Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
8j Åberg, Frans 26, 5 31,i n; 21,2 9 126 26, 23,5 25,9 125 132 35 23,2 1 1 4 33,7 3 8 146 132 27,i 2 9, 129 22,7 23,7 120 29,7 32,4 133 35,2 3 7 138 24,i 26,5 1 1 7 27,2 2 9 128 5 32,8 35,2 142,; 23,2c 24,5 125 23,7 25,8 1 1 8 29,i 29,4 129 19,M 20,6 119 23,6 26,2 127 27,s 27,5 132 127, 125 134,: 114 146 133,: 129,: 120 134 138 119,: 131 143 125 119 0 2,4 3,o 2 4,3 Börj.
lungtuberk.
Bleksiktig, bronch.
Något blek.
Blek, blodfattig Svårt hjärtfel Täml.
godt hull D o: Vid hemk.
Oförbättrad Betydl.
förb.
Friskt uts.
Bättre Betydl.
Förbättrad D:0 2,4 1 2,7 1,8 2,4 1,8 2,4 1,25 2,1 0,3 1,35 2,6 130 119 128 133 Skollofskolonien har till föreståndarinna denna liksom föregående sommar haft fru Fr. Falk, hvilken på ett särdeles utmärkt sätt löst sin ingalunda lätta befattning.
Innan jag slutar denna lilla korta redogö- relse, anser jag det som en kär plikt, att till Eder ärade läsarinnor, som njuta af ett lyck- ligt hem och älsken en klok och välsignelse- rik välgörenhet, ställa denna uppmaning: när nästa sommar stundar och samma upprop lju- der, glömmen då ej att bereda de stackars fattiga barnen en glad, lycklig och hälsobrin- gande sommar!
afresan - 0,!
Frisk Blek, kraftigt bygd Förbättrad Jämförelsev.
dukt.
Förbättrad Ljumskbråck Täml.
godt hull Puckelryggig Förbättrad Betydl.
Täml.
godt hull Mager, blodfattig Förbättrad Svällda lymfkörtl.
Bättre Bröstlidande Oförbättrad till doktor Flensburg för det varma in- tresse, han visat Iduns skollofskoloni, bedja vi få instämma i hans uppmaning till denna tidnings högt aktade läsarinnor att ej för- tröttas i kärleksfull omsorg o m de små, fattiga sjuklingar, som utan deras mellan- komst sommartiden skulle fa försmäkta i stadens kvalm och hetta.
D å I härofvan tagit del af det synnerligen vackra resul- tatet af koloniens verksamhet, boren I, ärade läsarinnor, känna Eder synnerligen tillfredsställda och fullt belönade för den hjälp, I hafven lemnat.
P å samma gång v i härmed hembära både vårt o c h de små kolonisternas tack En föresats behöfver det festliga ögonblic- kets helgd.
Vår ande har sin stolthet.
Den, som skall bjuda öfver den, måste hafva nå- gon sanktion på sin rätt.
Ett beslut, fattadt utan högtidlighet, bär icke den adel, som väc- ker vördnad.
Att i förbigående, i vimlet och köpenskapen på torget göra sig ett löfte, lägga sig till med en föresats, det är god- tyckligt.
Vår själ kräfver högtidlighet, takt, etikett skulle jag kunna säga.
Den vill hylla en tanke i en af lifvets andaktsstunder, un- der festlig stillhet eller fröjd eller stora ödens allvar — då böjer hon sig för dess välde.
Jag bör icke säga, att det är så lätt att hålla en föresats.
Men det faller mig ofta in, som om det här vore lättare att hålla än att lofva.
Och som om äfven det att lofva icke är svårt, när den rätta stunden är inne.
Men detta är af allt i lifvet det svåraste: att skapa sig dessa stunder, att i sinnets in- nersta få högtid, allvar, stillhet, glad fröjd - h e l S- H-s L.
» Familjelifvel ' är egenkärlekens skönaste graf », och från den grafven har sedligheten sin upprinnelse.
