Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Månsson „ Östergöthlands „ Christen Andersson „ Malmöhus „ Tobias Lind „ Götheborgs och Bohus „ samt af A. Andersson „ Wermlands „ hvilka alla yrkat, att räntan för utlåningen på namn och reverser måtte nedsättas.
Såsom skäl för den ifrågaställda räntenedsättningen har hufvudsakligen anförts: att de flesta allmänna kassor nödgats utlåna sina medel mot 4 ä 4| procent ränta; att, i händelse Banken icke vidtager en dylik åtgärd, lånefonderna komma att, till skada för Banken, ligga ofruktbara, samt att, för den jordbrukande delen af låntagarne i Banko-diskonten, 5 procent ränta vore alltför hög.
Härförutan har Herr C. C. Hörnstein, uti en inom Vällofl.
Borgareståndet väckt motion, uppå anförda skäl, föreslagit, att Bankofullmäktige måtte få sig öppet lemnadt, att, såsom i andra banker skall tillgå, på diskontfonderna höja eller sänka räntan efter penninge-tillgången och behofvet, dock med den inskränkning, att räntan icke får höjas öfver 5 procent och ej eller sänkas lägre än till 4 procent.
Vid pröfning af denna vigtiga fråga, har Utskottet icke förbisett, hurusom under den sednare tiden ganska betydliga delar af de för diskontrörelsen anvisade fonder ej kunnat, i saknad af lånsökande, fruktbargöras.
Denna brist på lånbehöfvande torde emellertid ingalunda härflyta deraf, att räntan fortfarande varit bestämd till 5 procent, emedan denna räntefot, hvad lånen på namn och reverser med omsättningsrätt beträffar, synes vara afpassad efter lånens natur, och hvarken någon publik kassa eller enskild person utlemnar så beskaffade lån för lägre ränta än 5 procent.
Bankens under de sednare åren i betydlig skala bedrifna, medelst ökad sedelstock verkställda, silfverköp, möjliggjorda och föranledda dels af den fördelaktiga handelsställningen och dels af den omständighet, att en inom landet bildad Hypotheks-förening upptagit ett större utländskt lån, har, till väsendtlig 28 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 42. del, gifvit anledning till det öfverflöd på penningar, som för närvarande finnes; hvartill kommer, att de kredit-anstalter, hvilka uti orterna uppstått, serdeles till följd af egenskapen utaf den låne-rörelse de bedrifva, ej ringa bidragit dertill, att Banken haft och ännu har outlånade fonder.
Men då, såsom Utskottet förut antydt, orsaken dertill icke bör ensamt söka< uti räntebeloppet; så kan Utskottet destomindre biträda de förslag, hvilka afse räntans nedsättning till 4 procent, som derigenom skulle inträffa, att en mängd publika kassor och välgörenhets-inrättningar nödgades, till skada för sådana enskilde, som af deras inkomster draga fördel, nedsätta räntan äfven derunder, utan att Banken derför tillskyndades någon större vinst, enär det vid beräkning visat sig, att, hvad åtminstone fonden för lån på namn och reverser angår, denna, till hela beloppet utlånad mot 4 procent, ej skulle hafva lemnat större ränte-inkomst, än den nu utlånade delen deraf gifvit.
Utskottet anser, i följd häraf, att nedsättning af räntan från 5 till 4 procent nu ej bör ifrågakomma; och enär det af flerfaldiga skäl icke lärer vara lämpligt, att åt Fullmäktige öfverlemna rättigheten, att, efter omständigheterna, sänka och åter höja räntebeloppet, samt det för öfrigt synes kunna antagas, att under tidrymden intill nästa riksdag sådana förhållanden icke skola uppstå, som kunna gifva giltig anledning till en ränte-nedsättning; får Utskottet, 49:o jemte hemställan, att ifrågavarande motioner måtte få förfalla, härigenom föreslå, att Irsta momentet i Bankoreglementets 202 § oförändradt bibehålies.
