Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Deremot har af dem, som bestridt tillverkningstidens utsträckning utöfver hvad nu är stadgadt, blifvit yttradt, att bränvinsbränniugens lösgifvande under en längre tid skulle hafva till följd en öfverdrifven så väl produktion som konsumtion af bränvin; hvarjemte man belärat att vid kusterna kunde uppstå fabriker, som under hela den tillåtna tiden fortsatte handteringen, under användande af utländsk spanmål, hvilket kunde betydligt nedtrycka priset på den Svenska.
Utskottet, som noga inser vigten af de till stöd för begge dessa stridiga åsigter anförda skäl, har sökt gå en medelväg, i det Utskottet trott den tid, under hvilken bränvinstillverkning må vara tillåten böra utsträckas till fem terminer, nemligen från den 15 Januari till den 15 Februari, från den 15 Februari lill den 15 Mars, från den 15 Mars till den 15 April, från den 15 Oktober till den 15 November och från den 15 November till den 15 December, raen deremot ansett, att bränvinstillverkare må under högst 3 af omförmölde terminer bandteringen ut - Sammansatta Hevilla.-, Lag- sami Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet. M i.
II öfva.
Orsaken, hvarföre liden från den IS December till den IS Januari, då årets största kyrkohögtid infaller, blifvit från bran vinstillverkning undantagen, är lätt att inse.
Gerna skulle Utskottet önskat att från bränvinsbränning äfven frilysa Påskhelgen, men härför har hinder mött deruti, att bräimingsterminerna måst ställas på jemna månader samt att
Påskhögtidens infallande vexlar under tiden mellan deri 22 Mars och den 25 April.
Tiden mellan April och Oktober anses för näringens utöfning mindre tjenlig.
Skälet åter, hvarföre Utskottet icke vågat att under alla de fem bränningsterminerna helt och hållet frigifva näringen, är det, att Utskottet, så länge deras antal, som sysselsätta sig med briinvinshandteringen, ännu är så stort, befarar att en längre utsträckning af bränningstiden kunde förorsaka en öfverdrifven tillverkning samt superiets tilltagande i följd af bränvinets fallande i pris.
På grund häraf föreslår Utskottet, att bränvinstil!verkning skall, så framt ej högst vigtiga omständigheter föranleda dess inställande, vara tillåten under ofvannämnda fem terminer, men att bränvinstillverkare endast må under en, två eller tre af dessa terminer handteringen utöfva.
(Jfr § 2, mom. t och 2.)
Emedan bränvinstillverkning ej får utöfvas från kl. 10 om aftonen näst före sön- eller helgedag till kl. 10 om aftonen å sådan dag, har det blifvit anmärkt, att, när] tillverkningstermin började eller slutade å sön- eller helgedag och begynnelseeller slutdygnet alltså komme att utgöra bråkdel af helt dygn, anmälningsbeloppen
Tor månad komme att innehålla bråkdelar af kanna och afgiften följaktligen att utgöra ojemn t tal.
Utskottet har, i anledning häraf, vid slutet af 2 § tillagt 2 nya moment, åsyftande att bringa så väl aumälningsbeloppen som afgiften till jemna tal, hvilka föreskrifter torde godkännas. § 8 (5).
Uti en hos Bonde-Ståndet väckt motion har Johannes Andersson från Elfsborgs
Ian föreslagit, att det måtte tillåtas två eller flera i gård eller byalag att bränna tillsamman, då en för alla och alla för en kunde, om så ansåges nödigt, ansvara för så väl lagligheten vid handteringens utöfning som afgiftens erläggande.
Enär hinder icke möteratt flera personer kunna med en bränneriegare öfverenskomma om sammanskott af materialier till bränvinstillverkning och delning af den blifvande produkten, men det af många skill är olämpligt att låta flera personer gemensamt ansvara för lörbrytelser’ mot ifrågavarande författning,) tillstyrker Utskottet, att ofvanberörde motion icke måtte vinua afseende. § 20 (14).
Uti en hos Ridderskapet och Adeln vackt motion har herr von Mentzer, C. F., vrkat, att distilleringsrätt med särskild redskap och under tillsyn af kontrollörer måtte under bränningsterminerna medgifvas bränvinstillverkare och distiflatorer. 12 Sammansatta Bevilln.-, Lag- samt Allm. Best.- och Ekon.-Utsk. Bet. M 4.
Härjemte halva herrar J. P. Dager och R.
