Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den förre dö- dades, den senare fördes fängslad till Rom.
Hans maka Arria bönföll att få vara sin man följaktig; en man af hans rang kunde man icke förmena att hafva en slaf med sig, hon ville göra slafvens tjenst.
Då tillstånd härtill vägrades, gick hon ombord på en liten farkost och, trotsande det Adriatiska haf- vets faror, följde hon skeppet efter.
Hon ville ej veta af an- nat än att dela mannens öde.
Hennes måg sökte förmå henne att skona sig sjelf; " vill du, frågade han, att din dotter skall dö med mig, ifall jag måste dö? "
Hon svarade: ' har hon lefvat så länge och i sådan enighet med dig som jag med Paetus, ja. '
När till sist mannen tvekade att gifva sig dö- den hellre än att dödas, tryckte hon dolken i sitt eget bröst och räckte den derpå åt mannen med orden: " det gör icke ondt, Paetus. '
Den yngre Plinius, som i sina bref berättat detta och månget annat drag af qvinlig själshöghet, finner Arria ännu mera beundransvärd, när på en gång mannen och sonen hade sjuknat och den senare dött.
För att icke mannens lif skulle riskeras genom en häftig sinnesrörelse, höll hon för honom sonens död hemlig.
Ville smärtan blifva henne öfvermäktig, smög hon sig undan för att i ensamhet gråta ut.
När det var gjordt, vände hon åter till mannens sjukläger, i anletet stilla, med torra ögon.
Arrias dotter ville, trogen det föredöme modern gifvit, vid ett senare tillfälle följa sin man i döden, men lät sig af hans böner bevekas att lefva för att vara sin dotters stöd.
Och denna dotter, som prisas för älskvärdhet och behag, följde sin make tv5inne gånger i landsflykt, och sedan mannen till sist blifvit afrättad, visade hon för hans minne utan fruktan en sådan kärlek, att hon till straff beröfvades all sin egendom och jagades ut i ny landsflykt.
J a g har velat i korthet gifva en öfverblick af de resul- tat rörande qvinnans ställning under Roms kejsartid, till hvilka forskningen kommit.
J a g finner det ej nödigt att tlill denna framställning af ämnet anknyta några betraktelser, nbgra jäm-
26 förelser med andra tiders, med våra egna förhållanden eller att ur det som blifvit berättadt draga fram några lärdomar, som kunde vara till nytta för det nuvarande slägtet.
Att göra detta öfverlåter jag åt läsarinnorna s,j elfva.
H a 12 s Hi1 deb i m n (7.
FredrikamBremer-Förbundets meddelanden: Om ” Hemstudier ” *).
Riddarholmskyrkans tak fanns fordom en inskrift från me- deltiden, i hvilken uppräknas det svenska folkets förnäm- sta odygder, och bland dessa nämnes äfven en oförståndig svaghet för allt utländskt.
Ingen torde neka, att nutidens svenskar ärft denna odygd.
Det är dock ett trösterikt ord- språk, som lyder sålunda: ” Det är intet oiidt, som ej har nå- got godt med sig. ” Det är j u tvifvelsutan en stor fördel att ej hindras af nationella fördomar och vanor, då det gäller att!
uppskatta och tillegna sig det verkligt goda, som främmande folk kunna lära oss.
Svagheten för det utläidska behöfver e.j alltid vara oförståndig, om också det måste erkäniias, att det är lättare taga efter ett fåfängligt mod än en god sed- vänja.
Det är i förlitande på denna svenska benägenhet för det fränimande och tro på det utländskas förträfflighet, som vi hoppas, att våra läsare skola finna intresse i en kortfattad redogörelse för den omfattning och betydelse ” hemstudierna ” hafva i utlandet.
Måtte den hos några kunna väcka eller öka intresset för detta studiesätts användande äfven i vårt land!
Den gamla svenska odygden skulle då visa sig vara en dygd.
