Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
O111 en person Iios Notariatafdeliiingeii deponerar obligatiolier, inkasserar Notariatafdelniiigeii vid förfallotiderna kiipon- ger och tillliandaliåller deponenten iiifliitna medel.
Vidare efterser Notariatafdeliiiiigeii utlottiiiiigar af obligationer och underrättar depo- iienteii i god tid, ifall en denne tillhörig obligation blifvit utlottad, samt läninar förslag till iiy placering af det ledigblifiia kapitalet.
On1 inteckningar deponeras Iios Notariatafdelniiigen underrättar Notariatafdelningen gäldenären däroiii a t t raiitorna h in- teckningarna skola till afdelningen inbetalas, livarefter de inedel, som inflyta, till deponenten redovisas.
Vidare tillser Notariatafdeliiingen att inteckiiingarne blifva i vederbörlig tid förnyade.
0ni en Iios afdel- iiingeii deponerad hteckiiiiig geiiom underlåten förnyelse skulle förfalla, ersätter Stockliolins Eiiskilcla Bank därigenom iippkoniiiien skada.
Förvaringsafgift: 50 öre för år pr 1,000 kronor af deposi- tionens värde, dock ej under tv5 kronor.
Blind för eningens Försäljningsbod s 1 19 Jiacolisgtutmz i9 STOCKHOLM tillliandah&amp;ller allmänlieten till lkga priser af blinda förfärdigade arbeten såsoin: korgir, borstm, enkliwe niöbler, listskor och listinii,ttor, stickr~de, knntiiri, och I s g d ~ arbeten ni.
8 3 Stort lager af Balrnklader för alla fildrar, till och iiied 16 hr.
Goda tyger!
A !r / c~, saama7iftt,ZZ~~.
waodeZ- Z~P-!
BiZUycc 2wisev!
Allru.
Telefou 68 40.
2 Stora Vattugatan 2, hörnhiisat vid Br~inkebergctorg.
10 Bazaren Norrbro 10. '
Magnu#sson (etablerad 1860) Förs~iljiiiiigslokaler: necZm botten, en., tvd och t r e tr. upp STOCKHOLM.
Största lager i Norden Kulörta o, Svarta Yllekl&amp;dni-styger Kulörta och Svarta Sidentyger Schalar och Resfiltar m, m, Observera!
Genom direkta förbindelser nied in- och iitlaiidets förnäinsta fabrikniiter kan jag erbjiida ofvanniiinda artiklar bättre och billigare an nigoii an- nan och torde en hvar genom besök i mina lokaler eller genoiii ieqvisitioii af profver och varor latt blifva öfver- tygad om fördelen att Iios mig fylla sina behof af dessa ar tiklar.
Profver på begäran Nk ' le \ etoa le \ ew 6 16. kostnadsfritt, pw 1.86 ' ' ik~-re~ef~n t a 1bTe1ef0n6 s
Om förs1 aget till vigselformul~r.
Försöker m m att analysera det första protestantiska, af Olans Petri författade ~ i ~ s e l f o i m a l a r e sii t, finna vi dar n&amp;- gr&amp; synnerligen kmakteristislra clrag: först den frihet ', hvar- med de åberopade bibeltexterna behailcllas, seclan (len kraft och innerlighet, som utmärker skildringen af makarnes för-.
h&amp;llande inbördes.
Så, t d a r Olaus mindre till mannen om hans af bibeln honom gifna makt öfver hustrun, aii han varnar för miss- bruket af denna makt och den allt f ö r vanliga beniigenheten att bruka den i sjiilfvislzt sinne.
H m upptager viil det gamla bibliska uttrycket: w man- nen skdl lilska sin hustru såsom sitt eget kötts, men haii omskrifver clet på, ett satt, som visar, att haii darrned menar sitt eget. '
$ Z Men icke nog Izarmecl, han förbigår helt och hållet det för nutidens inIinniskor s&amp; krassa och motbjudande ordet: woch de t u skola vmda ett kött ».
Den enhet och samhörighet han ptiyrkar mellan akta makar ar af helt an- Ila11 art.
