Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Oaktadt den af Riksens Ständers Utskott eller Revisorer förrättade generella öfversigt af Statsmedlens utdelning, åligge del vederbörande embetsmän att verkställa den speciella Revision, som dem i kraft af deras Embetsbefattning tillkommer.
Reservationer: Konslitutions-Utskollrts Memorial M 18.
Af llerr Tersmeden, N: »Ifrågavarande § uttalar den princip att aldrig ny granskning af hvad Ständer redan lemnat oanmärkt, kan nya Ständer medgifvas.
Om fall ock äro framlagda, då en fullständigare granskning genom föreslagen utvidgning kan af ett Konslitutions-Utskott verkställas, äro skälen derför, i min åsigt, af så underordnad beskaffenhet, att de ej böra rubba en fastställd grundsats af ganska stor politisk vigt.
Förslaget kunde, med bevarande af denna grundsats, vinna tillämplighet, om Utskottets gransknings-skyldigbet inskränkte sig till den tid, hvilken redan vore af fullbordad stats-revision omfattad.
Förslagets olämpliga sida är lätt framlagd.
En anmärkning väckes af en riksdagsman mot en rådgifvare-åtgärd, men förfaller vid dess pröfning
Vid ny riksdag upptages frågan på grund af Revisorers berättelse; den hänvises till närmare granskning af Konstitutions-Utskottet, som har tillgång till Statsråds-protokollen, samma protokoll, hvilka föregående riksdag motiverat ett frikännande, och ett fällande kunde nu i samma sak ega rum.
Hvilka kunna väl ock de handlingar vara, som ej redan första gången skulle kunna vara Utskottet, i läll af behof, tillgängliga?
Denna hänvisning till revision innefattar ett förnekande af den princip, grundlagen uttalar, att Konstitutions-Utskottet är högsta auktoriteten för bedömande af rådgifvares ansvarighet.
Det svnes mig derjemte ligga i grundlagens anda, att Konstitutions-Utskottets granskning borde vara af en högre egenskap än den, som åligger revisionen, hvilka båda förrättningar alltså borde om möjligt snarare göras oberoende af hvarandra, än tvärtom.
Skall den förra neddragas till den sednare, förlorar den en stor del af sin politiska kraft.
Vi ega redan en kontrollerande magt, af en vidd i detaljer, hvarom andra fria stater svårligen kunna göra sig ett begrepp.
Hvarje utvidgning af densamma kan blott öka de obehag, som göra rådgifvareplatserna allt svårare att val besätta.
Slutligen bör anmärkas, att Rikets Ständer med vida större grannlagenhet, än den, hvarmed man här vill behandla Konungens rådgifvare, städse bemöta sina egna embetsman, eller fullmäktige i deras verk, •— då dessa alltid vid hvarje riksdag erhålla décharge ej allenast för den tid, revisionen öfver dessa verks förvaltning upptagit. utan äfven för tiden derefter ända till riksdagens början, och detta sednare blott pä grund af fullmäktiges egen berättelse, till följe hvaraf någon ansvarighet för Bih. till R.
Prot. 1856 & 1857. 3 Sami. 10 Häft. 2 10 Komtitutions-Utskottets Memorial Jlf 1!). dessa afträdande embetsmäns efter sednaste revision vidtagna åtgärder af en kommande revision ej kan sättas i fråga.» Häruti hafva Herrar Friherre Paijkull, J. G., och Professoren Selander hufvudsakligen instämt.
Af Herrar Friherre Leuhusen, C. H., Carleson, K., Professoren Lindgren, Kongl. Hofpredikanten Wensjoe och Prosten Tegner.
Auk. till Exp.-Utsk. d. 7 Juli 1857, kl. halt' 5 c. ra, Memorial till Rikets Ständer, med förslag till ett tillägg i 5!) § Regerings Formen och 27 § i mom.
Riksdags-Ordningen, rörande Propositionen om Stats-verkels tillstånd och behof.
Enligt 70 § Regerings-Formen och 31 § Riksdags-Ordningen åligger det Bevillnings-Utskottet att opåmindt vid hvarje riksdag uppgifva de allmänna grunderna för den blifvande bevillningen, samt att derefter, med tillämpning af dessa grunder, författa förslag till bevillningens utgörande.
Vid de två sistförflutoa riksdagarne hafva Konstitutions-Utskotten (Memorialen
Nas 17 och 8) fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på detta riksdags-ärendes omfattande och vidlyftiga beskaffenhet, erfordrande en förberedelse, hvilken icke vore inskränkt inom den korta tid Bevillmngs-Utskottet, under störande afbrott af de mångfaldiga öfriga riksdags-ärendena, deråt kunde egna.
