Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bevillnings-förordning meddelade föreskrifter vöre i hög grad orättvisa, enär de dels grundade sig på progressiv beräkning, dels ålade en betydligt högre procent-afgift för inkomst af bankrörelse, än som ansetts billig för beskattning af inkomst utaf annan dermed jern - Bevillnings-Utskottets Ullätande JW 34. 25 förlig rörelse; att Utskottet i sitt förslag afskaffat denna olikhet genom att föreslå, det bank-rörelse, i liket med andra näringar, skulle påföras bevillning af en procent af den behållna årliga inkomsten, så att, om inkomsten blefve större, blefve äfven skatten i samma förhållande större; att då likväl de sedel-utgifvande bankerne, jemte det att de drefve en bankir-rörelse, som hvarje enskild egde lika rätt att idka, hade sig ensamme förbehållet det privilegium att få utgifva egna kredit sedlar, det vore billigt att dessa banker för ett sådant monopolium, utöfver bevillningen efter 2:dra artikeln, finge erlägga en särskild afgift, beräknad i ett visst förhållande eftersom detta monopolium begagnades; att, om således afgiften för den ena banken blefve större, än för den andra, sådant icke innefattade någon orättvisa, då antagas kunde att, om sedelutgifnings-rätten begagnades mera af den ena, än af den andra, sådant skedde derför, att begagnandet af denna rätt på den ena banken utöfvade ett fördelaktigare inflytande, än på den andra, hvarför, då sålunda rättigheten vore af större värde för den ena, än för den andra, det vore billigt, att de, som i högre grad begagnade densamma, betalade mera, än de, som ej ansäge med sin fördel förenligt att i lika hög grad deraf göra bruk; att, om ock den nu föreslagna beskattnings-gruuden komme att medföra en mindre stats-inkomst af de enskilda bankerna, än elter nuvarande Bevillnings-stadga, denna olägenhet icke uppvägde den, att bank-rörelse skulle beskattas strängare, än andra rörelse-grenar; samt att, då man i allmänhet öfverallt i förslaget och för all bevillning beräknat kalender-år, samma beräkning borde iakttagas i afseende på denna hvilket vore desto lättare, som, ehvad tiderymd hankernas räkenskaper omfattade, det alltid vore lätt all uppgifva det högsta beloppet sedlar, sorn banken under föregående kalender-året haft på en gång utelöpande.
Utskottet, som icke finner behof att, till hvad sålunda blifvit anfördt till försvar för Utskottets förslag, göra något tillägg, får, med vid blifva ude af berörde, utaf tre Hiks-Stånd godkända förslag, hemställa, att detsamma äfven af Ridderskapet och Adele mätte varda antaget.
F) Bevillning af utländske handlande och handels-expcditer. § 16.
Hvad här blifvit föreskrifvet har Borgare-Ståndet afslagit, Ridderskapet och Adeln återremitterat, men de öfriga båda Riks-Stånden bifallit.
Såsom skäl till afslaget har hos Borgare-Ståndet blifvit hufvudsakligen anfördt, att stadgandet om särskild beskattning för utländske handlande och handels-expediter ofta gifvit anledning till obehöriga trakasserier mot utländska resande; att merändels okunnighet om skyldigheten att utgöra den stadgade afgiften gifvit anledning dertill att den ej blifvit erlagd; att resande, som af okunnighet om sitt åliggande i detta hänseende underlåtit betala afgiften, ändock, när de blifvit af allmän åklagare dragne inför rätta, 24 Bevillnings-Utskollels Utlåtande M 34. mäst utgifva de stadgade böterna; att den inkomst
Staten af denna beskattning erhåller vore en obetydlighet, som ej kunde tagas i öfvervägande såsom skäl för densammas bibehållande; alt ifrågavarande lagstiftning utgjorde lemning af ett system, som numera icke erkändes såsom grund för våra internationela förhållanden; samt att de Svenskar, som resa utrikes för att sälja våra exportvaror, ingenstädes vore underkastade en dylik afgift.
Flos Ridderskapet och Adeln har såsom skäl för begäran om återremiss anförts, att, då Rikets Ständer tillkännagifvit sin önskan, att skyldigheten att hafva pass för resor inom landet malte upphäfvas, det icke vore konseqvent att utan förändring antaga ifrågavarande .§, der en stor del af kontrollen i afseende på afgiftens erläggande grundade sig på föreskrifter om den resandes pass; att, om man ej kunde komma derhän, att helt och hållet afskaffa särskild bevillning för utländska handlande, man åtminstone icke borde höja den till en sådan grad, som nu vore föreslaget, utan i stället bibehålla den i likhet med Kommitterades förslag; att uppställningen dels gåfve anledning till den föreställning, som skulle personerne förtullas, dels äfven i öfrigt i åtskilliga detaljer kunde gifva skäl till anmärkning.
