Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
själft, att man icke får ett tilltalande rum endast Och detta borde väl då vara så anordnadt, att genom att icke ha två stolar i rummet klädda blott man kom ditin, skulle familjemedlemmarne lika eller genom att dra alla möblerna fram på golfvet, göra rummet till en kuriositetsbod och fullklottra väggarna med allt upptänkligt skräp!
Hvartill tjänar väl frihet i färgsammansättning, om vi blott fått lappighet, ej glädjande färg- harmonier, i st. f. den gamla enformigheten, som dock hade enhet?
I anordning, om vi blott fått » det snedas » konventionalism i stället för förut det rakas — med lika liten praktisk eller ästetisk hänsyn till belyauing, hemtrefnad och verkligt ledigt sällskapslif?
I dekoration, när friheten genast urartar till en demagogi, där allt tycker sig godt nog att få en plats på väggen?
Men felet ligger ändå icke hos de ästetiska lärdomarne, endast i det sätt hvarpå dessa miss- förståtts.
Under denna jäsnings- och genom- brottstid har det varit läran om stiltrohet ä ena sidan, om emancipation från den gamla normen å andra, som varit lättast att förstå, och som därför först slagit rot hos allmän- heten.
I synnerhet som det vid undervisningen af mönsterritare och konstslöjdidkare nog hittills varit nödvändigt att ytterst strängt hålla på denna historiska stilenlighet.
Allt begrepp om verklig stil var ju, hos handtverkare och publik, så borta, att det enda sättet att återinplanta det i medvetandet nog varit att låta en eller par generationer genomgå en sträng uppfostran hos de historiska, konsekventa stilarne — nu- mera, tack vare det åtcrvaknade konsthistoriska intresset, grundligt kända och genomstuderade.
Men nu tycker man, att det kan vara på tiden för den bildade allmänheten att frigöra sig från dessa de döda stilarnes och de ensidiga handtverkarnes ledband — liksom att låta bli att flyga till den motsatta ytterligheten af plan- löst, oroligt godtycke.
Det ligger ett hopp för framtiden däri, att dessa båda rörelser — for- dran på mera stil och på mera frihet — in- träffat samtidigt.
Måtte de snart börja att kor- rigera hvarandra!
— Man kan gärna fortsätta att på föreläsningar och museer lära sig, hvad som visat sig vara vackert eller fult, stilfullt eller dumt, blott man sedan ej vill stänga in sig i en historisk omgifuing, hvars lifsvilkor f. öfr.
man hvarken kan eller vill reproducera.
Afvenledes kan man, ja, bör man möblera sina rum, som man själf vill och behagar.
Men man skall göra sig reda hvarför.
Först och främst skall platsen för hvarje möbel ha en eller annan mening och rummet i dess helhet vara beräknadt på trefnad.
Vill man sedan läsa sig till möbleringskonst, så skulle litet or- dentlig form, eller färglära icke skada.
Men framförallt skall man lyssna till de allvarliga » ästetiska lärdomar », som nog predikats under alla dessa år, men hittills mest varit som sådden på hälleberget — kärnan i all ästetisk lärdom, gammal eller ny, akademisk eller artistisk.
Den nämligen att hvarje föremål, hvilket ingår i vår kultur, hvilket vi bebo eller bruka och hafva inför våra ögon, kan göras till en konstskapelse — som skickar välgörande ljusstrålar till vår näthinna och bär vittne om en kärleksfullt ge- nomförd tanke.
Och hvad finnes det väl för tanke, som är innehållsrikare, och som borde vara mer in- bjudande och stimulerande till skapande verk- samhet, än tanken på ett hem?
— Men det är sannt: för att skapa ett hem och ej blott köpa möblemang till en våning fordras både eftertanke och själfständighet.
Namnsedeln utvisade, att densamma till författarinna eger Utgången fru VILMA LINDHÉ, Göteborg, IHuns storalristäfling.
en för våra läsarinnor förut välkänd och helt visst högt uppskattad penna.