IDUN 202 Löneförhöjningen.
U t k a s t af C.
» • [éldljm vän, » sade doktorinnan Byström, en gjsiagg af stadens tongifvande fruar, till sin man&gt; » de där Berglunds äro visst mycket hyggliga människor. » » Jaha, jaha, » mumlade doktorn, ifrigt sys- selsatt med sin patienee.
» Och rätt goda inkomster måtte han hafva, ty de äro riktigt elegant klädda, och jag har hört, att han ändå skall vara mycket ordent- lig i sina affärer. » » Hm, ja, det tror jag visst, » lät det från makens sida.
» Det är dumt, att hon slutat med sina lek- tioner för terminen, ty jag skulle gärna vilja tala med henne om vår försvarsfest.
H o n skulle passa utmärkt i ett stånd på mark- naden, och han ser intelligent ut och kan nog användas.
Tror du inte, att jag skulle kunna gå till dem och bjuda dem hit på den stora sammankomsten?
» » Jo, det tror jag visst, » svarade doktorn, helt och hållet upptagen af korten.
» Jag tror, du hör inte på hvad jag säger? » ljöd det litet skarpare från den ståtliga frun.
Doktorn spratt till och blickade upp.
» Jo, visst gör jag d e t.
du talade om mark- naden.
Ä r det något du behöfver? » Doktorinnan kastade en föraktfull blick på sin herre och man och svarade: » J a h a.
jag behöfver en fru i ett blomsterstånd och en herre, som kan fatta, hvad jag menar, när jag säger något, » hvarpå hon svepte ut ur rummet.
Dagen därpå vid tolftiden satt Elisa vid sitt arbete i » salongen », då det knackade på dörren.
Hon skyndade att öppna, men blef vid åsynen af den besökande damen så häpen, att hon knappast kom sig för att bedja henne stiga in.
Utom några vänner till Tage och ett par unga flickor, med hvilka hon blifvit bekant, hade ännu ingen varit inne i dessa rum, sedan de flyttat dit, och nu stod själfva doktorinnan Byström där, leende och ståtlig.
Nå, hon blef placerad i soffan, Elise på en stol bredvid och så bör- jade den främmande: » Hon hade ofta velat helsa på lilla fru Berglund och se, hur hon hade det, och där- för hoppades hon, att det skulle ursäktas henne, att hon så här gjorde första visiten.
Hon var j u så gammal, att hon kunde vara mor åt illa frun. » Och så vidare ett ordsvall äf nedlåtande artigheter, som totalt förbryl- lade » lilla frun ».
Slutligen kom det långa talets korta me- ning: » Skulle herrskapet ej vilja vara så goda och komma hem till oss i morgon afton?
V i hafva några vänner hos oss för att öfver- lägga om en försvarsfest.
Min man skulle naturligtvis själf bedt herr Berglund, men han är så upptagen, som läkare j u alltid äro, och därför får det väl gå fruntimmersvägen.
F å vi det nöjet? » Ja, fru Elise skulle tala med sin man och om han ej var hindrad, skulle de visst med största tacksamhet infinna sig, och kunde de sedan hjälpa till med något, vore det dem ett stort nöje.
T y nu förstod hon ändtligen orsaken till den stora ära, som vederfarits henne.
Vännen Tage blef på intet sätt hänryckt af bjudningen och de därmed förknippade följderna.
Han förutsåg både tidspillan och utgifter, fastän » det inte skulle kosta delta- garne ett öre.
Kassan får betala alla om- kostnaderna. » Han förstod likväl att det skulle uppstå en del dylika, för hvilka man ej kunde fordra ersättning.
Och något nöje väntade han sig ej.
Men däri misstog han sig.
Såväl på den stora sammankomsten hos doktorns som sedan vid alla komitésammanträden, som höllos än hos den ena, än hos den andra familjen, gick det gladt och trefligt till, och det var med en känsla af förvåning det unga paret tänkte på de flydda åren, då de jämnt varit för sig själfva och ej vetat om alla dessa angenäma människor, med hvilka de nu helt hastigt kommit på så vänskaplig fot.