Uet skulle derföre icke blott bidraga till förenkling och lättnad i Utskottets arbete och derigenom möjligen till riksdagarnes tidigare afslutande, utan ock till ärendets säkrare och sorgfälligare utredning och pröfning samt till större enhet och sammanhang, om ett i förbindelse med beräkningen af de erforderlige utgifterna upp - Konstitutions-Utskottets Memorial J»? 10.
II gjordt, efter dem lämpadt förslag vore för Bevillnings-Utskottet vid förhandlingarnes början tillgängligt.
För sådant ändamål hafva nämnde Konstitutions-Utskott föreslagit införande uti 59 § Regerings-Formen och 27 § 1 mom.
Riksdags-Ordningen af det stadgande, att Kongl. Maj:ts Nådiga proposition om Stats-verkets tillstånd och behof skulle vara åtföljd af förslag rörande sättet, huruledes Statens behof utöfver de ordinarie inkomsterne lämpligast kunna genom bevillningar fyllas.
Hvad Utskotten hade föreslagit, antogs vid båda riksdagarne alt till den följande hvila, men blef vid den slutliga behandlingen vid förra riksdagen förkastadt genom två, och vid denna genom ett Stånds ogillande beslut.
Ledamoten af Ridderskapet och Adeln Herr Grefve Taube, II. E., har vid innevarande
Riksmöte å nyo vackt fråga om förnyande af förslaget, dervid motionären såsom ytterligare stöd för Bevillnings-Utskottets behof af samlade upplysningar och frågornes föregående utredning åberopat nämnde Utskotts nyligen (Memorialet JVs 5, sid. 22) lill Rikets Ständer framställda förslag, om underdånig begäran, att Kongl. Majit måtte täckas genom en kommitté eller på annat sätt verkställa fullständig undersökning och utredning om så väl den fasta egendomens verkliga värde, som om städernas och landets ömsesidiga skattebidrag, förmåner och onera, samt sedan i nåder låta förelägga Rikets Ständer resultaten af denna undersökning, för att tjena Utskottet till ledning vid bevillnmgens bestämmande.
Af dessa anledningar och då, enligt hvad Riks-ståndens beslut vid förra och denna riksdag tyckas utvisa, riktigheten af nu anförda åsigter synes allt mera vinna erkännande, har Konstitutions-Utskottet ansett sig böra å nyo upptaga förslaget; och får derför till Rikets Ständer hemställa att såsom hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag antaga följande ändrade lydelse af Form en. § 59- Efter Rikets och Stats-Verkets tillstånd och behof Iåte Konungen till Utskottets öfverläggning framställa hvad Staten kan tarfva utöfver de ordinarie Inkomster, och hvilka behof genom Bevillningar böra fyllas.
Konungens framställning härom bör jemväl åtföljas af förslag rörande sättet, huruledes sådant lämpligast ske kan, 12 Ko rist it ut io n s- Utskottet* Memorial M 19.
Kiksdays-Oränmgen. § 27- 4:0 Propositionen, angående Stats-Yerkets tillstånd och behof, hvaraf Stånden hvartdera ett exemplar tillställes, och sorn åtföljas bör af förslag, rörande sädtet att genom bevillningar fylla hvad Staten kan tarfva utöfver cte ordinarie inkomsterne, ölverlemne Konungen — — — å rikssalen hållas.
2:o — — - — — — — Afätät.
I händelse Konstitutions-Utskottets i Memorialet
M 17 framställda förslag till ändrad lydelse af Riksdags-Ordningen § 27 mom.
1 skulle antagas, kommer naturligtvis den del af momentets lydelse, hvarom nu icke är fråga, att derefter rättas.
Reservationer: Af Herr Friherre Paijkull, J. G., »Att vid samma riksdag, då ett förslag till grundlags-förändring blifvit af Ständerna förkastadt, återkomma med ett alldeles dylikt, tyckes föga öfverensstämmande med den grannlagenhet, hvarmed Riksstånden, på goda skäl, torde anse sig böra af ett Utskott bemötas.
Icke heller synes det troligt, att ett Stånd, som under samma riksdag naturligtvis består af samma ledamöter, skulle, efter några månaders förlopp, antaga hvad det så nyss förut ogillat.