Trägårdh uti särskilda hos BorgareStåndet väckte motioner föreslagit, alt bränvinsdistillering må i stad såsom särskild näring få utöfvas under alla tider af året; varande till stöd för sistnämnde förslag nnfördt, att man borde så mycket som möjligt befordra alla åtgärder åsyftande bränvinets rening och förädling, samt att någon fara för missbruk af sådan utsträckning af tiden för bränvinsdistillering icke finnes, emedan, oaktadt Regeringen under de sista åren tillåtit, alt bränvinsbränning fått utöfvas ej blott under tiden från den 13 Oktober lill den i 3 December, utan äfven från den 13 Januari till den 13 April, bränvinsdistillering likväl fått utöfvas under sistnämnde lid, utan att några missbruk deraf försports.
Under förutsättning, att den af herr von Mentzer yrkade distilleringsrätt äfven angår landet, anser sig Utskottet, som befarar att anställandet å landet af särskilda kontrollörer öfver distil leringen blefve dyrare än att distillatorer och bränvinstillverkare skulle vilja underkasta sig en sådan kostnad, och då bränvinstillverkare å landet redan äro genom stadgandet i 13 § af bilagde förslag satte i tillfälle att distillera en ej obetydlig del af sitt bränvin, böra tillstyrka, alt något afseende icke lästes å herr von Mentzers ifrågavarande framställning.
Beträffande åter den af herrar Dager och Trägårdh föreslagna utsträckning af distilleringsrättigheten i stad, så har det nu stadgade förbudet att distillera under tid, då bränvinstillverkning pågår, tillkommit för att förekomma distilleringsrättens missbruk till omkokning af den vid de mindre brännerierna tillverkade förbränning eller lank; hvadan Utskottet, som föreslagit en sådan beskattningsgrund, att den hittills i de mindre brännerierna använda tillverkningsmethod icke vidare kan bibehållas, finner, derest berörde förslag antages, hinder ej möta, att bränvinsdistillering må i stad såsom särskild näring utöfvas under alla tider på året. §§ 23-39.
I afseende å dessa §§ är uti inom Bonde-Ståndet väckte motioner yrkadt af Josef Smedberg från Elfsborgs län, att, som det i 23 § förekommande stadgande om redskapens justering och stämpling synes obehölligt för redskap i större bränneri, helst sådan redskap får ega hvilken storlek och beskaffenhet sorn helst, berörde stadgande hädanefter endast må tillämpas på mindre brännerier; af Johannes Andersson från Elfsborgs län, alt stadgandet om försegling of bränvinsbränningsredskap må upphäfvas, emedan förseglingen endast medför kostnad både för Staten och den enskilde samt förorsakar vederbörande tjenstemän besvär; af Anders August Andersson från Ostergötlands län, att, som bränvinsredskapens försegling förorsakar bränvinsbriinnaren en kostnad, hvilken vore så mycket mera onödig, som förseglingen verkställes vid bränningstidens slut, men någon kontroll Sammanfatta Bevilln.-.
Lag- samt Allm. Besv.- och FÅon.-Utsk.
Jtt 4.
13 icke är föreskrifven till utrönande, om förseglingen är obruten, då bränningen åter börjas, föreskriften om försegling må upphäfvas, helst ansvaret för oloflig bränvin*- tillverkning är tillräckligt högt alt, så vidt möjligt, afskräcka från öfverträdelse af förbudet mot sådan tillverkning.
Då föreskriften, att den enkla redskapen skall mätas och stämplas, tilkommit, i och för den beskattningsmelhod, hvars frånträdande Utskotlet tillstyrkt, för faller äfven grunden för bibehållande af ifrågavarande föreskrifter; hvarföre
Utskottet hemställer att i nu gällande förordning art. lil, om redskaps mätning och stämpling, må utgå.
Endast i afseende på den redskap, som apothekare ega att för farmaceutisk» behof begagna, och hvilken icke får öfverstiga bestämd pannerymd, torde föreskrift om mätning och stämpling böra bibehållas; hvarföre tillägg härom blifvit gjordt i sista mom. af 17 §, hvilket torde godkännas.
Beträffande yrkandet om upphäfvande af föreskrifterna om försegling af redskap för bran vinstill ver Isning och distillering, så hafva herörde föreskrifter tillkommit såsom kontroll mot olollig hränvinstillverkning.
Men då, på sätt en af motionärerna antydt, bränvinslillverkare i mindre bränneri eger att sjelf vid bränningsterminens början bryta förseglingen, utan att den, som densamma verkställt, behöfver dervid vara tillstädes, så utgör förseglingen åtminstone en ganska osäker kontroll mot oloflig tillverkning.
