Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så vidt Banco-Utskottet rätt fattat Herrar Totties och Wcerns förslag, är säkerheten mot möjlig förminskning i lånerörelsen derigenom för näringarne åsyftad och för det mesta uppnådd; men något derutöfver finnes för dem ej heller att hos Låne- och Riksgälds-Contoret påräkna.
De en gång befintlige circulalionscapitalcn omflyttas blott från den ena till den andra individen, och uppslå nya eller utvidgade nä - ?4 Banco-Ulskottrts Utlåtande N.o 16. ringar, så är förlag åt dem icke annorlunda att tillgå, än på de förut varandes bekostnad.
Herr fVcern bär visserligen antagit, hvad jernbelåningen beträffar, alt denna skulle kunna utöfver sitt varande belopp höjas: 1:0 Genom det sätt för upplåning, af som lill Handel-Disconten nu begagnas.
Deremot företer sig dock den svårighet, att, så vida upplåning ej kan påräknas mot lägre än 3 proc:s ränta, och jernbelåningen, sorn nu är förhål landet, afkastar endast temporairt 4 proc., uppstår förmodligen af sådan rörelse förlust i stället för vinst på det hela. 2:0
Genom den redan befintliga (för silfverköp) reserverade millionen; hvarmed utan tvifvel menas det så kallade spanmåls-creditivet af år 1826.
Dervid må ej lemnäs obemäldt, att denna summa är från Stats-Verket sedan år i83o återbetald lill Låne-Banken, samt i och med detsamma amorterad; och följaktligen icke inne i nuvarande balancen af förfallen Wexel-Banco-skuld.
Den verkade således én bestämd nedsättning i proportionen emellan Silfverfond och Sedlar, ett försämrande af Bankens ställning såsom vexlingsskyldig; och hade, i allo, naturen af nytt låne-anslag, derest den skulle till Riksgälds-Contorels disposition upplåtas. 3:o Genom netto-vinsten af Låne-rörelsen, som, för att reserveras och hållas i beredskap lill möjligen erforderliga ränteliqvider å obligationerne, kunde under tiden med fördel hållas rörlig i dylik låneväg; äfvensom den på samma sätt reserverade räntan och capital-afbetalningen å
Gr und fond s-obligationer ne.
Dervid förekommer dock den svårighet, alt, som det icke är gifvet, att ränteliqvid för Låne-obligationerne samt ränte- och capital-betalning på Grundfonds-ohligationerne erfordrades just å de tider, då jernlåneni innehafvare funne sig belåtne alt verkställa afbelalningar och relaxera deras panter, samt när nya lån derjemte vöre för andra obehöfliga, så lärer här egentligen våda kunna uppslå, alt den ofrivilliga indragning, för hvars af Banco-Utskoltet blott såsom yttersta nödfallsåtgärd antydda möjlighet, så mycken farhåga hyses, skulle till äfventyrs långt snarart lios Lane- och Riksgälds-Contoret ifrågakomma.
Herr JVcern har yttrat den förhoppning, att vid nästa Riksdag metall-belåningen, likasom annan lämplig varubelåning, må kunna öfverlemnas åt under tiden uppkomna enskilda Banker, och likaså belåningen på publika papper; samt fastigbets-inleckningarne efter band till blifvande bypotheks-föreningar.
I Banco-Ulskotlets Utlåtande N:0 16. 25 I Herrar Tottics och Wwrns förslag finner Banco-Utskottet likväl ej något, som skulle kunna bidraga till dylika inrättningars uppkomst och utveckling; och föga sannolikt ar, alt, utan något slags understöd från allmänt Låneverk, de skulle kunna hilda sig på ett ändamålsenligt, för det allmänna ga "neli g t sätt, och tillika hafva att påräkna en skälig vinst, i täflan med ett
Verk, sorn tillhandahåller lån-biträden på så förmonliga vilkor, sorn de inom Låne- och Riksgälds-Contoret i fråga varande.
