Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Fullmäktige funnit sig böra godkänna, helst bernälde ledamöter genom Bevillnings-förordningens 117 §, vore ovilkorligen berättigade till erhållande af godtgörelse för dessa kostnader efter de i sådant afseende stadgade beräkningsgrunder; dock som, eldigt hvad Kongl. Maj:ts befallningshafvande vitsordat, ifrågavarande bevillningsprocents och anslags otillräcklighet för ersättandet af 1845 års taxeringskostnader icke härledi sig från några då inträffade tillfälliga omständigheter, ulan måste tillskrifvas dels det numera ökade antalet af ledamöter i förrbemälde kommitté, dels de under sednare riksdagar beslutade nedsättningar i bevillningsafgifternas belopp och dels den medgifna förhöjningen i skjutslegan, så och med afseende jemväl derå, att den för omförmälde kostnaders bestridande hittills anvisade tillgång, efter all sannolikhet, komme att visa sig än mera otillräcklig för de år, under hvilka det vid sistförflutna riksdag meddelade stadgande, angående halfva skyddsafgiflens användande till folkundervisningen, komme att tillämpas, hade Fullmäktige funnit sig föranlåtne att underrätta Rikets nu församlade Ständer om otillräckligheten af meranämnde bevillningsprocent och anslagssumma inom
Norrbottens län samt angelägenheten af deras ökande, åtminstone till det belopp, att de motsvara de kostnader, hvilka ovilkorligen skola deraf bestridas.
Enär hvad för närvarande är stadgadt, angående den för kostnaderna vid allmänna bevillningens uttaxerande afsedda procent, jemte de för samma ändamål inom ofvannämnda 3:ne län anvisade serskilta anslagssummor, på sätt Fullmäktige uppgifvit, finnes intaget uti nu gällande bevillningsförordning, och då Utskottet förmodar, alt jemväl den nya förordningen angående allmänna bevillningen, som under innevarande riksdag skall uppgöras, kommer att innehålla de i sådant hänseende erforderliga bestämmelser, får Utskottet hemställa, att Fullmäktiges i Riksgälds-kontoret hos Utskottet nu gjorda anmälan, rörande förhållandet med de för ifrågavarande kostnaders bestridande inom Norrbottens län hittills anslagna medel, må till Bevillnings-utskottet remitteras.
6 Stats-l iskottets Utlåtande, N:o 67.
IV© 6*.
Ank. till Exp. Ctsk. den 12 Ftbr., kl. 1 e. m.
Utlåtande, angående ytterligare ränte frihet och anstånd med kagitalbetalningarne för det till nya Rådhusbyggnaden i Wexiö afsatta belägg af det staden beviljade byggnadslån (Rgds Afd.)
Som de tomter i staden Wexiö, hvarå det nya rådhuset med dertill hörande byggnader, enligt den efter sednaste eldsvådan verkställde tomt reglering, skola uppföras, för detta ändamål icke blifvit disponibla förr, än derstädes ännu qvarstående ränteri- och fängelsebyggnader hunnit'borttagas, hvilket förmodades icke kunna ske före medlet af innevarande år, hvadan det icke skulle vara möjligt alt innan den 1 Januari 1830 hafva rådhuset i det skick, att den deruti för byggnadslånet föreskrifna inteckningssäkerhet kunde ademnas; så har, med anledning af härom i underdånighet gjord ansökning, Kongl. Maj.t, genom nådig proposition af den 16
December näst lidet år (införd under N:o 65 i Bihangel till Riksståndens protokoller vid denna riksdag, 1 :a samlingen), föreslagit, att det belopp af 16,700 r:dr, som för nya rådhusbyggnaden blifvit afsatt utaf de, såsom byggnadslån till nämnde stad efter 1843 års eldsvåda, i nåder anvisade medel, måtte, på det stadens borgerskap i afseende å detta belopp skulle åtnjuta samma förmåner, som öfrige byggnadsskyldige, få räntefritt innehafvas under den tid af fem år, från den dag borgerskapets äldste komma i disposition af besagde tomter, samt att öfriga betalningsvilkor måtte varda härefter lämpade och anstånd med inteckningssäkerhetens aflemnande alltså beviljadt, intill dess det nya rådhuset hunnit blifva färdigt och brandförsäkradt.
