Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
h&amp; icke tänkt p9, att de&lt; bland rnjchct urrnutilr t. ex. &amp; II skilnaden mellan Iandtbrukarens son och hans doif@, niellan skraddaren och sömmerskan, mellan murareu och handtlangerskan, iäkaren och sjuksköterskan, lararen och lärarinnan, att den förre är pligtig att ined vapen i hand skydda sin fosterland och niaste göra sig duglig dertill antingen enligt &amp; a lindrigare och mindre betänkliga för- hallandeii eller p9 det synnerligen kanbara satt, hvarpa det i andra lander sker, der han kallas till ett flerxrigt och drprautrandc kasedif.
Si lange skräddaren och sömmerskan sitta vid sitt arbete, är den enes belagenhet natudigtvis icke farligare %n den andras; ineii efter s111tudt arbete intrader skilnaden; skräddaren kan da g9 ti / l Rrogrn: men sömmerskan kan det icke, emedan skick och bruk, om icke nagon ting annat, hindrar henne .derifr&amp;i.
Dessutom har skräddaren maända hait sina ~wndriiigsår:, och hrad som s9 bentimmes brukar i moraliskt niseende ickc vara den bästa tiden i handtrerkarens lif.
Redaktionen har egendomliet noe icke dragit i betänkande att uttala den higten, att &lt;Iviniian &amp; om ?jenare i &amp; dras hus icke iir mindre utsatt för frestelse till brott än männen vid sina arbeten.
En hvar, som aldrig sa litet sett förhållandet i stad och lia land, kan icke ett ögonblick hysa tvifvelsmål om, huruvida stjensteflickorna.
eller de manliga tjenarne hafva den störsia omvardnaden och tillsynen, det största skyddet i yttre och i sedligt afseende.
Men Redaktionen säger sig icke vaga anse familjens skydds- makt vara s9 stark som jag antagit, emedan qvinnorna hafva en stor del i vissa svarare och afskyvärda brott, t. ex. mord p % slagtingar.
Jag för min del kan ej inse, hvarför Redaktionen ej skulle kunna vara ense med mig i denna punkt.
Jag h u ju nhligen icke p9statt och har icke hrrnnat $stf+ att familjelifvet öfver allt är s9dant det borde vara.
Och dertill kommer af %.en den omständigheten.
att de i fr9ga varande brotten icke blott beg9s af medlemmar af en familj.
utan afven ai sMana qvinnor, som sta utanfar familjelifvets skyddande inflviande.
Visserligen förnekar icke Redaktionen, att mannens och qvinn.ans olika IefnadsförhHllanden uteöra en orsak till den olika kriminaliteten hos badadera; men Red.
vcl icke s3.som jag anse dessa f6rhallanden shom den väsendtliga orsaken dertill.
Enligt Red: s mening skulle denna ligga den, att flertalet qrinnor erkanner kyskhetens pligt och
247 lyder den, men flertdet män deremot afvisar denna pligt och öfver- lemnar sig 91 ett osedligt lif.
T y d i, sasom jag i niin uppsats p&amp; pekat, kriminaliteten hos de ~irostitueracle visar sig vara synnerligen .stor, drager Ked.
deraf den slutsatsen, att den större osedligheten hos mitinneii är orsaken till den större krimiiialitetsfreq \, ensen hos dem.
Hvarför icke äfven jag gjort samma slutledning, anser Red.
rara svilit att först9.
Men jag ni9 bekänna, att jag icke skulle m r a synnerligen belaten med att hafva gjoa en sidan slutledning, Jag har nämligeli icke kunnat finna, att otuktslasten hos ett folk ar den säkragrad~) ~iitaretti p9 kriminaliteten hos det samma, hvilket naturligtvis skulle rara fallet, om R e k s slutledning vore iiktig.
Och för öfrigt anser jag att den osedlighet, i hvilken Red.
ser orsaken till den större kriminaliteten hos männen, hufvudsakligast franikallas af den f r h familjelifvet isolerade stitllning, hrilken en sorgligt stor del af .den nianliga befolkingen i vira moderna samhällen intager.
l ' ill den Ssigt, air nian i könet i och fur sig liar att siika gmncleii till den olika knmiiialitetsfreqvensen hos niinneii och hos &lt;pinnonin, har jag icke kunnat ansluta mig.