Efter ett långvarigt, besvärligt och an- Hedersamt omnämnande tillerkändes föl- svarsfullt samarbete mellan Redaktionen och jande tre skisser: " U r s p å r e t ", af de ärade prisdomare, som vid bedömandet Hichard Melander, ett inom modern ställt sin bepröfvade erfarenhet till den- svensk vitterhet skattadt namn, " E t t sammas hjälp, h a vi i dag glädjen att för m i n x i e ', af signaturen Tempora de deltagande och samtliga våra intresse- passata samt " Z a m ", en konstnärs- rade läsarinnor kunna tillkännagifva det historia, af märket " Henry JSue ", och slutliga resultatet.
förbehålla vi oss äfven härvidlag företrädes- 4 Det första och största F e m h u n d r a friset å: (5 0 0) k r o n o r, utfäst för den bästa och mest underhållande följetong med ett omfång af minst 40 af våra vanliga textspalter, tilldelades skriften: " Gösta Berlings saga ", berättelse från det g a m l a Vermland, och befanns vid namnsedelns brytande den- sammas författarinna vara SELMA LAGERLÖF, Landskrona.
De vid bedömandet af denna grupp af prisskrifter fungerande prisdomarne, skrift- ställarne h r r J. Björklund, Georg Norden- svan och Birger Schöldström, uttalade sam- fäldt sitt synnerliga erkännande af denna skrifts ovanliga litterära förtjänster, som ställa den långt framför, ej blott alla med- läflande, utan ock det mesta af hvad in- hemsk litteratur på länge haft att erbjuda.
Särskilda omständigheter — bland dessa ej minst vår omsorg om, att verkan af det framstående arbetet ej måtte lida af den vanliga följetongsstyckningen — föranleda emellertid Redaktionen att i samladt helt söka bringa det till vår läsekrets, och skola vi därför träffa särskilda anordningar, om hvilka vi framdeles snarast närmare komma att meddela.
Såsom närmast i förtjänst bland de täf- lande följetongerna tillerkändes ett extra pris å: S j u t t i o f e m (7 5) k r o n o r (om detta se vidare h ä r nedan) åt " R i k e d o m ", novell, hvars namnsedel vid brytandet befanns inne- hålla mottot: - » Fattigdom och rikedom gif mig icke », och eger förf.
att snarast möj- ligt för utfående af priset gifva sig för Redaktionen tillkänna.
En tredje skrift inom denna grupp, be- rättelsen " F å g e l F e n i " g c % till- dömdes för sina erkännansvärda egenska- per hedersamt omnämnande, och förbehåller Redaktionen sig rätt att, efter slutadt aftal med förf., använda den för sina spalter.
Namnsedeln innehöll endast följande motto: y " Hvad åren kunna gifva, ack hur ringa är det mot hvad som skbfladt blir af åren.
Om guld, om ära någon gång de bringa, sker det väl oftast att förgylla båren. "
Samme h r r prisdomare afgjorde äfven- ledes öfver följande tvänne grupper: För den bästa, kortare skiss eller berättelse om 3 af Iduns spalter.
Det h ä r utfästa priset å: rätt att till vår läsekrets ' förmån de omnämnda uppsatserna.
använda Det för gruppen: 3 de bästa poem utfästa priset å 75 kronor ansågo sig prisdomarne ej kunna tillerkänna någon af de täflande, då intet af synnerlig förtjänst h ä r preste- rats, hvarför, som ofvan framgått, detta pris öfverflyttats till ett extra pris åt följetongs- berättelsen » Rikedom ».
Enstaka poem u r de tre samlingar, som inledas med de respektive dikterna: " F r u U l r i k a ", " Kung E r i k " och " N å g r a g y l - l e n e r e g l e r ", ansågos emellertid förtjänta af erkännande, och hoppas vi framdeles fä meddela prof däraf i vår tidning.
Vid bedömandet af gruppen: Den yppersta uppsats i ämne rörande kvinnan eller hemmet på högst 5 af våra spalter ha skriftställarinnorna, fruarna Mathilda Langlet och Eva Vigström (Ave) godhets- fullt bistått Redaktionen, och tilldömdes det utfästa priset 1 S j u t t i o f e m (7 5) k r o n o r åt uppsatsen: " Barnet är mannens fader ", hvilken vid namnsedelns öppnande befanns vara författad af fru HANNA KAMKE, Stockholm, en ej heller för Iduns läsarinnor obekant skriftställarinna.