Jemte högstberörde, af samtlige Riksstånden till Statsutskottet remitterade, nådiga proposition, har Utskottet från Presteståndet emottagit ett af Biskopen Heurlin afgifvet yttrande, deruti tillstyrkts, att de af Kongl. Maj:t i nåder föreslagna förändringar i betalningsvilkoren för ifrågavarande lånebelopp måtte bifallas, helst staden af ofvanomförmäldte orsak, utan sitt förvållande, allt hittills varit och ännu vore förhindrad att påbörja del nya rådhusets uppbyggande.
Stats-Ulskottets Utlåtande, N:o 67. Enligt Kongl brefvet den 18 December 1843, bar bland andra vilkor för det lill staden Wexiös återuppbyggande derigenom beviljade lån å 240,000 rdr, blifvit stadgadt: att lånen få räntefritt och utan kapilalafbetalning innehafvas lill den I Januari 1850, hvarefter med fortsatt befrielse från kapitalafbetalningar skall under 3 års tid, eller till den I Januari 1853, årligen erläggas 3 procents ränta för lån å tegel-, sten- eljer kalkbrukshus samt med tegel beklädda trädhus, men 4 procents ränta för lån å andra trädbyggnader; att från sistnämnde tidepunkt skola å primitiva lånesumman årligen inbetalas G procent, hvarvid räntan beräknas på nyssberörde sätt, och återstoden utgår såsom kapitalafbetalning; att den byggnad, hvartill lån erhållits, skall, vid äfventyr att lånet i annat fall genast infordras, sednast efter 5 års förlopp, räknadt från den I Juli 1844, \ara i så fullbordadt skick, att den kan i städernes allmänna brandstodsbolag mot brandskada försäkras; att hvad som af de anslagne byggnadsmedlen icke blifvit lyftadt inom 5 år efter den 1 Juli 1844, får sedermera ej utbetalas; att vederbörandes skuldebref å hela den lyftade lånesumman, sednast den 1 Juli 1850 skola vara till Statskontoret eller, jemlikt hvad numera är föreskrifvet, till Riksgäldskontoret insände; samt att, derest något eller några af dessa skuldebref efter besagde termin skulle uteblifva, kommer att i laglig ordning från kommitterade infordras ersättning för det härigenom icke behörigen redovisade belopp, äfvensom 5 procents ränta derå från och med den 1 Januari 1850 och intill dess betalning följer.
Vid fastställandet af dessa betalningsvilkor bestämdes således en viss för alla låntagarne gemensam tidepunkt, då räntefriheten för de erhållna byggnadslånen skulle upphöra, utan afseende derå, att en del tomtegare först efter ett eller annat års förlopp kunde komma i åtnjutande af dem tillerkände understöd.
Följaktligen kunna endast de låntagare, som varit i tillfälle att före slutet af år 1844 i föreskrifven ordning lyfta och använda sina lånesummor, påräkna desammas räntefria innehafvande under den i Kongl. Maj:ts nådiga proposition uppgifna tiderymd af 5 år.
Alla öfriga till dylika län berättigade personer inom nämnde stad, eller alla de tomtegare, som af en eller annan orsak icke under sagde års lopp kunnat utbekomma sina andelar af lånemedlen, måste deremot, så vida icke det härom meddelade stadgande skall till förmån för desse låntagare förändras, åtnöja sig med en kortare räntefrihet.
