Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidkommande åter frågan om användandet af inkomsterna utaf presterliga lägenheter, hvilka, vare sig i saknad af nåd-års-berättigade arfvingar eller till följd af rättegång eller af annan anledning, stå lediga; så kan Utskottet icke annat än inse det billiga och rättvisa uti framställningen, att dessa inkomster icke må dragas till sådana, för Presterskapets aflöning alldeles främmande föremål, som uti Skol-ordningens ofvanåberopade stadganden omtalas, utan fasthellre må användas till bildande eller förstärkande af sådana kassor eller inrättningar, som afse meddelande af pensions-understöd åt aflidne Prestmäns enkor och barn, ett ändamål, hvartill besparingar af nära nog enahanda beskaffenhet blifvit för så väl Militär- som Civilstaterna förut anvisade; hvadan och då härigenom extra nåd-år skulle, på sätt en af Kongl. Majit för undersökning 0111 anskaffande af nåd-åren i Nåder tillförordnad Kommitté föreslagit, kunna småningom göras öfverllödiga och försvinna, Utskottet ansett sig böra i så måtto fästa afseende å denna motion, att Utskottet vördsamt tillstyrker, att Rikets Ständer måtto uti underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit täcktes i Nåder förklara, att i alla Stift, der Enke-, och Pupill-kassor inrättas, samt Reglementen för desamma, med hufvudsakligen fästadt afseende på upphörandet, så fort som möjligt, af extra nåd-år uppgöras och till Kongl. Majits
Nådiga fastställelse öfverlemnas, ifrågavarande behållna inkomster af lediga prestlägenheter må till berörda Pensions-inrättningar ingå; Uih. lill 11.
Vrot. 1833 S; ISSi.
IS Hafi. 3 34 Allm. Itesv.- och Ekon.-Ultk. Ucldnk., N:o 84.
I följd hvaraf Utskottet, på ofvan anförda skäl, icke kan tillstyrka Rikets Ständer att, i anledning af Riksdagsmannen Johan Johanssons motion, vidtaga någon åtgärd.
R eservation: af Riksdagsmannen Peller Jönsson från Jönköpings län: »Emot Utskottets tillstyrkande, att till Presterskapets Enke- och Pupill-kassor skola öfverlemnas behallna inkomsterna utaf lediga prestlägenheter, får jag härmed reservera mig, af skäl, att jag befarar det ifrågavarande medel, om icke för tillfället, dock för framtiden, icke kunna undvaras för de ändamål, hvartill de, enligt nu gällande^ föreskrifter, äro anslagne.
Skulle således brist i nyssberörde hänseende uppsta, blefve följden att Statens medel mäste anlitas.
Men äfven, under antagande att sadan brist icke kommer att ega rum eller Statens mellankomst erfordras, kan jag ändock icke gilla den åsigt, att till en Presterskapets enskilda Pensions-inrättning ansia medel, hvilka af församlingarne utgå.
Jag anser nemligen, att uti ifrågavarande fall dessa medel böra komma församlingarne sjelfve till godo pa det sätt, att beloppen, i enlighet med hvad motionären Johan Johansson föreslagit, till folkskolornas fördel användas.» STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1854.
Allm. Besv.- och Ekon.-L '/skollels Betänkande, N:o 85, 1 N:o 85.
Ank. till Exp.-Utsk. den 25 April 1854, kl. 3 e. m.
Betänkande, i fråga om förundrade föreskrifter rörande åtgärder till förekommande af Kolera-sj ukdomens införande och spridande i Riket med flera, i sammanhang dermed gjorda, framställningar.
Till Utskottets behandling hafva blifvit öfverlemnade motioner rörande detta ämne, väckte A) inom vällofliga Borgare-ståndet: l:o af hr Stenqvist, sorn fästat uppmärksamheten vid olämpligheten och ändamålslösheten af så kallade spärrningar eller de anstalter, som å mänga orter, under den sednast förflutna tiden, blifvit vidtagna i afsigt att skydda dem från kolera-sjukdomen.
De samhällen, hvilka ej lyssnat till den, på erfarenhet grundade, uti ingressen till Kongl. Maj:ts Kådiga Skrifvelse till karantäns-kom missionen den 22 September 1834 uttalade åsigt, att alla inre spärrnings- och karantäns-anstalter voro otillräckliga att, sedan sjukdomen en gång inträngt i landet, hindra dess framfart, utan i stallet begagnat sig af den, i nämnde Nådiga Skrifvelse, undantagsvis lemnadc tillåtelsen för stad eller samhälle på landet, att från sig afhålla personer, som ej under tio dagar vistats på frisk ort. och på sådan grund vidtagit ifrågavarande späfrnings-åtgärder, kunde icke annat än beklagas, då man såge, att det åsyftade ändamålet förfelades.
