Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
(Oafgjord af skäl, Betänkandet innehåller.) §. 27. Städernas Tolag och andra dem på vissa varor beviljade afgifter uppbäras genom deras egen försorg och erläggas efter de för hvarje stad gällande föreskrifter och fastställd procent, beräknad å det i denna Taxa på de flesta inkommande och utgående varor bestämda värde, eller det, enligt 7 å de öfriga utrönta värde; och iagttages dervid, att alla varor, som enligt Taxan äro i allmänhet fria från införsels- eller utförsels-tull, befrias från Tolag vid inkommande eller utgående, äfvensom de varor, hvilka i Taxan serskilt ifrån Tolag befrias. §. 28.
De undantag från allmänna föreskrifter om fartygs och varors tullbehandling, som i serskilda fall, enligt derom meddelade Nådiga förordnanden, för vissa städer och orter, verk och inrättningar hittills egt rum, skola äfven hädanefter tills vidare tjena till efterrättelse. §. 29.
1 afseende på Sveriges och Norriges inbördes handelsförhållanden, länder till efterrättelse Kongl. Maj:ts den 25 Maj 1825 utfärdade Nådiga Förordning. §. 30.
Svenska sjöfarten på aflägsnare orter njuter tills vidare följande förmoner af lindring i Tull- och Convoy-afgifter, nemligen: af i5 procent för producter och tillverkningar af länder, belägna på fästa landet af America, norr om 25 grader nordlig latitud, eller af någon främmande Coloni i Westindien, vid dircct införsel derifrån med Svenska skepp, samt för Svenska producter och tillverkningar, vid direct utförsel till främmande Colonier i Westindien; af 25 procent för Svenska producter och tillverkningar, utförda i Svenska skepp directe till ön S:t Barthelemy, till orter å östra kusten af Americas fasta land, söder om 25 grader nordlig latitud, eller till Goda HoppsUdden, och för dessa länders producter och tillverkningar, derifrån directe införda till Sverige i Svenska skepp; 64 Bil. till Bevillnings-Utskottcts Betiinkandcj N.-o 21. af 33\ procent för Svenska producter och tillverkningar, som i Svenska skepp utföras directe till orter på andra sidan Goda Hopps-Udden, äfvensom till hamnar å andra sidan Cap Horn, samt för dessa orters producter och tillverkningar, som directe derifrån i Svenska skepp inkomma. §. 31.
De serskilda Tractater och Afhandlingar, som med främmande magter blifvit angående handelsförhållanden afslutade, tjena till behörig efterlefnad vid afgifters beräknande för fartyg och varor, under den lid, samma Tractater och Afhandlingar äro gällande.
Förtekning på tle varu-artiklar, som enligt 1835 års TullTaxa varit till införsel förbjudna, men hvilka, enligt Bevillnings-Utskottets förslag, böra från och med den 1 Januari 1844 fa till Riket mot af Utskottet föreslagen tull införas; dock endast till de 3:ne hamnarne Stockholm, Götheborg och Malmö, samt i fartyg af minst 30 lästers drägtighet eller ångfartyg af 60 hästars kraft och deröfver: Bränvinj af Säd eller Potates, utom Holl.
Genevre, samt af Frugt utom Fransk Cognac.
Kardulls- Klädmakare-garn.
Gjutet: Tack och Barlastjern.
Smidt: alla slag, undant.
Ankare och Ankarflyn, Draggar, Armbultar, Hammare, Roderjern, Skeppskran oeh Smedjestäd, Kettingar samt fartente plåtar och oförtente öfver 6 LU.
Jern skrot.
Klä - Bil. till Bevillnings-Utskottels Betänkandej IY:0 21. 65 Kläderj nya, utom Fruntimmers- af lullbara tyger.
Porcellainej oäkta, måiadt eller tryckt.
Segelj nya (förb. upphäfvct d. 9 No v. 1838.)
Siropj Socker-.
Slöjdevarorj ej specificerade.
