Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skälet härtill är nära ofattligt, åtminstone svårt och obehagligt att uttala, dä det som af den enda talare, hvilken uti frågan yttrade sig, framlades, och hvilket af ingen bemöttes, enär man ansåg sakens rättvisa tala för sig sjelf, nemligen statens, genom tuii-salsens bibehållande, äfven bibehållna inkomst af 23,000 R:dr B:ko, föga torde väga emot statens behof af alt skydda en näring, hvilken på dess handelsvåg så mycket tynger och hvilken för närvarande så hård t är tryckt, alt, derest jern-tillverkaren till deras gängse värde skulle uppföra de varor och prestationer, hvilka utaf de af honom egande hemman utgå, — (och så måste en vinst- och förlust-räkning föras) — månget jernverk skulle på dess tillverkning framvisa en ren förlust.
Jag anhåller, alt nu omförmälde, af Utskottet begångna orättvisa, utaf Riksens Ständer mätte rättas, och tull-frihet vid export af stångjern, eller åtminstone tull-nedsättning, i enlighet med afdelningens förslag, beviljas.» 3:o af Herr Grefve Björnstjerna, C. M.: »Ehuru sjelf , hyllande fria handelsåsigter, anser jag
Utskottet likväl nog mycket hafva förbisett tuli-satsernas 2:ne hufvudändamål: de inhemska näringarnes betryggande och en lätt ingående stats-inkomst.
På dessa skäl nödgas jag reservera mig mot följande af Utskottet lättade beslut: l:o. Party", seglande, af jern, kunna, enligt Utskottets förslag, hit införas mot en värde-förtullning af 5 procent.
Lika nyttig och behöflig som denna låga tull-sats är för trädfartvg, lika obillig anser jag den vara för dylika af jern.
Utskottet förklarar i och med detsamma, alt inga jern fartyg vidare härskola byggas.
Hufvudbeståndsdelen, plåten, gäller nemligen i Sverige minst 30 R:dr Banko, då den bästa Engelska, äfven med de der nu så högt uppjagade jernprisen, icke noteras högre, än 20 R:dr B.ko pr skeppund.
Delta uppväges visserligen mer än väl af den Svenska varans öfverlägsna beskaffenhet; men små tillgångar nödga oss vanligen att uteslutande se på inköpspriset, och lemna varaktigheten åsido.
Under sådana förhållanden har jag trott, Bevillnings-Utskotlels Belänkande, N:o 3. 85 det jernfartyg, seglande, bordt hänföras till samma rubrik, sorn ångfartyg, alla slag, och således erlägga en införsels-a (gift af 10 procent. 2:o. Angmachincr och Angponnor.
Enligt Utskottets förslag få äfven dessa mot 5 proc. af värdet införas.
Då det Engelska tackjernet noteras lägre än det Svenska, och man härtill lägger nyss angifna stora olikhet i priserna å plätar, torde samma anmärkning, som gjorts mot tullen å jernfartyg, äfven få gälla mot det alltför låga skydd, Utskottet tilldelat våra lofvande machin-verkstäder.
Då Utskottet bestämt en införsels-tull af 10 proc. för ångfartyg, anser jag att det äfven följdriktigt bordt hafva stadnal vid samma tullsats för ångmachiuer och ångpannor. 3:o.
Bland förteckning å varor, som vid införsel äro tullfria, upptager Utskottet »fartyg, seglande, med tillbehör, byggda i och inköpta från länder, hvarest införsels-tull ä Svenska fartyg ej erlägges.»
Detta märkliga tillägg bar icke af mig kunnat godkännas.
Blott ett land finnes, Norrige oberäknadi, der våra fartyg kostnadsfritt få naturaliseras ; men delta land är Kliglund, just det, med hvars högt uppdrifna industri jag betviflar, alt Sverige ännu kan tälla.
Utskottet har sjelf delat denna farhåga, då det stadgat en införsels-tull af 10 proc. på ångfartyg.