Ehuru Utskottet icke förbisett vigten af hvad inom Borgare-Ståndet bfifvit anfördt för borttagande af ifrågavarande afgift, har likväl Utskottet, vid det förhållande, att åsigterna såväl inom Preste- och Bonde-Stånden, hvilka antagit Utskottets förslag, som inom Ridderskapet och Adeln, som återremitterat detsamma, synas i allmänhet vara eniga derom, att särskild bevillning utaf utländske handlande och handels-expediter bör erläggas, ansett sig icke kunna frångå principen om dylik bevillnings bibehållande.
Men då den inom Ridderskapet och Andelo samt Borgare-Ståndet förda diskussion gifvit anledning till ytterligare öfverläggningar om lämpligaste sättet att, derest afgiften bibehålies, vinna nödiga kontroller i afseende på afgiftens behöriga erläggande, bar Utskottet ansett sig böra gifva § en ny redaktion; och hemställer Utskottet att Rikets Ständer behagade gilla den uppställning <§ enligt bifogade förslag erhållit. G) Bevillning af utländingar för konserter och dramatiska eller andra föreställningar. § 17. Ilos Ridderskapet och Adeln har i afseende på ifrågavarande § blifvit framställd samma anmärkning, som inom bemälda Riks-Stånd gjordes i fråga om nästföregående §, eller att kontrollen på afgiftens erläggande grundade sig på föreskrifter om den resandes pass.
Derjemte har blifvit yrkadt, att, enär fiskaler och länsmän redan vore af tjenste-göromål tillräckligt sysselsatta, någon skyldighet icke borde dem åläggas, att utöfva kontroll i afseende på ifrågavarande afgift; och har, såväl bos Ridderskapet och Adeln, som inom Borgare-Ståndet blifvit anmärkt att, efter orden: Bevillnings-Ulskottets Ullålande M 34. 23 orden: »skolande det åligga i stad fiskaler och i köping», borde tilläggas: »samt pä landet.»
Inom Borgare-Ståndet har vidare blifvit erinrndt, dels att föreskrifterna om passpåskrifter borde borttagas och egentliga kontrollen ligga deri, att afgiften betalades, innan någon representation finge ega ruin; att närmare borde bestämmas hvilka slags föreställningar, som skalle vara underkastade afgift, så alt uttrycket »med mera» kunde ur föreskriften uteslutas; att afgiften vore väl hög; att, då meningen icke kunde vara att beskatta andra än dem, som gåfve föreställningar i större skala och i dertill särskildt förhyrd eller apterad lokal, men icke den, som t. ex. under bar himmel visar några taskspelarkonster eller breder ut en matta på torget, för att gå på händerna o. s. v., det vore angeläget alt genom en förändrad ordställning åstadkomma en demarkationslinea emellan sådana förevisningar, som afse en större inkomst af publiken, eller sådana, som egentligen framkallades af behofvet att sålunda erhålla ett knappt lifsupphälle för konstnärens egen person.
Då inom ofvanbemälda tvänne Riks-Stånd, hvilka lill Utskottet återremitterat ifrågavarande §, diskussionen egentligen afsett att nödiga ansedda bestämmelser måtte meddelas, dels om hvilka personer vore skyldiga erlägga ifrågavarande afgift, dels om sättet för densammas kontrollerande, har Utskottet, hvars förslag blifvit af Preste- och Bonde-Stånden gilladt, ansett sig, med hufvudsakligt bibehållande af den uti §:n uttryckta mening, böra åt densamma lemna en något förändrad redaktion, och hemställer att den uppställning, ifrågavarande §, enligt bilagda förslag, erhållit, måtte af Rikets Ständer varda gillad.
H) Bevillning af gåfva, testamente, fideikommiss, arf och fynd. §§ 18-21 och § 24.
Då Utskottet funnit lämpligast att uti särskildt Utlåtande, af denna dag afgifva yttrande rörande de frågor, som i dessa <§§ afhandlas, får Utskottet här endast hänvisa till nämnda särskilda Utlåtande.
