, g o s s a r o c h flickor i f r å n 1 0 intill 2 0 år.
O c h intresset, vi k u n n a g o d t säga entusias- m e n, f ö r » k a m r a t k o r r e s p o n d e n s e n » är a l l t j ä m t 3 — 1DUN li&gt;99.
oförminskad, anmäl ningar ingå ä n n u för hvarje dag.
H ö r här, h v a d e n l i t e n n o r s k k a m r a t gans, störtade vi tvärt p å skepparfadern inledde underhandlingar.
bekänner i ett af sina Dessa voro tämligen u n g e f ä r så h ä r: bref: » — — Jeg synes det er storartet m e d denne korrespondansen mellem Norge og Sverige.
Nord- msendene o g svenskerne er j o saa naerbeslegtet o g er saa lige o g kjcekke, o g saa skal vi gaa her o g taanke ondt o m hinanden uden at kjende hverandre bare for denne unionen, s o m j o skulde forbinde landene — — » O c h h v a d säga de svenska?
V i välja äfven här endast ett e x e m p e l u r mängden: » Jag är så belåten m e d min lilla norska vän o c h vi brefväxla flitigt.
Norge har förut alltid förefallit mig s o m ett obekant, främmande land, b e b o d t af, o m ej ovänner, så dock ej heller vänner.
Men n u sedan jag gått in i kamratkorrespondensen, har jag ändrat mening.
Nu är N o r g e mig kärt, ett bekant land, där m a n kan träffa, o c h verkligen träffa på, vänner i ordets rätta betydelse.
K a n s k e att denna brefväxling har till följd en evig fred o c h vänskap mellan broderländerna, ty det n u uppväxande släk- tet, bland hvilket vi redan förvärfvat oss vänner, måhända för lifvet, skall ju en gång gå undan för att lämna rum för en yngre generation, hos hvilken kärlek till broderlandet redan är inplantad, o c h så vidare o c h vidare från släkte till släkte i oändligt perspektiv I Ja, lefve kamratkorrespondensen o c h lefve Kamraten, s o m upptagit denna fosterländska tanke!
&gt; N e j, E.
, så t r ö s t l ö s, s o m s a k e n f ö r e d e r t e t t s i g, är d e n v ä l d ä r f ö r e j!
M e n n i h a r r ä t t d ä r i: f r ä m s t af allt m å s t e v i h a f v a k v i n n o r n a m e d — k v i n n o r n a o c h u n g d o m e n!
O c h af varmaste hjärta, af hoppfullt m o d i n s t ä m m a v i alla i e d e r ö n s k a n, att d e n g n i s t a, s o m n u tändts i de nordiska landen, ej m å få slockna, u t a n m e d klar låga lysa oss in p å d e t n y a seklets n y a kärleksvägar.
PÅ VEDSKUTA TILL ÅLAND; BREF TILL EN BEKANTING.
V e d s k u t a n Sofi, J till TRE 1 juli 1899.
O D U, j u s t p å d e n sitter j a g i d e t t a n u, grensle öfver en b o m o c h m e d en annan skrifbord.
M i n n s d u, att j a g i fjol v i d d e t h ä r l a g e t b e f a n n m i g i världsstaden Paris o c h b e v i s a d e d i g d e n u t o m o r d e n t l i g a h e d e r n att s ä n d a d i g ett o c h a n n a t m e d d e l a n d e därifrån?
Jag har i n t e d e t f ö r t r o e n d e t till d i n s m a k, att j a g tror, d u föredrar e n v e d s k u t a framför Paris, m e n j a g f ö r m i n d e l finner d e t o f a n t l i g t m y c k e t trefligare att s i t t a o c h s k r i f v a till d i g h ä r ä n i ett bullrande &gt;pensionnat de famille » i en bråkig stad.
H ä r, s e r d u, är d e t så o ä n d l i - g e n f r i d f u l l t; i n g a r u l l a n d e v a g n a r o c h skri- k a n d e g r ö n s a k s m å n g l a r e t r a s s l a till m i n a n e r v - trådar, o c h i n t r y c k e n sätta m i g å t m i n s t o n e inte i förlägenhet g e n o m sin skiftande m å n g - f a l d.
D e k u n n a s a m m a n f a t t a s u n g e f ä r så h ä r: » H v a d h ä r är s k ö n t o c h v a r m t o c h friskt o c h f r i t t!
» s a m t s o m k o n k l u s i o n: » L i f v e t är ä n d å inte så d u m t — en o c h annan gassig som- mardag.
» M e d ett o r d o c h u t a n några jämförelser mellan t v å så olikartade storheter s o m skutan Sofi o c h P a r i s: d e n f ö r s t n ä m n d a är treflig o c h j a g är v ä l d i g t b e l å t e n.
M e n, s o m d e t står i g a m l a r o m a n e r: » V i g å n u att f ö r f l y t t a o s s t i l l b a k a i t i d e n » — f a s t inte längre än en vecka, ty då ungefär såg i d é n, s k u t i d é n, d a g e n s l j u s, o c h N i s s e W. o c h j a g t å g a d e n e d till N y b r o h a m n e n f ö r att m ö n - s t r a alla g a m l a s k u t o r o c h skrof, s o m l å g o där o c h lastade af v e d.
S å s n a r t v i fingo s y n p å n å g o n, s o m m o t - s v a r a d e v å r a fordringar p å p r y d l i g h e t o c h ele- enahanda och och lydde » H ö r n u, t ä n k e r n i g e er a f till snart? » » Jo, n o g kan det hända alltid. » » När d å?
» » I n t e v e t j a g så n o g a.
» » M e n p å ett u n g e f ä r?
» » Inte v e t j a g så n o g a.
» Åland » Blir det i den här v e c k a n?
» » J o, n o g k a n d e t v ä l h ä n d a, att d e t b l i r i vickan alltid. » Allt med sjungande finsk brytning.
» N å, s k u l l e n i v i l j a t a ett p a r p a s s a g e r a r e med er? » » Jo, n o g skulle n u det kunna gå an. » O c h så till s l u t f u n n o v i » d e n r ä t t a » t v å - m a s t a r e n — e l l e r k a n s k e d e t s k a h e t a två- m a s t a r i n n a n?
— Sofi, s o m g j o r d e s i n f ö r s t a r e s a o c h v a r så s p l i t t e r n y, att h o n e j h u n n i t bli målad ens.