Så, framhalller han med stor kraft för mannen hustruns likstallighet med honom inför Gnd, och bjuder honom att s&amp; skicks sig mot henne, såsom den där lika mfvedel skall hafva med hoiiom i Guds rike.
Han skall hafva hellile kar såsom Kristus hade sin församliilg k %r, för hvilken han gick i. clöden.
Han antar ilaturligtvis den g m l a satsen, att man- nen ar begåfvnd med större förnuft och starkare natur siii hustriin, men han ser dëri framst e11 plikt för honom att varila och beskärms henne, skona hennes svaghet och gifva,
henne den ära henne tillhör.
Och eftersom kviniian ar ho- nom skapad till hjälp, så skall han tacka Gud för sådan hjälp, alska henne och böja hennes sinne till deii Herre, som gifvit henne L t honom.
» Summa summarum D, a och o af alrtenskapet &amp; r för Olaus 7ifil-le7cen, denim tänkt » i % ömse sidor » såsom den högsta möjliga hängifvenhet.
Så, heter det, att maii och hustru skola i bada sidor älska hvaranclra så, att de ingen människa hafva Irärare än hvarandra inbördes.
Deiiiia deras kärlek skall, så val hos hustrun som hos mannen, öfvergå den, som de Sigim sina f öräldrar.
Samma starka tonvikt på ömsesidigheten af förhållmdet beteckna slutorden, där det heter: att det ligger dem stor mald uppå)) 23å B&amp;da sidor)) att bedja Gud om en maka, med hvilken de kunna lefva i sämja,, kärlek och gudsfruktan, m.
Dessa betingelser, satta i bredd med förklaringen att förbindelsen måste begynna i Guds sime och icke i lösaktig- het eller efter människomening, utgöra enligt Olms Petri villkoren för att lycka och salighet skola å ömse sidor till- skyndas makarne i deras iiktensk-.
Sisom redan nämnts, ai.0 vigselformulären i 1 6 - och 1700-talens kyrlcolzaudböcker i det narmaste lika med Olaus Petrii.
Äfven böneformnl&amp;ret, som alternativt föregaic 1 G 1 4 h - s vigselakt, ax mmärkningsvardt.
Det har många vackre ord om karlek och förtroende makarna emellan, blandade med de stränga gczmmaltestameiit1ig.a tillsägelserna.
Så, ställes bland orsakerna till äktenskapets stiftande främst den, att makarna skola » göra den m a den andra.
troget bistånd i allt det, som hör till det t i d i g a och eviga lifvet)).
Vidare säges visserligen, att mannen blifvit satt till huf- vucl för Irviiinan för att efter sin förmå,ga henne » föriiufte- ligen regera,, meii också, för att » undervisa, trösta och be- skydda » henne; och » öfiier allt cZetta » skall han älska henne som sitt eget lif, » icke vara bitter emot henne, utan bo hos henne med förnuft8 och, gifva henne sin ara » så,soiii ock medarfvinge till lifsens nåd.
Hustrun anbefalles att vara sin äkta man hörsam saisom sin herre, dock med det viktiga tillagget » i allt det sona 7tvist- Hon skall ocksa vara sin man r) behj&amp;lplig, ligt ocla udigt 3 ')).
g i h goda råd och aiislag uti alla kristliga och lofliga före- Så, långt vkra utdrag ur böneformuliiret. " ')
Va1 uttalar dess förf.
sig icke med sk djup innerlighet om k~rleksförhållandet mellan makarne som Olaus Petri, men haii framstaller det dock sksom ett mycket riktigt mo- ment i aktenskapet.
Sksom vi sett aktar h a n icke heller fgr rof att vid hustruns lydnadsplilrt mot mannen fasta ganska va- sentliga villkor, hvilka förutsatta, att det kan finnas tillfällen, då, hon ic7ce bör lyda.
Dessutom ger lian å t hustrun plikter och rättigheter sisom riidgifvare och hjalpare, hvilket lyfter henne f r i n den passivt lydande stallning, som ganila testa- mentet och epistlarnes förf.
klagga henne, till den af en verk- sam och förtrolig medarbetare.
Me11 det gamla böneformuliiret bar ä,nnn en sarskild egendomlighet, som h k bör bemarkas.