Den af Utskottet uti Betänkandet N:o 20, sid. 31, gjorda anmälan, att Ut skottet icke funnit skäl föreslå bibehållande af den uti nu gällande Bevillnings-förordnings 3:dje artikel stadgade afgift för karakters-fullmagter, har hos Borgare-Ståndet föranledt en längre diskussion, derunder, å ena sidan, blifvit framställd den åsig ten, att de, som göra sig väl förtjente om sitt fädernesland, derför ega den bästa belöningen i eget medvetande och i ett allmänt erkännande af deras bemödande från nationens sida; att det ofta inträffade, att förtjenster, som belönades genom en hög titel, vore för hela landet obekanta; att deremot, i de fall, der belöningar för nationela tjenster vore på sitt rätta ställe, der vore de ock öfverflödiga; att titlar Bih. till R.
Brot. 1859 & 1860. 5 Sami. 1 Afd. 24 Höft. 4 20 Bevillnings-Utskottets Utlåtande M 34. utöfvade icke ringa inflytande i embetsmannalifvet, der de ock mest förekomme1 att deri embetsman, som erhölle en titel, med thy åtföljande rang utöfver det embete han innehade, derigenom komme i en falsk ställning både till förmän och kamrater; att detta medförde svårigheter isynnerhet inom militärståndet, der subordinations—förhållandet måste strängt iakttagas; att inom den närings-idkande samhällsklassen, der man tillförene visade sig angelägen att erhålla embetsmanna-titlar, begäret derefter i allmänhet försvunnit; alt, såsom belöningsmedel, titelväsendet vore skadligt för tjenstemännen och öfverflödigt för andra; samt att, sedan man öfverstått den strid, som utkämpats, innan ett stadgande om bevillning för karakters-fullmagter kunde komma till stånd, man icke, utan synnerligen talande skäl, borde borttaga en bestämmelse, som visat sig särdeles tjenlig för det dermed åsyftade ändamål, att verka hämmande på fåfängan.
Å andra sidan hafva ungefär enahanda skäl, som finnas anförda uti Kommitterades Betänkande, pag. 93, blifvit åberopade för afskaffande af ifrågavarande beskattning.
Kommitterade hafva derom yttrat: att, om det vore oriktigt, att dylika full - magter utdelades, så borde utdelandet förbjudas.
Vore det åter nyttigt, alt eli sådant belöningsmedel funnes, så syntes särskild skall icke böra derå läggas.
Men kunde man icke besluta sig för någondera af dessa utvägar, utan ville fortfarande genom skatt antingen förebygga förmenta magtmissbruk eller åtkomma fåfängan, så kunde detta ske på bättre sätt, än genom att låta dem, som erhållit en förtjent eller oförtjent utmärkelse, underkastas en godtycklig, oviss och hvarje riksdag föränderlig skatt.
Billigare vore utan tvifvel, alt stadga en något högre, på förhand bestämd och känd, såsom stämpladt papper utgående, afgift vid fullmagtens utfär dande, ty den, som hugnades med utmärkelsen, visste då, innan den emottoges, hvad han derför hade att betala, och vore ej, såsom nu, underkastad äfventyr af hvart tredje år återkommande undantags-lagstiftning; och hafva Kommitterade slutligen upplyst, att ifrågavarande bevillnings—afgift de sednare åren utgått med omkring 3,000 K:dr årligen.
Utskottet, som, på nu anförda skäl, fortfarande hyser den åsigt, att bevill - nings-afgift för karakters-fullmagter icke bör bibehållas, anser sig, då tre Stånd gil lat denna åsigt, böra dervid förblifva. Bevillnings-Utskottels Ullålande Al 34. 2 7 JFöreskrifter, angående Allmänna Sferiiinmgens påförande, upphörd, afkortning och redovisning. A) Uppgifter, rörande fast egendoms värde samt beloppet af hvarje skattskyldigs inkomster. § 23.
De uti denna § föreslagna stadgande!) halva blifvit af samtliga Riks-Stånden godkiinda, med undantag, dels af det under lit. a) upptagna momentet 2:o, samt det under lit. b) införda momentet 2:o, hvilka båda momenter blifvit af Borgareståndet återremitterade, dels af momentet 5:o under lit. b), hvilket moment samtliga Riks-Stånden beslulat böra erhålla följande lydelse: »5:o af vederbörande tullkammare: summarisk uppgift ä hvarje handlandes »export och import af varor, till slag och myckenhet».