Det är i Amerika, de nya ideernas land, som hemstudierna synas först ha,fva uppstått, och det är säkerligen det land, der *) Forts. af en uppsats, behandlande: 1 ” Hvad som menas med hem- studier, II Deras nytta ”, i Dagnys Aug.-Sept.
häfte 1886, till hvilket vi hänvisa.
En I %ngvarig sjukdom har fördröjt utgifvandet af nedanstgende uppsats.
detta stiidiesätt fått sin största utbredning.
Det äldsta säll- skapet för hemstudier, hvars stadgar kommit till vår käiiiie- dom, är ” Society to encourage Studies at home ”, i New York!
stiftadt 1872.
Det har satt såsom sitt mål: ” A t t viinja unga g 7.
i ~ nor vid att använda niigon ringa del a f dagen till systematisk och grundlig liisning. ” Inga examina åsyftas, inga bestämda kurser eller knnskapsmått fordras.
Man endast uppsätter läroplaner.
gifver råd, rättelser och upplysningar.
Slutligen hålles hvarj e år ett möte, då årsberättelsen uppläses tillika med.
de bästa af de under året inlemnade uppsatserna.
Undervisiiiiigeii skö- tes uteslutande af lärarinnor, dock sällan af lärarinnor till yr- ket, utan af fruar eller fröknar, som för att göra sina egna studier fruktbringande erbjuda sig att utan ersättning sköta skriftväxlingen hvar och en med ett par lärjungar.
I hvarje ämne finnes en öfverlärarinna, genoni hvilkens hand alla an- märkningar och inlemnade skrifningar böra gå och som fördelar lärjuiigariie på det lämpligaste sättet bland lärarinnorna.
Nu- mera äro icke få bland lärarinnorna f. d. lärjungar.
Ett bib- liotek, hvars böcker lärjuiigarne ha rätt begagna, är upprät- tadt, och räknade redan för ett par år sedan öfver 1500 voly- mer.
Fotografier och planschverk, äfvensom lådor med na- turaliesamlingar tillhöra likaledes föreningen och siindas till de lärjungar, som behöfva desanima.
I alla olika grenar af det mänskliga vetandet uppsättas studiekurser och ineddelas undervisning.
I allmänhet drifvas inga djupare studier af lärjungarne, utan man tyckes i allmänhet läsa element af de ämnen, som under skoltiden af ett eller annat skäl försum- mats.
Undantag härför finnas likväl.
Då lärarinnorna ej äro aflönade, endast sekreteraren och bibliotekarien hafva lön, så är afgiften endast 8 kr.
under läsåret från okt.
till jiiiii.
Lär- jungen har för denna afgift rätt att läsa så många ämnen som hälst.
Enligt den sista redogörelsen, som varit, oss till- gänglig, finner man, att under atbetsåret 1883-84 hade under- visning meddelats 672 lärjungar, deri bland 320 nyinskrifna.
De fleste hade arbetat ordentligt under hela året, endast 83 hade utaf olika skäl upphört att insända sina redogörelser hvar fjortonde dag.
E n tredjedel hade snrnvetsgrant fullföljt alla sina åligganden.
Samma år vor0 anstälda 201 lärarinnor, såle- des 3 lärjungar på hvar lärarinna.
Oaktadt lärarinnorna ej äro aflönade, utföra de sina pligter med stor noggrannhet, hvilket tyder på en äkta anglosachsisk offervillighet och pligtkäiisla.
28 Lärjungarne vor0 från hela Norra Amerika, ett ej obetydligt antal från långt aflägsna trakter, många gifta oc,h äldre, flere utan alla förstudier, ingen under 17 år.
Alla synas varit nöjda med den undervisning de erhöllo.
E n f. d. lärjunge hade skrifvit till sekreteraren: " Hvad skulle hela mitt lif varit, om jag ej fått denna hjelp till hemstudier, som sällskapet gif- vit mig. "
Men detta sällskap är på långt när ej det enda i Ame- rika, liksom det möjligtvis ej är det &amp; äldsta.