I motsats dertill har jag gjort gal. lande att denna olikhet till v&amp;cndtlig del - silcdes icke utes / ~tanrie beror pS de olika förhbllanden, i hvilka iiiiiiinen och qrinnorna be- finna sig, och jag tror att denna uppfattning icke med fraiiig91ig skall kunna bestridas.
Men andras nu dessa förh9llanden, antingen p9 den flyni ntucck / i~~~c~s vi&amp; ellcr gmom en 6i.M orrrstört~~i~, d intriider Hven en lÖAndring i fr363 om krinliiiditeisfrealrciiseii, det ar en sjelf- klar sak.
Och hrarför skulle Red.
vara intresserad af att, s5soni det i R e k s uppsats skett, se den s+cn dragen i t \ if \ .elsrn51?
Dertill bör viil icke h a omstiincligheten föranletia Ked., att nagon i det niimda sakförhSllandet kan se Ben nic&lt;ldjens Lnk~ida, soiii t91 att Unka 118, &lt;IS fraga Sr om kihens likstiillighet i det yttre allinsiina lifvet~.
Far qvinnan den uppfostran, hvilken samhillet ar henne skyldigt, och ö p p n ~ s för henne alla de banor, p i hvilka hon kan utveckla sina an.
lag, bruka sina g9f \ .or och vinna sin I !ergiiing, sa nierlför detta ouiid- .gtingligen sina faror för henne, och dem skall en dr. / qriiinor visa sig e&amp;ia kraft att öfverviiina; men skulle inaii 1.51 derför beröfva hva j e ilvinna friheten att betriida ilessa banor?
har ju ingenting gemen- iimii vill tvartoni m med * de radilulla e~nniicil~ationsstriifva~ide~ia~, Iiekiimpa dem; derför bör ock Ked.
kiiina sig alldeles oberörd af el1 varning, som blott (19 iir ritt beaktansviird, om hon afser dess ?.
Sedan jag nu leninat det svar 11a Redaktionens ~amiiiirkningir .och spörjsiiihls, hvilket jag ansett vara af nöden, vill jag slutligen Tura nilgra ord med anleclning af följande utsaga af Redaktionen: * Det kan m8hllndn anmirkm till fihrar för hr B: s framsiEllning, all den Sr grundad p8 den tyske förf: n A. v. Octiingers nrbete: Die hlornlnaiisiik in ihrer Bedeuheg fiir eine Sucirlcihik.
Vi kunna ej dönin dcrom.
men önikn blon, all den svenske f ö r h sjelbiindigt och oparliiki behnndlnt det högvigiigr iimnct.~ Den o J j c l f s t ~ d @ t Iivilken, hir hyftas, hest9r deri att jag, s5soni jag sjelf i min iilipsats angifvit, henitat de Hesta siiTeruppgiftcrna frin .Dettingers berönirla verk: I&gt;ir Moralstatistik.
Skulle det milhanila -
hafva inneburit mindre osjelfständighet, om jag hemtat d e statistiska siffrorna fran en fransk eller engelsk författare?
Resultatet skulle för den frilga, som huir behandlats, h a h a blifvit det samma uiken i n ' rt fallet.
Men om det icke fins nigonting att invanab mot d e statistiska uppgifterna, synes det mig vara i hög grad omotiveradt af Ked.
att här t&amp;, vare sig om sjelistindighet eller osjelfsthlighet.
Hvad Bter partiskheten hetfiffnr, s i bestar den samma deri, att jag uraktiQit att tala om ett och annat, som Red.
hade önskat finna i min uppsats, men som im ilter a n d e lieea utanför mitt Tmne.
Redaktionen har nTmligen &amp; l; dels att jag skulle lemnat en redogörelse äfven för det inflvtande.
som osedlieheten bland m9nnen har DA deras kriminalitet; del; att .jag skulle pipekat, hrilket o&amp;hördt ansrar mist; drabba den lagstiftning, hvilken i det moderna sainh !Illet skapat e n klass af qvinliga parias och fortfarande underhiller den samma, p i det att m5nnen ostrafiadt mil dela dess usla lif utan att derför dela skam- m m och tdnget, som vidlider den samma; dels att jag framhallit &gt;fudcrt~as förtirliga ansvar för d e utsatta eller eljest öfvergifna barnens olyckliga öde ..