Det är i denna omständighet, sorn Banco-Utskottet vågar tro dess förslag hafva ett märkligt och ostridigt företräde i jemförelse med det af Herrar fVcern och Tottie understödda.
Genom de tillfällen, som, enligt Utskottets plan, förete sig, att äfven kunna bevilja så kallade Cassa-crediliv, i moa som proportionen emellan metalliska Cassan och Sedelskulden befinner sig bättre än det utstakade minimum, är, efter Utskottets öfvertygelse, åt Privat-banker och Ilypolheksföreningar, på det för dem mest gagneliga sätt, ett understöd beredt.
De kunna, i följd deraf, utvidga sin rörelse på en ringare Cassabehållning än eljest, och dymedelst påräkna en skälig, någorlunda ansenlig vinst, då de nemligen så afpassa sin rörelse, att Cassa-creditivet begagnas såsom Reservfond, endast vid starkare påkänningar å contanla Cassan.
Och i samma mon dessas utlåningar vidgas, blifver det ock en otvungen följd, att StatsBanken kan småningom draga sig tillbaka, på lika sätt som Herr tVccrn , £pag. 6) i fråga om Låne- och Riksgälds-Contoret, antydt, utan att dermed vålla rubbningar och skakningar i näringslifvet; samt då qvarstå egentligast såsom stöd och biträdare åt de provinciela Låne-inrättningarne.
Banco-Utskottet förmodar sig genom dessa framställningar hafva ådadagalagt, att en öfverflyltning till Riksgälds-Contoret af Bankens hela Lånerörelse, hvarken skulle gifva fördelen af ökad trygghet för Innehafvärne af Bankens Sedlar, eller af större gagn för Landets näringar, i jemförelse med den plan, som af Banco-Utskottet blifvit Rikets Ständer förelagd; hvarföre Utskottet får den oftanämnde öfverflyttningen vördsamligen afstyrka. 5:o De af en Ledamot inom Höglofl. Ridd. och Adeln, Herr Gunther, Carl, gjorda anmärkningar: alt, ehuru undanrödjandet af all möjlighet och alla anledningar till de mångfalldiga olägenheter, som hade deras ursprung i sjelfva Banco-Verkets Grund-inrättning, vore af största vigt, så framt Banken skulle kunna återvinna ett förloradt förtroende, samt Bilt. tilt R.
Prot. 1834. 6 Sami. t J/d. ^ ii:te Häftet. Banco-Utskottets Utlåtande N.-o 16. delta ändamål ej kunde uppnås utan användande af 2:ne medel, nemi. dels att inskränka den ena Statsmagtens farliga envälde öfver Banken och dels att ordna Bankens rörelse, såj att dess hufvudändamål icke genom bisaker emot verkades och förfelades, hade Utskottet, då det ej fästat afseende på användandet af någotdera bland desse medel, begått ett misstag, sorn ej allenast vore ganska farligt, utan äfven nästan oförklarligt, sedan så väl senast uti Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, med förslag till
Lag för Banken, som ock förut under Riksdagen desse sanningar flere gånger blifvit erkände och uttalade; att, efter hans omdöme, det Allmännas fördelar voro bäst bevakade uti det Kongl. Förslaget lill
Lag för Banken, genom de deruti uppställde rigtige principer, af hvilka för nu församlade
Ständer ej stöde öppet mer, än att åt kommande Ständer förbereda dea delen, som erfordrade en Grundlags-föiändring, och genast använda den andra, nemi.
Skuld väsendets skiljande från Myntväsendet; i sammanhang* hvarmed Herr Gunther framställt den åsigt, alt en så kallad Hypolheks-inrättning borde stiftas och blifva för hela Riket allmän; för hvilken inrättning huf* vudgrunderne jemväl blifvit af Herr Gunther uppgifne.