Beträffande Borgare-Ståndels berörde återremiss, så afser densamma blott den förändring, att vederbörande hypotheks-inrättnings-direklioner skola lemna uppgift icke blott om det värde, hvartill hvarje inom inrättningen »belånad» egendom blifvit uppskattad, utan ock på värdet å sådane egendomar, som blifvit till belåning anmälda, om ock lån derå ännu icke blifvit meddelade.
Då denna utsträckning i afseende på ifrågavarande uppgifter torde finnas ändamålsenlig, har Utskottet ansett sig böra hemställa, att ofvanberörde 2:ne momenter må erhålla den förändrade lydelse, som bilagde förslag utvisar. § 26.
Ridderskapet och Adeln har återremitterat, men de öfriga tre Stånden hafva godkänt hvad Utskottet i föreslående § föreslagit; och är anledningen till återremissen hemtad från den utaf en ledamot framställda erinran, att en del utaf de uppgifter, som, enligt föreskrifterna uti § 25, skola hvarje år allemnas. icke komme i fråga att begagnas mera än hvart tredje år, i följd hvaraf det vore nödigt, att föreskrift meddelades, huru dessa uppgifter skulle under tiden förvaras, för att kunna tillhandahållas
Beredningen det år, då uppgifterna borde begagnas.
Utskottet, som dels funnit sig böra, uti § 7 af Instruktionen för Taxeringsförrältningarne, föreslå en sådan förändring, att uppgifterna angående brandförsäkrings-värdet komma att hvarje år läggas lill grund för taxeringen, dels medgifver behofvet deraf, att öfriga uppgifter angående fast egendom så vårdas, att de kunna tillhandahållas äfven kommande års Bevillnings-beredningar, har, för detta ändamål, till § 26 gjort eli tillägg och hemställer att detsamma måtte af Rikets Ständer godkännas.
Bcvillnings-Utskultels Utlåtande M 34. § 27- Uti § 27 hade
Utskottet sammanfört föreskrifterna om alla de uppgifter, sorn enligt Kornmitterades förslag ansetts böra af deri skattskyldige meddelas till ledning vid uppskattningen af hans egendom oell inkomster.
Lika med Kommitterade ansåg Utskottet, att i allmänhet af skattskyldig icke ovilkorligen borde fordras andra uppgifter i dessa hänseenden, än sådana, hvilka al offentliga eller tillgängliga handlingar kunde kontrolleras samt att inga sådana inqvisitoriska eller vexatoriska medel borde användas, hvarigenom skattskyldig frestades lill osanna och bedrägliga uppgifter och lagen blefve förhatlig.
Vid granskning af det utaf Kommitlerade i förenämnde afseende uppgjorda förslag, fann Utskottet jemväl den förra al dessa grundsatser vara, i allmänhet, och den sednare, utan undanlag, tillämpade.
!)e föreslagna uppgifterna äro nemligen i de liesta fall af den beskaffenhet, att de skulle kunna af offentliga eller för Béreduiogs-kommiltcerna lätt tillgängliga handlingar kontrolleras och, der undantag härutinnan egt rum, syntes föreskriften vara af den beskaffenhet, att uppgiften icke borde innebära något för de skattskvldige förnärmande.
Under de vidlyftiga diskussioner, som rörande denna § blifvit hos RiksStånden förda, har inom samtliga Riks Stånden, men isynncihet hos Borgareståndet, uttryckts missbelåtenhet med hvad deruti blifvit föreslaget.
Samtliga de ledamöter af sistnämnda Stånd, hvilka i frågan sig yttrat, hafva uti mer och mindre stränga ordalag klandrat, dels §:n i sin helhet, dels särskilda delar deraf och detta sednare har jemväl inträffat såväl hos Ridderskapet och Adeln, som hos Bonde-Ståndet.
Borgare-Ståndet har afslagit hela §:n, hvilken jemväl af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet blifvit återremitterad, hvaremot 1’resteStåndet endast återremitterat de under lit. b) meddelade föreskrifterna, men i öfrigt gillat §:ns innehåll.
Inom Borgare-Ståndet har hufvudsakligen blifvit anmärkt, att en bland de förnämsta anledningarna till klagomål öfver nu gällande Bevillnings-stadga just afsåg föreskrifterna angående de skattskyldiges uppgifter, hvilka föreskrifter visat sig onyttiga och olämpliga.
Erfarenheten hade nemligen ådagalagt, att dessa uppgifter ingalunda vore så tillförlitliga, att de kunde läggas lill grund för bevillningsalgifternas bestämmande.
Man hade derför förmodat, att dessa föreskrifter skulle helt och hållet borttagas.