Enligt 2:dra mom. i nyssberörde § är straffräntan bestämd till 3 procent utöfver ordinarie räntan; dock upphör beräkningen af sådan ränta 3:ne månader efter lånets förfallodag, eller, i händelse låntagaren dessförinnan råkar i konkurs-tillstånd, å den dag, då konkursen anses börjad.
Uti flera af de motioner, deruti nedsättning yrkas af ordinarie räntan, har det förslag jemväl blifvit framstäldt, att straffräntan måtte bestämmas till 6 procent, att utgå ifrån lånets förfallodag; hvarjemte direktionen öfver låne-kontoret i Malmö, uti dess till Utskottet afgifna berättelse, fästat uppmärksamhet å den väekelse till försumlighet, berörde stadgande medför, då, sedan 3:ne månader ifrån förfallodagen lupit till ända, skulden, utan några serskilda afgifter, enligt nu gällande föreskrifter, löper med allenast Banko-Utskottets Betänkande, N:o 42.
29 5 procent ränta, samt af detta med flera anförda skäl, yttrat den åsigt, att, med diskont-verkens fördel vore närmare öfverensstämmande, om, i stället för nu stadgade öfverränta, den på allmänna lagen i 9 kap. 10 § Handels-balken grundade föreskrift i Banko-reglementet infördes, att den, som ej å förfallodagen sin skuld betalar, vare skyldig att, intilldess liqvid sker, derå erlägga 6 procent, dock utan bevillningsafdrag, hvarifrån diskontverken, enligt bevillningsförordningen, äro befriade.
Och som, genom antagande af detta förslag, beräkning af en i motsats mot allmänna lagens stadgande hittills föreskrifven straffränta kunde upphöra, samt mera enkelhet vinnas vid länte-liqviderna; anser Utskottet sig böra hemställa, 50:o att mom. 2 och 3 i Banko-reglementets 202 § måtte få utbytas emot följande föreskrifter:
För de lån, som ej sednast fjorton dagar efter för fallotiden blifvit inbetaldta, eller genom omsättning liqvi derade, i de fall der den sistnämnde får ega rum, beräknas från förfallodagen sex procent ränta, utan bevillningsafdrag; kommande detta ränteberäkningssätt att iakttagas för alla lån, hvilka från och med den 1 Juli 1849 utgifvas eller omsättas.
Vid de uti §§ 203, 204, 205, 206, 207 och 208 intagna allmänna bestämmelser har någon erinran icke förekommit, hvadan desamma 51 :o torde få oförändrade bibehållas.
Som Riksdagsfullmäktigen Ingemund Odin från Gottlands län inom Hederv.
Bonde-ståndet väckt det till Utskottet remitterade förslag, att ett lånekontor måtte i Wisby stad på Gottland anläggas ; så har Utskottet, innan det granskat de följande föreskrifterna, angående Bankens lånerörelse, till pröfning förehaft ej mindre omförmälda, än de till Utskottet i öfrigt hänvisade motioner, om inrättande af flera lånekontor, och hvilka motioner här nedan närmare beröras.
Beträffande nu först ofvannämnde förslag; så bör Utskottet erinra, att, med afseende å de omständigheter, motionären till stöd för detsamma anfört, eller att Gottland, genom sitt aflägsna och isolerade läge, under vissa tider af året saknar all kommunikation med fasta landet, hvilket föranleder rörelsens afstannande i följd af penningebrist , Rikets Höglofl.
Ständer redan vid, 1840—1841 årens riksdag beviljade diskont-verkets gäldenärer 30 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 42. på nämnde ö flerfaldiga, ännu för dem fortfarande och i 209 § af Bankoreglementet närmare beskrifna förmåner, samt att härigenom den fördel blifvit invånarne på Gottland beredd, som skäligen kan fordras.