Vid granskning af Herr Gunthers vidlyftiga anförande, hvars innehåll bär endast blifvit i största korthet antydt, finner Utskottet detsamma hufvudsakligen innefatta klander deraf, alt Utskottet icke sökt bereda åt Konungamagten delaktighet i Bankens styrelse och förvaltning, eller tillstyrkt Rikets Ständer öfverflyltriing af Disconl-Lånerörelsen till RiksgäldsContoret, i öfverensstämmelse med hvad Kongl. Maj;ts under Riksdagen afgifne Nådiga Förslag till
Lag för Banken stadgar, eller meddelat något yttrande öfver den af Herr Gunther väckte motion, om inrättandet af en allmän så kallad Hypolheks-inrättning för hela Riket.
Hvad beträffar förstnämnde omständighet, så, då, enligt hvad Herr Gunther sjelf insett, den garantie han trott böra i första rummet ställas för Silfver-utvexlingens bestånd, icke kan af nu församlade Rikets Ständer beslutas, utan måste till kommande Rikets Ständers afgörande öfverlemnas; men det icke varit med nödig försigtighet öfverensstämmande, att, för ett så vigtigt företag som det ifrågavarande, söka förnämsta stödet uti en garantie, hvars antagande skulle bero af en oviss framtid, tror Utskottet sig hafva egt fullkomlig anledning att för Silfver-utvexlingens betryggande föreslå andra garantier.
Till svar dernäst å hvad Herr Gunther anfört, rörande angelägenheten af Låne-rörelsens öfverflyttning från Banken till Rikets Ständers Riksgfilds-Contor, får Utskottet blott åberopa hvad här ofvan äranfördt, i an - JBanco-Utskoltets Utlåtande IV.-o 16. 27 ledning af den likartade motion, som af andra Ledamöter inom RiksStånden blifvit väckt.
Vidkommande åter förslaget om stiftandet af en allmän Hypotheks-inrättning för bela Riket, bade
Utskottet visserligen långt för detta skolat sig utlåta öfver Herr Giinthers härom väckta och till Utskottet serskildt remitterade motion, om icke angelägnare göromål hitintills upptagit
Utskottets tid; men Utskottet skall ej underlåta att framdeles med dess Betänkande häröfver inkomma.
Och finner
Utskottet för öfrigt de tillvitelser, Herr Gunther emot Utskottet framkastat, såsom ”att Rikets Ständers Utskott, vid behandlingen af de vigtigaste ämnen, ej fästade något afseende hvarken på Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelser till Rikets Ständer, eller på de inom Riks-Stånden yttrade opinioner” m. m., vara af sådan beskaffenhef, att Utskottet, som är förvissadt, det hvarje upplyst och uppmärksam granskare skall inse och erkänna origtigheten af dessa tillvitelser, icke behöfver lill svar derå något ytterligare anföra. 6:0
De af en Ledamot inom Högv. Preste-Ståndet, Herr Professor Agardh; gjorde erinringar, att Realisationens idee kunde uppfattas på 2:ne alldeles olika sätt: det ena, att anse dess ändamål vara återförandet af den så kallade Silfverliden, eller att i omlopp sätta ett så beqvämligt Silfvermynt, att derigenom en stor del af Sedelmyntet kunde, såsom öfverflödigt, ntur rörelsen indragas; det andra, att anse densamma icke vara något annat, än en garanterad möjlighet att, vid hvarje tillfälle, när man antingen tviflade på Sedlarnes verkliga värde i Silfver, eller funne räkning vid alt betala sina utländska skulder med Silfver, kunna detta uttaga för sina Banco-sedlar efter deras en gång stadgade värden; att Utskottet hade emoltagit den förra åsigten så till sägandes uti arf, samt ej funnit för sig någon annan vara i fråga, och, till följd deraf, utarbetat sin plan; att, sedan Utskottet en gång uppfattat realisationen såsom ett iomloppsättande af Silfvermynt emot en motsvarande indragning af egna Sedlar, ett bemödande alldeles motsatt Banquier-systeinets idee, hvilken tvärtom bestode i utspridandet af Sedlar mot indragning of Silfver, hade Utskottets plan delats i a:ne delar: det ena, sättet att bringa nya Silfvermyntet i omlopp; det andra, att tillse, det icke Banken, genom den härigenom uppkommande uttömning, matte sältas utur stånd att fortfarande uppfylla sina förbindelser, samt, i förra hänseendet, sökt att göra Sillvermyntet så beqvämt sorn möjligt, och föreslagit indragning af sedlar under 3 R:dr 16 sk.