Festen skulle blifva midsommaraftonen, och i hela staden och dess närmaste omgifning arbetades af alla krafter för att få så myc- ket som möjligt till basaren.
Det var näm- ligen i början af månaden, således ej mer än tre veckor kvar.
Elise sydde på en stor matta, hvars ingredienser kostade » nästan in- genting », men som hon nog ej skulle behöfva skämmas för bland de andra ståtliga gåfvorna.
För resten sade Forsblads, att det ej brådskade med betalningen vare för sig den eller de där småsakerna till hennes kostym.
hon kunde betala dem, när det fölle sig lägligt.
Allt tycktes således vara godt och väl, idel lust och glädje.
Att det alltid skall finnas ett men!
» Vet du, Tage, » började hustrun litet tve kände en dag, » det är något jag ville tala med dig om.
V i hafva nu varit så mycket borta och bli nog bjudna på de andra stäl- lena också.
Tror du ej, vi borde se dem hos oss också en gång?
Ja, det vill säga i allra största enkelhet och ej allesammans för- stås.
D e finge ju ej rum här, om de så stode som packade sillar.
Men om vi toge ett elfva-kaffe för endast fruntimren.
» » Kära Elise, » genmälde mannen, » för all del ingenting så där rysligt.
ja, jag me- nar elfvakaffet, » tillfogade han hastigt, då han såg, att hon fick en allvarlig uppsyn, som han lärt att respektera.
» Jag har verk- ligen också tänkt på en liten bjudning, men det skulle vara på eftermiddagen och så bara en smörgås och en kopp te till kväll.
Och vi behöfva j u ej taga alla gubbar och gum- mor med, utan hafva det mer som en ung- domsbjudning, ungdomen ur hvar familj och så några trefliga af mina bekanta.
D e bjuda mig jämnt på schveizeriet, och jag har ej råd att bjuda igen så ofta.
Hvad säger du om det? » » Jo, det blefve nog det trefligaste.
Men tant Byström måste vara med, och så få vi ha en efterrätt för damernas skull.
Det går an, att jag ännu knappast rört månadspen- garne, och jag skall nog hushålla sedan.
du skall minsann få knapp diet, » tillfogade hon skrattande.
Saken beslöts.
En smula måste ju rummen fiffas upp för- stås, en duk på bordet, en blomkruka ser så trefligt ut, ett litet bord vid det där fönstret i stället för symaskinen och så vidare.
Det där var rysligt roligt och att öfverlägga om smörgåsbordets innehåll och småbröd till kaf- fet och allt a n n a t.
så lifvadt hade de al- drig haft.
Det var feststämning dagarna i ända, äfven om Elise, som hade hufvudkas- san om hand, ibland hojade till litet, då ånyo en tia skulle vexlas.
Men det var ju blott för en gång, och då de hade haft sin » bjud- ning », kunde de sedan med godt samvete vara med hur mycket som helst hos de andra.
1891 Nå väl.
Bjudningen gick af stapeln och förklarades mycket lyckad.
Man hade så muntert och trefligt i de små rummen, och doktorinnan, som lånat Elise sin kokerska — » du behöfver bara ge henne ett par kronor i drickspengar » — förklarade i beskyddande ton, att sådana där små tillställningar kunde de gärna hafva då och då.
Och snart var äfven den stora försvarsfe- sten ett minne blott, men ett gladt minne.
Det var förvånande, att något dylikt kunde åstadkommas i en landsortsstad, sade tidnin- garna, som innehöllo spaltlånga referat och måste tryckas i dubbla upplagor, emedan alla som varit med ville hafva beskrifningen till ett evärdeligt minne.
Både herr och fru Berg- lund stodo särskildt omtalade, hon som den öfverdådiga och smakfullt ordnade blomster- butikens förtjusande innehafvarinna, han så- som ett allt i allo vid ordnandet af festen och sedan som en den roligaste positivgubbe.