F ö r verkligt gedigna förtjänster omnäm- nes vidare med erkännande å denna afdel- ning uppsatsen " O m h e m m e t ", för- fattad, enligt namnsedeln, af kyrkoherden J. Ai Anneli, Ringarum.
Till sist h a r Redaktionen bland den ym- niga mängden af insända täflingsskrifter å sista gruppen: Den bästa förslagslista, omfattande namn på 20 kvinnor, lämpliga och värda att por- trätteras i Idun, tillerkänt priset, T j u g u f e m (2 5) k r o n o r åt fru EBBA LARSSON, Lund, hvilkens insända lista genom rikhaltighet, väl valda n a m n och — d ä r så lämpligt synts — god motivering framstått framför de öfriga.
Ett erkännande omnämnande lemnas där- jämte signaturen " Maria Amalias? '
förslagslista.
R E D A K T I O N E N.
S j u t t i o f e m (7 5) k r o n o r tilldömdes skissen: " Ett par handskar ".
En s t ä m n i n g s b i l d af Elisabeth Kuylenstierna.
et regnade; stora, ledsamma droppar tril- lade som tunga tårar ned för rutorna och smällde mot fönsterblecket.
Fastrarna sofvo middag.
Faster Anna låg på salssoffan och drog korta, lustiga små andetag: puh, puh.
Faster Sofia satt i sin stol in ' i sängkam- maren.
Hon såg mycket bestämd och allvarlig ut, till och med när hon sof.
Edith gäspade ett litet tag.
Förmaket var ett trist rum och den lilla, obetydliga bakgatan odräglig!
Och ändå såg hon ut, ifrigare än om hon väntat att få se ett kungligt krönings- tåg draga förbi, men det var bara för att inte somna.
Så gäspade hon ett litet tag till och tittade sedan efter, om det inte syntes någon människa i det stora stenhuset midt emot.
Tre pojkar gräfde kanaler i rännstenen och grälade om hvilken båt, som först skulle få gå från Amerika; det kunde inte koraima i fråga mer än en, ty floden var för smal för två.
Magasinet var tomt, sä när som på den låg- halte egaren.
Han gick fram och tillbaka och såg efter sina kunder.
Kanske var karlen magnetiskt anlagd, ty en liten flicka kom traskande i regnet och skulle köpa grädde i en gul porslinsmugg.
I tredje våningen satt en gammal gråhårig fru och smekte en spräcklig katt med rödt halsband.
Hå hå, ja ja.
Man kunde bli gråtfärdig.
Inte » ett dugg lifvadt », och det var ändå söndag!
Hon tittade ut igen på det där gamla, trå- kiga stenhuset.
I första och andra våningen såg det bedröf- ligt obebodt ut, och stora hvita lappar, » att hyra », voro uppsatta i fönstren.
Edith vände, hälft förtviflad, ånyo sin upp- märksamhet på den uppslagna tyska gramma- tikan, som låg på bordet framför henne, och började half högt läsa: » nominativ der Väter, genitiv des Vaters, dativ dem Väter, ackusativ den Väter; pluralis die Väter — nej, nu var det alldeles omöjligt längre!
Ingen människa kunde väl vara så obillig och begära, att man skulle lära sig lexorna till måndagen!
Då var för resten » Sprätten » så sömnig själf!
Adjö med den!
Hon förpassade utan vidare den stackars ledbrutna grammatikan i en vrå och tog i brist på bättre, fatt i visitkortskor- gen.
Hon hällde ut alla visitkorten på bordet, blåste bort dammet ur korgen och började ordna dem.
Men det var snart gjordt, och fastrarna sofvo, ännu!
Då måste hon sitta där tyst och stilla.
Om det bara hade funnits någon antaglig bok; en stilig roman!
Att vara femton år och bara ha läst fyra romanböcker, och det var Mellins gamla historiska noveller till!
Edith kände sig riktigt genombedröfvad.
Allting sof!
Salsklockan hade stannat.
Moppe sof, och fastrarna sofvo!
Det var väl den värsta ovana man kunde taga sig till att sofva middag!