Banco, hvilket, efter anmärkarens tanke, skulle leda lill silfver-export och högst skadliga följder; i andra hänseendet, till förekommande af en bank - Banco-Utskotlets Utlåtande JV.-o 16. rutt, uppställt ett sammanhängande system, som hade sin enda garanlie i nödvändigheten alt beständigt minska rörelse-capitalet, hvarigenom näringarna måste lida och obelåtenhet infinna sig, hvilken obelåtenhet verkade hela planens öfvergifvande vid en påföljande Riksdag och realisationens störtande, emedan densamma, en gång uppfattad, på sätt Utskottet uppfattat den, icke kunde bestå utan de restrictioner Utskottet föreslagit; men att Herr Professoren, för sin del, vore anhängare af det andra begreppet om realisationens ändamål, och således äfven om helt andra medel, som, till följd deraf, skulle komma att användas lill försäkrande af densammas bestånd; hvarefter denne
Ledamot ingått i närmare granskning af de hufvudsakligasle punkter i Utskottets förslag, betraktande den föreslagne realisationen, såsom han sjelf sig yttrat, från synpunkten af dess egen inre omöjlighet.
Utskottet får, i anledning häraf, förklara, att, lika med denne Ledamot, har Utskottet föreställt sig det afsedda målet för en realisation vara vunnet, då möjligheten är för en hvar garanterad, ”att, vid hvarje tillfälle, när man antingen tviflar på sedlarnes verkliga värde i silfver, eller, då man finner sin räkning vid att hellre betala sina utländska skulder med silfver än med vexlar, kunna uttaga silfver för sina Bancosedlar, efter deras en gång stadgade värde”, och detta mål anser Utskottet icke förfeladt, så snart Bancoluckan är öppnad och så länge densamma fortfar att hållas öppen; men då det föga kan bero af Banco-Utskottets eller af Rikets Ständers regleringar, huruvida, efter Banco-luckans öppnande, rättigheten att vexla begagnas an Lingen för den inre rörelsens behof, eller för att tillfredsställa eli nyhetsbegär efter det sällsynta blanka myntet, eller möjligen för att deraf, under kortare tid, skrinlägga något, eller för att verkställa liqvider å utländsk ort, hvilket ankom på hvarje serskild sedelinnehafvare att bestämma, måste Banken , efterUtskottets öfvertygelse, hållas beredd att i den delen kunna gå alla olika önskningar till mötes, sedan, det vigtiga steget en gång är taget, och ju mera öppet och oförställdt detta sker, ju mera klart Bankens förmåga dertill af en hvar inses, destomera måste, efter Utskottets omdöme, föi troendet för hvarje dag stadgas och tillväxa.