Det r r ett mycket stort misstag Redaktinnen begitt, d i den sagt att jag nfprtiskhet uraktlitit att tala om dessa sorgliga ämnen.
Jag skulle ganska visst haf \, a blat derom med allt för mig möjligt eftertryck och med all öhenygelsens styrka, om jag natn6p11 amrlf att dessn saker legat ikwn grunscrna fór min frantställning.
Redak- tionen befarar dessutom att ytliga 18sare kunna draga falska slutsatser af min framstuillning.
Det är möjligt att s i kan ske, och k.mske redarr skett; men att söka förebygga lättsinnighetens och tanklöshetens uppen- bara misstydning af min framstnlning, derpil var jag verkligen icke betrnkt.
d i jag skref i Tidskrift för kristlig tro och bildning.
Dock, den som med eftertanke läser slutorden till min uppsats, skall ganska \ * isst icke af den snmma kunna draga d e falska slutsatser, om hvilka Red.
talar.
Jag tager mig friheten att hTr upprepa des
i det att hon uppisar en fruktmivUrd syndens frnmhYidelrekrah hos rmful&lt;l.t och hos de indizidtr, hvilka fa,llit för frestelsen alt genombryta Ii ens och den helgsde tidens sknnkor.
Dennn predikan torde till (ifventyrs hos &amp; ra frmnkalln pessimismens stomm4 resignation, bos iikrii det förnirna föraktets nbky för hmhYllcts olycksbarn, hos andra seotimentalitctens ofruktbara tllmr.
flmr# vore det dock.
om hon hos alla förmådde framkalla i ena sidan en med .Ilvarlig sjelfpr8fning enad dom öfver brottslingens gerning och II den andra ett frimodigt och energiskt upptrx- dande mot allt, som i samfundsf6rhallandeni, i det enskilda och d n oIientligi lifvet Yr egnadt att inleda individen p i frestelsens och brottets bana .. Lpsala den 21 oktober 1886.
-- 7.
E. flrrgarrn.
Göteborgs qvinnoförening och dess tidskrift " FramBt ".
g et har mgts att ~Praniatw vore ett synnerligen liinipligt namn för en qvinno %renings organ.
Vi haf \ .a icke L M denna Isigt.
Samnet vill wra ett helt program, nien ntlof \ m blott ett: rörelse, utan att gifva ininsta garanti för rörelsens m51 eller riktning.
Franiilt Ran betyda tillbaka, det beror e n d s t fran hvilken p n k t jag iitggr och mot hvilken punkt jag gir.
Det kan innebiira ett ondt lika val soiii ett godt.
Det kan föra mig upl13.r fullkomningens höjder, men det kan ocksa leda inig utfor förnedringens slippriga stig.
Göteborgs ipinnofurenings organ &gt;Framat * har i sitt framtr5dande I~ekrYRat denna rL uppfattning af nainnets tretydiga innebörd, detta dels genom siii brist p i styrsel och sin fr9nvaro af ett fast mil, dels nu senst p o m fran~ / äiggnn&amp;t infdr sin liisckrcs af en ski / drin.~, sonr är r i f f y k af en qwi111&amp; strindbe~ianisnz af drt mest furncdrande $ / q.
Vi syfta 11; det stycke, under titel: ?Pyrrhussegrar * af den unga men rStclla Clerer, som blifvit intaget redan ökiiiida iörfattarcl~seiirlony~~ien i hsftet n: o 2 0 af ~FramSts.
F ö r h och hennes nesliga opus vilja vi s5 litet som möjligt be- röra, och detta endast för att l$ det kraftigaste afrada vara läsare fr511 dess bekantskap.
Att wgrunila flickans sjals nied sarlan läsning, vore en synd, likasoni det vore vidrigt och gagnlöst fur ärbara svenska qvinnor nit onudigtvis Iita sig uppröras och förbittras af en skrift, Iivars omna syfte rujer sig redan af titeln, och med afseendr p i hvilken det Br omöjligt att siiga, hvilkendcra ar inest naturvidrig och osund till hela sin sinnesriktning, hjeltinnan eller den nnga flicka, soni med kallt I~lod satt sig ned vid skrifiorrbt för att konstruera denna vringbilil af en (pinna.