Då nu härtill dessutom kommer, att, enligt hväd Utskottet inhemtat, hela den af Kongl. Majit till byggnadslån anvisade summa, uppå derom gjorda ansökningar, under vårtiden och sommaren 1844 blifvit till byggnads-kommittéen utlemnad, och då Utskottet tror sig kunna antaga, att tillfälle lill förräntande af den del af dessa medel, hvilken är afsedd att användas till det 8 Stats-ltskoltets Utlåtande, N:o 67. nva rådhusets uppbyggande, hvarken saknats eller lemnats obegagnadt under den längre tid, sorn, efter hvad redan vid lånemedlens uttagande kunde förutses, komme att förflyta, innan den tomtplats, hvarå denna byggnad skulle uppföras, blef härtill disponibel, finner Utskottet den inträffade tidsutdrägten med nvssberörde lånelopps användande för det dermed afsedda ändamål icke utgöra något tillfyllestgörande skäl, att för samma belopp medgifva en förlängd räntefrihet och betalningstid.
Utskottet anser sig derföre föranlåtet afstyrka Rikets Ständers bifall till den föreslagna förändringen af de belalningsvilkor, som för ofvannämnde byggnadslån blifvit af Kongl. Maj:t fastställda.
Men hvad deremot beträffar det nu jemväl i nåder föreslagna anstånd med aflemnandet af inteckningssäkerheten för denna lånesumma, så enär något äfventyr eller någon olägenhet för Riksgälds-kontoret icke synes vara förenad med ett sådant anstånds beviljande, helst ej allenast bvggnads-kommittén, utan äfven borgerskapets äldste, såsom låntagare, måste under tiden anses ansvarige för fullgörandet af de med lånet förenade åligganden, hvilka då skola iakttagas, får Utskottet, som förmodar, att meranämnde byggnad inom förloppet af fyra år efter dess företagande skall hinna fullbordas, tillstyrka, att den tid, som vid meddelandet af oftanämnda byggnadslån bestämdes för brandlorsäkrandet af de medelst «J cö dylika låneunderstöd uppförda byggnader, äfvensom för dessa låns intecknande samt lånehandlingarnas insändande, mä i afseende på den lånesumma, som till det nya rådhusets uppbyggande varder använd, så till vida förlängas, alt skuldebrefvet, jemte dertill hörande handlingar, icke behöfva vara till Riksgälds-kontoret insända förr än vid 1852 års slut.
Reservation af Riksdagsfullmäkligen Sven Heurlin från Kronobergs län: ”Emot Utskottets beslut får jag mig reservera.
Byggnadskommittén hade väl fått lyfta det beviljade lånet, men icke Magistraten, som nu måste sjelf betala hyra för de lägenheter, som användas till Rådhusrättens sessioner.
Men hvarken Magistraten eller byggnadskommittén har varit eller är orsak dertill, att Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 67. 9 att rådhuset icke kunnat eller kan uppföras, enär den till nämnda byggnads uppförande bestämda plats varit upptagen af andra offentliga byggnader.
Vid sådant förhållande och då Kongl. Majit förunnat staden den fördel, alt byggnadslånen skulle i fem år få innehafvas räntefritt — en fördel, hvaraf de enskildte äfven fått sig begagna — synes det mig med billighet och rättvisa öfverensstämmande, att den tid, hvarifrån ränta och kapital-afbetalning skulle börja erläggas och som, under förutsättning, alt intet hinder mötte, blifvit bestämd till 5 år, må, med afseende på ofvannämnda, af staden icke förvållade hinder, utsträckas sålunda, att de 5 år, hvarunder räntefrihet må åtnjutas, först böra räknas från den tid, då hindret upphört, då lånet också först i verkligheten kommer Magistraten till godo och kan till det afsedda ändamålet begagnas, och hvarigenom den af Kongl. Majit i nåder medgifna lindring en. dast kan anses åtnjutits.” Bih.
Ull n.
Prat. 1847 och 184S. 4 Sami. 1 Åfd. lrJ Haft. 2 STOCKHOLM.
Östlund & Berling, 1 Sta/s-Utskottets Utlåtande, N:<> 68.