Socker: Candi-, Confect-, Kok- och Topp-.
Stellj oarb., utom Gjut- oell Garf-Stål.
Tågvirkej nytt (förb. upphäfvet den 9 Nov. 1838.)
Helsiden Alngods: Taft, Kypert eller Levantin, Satin eller Sidensarge, enfärgade eller skiftande, rutiga eller randiga genom olika färgadt silke, men ej genom väfnadssättet (utom från Ostindien).
Dukar, undant, af gles väfnad och Bourre de Soie, samt genom tryckning eller pressning faconerade, äfvensom Dukar från Ostindien.
Halfsiden-, Dukar under 10 R:drs värde.
Bomulls
Hvita, genom väfnadssättet släta, undant.
Cambric och andra sådana Tyger öfver 76 trådar på tummen i ränningen och minst 6 qv. breda, Corderoy, Cordet, Dimity, Felb, Gaze, Halflinön, Musslin eller Nettelduk och Moll, Percale, Batist, Sammet, Manchester, Satin, Jean, Sticktyg eller Piqué och Tricot samt Tyger från Ostindien.
Släta utom Corderoy, Cordet, Dimity, Felb, Gaze, Halflinön, Musslin eller Nettelduk och Moll, Percale, Batist, Sammet, Manchester, Satin, Jean, Sticktyg eiler Piqué, Tricot, Tyll och Tyger från Ostindien.
Prot. t84°.
5 Sami. 7 Afd. 74 Haft. 9 (55 Bil. till Bevillningsutskottets Betänkandej N.o 21.
Väfnader: Bomulls-j Tryckta: undant, nyssnämnda slag, samt i allmänhet Tyger i finhet öfver 80 trådar på tummen i ränningen.
Släta, af färgadt garn, och tryckta under 7 qv. fyrkant.
Ylle Alngods: af Kardull allena, alla slag, utom Fris, Frisad, Doffel, Kalmuck och Filtar af Kardulls inslag och Kamulls ränning: Casimir, utom hvitt, svart, gult och rödt.
Halfylle- Flanell.
Dukar under 6 R:dr 32 sk. värde.
Förtekning på varor, som enligt 1835 års Tull-Taxa varit till utförsel förbjudna, men hvilka Bevillnings-Utskottet föreslagit böra frän oell med den 1 Januari 1844 få frän Riket exporteras mot den å hvardera af Utskottet bestämda tull:
Tack- och Ballast-jern, Kanoner, Stycken, Nickhakar, och Mörsare, ostämplade och oborrade, Hällar öfver li tum samt Lod och Lödjor öfver 1 Skepp:d.
Mahrij rå och osmält (utom Coholt).
Tjärbärma eller Vraktjära.
STOCKHOLM, 1810.
TRYCKT HOS P. A. KORSTEDT «Sc SÖNER, Kongl. Boktryckare. Bevillnings-Utskottets Betänkandej N.-o 22. 1 N:o 22.
Ank. lill Exp. Vtsk. den 6 Julij kl. 12 midd.
Betänkande > angående åtskilliga motioner om accis'afgift å bränvin.
Följande motioner, rörande accis-afgift å bränvin, hafva blifvit till Bevillnings-Utskottet öfverlemnade, nemligen: l:o Från Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, af Herr Grefve Gyldenstolpej A.
G.j sorn föreslår: a) att en afgift af 2 sk. 8 r:st Banco skall erläggas och uppbäras vid Stockholms tullar, för hvarje kanna bränvin, som till staden land- eller sjövägen införes; b) att restitution af denna afgift skall ega rum för det bränvin, som i parti af minst 300 kannor åter utföres från staden till in- eller utrikes orter; c) att den inkomst, som härigenom inbringas, skall, sedan uppbördskostnaderne blifvit afdragne, tillfalla Stockholms stad, för att, enligt af dess Öfver-styrelse i samråd med Borgerskapets Femtio Äldste skeende fördelning, användas: till förbättrande af stadens Fattigvård, Fångvård och Polis; till en tvångs-arbetsinrättning för dem, som icke vilja arbeta och derigenom äro för samhället vådliga; till beredande af arbets-tillfällen åt dem, som, med håg för arbete, blifva i saknad deraf; till förbättringar, hvaraf hela landet skördar materiel fördel; och till nationella inrättningar, som befordra bildningens fullkomnande, så val i afseende på vetenskap, som skön konst. 2:o Från Vällofl. Borgare-Ståndet, a) af Herr Åbom C.j sorn hemställt, att en afgift af 8 sk.