Bäst torde således hafva varit att för närvarande alldeles lemna detta förslag å sido.» Af Herr Kongl. Hofpredikanten Wensjoe: »Det torde tillkomma någon af Presteståndets ledamöter i Utskottet att angifva de skäl, som vållade, att detta grundlagsandrings-förslag i Preste-ståndet föll vid innevarande riksdag.
Kon st i! utions-Ut skottets Memorial M 19. 13
I Dessa voro: Do Derigenom skulle tillskyndas Kongl. Maj:ts Regering ett icke ringa besvär, utan att likväl derigenom bereddes representationen en deremot svarande ledning eller gagn; 2:0
Statsbrist-summan är lill en början icke känd och det är svårt att derförinnan afgifva förslag till skatter, som för dess fyllande kunna vara erforderliga; 3:o
Vid hvarje riksdag väckas anspråk på stora anslag jemväl från riksdagsmännens sida, och da regeringen icke förut kan beräkna till hvad belopp, de kunna komma att uppgå, blir det för regeringen icke heller möjligt att vid uppgörandet af förslaget till en ny Bevillnings-förordnmg taga dem i beräkning; 4:o
För regeringen är det alltid omöjligt att på förhand veta, huruvida Ständerna kunna för stats-behofvens fyllande fortfarande vilja använda Bankens mellan riksdagarne upplöpande räntevinst, hvilken brukar uppgå till det högst betydliga beloppet af icke mindre än omkring Tre Millioner Riksdaler; 5:o Hvad Rikets Ständer ovilkorligen måste få kännedom om, är Stats-verkets tillstånd till tillgångar och förut bestämda utgifter; och att en sådan kännedom bör dem meddelas, har grundlagen redan föreskrifvit.
Af något af Regeringen föreslaget sätt att fylla de nya behofven kunna Rikets Ständer icke bindas; och då annat sätt att fylla behofven, än det genom bevillningar, icke kan ifrågakomma, så vore ett Regeringens förslag rörande sättet utan allt väsentligt ändamål, men skulle, om det genom grundlagen ålades henne att afgifva ett sådant, väl genast kunna af partiledare begagnas till kärkomna anfallspunkter; 6:o
Dessutom är det föreslagna tillägget icke nog bestämdt och torde således lemna skälig anledning till tvekan och olika tydning, samt vid sådant förhållande blifva ännu svårare att till någorlunda belåtenhet fullgöra; 7:o Slutligen skulle, om regeringen toge någon närmare befattning med sättet för bevillningens utgörande, det kanske äfven anses komma i någon kollision med den enligt 57 § Regerings-Formen Ständerna förbehållna rättigheten att sig sjelfva beskatta.
På dessa inom
Preste-ståndet mot förslaget anförda grunder anser jag mig icke kunna biträda detsamma, och det så mycket mindre, som jag tror, att aktningen för medstånden borde bjuda, det man icke vid samma riksdag, då ett förslag fallit, ånyo väcker detsamma, helst om detta, såsom här är fallet, sker i alldeles oförändrad gestalt.» 14 Konstitutions- Ut skottet s Memorial Al 20.
Ank. till Exp.-Utsk. cl. 8 Juli 1857, kl. 1 e. m.
Memorial lill Rikets Ständer, med förslag till tillägg vid 28 § Regeringsformen, angående utländsk undersåtes rätt att i riket förvärfva och besitta fastighet.
I äldre tider saknade den Svenska Lagstiftningen bestämda föreskrifter i afseende på utlännings rätt att i Riket genom köp, arf eller annat laga fång förvärfva fastighet.
Detta förvärfvande synes hafva stått en hvar utlänning fritt; och derigenom synes främlingen, åtminstone så vida han här satte sig neder att bygga och bo, hafva förvärfvat medborgarerätt.
Sällan torde främling här förvärfvat fastighet; och ändå mera sällan torde sådan främmande fastighetsegare fortfarande vistats utom riket och derigenom bibehållit sin nationalitet.
Något verkligt behof af en allmän lagstiftning för dylika jordegares förhållanden till Staten och samhällets egna med borgare uppstod derföre icke.
Förhållandena hafva i sednare tider förändrat sig Den lag, som nu gäller rörande utlännings rätt att i riket förvärfva och besitta fastighet, framkallades dock af ett enstaka fall.
Med anledning af en utaf Konungens Befallningshafvande i Jönköping den 6 Oktober '1828 till Kongl. Majit afgifven anmälan, att en Engelsk undersåte med pass från Götheborg inom länet inköpt en fastighet och der nedsatt sig för att ur en å fastighetens egor befintlig grufva bryta brunsten, anbefallde Kongl Majit
Justitie-kanslers-embetet att afgifva underdånigt yttrande huruvida, efter gällande författningar, det kunde anses vara tillåtet för utländske märi att, utan erhållen Svensk medborgare-rätt eller Kongl.