Detta välbetänkta beslut upphäfves dock, enligt mitt förmenande, genom ofvannämnde tillägg.
Följande förfaringssätt är nemligen allt för'enkelt att icke genast vidtagas.
Ett fartyg af jern, seglande, men apleradt till skruf, bygges i England, hitsändes och inkommer tullfritt.
Såsom frakt medför det en lös ångmachin med panna.
Denna inkommer mot 5 proc. lull; den inpassas nu i samma fartyg, och dermed förvandlas detta till en vacker ångbåt, den der, i stället för de stadgade 10 procent införsels-tull, knappast erlagt 2. 4:o.
Fisk, sallad eller inlagd, utom Anjovis och Sarde/ler.
Härå har Utskottet föreslagit en tull-nedsättning af 50 proc., i den förutsättning, att den fattige härigenom skulle erhålla sill till billigare pris.
Ingen ömmar mer än jag för arbetarens väl,, men då jag icke fattar, alt en nedsättning af 7 sk. pr turina Norrsk sill, eller sk. lisp., bidrager till lefnadskoslnadens förminskande, elier ens i ringaste män kommer konsumenten till godo, vill jag icke för en dylik drömbild minska Statens inkomster med nära 30,000 R:dr Banko årligen; utan föreslår vördsamt, att tullen på all fisk måtte oförändrad bibehållas.
Ett politiskt skäl talar äfven härför.
Hvar och en erkänner behofvet af en tull-förening med Norrige.
Huru kunna vi smickra oss att någonsin uppnå detta mål, om vi, på sätt Utskottet bär föreslår, i förskott bevilja alla de förmåner, en dylik förening för Norrige skulle medföra, och sålunda vid en blifvande underhandling hafva ingenting att bjuda i utbyte.mot de högre tullar å fabriksvaror, hvilka Norrmännen då, i och för vår industri, mäste underkasta sig. 5:o. Jern.
För plåtar, oförtente, af ^ tums tjocklek och derutöfver, bar Utskottet föreslagit en införsels-tull af 3 Kalr 16 sk.
Banko, samt för dylika under ^ tum af 4 ll:dr Banko skeppundet.
Den stora prisskillnaden mellan Svensk och Engelsk plåt framkallas ej endast af det nuvarande förbudet, utan måste stå i direkt förhållande till det olika priset mellan Svenskt och Engelskt tackjern.
Våra plåtfabriker tillverka en utmärkt vara och gå med stora steg framåt; det synes då obilligt alt icke medgifva dessa ett skydd, jemförligt med det, Utskottet trott sig böra tillstyrka för öfriga näringar.
Jag anser således, att tullsatsen borde för den gröfre sorten höjas lill 4 R:dr Banko och för den tunnare till 4 B:dr 24 sk. pr skeppund, hvilket ungefärligen motsvarar 15 proc. af varans värde. 86 Bevillnings-Utskotlets Betänkande, N:o 3. 6:0.
Utförsels-tullen härå är af Utskottet bestämd till 1 R:dr Banko pr skeppund.
Den borde, enligt mitt förmenande, höjas till 1 R:dr2isk. pr skeppund, såsom ett högst behöQigt skydd mot den för hela -vår jerntillverkning så ytterst farliga förfalskningen af Svenska stångjerns-stämplarne. 7:o.
Utskottet, som ganska välbetänkt öfverallt föreslagit förbudens borttagande, har i denna punkt frånträdt sin grundsats, och export-förbudet å malm qvarstår ensamt i tull-taxan, troligen som en påminnelse om den lyckliga tid,! då det der räknade hundradetals medbroder.
Otroligt är väl, att Utskottet, med en föreslagen utförsels-tull af 1 R:dr 16 sk.
Banko pr skeppund, kunnat förmoda en så betydlig malm-export, att Svenska jernbandteringen derutaf skulle hotas.