Då för öfrigt, efter hvad erfarenheten hitintills gifvit vid handen, det rörelse-kapital, hvilket kunde för Gottland erfordras, icke blefve så stort, att, genom ränteafkastningen, förvaltningskostnaderna kunde betäckas, för så vida icke det lättade tillfället till erhållande af lån lockade till en improduktiv skuldsättning, hvilken dock i en framtid möjligen torde leda till både ortens och Bankens skada och förlust; så kan Utskottet icke understödja det väckta förslaget om inrättande af ett lånekontor på ön Gottland; och får sålunda 52:o afstyrka bifall till Riksdagsfullmäktigen Odins motion; Hvaremot Utskottet hemställer, 53:o att föreskrifterna i ofvannämnde 209 § måtte fortfarande få gälla till efterrättelse.
I fråga om inrättandet af flera låne-kontor äro motioner väckta inom Högloft.
Ridder skåpet och Adeln af Herrar Hammarhjelm, C. G., och Munck af Rosenschöld, N. B., samt inom Hederv.
Bonde-ståndet af G. B. Appelqvist från Blekinge län, Sone Persson från Malmöhus län, C. M. Engström från Kalmare län, Ephraim Larsson från Elfsborgs län, Erik Ersson frän Gefleborgs län, samt Johan Bergström från Skaraborgs län.
Uti dessa motioner yrkas, dels att Privat-bankerna måtte upphöra, och i desses ställe filial-afdelningar af Rikets Ständers Bank inrättas, och dels att, utan afseende derå om privat-bankerna komma att fortfara eller icke, lånekontor måtte anläggas antingen i alla landshöfdinge-residensstäder eller åtminstone i de städer, der privatbanker finnas.
Enär sålunda en del motioner , såsom vilkor för inrättandet af flera lånekontor, förutsätta, att närvarande Privatbanker skola upphöra; men Utskottet destomindre kan ingå i bepröfvande af sistnämnde fråga, som, efter hvad Utskottet inhemtat, Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet har under handläggning inom riks-stånden väckta frågor, angående nämnde bankers upphörande; så och då filial-kontor af Riks-banken, först efter det Privatbankerna upphört, skulle ifrågakomma, samt oktrojerna för närvarande privatbanker ej före nästa riksdag löpa till ända; Banko-ltskottets Betänkande, N:o 42. 31 54:o torde ofvanberörda motioner för närvarande böra lemnäs utan afseende.
Hvad åter inrättandet af flera lånekontor, genast oell ulan afseende derpå om privatbankerna upphöra eller icke, angår; får Utskottet anföra, att som det, enligt Utskottets öfvertygelse, hvarken vore lämpligt eller behöfligt, att förlägga afdelnings-kontor utaf riks-banken i de städer, hvarest privat-banker äro inrättade eiler hafva filial-kontor, samt invånarne i de provinser, uti hvilka privat-banker icke finnas, äro i tillfälle att antingen hos banken eller redan varande låne-kontor undfå lånebiträden i en eller annan väg; så och med hufvudsakligen fästadt afseende dera, att låne-kontor, hvilka omfatta ett mindre distrikt af t. ex. ett större eller tvänne mindre län, icke skulle kunna använda så stort kapital, att ränteinkomsten deraf motsvarade förvaltningskostnaderna; helst åt styrelsens organisation vid ett sådant kontor svårligen kan gifvas den enkelhet i form, som för privat-bankernas filial-kontor är iakttagen; får Utskottet 55:o afstyrka bifall till de väckta motionerna om inrättande af liera låne-kontor.
Belåning af Aktier och Publika papper.
Den för ifrågavarande belåning afsatta fond, enligt § 210, uppgående till 500,000 r:dr, har väl under den sedan nästlidne riksdag förflutna tid ej varit till fulla beloppet anlitad; men enär öfverskottet, i händelse behof deraf göres, kan, på sätt Utskottet i 7:de punkten här ofvan föreslagit, till annan lånerörelse förflyttas, hemställer Utskottet, 56:o att ej mindre fondens belopp, än äfven föreskrifterna, angående densammas fördelning på de serskilda diskontkontoren , måtte oförändrade varda bibehållna.