Majits särskilda tillstånd, i riket fast egendom förvärfva och besitta, och, i sådant fall, om och hvad förbud deremot lämpligen måtte i nåder meddelas.
Justitie-kanslers-embetet, som antog att »från äldre tider något bestämdt stadgande i Svenska grundlagar icke funnits, hvilket föreskrifvit huru Svensk medborgare-rätt erhölls och huru den utan begånget brott upphörde,» förklarade att utlänningar utom i några få uppgifna Konstitutions-Utskottets Memorial M 20.
15 fall icke kunde i riket förvärfva och besitta fast egendom, samt yttrade att »något särskildt förbud och dermed förenad ansvarspåföljd icke torde vara lämpligt i ett sådant fall, som det ifrågavarande, der äfven en genom underdomares försummelse vunnen lagfart och fasta å egendom icke synes kunna för en till qvarblifvande i riket oberättigad utlänning medföra någon säkerhet.» — Högsta domstolen, som derefter öfver ärendet hördes, yttrade, att ehuru icke någon viss lag funnes, som med uttryckliga ord förbjöde främmande makts undersåte att här i riket förvärfva och besitta fast egendom, så vore dock sådant förbud innefattadt uti 15 kap. 1 § Ärfda Hålken, angående utlännings arfsrätt, och 3 kap. 2 § Handels-Balken, angående utlännings burskap; ett annat förhållande skulle ock vara oförenligt med samhällsinrättningen och de lagar, som betrygga dess säkerhet Högsta
Domstolen hemställde derföre i underdånighet, att genom nådig författning skulle varda förordnadt, att för utländsk undersåte, som ej upphört att vara under främmande makts lydno och icke vunnit Svensk medborgarerätt, det icke vore tillåtet att i riket fast egendom förvärfva och besitta.
En af Högsta
Domstolens ledamöter var dock af skiljaktig mening och ansåg den närvarande lagstiftningen icke innefatta ifrågavarande förbud samt afstyrkte ett sådant förbuds utfärdande, enär något missbruk af utlännings eganderätt till fastighet icke syntes till det allmännas skada kunna befaras.
Majit gillade Högsta
Domstolens mening; och lagstiftningens obestämdhet afhjelptes genom utfärdande af Kongl. Kungörelsen den 3 Oktober 1829, som innehåller att Kongl. Maj:t, »i anledning af förekommen fråga, huruvida det efter gällande författningar må vara utländska män tillåtet, att här i riket fast egendom förvärfva och besitta, till förekommande af författningarnes olika tillämpning derutinnan, i nåder godtfunnit förklara, att utländsk undersåte, som icke erhållit Svensk medborgarerätt, icke kan anses vara berättigad, att i riket fast egendom förvärfva och besitta, utan att han dertill undfått Kongl Maj:ts nådiga tillstånd; i följd hvaraf uppbud och fasta derå för sådan utländsk man icke må beviljas» Genom detta förordnande blefvo i sjelfva verket trenne bestämningar gifna.
Den första var en bekräftelse af det gamla förhållandet, att jord-eganderätt skulle vara med medborgare-rätt förenad.
Den andra var, att från delta allmänna stadgande undantag lagligen kunde ega rum; och den tredje, att rättigheten att bestämma, när undantaget skulle tillåtas, bevarades såsom ett Konungamaktens prerogativ.
Genom nämnde undantag erkände alltså äfven den Svenska lagstiftningen tillvaron af den klass af undersåter, som i många andra länder, under namn af Forenser, uppkommit.
En liflig vexelförbindelse mellan olika folk, eller staters delning och förändrade områden hafva mångenstädes medfört det förhållande, att mycken jordegendom inom det ena samhällets område eges af ett annat samhälles medborgare.
Konstitutions-Utskottet har i sitt memorial N.o 11 angående verkställd granskning af de i Stats-rådet förda protokoll, under N:o 2, antydt de flerahanda olägenheter, som för ett land genom tillvaron af dylika främmande jordegare uppkomma.
I de stater, 16 Konstilutions-Utskottets Memorial M 20. det' styrelsen i allmänhet är centraliserad och statens verksamhet utöfvas genom särskildt af staten tillsatte tjenstemän, äro olägenheterna visserligen mindre, och sådana stater, såsom t. ex. Frankrike, hafva deråt egnat föga uppmärksamhet.