Om än Gellivara-verken i en framtid af Engelsmän inköptes, och i stort drefvos, samt denna ödemark sålunda förvandlades till en rik och välmående trakt, ser jag deri ingen riksolycka, och vågar tro, det våra bruksegare kunna lugna sig, äfven om Gellivara-malm till England utfördes med en transportkostnad af minst 6 å 7 R:dr Banko pr skeppund.
Trädvaror. 8:o.
Bräder och Plank af furu och gran.
För dessa har Utskottet fortfarande föreslagit tullfrihet.
Ingen lärer beskylla Norrska tull-lagstiftningen för bristande liberalitet; likväl stadgas deri en utförsels-tull å bräder och plank af 2 R:dr Riksg. för hvarje kommersläst; denna afgift utgör en för köpmannen lika litet kännbar beskattning, som en för Statsverket högst betydlig inkomst.
Då Norrige'ständigt framhålles såsom föredöme för oss, hade jag trott, att Utskottet bordt, med fästadt afseende å förhållandet hos brödrafolket, föreslå en utförsels-tull af 2 sk.
B:ko pr tolft å bräder och plank af tums tjocklek och derunder, samt af 6 sk.
B:ko för alla slag derutöfver.
Enligt Kommers-kollegii uppgift steg utförseln år 1852 af bräder och plank till 950,000 tolfter.
Stats-intraden härå skulle således, enligt mitt förslag, belöpa sig till 85,000 R:dr B:ko årligen, ehuru afgiften icke, utgjorde mer än 1 proc. af varans värde.
Utförsels-tullar äro visserligen såsom grundsats oriktiga, då de alltid i viss mån verka återhållande på industrien; men under närvarande brydsamma politiska ställning, då ökade utgifter fordra anlitandet af alla hjelpkällor, och då Utskottet i följd häraf trott sig böra bibehålla utförsels-tullen å stångjern, som hårdt drabbar en för hela landet sä vigtig och redan förut så tungt beskattad tillverkning, finner jag endast billigt att en blomstrande handtering, om nyttan af hvars ohejdade utveckling tankarne torde vara delade, äfven i sin mån bidrager till det allmänna bästa. 9:o.
Sporrar.
Med afstyrkande af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, har Utskottet förordat bibehållandet af den nuvarande obetydliga utförsels-tullen å sparrar.
Den sorgliga och högst betänkliga misshushållning, som bedrifves med skogarne, och som nu, genom de halfvuxna trädens fällande till sparrar, hotar dessa med fullkomlig undergång, borde, enligt mitt förmenande, hafva förmått
Utskottet att skänka mera uppmärksamhet åt nyssnämnde, af talrika petitioner från de norra länen framkallade, Nådiga Proposition.
Då likväl tullsatsens höjande på en gång, från 6 sk. till 32 sk.
B:ko, torde vara ett alltför häftigt språng, har jag ansett att
Utskottet bordt hafva slädnät vid en utförselstull af 16 sk.
B:ko pr stycke å sparrar af furu och gran af mindre tjocklek fin 8 tum midtpå.
Man invänder, att de plank af ovanliga dimensioner (3£ tums tjocklek), hvilka nu i betydlig mängd sågas, möjligen då komme att förtullas såsom sparrar.
Detta Bevillnings-Ulsköltels Betänkande, N:o 3. 87 missförhållande förekoimnes likväl lätteligen genom efterföljande anmärknings införande i tull-taxan: »Alla tillhuggna eller sågade trävaror, som hafva mer än 3f tums tjocklek midt»på, men endast 7 tum eller derunder i bredd, anses såsom sparrar».
Uti l:a, 2:a, 3:e, 4:de och 9:de punkterne af ofvanstående reservation instämde Herr af Schmidt, Georg'.
4:o af Herr Friherre Leijonhujvud, yl. G. »Utgående från den åsigten, att handeln är ett medel för en nations materiela välstånd, men ingalunda dess ändamål, har jag ej kunnat biträda majoriteten uti flera af dess beslut, hvilka synas mig tillkomna genom att handels-intresset blifvit satt i första rummet, Statsinkomsten i det andra samt slutligen utvecklingen af våra egna krafter genom bergs- och jordbruk, industri och konstflit i det tredje och sista rummet; det är emot denna ordning och deraf härflytande resultat jag reserverar mig.