Ett sällskap fin- nes; som har till specie1 uppgift att underlätta unga lärares och lärarinnors fortsatta studier.
Detta sä,llskap har natur- ligtvis stora fordringar på lärarkrafterna och upptager gan- ska höga afgifter för sin undervisning, som dock anses vara af stor nytta för dem som begagna sig däraf, hvilket sker hufvudsakligen under ferierna.
- Flere föreningar i Amerika hafva konstituerat sig såsom läsecirklar, men med fordran på och kontroll öfver att böckerna verkligen läsas.
De vilja vara ett moraliskt stöd för den läsande allmänheten och verka för att en allvarlig läsning ej skall utträngas af tidnings- och romanläsningen.
E n annan anordning af skriftlig undervisning i Amerika användes af den s. k.
" Chautauqua Literary and Scientific Circle ", som utgåt,t ifrån läroverket Chautauqiia College, be- läget vid den för sin naturskönhet berömda Chautauquasjön och kändt för sina egendomliga anordningar.
Der finnas riäm- ligen afbildningar i förminskad skala af alla den gamla verl- dens märkvärdigheter.
Den nya verldens unga folk vill lik- som handgripligt tydliggöra för sin ungdom, att den ä r arf- tagare af den gamla asiatisk-europeiska civilisationen.
I Chau- tauqua finna vi Jerusalems tempel och Acropolis, m.
A. märk- liga byggnader, berömda handskrifter, taflor, byster o. d., allt i efterbildningar.
Man kan till och med i den s. k. Palis- tenas park få se Döda hafvet, Jordan och sjön Genesareth.
I detta, nämnda " college " kan man vara korresponderande medlem.
Man följer då kurserna och erhåller frågor, som be- svaras skriftligen.
E n gång om året inbjudas alla de korre- sponderande medlemmarne af sällskapet till sj elfva Chautau- qua, och från alla unionens kanter strömma folk af alla klas- ser dit för att åhöra föredrag och äfven - roa sig.
Det hela har dock en viss religiös anstrykning och förefaller yyftterst amerikanskt.
Cirkeln bildades år 1878 och räknade 1885
29 60,OOO medlemmar, af hvilka dock på långt när ej alla verk- ligen synas följa collegets verksamhet.
Men iden om en skriftlig undervisning har äfven samti- digt uppstått i Sto? -- R?
* ittaizien och der erhållit en ej obetyd- lig utbredning.
I sjutton år har Newnham College i Cambridge medde- lat skriftlig undervisning.
Ändamålet med undervisningen är, enligt programmet, att underhj elpa studierna på egen hand för unga qvinnor, hvilka ej äro i tillfälle att erhålla munt- lig undervisning, samt att förbereda till vissa examina.
Un- dervisningen gifves genom bokråd, genom att ' sända frågor som besvaras, svaren rättas och återsändas med tillägg, om så fordras, slutligen genom att besvara af lärjungen insända frå- gor.
Afgiften är för hvarje årlig kurs omkring 70 kr., samt 5 kr.
i inträdesafgift.
Nyttan af dessa kurser anses vara så stor, att lärjungeantalet årligen ökas trots de höga afgifterna.
Lä- rarne och lärarinnorna äro här aflöiiade och oftast gradue- rade.
Ett bibliotek står till lärjungarnes förfogande.
I Edinburgh finnes sedan flere år tillbaka ett Ferömdt högre läroverk för flickor i St. Georges IZaZl.
På försök lät man der sedan 1878 unga flickor skriftligt följa med under- visningen i de högre klasserna.
Det visade sig, att vid de slutliga examina dessa flickor, som under ett par år endast haft skriftlig undervisning, kunde fullt u t mäta sig med dem, som åtnjutit muntlig undervisning.
Naturligt var, at8t de korresponderande lärj ungarnes antal ökades.
Det visade sig, att man kunde taga en examen motsvarande ungefär vår stu- dentexamen, utan att under åratal bekosta ett dyrt vistande i en större stad, och hvem ville ej begagna sig häraf?