' I ' ilkigga vi, att en sadm moralisk ruin, som den, om hvilken (lessa båda företeelser vittna, kon förklaras enilast af den fullkoniligasie ~~rinciplushet, fiirenad med cn tuktlös och dcrför iinda till ytterlighet depraverad och vanslagtad fantasi, samt att den skamliga skildringen iir gjord med en formel talent, soin förviirrar intrycket af det Issta genom att röja niisshuk~t af goda gaf \ .or, sa hnfva vi sagt nog.
Det iir nied en bitter kiinsla af blygsel och bedröf \ .else, som man st3r inför denna dubbla företeelse af qrinlig förncdring, och likval finnes i samband hiirined ett annat iörh5llande, som s r egnadt att framhlla om möjligt Ninu djupare grän~els~, det, att Stella Cleves stycke iir publiceradt af den q \ .inliga redaktionen af en tidskrift, som ar organ för en qvinnoftireiihig.
Man kunde grata vid att se r51 svenska qvinnofraga, hittills hallen i helgd och tukt, salunda dragen i smutsen.
Man kunde gråta öfver dessa unga quinnor, hvilka förstå SS litet af den hederliga pressens upp- gift och ännu mindre af den principfasthet, den takt och finkiinslighet,
250 som fordras för att föra en qvinnoförenings talan.
Ja, man vore n5ci att fraga sig om dessa qrinnor äro blinda, omedvetna verktyg för en fiende till q " nnorörelsen, hvilkeu brukar rFrain3t.
till att störta hela saken.
Men d3 f5r man vid narinare efterfragan veta det märkliga förh3llandet, att det ar dessa saminn nnga qrinnor, hvilka bildat hela areningen och skött hennes niinga praktiska uppgifter, med nppoffring af tid och möda, samt pd ett synnerligen klokt och framgrlngsrikt sätt.
P3 samma gang man blyges öfver deras litteritra framtr3dande, ville inan s9ledes gI5djns öfver deras satt att praktiskt verka och handln för sin nppgifi; och likväl d g a r man icke fullt glitdjas.
I) et Tr tydligt, att hrad som bygges upp med den ena handen, rifves ned med den andra.
Man vet t. ex., att Red: n af Framåt bland annat lofvat göra tidskrifiens innrhbll njutban äfven for arbetsklasscns q h n o r.
Man han s3ledes befarn, att rid dc liisesamqv5m, som föreningen, enligt en mycket god plan, anordnat för helt unga arbeterskor, stycken d d a n a som wl ' yrrhussegrar~ kunna Iiisas högt för det lilla auditoriet, man iiniide t5nka sig att de fattiga sömmerskor, soni bespisas med I~illig middag tillika i 3 till lik Ainalie Skrains smutsiga fantasier eller d e danska socialisternas skildring af &amp; ii iniponerande stilllning.~ qriii- norna intaga i d e m - processioner (!
), jemte nppinaning till Sveriges qrinnor att nnderstödja sina &amp; iiska systrar, d9 dessa risa sin sjelf- st3ndighet inedelst strejker och fackföreningar!
Man vagar derför icke obetingadt gladjas ens At det goda föreningen velat och \ .erkligen utfört, utnn man fr9gar sig ined bäfvan: h n d uilf Gdftborgs pin~ro- farcninz?
och h a r t $lyr / len &amp; II?!
Föreningen bar sitt 9rsmöte i dessa dagar.
Skall hon ej der stXlla till sig sjelf den frigan och söka gifva ett klart svar pa den- samma?
S9 som nn, kan det ju ej fortg9.
l ' idskrifien skulle störta föreningen.
Rensinnade och samvetsgranna föreningsmedlemmar, som hysa aktning för sig sjelfva och sin uppgift, skola icke vilja stii qvar i den wetydiga stgllningen mellan ett samfund, som arbcfarjhl quinnans Aöjkndc, och cn titIrRrift, som upptager d a m q Q a drkfer, aymn dr fdr gviirnan nlcst fJrredran&amp;, och som i biista fall getiom intagandet af daliga eller underhaltiga bidrag neutraliserar inflytandet af itskilliga goda uppsatser, som den haR att bjnda.
HYttre d9 ntt skiljas i tid.