Dessa igenfinnas i de föreslagna tullsatserna på:
Fartyg af jern, ångmachiner och ångpannor, som blifvit åsätta endast 5 procent, hvilken tullsats väl icke kan anses trygga vår egen tillverkning, då Engelska jernet står vida lägre i pris än vårt och machin-verkstäderna i England hunnit en så oerhörd utveckling.
Den äf Utskottet föreslagna konkurrensen med utländskt Jern, alltid utgörande ett vådligt försök, synes mig bestämdt menligt, om till införsel så låga tullar bestämmas, som blifvit föreslagna på tack- och barlast-, stång-, platt- ■§• tum tjockt och deröfver, under 12 tums bredd och öfver tums fyrkant, samt band- och platt- under | tums tjocklek och till utförsel: tack- och barlast-, kanoner, stycken, nickhakar och mörsare, ostämplade och oborrade, samt hällar öfver tums tjocklek, lod och lödfor öfver 1 skeppunds vigt stycket.
Då förbud skola ersättas genom tullsatser, synes mig dessa ej böra tagas till det lägsta möjliga, utan heldre kunna småningom nedsättas efter vunnen erfarenhet; jag anser att de ifrågavarande, under rubriken jern, bordt bestämmas till en början 50 procent högre än nu skett.
Vid artikeln Trädvaror reserverar jag mig emot bibehållandet af den hittills gällande låga utförsels-tullen å sparrar, under yrkande, att »allt tillhugget eller sågadt virke, som midtpå har öfver 3| tums tjocklek, men mindre än 7 tums bredd, må anses såsom sparre», och draga en tuli af 16 sk. pr stycke.
Den högst betydliga minskning i tullintrader, som måste uppstå genom nedsättning i tullén å salt, sill m. fl. lifsförnödenheter, bör billigtvis ersättas på annat båll, och anser jag önskvärdt vore, om Riksens Ständer funne lämpligt ålägga utförseln af bräder och plank en låg tull, hvilken inom Utskottet föreslogs till 2 sk. pr tolft för de förra af tili och med l£ tums tjocklek, samt 6 sk. pr tolft för de sednare af öfver li tums tjocklek.
Denna tull bör vara af de lättare att utgå med afseende på' varans värde, sorn drager- densamma, och dess prisstegring på den utländska marknaden; den kan ej heller anses obilligare, än att utförsels-tullen på stångjern qvarstår, helst sedan förbudet på införsel deraf blifvit borttaget.
Slutligen måste jag ogilla borttagandet af utförsels-tullen pä lumpor, ben oarbetade och spillning, artiklar, som föga rikta handeln och borde vara densamma mindre begärlige, men äro af högsta behof inom landet och icke ulan dess stora skada kunna detsamma afhändas». 5:o af Herr Friherre von Knorring, IF. »Emot Utskottets beslut i nedanstående punkter får jag reservera mig, nemligen: Bevitlnings-Ulskotlets Betänkande, N:o 3. 1:0.
Borttagande af förbudet mot utförsel af tackjern.
Genom de förändrade förhållanden, som gjort sig gällande uti andra länders tull-lagstiftning och på grund af den deraf hemtade erfarenhet, anser äfven jag att Sverige bör följa ett friare handelssystem än hittills, men kan dock icke finna att man dermed bör gå alltför brådstörtande tillväga.
Jag är numera visserligen af den tanke, att äfven detta förbud icke är att hålla på i framtiden, men anser detsamma böra qvarstå intill dess att våra kommunikationer vinna en större fullkomlighet, genom det tilltänkta jern vägs-systemets genomförande.