Hustrun skall, heter det n&amp;inligeu, icke regera öfver sin m m, ~iitm vara stilla, ty dter fallet sade Gud till Eva, och i hennes person till alle kvinnor: din vilja skau vara din Inan undergifven, och haii skall vara clin herre ».
Det lilla tillagget %efter fallet&gt;) &amp; r en dyrbar och val- behöflig erinran, som kastar nytt ljus öfver de motbjudande orden, öfver hvilka de flesta kvinnor låta blicken glida hiin med.
en inre protest, utan att vidare gre~iska deras innebörd. '
Hustruns förnedring till en viljelös varelse, stalld under mannens lydno, tillhör saledes icke iiktenskapets ursprungliga vaseude, utan dades Eva som en straffdom .&gt;efter fallet.
*) Vi kiinna ej afhAlla, oss a t t hiix ineddels Bfveii en del af den audr: i n1tern; ltiva bönen nf 1614 i all deds trolijtltnde innerlighet.
2 0 Gadli som iiim och qwiriun Iiaffner foghat til s-nian och Iiaffuer giffuit thein eii sAdniia melsignelse a t Iiwmkeri Aclams synd eller Noe flood kiiiide lienne förtaga, S&amp;&amp;see nu iiiilleliglm til thesse tliinn tienerinne, soni giffs i ninud- seus wold och begisrar mara aff tich beskKrmat.
Gin n5deiin a t haii iiiQ: " l iipfyllns inedli kerleck och fredli; och wam trogheii och kysk, ocli giffua sicli i ecliteskap efter Cliristi sinne: ocli a t hon iii55 j sitt liffiierrie epter- föli.
?, heliglin qwiniior, at hon m&amp;&amp; m u a kiirkoiuiiien som Bacliel siiiom inaane, forst.onclig soin Rebecca, lifliin lenge och wnrn troglien soni Sara 0.
S. V. '
Detta ar ju doc$, något ' helt annat!
tanker man, och drager en befrielsens suck.
Mm skal1 annmarka emot oss att Paulus och Petrus upp- repa dessa förnedringens ord, så snart aktenskapet kommer på, tal. ").
Men vi hafva rätt att vädja från dem till deras och allas vår herre och mästare.
I sitt enda yttrande om äktenskapet, enligt Matthei berättelse, upprepnr Jesus, efter genesis de förklaringar, som beledsagade äktenskapets stif- tande; men däremot säger han icke ett ord om att hustruns viljn skall vara mannens undergifven~ eller att ahon skall kdla honom h %rre ».
Hvarf ör?
Helt visst därför att Jesus visste sig vara kommen för att fnllborda lagen och återgifva viljan dess urspruilgli,as frihet.
Hela Jesu uttalande om äktenskapet innebar ett försvar for kvinnan, ett likstiillande af hustrun med mannen, så väl i skuld som ansvar.
Och det borde ju då vara tydligt, att han ej kunde upptaga såsom tillhörande aktenskapets viiseii den straffdoin, som drabbat hustrun ensam.
For att öfvertyga oss harom, kunna vi jämföra det kikmed aimloga förhå,llandet, d&amp;, eiiligt Jokaiiiies ber8ttelse, iiktenslrapsbryterskan, dömd att stenas, f ördes inför Jesus, Iivilken, sedan haii nödgat hennes anklagare att erlr %niio sig icke vara bättre h hon, aflyfte straffdomen fr&amp;n den skyl- diga och gnf åt hennes frigjorda viljn den första, impulsen till bättring: » gå och synda icke härefter))!
På dessa grunder drista vi, i dl ödmjukhet och iitail något förrniitet försök till teologisk bevisning, uttals såsom vår f astn ö f vertygelse, att till&amp;yanclet af &amp; n gu~nmc~~z~c7is7~~~ strc$ ?onien 8jC2 ' er 7 / .z~strzm p&amp; c7et 7; ristlip aktens7ccg~?, u ?.
stric ?ci ?zde mot Jesu.
nrizcici.
Och likviil sker det an i dag öfver nästan hela den lrristiia världen.