Banco måtte bestämmas för hvarje till Stockholm ankommande kanna bränvin, att hufvudsakligen användas till anläggning och underhåll af ett hospital för patienter, som äro angripne af benröta eller andra sjukdomar, hvilka härleda sig från bränvinets omåttliga begagnande; med ett sedermera dervid gjordt tillägg, att för allt det bränvin, som bevisligen från Stockholm afsändes till andra orter, återbäring af denna afgift måtte ega rum.
Prot. iS4oi 5 Sami. 1 Afd. l5 Haft. i 2 Bevillnings-Utskoltets Betänkande, N.o 22.
Derjemte hafva följande yttrat sig: för bifall till motionen , Herrar Helsin gius , Brinck och Grapengiesser; samt för afslag å densamma, Herrar Byilin, Ekholm, Halling, Christierson, de Maré, Bagge, Petré och Berglund. b) af Herr Carlberg J., att Rikets Ständer må, i öfverensstämmelse med hvad senaste FattigvårdsComilé föreslagit, fastställa en afgift till Fattigvården i hufvudstaden af 1 vRalr 18 sk.
Banco per fat om 60 kannor och i proportionerlig! förhållande derefter för kärl af större eller mindre innehåll, att utgå för de partier bränvin, som i fat sjövägen till Stockholm införas.
Herr Halling har, vid remissen af denna motion, åberopat sitt yttrande, i anledning af Herr Äboms nyssomförinälde framställning i samma syfte; 3:o Från Hedervärda Bonde-Ståndet: a) af Hans Pehrsson från Gefleborgs Län, innefattande hemställan, alt, för allt det bränvin, som passerar sjötullarne, en afgift af 3 sk.
Banco kannan måtte erläggas samt serskildt i räkenskaperna upptagas och redovisas, för att öfverlemnas tili de auctori teter, som hafva sig vården om fattigförsörjning»-, sjukvårds- och corrections-anstallterna anförtrodd, och af dem användas till underhåll af dessa inrättningar i de orter, hvarest afgiften erlägges; samt B) af Johan Olof Wahlberg, från Wester-Norrlands
Län, som föreslår: alt för allt bränvin och cognac af Svensk tillverkning som från fremmande ort inom
Sverige sjö- eller landväg tillföres annan ort, Lin eller provins, skall på destinations- elier consumtions-ort erläggas 16 sk. per kanna under lika ansvar,som för tullförsnillning, och att denna afgift hel och hållen må ensamt tillhöra den provins, till hvilken varan inkommit, att, efter folkmängd, pastoralsvis fördelas, hälften till fattigvården och hälften till Folkskolan.
Och hafva Gustaf Bernhard Jpelqvist från B'ekinge och Lars Bengtsson från Malmöhus
Län yttrat sig alstyrkande mot denna motion, uti hvilkas yttranden flere bland Ståndets ledamöter instämt.
Beträdande först hvad i omförmälda motioner förekommer, rörande de serskilde ändamål, hvartill de inkomster, som genom den föreslagna accis-afgiften inbringas, borde användas, anser Utskottet allt bedömande, huruvida den intrad, som derigenom skulle för berörde ändamål blifva disponibel, är af verkligt behof påkallad, ligga utom gränserna af Utskottets pröfningsrätt, hvilken Utskottet finnér böra inskränkas dertill att afgöra, huruvida det föreslagna sättet för dylika inkomsters beredande må vara lämpligt och kunna stå Bevillnings-Utskoltels BetänkandeN.o 22. 3 tillsammans med villkoren för det allmänna anspråket på lättnad i den inrikes trafiken.