Sådana åtgärder visade sig nemligen vara icke blott ändaittålslösa utan rent af skadliga, så till vida, sorn de i allmänhet lade hinder i vägen för industriens fria verksamhet.
1 följd af denna och andra deraf härllytande olägenheter, samt genom den inkonseqvens och godtycklighet, sorn ofta uppenbarat sig uti de, enligt motioBih. till R.
Prof. 1853 £ 1854. 8 Sami. 19 Haft. 1 2 Allm. Bese.- och Ek o il-T i lisl; ollofs Betänkande, \:o 85. r.ärens åsigt, med nästan allt för stor makt beklädda Sundhets-nämndernes förfoganden. hade också nämnde anstalter gjort sig förhatliga för alla dem, som lugnt och fördomsfritt betraktade saken..
Yid sådant förhållande trodde motionären det vara tid att söka sätta en gräns för diet öfverklagade onda, i anseende hvartill han föreslagit,, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:t aflåta underdånig skrifvelse med anhållan om en förändrad lagstiftning i förevarande ämne, hvarigenom alla inre spärrnings- och karantäns-anstalter blefve absolut förbjudna och hamnarne i stället lingö sig ålagdt att, så snart kolera-sjukdomen i landet utbröte, på ett ändamålsenligt sätt ordna sin sjukvård, samt vidtaga mått och steg till åstadkommande af renlighet inom- och utom hus, samt. beredande af varma kläder och en sund kraftig föda åt den fattigare och för sjukdomen mest utsatta delen af folket.
Uti denna motion hafva herrar Schwan, fVaepn, Ekholm, Maechel,.
Palander, Ekenman, IVa Henberg.
Tjernberg, Asker, /Vijk, Öhrström,.
Ekelund, Rydin, Kock, Berg, Stolpe, Boman, Frick och, Björk instämt, af hvilka hr Maechel hemställt, dels om det icke' skulle finnas lämpligt och bidragande till skingrande af den hos mången uppväckta, allt för starka tron på sjukdomens smittbarhet, att i den eller de författningar, som hädanefter i! detta ämne-kunde’ komma att utfärdas, orden »smitta» och »smittad» undvekos och ersattes af andra uttryck, dels ock huruvida icke den karantän, som ankommande fartyg hade sig ålagd, kunde, om icke alldeles borttagas,, åtminstone förkortas,, särdeles för de fartyg, som anlände från, måhända efter godtyckligt nog, såsom, för smitta' misstänkta, förklarade orter, samt derjemte föreslagit, att, då af de flera i,ämnet utkomne författningar den; ena upphäft den andra,, och det vid sådant förhållande stundom varit svårt att finna och afgöra, hvilka bud: och' föreskrifter voro gällande, samt desse härförutan i vissa läll icke voro så alldeles tydliga och sins emellan öfverensstämmande, till följd, hvaraf villrådighet om deras rätta tydning pppstått och olika tillämpning på olika tider och orter egt ramp Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t framställa underdånig anhållan; derom, att; alla hittills utfärdade stadgar och föreskrifter till förhindrande' af kolera-sjukdomens införande och spridande i riket matte upphäfvas,. och att hvad i; sådant hänseende kunde, efter numera vunnen erfarenhet,, finnas böra påbjudas, matte samk manföras uti en enda författning, skiljd från allt, som möjligen kunde ingifva en otidig
Och alltid skadlig fruktan för sjukdomen; — och hr Wallenberg- åter- yrkat,, att hvad hr Stenqvist föreslagit om förbud emot spärrningar och karantäner i afseende å kommunikationer uti det inre af landét jemväl måtte utsträckas till! sådana hinderliga åtgärder i afseende å kustfarten i riket.
2:o af hr Rooth, sorn anfört, att väl ingen, som på! närmare håll! varit vittne till en allmän farsots härjningar och till det elände, sorn deraf vorm en oundviklig följd äfven för längre tid efteråt, torde tveka att hysa dén> me - Allm.
Be sv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 85. 3 ning, att icke något offer vore för stort, hvarigenom en sådan olycka kunde afvärjas, och att sålunda äfven de med så betydliga omkostnader förenade karantänerne borde ega rum, så framt nemligen dermed kunde vinnas något för det åsyftade ändamålet, men att den vigtiga frågan, huruvida dessa inrättningar verkligen kunde anses dertill bidraga, likväl icke vore afgjord.
