Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Till afhjelpande af dessa olägenheter har föreslagits en förändrad ordalydelse af 1H Kap. 11 och 20 §§ Skiftes-stadgan, samt ett tillägg till 19 § i nämnda kapitel.
Rikets Ständer hafva tagit denna fråga i öfvervägande, och dervid, på grund af här förut anförda skäl, hvilkas giltighet vitsordas genom två i enahanda syfte gjorda underdåniga framställningar af Öfver-Direktören för Landtmäteriet, samt enär allt, som kan befrämja skyndsamhet vid handläggningen af laga skiften, utan att på samma gång medföra någon kännbarare olägenhet, väl är värdt att tagas i betraktande, funnit sig böra hos E. K.
Majit i underdånighet anhålla, dels att, i 18 Kap. Skiftes-stadgan, 11 § måtte erhålla följande förändrade lydelse: “Varda ej, inom föreskrifven tid, besvär mot
Egodelningsrättens utslag i de uti 9 § omnämnda frågor anmälde; då skall Ordföranden skyndsamligen och sist inom åtta dagar efter den tilländalupna fatalietiden derom Skiftesman underrätta samt, sjelf eller genom närmaste Kronobetjent eller Kongl. Majits Befallningshafvande, mot behörigt qvitto af Skiftesmannen, tillställa honom mottagna skifteshandlingar och bestyrkt afskrift af Rättens utslag11; dels att vid 19 § måtte fogas följande tillägg: “Då Kongl. Maj:t pröfvat besvär öfver Egodelningsrättens utslag, vare Kongl. Majits Justitie-Revisions-Expedition skyldig, att ofördröjligen till Kongl. Majits Befallningshafvande afsända mottagne kartor, protokoll och beskrifningar samt bestyrkt afskrift af berörda utslag; och åligger det Kongl. Majits Befallningshafvande att, likaledes utan dröjsmål, låta kartorna och handlingarne Skiftesmannen emot behörigt qvitto tillställas11, samt dels att 20 § måtte erhålla följande förändrade ordalydelse: “Klandras ej skifte inom den i 13 § föreskrifna tid, bör Skiftesmannen till Egodelningsrätten, efter derom föregången anmälan, vid Rättens nästa sammanträde, eller sist vid nästinfallande lagtima ting, karta och handlingar ingifva; och har Rätten att, innan fastställelse å skiftet meddelas, noga tillse och pröfva, att detsamma är lagligen beskaffadt, och bland annat äfven deruti, att egorna icke blifvit delade i flera skiften, än denna Stadga i 12 Kap. 10 § högst tillåter, utan att sådan hemställan hos Egodelningsrätten skett, som i 11 § af samma kapitel föreskrifven finnes.
I annan händelse må någon fastställelse å skiftet icke meddelas, utan tillställe Ordföranden Skiftesmannen utslag i målet samt karta och handlingar, som i 11 § sägs, för att i de olagliga delarne af skiftet nödiga rättelser verkställa.
Äro felen af större betydenhet; insände Domaren kartan och handlingarne till Kongl. Majits Befallningshafvande, som föranstaltar att Skiftesmannen i laga ordning varder under tilltal ställd.
Einnes skiftet lagligen verkstäldt; då bör Rätten detsamma till framtida efterrättelse fastställa och bevis derom jemväl å kartan anteckna; och vare Ordföranden i Rätten pligtig att derefter ofördröjligen karta och handlingar sjelf eller genom närmaste Kronobetjent eller Kongl. Majits Befallningshafvande, emot behörigt qvitto, Skiftesmannen tillställa." Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 197. 27 Slutligen hafva hos Rikets Ständer blifvit framställda åtskilliga förslag om utarbetando af en ny taxa å Landtmäteriförrättningar och om beredande af erforderlig kontroll å de räkningar, som af förrättningsmännen afgifvas.