Utskottet bör i detta afseende icke lemna obemäldt, att redan vid föregåde Riksdagar enahanda förslag varit bragta å bane, utan att de likväl bittills vunnit Utskottets eller Rikets Ständers bifall.
De skäl, Bevillnings-Utskottet åberopat för afstyrkande af Herr Friherre Sprengtporten$ och Herr af Robsahms vid sistförflutna Riksmöte väckta förslag om införande af en dylik accis-afgift å bränvin, som till hufvudstaden ankom voro: att, då denna afgift, innefattande första steget på en ny skattebana, hvilken just förden lätthet, hvarmed man tyckte sig kunna densamma beträda, troligen snart skulle fresta de fleste städer att med samma rätt bos Rikets Ständer begära enahanda förmon, skulle derigenom uppställas de många binder för den inre rörelsen och förnyas de flere obehagligheter för communicationen, hvilka man sökt undvika genom inrikes Tuilbevakningens afskaffande; att hufvudstadens egna och för smuglerier inifrån landet icke olämpliga belägenhet troligen skulle lemna många frestelser till dylika försök, och sålunda locka till lag-öfverträdelser, samt i en annan rigtning befordra den immoralitet, hvars färt man genom bränvinets fördyrande söker hejda; att intresset för ökade accis-afgifter föga instämde med intresset att, genom ett förhöjdt pris å varan, allt mer och mer minska dess consumtion, hvaraf väl kunde hända, att det förra intresset finge i den mon öfverhand, att afsättningen tvärtom uppmuntrades; samt att, för bränyinets fördyrande och beredande af inkomst åt Stats-cassan, en betydlig afgift på krognärings-rättigheten syntes vara ett både säkrare controlleradt och mindre motbjudande beskattningssätt.
Närvarande Bevilinings-Utskott, som tagit ämnet i noga öfvervägande och dervid funnit giltigheten af nyss uppräknade skäl och omständigheter orubbad och oförminskad, serdeles som, genom bifall till ett eller flere af de framställde förslagen, den från hvarje synpunkt origtiga grundsats, att en ort i ett och samma land borde skalla till en annan, skulle göras gällande, anser sig vid sådant förhållande icke kunna tillstyrka Rikets Ständer att besluta någon accis-afgift å bränvin eller cognac af inhemsk tillverkning, som från inrikes ort land- eller sjöväg tillföres, vare sig
Stockholm partielt eller orter i Riket i allmänhet.
Reservationer: af Herr Gripenstedtj J.
J.j ”Mot Utskottets närvarande betänkande anser 4 Bevillnings-Utskottets Betänkandej No 22. jag mig pligtig att nedlägga min reservation, så vidt det rörer afstyrkan å Herr Grefve A. G, Gyldenstolpes motion, alt en accis-afgift af 2 sk.
Banco måtte erläggas för hvarje kanna Bränvin, som införes till hufvudstaden.
Såsom skäl till detta afstvrkande, har Utskottet anfört och ansett giltiga de inkast, sorn vid sistlidne Riksdag gjordes mot en nära. likartad framställning.
Dessa skäl anhåller jag nu att punkt för punkt få upptaga, för att söka ådagalägga deras ringhaltighet.
Man säger, att denna åtgärd vore första steget på en ny skattebana, hvars lätthet att beträda snart skulle föranleda ett yrkande af de öfriga städerne om enahanda rättighet, hvilket åter skulle hafva till följd ett förnyadt införande af de gamla landt-tullarne.
Alt denna inre tullbevakning medför stora och öfvervägande olägenheter, är en sanning, och denna omständighet har lör mig varit tillräcklig orsak att instämma i förkastande af de förslag, som åsyftat accisens införande vid alla städer.