Wetenskapsmännen voro härom af olika meningar, och på sednare tider hade så väl här i landet sorn annorstädes äfven bland Jakare ett stort tvifvel gjort sig gällande med afseende på karantäns-inrättningars ändamålsenlighet.
Efter motionärens förmenande hade också, under sistlörilutna sommar, bär i landet vunnits en lärorik erfarenhet, hvarigenom den ganda blinda förtröstan till karantänernas och spärrningarnes allmakt blifvit säkerligen hos flertalet af nationens medlemmar väsendtligen rubbad.
Det vore uppenbart, att karantänerne endast utöfvade ett ytterst opålitligt skydd emot kolera-farsoten, och att dennas framfart icke kunde genom sorgfälligaste spärrning stängas, så att den skada karantäns- och spärrnings-anstalterna under alla omständigheter medförde, framstode såsom enda resultatet af alla derpå använda omsorger och kostnader.
De för dessa anstalter gjorda uppoffringar, hvilka, om än blott medelbart, voro kännbara äfven för den stora massan, hade tålmodigt bordt fördragas, så länge man trodde på karantänerncs makt emot en fruktansvärd pest, men borde icke numera, sedan öfvertygelsen om deras ändamålslöshet blifvit allmän, vidare fördragas såsom blott och bart ett onödigt experiment.
De dryga summor, som endast under förlidna året blifvit utgifna i och för karaatäns-väsendet, utan att det afsedda ändamålet dermed vunnits, hade, i motionärens tanka, kunnat vida bättre användas, om de blifvit anslagna dels till vidtagande af sanitära åtgärder för stäfjande af sjukdomen och dels till mildrande af följderna utaf dess härjningar.
Motionären ville alltså, med stöd af antydda förhållanden, föreslå, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet göra framställning derom att karantäns-väsendet mot utlandet och spärrnings-väsendet mot den inre kommunikationen måtte för framtiden upphäfvas eller, om tidpunkten derför skulle anses ännu icke vara inne, att åtminstone högst väsendtliga förändringar måtte blifva vidtagna i nu gällande karantäns-författningar, samt att, om spärrningar fortfarande lingö ega rum, den eller de orter, som af kolera eller annan pestartad sjukdom kunde blifva hemsökta, måtte cerneras på statens och icke på kommunens bekostnad.
3:o af hr Björck, hvilken, likaledes utgående från den åsigt, att en ojäfaktig erfarenhet vitsordat, det kolera-farsoten icke kunde genom karantänsanstalter från vårt land utestängas eller genom spärrningar inom -nndet hindras att utbreda sig, antydt. hurusom det icke öfverensstämde med samhällets fördel och statsklokhetens fordringar att emot sjukdomen använda dessa slags anstalter.
Det vore nemligen icke klokt att vidtaga sådana försigtighetsmått, 4 Allm. Best.- och Ekon.-Ulskottets B dunk ande, N:o 85. sorn redan visat sig icke leda till det med deni afsedda ändamål, och anna mindre att an', ända sadana, som derjemte förlamade näringarne och rörelsen, utarmade de behöfvande och på mångahanda sätt beredde, åt sjukdomen, om den infunne sig, en framgång, som den eljest icke skulle vunnit.
Icke endast de handlande ledo förlust genom karantäner och spärrningar utan tillskyndades derigenom, till följd af det förhållande som alltid egde rum emellan produktion och konsumtion, en allmän skada, deraf verkningarne förr eller sednare läto känna sig.
Motionären ville alltså föreslå, att Rikets Ständer måtte för sin del besluta dels, beträffande karantän mot kolera-farsoten, ett stadgande, hufvudsakligen öfverensstämmande med den lag, som i detta hänseende vore, sedan den 10 Mars 1852, i konungariket Danmark gällande, och dels, i afseende ä spärrningar inom landet till förekommande af sjukdomens spridning, en föreskrift, sorn inskränkte rättigheten dertill, utan att förhindra den enskilde att efter godtfinnande tillsluta sin boning, för så vidt lagen ytterst kunde sådant medgifva, samt att en underdånig anhållan till Kongl.
