Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Undantaget, att de skoglösa Hemmansegarne skulle företrädesvis vara berättigade till utsyning,— ett stadgande, som saknas i de äldre Författningarne, lärer först som en föreskrift för Konungens Befallningshafvande hafva influtit i 1784 års Skogsordning, der det heter: att isynnerhet de skoglöse borde från allmänningen blifva hulpne.
Detta stadgande har deremot i j8o5 års
Författning erhållit den förändring:
Ej må den understöd af allmänning njuta, som finnes hafva egen skog, eller med egen skog illa farit. 26 Lag- samt A. Desv.- och Occ.-Utsk.
Ull. N.o 22.
Likaså liar stadgandet i de äldre Förovdningarne, att alla cle} sorn i Länet eller Häradet bygga och bo, egde att ny Lija allmänningen, i de nyare
Förfaltningarne blifvit utbytt mot det inskränktare uttrycket:
Allmänning måge de nyttja etc.
Det torde vara af vigt alt fästa uppmärksamheten vid dessa olikheter, så vida häruti kunna upptäckas anledningarna till det, efter Utskottens tanka, obilliga anspråk, som småningom å de skoglösa Hemmans-egarnes sida bildat sig, att ensamme sins emellan få skifta allmänningarne.
Den obillighet, som, enligt Kgl. Karnmar-Collegii tanka, skulle uppstå för de nu till utsynings erhållande berättigade, om allmänningarne deltes på hela samfäiligheten , motsäges fullkomligen al den orättvisa , som i ett motsatt förhållande skulle uppstå för dem, som i en framtid genom olyckshändelser se sig beröfvade sin skogstillgång , och sålunda, utan något sitt förvållande, blifva utstängde från en rättighet de förut innehaft, att af allmänningarne blifva hulpne.
Der den omständigheten inträffat, att, på grund af 6 §. i i8<>5 års Skogs-Ordning, endast de till nyttjande af allmänningen berättigade deltagit i kostnaden för dess Lag- samt A. Besv.- och Oec.-Utsk. Uti.
N.o 11. 27 affattande och läggande på Charta , (ett förhållande, som ej öfverallt lärer hafva egt rum, i thy att kostnaderne genom frivilliga öfverenskommelse!’ i flera fall lära hafva blifvit fördelte på hela Häradet) bör detta visserligen föranleda till en billig ersättnings-talan; men att härifrån, (eller ifrån stadgandet i 7 att lie, som ega nyttjande-rätt till allmänning, skola företrädesvis vara berättigade att fä uppodla de å densamma befintliga kärr och mossar, ett tillstånd som varit en hvar utan undantag medgifvet) vilja hemta en delningsgrund för jorden, vore , enligt Utskottens tanka , att från undantagen i en lag vilja sluta till dess allmänna syftning.
Lika litel kunna Utskotten inse, huruledes allmänningarnes delning på de skoglösa hemmanen skulle innebära någon större säkerhet för skogens bättre vård; ett motsatt förhållande är snarare att befara.
I samma nion som behofvet är större, blifver vanligtvis tillgreppet betydligare.
Den omtänksamhet, som uppkommer af brist, torde åtminstone, i afseende på skogshushållningen, vara förtidig att i vårt Land förutsätta.
Äfven med antagande af Kongl. Kamrnar-Collegii förslag skulle det ej kunna undvikas , att i vissa skoglösa orter lotterna blefvo så obetydliga, att någon 28 Lag- samt A. Besv.- och Oec.-Utsk. Uti.
N.o 22. omtänksam vård deraf ej vore att förvänta , hvadan Utskotten för sin del tro, att den hefarade olägenheten af skogarnes förstöring, under sådana omständigheter, snarare kommer att hafva sin upprinnelse i sjelfva delningen, än i den delnings-grund, som kan blifva fastställd.
Det skulle äfven, enligt Utskottens tanka, möta mycken svårighet att bestämma ett hemmans mer eller mindre skoglöshet..