1 IH:o Ank. till Exp.-Utsk. den 18 Febr., kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj.ts nådiga skrifvelse, i fråga om förre Landskamereraren, Kammarrätts-rådet G.
Sglvanders underdåniga ansökning om eftergift af ett honom till ersättning ädö/ndt belopp. (I. A.) Sedan förre Landskamereraren i Blekinge län, Kammarrätts-rådet G. Sylrander, genom Kongl. Kammar-rättens den 14 Mars 1842 gifna och af Högsta Domstolen den 25 April 1845 fastställda utslag, förpligtats att hålla Kongl.
Majit och kronan skadeslös för den förlust, till belopp af 605 r.dr 30 sk. 7 rst. banko, hvilken uppkommit derigenom, att, vid arrendatorns af båtsmauskompanichefs-bohemmanet N:o 30 Ramdala i nämnde län, J.
Ohlssons år 1826 inträffade konkurs, borgensansvarighet för arrende-summans utgörande saknats, har Kongl. Majit, uppå Kammarrätts-rådet
Sglvanders derom framställde underdåniga ansökning och i öfverensstämmelse med hvad Förvaltningen af sjö-ärendena och Kammarrätten uti deröfver afgifvet utlåtande i underdånighet hemställt, medelst nådig skrifvelse af den 8 sistlidne Oktober (intagen under N:o 27 i 1:a Sami. 1:a Afd. af Bihangpt till Riks-ståndens protokoll) jemte bifogande af handlingarna i målet, till Rikets Ständer öfverlemna! att sig yttra, rörande afskrifning af det Kammarrätts-rådet
Sylvander ådömda ersättnings-belopp, hvilket emedlertid komme att tills vidare uti kronans räkenskaper balanseras.
Uti ofvannämnde till Kongl. Majit i underdånighet ingifne ansökning, hvilken, tillika med Befälhafvande amiralens i Carlskrona samt Förvaltningens at sjöärenderna och Kammarrättens deröfver afgifna underdåniga utlåtanden, finnes till sitt hela innehåll aftryckt i sammanhang med Kongl. Maj.ts till Rikets Ständer i ämnet aflåtne nådiga skrifvelse, har Kammarrätts-rådet Sylvander, såsom förklaring af den utaf honom begångna och till gru d för den ådömda ersättningsskyldigheten af domstolarna åberopade uraktlåtenhet att Bih. till R.
Prof. 1847 och 1848. 4 Sami. 1 Afd. 20 Höft. 2 Stats- list kottets Utlåtande, N:o 68. om förnyelse af borgen för ifrågavarande arrende gå i författning, hufvudsakligen anfört, att då, jemlikt Krigs- och Kammar-kollegiernas, på nådig befallning, utfärdade kungörelse af den 26 Februari 1817, bland annat blifvit stadgadt, att, för de till kronan indragna militie-boställen, Kongl. Maj.ts befallningshafvande borde bevaka kronans rätt i afseende på borgens förnyelse m. m., hvaremot för de boställen, hvilkas arrenden tillfalla visse vid regementet anställde personer eller ingå till regementet för att användas för dess behof, det vore vederbörande regements chefers eller befälhalvares skyldighet att dios Landshöfdingen i behörig tid derom påminna, så hade, af sådan anledning och enär boställs-arrendena för kompanichefs-bohemmanen först lillgodonjötos af båtsmanskompani-cheferne och sedermera, i följd af Kongl, brefvet den 2 November 1824, ingått till flottans kassa, för att till (lottans behof användas, sökanden ansett sig hvarken åligga eller tillkomma att taga be fattning med något, som rörde dylika boställen, annorledes än då sådant hos Kongl. Maj:ts befallningshafvande af Befälhafvande amiralen handräckningsvis äskades.