Visst var det förargligt, att en stor del af de skänkta arbetena måste på slutet säljas till lägre pris, än de kostat i inköp, arbetet oberäknadt, men tillgången var ju så riklig, att det ekonomiska resultatet af festen blef högst lysande.
Således voro alla nöjda och glada.
Ja, till och med Tage Berglund, och han kunde dock haft sina skäl att känna sig en smula nedstämd.
Dagen efter midsommardagen berättade honom nämligen hans hustru med en smula oro i rösten, att nu gick den sista femman af hushållskassan, och dessutom stodo de i skuld i boden för en hel del till kala- set, som skrifvits upp på räkning, emedan det var så besvärligt att jämnt bråka med betal- ning af dessa tusen och en småsaker, som be- höfdes.
O c h Forsblads räkning.
och så ändå på ett par ställen.
Hon hade tänkt betala .alltsammans på en gång efter festen, men Gud vet, b.vart pengarne tagit vägen.
Herr Tage såg en stund litet betänksam ut, men smålog sedan och utropade: » Men roligt ha vi haft, och för en gång gör det väl ej så mycket. » Nu klarnade äfven Elise och gaf sin man en kyss, för att han tog saken så förståndigt.
» Ja, vet du, » fortsatte han, » jag skall göra rent hus med allt det där.
Jag tar ett spar- bankslån på en trehundra kronor och betalar småskulderna med, och så får jag äfven lemna tillbaka kamrerns hundra.
Jag har tyckt att gubben på senare tiden börjat se snedt på mig, och jag behöfver inte krusa honom.
Jag skall ej få svårt att skaffa borgensmän, så ordentlig som jag är i affärer. » Och däri hade han rätt.
D e första af sina vänner han frågade voro genast bered- villiga att hjälpa honom.
Stora och små björ- nar slogos ihjäl, och ändock blef det så myc- ket öfver, att man kunde lefva till månadens slut och dessutom ej behöfva neka sig nöjet att vara med om en så kallad afskedsfest, som alla deltagarne i den stora försvarsfesten hade i Parken, stadens förnämsta utyärdshus.
Och så reste » societeten » till brunnar och bad.
Våningarna stodo med kritade fönster, och de kvarvarande gingo på de öde gatorna och hade ledsamt.
Deras enda tillflykt var aftonkonserterna i Parken, och där träffade Berglunds de få vännerna från den glada ti- den, hvilka af en eller annan orsak nödgats stanna i staden.
Man pratade, drack ett glas och sexade ibland samt öfverenskom då och då om någon söndagsutflykt i den vackra trakten, då hvar oeh en bidrog till både den materiella och intellektuella välfägnaden efter bästa förmåga.
Det hade nu för våra vänner blifvit en vana att nästan aldrig tillbringa aftnarne i hemmet.
Där var så tyst och varmt och sömnigt.
Man måste j u ut och lufta på sig en smula, då man suttit instängd hela dagen.
Så förgick tiden drägligt nog, och med hö- sten återkommo äfven flyttfåglarne från sina sommarresor, och efter någon tids hvila bör- jade bjudningarna igen.
Man skulle nu taga reda på och själf redogöra för, hur det varit under sommaren.
Berglunds voro fortfarande med i svängen, och allt var trefligt och gladt.
D e hade nu bildat ett umgänge med några familjer och en del » löshästar », såväl manliga som kvinliga, och hade, efter doktorinnan Byströms föreskrift, små tillställningar då och då.
Efter jul började säsongen på allvar med middagar, supéer, baler, sällskapsspektakel och konserter för välgörande ändamål, och öfver- allt voro de hyggliga och användbara Berg- lunds med.
Frun spelade piano utmärkt, både ackompagnement och dansmusik, och herrn hade en rätt vacker röst och var en god och villig aktör, alltid färdig att gripa in, när han behöfdes för något nöje.