Under förutsättning af behörig noggrannhet skulle sådant föranleda till en taxering af en stor del hemmansskogar i Länet eller Häradet; en åtgärd, sorn säkerligen medförde lika mycken kostnad, sorn omgång.
På de nu anförda skäl, och då allmänningarne, enligt Utskottens tanka, ej annorlunda kunna betraktas än som menigheternes samfällda tillhörighet, få Utskotten vördsamt tillstyrka Rikets Högl. Ständer., att till Kgl. Maj:t frambära den underdåniga önskan det täcktes* Kgl. May.t i Kälder förklara: det med interessenter i Landsoch Härads-allmänning, vid uppkommande frågor om delning skall förstås samtlige Hemmans-egare i Länet eller Häradet s hvarvid oför - Lag- samt A. Bes v.- och Oec.-Utsk.
N.~o 11.
29 medlade hemmantalet, på sätt rörande Sockne-allmän n ingarn e redan finnes stadgadt j torde böra tagas till grund. 10:0 Beträffande den utaf Friherre Sprengtporten väckta fråga, att en prasscriptionstid af 2 år måtte bestämmas, efter hvilken ingen ansökning om allmännings delning borde få ega rum; så anse väl Utskotten icke lämpligt att i detta afseende en viss bestämd tid må fastställas; men då det likväl är obestridligt, att ovissheten om dessa skogars framtida behandling, (hvilket äfven vållat, att den skogs-betjening, som för deras vård är af nöden , blott ad interim antages) ej annat kan än medföra mindre gynnande följder för Skogs-hushållningen derstädes; synes det Utskotten så mycket nödvändigare, att denna ovisshet upphör, som deruppå beror ej allenast regleringen af den personals storlek och lönevilkor, som för skogarnes framtida vård och bevakning erfordras, utan äfven införandet af den ändamålsenligare skogs-hushållning, hvilken genom 1824 års Circulair-Bref blifvit anbefalld.
Utskotten fä alltså _, på grund sä väl häraf j som de af Motionairen framställda skaij vördsamt tillstyr - 3o Lag- samt A. Besv.- och Oec.-Utsk. Uti.
N-o 22, ka Rikets Högloft.
Ständer , att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla , det täcktes Kongl.
Maj:t i Nåder anbefalla Dess Befallningshafvande , att med det snaraste inhemta menigheternas yttrande , huruvida de önska delning af sina allmänningar, på det Kongl. Maj'.tj obehindrad af de ansökningar, som i detta afseende derefter kunna göras, må blifva i tillfälle att med desSci skogars reglering och framti da vård vidtaga de åtgärder, som kunna pröfvas nödiga.
Utskotten hafva sålunda, med afslag å livad af Motionairerne i öfrigt blifvit yrliadt, tillstyrkt: a) att Rikets Högloft.
Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära den förklaring öfver Kongl.
Förorclningen af den 18 December i8z3, att den endast må anses tillämplig till de bestämda fall, dä åverkan sker å allmänning eller å andras enskilda egor; b) att 1 $. i5 Cap. Byggninga-Balken må i sista punkten erhålla följande förändrade redaction :
Lag- samt A. Best), och Oec.-Utsk. Uti. N. o 22. 3i G är elden ifrån svedjan in på egen eller annors mark och gör ther skada , höte 100 daler och gifve fullt skadestånd då annor af elden lidit. cf att sista momentet i 62 §. af i8o5 års Skogs-Ordning måtte förändras till följande lydelse:
Syrer, blucker eller annorledes skadar och förderfvar någon uti JUdre och Kronans Parker, Gehäg och Djurgårdar, slike trän, vare lika bot, som om trädet olojligen jälles; sker skada genom svedjande eller skogseld , gånge dermedj som serskildt stadgadt är. il) att Rikets Högloft.
Ständer må till Kongl. Maj:t frambära den underdåniga önskan, det täcktes Kongl.