I afseende härå har blifvit anfördt, att, medan Skiftes-stadgan endast antydde, det egorna borde indelas i sådana grader och proportioner, att ett till alla delar riktigt förhållande mellan den sämre och den bättre jorden måtte uppkomma, så lemnade deremot den nya Landtmäteritaxan Landtmätaren tillfälle att utsträcka mätning och gradering tili de mest godtyckliga parceller, i det taxan bestämde mätningarnes och i sammanhang dermed graderingens betalning efter egofigurer, i följd hvaraf Landtmätaren egde beräkna arfvode för en figur, som understege det minsta möjliga bråk af kappland, och Landtmätaren underläte derföre ej heller att skapa och uti egobeskrifningen och arfvodesräkningen upptaga de högsta möjliga antal figurer; att arivodet för mätning, taxering och delning af jord vore ungefärligen fördubbladt emot dess belopp i förut gällande taxa, samt för enahanda åtgärder med vägarue nära tredubbladt, så att då förut för hvarje 1,000 fot erlades 75 öre, erlades derför nu två R:dr; att detta vore så mycket obilligare, när man besinnade att en Landtmätare utan ringaste svårighet på en dag medhunne uppmätandet och delandet af minst en mil eller 36,000 fot och understundom kanske ända till 54,000 fot; hvartill komme att Landtmätare, vid delningen af vägar inom ett härad, egde att derförutan af hvarje helt hemman bekomma 50 öre, att, i följd af den höga taxan, laga skiften blefve allt för dyra och allmänheten derigenom afskräckt från att söka skifte; samt slutligen att taxeringssättet vore så otydligt, att taxeringen ej utan största svårighet kunde kontrolleras.
Enligt 20 § i Kongl. Maj:ts förnyade taxa för landtmäteriförrättningar den 12 Maj 1857 skall ett exemplar af Landtmätarens räkning medfölja karterenovationen, för att till Landtmäterifiskalen afletnnas; och 24 § mom. 2 innehåller, att Landtmäterifiskalén är obetaget, att, då det af Förste Landtmätaren, hvilken äfven eger arfvodesräkningar granska, eller af annan hos honom anmäles, eller anledning dertill eljest förekommer, för tjenstefel vid arfvodesräknings upprättande Landtmätare inom två år efter det räkningen blifvit Landtmäterifiskalen tillställd, i laga ordning tilltala.
Det lärer emellertid ej kunna bestridas att ju denna kontroll är otillräcklig till förekommande af missbruk, helst jordegaren, den mest intresserade till upptäckande af fel i Landtmätarens räkning, ej i allmänhet tilltror sig kunskap och förmåga dertill, samt kontrollen sålunda kommer att nästan uteslutande hvila på Landtmäterifiskalen, i någon mån dervid biträdd af Förste Landtmätarne, hvilka dock, såsom ringa lönade, och derföre nödsakade att sysselsätta sig med enskilda förrättningar, ej kunna åt ifrågavarande granskningsarbete egna mycken tid; hvartill kommer att Förste Landtmätarne sjelfve afgifva kostnadsräkningar, som ej böra undgå kontroll.
Landtmäterifiskalen åter har många andra trägna och maktpåliggande göromål, hvilka taga i anspråk den tid och den omtanke, som kunde erfordras att å omförmälda granskningsarbete egna, med mindre granskningen skulle, såsom nu lärer vara fallet, inskränka sig till de räkningar, hvilka blifvit afgifne af någon Landtmätare, framför andra misstänkt att ej noggrannt följa taxans bestämmelser, eller der eljest någon särskild anledning till betviflande af räknings riktighet förekommit.
Någon skyldighet till granskningsarbetets utsträckande derutöfver lärer ej kuuna utur här ofvan anförda lagrum för vederbörande tjenstemän härledas, och föga möjlighet till en vidsträcktare granskning synes under nuvarande förhållanden förefinnas, helst när i betraktande tages att i Sverige 28 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 197. årligen omkring fyratusen räkningar å land t mäteriarf voden afgifvas, samt att en sådan räknings fullständiga granskande, jemte afgifvandet af utlåtande deröfver måste i medeltal antagas erfordra två dagars arbete af sakkunnig person.
Den omständighet, att jordegaren icke gerna underkastar sig den möda, som erfordras för att bedöma, huruvida Landtmätarens räkning öfverensstämmer med taxan, innebär redan en stor olägenhet; men ändå större skada orsakas, om, såsom antydt blifvit, taxans beskaffenhet medför en lockelse för Landtmätaren att verkställa förrättningen omständligare, och mer sönderstycka egofigurerna, än hvad till vinnande af behörig noggrannhet erfordras, äfvensom om
Landtmätaren sålunda jemväl sättes i tillfälle att orätt förfara, utan att sådant kan, vid granskning af i’äkningen, upptäckas, eller till påföljd föranleda.
Om äfven den klagan öfver nu gällande Landtmäteritaxa, som från så många håll försports, mera torde grundas på nu anmärkta omständigheter, än på beloppet af den ersättning, som för hvarje serskild landtmätareåtgärd finnes bestämd, så lärer dock ej kunna bestridas att, jemväl i senare hänseendet, grundade skäl till anmärkningar förefinnas, såsom exempel hvarå torde kunna anföras taxans bestämmelser i fråga om dels hvad redan blifvit anmärkt rörande betalning för hvarje egofigur, dels ersättningen för resekostnad samt skogsmarks, vägars och hägnaders mätning och delning.