Andra stater åter, hvilka såsom organer för sin verksamhet ofta begagna den enskilde medborgaren, hvarvid jordegarne, såsom befolkningens kärna, företrädesvis anlitas, hafva sökt att genom en särskild lagstiftning för Forenserne förminska olägenheterna af deras befintlighet.
Emot behofvet af en sådan lagstiftning kunde man visserligen anföra den inom folkrätten allmänt medgifne grundsatsen, att hvarje stat, till följd af den i statens begrepp ingående sjelfständighet och suveränitet, eger att för sina lagar fordra lydnad af alla persöner, sorn vistas inom dess område, likasom all inom detta område befintlig både fast och lös egendom är dessa lagar underkastad.
Alltså måste främlingen, så länge han inom staten uppehåller sig, för sin person vara statens lagar underdånig och all hans inom statens område befintliga egendom är, han sjelf må uppehålla sig inom eller utom staten, dock statens lagar underkastad.
Men undersåtarens förbindelser till staten äro till en del af den art, att samma person icke kan på samma gång uppfylla dem mot mera än en stat.
Då en stat alltså tillåtit en främling att, med bibehållande af sin egenskap att vara främling, inträda inom sitt område, har den just derigenom frikailat honom från alla de förbindelser, som äro af nyssnämnda art.
En särskild lagstiftning blir derföre af nöden för främlingar i allmänhet, men isynnerhet för främmande jordegare, i anseende till deras närmare samband och talrikare beröringspunkter, såväl med staten, som med de enskilde medborgarne.
Denna lagstiftnines beskaffenhet måste i olika länder blifva olika; den måste rät O o ^ ’ tas efter ländernas öfriga lagstiftnings beskaffenhet i allmänhet, samt isynnerhet efter de förhållanden, i hvilka staten ställt jordegaren.
Men då 'ett samhälles lycka och välstånd icke ensamt beror af medborgarnes yttre laglydnad och lättheten att tvinga hvarje medborgare dertill, utan fastmera af deras gudsfruktan, trohet mot fäderneslandet och kärlek till medmenniskor, så kan icke någon lagstiftning afböja en del af de olägenheter, som af en obegränsad tillåtelse för främlingar att i riket ega jord, kan blifva en följd, enär nämnde egenskaper icke kunna genom någon lag i främlingens hjerta inplantas.
Det är visserligen icke gifvet, att den utländska medborgaren alltid är dem förutan; men medgifvas måste, att de mindre kunna väntas hos den, som tillhör en annan kyrka, ett annat fädernesland och förut lefvat och verkat bland andra menniskor, än af den, som både genom inre och yttre band är fästad vid kyrkoförsamlingen, kommunen och samhället i dess helhet.
Ä andra sidan bör dock ej förnekas att tillåtelsen för en främling att i ett land vinna eganderätt till fastighet stundom kan medföra ganska mycken nytta.
Hvad Konstitutions-Utskottets Memorial JYi 20. 17 Hvad gagn ett land i allmänhet kan ega af att icke hålla sig för främlingen slutet, är utförligt framstäldt uti Konstitutions-Utskottets vid 1847 och 1848 årens riksdag under N:o 27 och för 1850 och 1851 årens riksdag under N.o 9 afgifna memorialer, till hvilka Utskottet hänvisar; ehuru visserligen hvad der om andra förhållanden är anfördt, endast uti inskränktare mått gäller i afseende på främlings förvärfvande af fast egendom.
Enär Konstitutions-Utskottet vid granskningen af de i Stats-rådet förda protokoll erfarit, att tilloppet af främlingar, som, utan att vilja afsäga sig sin nationalitet, sökt förvärfva fast egendom i riket, under de sednare åren betydligt tillvext, så att icke obetydliga delar af den Svenska jorden redan af dylika främlingar innehafves, sä har Utskottet, med anledning af en derom inom Utskottet väckt motion, ansett sig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten och nyttan att genom någon' lagstiftning dels bestämma främmande fastighetsegares ställning till samhället och medborgarne, dels fastställa den formela behandlingen af utländske medborgares ansökningar att i riket få ega fast egendom, dels angifva de omständigheter och utstaka de vilkor, under hvilka sådana ansökningar må bifallas, dels, tilläfventyrs, genom införande af någon lösningsrätt för Svenska medborgare söka förebygga Svenska jordens öfvergående och förblifvande i utlänningars ego.
Men en dylik lag tillhör icke det område, som omfattas af grundlagarne.