Mäj:t i Nåder förklara , att med interessenter i Lands- och Härads-allmänning, vid uppkommande frågor om delning, skall förstås samtlige IIemmans-egarne i Länet eller Häradet, efter deras oförmedlade Hemmantal; samt c) att Kongl. Maj:t i Nåder täcktes anbefalla Dess Befallningshafvande, att med det snaråste inhemta me - 32 Bil. t. Lag- samt Eesv.-o. Oec.-Ulsk.
IV.-o 22. nigheternas yttrande, huruvida de önska delning af sina allmänningar3 på det Kongl.
Maj:t, obehindrad af de ansökningar j som i detta af seende derefter kunna göras må bilf va i tillfälle vidtaga nödiga åtgärder med dessa skogars reglering och framtida vård.
Stockholm d. 8 April 183g.
Reservationer: af Friherre Cederström:
I min tanka böra Rikets Ständer först hafva utlåtit sig öfver Kongl. Majrts Nådiga Proposition rörande fri disposition af Ekskogarne för innehafvare af Krono- och Skatte-jord, innan detta Betänkande kommer till afgörande; ty det är oformligt att begära ändring i en Författning, som möjligen genom ett senare Beslut lian komma att helt och hållet förfalla.
Då jag icke finner någon rättsgrund för ritt Bil. t.
Lag[- samt Besv.- o. Oec.-Ulsk.
IV.-o 21. 33 för Utskottets förslag till ändring i 1 §. i5 Cap. Byggninga-Balken, att 100
Dalers böter skall fastställas, om eld ur svedja går in på egen Skog, helst förbrytelse mot sig sjelf, genom förskingring eller förstöring af egen egendom, icke förr rättsenligt kan medföra lagligt ansvar, än tredje mans rätt derigenom blifvit kränkt, så får jag anhålla, att denna min enskilda tanka måtte få åtfölja Utskottets Betänkande till respective Riks-Stånden.
Härmed förenade sig Hr Prosten Hvasser, Nils Månsson, Anders Andersson, Pehr Pehrsson, Hans Hansson m. fl. Ledamöter af Hedervärda Bonde-Ståndet; af Friherre Ehrenborgh:
Mot de förenade Utskottens tolkning af Kongl.
Maj:ts Nådiga Förklaring den 18 Deeember 1823 öfver Skogs-Ordningen nödgas jag reservera mig.
Utskotten hafva trott, att denna Kongl. Förklaring borde så förstås, att Skatteman, som på egna egor hugger Ek, icke borde Bih. till R.St.Prot. 1828 och 1829. 7 kattil. 2 Afd. 8;de Haft, 3 34 Bil. t. Lag- samt Besv. o. Oec.-Utsk. Uti.
N.o 22. fällas lill högre böter än 10 Ridr, tiri den deremot, som hugger p;i andras enskilda egor, eller inom Kronans Parker, Gehäg och Djurgårdar, borde för åverkan å Ek böta 20 H:dr, — och under förutsättning, att den Kongl. Förklaringen icke tillräckligt klart uttryckte denna mening, hafva Utskotten hos Rikets Ständer hemställt, att en ytterligare Förklaring i denna anda skulle hos Kongl. Majit i underdånighet begäras.
För min del ville jag också anhålla om eli förtydligande af ifrågavarande Nådiga Förklaring — men i motsatt rigtning emot hvad Utskotten föreslagit.
Då man med noggrannhet granskar ej mindre Kgl. Majlis Nådiga Förordning om Skogarne i Riket, d. 1 Äng. i8o5, än också alla tillförene gällande Skogs-Ordningar, finner man lätt, att ansvaret för Ek-åverkan varit tvåfaldigt — sålunda, att sådan åverkan inom Kronans Parker, Gehäg och Djurgårdar, legat i tväböte emot åverkan å annors egor,— samt att Skattemannens förbrytelse, att tälla eller låta fälla utan lof Ek å Skatte-hemmanets egor, städse varit betraktad såsom åverkan å andras egor.
•— 62 och 03 §§. uti iSo5 års Skogs-ordning utveckla det förra, då 62 §. säger, att för Bil. t. Lag- samt Bcsv.- o. Oec.-Utsk. Uti.