\id öfvervägande af detta med hvad handlingarna i öfrigt innehålla, har Utskottet icke kunnat förbise de flerfaldiga förhållanden, hvilka, ehuru icke af beskaffenhet att vid ärendets behandling i domstolsväg. medföra sökandens befrielse från den yrkade ersättningsskyldigheten, likväl såsom billighetsgrunder synas förtjente af synnerlig uppmärksamhet.
Det torde nemligen, efter Utskottets tanka, böra medgifvas, att, vid den tidpunkt, då den åtalade qraktlåtenheten begicks, anledning icke saknats till missförstånd rörande förfa ttningarnes rätta mening, i fråga om skyldighet att besörja förnyelse af borgen för utarrenderade båtsmans-kompanichefs-bohemman.
Sökandens åsigt att, — såsom följd af Krigs- och Kammar-kollegiernas ofvanåberopade kungörelse af den 26 Februari 1817, det ålegat Befälhafvande amiralen i Carlskrona att hos Landshöfdinge-embetet göra anmälan rörande behofvet af ny borgensför bindelses anskaffande, och sådant ej mindre under den tid, då arrendena af dylika bohemman fingo af kompanicheferne tillgodonjutas, än ock sedan, jemlikt Kongl, brefvet af den 2 November 1824, ifrågavarande arrenden blifvit till kronan indragna för att till flottans behof användas -—- har äfven, efter hvad handlingarna utvisa, varit delad af Kammar-rättens advokatfiskal, hvilken i första rummet rigtat sitt ansvarspåstående emot Befälhafvande amiralerne, friherrarne Lagerstråle och Lagerbjelke.
I betraktande häraf och då Kammarrätts-rådet Sgleanders ifrågavarande ansökning blifvit, så väl af Befälhafvande amiralen i Carlskrona som utaf Förvaltningen af sjöärendena och Kammar-rätten förordad, s-irnt efter hvad hos Utskottet upplyst blifvit, ut - Stats-Utskoltets Utlåtande, N:o 68, 3 kräfvandet af statsverkets hos Sylvander egande fordran skulle tillskynda denne ålderstigne embetsman, hvilken med talrik familj befinner sig i mindre goda omständigheter, en kännbar olägenhet, har Utskottet funnit sig böra hemställa, att Kammarrätts-rådet
Sylvander må från den genom Högsta Domstolens ofvannämnde Utslag af den 25 April 1845 honom ådömde ersättningsskyldighet befrias, och beloppet, 605 r:dr 30 sk. 7 rst. banko, således i kronans räkenskaper afskrifvas.
Reservationer af Herr Norin, som åberopade Inkomst-afdelningens förslag till utlåtande, så lydande: ”Hvad handlingarna innehålla, har Utskottet i öfvervägande tagit; men då frågan om Kammarrätts-rådet
Sylvanders åliggande att ersätta den genom borgensförbindelsens uraktlåtna förnyelse kronan tillskyndade förlust blifvit i laga ordning pröfvad och slutligen afgjord, samt en eftergift af den ådömde ersättningssumman, under de omständigheter, sorn i detta ärende förekommit, efter Utskottets tanka, icke är förenlig med den för betryggande af statsmedlens behöriga ingående nödiga stränghet
\id tillämpningen af de i sådant hänseende gällande författningar, finner Utskottet sig föranlåtet att afstyrka Rikets Ständers bifall till den ifrågaställda afskrifningen af meranämnde ersättningsbelopp. ” af Sven Heurlin från Kronobergs län, Petter Persson från Jönköpings län och Pehr Persson från Örebro län. 4 Stais-Utskottets Memorial, N:o 69, och Utlåtande, 70.
A:o 69.
Memoriali anledning af erhållen åter remiss å Ltlålandet, N:o 35. (U. A.) Stats-utskottets under N:o 35 afgifna utlåtande, i anledning af Kongl. Maj.ts nådiga proposition, rörande den till skolorna i åtskilliga städer inom Lunds stift utgående Helgonskyld, liar af Bonde-ståndet blifvit till Utskottet återremitteradt; men då de öfriga Riksstånden bifallit samma utlåtande, Ridderskapet och Adeln den 5 samt Preste- och Borgare-stånden den 9 innevarande månad, hvadan, jemlikt Riksdags-ordningens 75 §, ärendet är af Rikets Ständer afgjordt, har Utskottet funnit sig icke kunna med detsamma taga vidare befattning.