Blott ett elida ulldantag frkn denna bar- bariska regel lärer kunna uppvisas, och detta undantag - vi det med stolthet - utgöres af Sverige: sedan år 18 1 1, då vårt nu gällande vigselformulär stadsfiistades, hm S %@ ") Siikert finner detta sin förklariug i österliiiidingens urgmila 13gn iippfnttiiing n.f kviiinnu, Iivilkcii dock icke borde fortplnutas p&amp; vesterliiii- diiigeii Wuda iii i rbra tider.
nämligen ingen svensk lcvinna, i n g å t t i det heliga iLkte1iskii; pet u n d e r villkor att a p y g i f v a sin fria, vilja och k z h a sin man herre.
V i älska, t r o, att h o n icke heller hädaiiefter skdl behöfva g ö r a det.
Handbokskoiniténs ' föreliggaude förslag till nytt vigselforiniilär skiljer sig i väsentliga delar från så val våra äldsta, protestantiska vigselritiial son1 från det ilii gällande.
Griindskiliiadeii torde ligga däri, att äiidriiigsförslaget Betonar ilastan iitesl~itaiide de religiösa k r a f ven, Iivareinot det första protestantiska foriniiläret s&amp; väl soin det af 1811, ställer i bredd ined dein, såsoni lika viktiga för ett sannt akten- skap, det personliga kärleks- och sn~izAö~.igl~etsk~~~; fcet samt pliktförl~ % landet nza k a m e e~izellan.
Va1 niimiier iinclringsförslaget i sina iiilediiiagsord » ob ?.ottslig troAet och iqzbördes ktidek)) såsoin den första föriitsiittningen för akten- skapet; ineii det utvecklar icke denna griindidé ocli drager daraf inga sliitsatser rörmdz inakarnes inre, personliga förli~llanden.
Andrings- förslagets författare frainstiiller icke, sLilson1 Olaiis Petri, karlelreii sa- so111 den lefvande principen i äktenskapet, det öfver allt viktiga wsumiiia siinmiaïiini~ af allt öfrigt, so111 tillliör aktenskaplig plikt ocli ratt.
Kiirleken är i komitéförslaget en förutsättning, en iitghngspiinkt, soin visserligen ä r af stort värde inen likväl kan af författaren af- fardas med Blott fyra ord.
Troheten iii.
till och ined stiilld framom kärleken - lagen fraiiiför evangeli~iin!
Och likviil fragar inan sig - är ej Irärlekeii vill1; o~et för troheten, nledlet att göra troheten inöjlig ocli lätt, ja, att göra otroheten oniöjlig?
Men vi följa vidare koinit6Qörslaget.
Under föriitsättning af obrottslig trollet ocli inbördes kärlek, blir uppgiften för inakarile att salltiner söka iippbygga sitt liein till en Herrans Boning, dar lian var.
der kand och ärad.
och dar inedleinmar iippfostsas för lians Ilirninelskn rikes.
Sedaii koinina de viilkiiiida orden &gt;för den skiill ligger det vikt uppii att bedja 111. in.
w Här kvarstiir saledes den gamle ovissheten on1 livilkeii af makarile, so111 Wsgftas med den onäninda bedjaren, en ovisshet, som s&amp; lätt kiinnat skingras med det vackra tillägg Olaus så ofta anviinde: sh bida sidors.
Men liar ta1a.s i de sedvanliga all- manliga ordalagen on1 vikten af att bedja Glid on1 en shdaii niaka, och
114 fortsättes sedan, rsom lefver i Jesu Kristi tro och med ett hjärta, helgadt ' af lians aiide, vill redligt vandra på Guds budords väg,.
Allt livad i vårt iiii gällaiide ritual säges om inannens och liiistruiis ömsesidiga plikter samt Iiurii de skola förelysa ' hvarandra i gudsfruktan in.
al- liar borttaget.
afveii afslutningen är så till vida föraiidrad, att d % det i vårt iiii varande formulär varder oss sagdt, att äktenskapet främjar den 7hllgsta lycksaligliet $i jordan, där talar koniit6förslaget om wförZjufva~ztlet af lifvets nzödor och mildran- det af dess lidu9zcle D, livaref ter tilläggas de vackra orden: cliir varder dem ock gifvet att k u m a befordra l~vara91dras eviga va1.r .&amp;lidringsförslagat förutsätter, som vi se, att brudparet, öfver livilket dessa allvarliga och liögstäinda ord skulle uttalas, redan iiro variiit troende, att icke säga fullt utvecklade kristna.