Edith suckade, så att de ljusa gardinerna fläktade af luftdraget.
Skrika ett tag, riktigt hårdt, vore nog det bästa medlet, men då vankades det ingenting godt i kväll, och det ville då Edith ha.
Om det bara hade funnits någon att säll- skapa med!
IDUN 1800 Edith fick en idé, som hon skyndade att verkställa.
Hon plockade alla porträtten ur det stora familjealbumet, satte upp böckerna, som lågo på divansbordet, så att de kunde stå själfva, lutade fotografierna emot dem och började föra en lifiig konversation med sina gäster från en förgången tid.
Damer i krinolin och herrar i spännhalsduk resonnerade om ångspårvagn och hiss med säll- synt siareförmåga.
» Vädret är just ej inbjudande, men jag för- modar herrskapet har åkt », sade värdinnan ar- tigt och lyssnade uppmärksamt till svaret, innan hon yttrade något vidare.
Slutligen blef det riktigt animeradt.
Värdinnan ordnade till och med om salon- gen en smula, men då föllo tvänne af sofforna — representerade af Runebergs arbeten i prakt- band — omkull, och herrskapen kommo helt hastigt med afvigsidan upp.
Edith brast i ett så hejdlöst skratt att faster Sofie vaknade och kom in med härklädseln sneddragen.
» Hvad för du för ett förskräckligt väsen, kära barn? » Edith stod där alldeles häpen.
» Jag bara ordnade korten i albumet, » sade hon försagd.
» Inte behöfver man väl hamsa och slamsa så där för det.
En stor fullväxt flicka, som du, ska ' väl litet tänka sig för.
Inte går det där an. » » Snälla faster förlåt, men det är den där ohäDgda sönda ' ns fel, » sade Edith otåligt.
» Hva \ hva ' sa ' du?
— ohängda!
— hva ' är det för pöbeluttryck?
Lofva mig, kära Edith, att det är sista gången jag får höra nå- got så simpelt.
Jag begriper dig inte!
Du måste vara litet hyfsad; hörde du? » » Jag ska ' inte säga så mer, men — det var ändå sönda ' ns fel ».
Det sista sades helt tyst.
Nu kom faster Anna också.
» Jag tror, att jag slumrade till några mi- nuter », sade hon.
» Roliga minuter », tänkte Kdith, » de räckte då minst en hel timme. » » Åh ja, nog får du sofva », sade faster Sofie hvasst, » värre.
är det med mig.
Jag sofver då inte en blund på hela natten, ännu mindre på dagen. » » Det var väl märkvärdigt. » Faster Anna snörpte på munnen.
Edith skyndade sig att plocka in fotografierna.
» Märkvärdigt, ja, det är inte märkvärdigare än sä, att när man är sjuk och klen, så får man ingen ro.
Jag har nog varit frisk och ung, jag också, i min dar, men det är så det: tiden går och vi med tiden. » Ea djup suck bekräftade detta sista tänkvärda faktum, innan faster Sofie fortsatte att småprata.
» Ja, det är för svårt med det här regnet », sade hon, » jag känner det i mina ben.
Edith, tag fram pallen åt mig!
Oj, oj, oj! » och faster Sofie sjönk ned i den bekväma länstolen.
Faster Anna satte sig i soffan.
» Det ringer! » ropade Edith plötsligt och rusade ut.
» Edith, Edith, passar det att springa så där », frågade faster Sofie, när hon kom igen.
» Karin kunde ju öppna. » Så blef det en liten paus, ämnad att inskärpa lärdomen i Ediths ostyriga hufvud.
Sedan frågade hon värdigt: » Hvem var det? » » En tiggare, » sade Edith litet snopen.
Hon satte sig tyst i ett hörn och såg » stu- kad ut ».
För att ändå ha någon sysselsättning, började hon plocka och peta på ett litet hål på klädningsärmen.
Först kände hon efter om 509 fodret var helt.
Så drog hon varligt ur en tråd och så ännu en.
Sedan skulle hon känna efter, om det hade blifvit större.
» Ja, visst, ni! » nu fick hon in två fingrar.
Jo, nu skulle hon få, när lampan tändes och fastrarna firigo syn på det.