JV.o 22. 35 "Ek-åverkan ä Kronans Parker, Geillis: och ~ ; _ O ”Djurgårdar, botes tjugu Riksdaler”, och 63 att ”den, som å allmänning eller å ”andras enskilda egor åverkan gör och ”der fäller
Ek, skall böta hälften af det, "sorn för slik åverkan uti Kronoparken ut”satt är,” och 28 bestämmer det senare med tydliga ord, dä det heter: ”jäller 'Skatteman eller låter jälla Ek utan lof, "ersälte värdet och bote , sorn för slik å”verkan å andras egor härnedanföre stadgas.
Uti den underdåniga Skrifvelse, sorn i8a3 års Ständer afläto till Kongl. Maj:t, och sorn föranledde i8a3 års förklaring — yttrade Rikets Ständer, ”att då tillgreppet ”af skog, ehvad det föröfvas å Kronans ”eller enskildes egor, vore af enahanda e”genskap, och således sjntes böra under’ kastas lika ansvar, fmgo Rikets Ständer ”i underdånighet föreslå den ändring i 63 af i8o5 års Skogsordning, att de uti ”samma omförmäldta serskildta slag af å”verkan å allmänning eller annans enskil”da egor hädanefter måtte beläggas med ”lika böter, som 6a af högstberörde För”ordning utsatte för dylik åverkan å Kro”nans Parker, Gehäg och Djurgårdar.” Detta Lagförslag gillade Kongl. Maj:t och det biel sålunda, i samma ordställning 36 Bil. t. Lag- samt Besv.- o. Oec.-Utsk.
Ull. N.o 22. af Kongl. Maj:t till efterrättelse promulgeradt, genom Kongl. Maj:ts Nådiga Förklaring af den 18 December 1823; —men då hvarken Rikets Ständer begärt eller Kongl. Maj:t bifallit någon ändring uti 28 §. af Skogs-Ordningen — och ifrågavarande Nådiga Förklaring endast belägger det åverkans-brolt, som förut, enligt 62 §., var bestämdt tili hälften af hvad 63 §. stadgade för åverkan å Kronans Parker, Gehäg och Djurgårdar, med den bot, som för sådan åverkan stadgats uti 63 §., —■ har jag, för min del, ej kunnat draga någon annan slutföljd af Rikets Ständers skrifvelse och Kongl. Maj:ts Nådiga Förklaring, än att 28 §. uti Skogs-Ordningen skulle nu mera stå i enahanda förhållande tili den förändrade 62 §., som den förut stått till den oförändrade — eller som vill säga: alt, då förenämnde 28 §. hänvisade, i afseende på ansvaret för Skatteman, som fällde eller lät fälla Ek å skatte-hemmanets egor, till det bötes-belopp af 10 R:dr, som 62 §., före den af Rikets Ständer begärda förklaring, stadgade för den, som å andras enskilde egor fällde Ek, skulle nu mera, efter denna förklaring, och med rigtig tilllämpning deraf på de i Skogs-Ordningen stadgade grunder för ansvarigheten, enahanda ansvar åläggas Skaltemannen, då han fäller eller låter fälla
Ek å skatte-hemma - Bil. t. Lag- samt. Besv.- o. OeC.-Utsk.
N-'° 22.
J7 nets egor, som då åverkan sker å andras enskilda egor, eller det, som 63 §. bestämmer till 20 R:dr för åverkan af Ek uti Kronans Parker, Gehäg och Djurgårdar.
Någon annan tolkning har jag destomindre kunnat ge åt ifrågavarande Nådiga Förklaring, och någon annan mening har jag icke hemtat ifrån Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, då det vid detta Riksmöte ej ens sattes i fråga, att Skattemannen skulle för Ek-åverkan å egna egor få ringare ansvar, än det Skogs-Ordningen bestämde för sådan åverkan å andras.