Han hade äfven blifvit medlem af en dubbelkvartett, som hade sammanträden en gång i veckan på stadshuset, och där brukade det gå rätt hett till såväl i dryckjom som ock i androm styck- jom.
I början såg han endast på, då vän- nerna efter sexan brukade arrangera ett » säll- skapsspel », såsom knack eller kille, men se- dan tog han ibland ett kort, och det kunde hända, att han då vann riktiga summor.
Men ändock var det märkvärdigt, hvad pengarne voro odryga.
Visserligen kostade toaletterna, isynnerhet fruns, betydligt mer än förr, ty man måste j u vara klädd som folk, men i stället voro de så mycket borta och lefde så tarfligt i hvardagslag, att hushållet blef så mycket billigare.
Och ändå ville det icke gå ihop.
D å räntan och amorteringen på hans lån skulle inbetalas, fanns just in- genting därtill, utan tog han i stället ett större lån och betalade därmed det gamla.
» Det är ej så farligt, bara man sköter sig ordentligt, » sade både han och vännerna.
Och Elise?
Hon lät sig liksom mannen ryckas med af strömmen.
Visserligen gaf hon fortfarande pianolektioner och hade nu fått en hel mängd elever, men till och med detta bidrog att låta henne se mindre noga på penningen.
Till följd af att hon var så mycket borta, hade hon också nödgats skaffa en tjänarinna, och denna blef dem en dyrbar artikel i mer än ett afseende.
Och så vidare — - Skola vi längre följa våra stackars vänner på deras väg nedåt!
I början en sakta slutt- ning med mjuka gräsmattor, där foten slinter så lätt utför, ned mot de vinkande granna blommorna, de af läckra frukter nedtyngda träden.
Slutligen förlorar man fotfästet, och nu bär det i hvirflande fart ned i det dystra djupet, där heder och ära, lycka och välfärd krossas.
Skola vi se dem efter tjugu, trettio år i en af Stockholms mörka gränder, där han har sitt kontor, en kommissionsaffär, där inga transaktioner tillbakavisas, de må vara än så smutsiga och ljusskygga.
Han pussig, i förtid åldrad, med af fängelseluften blekt hy, ty sedan han första gången dömdes för förfalskning, har han åtskilliga gänger blifvit fast, än för ett knep, än för ett annat.
Hon, klädd med en sorts simpel elegans, god vän med den lägre handtverksklassens fruar, be- klagad för sin supiga, otäcka mans skull, gifvande pianolektioner åt deras barn och en gärna sedd gäst på deras kafferep för sin skarpa och kvicka tunga.
Och så vidare ännu djupare ned.
Eller skola vi hoppas, att de hejdade sig, medan ännu var tid.
Fanns det månne hos dem fördoldt något, som var mer än det där, hvilket gjorde dem till ett par utmärkt hygg- liga människor med godt anseende i världens ögon, så länge det gick dem v ä l?
V i vilja önska detta, och att en verklig vän, gamle påsnedtittande kamrern till exempel, hjälpte Tage till en god plats långt ifrån alla dem, hvilka gifvit honom så god fart på resan ut- för.
Där kunde de genom försakelser och mödor försona, hvad de brutit under de år, som följde på den så efterlängtade och ödes- digra löneförhöjningen.
Kvartalsprenumeranterna torde ofördröjligen förnya prenumerationen å Idun jämte Iduns Modetidning, på det de ej må riskera att gå miste om ett eller annat af de första numren i kvartalet, hvilket lätt kan ske, ifall prenumerationen uppskjutes.
Efterplock från industriutställ- ningen i Göteborg, (Slutet.)
ha som hastigast fett, hvad utställningen hade Isljlifå att bjuda på ifråga om mat och dryck samt kläder.
Det kan därför vara på tid att vi taga en öfverblick öfver de föremål, som äro oundgängliga, när det gäller att ställa i ordning ett hem.
Möbelindustrien är väl företrädd på denna utställ- ning och representeras af flere framstående firmor, mestadels från Göteborg.