Då veta vi likväl, att de allra flesta brudpar äro sh unga, att de i basta fall ännu stå kvar i sin froninia., inen otänkaiide eller grunda bariidoinstro.
E j sällan liafva de - isynnerliet inäniien - redan påverkade af tidsandeii, iidragits i tvifvcl och andlig kamp, som väl framdeles kan leda till.
seger, men skiille göra det omöjligt för kontrahenterna att mottaga shdana höga religiösa uppgifter, som det ifrågavarande för- slaget vill förelägga dem.
Xutideiis iingdoiii ar för ärlig eller liar för niycket niod att afgifva ' löften iitan mening.
eller tro, så som ej sällan skett i förflutna tider.
Och för kyrkan blir det till skada och icke till gagn att mottaga shdana löften.
Då iiii icke aktenskapet, livarken på apostlarlies tid, e j heller enligt vår protestantiska Bekännelse, betraktas såsoin någoii tros- akt i egentlig inening, utan apostlarne tillät0 äktenskap t. o. ni.
mel- la11 hedning och kristen, räknande p [att den ena kniide sinhingom vinna den andra, torde ett sidant vigselformiilär, som ar likllet i all- niaii religiös anda, just såsom vhrt nu gallande, vara både .tillåtet och riktigt.
E n aniiaii aninarkning kan göras vid borttagaiidet ur förslaget af Paiili ord: ~Naiineii skall älska och ara sin liiistru ».
Möjligen liar förf: ii velat förbeliålla all äran å t Gud, inen i så fall kunde väl det snarlika nieii euklare iittrycket Iios Petrus,, &amp; Ian- neii skall hedra sin liiistru.lio, saklöst kunnat tagas med.
Helst när nian efter vigseln Bterfinner i sliitordeii den gamla judiska straffdomen öfver hiistriin, anförd efter Paiiliis, så hade det andra apostoliska budet: ~BIaiiiieii skall älska och ära (eller liedra) sin liiistru, väl beliöfts till motvikt, och kunnat f örekoinni a misstanken att förslaget vill nedsatta kvinnans inäniiiskoväi.de. '
Det är sannt, vi måste med glädje erkanna, att förf: ii af ändringsförslaget icke intagit straffdomens oevangeliska ord under formen af makarnas aflagda löfte, utan först i afslutningen af akten.
Där heter det:, Så hören hvad Gzccls ord säger därom D i st. f. vårt nuvarande D.
så larer oss vbr fi.iilsciqme~ etc.
Men att nödga brudparet att afhöra dessa ord, antingen med en inre protest, eller i kraft af den slentrian, som dödat så månget trons hjärtblad i ungdomliga bröst, - hvad vore därmed vunnet!
För vår del äro vi öfvertygade, att första följden af ett obligatoriskt vigselformulär, sådant som det föreslagna, skulle blifva p6buclet o m obligatwisl~t civiltikde~zslca2~ Det g i r nog där- hän Kndå och behöfver ej innebära iiågon olycka, om det sker i lugn och under godvilligt tillmötesghende.
Men om lageii skulle fram.tviagas genom ett missgrepp af kyrkan och under formen d en fiendtlighet mot henne, så, vore det i sanning illa och skulle kuniia göra klyftan mellan vår kyrka och vårt folk ännu större och mera hotande an den redan är. '
P k grund af de anmärkningar vi gjort mot det före- slagna vigselformuläret, och styrkta af ett uttalande af en af ' våra mest ansedda högre präster, biskop Martin Johansson, som sagt att det föreslagna vigselfoimularet behöfver om- arbetas för att det må erhålla vederbörlig enkelhet m. m., drista vi å, vår sida uttala den önskan.
att det ic7ce måtte blifva af kyrkomötet antaget.
Va1 kunna vi förstå, att det kan finnas mången rätttro- gen medlem d v k kyrlra, som önskar ett mera rent religiöst vigselritual än vårt af 1 8 1 1, iiar det kan fås i en enkel och hjärtevinnaiide form; .men i så fall vilja vi föreslå, att det af 181 1 måtte oföriindradt eller med nå,gra smärre om- skrifningrz f å bibehållas och brukas, efter brudparets val, alternativt med det nya.