Biist vore dock on1 den kacka redaktionen hade nog verkligt mod jemte öfvemodet, nog storsinnad ödmjukhet, att öppet e r k a n a sina missgrepp och frivilligt ställa sig under kontroll af en niimd, bildad af personer med snndt omdöme och full känsla af det ansvar.
som innebitres i ledningen af en qvinnoförenings organ, en nämd som inser, att det galer för föreningen icke att rusa sframh-, likn godt i hvilken riktning, n h n att dligt striifm upp&amp; mot sitt n d l l Hnru min helst, skola v i egna Göteborgs qvinnoförenin och dess prahtida verksmnhet d r varmaste aktning, p9 siinina &amp; ng \ .i öppet littala var öfvertygelse, att hon icke Jan samverka med ~Framat under dess niivarande ledning, utan att alvar.mmt skada sig sjelf och sin sak.
Fredrika-Bremer-Förbundets verksamhet sasom radgifvande i juridiska ärenden.
Syran mottager förfrigningar rörande dels befaradc eller inledda rättegångar- i civila cller kriniinella niil, dels allinäntia rättsaiigelagciilieter, dcls ock öfnga i den niedborgerliga sam- lefnaden iippko~iiniandc rattsförliillandcii.
Såsom exempel af sistniniiida klass kunna nämnas äktenskapsförord,, boskiliiad, köpekontrakt, fullmakter, testanicnte: gåfvobre.
bouppteckning och arfskifte, förniyiidareireiide~i m. m.
För besvarande af dessa frågor liar Byrån försfikrat sig om biträde af jurister af erkänd yrkesskickliglict.
Då Byrins tjenst i dylika saker anlitas, öfverleninar Uyrin ärendet ofördröjligen till yrkesmannen.
Genom sin niellankonist försäkrar Byrån de rådsökande om tv5 fördelar: I) att deras angeltigcnlieter laggas i händerna på niän af erkänd skickligliet, z) att clcssas bitride erl15lles till billigare pris an under andra förli9llariden: Iirarom B y r h lyckats utverka benäget löfte.
Den juridiska lionsiiltationen betalas af den råd- sökande enligt aftal nied eller debitering fran den jurist soni öfvertngit iiifilet, och direkt till hononi.
Endast iiiiclantags \ .is kunna rid kostnadsfritt gifvas.
/ Z.
Till tids vinnande böra redan vid första nieddelan- det till B y r h s i fullständiga upplysningar som möjligt gikas om deii sak, för Iivilken juridiskt biträde önskas.
b Z För B y r h mellankonist etlägges en afgift, Iivars belopp star i förliillande till det arbete och de onikostnader soni från Byraii utgatt.
denna afgift niedgifves Fredrika- Brenier-Förbundets niedleniniar en viss nedsättning.
A s Hans lilla tenndosa.
an har sina pengar i en liten tenndosa *, sade huslmn.
&gt;Jag har aldrig sett, hum den ser ut inuti *.
Hon mr en graliirig qvinna, ett stycke p i v9g mot sjuttio ir.
Hennes fem barn, söner och duttrar, voro alla försörjdn och hade egna fainiljer.
Det gmnln paret
252 var ensamt, likasom i början af deras giherin3.l.
Da hustrun nu hade mindre att göra, sysselsatte sig hennes tankar mycket med det förflutna.
Hon kom ih3.g sig sjelf som en glad ung qvinna, hvars fader gaf henne vissa m8nadspenga1, som hon kunde använda eRer behag.
Hon blickade nu tillbaka öfver nästan ett halR sekel af sitt lif som giR, hvamnder hon hade kant sig .precis som ett fattighjon,.
Fran början hade hennes man aldrig erbjudit henne n9gra pen- ningar.
DA hon var tvungen att be om sadana, hade han alltid fragat: ~Hvad skola de vara till ?&gt; Han gaf henne alltid pennin ar, db hon begärde, men sade alltid: rGif mig tillbaka det du far över vid vexlingena, och hon gjorde det alltid.
rSalundr, sade hon, ahade jag aldrig ett öre att använda fritt, som man ju satter sb mycket v9rde p9.
Ibland ville jag skänka litet At en fattig, eller till uiissionen, eller gifva ut litet för egen del till nigot, som ej var alldeles nBdvändigt; men det kunde jag aldrig.