Rikets Ständer föreställa sig att, derest, genom lättad eller förbättrad kontroll samt genom taxans jemkande på de ställen, der densamma nu befinnes för hög, beloppet af de kostnader, som, under nuvarande förhållanden, af Landtmätarne påföras ett skifteslag, skulle komma att nedsättas med en tredjedel, nöjaktig godtgörelse för Landtmätarnes arbete ändock skulle återstå, hvarjemte härigenom månget laga skifte skulle framkallas, från hvilkets sökande de nuvarande höga kostnaderna afskräcka.
Rikets Ständer hafva derföre funnit sig böra hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla, dels att E. K.
Majit måtte täckas, med anledning af här ofvan framställda omständigheter, låta Dess förnyade nådiga taxa på arfvode för Landtmäteriförrättningar den 12
Maj 1857 undergå revision och omarbetning, afseende såväl förändring i grunden för debitering, som äfven skälig nedsättning i de delar, der taxan må befinnas för hög; dels att E. K.
Majit måtte i nådigt öfvervägande taga, om icke ändamålsenligare och mera verkande åtgärder, än de hittills stadgade, kunde påbjudas för befordrande af tillsynen, huru de till Landtmäteristaten hörande tjenstemän uppfylla dem i tjensten åliggande skyldigheter, äfvensom för erforderlig granskning af Landtmätares räkningar öfver verkställda förrättningar.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 30 November 1863.
Expedilions-Utskoltets Förslag till anderd.
Skrifvelse, N:o 198. 29 Nio 198.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 Dec. 1 863.
Preste-Ståndet den 2 — — Borgare-Ståndet den 2 — — Bonde-Ståndet den 2 — — Rikets Ständers underd.
Skrifvelse, angående ändring i Kongl.
Kungörelsen den i Maj 1827, rörande ersättning till och af boställshafvare i anledning af verkställda egoskiften, m. m.
(Sammansatta Stats-, Lag- och Ekon.-Utsk.
Betänkande N:o 54.) S. A. K. Genom Kongl.
Kungörelsen den 4 Maj 1827 år föreskrifvet, hurusom den ersättning boställshafvare blifvit förpligad till en eller flere delegare inom skifteslag utgifva för husflyttning, odling, hägnad, dikning, ståndskog eller plantering, äfvensom skillnaden mellan den ersättning bostållshafvaren till verkställande af husflyttning, odling, hägnad eller dikning, af öfrige delegare eller af allmänna medel erhållit, samt den fulla kostnaden för sådant arbete, skall, jemte den å bostållshafvaren för skiftets verkställighet belöpande kostnad, till godtgörande fördelas på tjugu år, med en tjugondedel på hvarje, räknadt från och med det år skiftet tillträdes.
Blifver sedan bostället aftrådt inom tjugu år från skiftets tillträde, eger afträdare, som kostnaden förskjutit, rått att af efterträdare erhålla ersättning för sitt förskott, i mån af de återstående årens belopp, med en tjugondedel för hvarje af de bristande åren.
Det kan ej förnekas, att dessa vilkor åro tunga, så vål för den, hvilken innehar ett boställe vid den tid skifte detsamma öfvergår, och hvilken således måste förskjuta hela den å bostället belöpande skifteskostnaden, som äfven för den, hvilken, inom ett mindre antal år efter skiftet, tillträder boställe och då genast nödgas till företrädaren utgifva en betydlig ersättning lör sådant förskott.
Att 16 Kap. 2 § Skiftes-stadgan förpligtar innehafvare af kronohemman att i skifteskostnaden deltaga lika med egare af annan jord, synes ej obilligt; ty hemmanets åbo kan genom skatteköp förvandla sig till jordegare och sålunda för alltid betrygga sig om åtnjutande af de fördelar, hvilka genom skiftet vunnits; men då samma lagrum tillförbinder ci - 30 Expeditions-Uls/eotlets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 198. vile-, militie- och ecklesiastik-bostållens innehafvare till enahanda skyldighet, utan att, genom de i berörda § åberopade särskilda förordnanden, hvilka återfinnas i ofvanomförmålda Kongl.
Kungörelse den 4 Maj 1827, bereda dem annan lättnad eller ersättning ån nåmndt år, synes billigheten ej vara rått iakttagen.