Då fråga deremot endast är om Stockholm, så har inkastet ingen tillämplighet, alldenstund någon förändring i dess tullsystem fördenskull icke vore behöflig.
Hvad de sä kallade ”tillskapade behofven” angår, hvilka Utskottet förutser i en framtid skola framställas af städerne såsom grund för sina fordringar, så lärer någon serdeles fruktan härför vara öfverflödig, enär något giltigt skäl till dessa fordringar icke ligger i ett sådant tillskapande, utan i ett på pröfning grundadt erkännande af de anförda behofven.
Att åter blotta prejudicatet af hufvudstadens rätt i detta fall, skulle förläna en dylik äfven åt alla de öfriga, saknar ali rimlighet, då man besinnar de mångfalldiga öfriga förhållanden, hvarigenom denna redan står isolerad.
Det har blifvit anfördt, att, som Stockholms belägenhet vore gynsam för smuggling, så skulle i denna rigtning den immoralitet befordras, sorn man genom bränvinets fördyrande söker alt motverka.
Om jag också icke fäster stor eller ens någon förhoppning vid den moraliska förbättring, som några runstyckens högre pris på supen skulle åstadkomma, så anser jag likväl, att än mindre afseende bör fästas vid farhågan för lurendrejeri med bränvin, då afgiften ej vore högre, än 2 sk. för kannan.
Hvem skulle väl vilja åtaga sig besväret och äfventyret vid det olofliga inpractiserandet af ett 60 kannors fat, blott för den luinpna vinsten af 2 R:dr 24 sk., och åtminstone ej heldre som föremål för sin handtering välja en vara af mångdubbelt högre värde och tull, då vinsten, i händelse af framgång, också ökades i samma förhållande.
Man har äfven yttrat, att intresset för ökade accis-inkomster föga öfverensstämmer med intresset att genom ett förhöjdt pris på varan, allt mer och Eevi/lnings-Utskottet» Betänkande t jV.-o 22. 0 mer minska dess consumlion, hvaraf väl skulle kunna hända, att det förra intresset linge öfverhand, så att afsättningen tvertom uppmuntrades.
Vid eftersinnande, hvilket intresse här menas, som skulle söka befordra consumtio nen, så linner man, alt det måtte vara stadens, men frågar man sig, huru detta collectiva begrepp, eller staden, skulle kunna befrämja sitt intresse, supandet, så erkänner jag åtminstone min oförmåga att derå lemna något svar, hvadan hela argumentet för mig endast framstår som en luftig abstraction utan motsvarighet.
Man har vidare sagt, att för biänvinets fördyrande, och till beredande af inkomster åt staden skulle en betydlig afgift på krögeri-näringen vara ett både säkrare controlleradt och mindre motbjudande beskattningssätt.
För mili del finnér jag likväl förhållandet härvid i alla afseenden motsatt.
Först på detta sätt skulle, såsom Ulskattet under andra omständigheter befarat, ett enskildt intresse, och således ett intresse som kan göra sig gällande, ställas i strid med massans måttlighet och moralitet, och då dertill kommer att krögeri-idkare derigenom äfven skulle blifva nödsakade att höja priset på alla slags nödvändiga födoämnen, så synes hela den föreslagna, alternativa åtgärden endast blifva en tung och förhatlig beskattning på arbetsklassen.
En ytterligare följd deraf skulle ulan tvifvel vara, att en mängd lönnkrogar och supställen uppkommo, långt svårare alt controllera och förderfligare till sina verkningar, än den utan skäl befarade smugglingen.
Sist har Utskottet, som en af grunderna för sitt afstyrkande anfört, att det i beskattnings väg princip vidriga förhållande skulle inträffa, att pålagan blefve ojemnt fördelad, och en ort fick skatta till en annan.
Detta skäl liar utseendet för sig och torde derföre behöfvas att något närmare granskas.
Följden af en accis-afgift är otvifvelagtigt den, att värdet af den med lull belagda varan måste, efter accisens erläggande eller inom staden, stiga jemnt så mycket, som delta belopp.