Utskottets önskan, alt befordra gångbarheten af det smärre silfvermyntet, i stället för de lägre sedlarne, härleder sig allenast dels från den rättsgrund, att ej utestänga den ringare, mera än den förmögne, från de fördelar, som ett metalliskt mynt medförer, dels den billiga omtanka , att, i händelse utförsel af silfver tidtals skulle erfordras till vexel-cursens jern - BanCo-XJtskottets Vtlatandc N.-o 16. 29 Ilande, tillse, att verkningarna deraf, till minskning i rörelse-capitalet, måtte, så vidt möjligt ske kan, stanna inom den större rörelsen, och, åtminstone i första rummet, hellre drabba dem, som stå i beröring med den utlänska handeln, än, såsom eljest vore att befara, periodiskt borttaga de nödvändige bytesmedlen för den större allmänheten; men för öfrigt betraktar Utskottet såsom bestämdt förmonligt, ju större belopp af Bankens sedlar emot silfver uttages och i allmänna rörelsen kringlöper, så väl emedan , på sätt den värde Ledamoten sjelf erinrat, detta öfverensstämmer med Bankerings-systemets idee, som äfven derföre, att, enligt den af Utskottet antagne princip af ett visst minimi-förhållande emellan Silfverfond och Sedelstock, hvarje sådant utbyte, i likhet med hvarje silfverköp, bereder ökade tillgångar att använda till näringarnes understöd, enär de deraf kunna finna sig i behof.
Utskottet medgifver, att, om man antoge ett penninge-system, som bade sin enda garantie i nödvändigheten att oupphörligt minska rörelsecapitalet, skulle häraf uppstå lidande för näringarne och obelåtenhet, men Utskottet vågar tro och finner sig ingalunda vederlagd i den öfvertygelse, att dess system innebär just motsatsen samt snart sagdt det enda tänkbara sätt att, med bibehållande af ett stadgadt myntvärde, oupphörligt öka rörelse-capitalet, och att minskning, om den för någon kort period skulle inträffa, då antingen vore oskadlig, eller härledd från orsaker, som ingen financiel reglering ensamt förmådde undanrödja, och hvilkas verkningar, under ett fortfarande osäkerhets-tillstånd, vore lika, om icke mera betungande.
Och hade Utskottet för öfrigt visserligen önskat, att, i samband med de anmärkningar Herr Professoren framställt, med hänseende till den uppfattning af realisationens idée, som han antagit vara Utskottets, någon vidare utveckling blifvit gifven åt den antydda uppfattning deraf, sorn Herr Professoren förklarat sig hylla; men deröfver, att sådant icke skett, eger Utskottet ej rätt att sig beklaga, då det för Utskottet är ett åliggande, att föreslå, men för Riks-Stånden en rättighet, alt granska och anmärka; samt 7:0 Den af en Ledamot inom Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, Herr Friherre Boije, Ludvig, gjorde anmärkning, att Utskottet, hänfördt af ett vackert, men missförstådt nit, föreslagit sådana garantier, hvilka måste verka en ofördelaktig sinnesstämning, då verkställigheten kunde blifva sådan, att derigenom ett verkligt stryp-system inträdde, till förtryck för näringarne, till försämring i nationens oeconoiniska tillstånd, samt derigenom till motkraft åt realisationens eget ändamål; till stöd för hvilket påstående 3o Banco-Vtskottets Utlåtande IV.-o 16.
Blifvit åberopadt: att ett förhällande emellan reela fonden och sedelstocken blifvit utsatt såsom 2 till 5; att Banken skulle ega sälja eller förpanta sina egande fastighets-lån; och alt Banken skulle tillåtas minska eller inställa sina utlåningar; i stället för hvilka garantier Herr Friherren trott andra böra sökas, samt i sådant'afseende hemställt: 1:0 att Utskottet ville påminna sig det beslut, sorn vid sista Riksdag vidtagits, nemligen att upptaga ett utländskt lån af 2 millioner R:drHamb.
B:co, som skulle i silfver ingå till Banken, hvars derföre utgifvande sedlar anslogos till lättnad åt lånebehofvet på fastigheter; 2:0 att Banken, som aldrig borde få, hvarken för silfver eller sedlar, försälja eller förpanta de fordringar, hvilka endast tillkommit pä grund af låntagares förlitande till det aftal, enligt hvilket Banken, men ingen annan, vore fordrings-egare, deremot måtte bemyndigas, att, i den mon silfverfonden hårdare anlitades, upptaga utländske lån i silfver, svarande, elter 128 sk:s curs, icke allenast emot de 4400»000 R;dr Banco, för hvilka Banken innehade Riksgälds-Contorets reverser, ulan äfven, om så erfordrades, för de 6 millioner, som utgjorde Bankens tillgångar i dels fastighets-, dels odlings- och dels så kallade silfverlånen; då till ränta derföre ansloges den ränta Banken sjelf uppbure och till amortissementsfond de 2 procent afbetalning
Banken tillkomme; och 3:o, alt Bancovinsten måtte Banken förbehållas, dock så, alt den användes endast till fyllnad och förökning i förrberörde amortissementsfond åt de föreslagne lånen: genom bifall till hvilket förslag äfven behofvet af de så kallade Creditiven skulle försvinna.