Skulle Rikets Ständer , såsom jag hoppas, bifalla Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om fri dispositionsrätt för Skattehemmans - egare af Ek-skogen, likasom all annan skog, så förfaller behofvet af en Författning , som bestämmer ansvar för dylik åverkan , och följaktligen äfven behofvet af ett förtydligande af de derom nu gällande Författningar ; men skulle deremot en sådan fri dispositionsrätt icke blifva Skatteman medgifven, så ville jag för min del hemställa, att Kongl. Maj:t täcktes meddela den Förklaring öfver nu gällande Författningar om åverkan å Eke-skog, a-tt all åverkan deraf, så väi å Kronans Parker, Gehäg och Djurgårdar, * 38 Bil-1.
Lag- samt Besv.- o.Oec.-Utsk.Utl. i\T.o 22. sora å Boställen och Krono-hemman, samt å andras enskilda egor , skall , ehvad den utöfvas af Boställs-innehafvaren, Kronoheramans-åbo , Skatteman eller hvem det vara må, bestraffas med 20 R:drs böter för hvarje ifrån en rot uppväxt Ek; af Lars Larsson från Calmare Län.
Jag kan för min del icke gilla det afgifna Betänkandet, så vidt det afser, att den, som genom Svedjebränning å egna egor endast sjelf lider skada genom eldens utgående, skall derföre böta 100 Daler, och allraminst, då han bevisligen iakttagit de försigtighets-mått, sora allmänna Lagen i sådant fall stadgar ; jag anser honom alltid vara nog hårdt straffad genom den skada han, i anseende till inträffade tillfälligheter, icke kunnat afvärja, i thy alt hans skog blifvit afbränd, och att således på honom icke de hårdare böter böra tillämpas, då ingen annan af elden skada lidit.
Anhållande jag att detta, såsom min esnkilda tanka och reservation, måtte få åtfölja Betänkandet till respective Riks-Stånden.
STOCKHOLM, tryckt i Eckstenuka Boktryckeriet, 1S29. lé £flg- samt Allva..
Béfjit O, Otc, lltä, W- N:o i Antom till Exped.
Utskottet den 19 April 1339.
N:o aj. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om åtgärders vidtagande mot oloflig Landthandel i Norrland.
Uti eli från Välloflige Borgare-Ståndet till Lag-Utskottet remitieradt Memorial, har Her* E. J. Vestman framställt en skildring af de flera missbruk, som en längre tids erfarenhet skall hafva visat egt rum, medelst oloflig Landthandel idkande i Norrland.
Dessa missbruk skulle egentligen kunna hänföras till tvänne slag, af hvilka det ena bestod deri, att Allmogen, dels sjelf, dels genom Drängar och Torpare, uppköpa ortens producter, serdeles linneväfnad, hvilka den sedermera i Städerne utbyter mot allehanda slags både nyttiga och öfverflödiga handels^ varor.
Med dessa åter upprättar man ny handel öfverallt i landsorten, äfven å öppna försäljningsställen, eller tillbyter man sig derföre nya producter af de kringboende.'
Ett annat slag af oloflig handel utöfvas på Bih. till Rikl-St, Prot. 1S2S och 1S29, 7 Sami. a Afd, 1 q. de H;t. 2 Lag■ samt Allm. Besy.o. Oec. Utsk.
N:oaS. det sätt, att, innan tillverkningen hunnit fullbordas , besökas landtmännen af så kallade uppköpare, hvilka betinga sig den under arbete varande väfnaden, och genom bud och öfverbud locka till sig deras tillverkningar.
Den största mehn tillfogades härigenom den handlande Stads-Borgaren, hvilken ej kunde i det vidsträckta landet anställa dylika uppliandlingsresor, och varan stegrades slutligen till ett pris, som vida öfversteg dess värde.
Ett slikt förhållande hade hos Allmogen väckt håg för vingleri i handeln, som verkat högst ofördelaktigt på dess moralitet, och, enligt Motionairens förmenande, vore handelns aftynande i Städerne samt ett tilltagande obestånd hos landtmännen att anse såsom gifna följder af de anförde missbruken.