Dessutom har det visat sig, att sedan det år 18SS förhöjda ansvaret för lönbränning blifvit allmänt kunnigt, det mestadels endast varit med ganska liten redskap som lönbränning föröfvats Utskottet tror knappast, att någon skulle våga att till lönbränning använda den redskap, som komme att erfordras, för att på ett dygn tillverka det kannetal bränvin, hvilket, enligt Utskottets förslag, skulle utgöra det minsta, för hvilket anmälan till bränvinstillverkning finge ske.
Tv vinner nämnde förslag bifall, kan någon bränvinstillverkning icke utan stor förlust ske annat än med sådan redskap, som nu begagnas i större brännerier och hvars beskaffenhet är sådan, att en dermed företagen bränning al flere skäl icke kan fördöljas.
Men då i alla händelser den, som vågar blottställa sig för det drvga ansvar, som drabbar en upptäckt lönbränning, icke lärer sky att trotsa förbudet mot brytande af försegling, hvadan ifrågavarande föreskrifter svnas fullkomligt ändamålslösa, får Utskottet tillstyrka, att art.
V, om försegling af bränvinstillverkning och distillering, måtte ur författningen utgå.
Föreskrifterna i IV art. afse att skaffa kronobetjeningen kunskap om tillvaron af all bränvinstillverknings- och distilleringsredskap, som icke är till begagnande anmäld, hvarigenom kronobetjeningen må kunna så mycket säkrare vaka deröfver, att sådan redskap icke olofligen begagnas; men då, på sätt ofvan blifvit anmärkt, det 14 Sammansatta Hevi lin.-, Lag- farn t Allm.
Resi' - och Ekon.-Utsk.
Ref. M i. icke är att befara, att lönbränning kommer att ega rum med den redskap, hvilken blifver erforderlig, för att, enligt Utskottets förslag, hädanefter utöfva bränvinslillverkning, samt den som ämnar föröfva lönbränning nog lärer underläta att anmäla sin redskap, anser Utskottet äfven berörde föreskrifter till intet tjenande; hvarföre Utskottet tillstyrker, att art.
IV måtte ur författningen uteslutas. § 59 (19) l afseende på tillverkningsafgiftens belopp är föreslaget, i Kongl. Jlajrts Proposition: att nämnde afgift bestämmes alt utgå med 75 öre för hvarje tillverkad kanna, bränvinet beräknadt till den styrka, som uti 4 § af nu gällande förordning omförmäles; af Anders Trulsson från Blekinge län, att till ver kn i ngsafgiften bibehålles vid 60 öre pr kanna; af Pehr Pehrsson oell Georg Nyqvist från Wermlands län, att ifrågavarande afgift nedsättes till 25 öre; af Johannes Andersson från Elfsborgs län, att tillverkningsafgiften vid mindre brännerier nedsättes till 40 öre för hvarje kanna ; af vice Talmannen Ola Svensson från Malmöhus län, Anders August Andersson och J. P. Andersson från Ostergötlands län, att t ill ver kningsafgilten nedsättes till 50 öre för hvarje kanna; samt af Johannes Andersson från Östergötlands län, att tillverkningsafgiften icke bestämmes så högt, att den föranleder lurendrejeri; varande i sammanhang härmed af flere ledamöter så väl bland Ridderskapet och Adeln sorn Bonde-Ståndet vrkadt, att drawback eller restitution af tillverkningsafgiften måtte beviljas för allt bränvin, som exporteras, sedan styrkt blifvit, att detsamma blifvit på utländsk ort såldt.
Till grund för den af Kongl.
Moj:t föreslagna förhöjning af tillverkningsafgiften har blifvit anfördt, att minskningen i hränvinskonsumtionen numera icke fortginge i samma grad, som under tiden näst efter det tillverkningen underkastades en högre beskattning, utan att tvertom rusdryckens omåttliga bruk, åtminstone i städerna, vore. i märkbart tilltagande samt alt af sådan anledning den på lagstiftningen beroende åtgärd lill missbrukets förhindrande — bränvinets fördyrande medelst ökad beskattning — icke borde uraktlåtas eller fördröjas.
Å andra sidan hafva de, sorn yrkat nedsättning af tillverkningsafgiften, andra git, alt genom den förhöjda beskattningen lurendrejeri af utländskt, i synnerhet Danskt, bränvin i betydlig mån tilltagit samt all den höga skatten innebure en Sammansatta Bcvilln.-, Lag- samt Allm.