Så vida Utskottet, genom hvad redan blifvit anfördt, lyckats rättfärdiga sig för den fullkomligt ogrundade misstankan, att uti ett så kalladt Stryp-system, eller skadlig indragning af rörelse-capitalet, hafva sökt ett fortfarande stöd för Bankens silfver-utvexling, hvilken afsigt icke ingått, eller, utan en knappt förlåtlig kortsynthet, kunnat ingå i Utskottets plan, vågar Utskottet äfven hoppas, alt, vid den närmare uppmärksamhet, som derefter egnas åt hvad Utskottet föreslagit och här nedan, till svar å de vid serskilde punkter af förslaget framställde anmärkningar, ytterligare vill anföra, skall vinnas den öfvertygelse, att ej heller några af de tillstyrkanden, Utskottet gifvit, verkligen kunna anses ledande till ett sådant system.
Och finner Utskottet, som icke eger att sig utlåta i fråga om det af Herr Friherren uppgifna förslag, angående silfverlån för Statens räkning, utländske lån, till uppfyllande af Bankens behof, icke ega något företräda framför de af Utskottet tillstyrkte crediliv i utländskt mynt, alt begagnas Banco-Utskoltets Utlåtande IV.-o 16. 3 i för den händelse och i den mon, påkänningar S Bankens metalliska cassa skulle sådant fordra.
För XJtskottet återstår nu att upptaga de till sista classen hörande anmärkningar, eller sådana, som röra enskilde punkter af Utskottets förslag:
Vid de af Utskottet framställde sattser: att en Sedel-Banks första åliggande är att alltid vara försedd med så stor cassa, som rimligen kan anses behöflig för dess sedlars inlösen med klingande mynt; att en proportion emellan Sedelstock och metallisk Cassa bör bestämmas; samt att Rikets Ständers Bank borde hålla snarare större än mindre cassa, jemförelsevis med hvad inom väl styrda Banker är vanligt; och de i sammanhang härmed inom Riks-Stånden under öfverläggning tagne punkterne: 1:0 att med sedelstock bör förstås alla Bankens förfallna skulder, deruti inberäknade så väl depositioner, som utelöpande sedlar; 2:0 att Bankens metalliska cassa ej måtte få bibehållas i lägre förhållande mot denna samfällda sedelstock, än som två (2) till fem Qöf; har inom Fiiks-Stånden blifvit anmärkt: af flere Ledamöter, att åt en blifvande Banco-Styrelses klokhet ecb rådighet borde öfverlemnas alt tillse, det Banken, efter silfver-utvexiingens början, försågs med så stor cassa, som, efter noga beräkningar, grundade på för hand varande förhållanden, erfordrades för silfver-utvexlingens bestridande, utan alt Banco-Styrelsen i delta fall borde bindas genom några ovilkorliga föreskrifter; i öfverensstämmelse med hvilken åsigt dels en Ledamot ansett det böra förblifva vid hvad 1 1 i 4 Art. 1 Afd. af nu gällande Banco-Reglemente stadgar, eller allenast åläggande för Fullmägtige, att hista den nogaste uppmärksamhet derpå, att reela fonden städse varder bibehållen vid en nödig styrka, och en annan Ledamot trott tillräcklig föreskrift för Banco-Fullmäglige innefattas uti blott den satts, alt Banken, lill betryggande af ett genom förra tiders misstag skakadt förtroende, borde hålla snarare större än mindre cassa, jemförelsevis med hvad inom väl styrde Banker är vanligt; — af andre Ledamöter, att Utskottets förslag till realisationens betryggande, genom ett bestämdt förhållande emellan metallisk