Till förekommande af det öfverkla gade onda, — hvars närmaste grund Motionairen trott sig finna i otydligheten af de, angående Norrländska Allmogens handelsrättigheter, utfärdade Kongl. Författningar af den 25 Febr. 1789 och den 3i Augusti i8i5, hvilka innehölle, den förra :
Stadfästelse ä Allmogens frihet att handla med egen och grannars afvel; samt den senare det stadgande: ’’att hvar, som pd Landet bosatt är, och som, utan att bero af andra, eger lagligt skydd och forsvar, vore berättigad till den i Författningen tillåtne handel i” — har Motionairen hemställt ? att i Lag■ samt Allm. Besv.o. Oec.Utsk. Uti.N.'o 23. 3 högstberörde
Författningar en sådan rättelse eller förklaring måtte meddelas, som, jemte noga bestämmande af gränsorne för ordet grannskap, tryggade Norrländske Städernes Borgerskap vid deras i Lag förvarade rättigheter.
Denna Motion, hvarom Lag-Utskottet ansett sig böra med Allm.
Besvärs- och OeconomieUtskotiet gemensamt öfverlägga, hafva Utskotten i öfvervägande tagit, och få, i anledning deraf, afgifva det yttrande, alt: då den, Norrländska Allmogen, genom de åberopade Författningarne, förunnade rättighet, att med egne och ortens slöjdalster idka handel, finnes vara så begränsad, att något intrång i Stads-Borgarens lagliga rättigheter deraf ej bör kunna upp. komma, så vidt dessa Författningars föreskrifter efterlefvas: då ett bestämmande af vissa gränser för det grannskap, inom hvilket upphandlings-rättigheten borde få sträckas, om det vore verkställbart, skulle åstadkomma ett verkligt förnärmande af Landtmannens, liksom hvarje annan medborgares obestridliga rättighet alt, huru och 4 Xoff* sami Allm♦ Bw. p.'0ic.Utsk.Vtl.
N;o 23. på hvad salt som han för sig förmonligast finner , afyttra egna till-i verkningar; samt då de af Motionairen öfverklagade missbruk och öfverträdelser af Författningarne synas vara af den beskaffenhet, att, om de lagligen beifras, rättelse deri ej lärer uteblifva; Så anse Utskotten sig böra till Rikets Ständer hemställa, att Herr Vestmans Motion må förklaras ej f öranleda till någon dU gärd, Stockholm den 25 April 182g.
Utskottet den 29 April 18294 N;o 24.
Betänkande, i anledning af väckt fråga om öfverseende och granskning af nu gällande Lag\ samt Allm. Besv.o. Oecl Utsk.Bet.N:o 24. 5j Författningar, angående Laxfisket i Riket.
TJti ett till Utskottens behandling från Högloflige Ridderskapet och Adeln remitteradt Memorial, har Herr port Wahrendorff, Martin, anfört, att, vid Lax-fiskes idkande af vissa dertill privilegierade districter och personer, oftast vid flodernas utlopp skola, på grund af Författningarnes förmenta ofullständighet, sådana missbruk ega rum, hvarigenom andre, vid strömmarnes stränder längre i landet boende jordegare tillskyndas, om icke fullkomlig afsaknad, åtminstone betydlig minskning i deras fiske; hvarföre Motionairen yrkat:
Att hittills varande Författningar i ämr het må öfverses och ny bekräftelse föreslås å alla de Lagar, som leda till allmän nytta, med hänsigt tillika å Lax-fiskets bibehållan-j de för framtiden, samt att sådana ytterligare tillägg och förbättringar måtte föreslås, sora,’ utan kränkning af någons bättre rätt, kunna vara möjliga.
Sedermera har Motionairen uti ett, enligt derom gjordt förbehåll, till Utskotten aflemnadt Anförande, vidare utvecklat sina åsigter i ämnet, enligt hvilka de egentliga 6 Lag samt Allm.Be$v.o. Onc.Vtsft.