JV» 4.
15 lärlig frestelse till löubränning oell gjorde till afsättning al bränvin pä den utländska marknaden omöjlig.
Utskottet, som icke anser sig behörigt att afgöra frågan om bran vinstillverkares rätt att för det bränvin, som blifvit till främmande land utlördt, återbekomma redan erlagd tillverkningsafgift, har tagit i öfvervägande hvad i afseende på tillverkningsafgiftens belopp blifvit anförd t; och ehuru Utskottet medgifver, så väl att missbruket af bränvin, hvilket strax efter det 1855 års lagstiftning trädde i verksamhet på ett märkbart sätt minskades, på sista tiden åter ökats, som att rus dryckers fördyrande är eli verksamt medel att stälja dryckenskapsbegäret, vågar Utskottet likväl, så lange tiilverkningsafgiften i grannriket
Danmark fortfarande är så låg, sorn ännu är fallet, nemligen endast 25 å 30 öre för Svensk kanna, hvilket belopp dessutom vid export får återbäras, icke tillstyrka ifrågavarande algifts höjning utöfver hvad nu är stadgadt, emedan en ytterligare höjning skulle innefatta ökad frestelse till lurendrejeri.
Dessutom skulle tillverkningsafgiftens förhöjning i närvarande tidpunkt måhända vara nog kännbar lör dem, som, för att fortfarande kunna utöfva bränvinsbränning, nödgas nedlägga kostnader på de smärre brännerier, de nu begagna.
Hvad åter angår yrkad nedsättning al ifrågavarande afgift, så hafva de vigtigaste af de skäl, som till stöd härför blifvit anförda, — lönbränning och smugleri,— icke förmått öfvertyga Utkottet om nödvändigheten af en sådan nedsättning.
Genom lönbränning, hvilken, i anseende till det dryga ansvaret i händelse af förbrytelsens upptäckande, endast kan drifvas med mycket liten redskap, under ständig fruktan och med utomordentliga försigtighetsmått, lärer någon betydligare tillverkning icke kunna ske.
En mera betänklig sak är visserligen den smugling af Danskt bränvin, som, att döma efter de å södra och vestra kusterna tidt och ofta skeende beslag å dylikt gods, derstädes pågår; men just beskaffenheten af nämnde beslag, dervid större fastager mindre ofta anträffas, visar, alt det qvantum bränvin, sorn på detta sätt inlurendrejas, i förhållande till hela den inhemska produktionen, ej kari vara särdeles betydligt.
Om än således ifrågavarande smugling kan utgöra ett skäl att ej höja tiilverkningsafgiften utöfver det nu varande beloppet, anser Utskottet den likväl icke böra verka till någon nedsättning af berörde afgift; hvarföre Utskottet tillstyrker, att afgiften för bränvinstillverkning fortfarande må utgå med 60 öre för hvarje tillverkad kanna, bränvinet beräknadt till den styrka, som i § 4 omförmäles. § 42 (20).
Vid denna § äro inotn Bonde-Ståndet förslag väckte af Anders Trulsson från Blekinge län, att tiilverkningsafgiften icke må behöfva erläggas i förskott; 16 Sammansatta Beoilln.-, Lag■ samt Allm. liesv. och Ekon.-Utsk. Het. JW 4. af Johannes Andersson och Sven Johansson från Elfsborgs län, att berörde afgift må få erläggas å den näst efter bränningen blifvande kronouppbördsstämma, samt af Hukan Olsson från Christianstads län, att det må stä branvinstillverkare fritt alt, derest han ej vill erlägga afgiften i förskott, antingen ställa till vederhäftigheten styrkt borgen lör afgiftens erläggande sednast inom utgången af Mars månad året näst efter del då bränningen skett; varande till stöd för den yrkade förändringen hufvudsakligen anfördt, att afgiftens nästan samtidiga inbetalning verkade tryckande på allmänna rörelsen, helst denna inbetalning skulle ske på en tid af året, då allmogen hade största svårighet alt skaffa penningar.
Då Utskottet sökt afhjelpa den af motionärerna öfverklagade olägenhet, genom att föreslå en mera utsträckt frihet i valet al tid för handteringens utöfning, får Utskottet, i betraktande jemväl deraf att afgiftens erläggande förskottsvis innefattar ett betrvggande för Kronan alt bekomma densamma och tillika ett helsosamt band på dem, som kunde vara frestade att försöka en handtering, hvilken de möjligen hvarken ega kapital eller skicklighet att sköta, vördsamt tillstyrka. att ofvanberörde motioner måtte lemnäs utan afseende. § 43 (21).