Efter dettas verkliggörande blifva utom Bergslag boende bruksegare, som hafva skogstillgångar, i tillfälle att kunna för en hillig frakt få malmen till sig från de skogfattiga bergslagerna, hvarest ymnig tillgång finnes på goda jernmalmer, och kunna då uppföra masugnar vid sina bruk och sjelfva tillverka sitt tackjern.
Den tillåtna utförseln af tackjern, särdeles med så låg tullsats, som nu åsatt är, skall, efter all förmodan, inom kort tid medföra mångfaldiga, om icke alla utom Bergslag belägna bruks totala undergång, då redan nu, genom det på sednare åren ökade smidet, ingen proportion finnes emellan qvantiteten af tillverkadt tackjern och stångjern inom riket, hvarigenom det förra hålles uti ett onaturligt högt pris emot det sednare och gör för närvarande den slångjerns-tillverkning, som är grundad på köpe-tackjern, nära nog omöjlig utan förlust.
Skulle ett med Utskottets majoritet likstämmigt beslut fattas af Rikets Ständer, så anser jag det vore att befara den största våda och bekymmer för vår jernhandtering och den stora arbetspersonal, som för närvarande derutaf har sitt uppehälle.
Jag vågar derföre vördsammast föreslå, att detta förbud åtminstone må få qvarstå till nästa riksdag, synnerligast som Utskottets majoritet vid förbudens borttagande antagit att undantag bör göras vid artikeln Malm och således icke helt och hållet uteslutit detta numera uti tull-taxan förhatliga ord.
Jag kan ej underlåta att nämna, det jag anser förbudets bibehållande för malms utförsel af en vida mindre vigt för jernhandteringens bestånd än förbudet för tackjern; ty råvarans dyra transportkostnad till halskusten och sedermera till utrikes ort från de malmfält, der den ännu kan erhållas till billigt pris, göra nära nog någon fördelaktig utförsel omöjlig med den lägsta tull; jag afser dock ingalunda med denna jemförelse emellan utförsels-förbudens bibehållande för malm och tackjern någon reservation emot malmförbudets bibehållande tills vidare, utan anser denna försigtighet såsom ganska välbetänkt.
På ofvananförda grunder och de mångfaldiga andra skäl, som vore att anföra, hoppas jag alt inom Riksstånden försvarare för förbudets bibehållande tillsvidare skola uppträda med mera sakkännedom och erfarenhet, än jag kan ådagalägga. 2:o.
Införsels-tullen å stångjern, hvilken jag föreslår till 3 R:dr pr skeppund, emedan, om det Engelska stångjernet skulle åter nedgå till sitt för ett par år sedan egande låga värde, skulle en alltför betydlig införsel deraf komma att ega rum och troligen betydligt minska svenska jernproducenlcrnas afsättning af de 150,000 skeppund, som årligen blifvit konsumerade inom riket. 3:o.
Införsels-tullens bestämmande till 2 R:dr 24 sk. för band-, skär- och klippjern m. fl. sorter manufakturjern, hvilket jag anser för inkonseqvent, då dessa stå uti ett vida högre värde på marknaden.
Jag föreslår derföre en tullsats af 4 R:dr pr skeppund. 4:o.
Utförsels-tullens bibehållande å stångjern.
Då svenska jernhandteringen befinnes uti en så nedtryckt och bekymmersam ställning genom de höga beskattningar, som träffa densamma, kan jag icke inse, hvarföre denna export bör mera vidkännas tull, än exporten af bräder och plank, som är alldeles tullfri, under det densamma i flere år varit och ännu är gvnnad af en förmånlig konjunktur på verldsmarknaden och produktionen - Bevillnings-Utskotlets Belänkande, N:o 3. 89 ihiktionen deraf dessutom fri från någon jemnförlig beskattning med den, hvaraf jernfabrjkalionen är betungad.» G:o af Herr Friherre af Schmidt, Geor".