De talade om släkten och tiden gick dödande långsamt framåt, tyckte Edith.
» Om Edith vore road af arbete och huslig- het, som flickorna voro i vår ungdom, så sluppe du sitta där och leds, » sade faster Anna.
» Ja, det tror jag, det, » inföll faster Sofie, » om ungdomen nu för tiden vore som förr.
Vi hade alltid värt arbete och tänkte aldrig på att ha tråkigt.
Minns du, så vackra arbeten vi hade?
» » Ja, kommer du ihåg den där spetskragen jag virkade åt tant Malena.
Jag tror, det var sjuttionummers tråd.
Åh, el t sådant arbete. » » Kära Anna, nu missminner du dig allde- les.
Det var jag, som virkade den- ».
» Jaså, ja, jag hade väl inga arbeten, jag! » » Men, det har jag ju aldrig sagt; du är sä häftig också. » » Kanske jag kunde hjälpa Karin något i köket, » undrade Edith helt ödmjukt.
Hon tyckte mycket om praktisk huslighet a. v. s. att smaka af rätterna.
» Åh nej, det behöfs inte.
Plättar får du, när bordet blir serveradt. » Edith kände sig het om öronen, öfver att hennes plan var genomskådad, och föresatte sig, att inte äta en enda plätt, Där de kommo på bordet.
Ifrån köket hördes då och då ett svagt frä- sande, när smeten lades i pannan, men ännu dröjde det en god stund, innan de skulle få äta.
Klockan hade inte slagit sju ännu.
Edith hade ju i alla fall bestämt sig för att inte äta, men kanske, advocerade hon nu, om fastrarna bådo mycket och plättarne voro rikligt hårda.
» Sofver du, barn lilla? » frågade faster Sofie nyfiket.
» Neej, » sade Edith långdraget.
Och så blef det alldeles tyst därinne.
Länstolen knäppte till en och annan gång, när faster rörde på sig; det var allt.
Edith kände, att hon skulle somna — riktigt säkert ändå.
ögonen föllo igen, och hon nickade till ett litet tag.
Det skymde, och regnet slog oafbrutet ett söfvande: godnatt, godnatt på fönsterrutorna.
nad ingår, eger rätt deltaga i täflingen om priset.
Redaktionen har naturligt nog bland hopen af insända beskrifningar svårt alt afgöra, hvilken är den bästa och därmed har förtjä- nat priset.
Vi ha därför beslutit efter hand meddela dem samtliga i numrerad följd och komma framdeles, då våra ärade läsarinnor väl praktiskt pröfvat, en den ena, eu den andra, att vädja till deras sakkunniga omdö- me och utslag.
Och så börja vi genast vandringen genom bazaren.
Broderad duk att ordna knifvar och gafflar på, d å g å e n d e s u p é eller m i d d a g s e r v e r a?
D u k e n lägges t v ä r s öfver b o r d e t, d e n skall v a r a 5 0 c m bred o c h l i k a l å n g s o m m a t b o r d e t ä r b r e d t.
D e n förfärdigas af h v i t b o m u l l s s a t i n eller l i n n e s t r a m a l j, i förra fallet l a n g u e l t e r a d i s m å t a g g a r m e d k u - lört b o m u l l s g a r n, i s e n a r e u l f r a n s a d.
Midt p å d u - k e n lägges ett 8 c m b r e d t m o t v e c k, p å h v i l k e t e n b l o m s t e r r a n k a b r o d e r a s i p l a t t s ö m eller m e d sljälk- s t y g n.
K n i f v a r n e o c h gafflarne o r d n a s p å b å d a s i d o r om o c h m e d s p e t s a r n e i n s t u c k n a u n d e r m o t - vecket.
Olga Plate.
Infattning till pulpetalmanack.
M a n förfär- d i g a r t v ä n n e h ö r n af k u l ö r t k l ä d e, h v i l k a utpike- ras inåt sugpapperet.
1 öfra h ö r n e t af a l m a n a c - kens venstra sida placeras det ena, det a n d r a i n e d r a h ö r n e t af h ö g r a s i d a n s a m t förlänges, bil- d a n d e e n 0 c m l å n g r e m s a, l ö p a n d e utefter h e l a h ö g r a s i d a n.