Emellan den, hvilken innehafver jord såsom boställe, och den, hvilken arrenderar jord, år blott föga skillnad; — den förre betalar med sitt arbete, hvad den sednare erlågger genom arrende-afgiften; — men arrendatorn år ej skyldig att gålda skifteskostnaderna, utan dessa falla på jordegaren, då deremot bostållshafvaren måste i jordegarens, det år Kronans, stålle ej blott för hvarje år ansvara med en tjugondedel af berörda kostnad, utan jemväl förskjuta hela kostnaden, således äfven den del, som af hans efterträdare kan böra gåldas.
I anledning häraf har hos Rikets Stånder blifvit erinradt att, till följd af nu anmärkta bestämmelser, en boställshavare, om han ej vore kapitalist, nödgades upplåna den summa, hvartill de af skiftet föranledda kostnaderna uppginge, och hvilken summa oftast ej vore ringa.
— Redan anskaffandet af denna summa kunde möta svårighet; och huruvida bostållshafvaren skulle af sin efterträdare kunna utfå den ersättning, hvartill han vore berättigad, berodde derpå om eftertrådaren vore vederhäftig.
Det har derföre blifvit föreslaget det Rikets Ständer ville för sin del besluta, att, med ändring af förenåmnda Kongl. Kungörelse den 4 Maj 1827, bostållshafvare måtte befrias från skyldigheten att förskjuta de å boställe belöpande kostnader för laga skifte, samt berörda skyldighet öfvertagas af Staten.
Rikets Ständer hafva tagit denna fråga i öfvervägande; och då Staten, ehuru jordegare, å bostållshafvaren öfverflyttat skyldigheten att bestrida kostnaderna för laga skifte, synes billigheten åtminstone fordra att denne sednare dervid beredes all den lindring, som, utan förlust för Statsverket, kan åstadkommas.
Sådan lättnad vunnes om Statsverket försköte skifteskostnaden, mot skyldighet för bostållshafvaren att å kapitalet erlägga ränta samt att detsamma genom viss årlig afbetalning amortera; äfvensom om berörda amortering utstråcktes till längre tid ån de tjugu år, å hvilka ifrågavarande kostnad nu fördelas.
Hårigenom blefve, utan någon uppoffring från Statsverkets sida, bostållshafvaren befriad från nödvändigheten att på en gång anskaffa en större summa och från åfventyret att ej få densamma godtgjord.
Rikets Stander hafva derföre funnit skäligt anvisa ett belopp af 150,000 R:dr, att af Riksgålds-kontoret utbetalas under nästa statsreglerings-period till godtgörande förskottsvis af de kostnader för laga skifte å boställe, hvilka af bostållshafvaren måste gåldas; och få Rikets Ständer med anmälan härom hos E. K.
Majit i underdånighet anhålla om utfärdande af nådig Förordning, hvarigenom nu gällande bestämmelser i Kongl. Kungörelsen den 4 Maj 1827 sålunda föråndras, att bostållshafvarne blott förpligtas å berörda förskott, intilldess detsamma blifvit till fullo guldet, årligen erlägga fem procent i ränta och två för hundradet i amortering.
Expeditions.Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 199. 31 N:o 199.
Uppläst oell godkändi lios Kidd. och Adeln den 3 Dec. 1863.
Preste-Slåndel den 3 — — Borgare-Ståndet den 3 — — Bonde-Ståndet den 3 — — Rikets Stånders underdåniga Skrifvelse, med reglemente för Bankens styrelse och förvaltning.
N:o 73.) S. A. K.
Med öfverlemnande hårhos af uppråttadt reglemente för Rikets Stånders Banks styrelse och förvaltning, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att E. K.
Majit i nåder tåcktes låta till allmänhetens kännedom och efterrättelse kungöra de i berörda reglemente befintliga nya eller förändrade föreskrifter, för hvilkas tillämpning sådant kan anses erforderligt.
"V 82 Expeditions- Utsholte ts Förslag lili anderd.
Nio 900.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 5 Dec. 1863.
Preste-Ståndet den 5 — — Borgare-Ståndet den 5 — — Bonde-Ståndet den 6 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående inrättande af en pensionsanstalt för fartygsbefälhavare, styrmän och annat sjö (Stats-Utskottets Utlåtande N:o 172 och Mern.