Uti en inom Bonde-Ståndet väckt motion har Josef Smedberg från Elfsborgs län föreslagit, att afgift för bränvinstillverkning, hvarför anmälan sker hos Konungens Befallningshafvande, måtte få erläggas hos Kronofogden i orten.
Till stöd härför har motionären anfört, att stadgandet i nu gällande författning, att afgiften skall erläggas i Landtränteriet, kunde medföra ganska vådliga följder, ty om en tillverkare, som bodde 10, 15 å 20 mil eller längrefrån Landtränteriet. och således icke utan stor uppoffring kunde sjelf resa dit lör att erlägga afgiften, insände medlen med posten, men denna under vägen blefve röfvad, hvilket ej så sällan inträffade, så äfventyrado tillverkaren ej allenast förlust af flere hundra tunnor spanmål och potatis, som dels blifvit inmäskade, dels för tillverkningen inköpta och ej så lätt kunde åter afsättas, utan algiften blefve äfven, enligt 46 §, utmätt.
Då lagstiftningen icke kan byggas på sådana undantagsfall, som det af motionären till stöd för den yrkade förändringen anförda förhållande, samt det icke kan vara lämpligt att åt Kronofogdarne anförtro en så stor uppbörd, som den ifrågavarande afgiften. tillstyrker Utskottet, att berörde motion må lemnäs utan afseende. § 44 (22; Sammansätta berntinLag samt Allm. Rcsv.- och Ékon.-Utsk.
Del, M i. if S 44 (»»)•
Riksdags—fullmagtigen dnrfer* August Andersson från Östergötlands län hor vid denna § yrkat den förändring, att, då bränvinsbränning utöfvas under 2 på hvarandra följande månader, afgiften för det öfverbränvin, som uppkommer sedan öfveroch underbränvin för begge månaderna sammanräknats, äfvensom afgift för det öfverbränvin, som erhällos, då anmälan endast skett för en månads tillverkning, måtte erläggas efter enahanda beräkningsgrund, som för anmäldt lillverkningsbelopp är stadgad; dock att öfverskottslillverkning, som med mer än l/ä öfverstege det an mälda beloppet, fortfarande skulle vara förbjuden.
Enahanda förändring är ock yrkad af Josef Smedberg från Elfsborgs län, som derjemte anmärkt, att stadgandet i denna §. att afgift för öfvertillverkning skall erläggas med en fjerdedel förhöjning utöfver hvad i 39 § finnes bestämdt, vore allt för strängt; ty en tillverkare kunde icke med bästa vilja vid inmäskningen beräkna hvad deraf kan erhållas; hvadan billigt vore, att, otn öfvertill verk ningen icke uppgår till V2o af anmälda beloppet, någon förhöjning ej borde ifrågakomma, utan afgiften derför erläggas med enahanda belopp som i 59 § stadgas.
Hvad först angår Anders August Anderssons yrkande, att, då anmälan skett för 2 månaders bränning, endast det belopp må beskattas såsom öfverskottstillverkning. hvilket uppkommer sedan öfver- och underbränvin under begge månaderna sammanräknats, så strider berörde yrkande mot de grundsatser, på hvilka så väl vår som andra länders bränvinslagstiftning hvilar, nemligen att afgift för anmäldt tillverkningsbelopp skall förskottsvis erläggas och att det för viss tid anmälda belopp endast undantagsvis får öfverskridas.
Dä, enligt motionärens förslag, beräkning af öfverskottstill verkning ej
Hnge ske förr än bränvinstill verkningen fortgått tvä månader, så skulle en bränvinslillverkare, som anmält sig för två månaders tillverkning, efter att hafva erlagt afgiften för första månaden, redan under samma månad kunna icke blott tillverka utan äfven försälja hela det belopp, hvilket hail anmält sig att under två månader tillverka; hvarefter det kunde inträffa, att han saknade tillgång alt gälda de,n andra månadens tillverkningsafgift.
På grund häraf tillstyrker Utskottet, att berörde yrkande icke måtte till någon Pikets Ständers åtgärd föranleda.
Beträffande derefter yrkandet, att någon förhöjning i afgiften ej borde ifrågakomma för någon del af den under en månad möjligen uppkommande öfverskottstillverkningen, så förhåller det sig så, som Riksdags-fullmägtigen Smedberg i sin motion uppgifvit, att den dagliga tillverkningen icke kan på förhand så noga beräknas, att den icke något öfver- eller understiger tillverkarens beräkning.