Handbokslcomitén har i förslagen till nya anordningar vid gudstjänsteii - och som det synes oss med ratta - ställt så niånga alternativ till prästernas fria val, att det ej gärna bör nekas att erbjuda församlingen, särskildt har brudparen, samina frihet.
Till slut iitigra ord för att förelromilis allt missförstånd af vår afsikt.
Då Paulus ger viljan fri från så många gemla bindande stadgai.
i afseende på, männen, tro vi det val borde vara oss protestanter tillåtet att tillämpa srniria kristliga frihetslag afven för den gifta kvimans rakning.
Meii vi hafva iiatur- ligtvis ej barrned taiikt oss, att en sådan frigörelse skulle ' leda, till ett kallt oberoende man och hustru emellan.
Tvihtom tro vi, att just det frivilliga, ömsesidiga beroendet då först kunde göra sig gallande; att sammai~smaltningen af två fria viljor till erc då, blefve regel i stallet som nu undantag.
För öfrigt har ju den frigjorda viljan ratt afveil öfver sig sjalf.
)) Allt ar oss tillåtet, men allt ar oss ej nyttigt ».
Sådant kan aktenskapet vara, att hustrun med gladje tager mannen till sin herre; sådant ock, att endera gmten tvingas att binda sin vilja under den andras för att ej k o m a olycka åstad; men deta ar d å » för människornas ondskas skull.
D Slutligen kan, Gud ske lof!
tiktenskapet också s&amp; vara och torde, med ömsesidig god och fri vilja, d t mera så blifca, att det vore d&amp;raktigt, ja omöjligt, att utbyta ett innerligt förtroligt karlelrsförhållande mot elivalde och ofrihet.
HSir om n&amp;gonsin galer viht valspriik: Det tir mc7cist (7e92 snn9zcc friheten, som @ - iWcw oss fiYh c7en fcds7; cc.
Essekle.
" Ej på andras vingar. "
Frii~~gtc11zsf: ivZZ jag till te&amp;let sttillck Trottnamle stepz; lyssna jag ville Till naognnd 7wisten, b&amp;as c.f tukt Bort tilj Gucls rikes 7 ~ l i g a gdrclnr.
117 De svenska allmogeilickorna och utvandringen till Danmark.
I Dagnys l: a och 2: a häfte för %r 1890 förekoininer en reclogörelse för svenska allmogeflickors utvandring till Danniark, livari påpekas såsoin en väsentlig orsak till densainma de ytterst torftiga och knappa förliållanden i livilka allmogen lefver i södra SniBland och noma Blekinge, de orter livarifrc2n iitvandringen iiiest äger rim, i följd hvaraf det är nästan oinöjligt för befolkningen att Btininstone för närvarande vinna uppeliiille i lieinorten.
Vidare frainhåller artikeln det dåliga inflytande i sedligt afseencle, soin denna niassittvandring till Daimark af svenskt tjiiiistefolk, ined ändainiil att iiiider soininar- niånaderiia söka arbete i ladiigårdariia eller i Iivitbetsfälten, i allniänhet ntöfvar p % den svenska allinogeflickan, och slutligen påpekas sc5soni en af de största f arorna de dlliga 2 scautoriserecle feste7contomwe - koni - inissionskoiitoren i Köpenliamn, - livsrest ofta bedrifvits en formlig handel af den mest iippröïande art med våra oerfarna laiidsinaniniior.
P&amp; uppdrag af en af Fïeclrika-Breiiler-Förb~~izdet tillsatt l&lt;omité och ined anslag delvis af Patriotiska sällskapet företog jag liösten 1889 en resa i södra Sverige och Daimark fur att insamla uppgifter aiigbende den daiislra iitvandringen, och clet var i den ofvaiiiiiiiiindn artikeln resans resultat frainlades.
Mer %n tre Ar liafva sedan dess förfiiitit, och en redogörelse för de föriilidringar, so111 däriinder iigt rim ined afseeiide 113, deiiiia ut- vandring torde ej sakna sitt intresse.