Enligt 211 § i Banko-reglementet, må såsom Hgpothek antagas och belånas: 1:o till högst nittio procent af kapitalbeloppet:
Obligationer med 4§ procent ränta och deröfver, utfärdade af Riksgälds-kontoret, Arméens ackords-amorteringsfond, Stockholms stads drätsel - 32 Banko-Utskottels Betänkande, N:o 42. kommission, Bruksegares hypotheks-kassa, Skånska hypoteksföreningen, samt sådana Svenska hypotheksföreningar, hvilka hädanefter på likartade grunder med de begge sistnämnde kunna bildas och som blifva af Kongl. Maj:t i nåder stadfästade, samt af Fullmäktige finnas innebära nödig säkerhet.
Som likväl större delen af de utaf berörda inrättningar utfärdade obligationer löpa med allenast 4 procent ränta, men dessa obligationer, det oaktadt, i handeln stå al pari, är någon förlust icke att befara, i händelse sådana obligationer antagas till belåning efter 90 procent af kapital-beloppet; vid hvilket förhållande
Utskottet tillstyrker att början af nyssberörde stadgande sålunda förändras: 57:o Obligationer med fyra procent ränta och deröfver etc.
Hvarförutan och som 2:ne nya hypotheks-föreningar sedermera uppstått, efter orden Skånska hypotheks-föreningen torde få inflyta: 58:o Östgötha hypotheks-förening, Smålands och Hallands hvpotheks-förening samt sådana svenska hypotheks-föreningar, hvilka hädanefter på likartade grunder med ofvanbemälda kunna bildas, och som blifva af Kongl. Maj:t i nåder stad fästade samt af Fullmäktige finnas innebära nödig säkerhet.
2:0 till högst 75 procent af kapital-beloppet:
Ofvanberörda obligationer med lägre ränta än 41 procent.
I händelse af bifall till framställningen uti punkten 57:o lärer sistnämnde stadgande böra förändras till 59:o ”Ofvanberörda obligationer med lägre ränta än 4 procent.” 3:0 emot tillika ställd antaglig borge?
i för den brist i verkets fordran, som vid hypothekens användande möjligen skall kunna uppkomma: a) Aktier i Hjelmare kanal och slussverks bolag, till 50 procent af aktiekapitalet; b) Aktier i Södertelje kanal och slussverks bolag till 50 procent af det ursprungligen tecknade kapitalet, belöpande sig till 10 procent af den summa, nuvarande aktierna upptaga; och c) aktier i Götha kanal-bolag, af första klassen lill 25 procent å primitiva aktie-kapitalet.
Ut - Banko-Utskottets Betänkande, N:o 42. 33 Utskottet tiar väl af Banko-full mäktiges vid riksdagens början afgifna berättelse inhemtat, alt omförmälda Götha kanal-aktier i allmänna rörelsen endast gälla 12 ä 16 procent; likväl och som Rikets Höglofl.
Ständer vid 1828—1830 Arens riksdag beslutat, dels att Götha kanal-bolag skulle tillsvidare bibehållas vid den belåningsrätt i Banko-diskonten af deras aktier till 16 f procent al primitiva aktie-kapitalet, som vid 1823 års riksdag beviljades och dels att nämnda belåningsrätt skulle ökas till 20 procent, sedan bolaget insatt halfva beloppet af en utaf aktie-egarne äskad insättnings-summa, samt till 25 procent jemväl A primitiva aktie-kapitalet, då Götha kanal blifvit fullbordad; så och då några förluster på lån emot hypothek af ifrågavarande aktier icke böra ifrågakomma, i händelse den serskilda fyllnadsborgen vederbörligen pröfvas, hemställer Utskottet 60:0 att ofvanberörda 3:dje moment af 211 § i Banko-reglementet må förblifva oförändradt.