Utskottet anser det derföre vara billigt och utan fara för missbruk kunna medgifvas, att till Bih. till R.
Prat. 1859 & 1860. 5 Sami. 2 Afd. 2 Haft. 3 18 Sammansatta Becilia-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
M 4. och med för öfverskott, som ej med en tiondedel öfverstiger anmäldt tillverknings— belopp, endast vanlig tillverkningsafgift må erläggas; hvadan Utskottet tillstyrker, alt 44 § 1 mom. måtte erhålla den förändrade lydelse, som 21Ä5 § 1 mom. i bilagde förslag innehåller. § 45 (23).
Hos Ridderskapet och Adeln har Herr von Mentzer, C. F., yrkat, att rätt till återlj ftning af förskottsvis erlagd afgift ej måtte begränsas till blott
Vä deraf, utan att det endast mätte bestämmas, att återlyflningsrätten ej får uppgå till mera än att återstoden alltid svarar mot den minsta tillverkning, hvarför anmälan enligt 4 <§ skott.
Enär äfven detta yrkande strider mot en af de grundsatser, på hvilka briiuvins-lagstiftningen hvilar, nemligen alt afgift skall erläggas för den anmälda tillverkningen, ulan afseende derå om hela det anmälda beloppet kan af tillverkaren åstadkommas eller ej, anser Utskottet någon eftergift uti berörde grundsats utöfver hvad denna § redan innehåller icke böra ifrågakomma, uan tillstyrker, att ifrågavarande yrkande lemnäs utan afseeude. § 46 (24), Uti sin ofvan anförda motion har Anders August Andersson från Ostergötlands län yrkat, att, om bränvinsbrännare vid bränningstideris början försummar alt erlägga tillverkningsafgiften, men sedermera fullgör denna sin skyldighet, han må vara berättigad att handteringen utöfva under den återstående tiden.
Utskottet, som finnér det ansvar för försummad inbetalning af tillverkningsafgift, som i denna § stadgas, nemligen att tillverkaren skall mista all rätt att under löpande året bränvin tillverka, vara mindre lämpligt, helst försummelsen stundom kan hafva sin grund i händelser, dem det ej stått i tillverkarens makt att afböja, tillstyrker alltså, att berörde ansvar mätte upphäfvas samt paragrafen erhålla den förändrade lydelse, 24 § i bilagde förslag visar. § 50 (28).
Under förmälan att Kontrollörernas arfvode, vid jemförelse med hvad andra tjenstemän med motsvarande ansvar såsom Länsbokhållare och Kammarskrifvare i lön åtnjuta, vore alltför högt, har uti inom Bonde-Ståndet väckta motioner blifvit yrkadt uf Johannes Lönn från Jönköpings län, att berörde arfvode må nedsättas till högst 3 R:dr Runt för dag, samt af Anders August Andersson från Östergöt - Sammansatta Sevilla.-, Lagy samt Allm. Besv.- och Ekon.-Otsk. Set. JM 4.
19 lands län, att detsamma må nedsättas till 3 R:dr, der tillverkningen icke öfverstiger 600 kannors daglig tillverkning, och till 4
R:dr i bränneri med större tillverkning.
Utan att Utskottet anser sig böra tillstyrka en så hög nedsättning, som motionärerna yrkat, bar Utskottet dock af det stora antal sökande, som vanligen anmäla sig till ifrågavarande befattningar, dragit den slutsats, att någon nedsättning af ifrågavarande arfvode kunde vidtagas utan fara att brist på dugliga sökande derigenom skulle uppstå; hvadan Utskottet, då Kontrollörer dessutom enligt Utskottets förslag skulle erhålla tillfälle till förtjenst under större del af året än hittills varit fallet, tillstyrker, att det arfvode, Kontrollörer af Staten skola erhålla, bestämmes till minst 4 och högst 8 R:dr om dagen.
Vidare har Riksdags-fullmägtigen Lönn uti ofvanberörde motion yrkat, att tjenstgörande officerare icke böra till Kontrollörs-befattningar ifrågakomma eller dertill hafva någon sjelfskrifvenhet; men då motionären icke anfört något skäl, hvarföre officerare icke skulle vara till ifrågavarande befattningar lämplige, samt någon föreskrift icke finnes derom, alt officerare skulle vara lill samma befattningar företrädesvis berättigade, torde berörde yrkande icke kunna till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.