Det förra p r y d e s af ett i l j u s g u l t skinn utskuret monogram i drakstil, fastlanguetle- r a d t m e d s i l k e p å klädet, d e t s e n a r e m e d e n äfven i skinn utskuren och på s a m m a sätt faslsydd d r a k s l i n g a.
Vilt m a n i d r a g s l i n g a n a n b r i n g a nå- got e m b l e m, b ä n l y d a n d e p å d e n b e f a t t n i n g m o t t a - g a r e n af j u l g å f v a n i n n e h a r, ä r d e l t a m y c k e t l ä m p - ligt.
B å d a k l ä d e s h ö r n e n f ä s t l i m m a s s l u t l i g e n vid det p å a l m a n a c k e n s b a k s i d a befintliga p a p p e t, s o m till s i s t ö f v e r k l i s t r a s m e d s v a r t m a r m o r e r a d i p a p p e r.
Olga III.
Brödväska på matbordet a t t l ä g g a b r ö d u t i v i d h v a r j e k u v e r t.
F ö r a t t e r h å l l a d e n r ä t t a fa- c o n e n, tager m a n t v ä n n e h v i t a k v a d r a t f o r m i g a l i n n e l a p p a r, h v i l k a s s i d o r ä r o 15 c m l å n g a, be- t e c k n a r d e s s h ö r n m e d b o k s t ä f v e r n a a, b, c, cl, d r a g e r e n b å g e från b o k s t a f v e n a till c, a t t b å - g e n s h ö g s t a höjd från b o k s t a f v e n b till d ä r 15 cm.
B å d a l a p p a r n a s bågar utlanguetteras i s m å t a g g a r.
I n n a n f ö r d e s s a u t s y s en kvist eller or- nament m e d kulört linnegarn.
Härefter l ä g g a s båda lapparne med rätsidorna emot hvarandra samt languetteras tillsammans m e d rak languetl utmed de raka sidorna, därpå nedvikes den e n a lappens båge, och brödet stoppas uti den upp- komna väskan.
Olga Iduns julklappsbazar.
Idun öppnar i dag sin julklappsbazar för året och inbjuder alla sina ärade läsarinnor till talrika besök.
Bazaren innehåller endast af dem själfva insända bandarbeten och artik- lar, och hvar och en eger rätt att utan af- gift se sig till godo, så långt lagret möjligen kan förslå.
Eller — för att ej längre tala i bilder — vi börja i detta n:r införandet af de till den anordnade pristäfliugen iosända beskrifnin- garna på julklappshandarbeten.
Vi hoppas, att förrådet inrymmer många nyheter, och att goda idéer och uppslag för våra jul- klappsbekymrade damer därur skola erbjuda sig i riklig mängd.
Ånnu — därom äro vi vissa — finuas många af våra läsarinnor, som skulle kunna insända goda bidrag, och hoppas vi, att dessa efterhand ihågkomma bazaren med nödig till- ökning.
Allt, hvad som under november må- Plate.
Plate.
Pappersknif i form a f en smal s k o s u l a m e d s v ä n g d, h ö g klack.
Den g ö r e s af v a l n ö t, s o m se- d a n p o l e r a s s v a r t, v i d a r e u t s i r a s ett m ö n s t e r ut- med kanterna, hvarigenom den ljusa valnöten f r a m t r ä d e r o c h g ö r s t o r effekt.
V. R e s t ä c k e att användas äfven s å s o m slum- merkudde.
Till d e t t a t ä c k e t a g a s t v å s t y c k e n m j u k cloth, h v a r d e r a 1 m t r l å n g t o c h l m t r b r e d t.
D e s s a s a m m a n s y s p å en lång- och båda kortsidorna, hvarefter m a n m e d 8 cm m e l l a n r u m maskinslickar r ä n d e r p å t v ä r e n.
M e l l a n r u m m e n fyllas m e d d u n, och långsidan tillsys.
På yttersidan öfverklädes d e t t a b o l s t e r m e d y l l e s t r a m a l j, h v a r p å förut bro- derats något lämpligt mönster.