Svensson &amp; Son, Malmö, som utställer tre fullmöblerade rum, däribland en för- tjusande budoar och en i allvarlig stil hållen mat- salsmöbel, drager nog den största uppmärksamheten till sig, hvilket väl till stor del beror på den utsökta tapetseraretalang, som den nämnda läckra budoarmö- beln är ett glänsande bevis på.
Men det kan blifva fråga om, huruvida icke Thordcns möbelfabriksaklie- bolag, Göteborg, bör tillerkännas första rummet, om man tänker på det rena möbelsnickeriet.
Bergdahl &amp; Pettersson, Elfvin &amp; C:o m. fl.
exponera äfven särdeles vackra och välgjorda möbler och ruminred- ningar.
Ett enklare slag af möbelfabrikation, men som förtjänar att noga uppmärksammas, emedan sa- kerna äro billiga och arbetsmetoden är så enkel, att den väl lämpar sig för hemslöjd, är den som visas i slöjdläraren Gustaf Flintas från Hedemora utställning.
Allmogestilen, det s. k. kurvsnittet, har här med stor framgång användts för dekoreringen, och den omstän- digheten att en stor del af de utställda föremålen funnit köpare, visar att de slagit an på allmänheten.
Präk- tiga sängar och sängkläder utställas af Åkerlunds etab- lissement, E. Wesslau &amp; C:o och A. Selander &amp; söner, Göteborg.
Speglar af yppersta slag kunna vi erhålla från Magnus Lind, Göteborg, som har sin vackra ut- ställning i en särskild paviljong mellan annexet och hufvudbyggnaden.
För val af porsliner och dylikt behöfver man ej hafva mycket hufvudbry, då både Rörstrand och Gu- stafsberg genast vid inträdet blända med sina vackra montrer.
Rörstrandsutställningen är rikhaltigare, och särskildt gör den moriska springbrunnen med sitt rika färgspel och plaskande vatten en ovanlig effekt, men Gustafsberg håller sig käckt vid sidan af sin medtäflare och ger alldeles icke efter i fråga om nytt och själfständigt arbete på keramikens fält.
Rörstrands utställning af kakelugnar är utan tvifvel den vack- raste kollektion i sitt slag, som någonsin förekommit å en svensk utställning, men äfven B.
H. Lundgrens kakelfabrik, Stockholm, utställer förträffliga arbeten inom denna branch, som förtjäna att uppmärksammas så väl för sin prydlighet som för sitt relativt billiga pris.
Lampor och ljusstakar, kronor och kandelabrar ut- ställas af Gusums bruk i den vackra guldglänsande messingeD, som en tid hållit på att trängas undan af andra metallegeringar, men som nu synes komma till heders igen, hvilket den väl förtjänar.
Det är i synnerhet en billig och vacker lampa, hvars kupa är försedd med en jordglobskarta i färger, som slagit oerhördt an och som å utställningen funnit köpare i tusental.
Vackra samovarer och tekök samt kaffe- och tekannor finna vi äfven å Gusums monter.
V. Wiklund, Stockholm, har äfven utsökt vackra arbeten i denna branch såsom lampstakar, lamphållare m. m. samt en hel del lockande arbeten i cuivre poli.
Han kan dessutom förse oss med vackra och praktiskt in- rättade tvättställ, badapparater, gasapparater för kok- ning och belysning m. m., som icke få förbises af den, som går i bosättningsfunderingar.
En särdeles rik utställning af spisar, kokapparater, kaminer och allehanda handelsgjutgods, som är oum- bärligt för ett hushåll, bjuder denna utställning på, så rikhaltig att man väl kan stanna i valet och kva- let, vare sig det gäller att välja den utställare, med hvilken man vill göra afiär, eller blott att bilda sig ett omdöme öfver utställningsalstrens företräden.
Bo- Unders mek.
verkstad intager väl ändå hedersplatsen och vid sidan af den Huskvarna och Ebbes bruk.
Bolinders inventiösa kokspisar med deras besättning af praktiska kokkärl kunna ej undgå att slå au på hvarje husmoderligt sinne.