»Då jag nu-får reservera mig emot beslutet, all upphäfva utförsels-tullen på »Ben, oarbetade, krossade samt förmalde eller s. k. benmjöl», sker det ingalunda till följd af en allmän prohibitiv grundsats, utan derföre alt jag, i strid emot deni, som anse hvarje tullsats å utgående varor för en orättvis beskattning af producentens industri, tror utförsels-tull böra bibehållas eller ånyo bestämmas för dels sådane varor, som äro nödvändiga för landets eget behof, som genom alt användas lill landets egen nytta gifva en större allmän vinst, än priset i utlandet lemnar och hvilkas utförsel derför bör hämmas, dels sådane varor, som framför andra lemna producenten den största vinst och derföre böra draga en tull, hvarigenom skattebördorna i någon mån lindras för dem, som producera mindre vinstgifvande varor, och dem, som hufvudsakligen genom inlellektuelt arbete bidraga till slatsfördragels upprätthållande.
Till det förenämnde slaget af varor vill jag hänföra ben, hvilkas nytta, såsom gödningsämne, för jordbruket under nästförflutna decennium allt mer och mer blifvit vitsordad.
Under samma tid hafva i medeltal årligen blifvit utförda 90,000 lisp. deraf, hvilkas förbrukning inom landel, då dermed öfver tusen tunnland jord årligen kunnat gödslas, ulan tvifvel skulle hafva frambragt vida större vinst för det allmänna.
Flerestädes bar benpriset i sednare lider stigit, och i de landsorter, der användandet af benmjöl för jordbruket mest tilltagit, har brist på varor uppstått.
Frågas då, om skäl är för handen alt genom tullsatsens borttagande befordra exporten, beröfva oss sjelfva fördelen af varans, användande och ytterligare öka denna brist.
Nej, må vi heldre lemna de 6,000 R:dr B:ko, tullen nu utgör, lill premier för varans spridande inom landet, och jag hoppas att premierne inom få år skola försvinna.
Intresserad som jag är för utvecklingen' af landets modernäring, har jag, för att inskränka den stora och skadliga utförseln af ben, vördsamt föreslagit, alt Rikets Ständer mätte anslå 20,000 R:dr B:ko lill lån för den som i hufvudsladen eller dess grannskap anlägger en mot behofvet svarande benmjöls-qvarn eller benslamp.
Ännu oviss om framgången af denna min motion, och äfven om den vinner framgång, skulle jag anse mig handla inkonseqvent om jag icke reserverade mig emot Utskottets ifrågavarande beslut och utbad mig vördsamt lå fästa Rikets Stiinders uppmärksamhet pä nyttan och nödvändigheten att bibehålla ifrågavarande tullsats.
Måhända båtar den föga till ändamålet, såsom flere mina motståndare i frågan påstått, förr än varans värde för jordbruket allmännare kommit alt inses; men lålom oss ej blifva saker till alt, genom tullsatsens borllagande, liksom uttrycka, alt denna vara icke är behöflig för vår egen jord eller att jordbruket i vårt Iand icke behöfver skydd, under det alt köparne och förbrukarne i utlandet bele v.åra stats-ekonomiska åsigter härutinnan.»
Uti ofvanstående reservation instämde: Ludvig af Ugglas.
Bethman. J. S. Kullman.
Gyllenram.
C. M. Björnstjerna.
IV. v.
IV. M. Ekelund.
Häkan Petterssån från Blekinge län. 7:o af Herr Gyllenram, 11. »Då jag icke kunnat biträda alla beslut, hvari Utskottet stadnat vid bestämmandet af det förslag till ny tulltaxa, som nu öfverlemnas till Rikets Ständers skärskådande och pröfning; så får jag anföra min reservation hufvudsakligen i nedan upptagne punkter.
Men innan jag öfvergår till de särskilda artiklarne, vill jag hafva uttalat några mina tankar om tullens natur och deraf följande tullsatser, med fästadt hufvudsakligt afseende på fäderneslandet Bih. till R.
Prot. 1353 & 1854.