N:o 212.) S. A. K. Uti Proposition till Rikets Stånder af den 29 sistlidne Maj har E. K. Maj:t behagat i nåder erinra, hurusom Rikets Stander uti skrifvelse af den 22 September 1854 i underdånighet anfört: — att, med afseende på de våsendtliga fördelar i så vål allmänt som enskildt hänseende, hvilka skulle beredas af en välgörenhetsinrättning, hvarifrån sjömän, tillhörande Svenska handelsflottan, hade att under en kraftlös ålder åtnjuta stadigvarande understöd, framställning blifvit hos Rikets Ständer gjord derom, att en pensionsanstalt för handelsflottans skeppare, styrmän och öfriga sjöfolk måtte bildas och åt en för hela Riket gemensam styrelse till omvårdnad och förvaltning anförtros; att denna anstalt borde tillförsäkras en årlig inkomst af omkring 45,000 R:dr Banko, och att för beredande af tillgång härtill måtte anvisas ej allenast de afgifter, som, enligt 1748 års kofferdi-reglemente och Kongl. Kungörelsen den 28 Augusti 1828, af besättningar och rederier för likartadt ändamål erlades till sjömanshusen, samt den sjömännen tillkommande föringen, hvarmed de sjöfarande borde sjelfva bidraga, utan äfven dels en lika stor summa, som föringen utgjorde, eller omkring 16,000 R:dr Banko af handels- och sjöfartsfonden, och dels från tullmedlen hvad för fyllande af ofvan uppgifna totalsumma vidare erfordrades; — att Rikets Ständer, vid öfvervägande af denna framställning vål insett vigten och fördelarne af en sådan anstalt för sjömäns pensionering, helst derigenom frestelserna folk. Eäspeditions-Uls kottets Förslag lill underd.
33 för nåmnda folkklass att af vinningslystnad söka anställning i främmande nationers tjenst minskades och en icke obetydiig förstärkning af dugligt sjöfolk borde af fäderneslandet vid inträffande krig kunna påräknas; men att, då sättet för pensioneringens ordnande, hvartill de så kallade föringsmedlen vål kunde användas, äfvensom något bidrag från handels- och sjöfartsfonden sannolikt vore att förutsätta, i öfrigt saknade den för frågans bedömande erfoi’derliga utredning, Rikets Ständer ansågo tillskott från Statens sida icke lämpligen kunna medgifvas, innan ett fullständigt förslag till inrättningens organisation vore uppgjordt samt skeppsrederierna jemväl blifvit hörda, om de ville till inrättningen lemna bidrag; — hvarföre Rikets Ständer, för uppnående af det högeligen behjertansvårda ändamålet, i underdånighet anhöllo, att, innan de fattade sitt beslut angående det ifrågastållda anslaget, Kongl. Maj:t täcktes i nåder låta utreda, huruvida en anstalt i hufvudsaklig öfverensstämmelse med ofvan uppgifna grunder kunde åstadkommas.
Med anledning häraf och sedan, till följd af nådig remiss, Kommers-Kollegium afgifvit underdånigt utlåtande i ämnet, dervid Kollegium bland annat anmärkt att något bestämdt yttrande i afseende på det bidrag, som från skeppsrederierna påräknades, ansåges icke kunna från dessa erhållas, innan ett fullständigt förslag rörande grunderna för den tillåmnade inrättningens organisation blifvit uppgjordt; hade Kongl. Maj:t uti nådigt Bref den 5 Juli 1855 åt en serskild Komité uppdragit, dels att närmare utreda de förhållanden, som vore en följd af eller egde sammanhang med gällande stadganden om hemkommande skeppsbesättningars rättighet att åtnjuta så kallad föring, dels ock att uppgöra och till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemna fullständigt förslag till inrättande af en sådan pensionsanstalt, som Rikets Ständers ofvannämnda underdåniga skrifvelse afsåge.
Efter att från Ofverståthållare-embetet och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande samt
Direktionerna vid de i Riket varande sjömanshus hafva erhållit nödiga upplysningar, hade omförmålda Komité den 2 Februari 1856 afgifvit underdånigt betänkande i åinnet tillika med förslag till reglemente för den ifrågastållda pensionsinråttningen, hvilka handlingar den 18 i samma månad till Kommers-Kollegium i nåder remitterades med befallning att i anledning deraf inkomma med underdånigt utlåtande.