Det är arbeten, som i alla afseenden äro first class.
Alla de tre nämnda fir- morna hafva dessutom en rik uppsättning af spisar och kaminer, praktiska, välgjorda och — hvad sär- skildt kaminerna angår — af en fulländad finish i utstyrseln, som starkt närmar sig den rena lyxen.
Prydnadsföremål i gjutjärn såsom sköldar, hillebarder m. m. komplettera de tre brukens utställningar och bidraga i betydlig grad att gifva åt utställningen ett drag af prakt och glans.
Jämte dessa firmor böra vi uppmärksamma Kockums järnverksaktiebolag, där i synnerhet de billiga husgerådssakerna af galvani- serad plåt böra slå an, Näfvekvarns solida utställning af grytor och kokapparater samt Skoglund &amp; Olssons vackra utställning i egen paviljong, där särskildt spi- sarna med flyttbara rost torde vara något att tänka på, för den som vill spara på bränslet.
Söderbloms i Eskilstuna värmenecessärer hafva funnit väg till många tusen hem både i Sverige och utlandet och gjort sig omtyckta såsom på en gång praktiska och prydliga trots sin enkelhet samt prisbilliga.
Af pressade och emaljerade kärl utställer Olofström en samling, som väl får anses vara hors de concours såväl hvad materialet som arbetet angår.
V i tvifla på, att man af annat råämne än den svenska stålplå- ten kan förfärdiga dylika saker genom pressning af ett enda stycke.
Ankarsrums bruks utställning af emaljerade kokkärl, däribland särskildt den bränsle- besparande buljonggrytan nog skall senteras, samt Carl Lunds fabrikers, Malmö, stora monter med alla slags emaljerade, lackerade och förtenta kärl komma säkerligen också att orsaka en hel del kollisioner mellan begäret att skaffa sig nyttiga och goda saker samt önskan att så mycket som möjligt spara på kassan.
På tal om kärl få vi icke glömma jfr.
A. Santes- sons, Stockholm, utmärkta arbeten i tenn och britan- niametall.
Det är mycket stilfulla och vackra saker, som vi finna i hans monter, gedigna prof på verklig konstindustri.
Kanske vi redan sett tillräckligt för att hafva klart för oss, hvarifrån allt skall tagas, som behöfves när bo skall sättas eller kompletteras.
Nej ännu fattas tapeter på väggarna, mattor på golf ven samt gardi- ner för fönstren.
För tapeterna sörjer G.
A. Kä- berg, Stockholm, på förträffligaste sätt, och äfven Kalmar nya tapetfabrik kan uppfylla rimliga anspråk.
Mattor få vi från Gefle ångväfveri och från Ludvig Andersson, Backa &amp; Kinna, och rullgardiner från Ahlberg &amp; C:o, Stockholm, och Falköpings rullgar- dinfabrik.
Bevars väl, vi ha j u glömt lilla fruns piano.
Nå- väl här finns rätt mycket att välja på.
Har ni er bostad i Stockholm eller därintill, så torde det väl för transportens skull vara skäl att reflektera på Aug.
Hoffmans eller Sven Anderssons instrument, men är ni från vestra Sverige, så kanske det faller sig be- kvämare att taga ett från Malmsjö elle.
Så vidt jag kan förstå hafva de goda instrument alle- sammans, och jag öfverlemnar helt och hållet åt edert eget öra att göra valet, så framt örat kan ge er ett bestämdt råd under det evinnerliga klinkande och profspelande, som från morgon till kväll råder å utställningens afdelning för musikaliska instrument.
1 Ni tycker, att jag börjar bli tröttande som ciceron, att jag släpar er omkring alldeles för obarmhertigt
från monter till monter.
Jag märker det af den un- dertryckta gäspningen och af gesten mot den lilla näpna klockan.
Klockan ja — det var ju sannt.
Ett pålitligt ur i prydligt foder får ej fattas i matsalen.