Varuprisen på olika ställen måste alltid stå i jemnvigt med hvarandra, sedan transport och andra omkostnader blifvit intagna i beräkningen, ty om detta förhållande vid något tillfälle rubbas, så kommer tillförseln naturligtvis, i följd af den enskilda omtankan, alt draga sig till den förmonligaste marknaden, intilldess jemnvigten återkommer.
Då således en ny omkostnad, såsom accis-afgift, tillkommer vid något ställe, så måste delta af säljaren beräknas, och priset höjas derefter, för hvilken förhöjning köparen sedan får söka sin ersättning af consumenten.
Åtminstone synes det mig så påtagligt, att, om en kanna bränvin t. ex. vid införseln till Stockholm skulle beläggas med 24 skillingars afgift, så måste densamma inom tullen kosta 24 sk. mera än utom tullen, då dessa 24 sk. i accis ännu icke 6 Bevillnings-Ulskoltets Betänkandej N.o 22. blifvit erlagda, att all vidare utveckling af saltsen vore ett obehörigt misstroende till det sunda omdömet hos hvarje tänkande, äfven om icke erfarenheten från andra länder dertill ytterligare lade erfarenhetens intyg.
Och då det följaktligen måste medgifvas, att producenten endast förskjuter denna afgift, men att consumenterne inom staden äro de sannskyldige, som deraf träffas, och staden således, fast på ett föga känbart sätt, beskattar sig sjelf och ingen annan, så torde detta argument af Utskottet äfven dela de öfriges egenskap att, efter min tanka, icke bevisa, hvad dermed åsyftas.
Om rättvisan och lämpligheten af sättet att erhålla medlen på dessa grunder icke kän bestridas, så återstår endast att utröna, om de i motionen föreslagna ändamålen för deras användande äro af allmän nytta och af beliofvet påkallade.
I delta fall torde all deduction å min sida vara öfverflödig, ty hvar och en, som blott vistats en dag i Stockholm, somsett dess gator fulla af tiggare och uslingar, samt läst dess polis-blad, kan sjelf afgöra denna fråga.
Fogar man deitill en belragtelse öfver hufvudstadens betydliga inflytande, i alla rigtningar och afseenden, på hela landet, så stiger betydelsen af ämnet, i min tanka, till en grad, som jag hoppas ursägtar omständligheten vid dess behandling.” af Herr Contracts-Prosten Sandberg: ”För min del kan jag icke instämma med Höglofl.
Bevillnings-Utskottet uti ogillandet af alla förslag om aceisafgift på bränvin.
Städerna äro afsättnings- och consumtions-orter, som skatta många tusende, ja millioner R:dr årligen till brån vins-producerande landsbygder, för erhållandet af denna skadliga vara.
Det vore derföre ingalunda obilligt, om två skilling för hvarje kanna afsattes, vore det ock på producenternes bekostnad allena, för att hota en del af de olyckor och i någon mon lindra det elände, som förläringen åstadkommer på consumtions-orlen.
Af sådan anledning äro de trenne ändamål, som Riksdagsmannen Hans Pehrsson från Gefleborgs
Län i sin motion afser, nemligen fattigvård, sjukvård och fångvård, härvid framför allt värda att behjertas; ty jordbrukets flödande bränvinspannor hafva dock den drygaste andel uti tillökningen af de beklagansvärda föremålen för dessa bekymmersamma anstallter.
Man säger väl, att en ny skattebana skulle härigenom beträdas, men fråga är ju icke om någon Stats-intrad, ej helier kan meningen härmed någonsin blifva att med accis belägga andra mer eller mindre nödvändiga varor, utan endast det förderfligaste af allt, inhemskt öfverflöd.
Några hinder häraf för den lofliga och gagneliga inrikes rörelsen kan jag icke heller inse, emedan fråga endast är om bran vins-handel, hvilken ingalunda kan räknas dit.