Majrt måtte framställas om utfärdande af
Nådig författning i enlighet med omförmälda beslut, som ansetts kunna erhålla följande lydelse: a) "Ali karantän mot den asiatiska koleran upphör; dock skall fartyg, »sorn ankommer med kolera-sjuka eller med lik af dem, sorn i denna sjukdom raflidit, hallas afstängdt fran beröring med land intill dess den myndighet, som rhar sig anförtrodd sundhcts-polisen på stället, meddelat föreskrift amadeo sjuskes behandling eller likets begrafning.
Och eger bemälde myndighet att vidtaga alla de åtgärder, som kunna lända till den sjukes ändamålsenliga vård äfvensom till förekommande af smittas meddelande, på sätt derom särskildt stadgas. b) »Spärrningar inom landet, med hänsigt att hindra kolera-farsotens ut»bredande, må icke ega rum och må ej heller någon för sådant ändamål i e-get eller annans hus emot sin vilja inspärras, en hvar dock obetaget att i sin »boning vägra inträde åt alla, utom embets- och tjenste-män, då desse för »embets- eller tjenste-ärenden inträde äska.
Af detta medgifvande ani dock ricke embets- eller tjenste-män och ej heller de, sorn äro skyldige att hysa »och fortskaffa resande, taga sig anledning att från sig afhålla personer, sorn i "lätta ärenden äro stadde-a Härjemte och för den händelse, att förenämnde förslag icke skulle vinna afseende, har motionären fästat uppmärksamheten på den i alla fall qvarstående angelägenheten af en genomgripande förändring i de bestämmelser rörande karantäner och spärrningar, sorn nu voro gällande.
Efter motionärens åsigt borde nemligen, vid det förhållande, att fördelarne af karantäns-anstalterne stadnade uteslutande, pa det allmännas sida, och kostnaderna derför utgå af det altmanna och ej, såsom nu, drabba den enskilde-
Den förbindelse ett från smit - ’ Allm. Best.- och Ekon.-UIsko Hets Betänkande, N:o 85.
S tad ort ankommande fartyg nu hade att afgå till särskild karantäns-plats, äfven om den icke vore belägen i vägen för resan, borde endast komma i frå ga, då de medförde varorne måste undergå en rening, hvarför särskilda kostsamma anstalter erfordrades.
I andra fall, och då karantänsbehandlingen hufvudsakligen afsåge de fartyget åtföljande personer, kunde det ej försvaras, att ett dyrbart fartyg med en måhända ännu dyrbarare last, blpttställdes för äfventyr, genom att anlöpa särskild karantäns-plats.
Beträffande åter spärrningar inom landet, så borde närmare bestämmas så väl reglorna derför som de be qvämligheter, hvarpå den enskilde, i sådana fall, egde ett obestridligt anspråk, och noggranna kontroller stadgas, så att kommunerne ej undandrogo sig de förbindelser, sorn spärrnings-rättigheten åtföljde.
I sådant afseende har motionären, ehuru inseende, att betydliga anslag af allmänna medel erfordrades för inrättande af karantäns-anstalter i hvarje hamn, men öfvertygad, att, derest karantäner funnos vara af vigt för det allmänna, staten också borde draga kostnaden derför, föreslagit, att, för den händelse karantäner och spärrningar skulle anses böra fortfarande ega rum, Rikets Ständer måtte hos Kongl.
Majit i Nåder täcktes låta omarbeta nu gällande föreskrifter i ämnet, och att såsom grunder för den blifvande lagstiftningen härutinnan kunde antagais följande bestämmelser: a) »Mot kolera-farsoten användes i afseende på ankommande fartyg en* »dast observations-karantän, det vill säga att medförde varor ej behöfva lossas »för undergående af rening. b) »Observations-karantän. mot kolera får undergås i hvarje vid rikets »kust belägen stapelstadshamn. e) »I hvarje sådan hamn skall förordnas en karantäns-kommission, hvars »utgifter bekostas af allmänna medel. d) »De personer, som undergå karantän, äro berättigade till bostad i land, »äfvensom att erhålla tjenlig kost, nödiga beqvämligheter och läkarevård ehster fastställda priser.