N;o 24. hindren för Lax fiskets ändamålsenliga bedrifvande skola bestå deri, att egare af fiske längre ned i vattendrag, och serdeles vid fiaders utlopp i hafvet, tillstänga vattnet så, att Laxen, som går mot strömmen, derigenom hindras i sin fria uppgång till det inre af landet, samt fisken under lektiden oroas och fångas; men Motionairen, som upplyst, atti England, för Lax.fiskets planmessiga bedrifvande och reglerande till största allmänna fördel, varaktighet och production, en Comité nyligen skall blifvit tillsatt, som grundligen afhandlat ämnet uti en berättelse, deraf man ej eller här i Riket borde försumma att draga nytta, har slutligen förklarat, att, då den åsyftade granskningen af nu varande Författningar, angående iiskerierne, förutsatte nödvändigheten att ingå i de minsta detailler af ämnet, samt då frågan dessutom vore sammanblandad med gällande privilegier, ansåg Motionairen lämpligast, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t framställde underdånig an» hållan om en så beskaffad gransknings förs: tagande.
Utskotten, som med Motionairen instämma deri, att. fiskerierne utgöra en för landet vigtig näringsgren, anse likväl lagstiftningen icke hafva åsidosatt att åt densamma egna nödig omsorg.
Härom vittna de stadganden i detta ämne, som igenfinnas dels i 17 och iS Lag- samt Allm.
Besv. o. Oec.UtskiBtt.
N:o g4. 7 Cap. ByggningaBalken af Allmänna Lagen , dels ock i den efter utarbetadt förslag af en serskild Commission, den 14 November 1766, utfärdade Stadga och Ordning för Rikets Hafs-, Skär-, Ström- och Insjö-fiske med Kongl. Förklaringen deröfver den 24 Januarii 1771, samt Kongl.
Kungörelsen den 28 December 1822.
De häruti förekommande Stadganden äro, elter Utskottens förmenande, för Laxfiskets ändamålsenliga bedrifvande så gynnande och omständfiga, som de, utan lagstiftningens inblandning i enskilde medborgares vunna privilegier, och egande-rättsförhållanden, synas kunna tillvägabringas; hvadan, och då Motionairen icke utmärkt i hvilka delar ändringar i samma Författningar må vara nödige och nyttige, Utskotten anse sig sakna gällande skäl att tillstyrka den, af Herr von Wahrendorff yrkade underdåniga hemställan till Kongl. Maj:t om granskning och öfverseende af nu gällande Författningar, angående Laxfiske; hvadan Utskotten hemställa, att Motionen må förfalla.
Stockholm den 25 April 1829. 8 fjäg* jämt Allm-Besv. o, Oec. Utsk.Bet.
N:o s5l Ankoia till Exp, Utskottot den 29 April 1829,’ N:o 25, Betänkande, i anledning af väck-, ta frågor om ändringar i 26 Cap.
Byggninga-Balken, angaende skyldigheten att deltaga i Allmänna Byggnaders uppfö* rande och underhållande.
I detta ämne hafva nedan anmärkte Memo-i riai blifvit remitterade till Lag-Utskottet.
Frän Högvördige Preste- Ståndet: Af Herr Contracts-Prosten Petterson j sorn, af antörde orsaker, yrkat, att en bestämd
Lag måtte varda af Rikets Hoglaft.
Ständer tillstyrkt, tilL följd hvaraf det hädanefter blef ett bestämdt åliggande Jon alla arbetsf öre husmän, vare sig Torpare, Krigsfolk eller Inhysesfolk, att vid nybyggh nader eller reparationer af Kyrkor, Kyrkogårds anläggningar, Scholhus, Fattig, och Sockenstugor, kostnadsfritt för inrättningarne, biträda med omgångspis utgörande dagsverken; och hafva häruti instämt Herr Bijkoppen Doctor Faxe, Herr Biskoppen och vice Talmannen, Doctor af Wingård, samt Lag- sami Allm. Besv.o. öec.