5 Sam!, i Afd. 2 Haft. 12 90 Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 3.
Ett land af den beskaffenhet, sorn det hvarföre här nu är i kommercielt hänseende lagstiftådt, med en gryende industri, framtvingad — om jag så må säga — af ett ädelt behjertande för och en högsinnad föreställning om sitt nya fosterlands framtid och anseende; ett land, kring hvars kuster naturen utstrött en oräknelighet af öar och skär, hvilka lemna smugglaren allt det skydd, som han i sin olofiiga handtering kan önska sig; — ett land så nära begränsadt af andra nationer, hvilkas lagstiftning i kommercielt och industrielt hänseende i så väsentlig mån skiljer sig ifrån vår, och då hvarje våra hitintills gjorda försök, att i denna syftning närma sig det ena eller det andra af dessa folk, icke hafva föranledt till något annat än ett kringgående af våra bestående förhållanden — ett sådant land har ett svårlöst problem uti sin tull-Iagsliftning.
Å den ena sidan har man således att bevara ej allenast den industri, hvari företagsamme män nedlagt — i jemförelse med vår rörelse — stora kapilaler för förädling af så väl in- som utländska råvaror, utan ock den husslöjd, som snart sagdt inom hela landel utgör en hufvudbinäring, erforderlig för befolkningens uppehälle uti de trakter isynnerhet, der jordmån och klimatiska förhållanden samverka att lemna ett ofta nog knappt bröd.
Å den andra har man att tillse, att Staten och icke smugglaren bekommer den konsumlions-afgift, hvari jag anser att tullen egentligen består.
Beträffande det förstnämnda, eller skyddet för inhemsk — mer eller mindre naturlig — industri, står detta, efter milt förmenande, endast att återfinna i den tullsatts, som förekommer landets öfversvämning af sådane produkter, hvilka kunna åstadkommas inom detsamma, från de länder, der sådan industri är mera naturlig, i följd deraf, att råvaran icke dragit andra omkostnader än densammas insamlande eller skördande.
Hvad återigen den andra, eller stats-inkomsten, vidkommer, står den endast att finna i den tullsats för smuggelbara varor, söm icke mera lemnar någon förtjenst åt den mindre samvetsgranne spekulanten.
Men med en befolkning, redan, ty värr! så invand vid varors olofiiga införsel och delta sätt till ett olagligt förvärf, fruktar jag att man icke får brådstörta med ett nedgående i förutvarande tullsatser, helst någon visshet icke lärer stå att vinna om beloppet af den s. k. lurendrejare-premicn.
Siffran är här den säkraste ledaren för omdömet.
Genom ett varsamt sänkande af tullsatsen skall man slutligen finna den, sorn icke mera lemnar någon retelse till smuggling, och som på samma gång gifver Staten, hvad den med rätta tillkommer.
Dessa hafva varit ledtrådarne för mina tillgöranden inom det Höglofl.
Bevillningsutskottet, då tull-lagstiftningen der varit under öfverläggning.
Jag hyser aktning för andras åsigterjmen då jag icke, utan uppoffring af min öfvertygelse, kunnat dela majoritetens inom Utskottet, är det, som jag i efterföljande får mig reservera. l:o.
Fartyg nedi Båtar.
Med hofvudsåkiigt föranledande af en tillfällig, efter min öfvertygelse öfvergående, brist å fartyg har Utskottet bestämt en tullsats för seglande fartyg af träd eller jern lill 5 proc. och för ångfartyg till 10 proc. af värdet, detta bestyrkt på sätt Betänkandet gifver vid handen, hvarjemte de seglande fartyg, som tillhört nationer, der ingen införsels-tull å sådane erlägges, skulle åtnjuta samma förmån hör i landet.
Den mest skeppsbyggande nation inom Europa är obestridligt den Engelska.
Det är sålédes hufvudsakligen derifrån man har att förvänta inköp.
I England erlägges ingen tull för fartyg, inköpte från främmande nationer — häraf sku,Ile således följa, att
Sverige lemnade tullfri införsel för seglande fartyg derifrån inköpte.
Delta vore naturligtvis för tillfället en stor fördel för landets skeppsredare.