De korresponderande lärjungarile vid St. Georges Hall följa den muntliga undervisningen steg för steg.
Hvar 14: de dag insändas skriftliga redogörelser, som noga rättas.
Lä- rariie begagna öfvertryck till sina frågor, och man tyckes följa med utvecklad metodik en noga utstakad plan.
Det personliga inflytandet, som kan göra sig gällande äfven vid skriftlig undervisni ng, tyckes ej finnas här.
Undervisningen afser visserligen en examen, men det är dock många, som be- gagna sig af densamma endast för att utveckla sina kunska- per.
Lärjungarne äro från 14 år och äii+ till 20 och derut- öfver.
Boklån gifvas mot ersättning.
Afgiften växlar, be- roende af kursernas antal, från 18 till I00 kr.
Arbetsåret
30 1882-83 vor0 der ' 707 korresponderande lärjungar och 143, som erhöllo muntlig undervisning.
Afven i Glasgow finnas hemstudieinstitut samt äfven på andra ställen i Stor-Brittanien.
Det sagda må dock vara nog för att visa, huru de folk, som framför alla andra ega namn om sig att vara prnktiskn med fördel begagna en undervis- ningsmetod, som här i Sverige ofta kännetecknas såsom omöj- lig och opraktisk.
I Frnnkri / ie, der man ser sig om efter alla utvägar att höja den qvinliga bildningen, har man följt Englands före- döme.
E t t institut har bildats i Paris af M: e Garnier-Gentil- homme under en komit6 af Paris ' mera framstående lärare- krafter.
St. Georges Hall synes varit mönstret.
Man följer i de flesta fall statens program för flickskolornas högsta klasser.
I Y ' ysklntzd slutligen har man äfven grundlagt dylika institut.
De äro dock af iing dato, och man kan ej der ännu tala om resultat och utvecklad metodik.
Det är att beklaga, ty vore saken väl pröfvad och erkänd i Tyskland, då vore den förträfflig äfven i Sverige och skulle ej här finna något motstånd.
Tyskland är dock sent så snart det gäller refor- mer och åtgärder egnade att höja qvinnans bildning och vidga hennes ' verksamhetssfer.
Häruti, mer än i någon pedagogisk motvilja torde man söka orsaken till att hemstudieiden ej ännu vunnit någon större anslutning i Tyskland.
Fördelak- tiga omdömen om densamma hafva likväl varit synliga i den tyska pressen.
Efter denna öfverblick af hemstudiernas utveckling i ut- landet, vilja vi i nästa häfte kasta en jemförande blick på de åtgärder, som af Fredrika-Bremer-Förbundet vidtagits och ännu återstå att vidtaga för att främja hemstudierna i vårt land.
Forts. Fru S. Whitlocks stipendium.
8 åsom förut är nämndt hade vid ansökningstidens utgång 14 sökande awmält sig, och har nu bland dessa till sti- pendiat utsetts fröken Vilhelmina Ohlson, lärarinna i Malmö och studerande vid Lunds universitet.
31 Meddelande från Utskottet för granskning af barn- och ungdomslitteratur.
likhet med föregående år skänktes äfven 1887 under tider1 närmast före jul af hrr bokförläggare i Stockholm till Fre- ka-Bremer-Förbundet ett betydligt antal böcker af den till julen utkomniande barn- och ungdomsliteratiiren.
Den af för- bundet tillsatt a granskningskomiten t o g kännedom om böc- kernas innehåll.
Skriftliga omdömen om böckernas innehåll äro tillgäng- liga.
på byrån.
Under veckan före jul anordnades en utställ- ning af såväl äldre som nyare böcker, passande till läsning för barn och ungdom, och å t de besökande meddelades råd för uppköp.
De besökandes antal var denna gång vida större än något föregående år.
I Harpers Bazar läses: Ett företag, som blifvit satt i gång i ett par af våra stora stä- der, borde lätt kunna vinna efterföljd äfven i alla mindre sanihällen, till froinnia för flere af deras invånare och till oberäknelig lättnad för mången husmoder.