Stockholm den 17 Februari 1848. i\:o JO. Ank. till Exp.-Utsk. d. 18 Febr., kl. 2 e. m, l Hatande, i anledning af väckt motion om indragning af Krono-inspektors-tjensten i Avesta. (I. A.) Från Ilederv.
Bonde-ståndet har till Stats-utskottet blifvit remitterad en hos bemäldte Riksstånd af Riksdagsfullmäktigen Anders Ersson från Stora Kopparbergs län väckt motion, deruti han föreslagit, att, som Krono-inspektorstjensten i Avesta vore af så ringa vigt, och medförde så litet besvär, att nu - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 71. 5 varande innehafvare!! deraf nyligen kunnat jemte denna tjenst åtaga sig kamererare-befattningen vid Mälare-provinsernas enskilta bank samt till Westerås afflytta, berörde tjenst matte indragas, och de få dertill hörande göromål öfvertagas af annan tjensteman, måhända lämpligast af Kronofogden i orten, som till ersättning derföre kunde få åtnjuta det
Inspektorstjensten åtföljande boställe eller någon annan del af tjenstens förmåner.
Utskottet, som af tillgängliga handlingar inhemtat, att med Kronoinspek torstjensten i Avesta är förenad en årlig uppbörd af koppar till ett värde af öfver 30,000 r.dr, hvarför Kronoinspektoren åligger redovisningsskyldighet, anser ifrågavarande tjenstebefattning icke vara utan vigt och hemställer alltså, att motionärens i ämnet gjorda framställ ning icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
\:o 7É. Ank. till Exp.-Utsk. d. 18 Febr., kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion, att ett eller två Kronohemman må åt hvarje församling upplåtas till beredande af bostad åt Skol-lärare samt uppförande af fattig husby q qnad.
Uti en inom Bonde-ståndet väckt och till Stats-utskottet remitterad motion har Riksdagsfullmäktigen Lars Wenander från Götheborgs och Bohus län anfört, hurusom det, i följd af utfärdade nådiga föreskrifter, ålåge menigheterna att inom hvarje kommun, i och för folkundervisningens befrämjande samt fattigvårdens ändamålsenligare organisation, vidtaga erforderliga åtgärder, men att det vore allmänt erkändt, alt icke allenast medel saknades, ulan äfven platser för uppförande derå af nödige byggnader, så väl till bostäder för skol-lärare, som till fattighus, hvadan dylika anstalter icke skulle kunna af de medellösa kommunerna i flera delar af riket åvägabringas utan mellankomst från statens sida; och har motionären, på grund häraf, hemställt, att till lätt - 6 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 71. nåd i detta hänseende Kongl. Majit och Rikets Ständer måtte inom hvarje församling upplåta ett eller tvänne kronohemman, derå ifrågavarande byggnader kunde uppföras, samt att afkomsten utaf dessa hemman finge för ofvanberörde ändamål af skole- och fattigvårds-styrelserna användas efter de uti sockenstämma derom lemnade föreskrifter; och borde, med hänsigt till serskilda församlingars olika storlek sins emellan, vid den sålunda föreslagna upplåtelsen iakttagas, att de socknar, som bestode af mindre, än 20 mantal, erhölle ett halft hemman, de af 20 till och med 30 mantal ett, de från 30 till och med 40 ett och ett halft, och de öfver 40 till och med 50 mantal tvänne hemman, o. s, v., samt derjemte tillses, att de sålunda anslagne hemmanen bestode af sådana, som vore för det dermed afsedda ändamålet bäst belägne och hvarom hvarje kommun borde ega rätt att lemna uppgift.