I stället funne man, att de uppgifter, som enligt nya förslaget borde af den enskilde lemnäs, blifvit långt flera, än enligt nu gällande stadga.
De officiela uppgifter, som enligt § 25 böra lemnäs, vore utan tvifvel tillräckliga till ledning vid bestämmande, al bevillnings-afgiftens belopp och dessa vore ock de enda, Staten egentligen egde rätt alt infordra.
Dessutom vore i § 5 af förslaget till förordning angående mantals- och skatlskrifningåhies förrättande stadgadt, att hvar och en skall vid mantalsskrifningen uppgifva den fusta egen - BeuiUnings-Ulskoltets Utlåtande M 34.
29 dom Iian eger, den rörelse och näring eller det yrke, lian idkar o. s. v., hvarigenom, om detta förslag antoges, de vigtigasle omständigheterna 'för bedömande af personers ställning sålunda komme till allmän kännedom
Om dessa uppgifter ansåges otillräckliga, kunde de göras fullständigare, utan att, såsom i förevarande § föreslagits, det må fordras, att den skattskyldige skall, till ledning för bevillningsafgiftens bestämmande, ingifva en fullständig tablå öfver sin ekonomi Helt annat vore, om den skatlskyldige sjelf skulle finna nödigt lemna vidare upplysningar.
Dertill borde han, såsom i § 30 af Utskottets förslag redan funnes stadgadt, ega full rätt.
Då deremot bestämmelserna i § 27 vöre öfverflödiga, såvida § S af förslaget till författning angående mantals- och skatt-skrifningarne bifölles, blefve del desto angelägnare att hell och hållet borttaga förstnämnde §, som, derest densamma qvarstode, de deruti meddelade föreskrifter skulle göra hela författningen förhatlig för större delen af de skattskyldige samt väcka allmän motvilja, enär meddelandet af de påbjudna uppgifterna af ganska många skulle komma att anses för ett större onus, än utgörandet af sjelfva skatten.
Äfven inom Ridderskapet och Adeln har den åsigten yttrats, att, om några mindre betydliga tillägg vid förordningen om mantals-skrifningen gjordes, man skulle kunna utesluta nu ifrågavarande § samt alt, om så icke kunde ske, man åtminstone borde, så mycket som möjligt, bespara de skattskyldige allt besvär uti förevarande hänseende.
Inom Bonde-Ståndet, der anmärkningar mot spridda delar af förslaget blifvit gjorda, har man, bland annat, anmärkt svårigheten för allmogen och en mängd mindre skrifkunniga personer att ens kunna anskaffa nödiga materialier för ifrågavarande uppgifter, och ännu mer att skriftligen uppsätta desamma, en anmärkning, som äfven inom Preste-Ståndet blifvit gjord under diskussionen om hvad uti § '29 föreslagits.
Utskottet, som noga ölvervägt hvad emot ifrågavarande § blifvit anfördt, har, under förutsättning att de uti förslaget till förordning angående mantals- och skattskrifningarne intagne bestämmelser komma alt, på sätt Utskottet här nedan skall föreslå, erhålla några nödiga tillägg i afseende på de uppgifter, som vid mantals-skrifningen skola af den skattskyldige lemnäs, ansett sig böra hemställa, att ulla uti § ‘27 meddelade föreskrifter, med undantag endast af de, hvilka innefattas uti del under punkten b) upptagna momentet 3:o, må helt och hållet uteslutas samt ifrågavarande § erhålla följande lydelse: »Direktionen eller Styrelsen för hvart och ett bolag, som fått »sina bolagsreglor af Kongl. Majit stadfästade, och antingen slår »under offentlig kontroll eller har inskränkt ansvarighet, enligt »Kongl.
Förordningen den 6 Oktober 1848, skall det åligga att »före April månads utgång hvarje år, på sätt i § 26 finnes föreskrif - 50 Beoillnings-Utskoltets Utlåtande JM 34. »vet, insända bestyrkt utdrag af samma bolags sednast afslulade »räkenskaper, utvisande beloppet af den, under det är dessa räken»skaper omfatta, för bolaget uppkomna vinst.» § 28.
I sammanhang med ålerremissen af föregående § har äfven § 28 blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Rorgare-Ståndet återremitterad, för att erhålla den förändrade lydelse, som kunde blifva en följd af förändringarne uti uppställningen af § 27; och får Utskottet, då några uppgifter af enskilde skatlskyldige, enligt Utskottets nyss framställda förslag, icke ovilkorligen behöfva aflemnas, hemställa, att sednare momentet uti § 28 må uteslutas samt §:n erhålla den lydelse, som bilagda förslag utvisar. §§ 29 och 30.