Dit hör endast bestämningen af Konungens prerogativ att meddela utlänning rätt att förvärfva fastighet i riket, samt det allmänna stadgande, att utlänning, genom fastighets förvärfvande i riket, blifver underkastad en särskild lag
De öfriga bestämningarne rörande förevarande ämne falla inom civil-lagstiftningens område.
På dessa grunder får Konstitutions-Utskottet vördsamt föreslå, att såsom ett tredje moment af 28 § Regerings-Formen måtte antagas till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag ett så lydande tillägg: Regerings-Formen: § 28. 1:0 — — — — — — — 2:o — — — — — — — 3:0
Konungen ege att meddela främmande makts undersåte tillåtelse att i riket förvärfva och hesina fast egendom i den ordhning samt under de vilkor och förbindelser, som i särskild derom af Konung och Ständer gemensamt stiftad lag bestämmas.
Prot. 1856 & 1857. 3 Sami. 10 Haft. 3 18 Konstilutions-Utskottets Memorial M 20.
Antn.
I den händelse att Kongl. Maj:t icke skulle lemna samtycke till det af Rikets Ständer vid denna riksdag godkända och till Kongl. Maj-.t allemnade förslag till ett andra moment i 28 § Regerings-Kormen, kommer naturligtvis det här ofvan föreslagna nya och under 3:o upptagna momentet att upptagas under 2:o. Stockholm den 2 Juli 1857.
Af Herr Carleson, E.: »Det af Konstitutions-Utskottet i detta betänkande föreslagna grundlags-stadgande tjenar, efter min tanke, till ingenting annat, än möjligen det att på någon tid undanskjuta den särskilda lag, hvars framkallande
Utskottet likväl tyckes anse såsom en hufvudfråga.
Skulle Konungen och Rikets Ständer förena sig derom, att genom en civillag bestämma i hvilken ordning samt under hvilka vilkor och förbindelser en främmande makts undersåte må lemnäs tillåtelse att besitta läst egendom i riket, så erfordras icke för stiftandet af en sådan lag någon ändring i grundlagen eller något tillägg dertill.
Det föreslagna stadgandet är således onödigt och då den deruti begagnade ordställningen innebär antingen mer eller mindre, än rimligen kan antagas vara dermed åsyftadt, är det derjemte onyttigt, hvarföre jag för min del tillstyrker att detsamma måtte förkastas.»
Uti det hufvudsakliga af denna reservation hafva Herrar Grefve Lagerbjelke, Friherre Leuhusen och Professoren Selander instämt, Konstitutions-Utskottets Memorial M 21. 19 N:o 21.
Ank. till Exp.-Ulsk. d. 8 Juli 1857, kl. 1 e. m.
Memorial till Rikets Ständer, angående verkställda omröstningar i förstärkt Konslitutions-Utskotl.
Förstärkta Konstitutions-Utskottet, som denna dag sammanträda för att, i öfverensstämmelse med föreskriften uti 81 § Regermgs-Formen, rösta öfver nedanstående, behörigen gillade, voterings-propositioner, får härmed hos Rikets Ständer vördsamt anmäla utgången af de verkställda omröstningarne:
Första loleriny s-propositionen:
(Memorialen Nlis 8 och 12) Den, som vill, att vid blifvande omröstning rörande Konstitutions-Utskottets uti dess Memorial JM 8 afgifna grundlagsändrings-förslag, angående Riks-styrelsens förande i vissa fall m. m , skall såsom kontra-proposition uppställas antagande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag af berörda förslag, med den förändrade ordalydelse, som blifvit af Borgare-ståndet äskad, på sätt uti Konstitutions-Utskottets -Memorial JM 12 finnes anfördt, röste Ja.
Den det ej vill, röste m>j.
Nej, kommer såsom kontra-proposition vid omförmälda omröstning att uppställas, att ifrågavarande förslag skall med de af Bonde-ståndet äskade och uti Konstitutions-Utskottets Memorial JM 12 anförda förändringar hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. 20 Eonstitutions-Utskottets Memorial 2i.
Omröstningen har utfallit med Femtiotre Ja • Tjugusex
Andra Moteriny s-propositionen.
(Nyssnämnde Memorial) Den, som vill, att Konstitutions-Utskottets, uti Memorialet JVS 8 afgifna grundlagsändrings-forslag, angående Riks-styrelsens förande i vissa fall m. m., skall i oförändradt skick blifva hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, röste Ja. \
Den det ej vill, röste nej.