Jag tillater mig dock att för- utskickii några nieddelandeii o111 Iiurii myiidiglieterna i de lan, livar- i f r h utvandringen foriiiiniligast försiggh, betl~ikta denna sak, d5 clessa bäst böra kunna bedöma deiisaiiimas verkningar.
I konungens befalliiiiigsliaf \ raiides i Blel~inge lii~z senaste feinårs- berättelse (1886-1890) skrifves: » Samtliga dessa utflyttniiigsr med- föra för landet högst fördiirfliga verkningar, i det att en vaseiitlig del af landets bästa arbetskraft g&amp;tt förlorad och inycket peiiningar utdragits ur riket.
Hvad, siirskildt betriiffar utflyttiiingarna till Dan- mark och Tyskland, Iiafva, clessa det onda med sig, att de utflyttande, livilka sällan atervända med samlade arbetsförtjänster, tillgodogöra utlandet sina basta arbetskrafter och 3,terkorniiia merendels ined en af arbete iitsliten kropp eller Iielilsiindas ofta alldeles iitarinade och inånga af kvinnorna ined flere eller färre uti utlandet förvarfvade oäkta barn, nästan alla då koiiinlande fattigförsörjiiii1gari1~ till last.
w I femhrsberattelsen för ICr&amp;tinnstnds 1An (1886-1890) skrifves att ~iitvaiidrarne ofta Hterkoiiiina till lieinlandet i iiödstiilld beliigenhet,
icke sällan lieiiisända af utländsk myndighet&gt; och vidare nieddelas, a t t iinder åren 1886-1890 antalet från Danmark till länet lieinsända kvinnor var 118 och antalet barn 93.
I fMnl~nö7~us ' liilzs (1886-1890) feniårsberättelse läses, att, fort- farande gäller detsainma soni konungens befallningsliafvande i tidigare feniårsberattelser anmärkt, neinligen att vistelsen i det främmande landet sallaii befinnes liafva ländt till båtnad.
De återvändande äro ofta stadda i nödställd belägenhet.
a I-Contingens befallningsliafvande liade iiiider feinårspeiioden lämnat understöd A t 1,334 från Danmark lienivändande svenska iinclersåtare.
(Xian liar i denna uppgift; icke skiljt p&amp; inän och kvinnor).
Senaste feinhberättelsen för Kronobergs 1Zin innehaller obetyd- ligt i denna sak iitöfver de siffror ai~gåeiide iitva.nariiigens minskning, Iivilka aterfinnas pk annat stalle i denna redogörelse, men dess fein- Qrsberättelse för Rren 1876-1880 innehåller bland annat, att af de 1,272 kvinnor, som iinder 5-årsperiodeii utvandrat till Danmark en- dast 455 återkonimit och att af dessa ej mindre än 56 genast efter lieinkoinsten fallit fattigvården till last, samt 142 varit antingen sin- iiessjtika, atföljda af oäkta bara, dömda för groft brott eller beryk- tade för osedlig lefnad.
Lika bedröfliga Iiro de tippgifter Daninark lämnat angående de svenska allmogeflickorna.
Alla kvinnor, som i Dailinark dömas till straffarbete (alltsa för gröfre förbrytelser) öfverläinnas till straffängelset Kristiai~sliavn invid Köpenhamn, iinder det cle kviriiior, som dömts till kortare fängelsestraff, aftjäna detsainma i fängelserna riiiidt om i lalidsorten.
Vid Kristianshavns fängelse voro iiiider åren l 8 8 3 - 1892 intagna 1,112 kvinnor och af dessa voro 101
Under samma tidrymd dömdes i Danmark för barnamord och liknande fö~brytelser 188 kvinnor och af dessa voro 37
Vidare läninas från sainina fängelse den uppgiften, att iinder åren 1866-1892 dömdes i Daiiinark 24 kvinnor att mista lifvet.
Af dessa vor0 7
Har må ock ilainiias att under polisens i Köpenliainn tillsyn sksoni misstänkta för osedlighet voro 1889: 866 kvinnor, dIraf 122
1890: 834 w 89
: i::: 7 ") Ingen af dessa dödsdoinnr gick i verkstalligliet.