Vi mena nämligen en bod eller ett kontor för klä- ders lagning.
Hvilken qvinna som hälst kan lätt med några skickliga medhjelparinnor öppna en sådan affär, och dit skulle den uttröttade husmodern kunna fii sända till lagning sådana persedlar, hvilkas istånd- sättande förekomnia henne nära nog lika ansträngande som en bergs- bestigning; afgiften kunde ju vara mycket lindrig.
En sådan byrå för lagning vore en välgerning för den qvinna, som har andra värf att ut- föra än lappning och lagning, men af hvilken de qvinliga iiliggandenas dagliga smA omsorger kräfva oeftergiflig uppfyllelse; hon blefve häri- genom i stånd att fullgöra alla sina pligter och ändock till större gagn använda sin egen tid.
Och skulle icke denna sak vara till lika stor nytta för den ensamma ungkarlen, hvilken, i saknad af hvarje annan qvinlig tillsyn än sin tvätterskas, icke har någon, som ser efter rispor, luckor och fläckar och en mängd andra små fel och brister på de olika klädesplaggen, och hvilken just till följd deraf nöter ut sina kläder dub- belt så fort som den gifte mannen eller den hemmavarande sonen eller broderil?
Ja äfven för dem, som icke hafva någon personlig nytta af en sådan affgr, är dess blotta tillvaro af värde, i det att deraf framgår, huru hastigt ett arbete nu för tiden sättes i system och ledes in i der- för tjenliga kanaler.
32 Ur " Die höhere Mädchenschuie und ihre Bestimmung ", zi!
af R. Appelius, meddelas: D å föranstaltande af några för det uppväxande qvinliga slägtets väl varmt intresserade mödrar och ogifta qvinnor i Berlin är en pe- tition med ungefär följande innehåll inlemnad till preussiska undervis- ningsministern.
Öfver arten af den unga flickans bildning i den högre flickskolan anföres allmänt klagoniål, i det att den samma mestadels blott gifver ytliga kunskaper, förmår icke nog förmedla sjelfständigt tän- kande, men väl en snabb kritik, och utvecklar ingalunda den sanna, äkta qvinligheten; mer eller mindre omedvetet uppfostras de unga flic- korna till angenäma, men osjelfständiga ledsagarinnor åt niännen, un- der det att de hafva lika rätt som de senare att hlifva utbildade för sin egen skuld och i enlighet med sin egen natur, till sjelfständigt tän- kande menniskor med djup och verklig karaktärs- och själs-odling.
Or- saken till detta missförhållande tillskrifves den omständigheten, att at- minstone i de allmänna högre skolorna en mycket ringa del af den företrädesvis uppfostrande undervisningen är anförtrodd åt lärarinnor, utan vanligen endast åt lärare.
Dessa kunna icke rätt förstå egendomlighe- terna i den qvinliga karaktären och gifva till följd deraf, ofta nog mot sin vilja, den unga flickans innersta lif en falsk riktning, och niången gång kan hon sålunda genom brist på qvinligt inflytande under de vig- tigaste utvecklingsåren endast i ringa mon motsvara och uppfylla de kommande pligterna som maka och moder.
En snar ändring härvid- lag är derföre af nöden och framställes sisom den första fordran, att i de mellersta och öfre klasserna af de allmunna högre JEickskolorna undervisningen i f l e r e ämnen, f r a m f ö r allt i religion och tyska språ- ket, öfverlemnas dt qvinli !ya lärarekrafteq-.
Men erkännes nödvändig- heten häraf, blir följden, att staten bör anskaffa åt qvinnorna egna bild- ningsanstalter och icke blott tillägga några fortsättningsklasser till de bestående lärarinneseminarierna; den unga qvinnan skulle härigenoni sättas i tillfälle att genom egna, sjelfständiga studier föiskaffa sig en grundlig, vetenskaplig bildning, som likstälde henne med de akademiskt bildade lärarne.