Skulle, emot förmodan, någon församling finnas, inom hvilken kronohemman icke vore att tillgå, borde densamma få sig anvisadt antingen motsvarande kontant stats-anslag, eller ock något i nästgränsande socken beläget hemman, hvilket kommunen, emot skyldighet att anskaffa en deremot svarande, för ofvan omförmälde ändamål tjenlig, lokal inom församlingen, egde att till den mestbjudande upplåta.
Hvad sålunda blifvit föreslaget, har Utskottet tagit i öfvervägande; men då den af motionären ifrågaställda upplåtelsen af kronans jordegendomar skulle leda till en ganska betydlig förminskning i statens nuvarande inkomster, hvilken minskning åter borde ersättas medelst ökad bevillning, samt härtill kommer, att de hemman, hvilka till det af motionären framställda behof skulle vara att anvisa, bestå af kronohemman, antingen upplåtne under stadgad åborätt till innehafvarne samt deras efterkommande, eller ock såsom boställen anslagna till stater och korpser och således redan disponerade, hemställer Utskottet, att den väckta motionen måtte få förfalla.
Slata-Vin kultets Utlåtande, N:o 72.
H:© 7'i Ank. lill Exp.-Utsk. d. 18 Febr., kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående bidrag af Salpeterfonden för fyllande af tillfälliga Statsbehof. (I. A.)
Uti den vid innevarande riksdag till Rikets Ständer aflåtne nådiga proposition angående statsverkets tillstånd och behof, har Kongl. Majit gifvit Rikets Ständer tillkänna, det Kongl. Majit ansåge den så kallade salpeterfonden, hvilken vid 1846 års utgång egde en samlad kapital-behållning af närmare Sexhundratusen riksdaler, kunna utan olägenhet anlitas om ett bidrag af 300,000 ridr för tillfälliga statsbehof, under förutsättning och vilkor, att det å 4:de hufvudtiteln för salpeter-uppköp uppförde anslag fortfarande komme att oförminskadt utgå, så alt fondens inkomster blefve för utgifterna fullt tillräckliga.
Enligt hvad Stats-utskottet af salpeterfondens räkenskaper inhemtat, uppgingo vid 1846 års slut fondens behållningar och fordringar, efter afdrag af skuld, till 592,758 ridr 33 sk. 9 rst.
I öfverensstämmelse med den af Kongl. Majit yttrade åsigt, anser Utskottet förenämnda betydliga kapitalbehållning icke till dess hela belopp oundgängligen erfordras för bestridande af dermed egentligen afsedda ändamål.
I fråga åter om bestämmandet af det bidrag, hvilket af sådan anledning må kunna från nämnde fond för tillfälliga statsutgifter påräknas, har hos Utskottet förekommit, att, då den inhemska salpeter-tillverkningen, oaktadt densamma, efter lösningsprisets genom Kongl, brefvet af den 8 Februari 1844 stadgade förhöjning från 5 ridr till 5 ridr 32 sk. per lispund, något tilltagit, likväl betydligt understiger det belopp, hvartill densamma för Tio år tillbaka uppgick, det måhända torde finnas angeläget att, lill befrämjande af ifrågavarande för landet vigtiga näring, medgifva en ytterligare förhöjning af lösningspriset för salpetern, hvaraf åter följden blefve en tillökning i de fonden åligggande utgifter.
Ett annat skäl för inskränkning i det af Kongl. Majit äskade bidrag utaf salpelerfondens medel företer sig deruti, att, jemlikt Kongl.
Maj.ts den 3 s Siats-Utskottets Utlåtande, N:o 72. sistlidne December till Rikets Ständer aflåtne nådiga proposition, deröfver Utskottet, till följd af erhållen remiss, kommer att afgifva serskildt utlåtande, fråga blifvit vackt, rörande afskrifning af merberörde fonds hos hospitalsfonden egande fordran, stor 48,000 r:dr.