De grunder i afseende på belåningen af aktier och publika papper, som äro stadgade uti 212, 213 och 214 §§ af Banko-reglementet, 61:0 torde få oförändrade bibehållas. B. Utlåning få namn och reverser.
Fonden för denna rörelse, enligt 1 mom. af 215 §, bestämd till 9,000,000 r:dr, på det sätt fördelad, att Stockholms diskont innehar 5,800,000 r:dr, Götheborgs d:o 2,100,000 r:dr och Malmö d:o 1,100,000 r:dr, har under de sednare åren icke varit till fulla beloppet anlitad.
Af sadan orsak har Utskottet ansett rätta tidpunkten nu vara inne att återbringa nämnda fond till det belopp, som vid 1823 års riksdag fastställdes, eller Åtta millioner r:dr, hvarigenom tillgång jemväl blefve i någon mån beredd för bildande af en serskild fond, att användas till kreditiv åt enskilde personer, enligt de grunder, hvilka här nedan närmare bestämmas.
Uti den afgifna och vid Utskottets memorial N:o 2 fogade berättelsen, hafva fullmäktige förmält, att fonden för utlåningen på namn och reverser vid Götheborgs låne-kontor ej kunnat fylla lånebehofvet.
Sorn detta förhållande sannolikt upphör, då Götheborgs privatbank kommer i full verksamhet; så be Bih. till 11.
St. Prof. 1847 och 1848. 6 Sami. 1 Afd. 15 Häft. 5 34 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 42. farar Utskottet ingalunda, att för den kommande tiden brist på medel skall sig förete; men då fonden för ifrågavarande lånerörelse, på samma gång den i Götheborg varit otillräcklig, i Stockholm lemnat ett öfverskott af mera än En million r:dr; torde det åt fullmäktige böra öfverlemnas att förflytta större eller mindre obegagnade andelar af fonden från ett till ett annat diskontkontor.
I öfverensstämmelse härmed och som mom. 2, 3, 4 och 5 numera icke ega tillämplighet, tillstyrker Utskottet, att åt den emot § 215 svarande före skrift i blifvande
Banko-reglemente matte få gifvas följande lydelse: 62:° Fonden för denna rörelse bestämmes till Atta millioner r:dr banko, hvaraf tillhandahållas 5,300,000 r:dr banko diskontverket i Stockholm till utlåning för rikets samtlige provinser, med undantag af dem, som ega belåningsrätt i låne-konloren, enligt hvad här nedan stadgas; 1,800,000 r.dr låne-kontoret i Götheborg, för provinserna Wester göthland, Dalsland, Bohus län och Halland, samt 900,000 r:dr låne-kontoret i Malmö, till utlåning för provinserna Skåne och Blekinge; dock vare det fullmäktige förbehållet att, efter sig företeende omständigheter, kunna nämnde summor inom de serskilda diskontverken annorlunda fördela.
I afseende på de för denna utlåning stadgade och i §§ 216, 217 och 218 intagna grunder, har endast, hvad lånetiden och afbetalningens belopp beträffar, förändring blifvit föreslagen.
Likmätigt nu gällande föreskrifter, får lånetiden ej öfverstiga sex månader, men lånen kunna omsättas, dock på högst nämnda antal månader hvarje gång, och fordras vid omsättning på jemna sex månader minst en femtedels afbetalning efter ursprungliga kapitalet.
Uti motioner, inom Hederv.
Bonde-ståndet väckte och till Utskottet remitterade, hafva G. B. Appelqvist från Blekinge län, Anders Andersson från Wermlands län, J.
Månsson från Malmöhus län, M. Månsson från Östergöthlands län och Tobias Lind från Götheborgs och Bohus län yrkat, att hufvudsakligen för jordbrukare och bergsmän lånetiden måtte utsträckas från sex månader till helt år med antingen 1/4:dels eller ock 1/5:dels afbetalning hvarje år.