:, D8 hon nu i sin 3.lderdom satt och funderade öfver detta.
kände hon pinan deraf s9 stark, att hon var tvungen att lätta sitt hjena genom att tala om det för nigon och s i fick jag veta det.
&gt;Det rar niistan outhllrdligta, sade hon.
Jag var en god hustru och en god moder, och jag fullgjorde alltid mitt arbete.
Min familj saknade aldrig nigon trefnad, som min omsorg kunde anskaffa.
Det var en tillfredsttillelse att se dem alla trif1.a~ och ha det bra, och detta hjelpte mig att bära den der den der ja, just den der f d r ö h f j ~ ~ h n d känslan c af fegt kryperi, som en tiggare torde ha, nar han star vid en bakdörr och ber om litet mat.
Om jag hade varit död, och en hushzWerska eller tjenare hade gjort för familjen, hvaii jag gjorde, skulle min man ha tyckt, att hon förtjenat en god lön.
Men jag rar rn~Iart hans hustru, och lagen gal honom rättighet och det utgjorde skillnaden.^ att fa min hielp Hennes ndlande, tårfyIda beskrifning af sma drag, som visade ilet lidande och de förö~lmjukelser hennes armod ålagt henne, koinmo inig att yttra: ~Hvarför sade du honom ej helt öppet, hum du kande det, och hvad du ansbg vara rätt.
: * &gt;Jag gjorde det en ging, för Iange sedan.
Han hörde p3.
mig, tills jag hade slutat; men han tog ilet, som man upptager ett barns tanklösa prat.
Hvarken d8 eller nigonsin sedan erhjöd han mig det ringaste, utan sade endast: Har du icke allt hvad du behökeri * P i en anmärkning, jag gjorde, svarade hon:: Jag vill ej, att du skall tro, att min man icke är en bra menniska.
Han ar mycket aktad i vart samhale.
Han har uträttat en hel del offentliga uppdrag far stadens rtikning, är verksam inom församlingen och verkligen en god man.
&gt;Det är bara det, att jag känt mitt lif med honom vara ett lif i stor fattigdom .. Rorttorkande n a p &amp; ar, tryckte hon hastigt en kyss p3.
min kind.
Det d r en hisrorin de äkta mannen borde lagga p8 hjertat.
Ty visserligen har ingen hederlig man, son kommm an hinka d@, lust att komnia sina barns moder att känna sig som en tiggerska.
f - - - - w. g.
Hvarjehanda i qvin nofragan.
Sverige: Otieiitliggörandet af Ajlr lag6erdninprs Jurslag till nya bcst~~nmc / scr rilrnira2 ä h raakars qcnJotnrförM1landrn 51 den vigtigaste tilldragelsen niider hösten, 118 qvinnofr8gans omrade.
För- slaget har iroga fi~ljt riksdageiis yrkande i skrifvelsen af i884 ined anledning af frih.
Stackelbergs III.
H. inotioner, pi sainma gang det forsökt att förinedla dessa yrkanden mi: d .det historiska saniiiinii- hanget.
* Förslaget iir tillgiingligt i bokhandeln h I kr.
och bYr stn~Icras uf h a r och cn sonr inscr den stora w&amp; den ifr&lt; ?p~ara~~de nform811 innrlir.
I det inoni kort iitkoin~nande nov.
hiiftet skall Dagnv nieddela en öfversigt af förslaget.
Qr~inl@ &lt;iflirsvcrksuniliEt.
Att iruntiuinier Bfven 118 atErsornr3det kunna bryta sig en viig.
der115 hafva vi ett nytt bevis i Hedin S. Berlins pappershaiidel.
Norrinalnistorg 4.
Den siiiakfulla butiken eges och skötes uteslutande af fruntirniner, och m: in kan der fA allt hvad till on ~inppersafi&lt;r hörer.
(Vi hiiiivisa i öfrigt till annonsen 3 Dagnys oiiislag).
Qvinl&amp; studrntw.
Vid I.nnds iinirersitet.studera iiinevarande höstterniin G unga qviiinor, af hvilka tre iiiiina hlifva kikare, en studerar huinaiiistiska iiniiien och sprak snnit tv5 naturvetenskap och niateiiintik.
Eii ny qvinlig student, fröken Anna \ \ ' estnian.
soni iiniiiar taga graden in0111 den iiiateiiiatisk-riatur \ .ete~iska~~liga sektionen, har i höst I&gt;lif \ .it iiiskrifven i stiidentk8reii.