Kostnaden härför vidkännas de sjelfve. e) »Åla utgifter, sorn karantäns-bevakningen medför, bekostas af allmän* rua medel. f) »Fartyg, som är lagdt under observations-karantän, må fossa sin last »och intaga laddning med iakttagande* af de försigtighetsmått, sorn af karantäns»kommisslonen föreskrifvas. g) »Tiden för karantänen beräknas till så många dagar, sorn fela i åtta »dagar från den tid, då beröring sednast ägt rum med ort, fartyg eller persen, »som kunnat vålla smitta. 6 Allm. Best.- och Ekon.-Utskotlets Betänkande, N:o 85. h) »Städer och kommuner må genom spärrning från sig afhålla personer, »sorn landvågen komma från smittad ort, dock endast under uttryckligt vilkor-, »att något hinder icke lägges i vägen för resandes framkomst, oell att de kom»muner, som äro spärrade, inrätta och underhålla tjenliga bostäder för dem, som »der vilja undergå karantän, samt att desse, på egen bekostnad, förses med nö»diga beqvämligheter och god kost.
Utrymmet bör ock vära så tillräckligt, »att de, som genomgått hmgre eller kortare tid af karantänen, icke nödgas till »gemenskap med dem, som sednare ankomma. i) »Konungens Befallningshafvande åligger det att göra sig underrättad »om ändamålsenligheten af de karantäns-inrättningar, som af spärrad kommun »tillvägabringas, och att genast upphäfva spärrningen, derest icke desse anstal»ter befinnas i föreskrifvet skick; och skall, för nödig tillsyn i detta hänseende, »en särskild person för hvarje sådan inrättning af Konungens Befallningshaf»vande förordnas och af allmänna medel godtgöras.
Uti det i denna motion framställda sednare försteg har hr Iiock instämt. 4:o af hr Wallenberg, hvilken, för den händelse karantäns-inrättningar fortfarande skulle bibehållas, framställt angelägenheten deraf, att afhjelpa de stora olägenheter., sorn härröra af brist på tillräckligt antal karantänsplatser, och i detta hänseende åberopat förhållandet med de nordligare kust-orterne samt att det inträffat att fartyg blifvit ända från Piteå till Furusunds karantänsplats återviste: hvadan motionären, som tacksamt erkände Kongl.
Majits Kådiga afsigt att, enligt Dess den 11 sistlidne Oktober fattade beslut, låta tillvägabringa karantäns^iprättning vid Ratan, men trodde att Tjufholmen belägen i Sundsvalls skärgård och således längre söder ut i Bottniska viken., kunde till större fördel för sjöfarten för ändamålet utses, föreslagit, att Rikets Ständer skulle derom hes Kongl. Majit göra underdånig framställning.
B) inom hedervärda Bonde-ståndet: 5:o af riksdagsmannen Matis Pehrsson från Stockholms län, hvilken hufvudsakligen på enahanda grunder, sorn af förenämnde motionärer blifvit anförda. eller med hänsigt till ändamålslöshetcn af karantäner och spärrningar, samt olägenheterna och vådorna af sådana anstalters godtyckliga användande, föreslagit: I) »att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit göra underdånig framställ»ning af de allmänna och enskilda lidanden, hvilka i de flesta orter »af riket, äfven der kolera-farsoten icke utbredt sig, uppstått genom »menigheters allt för obegränsade rätt att vidtaga karantäns och spär»ningsåtgärder utan att dermed förena tillfyllestgörande vilkor för upp - Ålim.
Best. och Ekon.-Utskotteis Betänkande, Nw> S51 7 »rätthållande af gemenskap orterna emellan eller'att besörja härberge,- »förplägning och vård för de personer hvilka, i följd af sin, i. lag till»försäkrade, , rätt att obehindradt färdas ifrån; ort till annan, vare sig »land- eller sjövägen, ankommit och dels mäste- passera dem spärrade1 »orten, dels der för längre eller kortare tid qvarstadna; »att, i anledning af dessa förhållanden, Rikets Ständer matte hos »Kongl.