En treårig kurs börjad efter det tjugonde året skulle säkert befordra detta mål.
Det andra förslaget går till följd deraf ut på, att staten må inrätta anstalter f ö r utbildande cxf vetenskapligt kthnniga lii, * arbnnor f ö r de högre Jlickskolorna.
Hänvisning tiil märkligare tidningsartiklar: Afton bladet: N: o 267.
De amerikanska folkskolorna.
,,,, Verdis requiem.
,, 270.
Dygve.
Människor p % auktion.
,, 277.
Jenny Linds minne.
,, 278.
TTndervisning i matlrrgning i våra folkskolor.
,, 279.
Tv % statskalendrar 1787-1887.,.
A. R-m.
,, 296.
A. R-rn.
Fredagen den 22 januari 1892.
N:r 4 (214) Byra: Klara v. Kyrkogata 7, 2 tr, Prenumerationspris pr är: Idun m e d Modetidning och kolorerade planscher kr.
8 I d u n m.
&gt; 6 Idun ensam » 4 (Aftonbladets 50 nya hus.)
Kedaktör och utgifvare: FRITHIOF H E L L B E R G.
jet har varit en tid, rik på sorg, som vi senast upplefvat.
Den härjande farsot, som lik en giftig vind strukit fram öfver hela Europa, har kraft dyra offer.
Hvarje ny dag har gif- vit oss nya dödsbud och nya ämnen till smärta.
Äfven i svenska led har manspillan varit stor, och särskildt ha Iduns läsa- rinnor haft anledning med oro dröja vid medsystrars sjukbäddar oeh i förtid redda grafvar.
Lycklig den, hvilkens kära de svarta skuggorna icke nått!
När ett ungt lif — mänskligt att döma rikt på löften, rikt på framtid — plötsligt skördas, då får saknaden ett eget ve- mod.
Kring det namn, som i dag läses här ofvan, knöto sig vackra förvänt- ningar, till dess med ens från den tyska hufvud- staden ingick budskap, att Alma Kjellberg i det nya årets första vecka för alltid lagt ned sin stråke.
Dödsorsaken var följ- derna af en lunginflam- mation, som redan på eftervintern och våren 1888 kastade fröken Kjellberg på sjukbädden, och som — aldrig fullt häfd — i dessa kritiska tider bröt upp på nytt.
fredag.
Lösrrummerspris I 5 öre.
Alma Bokir.-Aktieb.
Utgifningstid: hvarje helgfri Gemandts AuiioiiHjkris: 35 ö r e p r n o n p a r e i l l e r a d.
F ö r » P l a t s s ö k a n d e » o. » L e d i g a platser » 25 öre för h v a r j e p å b ö r j a d t tiotal-stafv.
Kj e l i b e r g.
Den 8 i denna månad fördes hon till sin sista hvila i främmande jord.
Den syskonkrets, ur hvilken Alma Kjellberg utgått, har gjort sig känd för rika konstnärliga an- lag.
En hennes syster är den unga skulptrisen Agnes Kjellberg,hvilkens bild Idun i n:r 32 för i fjol bragte sina läsa- rinnor.
En annan syster är den kända pianisten Olga Kjellberg.
Violinen blef det redskap, som val- des att gifva uttryck för Alma Kjellbergs rika mu- sikaliska temperament.
Hon föddes i Veners- borg den 1 mars 1 8 6 6; var således vid sin död blott 25 år fyllda.
Vid konservatoriet i Stock- holm erhöll hon sin mu- sikaliska uppfostran, där F. Book var hennes lärare i violinspelning.
Efter afslutade studier började hon med stor framgång uppträda på konserter och erhöll snart därefter anställning vid Drama- tiska teaterns orkester, hvilken då leddes af orgel - nisten Heintze, och hvil- ken plats hon under några år bibehöll.