Sedan, för fullgörande häraf, bemålde Kollegium anmodat samtlige Sjömanshus-direktionerna i riket, äfvensom
Magistraterna i de med sjömanshus icke försedda stapelstäder att, efter det vederbörande skeppsredare, sjökaptener och kofferdi-skeppare blifvit hörda, afgifva yttrande öfver berörda reglementsförslag, hade de i följd deraf inkomna yttranden, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts på Komitéens anhållan meddelade befallning, blifvit af Kollegium öfverlemnade till bemålda Komité, för sammanjemkande, så vidt möjligt vore, af de olika åsigter, som af vederbörande uttalats angående vågabringande.
Då komitérade derefter den 26 Oktober 1857 till Kongl. Majit inkommit med förnyadt underdånigt förslag till reglemente för ofta berörda pensionsinråttning, hade Kommers-Kollegium erhållit befallning, att, i sammanhang med sitt i anledning af förra reglementsförslaget infordrade utlåtande, äfven yttra sig öfver det sednare; hvarjemte, genom särskild remiss af den 1 September 1859, för att tagas i samtidigt öfvervägande, till samma Kollegium öfverlemnats en af Direktionen för sjömanshuset i Calmar till Kongl. Majit ingifven underdånig skrift, deruti Direktionen på anförda skål anhållit, att föringen mätte med sistnämnda års slut upphöra att omedelbart utgifvas till sjömanskapet, och att i stället så vål föringsmedlen som andra tillgångar, Bih. till II.
Sl. Prot. 1802—1863. 10 Sami I Afd. 23 Haji. 5 lämpligaste sättet och vilkoren för den ifrågasatta anstaltens till - 34 Expeditions-Lils kottets Förslag lill underd.
Skrifvelse, l\’:o 200. hvilka kunde varda för åndamålet anvisade, finge, i likhet med de från KommersKollegium till sjömanshusen årligen ankommande fattigkollektmedel, på sjömanshusen i Riket fördelas till förstärkande af deras gratialfonder för orkeslösa sjökaptener, kofferdiskeppare och sjömån samt dessas enkor och icke arbetsföra barn.
Sedan i anledning af dels komiterades sednare reglementsförslag, dels Calmar Sjömanshus-direktions omförmålda ansökning, ytterligare yttranden afgifvits ej mindre afi Sjömanshus-direktionerna i Stockholm, Göteborg, Norrköping, Gefle, Malmö, Carlskrona, Wisby, Westervik, Nyköping, Christianstad, Carlshamn, Ystad, Carlstad, Halmstad, Hernösand, Sundsvall, Hudiksvall, Söderhamn, Umeå, Piteå och Oscarshamn samt Magistraterna i Uddevalla, Landskrona, Helsingborg, Wenersborg, Luleå, Marstrand, Kongelf och Strömstad, ån åfven af skeppsredarne, sjökaptenerne och kofferdiskepparne uti åtskilliga af nämnda städer, hade Kommers-Kollegium under den 13 Februari 1862 med underdånigt utlåtande angående omförmålda frågor till E. K.
Majit inkommit. E. K.
Majit hade i nåder låtit samtliga dessa handlingar
Sig föredragas och deraf inhemtat, att, om ån åsigterna i afseende på den ifrågastållda pensioneringens verkställande äfvensom vilkoren för pensionernas åtnjutande varit hos vederbörande i viss mån skiljaktiga, alla likväl öfverensstämmande vitsordat nyttan och behofvet af en pensionsanstalt för sjöfolket; och hade E. K.
Majit i betraktande af den stora vigt för fäderneslandet, att en sådan anstalt blefve med det snaraste åstadkommen, funnit skål att till Rikets nu församlade Ständer aflåta nådig framställning angående de åtgärder, hvilka i E. K.
Majits tanke vore för det afsedda åndamålet erforderliga.
I sådant afseende och under hånvisande till den närmare utredning af frågan, som i bifogadt Statsråds-protokoll funnes upptagen, har E. K.
Majit nu i nåder föreslagit Rikets Ständer att lemna sitt bifall till bildandet af en pensionsanstalt för befälhafvare, styrmän och annat sjöfolk å Svenska till utrikes sjöfart använda segeleller ångfartyg, äfvensom för mas Unis ter och eldare å sistnämnda slags fartyg, inrättad i öfverensstämmelse med ett i den nådiga Propositionen intaget förslag till reglemente, samt att Rikets Ständer måtte medgifva att till denna pensionsanstalt måtte, från och med nästkommande år, af tullmedlen utgå ett mot den så kallade /'öringen — som från samma tid ej vidare skulle direkte till sjöfolket utbetalas ungefärligen svarande belopp, hvilket, enligt de grunder förslaget innehölle, för när varande bestämdes till 24,000 Riksdaler årligen; och ville E. K.