HJgrc I ~ ~ ~ I I ~ U ~ I J I och ~ I I A~orn~r&lt;rIskolai~.
~ ~ ~ I I I I I Liirjungariies an- tal i seminariets 3 afdelningar Sr denna höst 7 7, i normalskolans Stta klasser 236 och i dc 3 furl~ercdai~dï klasserna 50, suiii~na 363 elever.
En hnrs i matlagning, I&gt;erSkiiad pi?
zo dagar och niirinast af- sedd för dailier ur den högre societeten, har ej 18rige sedan.
[IS för- anstaltande och under ledning af doktorinnan Edholni, född ron Heijne, salnr fru M. Odelberg, född t \ kernian, I~örjats i arij) rinsens palats.
Prins Oskar har viilvilligt sthlt 3 rum och kök till daniernas disposi- tion och niatlagningen fortg8r under tv3 kokfruars ledning frhi kl. % 9 f. in.
Qvinl@a bofibindarc.
Q \ .innor hnfva nu 5fvcn börjat att 8 egen verkstad iitöfva bokbindcriyrkct.
Si har i l.iiiid en ung qrinna fr811 ett bilcladt hem bppnat egen rörelse och en annan i Motala öfver- tagit dc11 af henues aH.
man g r u i i ~ l d e bokl~inderiaff3rcii.
Qwinl&amp;a / rnt~deI~rtsandc förekoinnia nuinera ej SS sallan i vart land; bland andra reser en dylik f. n. omkring i Kalmar 1311 och tager upp order p8 cigarrer.
Qwi1111g rcdaktur.
Siii8skolel5rariii11~n fröken hlaria Kyströni har grniidat och utgifver en iiiSna~lsskriR ~S~nBskoleviiiiiieiir, hrars första niinimer utkoninier iiii i Oktober.
254 Norqe: Samundcr~~isninp.
Devartementet för kvrko- och undervis- niogsv&amp;det har den 17 augusti bifallit en inlemn&amp; ansökning om att 4 flickor skulle få intams i Fredrikshalds amellanskolm 6: e klass.
och; illika för framtiden behtit, att .der den allmänna mellanskola~icke ar organisend sasom gemensam skola, kunna flickor intagas i g: e och 6: e klasserna, sedan de genom intagningsexamen visat si kunna följa med skolans undervisningx De betraktas derigenom sfsom skolans liirjungar, betda samm skohfgift och &amp; njuta samma nedsittning deri som gossarne.
Samkolor.
I Sams8 realskola har man börjat lemna flickor tilltmde till undervisningen; och i högskolan i A s h hafvn i vintras första gangen qsinliga ele \ .er undervisats tillsammans med de manliga, dock innu icke i alla iimnen.
Försöket har hafi en fram- g h g, som öfverträffat alla förväntningar: och i stallet för att p i nigot sitt inverka störande p3 minnens undervisning, har qvinnornas niit- varo, s8 r91 i skolsalen som \ .id de sillskapliga sammankomsterna.
bidragit till .att en synnerligen god ton herrskat bland denna vinters Iarjnngar.~ Faderns biärug tul &amp; ta barns wrdtrhdll.
Justitieministern har den 13: de anpsti detta Sr till samtliga vederbörande litit utgi en skrifvelse, inskarpande rigten af att fadern tillh5lles att till modem eller fattigdrden inbetala onderhSll för sitt utom Bktenskapet födda barn.
JIinimiim i r halften af hvad barnets nnderhS11 efter veder- börande myndighets uppskattning kostar; men SS snart faderns lefnds- strilning eller fimnögenhetsvilkor det mrdgifver, bör större bidrag af- fordras honom.
• — v 0 \ CVuJiA^ v IL L Ö S T R E P A D I
5: — IDDNS MODETIDN.
UTGIFNINGSDAGAR: &gt; &gt; 5: - 3: - REDAKTÖR 18 OKTOBER OCH FRITHIOF .HVARJE - ONSDAG DEN OCH L Ö R D A G.
UTGIFVARE: HELLBERG TRÄFFAS SÄKRAST KL. 2 — 3.
OCH • M E n r i E T - T 12:TE 1899.