Detta förslag till förändring har under de sednare 2:ne riksdagarna varit föremål för Rikets Höglofl.
Ständers bepröfvande; och som de skäl, hvilka grundlagt ett förkastande af detsamma, ännu qvarstå, anser Utskottet sig nu allenast böra erinra, att, genom lånetidens förlängning, vida större förluster Banko-Utskottets Betänkande, N:o 42. 35 skola för diskontverken uppstå, än hitintills varit händelsen, enär gäldenärens ekonomiska ställning kan under den långa tiden af ett år undergå betydliga förändringar, oberäknadt, att vederbörande låntagare svårligen skulle kunna anskaffa antaglige löftesmän för en lånetid, utsträckt till fern år.
Med stöd häraf, tillstyrker Utskottet, 63:o att nu gällande grunder för utlåningen på namn och reverser med omsättningsrätt må förblifva oförändrade.
C. Utlåning genom Handels- och Närings-diskonten.
Denna utlåning skiljer sig för närvarande i 2:ne afdelningar, nemligen a) Diskontering af inrikes vexlar och accepterade invisningar; samt b) utlåning emot hypothek af enskildes löpande förskrifningar och accepterade invisningar eller af inrikes vexlar.
Under förutsättning af Rikets Ständers bifall till Utskottets förslag, angående rättighet för enskilde till erhållande af kassa-kreditiv, uppkommer en 3:dje afdelning utaf handels- och närings-diskonten, eller c) Kassa-kreditiv åt enskilde personer.
Utskottet skall derför till behandling företaga hvardera af berörda underafdelningar för sig; men torde derförinnan böra afgifva yttrande, i fråga om beloppet af den för de 2:ne första afdelningarna gemensamma fond.
Denna fond utgör nu, enligt 219 § i Banko-reglementet, 3,500,000 r:dr, af hvilka omkring 1/3:del varit under de sednare åren oullånad.
Pä grund häraf och enär en del af dem, som för närvarande begagna sig af utlåningen genom handels-och närings-diskonten, i stället sannolikt komma att förskaffa sig kassa-kreditiv; anser Utskottet, att af berörda fond en summa af 500,000 r:dr må anvisas i och för kassa-kreditiv-rörelsen och hemställer derför, att 64:o fonden för diskontering och utlåning genom handels- och närings-diskonten må bestämmas till Tre millioner r:dr b.ko och fördelas, i enlighet med stadgandet i Usta momentet af 219 §. 36 Banko-Utskottats Betänkande, N:o 42.
Andra momentet, af samma § lärer, såsom innefattande en förvaltningsföreskrift, böra hänföras till det enahanda stadgande om tiden, när räntevinsterna å allmänna diskontrörelsen skola till Banken inlefvereras, hvilket reglementets 87 § 1 mom. innehåller; hvadan Utskottet ifrån detta förslag utesluter nämnda mom. af 219 §.
Den sparbankerna i riket förunnade förmån att emot 3 procent ränta i Banken insätta kapital, hvilka-genom handels- och närings-diskonterna utlånas, 65:o tillstyrker Utskottet, att bemälda Banker måtte fortfarande få begagna.
Beträffande diskonteringen af inrikes vexlar och accepterade invisningar, medgifven uti 221 § af Banko-reglementet och efter hvad Utskottet inbemtat, från och med 1846 begagnad, får Utskottet anföra följande:
Med anledning af det, uti sednare punkten af berörda §, Banko-fullmäktige lemnade uppdrag, hafva de, på sätt Rikets Ständers nästlidet år församlade Revisorer (se tryckta rev:s-ber. § 64) anmält, till efterrättelse fastställt reglementariska föreskrifter för omförinälda diskontering; vid upprättandet hvaraf i allmänhet blifvit följde de grunder, som, i afseende på utlåning genom Handels- och Närings-diskonten, innefattas i 222 § af Banko-reglementet, med allenast den afvikelse, att stadgandet i 5 mom. af samma § borde, vid fråga om diskontering af vexel, tillämpas endast å den af endossenlerne, som vexeln i sista hand öfverlåtit.