Kring bolstret an- b r i n g a s e n tjock y l l e s n o d d, af h v i l k e n p å k o r t s i - d o r n a g ö r a s t v å öglor till h a n d t a g.
F ö r a t t k u n n a a n v ä n d a täcket till k u d d e, r u l l a r m a n s a m m a n d e t och knyter om d e n då bildade rullen medels tvänne s i d e n b a n d, s o m ä r o f a s t a d e 5 c m från h v a r d e r a h ö r n e t p å e n af k o r t s i d o r n a.
B a n d e n k n y t a s till r o s e t t e r, d å b o l s t r e t a n v ä n d e s s å s o m täcke.
Pall- S t o m m e n till p a l l e n u t g ö r e s af e n r u n d t r ä s k i f v a af 30 e m g e n o m s k ä r n i n g, m e d e n halfklotformad, stoppad dyna.
D y n a n öfverklädes m e d m ö r k d o m e s t i k o c h i m i d t e n f a s t s ä t t e s en ö f v e r v i r k a d r i n g till h a n d l a g.
— P a l l e n, s o m s k a l l föreställa e n m o s s t u f v a, ä r s a m m a n s a t t af s t i c k a d e ullgarnsremsor i o m v e x l a n d e g r ö n a och b r u n a s c h a t t e r i n g a r.
Till r e m s o r n a u p p l ä g g e s 10 m a s k o r, o c h s t i c k n i n g e n u t f ö r e s i fram o c h t i l l b a k a - g å e n d e h v a r f m e d r ä t a m a s k o r, till l ä n g d e r s o m v a r i e r a e m e l l a n 5, 7 o c h 9 c m.
S e d a n r e m s o r n a ä r o slic- k a d e, fuktas o c h p r e s s a s d e h å r d t, e n a k a n t e n p å r o m s a n s långsida afklippes, och rispas s e d a n rem- s a n u p p (från s i d a n) s å långt, a t t d e n e n a k a n t e n b i l d a r s t a d till f r a n s e n.
Fransarnes påfästning börjas u p p i f r å n o c h g å r i en s p i r a l f o r m i g r i n g m e d 2 till 3 cm m e l l a n r u m, ä n d a n e d till d e s s h e l a p a l l e n ä r fullkomligt t ä c k t.
Myran.
* VII.
T v å tjocka p a p p s k i f v o r, 20 c m i f y r k a n t, u t g ö r a g r u n d f o r m e n till e t u i e t.
D e s s a skifvor b e k l ä d a s pä i n s i d o r n a m e d h v i t a t l a s, s o m underlägges med vadd och m a d r a s s e r a s m e d s m å öfverklädda knappar.
Yttersidorna beklädas med l j u s b l å a t l a s, r u n d t o m k r i n g k a n t e n s ä i t e s ett blått b a n d r y s c h o c h i n n a n f ö r i m i d t e n ett litet broderi p å ljusgrått kläde.
B å d a skifvorna sam- manhållas med två blåa sidenrosetter.
Atllng.
Bordmattor.
Af groft b o m m u l s g a r n vir- kar m a n 7 temligen stora stjärnor, s a m m a n s y r de 6 i e n r u n d e l m e d d e n 7:de i m i d t e n.
Doppar d e n n a m a t t a i d r a g l i m, o c h n ä r d e t t a t o r k a t, fer- n i s s a r eller b e s t r y k e r m a n d e n m e d b r u n oljefärg.
E n billig o c h v ä l k o m m e n j u l k l a p p till m a m m a.
Atting.
* IX.
Stick- eller s y k o r g på fot.
M a n k ö p e r 4 s t.
s. k. m a t t k l a p p a r e af flätad r o t t i n g ä 5 0 ö r e i k o r g h a n d e l eller b o s ä t t n i n g s m a g a s i n, s t ä l l e r d e 4 skaften i kors och s a m m a n b i n d e r dem bårdt, j u s t d ä r de m ö t a s.
S e d a n b i n d a s själfva k l a p p a r n e också väl ihop, bredvid h v a r a n d r a, så att det hela bildar en stående korg.
Monteras inuti med ryn- k a d p å s e af fint y l l e eller a t l a s.