Af samma skäl, som vid § 28 finnas anförda och i anledning af erhållen återremiss, får Utskottet hemställa, dels att från § 29 måtte uteslutas den del al §, som börjar med orden: »skattskyldig» och slutar med orden »tre Riksdaler», dels att såväl i § 29 som i § 30 må vidtagas några andra smärre redaktions förändringar, på sätt bilagda förslag närmare utvisar.
Derest bifall lemnäs till hvad Utskottet i afseende på § 29 föreslagit, lärer det vara klart, att hvad Utskottet pag. 33 uti Betänkandet N:o 20 yttrat i fråga om Herr Hiertas och Riksdags-fullmägtigen C. A. Larssons motioner, angående borttagande af allt ansvar för underlåtenhet att aflemna taxerings-uppgifter, förfallit; hvadan deri från Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet erhållna återremissen ä samma yttrande icke påkallar något vidare utlåtande.
B) Bevilliiiiigs-afgifteriias påförande.
I :o Bevillning s-beredningarna ■ § 31- Denna §, som blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet bifallen och äfven af Preste-Ståndet godkänd, endast med tillägg i slutet af §:n af orden: »äfvensom mindre socknar kunna lill eli Berednings-distrikt sammanslås», har af Bonde-Ståndet blifvit återremitterad, dervid Ståndet ansett det tillägg böra göras: BevUlnings-Ulskoltets Utlåtande JYt 34. 31 nall två eller flera socknar, om de sä önska, kunna förenas till ett berednings»distrikt».
Dä, enligt § 43, flera smärre pastorater kunna, der Konungens Befallningshafvande pröfvar sådant lämpligt, sammanslås till ett enda gemensamt taxeringsdistrikt, torde ock, der omständigheterna sådant påkalla, två eller flera socknar böra till ett berednings-distrikt kunna förenas; och Utskottet hemställer alltså, att öfriga Riks-Stånden behagade förena sig i det beslut, att två eller flere mindre socknar må kunna till ett Berednings-distrikt sammanslås, samt att {§:n i följd deraf må erhålla den lydelse, som af bifogade förslag inhemtas. § 32.
Ridderskapet och Adeln har bifallit § 32 endast med den förändring att 3:dje meningen, som börjas med orden: »Pä landet bör Bevi/lnings-beredningen utgöras »af Kronofogden eller annan af Konungens Befallningshafvande förordnad person» etc., borde erhålla följande lydelse: »Pä landet bör Bevillnings-beredningen utgö»ras af någon utaf Konungens Befallningshafvande förordnad person» etc.
Af Preste-Ståndet har sistnämnde § jemväl blifvit gillad, endast med tillägg på 7:de och 8:de raderna af orden: »och der Magistrat ej finnes, inför Ordnings-nämnden eller »Stadsstyrelsen».
Af Bonde-Ståndet har § i sin helhet antagits.
Deremot har densamma blifvit af Borgare-Ståndet återremitterad efter en diskussion, derunder å ena sidan hufvudsakligen anmärkts, att stadgandet derom, att ledamöterna i Bevillnings-beredningarne i städerna utom
Stockholm skulle utväljas af de på sockenstämma röstberättigade och efter samma grund för röstberäkningen, som der är gällande, icke skulle vara för alla städer fullt lämplig, då grunden för röstberäkningen å sockenstämma icke allestädes vore densamma.
Vidare har yttrats samma åsigt, som synes legat till grund för Ridderskapet och Adelns beslut, eiler att stadgandet derom, att Kronofogden alltid borde vara ordförande i Beredningen, skulle vara overkställbar t, ehuru det vore önskligt, att en tjensteman, genom hvilken kontinuiteten i afseende på Beredningens verksamhet bibehölles, så vidt ske kunde, ulsåges till ordförande.
Beträffande den af Ridderskapet och Adeln beslutade förändring, så har Utskottet destoheldre trott sig kunna biträda nämnda förändring, som det i allt fall, enligt den ordalydelse, Ridderskapet och Adeln beslutat, skulle stå Konungens Befallningshafvande öppet att, om sådant funnes lämpligt, dertill förordna nämnde tjensteman; och Utskottet anser sig derför böra hemställa, att berörda af Ridderskapet och Adeln beslutade förändring må vid §:ns uppställning få iakttagas.