Jemte hänvisning till de i omförinälda § af Berättelsen ordagrannt intagna föreskrifter, får Utskottet fästa uppmärksamhet derå, det Revisorerne, i anledning af berörda afvikelse från stadgandet i 5 mom. af 222 §, yttrat, att, ehuru Revisorerne medgåfvo, att, då högsta beloppet, hvarför någon får häfta uti Handels- och Närings-diskonten, är bestämdt till 40,000 r:dr, det ändamål, Rikets Ständer, genom vexel-diskonteringen afsett, skulle hafva motverkats, i händelse alla å en vexel befintlige öfverlåtare antecknats såsom gäldenärer, borde likväl denna åtgärd för diskont-verkets säkerhet iakttagas; dock vore, i sådant fall, enligt Revisorernes åsigt, nödigt, att omförmäldta maximum betydligen förhöjes, eller ock att föreskriften om ett maximibelopp alldeles uteslutes.
Lika med Revisorerne, anser Utskottet det icke vara med diskont-verkets säkerhet förenligt, att af de å en till diskontering antagen vexel befintlige endossenter, såsom gäldenär betrakta endast den, som i sista hand vexeln öf - Banko-Utskottets Betänkande, N:o 42. 37 verlåtit; och ehuru Utskottet icke befarar, att vexel-diskontering skulle motverkas genom bibehållande af nu stadgade maximum, enär det ingalunda är sannolikt, att i allmänhet de vexlar, hvilka diskonteras, skola med flere endossenter vara försedde, har Utskottet likväl här nedan föreslagit, att nämnda maximum måtte förhöjas.
Derjemte hafva Revisorerne förmält, att, om det i 7 § af ofvanberörda reglementariska föreskrifter intagna stadgande, att sista öfverlåtaren a en domicilierad vexel skall hafva sitt hemvist å diskonteringsorten, icke funnes, så skulle vexlars uppkomst och spridande i rörelsen befrämjas.
I anledning häraf bör Utskottet förklara, att, då borttagandet af nämnda föreskrift förutsätter behofvet deraf, att diskontverken på alla orter inom riket, hvarest vexel kan komma att accepteras, hafva pålitlige kommissionärer; så måste Utskottet afstyrka en förändring, hvilken skulle föranleda den tillökning i förvaltnings-kostnaderna, att någon inkomst af diskonteringen troligen ej vore att påräkna.
Det af Revisorerne omnämnda och af dem ogillade förslag att till diskontering antaga vexel inom riket af utländsk man, dragen pä inländsk man, kan Utskottet ej heller biträda, och får, såsom skäl derför, åberopa hvad Revisorerne i ämnet anfört.
Deremot gillar Utskottet det af Banko-fullmäktige gifna och af Revisorerne anmälda förklarande, att något hinder icke möter för diskontering af vexlar eller invisningar, utgifna eller accepterade af de ledamöter i handels- och näringsdiskont-direktionen, hvilka icke tillika äro ledamöter af Banko-diskont-direktionen; och skall Utskottet framdeles, i samband med de reglementariska föreskrifterna för diskont-verkens förvaltning, underställa Rikets Ständers bepröfvande förslag till stadgande i berörda- afseende.
I samband härmed har Utskottet förehaft den del af en utaf Herr von Hohenhausen, M. S., hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln väckt motion, som innehåller det förslag, att Banko-fullmäktige må berättigas "att diskontera å utrikes ort här på platsen dragna vexlar, accepterade af godkända handelshus.”
Under förutsättning, att motionären härmed afsetl, det vexlar, som blifvit i Sverige trasserade på utrikes ort, böra tilläggas diskonteringsrätt, får Utskottet gifva den utsträckning, nämnda förslag innefattar.