valnia och Sedelstock, som allt framgent borde bibehållas, skulle leda lill eli så kalladt stryp-system, samt vore icke blott obehöfligt, utan äfven principvidrigt, om man anloge, alt Banken icke, ulan att i samma propor - 32 BtWCo-ZJtskottcls Utlåtande iF.o 16. tion öka metalliska fonden, utvidgade sin låne-rörelse eller ökade lörelsecapitalet; men att för silfver-utvexlingens betryggande vore fullt tillfredsställande att, i stället för föreskrift om någon proportion emellan reela fonden och sedelstocken, stadgades ett minimum af metallisk valuta,
som alltid borde finnas i Bankens hvalf, och behofvet af förstärkning ej ansågs inträda förr än metalliska förrådet nedsjunkit till detta minimum, hvilket åter någre Ledamöter föreslagit till 3 millioner, andre lill a millioner och andre till allenast 1 million R:dr Silfver; af åtskillige Ledamöteratt en proportion emellan reela fonden och sedelstocken väl borde utsättas, men blott till ledning för Banco-Styrelsen, och ej med någon ovilkorlig skyldighet att förstärka den metalliska cassan, utan så vida densamma under någon längre tid successivt förminskats, och sålunda anledning kunde finnas alt befara, det Cassan, utan ytterligare förstärkning, skulle blifva för realisationens jemna fortgång otillräcklig; af Jlere Ledamöterj alt, i händelse en proportion emellan reela fonden och sedelstocken stadgades, borde den sistnämnde ej beräknas utan någre afdrag; i sammanhang hvarmed en Ledamot erinrat, dels att Utskottets förslag i denna punkt, långt ifrån att minska den oreda, som blifvit föranledd af olika sätt alt beräkna de hittills bestämda afdragen från sedelstocken, skulle ej allenast försvåra sjelfva beräkningen, helst uti hela Vexel-Banco-skulden inbegrepos alla i Låne-Banken deponerade summor, jemte alla Låne-Bunkens förfallna Capital- och Ränteskulder, hvilka dagligen undergingo förändring, och dels att, då förändring i de hittills oinskränkt tillåtne utlåningar på metaller, Låne-Banksobligalioner 0. s. v., som omvexlat emellan ett maximum af circa 4 millioner, och ett minimum af circa 1 million, inverkade på sedelstocken, måste man, om de för desse
Lån utgående sedlar ej fingo afräknas, antingen inskränka samma
Lån inom viss summa eller hålla reela fonden vida större än hvad som vore föreskrifvet; era annan Ledamot yrkat, att Deposilionerne i Vexel-Banken, lill det belopp som Banco-Styrelsen, med ledning af redan gifven och hädanefter samlad erfarenhet ansåg kunna antagas såsom det minsta medeltalet, icke borde inräknas i sedelstocken; någre Ledamöter trott, alt Statsverkets samt andre förvaltande Verks och allmänna Cassors i Banken inneslående behållningar icke borde intagas i beräkningen af utelöpande sedlar, utan ett för vissa år deraf taget Banco-Utskoltets Utlåtande N:o 16. 33 taget medium afdragas, jemte de summor Riksgälds-Contoret begagnat på sitt creditiv; och en Ledamot hemställt, att, jemte afdrag så väl för depositionerne, efter ett visst medeltal, som för de å Riksgälds-Contorets creditiv begagnade summor, skulle afdragas alla sådane poster, hvilka i motsatt fall komma alt lili deras dubbla belopp gravera sedelstocken: såsom invexlade men under sine nuraror icke afförde otydlige sedlar; förskott åt