Under dessa år i hemlandet medver- kade den unga artisten ock vid ett stort antal af k. operans symfoni- konserter oeh vann i
IDUN 26 1692 Ej sällheten beror af öden och af lycka: Att vara nöjd, det är att vara säll.
fr. enskildare som i vidare kretsar allt flere vänner för sitt själfulla spel och sitt anspråkslösa, älskvärda väsen.
I september år 1887 begaf sig Alma Kjell- berg till Berlin för att under ledning af en af den moderna violin virtuositetens heroer — Sauret — utbilda sig i sitt fack.
Den ly- sande konstnären fann i den unga svenskan en värdig lärjunge, af hvilken han snart lärde sig vänta det allra bästa.
Han uttalade sig ock alltid med synnerlig berömmelse om hen- nes spel.
I fjol anställdes Sauret vid musikkonserva- toriet i London: Alma Kjellberg följde sin prreceptor dit.
Då på sistone hennes sjuklighet dock började taga öfverhand, återvände hon till Berlin, där hon hade sin syster Agnes nära sig, hvilken numera ock är bosatt därute.
Det blef hennes sista färd.
Ar 1890 aflade den unga lofvande konst- närinnan sitt senaste besök i fäderneslandet, från hvars Musikaliska akademi hon innehade ett stipendium.
Under studieåren i Berlin ha dock alltjämt, som angenäma hälsningar till vännerna här hemma, trängt underrättelserna om hennes framgångsrika deltagande i kejsar- stadens musiklif.
En åldrig moder delar vid hennes graf syskonens sorg.
Om deltagandet kan lindra, känna de helt visst, att detta här hemma sträcker sig lika vida som sympatierna för den unga, rikt begåfvade konstnärinnan, hvilkens öde det skulle blifva att så tidigt kallas bort till en värld, där den fullaste harmoni råder.
|] m man till flere olika personer skulle framställa den frågan: hvad räknar ni som lycka, skulle man troligen få olika svar; fortsattes förhöret i större skala, blefve nog en rätt stor öfverensstämmelse märkbar.
De flesta räkna lycka som ungefär detsamma, nämligen öfverflöd.
Öfverflöd på penningar, öfverflöd på njutningar, öfverflöd på glädje, kärlek, nöjen — detta är för de flesta liktydigt med lycka.
Detta veta vi alla och hafva klart för oss.
Men här kommer något mera till, som vi icke alltid tänka på.
Det är nämligen detta — uppfattningen af huru vi skola finna lyckan.
D e flesta tänka sig lyckan såsom någonting, hvaröfver ingen har någon makt, något som faller öfver oss utan någon vår förskyllan och värdighet.
Och vid första påseendet ser det nog också ut så.
Den eller den har ovedersägligen lyckan med sig i alla sina företag — ja, de finnas, som lyckan ordentligt förföljer.
Men se vi när- mare på saken, få vi ofta nog klart för oss, att detta egentligen icke, åtminstone icke alltid, betyder » lycka », utan blott att lyckas.
Detta är naturligtvis också en lycka, så till vida som det ju alltid måste medföra en känsla af lycka, när man vunnit framgång.
Men eljes är det stor skillnad på lyckan och att lyckas.
Det senare kan bero på en slump, den förra beror på oss själfva.
T y lyckan, den verkliga sanna lyckan, är icke G. jSlLFVERSTOLPE.
en gåfva och ej heller en lotterivinst.
Det kan väl så tyckas, att den, som allt går väl i hand, som skonas för sorger och motgångar, som arbetar med framgång, som har fullt upp och att dela med sig af denna världens goda, att han skall veta, livad lyckan är, att han skall alltid vara lycklig.
Bättvisligen borde han också vara det, men är han det alltid?
Sanningsenligt måste härpå svaras: nej, icke alltid.
Nästan alla hafva vi gjort den erfaren- het, att de människor, som vi ansett vara — och som verkligen också borde vara lyckliga, vid närmare påseende dock befinnas icke vara det.
Och här visar det sig, att lyckan beror icke af yttre omständigheter, utan af hjärtats och sinnelagets beskaffenhet.