Om hufvudstadens läge är öppet för smugleri3 så är sådant af vida Bevillnings-Utskotlets Betänkande, N.o 32. 7 mindre betänklighet i detta än i många andra fall, och att accis-intresset skulle öka consumtionen är en invändning, mera speciös än sannolik.
Om af giften på krogrörelse är säkrare att controllera, så förekommer det mig dock ingalunda mindre motbjudande att till 400 krögare sälja rättigheten alt, genom ockrande på andras bränvins-begär, utsuga, utarma och förderfva mångå tusende af den fattiga folkklassen.
Mig är detta mycket vidrigare, an om den producerande orten också skulle afstå en eller två skilling per kanna till ett barmhertighets-ändamål för den ort, som consumerar dess producter och som derföre erlägger till den förra tio å tjugo gånger mera, serdeles då producterna äro af den art, att deras consumtion gör en dylik reparatio damm af nöden.
Efter min öfvertygelse bör accis erläggas för hvarje kanna bränvin till hvilken stad, och, om möjligt vore, till hvilken commun sorn helst det införes för alt förtäras.” Emot
Utskottets beslut uti förevarande ämne reserverade sig äfven Herr M. Grapengiesser. STOCKHOLM, ecksteinska eöktryckerif.t 1840.
Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N.o 23, 5 råckligt till Curhusets underhållande; så anser jag att en årlig afgift till veneriska smittans hämmande och botande, med högst åtta och minst en skilling af hvarje mantalsskrifven person i Stockholms stad bör utgå.
Af Herr P. C. Norin: ”Utskottet har andragit, att ifrågavarande afgift måste betragtas utur synpunkten af en allmän beskattning, samt i följd deraf, utan afseende å en väsendtlig del af de skål, som ifrån 5:ne Riksstånd löranledt återremiss af Betänkandet N:o 11, vidhållit sin uti samma Betänkande yttrade åsigt, att
Curhus-afgiften ”borde utgå lika för alla betalande inom hvarje Lån”, och i mon af hvarje inom Lånet befintlig inrättnings behof af Committerade för hela Lånet fördelas och användas.
Att afgiften var allman så långe den ovillkorligen utgick lika öfver hela Riket, kan icke bestridas, men lika ovedersägligt år det ock att beskattningen icke år allman, i den mening
Utskottet tagit detta ord, då afgiftens belopp år olika för serskilde Communer inom Riket, allt eftersom Communens invånare eller deras Representanter sjelfva besluta.
Om således Rikets Ständer kunna bestämma att afgiften skall Länsvis utgöras och användas, måste Rikets Ständer ock, utan hinder af afgiftens åberopade allmånlighet, kunna förklara att denna afgift skall utgå och disponeras serskildt inom hvarje District.
Mig synes ock sistnämnde förhållande vara det med rättvisa och billighet mest öfverensstämmande; ty lika litet som invånarne inom ett visst Curhus-District åro förbundne att till ett angränsande, men utom Länet befintligt
District afstå sina besparingar af Curhus-medlen, lika litet synes mig ett så beskaffad! biträde kunna rimligtvis begäras af ett annat District, blott derföre att det finnes inom samma Lån, som det förstnämnde beläget, helst denna tillfällighet icke i öfrigt föranleder till någon gemenskap, de serskilde Districterne emellan.
Häraf följer, det jag anser förvaltningen och redovisningen af omförinålte afgifter inom hvarje District, tillhöra samma District uteslutande. ” Hilt, till R.
St, Prot, 1840, S Sami, i Afd, 16 Haft. 3 STOCKHOLM.
Bcvlllnings-Ut skottets Betänkande, IV', o 24. 1 N:o 24 Ani», till Exp. Utsb. d. 24 Aug., bl. 11 F. m.
Betänkande, i anledning af Herr Rosenblads, Bernhard, mot ion, angående befrielse från erläggande af bevillning utaf utdelning ä Götha Canal-Bolags adier.