Majit anhålla, att nya författningar så väl för karantäner, »vare sig med afseende på utrikes eller inrikes sjöfarten, som för spärr»ning af städer och landsbygder,, måtte blifva skyndsamt utfärdade, »affattade på följande grunder: a) »att menighet, som anser sig, genom spärrning eller bevaknings »anstalter af hvad beskaffenhet som hälst, böra bevara sig för »larsots inträngande, må äga att sådan spärrning eller bevak»ning på egen kostnad besörja, ägande dock icke att derför »belasta ankommande fartyg eller personer med någon afgift; b) ’-att, då fartyg, vare sig däckade eller odäckade, större- eller min »dre farkoster eller båtar till en ort ankomma, det vare sig med »bestämmelse till orten eller i följd af hvilken annan orsak, »som föranledt ankomsten, och icke hafva rent sundhetspass, i »hvilket fall de ej få hindras att anlöpa, det skall vara menig»hetens pligt att hafva boredt någon lämplig hamnplats eller »tjenliga bryggor eller brobänkar, dit fartyget eller farkosten »kan hänvisas för att ankra eller landfästas, äfvensom att, under »hårdare årstid, sjöfolk eller passagerare finna å land hus och »sängrum samt nödtorftig föda; c) »att, då resande eller vandrare ankomma för att passera genom »bygden, de hvarken må derifrån afvisas eller hindras, men väl, »i fall de önska genad fortsätta sin väg, derunder åtföljas af »bevakning, utan att härför kunna åläggas någon afgift; d) -att, i fall sjöledes ankommande passagerare eller landväga resan »dc eller vandrare, skulle önska i orten qvarstadna, men ej »hafva rent sundhetspass, de icke må hindras eller uppehållas, »men Väl åläggas en karantän, lämpad efter ortens beskaffenhet och läge, med afseende på den tid, som erfordrats för »resan eller vandringen från smittad eller misstänkt ort; dock »att karantänstiden icke utsträckes öfver tio dagar; e) »att för sådan karantän nödige lokaler skola finnas anordnade, för »sedde med tillräcklige hus och sängrum, samt förplägnings - 8 Alim. Bent.- och Ekon.-Utskollets Betänkande, N:o 85. »anstalter, äfvensom läkare antagen och ett afskiljdt sjukhus in»rättadt, förse dt med behöflig sjuk-attiralj; f) ratt. derest resande eller sjöfolk och vandrare skulle, vid ankom sten befinna sig sjuke, de skyndsamt och omsorgsfullt transporteras till det inrättade sjukhuset, hvarför nödige anstalter »böra vara vid karantäns-platsen att tillgå;
g) »att, sedan en persctn, antingen efter undergående af karantän un »der den förutsatta tiden, eller efter vård å sjukhuset under »lika tid, befinnes vara frisk, eller derest han icke varit utsatt »för farsoten, utan från annan sjukdom är så återställd, att '•lian skall frän sjukhuset utgå. lian icke bör qvarhällas, utan »ina, försedd med läkarens intyg, få begifva sig till sin berstäminelse. - III) »Att så väl beredandet sorn vidmakthållandet af alla de uti förestå»ende punkt omnämnde bevaknings- och karantäns- eller spärrnings»anstalter, äfvensom alla transporter af sjuke och all sjukvård må u»teslutande besörjas och bekostas af menighet, som vill dylik bevak»ning eller spärrning begagna, varande ingen skyldig att i kostnaden »deltaga sorn ej i orten är boende.^ IV) »Att, då af resande sjöfolk eller vandrare, enskild sängplats och för, »plägning begagnas, betalning derför skall erläggas i enlighet med den i »gästgifveri-ordningen i orten bestämda taxa, hvarför på de öar eller i »de orter vid kusterna, der gästgifveri-hällning ej finnes, Konungens Be»fallningshafvande skall dylika taxor, i enlighet med närmaste lands»bvgdspriser, utfärda, c V) »Att den menighet, som icke uppfyller de här ofvan föreslagna sky 1- »digheter och ändock, genom bevakning eller spärrning, hindrar re»sande eller vandrare att fortkomma till sin bestämmelse eller afvisar »fartyg eller farkost, sorn behöfver anlöpa, icke allenast skall kännas »skyldig att ersätta all den kostnad, som derigenom kan enskild man, »skeppsredare, skeppare och besättning ådragas, utan äfven ali den '•'kada, som bevisligen blifvit en följd af lagstridiga afvisandet eller »uppehållet.» VI) Allm. Besv.- och Ekon - Utskottets Betänkande, N:o 85. 9 VI) »Att all vid karantäns-bevaknings- samt sjukhus-anstalter anställd »personal vid strängt bötesansvar älägges, sä väl att fullgöra sina å»tagna förbindelser, som att visa de ankommande välvillig lijelpsam»het, äfvensom att icke fordra af dessa någon eller några utgifter, »undantagande sådana, hvartill dessa härigenom blifvit förbundna. »Sku le vandrare, som visa, att de varit i rätta ärenden stadde, ej »kunna erlägga betalning för härberge och föda och de icke kunna »detta under vistelsen mer oller mindre aftjena, vare karantäns-an»-tälten skyldig att dem ändock emottaga och underhålla; dock ina, »derest erbjudet arbete vägras,
af dem kunna fordras sådan betal»ningsförbindelse eller borgen, som kan bevara rättighet till framtida »ersättning,.: