Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M:t i Nåder åsyftat, dermed bispringa en del i penningeförlägenhet varande enskilde jordägare; hvarvid Utskottet tillika ansett ett sådant förhållande kunna uppställas emellan ränte- och capitai-liqviderne på det lån som upptages och de som utgifvas, att, med förekommande, å ena sidan, af någon möjlig förlust för Staten, å den andra sidan beredes behöfvande fastighetsägare utväg, att emot lägre ränta än den nu varande lagliga, få 'Cs o sine Egendomar helänta på ett sätt, som försäkrar dem både om möjligheten, att från dessa skulder en gång blifva befriade, och att det sker med minsta tunga för dem, genom säkerheten emot uppsägning och genom en successiv måttlig afbetalning.
St:r måga bifalla upptagandet af ett lån för Statens räkning, af högst Tvä Millioner R.dr i Svenskt SilfverSpecie, efter gamla Myntfoten, i ändamål att användas till lån emot inteckning i Jordegendom å Landet och i Städerne.
I afseende på verkställigheten af denna Upp- och Utlåning, instämmer Utskottet uti den i K. M:ts Nådiga Skrifvelse framställda tanka : att densamma icke lior af R.
St:rs Bank bedrifvas, utan åt Rikets Ständers RiksgäldsContoir uppdragas, destohäldre, som, ibland grunderne för den beslutne Myntregleringen och Bankens rörelse för framtiden, R.
Sl:r antagit nödvändigheten af Bankens skiljande, så mycket möjligt är, ifrån Staten, dess behof och functioner.
Åberopande Utskottet, i afseende på grunderne för verkställigheten af ifrågavarande Upp- och Utlåning sine serskilde under N:is 383 och 384 härvid bilaggde Utlåtanden.
Den 2 Febr. (83o.
Reservation (se pag. t).
,n r :•
, Reservation vid Betänkandet N:o 382, äfvensom med anledning af dermed sammanhang ägande Betänkanden JNT:is 383 och 384- Af Heri’ von Hartmansdorff, August:
En hufvudvillfarelse synes ligga till grund för hela detta förslag, den nemligen, att anse penningars förräntande annorlunda än andra näringar, hvilka under loflig täflan med alla öfriga, må inbringa ål sina idkare allt hvad de kunna, i synnerhet när deltagandet deri är för alla medborgare obehindradt.
Lika litet, som Staten bör befatta sig med bedrifvandet af andra näringar, emedan lian med sina öfvervägande och af medtäflarne ofta oberäkneliga krafter förstör och förbryllar deras verksamhet utan att kunna densamma ersätta, lika litet bör Staten befatta sig med penningeförräntning, emedan det leder till samma förderfliga slutföljder, som Statens växelhandel, spannetnålshandel m. m.
Att penningen är en loflig egendom likasom ett Hemman, ett Bruk, ett Hus eller ett Fartyg lärer ingen kunna neka.
Att ägaren för utlåningen af sina penningar är lika berättigad, att taga den ränta han kan betinga sig, som ägaren af de öfriga egendomar** ne, att för dem taga det arrende, den hyra eller den fragt han kati få, är äfvenså klart.
Ville Styrelsen, som redan satt en taxa för penningeräntan, jemväl sätta taxor för arrenden, hyror eller fragter: så skulle den ifrigaste klagan och motsträfvighet förspörjas; och ville hon sedermera köpa hemman, bruk och far - Betänkanden, N:o 382. in tyg, för att genom deras Öfverlåtande till andra på billigare vilkor, än de gångbara, nedsätta fastighetsägares och skeppsredares lofliga inkomster af deras yrken till förmån för köpmän, hyresgäster och passagerare: så skalle missnöjet ofelbart ökas med förvåning.
Likväl vore ett sådant företag icke obilligare, än att vilja till förmån för fastighetsägare förringa penningeägares vinst på deras Capital. *— Det enda Staten kan och bör göra i delta hänseende är att tillse, det låntagare och långifvare icke göra hvarannan orätt på halten af hvad de låna och betala , samt att täflan mellan in- och utrikes låntagare och långifvare må äga rum, till förekommande af ömsesidiga prejerier.
Att göra och upprätthålla den, synes således vara Statens enda pligt och rättighet i delta hänseende.
Om än Staten ansåge sig knnna och böra sänka penninge-räntan förr än hon faller af sig sjelf, genom jemnvigten mellan näringarne och Capitalerna i det egna landet och i verldshandeln; så vore det ett lika frugtlost förspillande af Statens krafter, som bemödandet att sänka hafsytan vid stranden, förr än verlds* hafvets hvälfningar medförde ebb.
Oagtadl Banken för närvarande till utlåning använder 18,000,000 B:dr ä 3, 4 °cb 5 prncHs ränta, och Stockholms Stads Brandförsäkringsverk omkring i,85o,ooo å 4 proctt, förutan hvad andra Cassör och iv Stats-Utskottets långifvare lemna under 6: så liar dock icke den allmänna penningeräntan nedsjunkit, utan lån å 6 proclt, bevillningen oafdragen, äro ganska begårliga, utom hvad lån på inteckning beträffar, i anseende till brist på antagliga panter, såsom nedanföre närmare skall utredas.
Hela följden af åtgärden blifver således att de som fått lån i RiksgäldsContoiret å 5 promt, kunna sälja sina fastigheter för högre summa, än då de förut voro behäftade med inteckningar å 6 promt.
Men som den enskilde penningeägaren kan rädda sin inkomst genom de uppsagde Capitalens utlåning på namn eller genom deras användande i egendomsköp, handel eller andra näringar, så drabbar åtgärden förnämligast de inteckningshafvare, hvilka Staten mäst borde skydda, eller dem som äro till för allmänna ändamål, såsom Staten sjelf, näml. fromma Stiftelser och Försäkringsanstalter, hvilka antingen icke kunna vara näringsidkare eller, enligt författningar, dem Staten sjelf utfärdat eller stadfästat, äro förbjudna att göra sina Capitaler frugtbärande annorledes än genom intecknade lån.
Understöd åt Studerande, fattiga, sjuka och nödlidande skulle blifva ringare, brandförsäkrings- byggnads- och med ett ord alia afgif - v( Stats-Utskottets ter, som genom Cassör bestridas eller lindras, varda större.
Kostnaderna för ett Cassa-lån hafva också gjort, att man icke gerna tagit ett sådant utom i Banken, för så litet som så litet som j af taxerings-värdet, enär Cassorna vanligen belåna med i eller f af verkeliga värdet; hvarefter enskildta inteckningar ändock ofta komma.
Men om det än ginge ihop med summan: vni Stats-Utskottets sä skulle det nästan aldrig lyckas med förskrifningen: ly sådana betalningsvilkor sora de nu föreslagna hafva hvarken mellan enskilda eller Cassör hittills varit vanliga.
Sednare inteckningsliafvares bifall skulle sällan vinnas, dels för äfventyrligheten deraf om alla icke voro ense, dels emedan åtgärdens ändamål, räntans nedsättning, vore rakt stridande mot samteliges egen fördel, såsom långifvare.
De skulle således samfäldt vägra, och fastighetsägare, som icke kunde inlösa alla sina inteckningar med det nya lånet, nödgas afstå äfven från de f. Endast de få, som hade iuteckningar under ^ af Taxeringsvärdet och som följagteligen mindre behöfde omsätta sina lån, och för hvilka åtgärden mindre varit beräknad, skulle således hafva gagn deraf; men ingen skulle, såsom Utskottet synes förmoda, kunna undgå anskaffandet af gravations-bevis, emedan RiksgrsContoiret derförutan icke kan veta om egendomen är fri från alla eller flera inteckningar, än dem lånsökanden uppgifvit.
Mindre fastighetsägare som icke hafva sin egendom högre belånt än med ^ af Taxeringsvärdet och kunna vara belåtna dermed, äro merendels i den goda författning att de kunna afvagta erhållandet af ett ännu förmonligare Bancolån; och för dem som icke äro iså god författning förblifva de -J lika otillräckliga från RiksgrsContoiret, som från annan hand.
Endast för större egendomshafvare, hvilkas intecknade skulder icke öfverstiga f af flera sammanlagda Hemmans Betänkanden, N:o 382. ix Taxeringsvärden, och hvilka ej äro belåtna med ett Bancolån, i anseende till ringheten af dess maximibelopp 6000 R:dr kunde de nya lånen i RiksgrsCoutoiret vara af vigt.
Om icke denna beredes åt l^andtmannen: så är den tillfälliga Jånetillgången snart förtärd, och ägaren, som var i bryderi innan lånet togs, och innan hans förmöganhet derigenom försvagades, skulle sedermera med förminskad credit, och med den tillökning i contanta utgifter, hvilken räntan förvållar, befinna sig i större förlägenhet än före egendomens belåning, ty den skuldsatte landtmannens varor äro på torget icke begärligare, än den skuldlöses.
RiksgäldsContoirets nya lån skulle utgå endast till f af Taxeringsvärdet; och samma bevis erfordras som för Banco-lån, Penningar erhållas icke förr än tillgången blifvit fördelad mellan Länen, efter beloppet af deras inteckningar, ingen ägare af ointecknad egendom erhåller något förr än de tntecknade Betänkanden, N:o 382.
xt först blifvit belånta, och samtelige lånen undfås endast i den molin de smärre utgått framför de större, det vill säga, efter den största möjliga tidsutdrägt.
Endast 5 proc:t fordras i ränta, men derjemte 1 pnocU i afräkning å Capitalet, eller alltid 6 procjt af den ursprungliga lånesumman, att betalas en gång om året.
Men om betalningen uteblifver i månad öfver förfalJotiden; så uppsäges ^ af det ursprungliga Capitalet; och om låntagaren 3:ne gånger beträdes med en dylik försummelse, infordras hela lånet.
Då nu den, sorn. behöfver låna, vanligen gör det för alt hjelpa sig ur ögonblickets trångmål 5 så äro större beiåningsrätt, mindre formaliteter, säkrare och snarare tillgång å penningar, samt trygghet mot uppsägning för tillfälliga försummelser, mera väsendteliga, än motsattsen af allt detta, och skuldens försvinnande på 37 år, enär låntagaren i alla fall icke slipper med ringare’ årlig afbetalning än 6 proc;t af det ursprungliga Capitalet.
Det kunde således hända, att B;g:sGontoiret på en gång skuldsatte sig utrikes för de ifrågavarande 2,000,000 Jt:dr Silfver eller millioner R:dr Svenskt Banco, utan att mera än i eller en hel million R;dr Banco blefve till en början begagnad, och att af återstoden endast 1 eller 200,000 R:dr årligen utginge, R:g:sContoiret finge då, under väntan på inhemska låntagare, betala räntan till de utländska, af Statens me - xn Stats-Utskottets del, hvartill ingen annan tillgång än nya lån befinnes.
Skulle åter R:g:sContoiret icke upplåna större summor utrikes än som årligen till följe af inkommande låneliandlingar erfordrades, och f'ö 1 jag te I igen endast söka 37, eller 74, eller 100,000 R:dr silfver i sönder, att återbetalas på 37 år med 4 Procent ränta och 1 Procents afbetalning: så skulle utländska Bankierer antingen icke anse mödan värdt, att befatta sig med sådane småsaker, eller ock låta oss betala lånet så mycket dyrare; och i båda fallen skulle vi för vigtigare händelser skada Rikets credit, lika som enskildt man skulle skada sin , örn han på främmande ort sökte låna 10 R:dr, med årlig afbetalning af 24 sk. i Capital och ränta.
xrn gå R:g:sContoiret tillhanda; men då sådant icke kan ske, utan så vida desse tjenstemän vore öfverflödiga i Banken, och följagteligen borde der sättas på Indragningsstat: så skulle förflyttningen utgöra en besparing för Banken och följagteligen för det hela , endast så Jange de förflyttade tjenstemännen lefde; men för återstoden af de 37 åren äfvensom för Indragningsstaten efter deras förlopp och för alla andra tjenstemän å'n de öfverflyttade linge R:g:sContoiret sjelft bestrida kostnaderne.
Dröjsmålet dermed och hög cours emedlertid, under det, alt inhemska låntagare liqviderade capital och ränta i det försämrade sedelmVntet, skulle förän» låta R:gsContoiret, antingen att i hopp om realisation taga af det i Banken deponerade SilfverCapitalet, till ränteliqviden, eller ock, att af Statens medel betala coursskillnaden.
Äfven i förra händelsen finge Contoiret åtminstone satta till transportkostnaden för det silfver, som till betalningens verkställande skulle utföras.
Rikets vanliga vexelbehof skulle genom den årliga afbetalningen af 5 proeit ökas med 266,666f R:dr B:co hvilket ock i sin nion skulle motarbeta realisationen , och städse verka ofördelagtigt på Coursell.
Oro än realisationen ändock skedde! så är det naturligt, att ett Statslån, som gjordes före hennes inträffande, och som möjligen kunde detsamma förhindra, men hvilket emedlertid försäkrade långifvaren om återbetalning i silfver skulle framlocka alla dertill användbara medel inom landet.
Följden deraf blefve åter, att när RtgsGontoiret sedermera eller derjemte behöfde upptaga lån till Städer och corporationer, eller till Creditiven, mot återbetalning i sedlar: så skulle medel brista för dessa Statslån, eller ock räntan å de samma blifva högre än eljest till skada för Staten, och möjligtvis äfven för enskildta, om hon blefve så hög att både intecknings- och namn-lån uppsades hos enskildta, för att insättas i Statslånen.
För sjelfva lånets erhållande beräknas ock en kostnad af 8 till 10 proc:t eller 4 & 5oo,ooo R:dr
Till betäckande af alla dessa årliga och oundvikliga kostnader, samt tillfälliga och sannolika förluster finnes ingen annan tillgång än i procent årligen d. ä. 53,333-y R:dr B;co.
Men anser man staten dessförinnan nödvändigt böra särskildt bidraga till räntans nedsättning å smärre intecknade lån , så kunde det ske enklast och lättast derigenom, att RrgsContoiret afbetalade vissa summor på Statsverkets skuld till Banken 4s400>00°
R‘dr och alt denne dermed utvidgade sina lån på fastigheter i samma mon, som ansökningar och fullständiga handlingar inkomme, utöfver beloppet af de för samma ändamål redan anslagna tillgångar.
Finge RtgldsContoiret upplåna de dertill nödiga medel å 4 procent: så kunde Banken äfven utlåna dem dertill; men i annat fall finge 5 procent derföre betalas till Banken, likasom RtgdsContoiret gjorde till sina långifvare.
LaneBankens personal torde ej behöfva annan tillökning, än som knnde lemnäs af de tjenstemän, hvilka blefve öfvetflödiga vid förändringarne med YäxelBanken.
Inga särskildta kostnader förvållades R:gdsContoiret, emedan det från Bankeu såsom tillökning i hans behållna ränte-vinst återfinge, samma 4 eller 5 procent, sorn det sjelft betalade till sina långifvare.
St:rs godkännande öfverlemna följande Hufvud grunder på hvilka Utskottets Beräkningar i förevarande afseende hvila.
Åt Herrar Fullmägtige i R.
RiksgäldsContoir uppdrages att uppgöra accord om ett lån af Två Millioner R:dr i Svenskt Silfver Specie, gamla myntfoten, på de förmonligaste villkor. i:o Räntan blir högst 4 procent, hvilken erlägges till hälften hvarje halft år, och såsom amortissementsfond anvises den högre årliga ränta och Capital-afbetalning å primitiva Capitalet som, genom utlåningen, till Riksgälds-Contoiret inflyter; hvarigenom detta Lån på omkring Zj år blir liqvideradt. a;o Obligationerne utställas antingen i Svenskt Silfver Specie eller ock i Utländskt mynt.
Kommandes räntebetalningen och amortissement att verkställas V'- 3go Stats-Utskottets antingen i Stockholm eller å Utländsk ort, allt efter som derigenom de lindrigaste lånevillkor kunna för Staten betingas. 3:o
Lånet må hälst emottagas uti 2 å 3 terminer under loppet af innevarande och nästkommande ijr i83r. 4:o
RiksgäldsContoiret öfverenskommer med långifvaren om obligationernes valeurer; dock skola desse ställas å jemna 100-tal. 5:o Mellangiften och provisionen för delta till 4 procents ränta bestämda lån, deruti inbegripen kostnaden för Silfrets transport och lefvererande i Ranken, må ej öfverstiga 8 högst 10 procent, med afseende å den jemkning sora, vid villkorens uppgörande, kan förekomma äfven för de båda olika fallen, att lånet upptages antingen i Svenskt mynt med räntebetalning i Stockholm eller i Utländsk myntsort, med räntebetalning å Utländsk ort; börande likväl företräde lemnäs åt det förstnämnde sättet. 6:0 Hrr Fulhnägtige i RiksgäldsContoiret äga att med Långifvarne öfverenskomma: a) om den tid som bör förflyta ifrån Lånets emottagande, innan uppsägning af större eller mindre del af Lånet å RiksgäldsContoirets sida får ega rum, hvilken uppsägning ensamt förbehålles RiksgäldsContoiret; b) om bestämmande af uppsägningstiden; och c) i hvilka tidningar uppsägningen skall lillkännagifvas. 7:0 Om
Lånet icke kommer alt igenom bestämda årliga Capitul-afbetalningar amorteras, utan, genom Beta nkanden, Nlis 383, 384- 3gi Obligationers inlösande, bör RiksgäldsContoiret med influtne inbetalningar inköpa Obligationer, då de säljas under eller till pari; men, när de stiga deröfver, begagna uppsägningsrätten. 8:o Skulle emot en högre mellangift, meri lägre ränta, lån af RiksgäldsContoiret kunna upplagas, vare det Hrr Fullmägtige öppet lemnadt, att i öfverenskommelse derom ingå, så vida större förmoner deraf, än efter ofvan gjorda beräkningar, kunna visa sig.
Utlåtande, angående så väl sättet för utlåningen af de medel, hvilka genom upptagandet af det i Betänkandet N:o 382 föreslagne lån, skola för RiksgäldsContoirets Hrr Fullmägtige blifva
Men då äfven andre, hvilka äro i tillfällex alt gifva, tillräckligt säkerheter icke böra vara ute - 392 Stats-Utsko ttets slutne ifrån Törmönen att, genom begagnandet af denna Jåne-inrättning, kunna afbörda sig mera besvärande icke intecknade skulder, i synnerhet om fondens tillgångar det medgifva, har Utskottet, för att, så vidt möjligt är, utsträcka den dermed åsyftade hjelpen, trott denna fonds anlitande böra stå öppen jemväl för sökande af nya lån emot pant af jord, hvarvid äfven i betraktande hos Utskottet kommit, att, då de första inteckuingarne merendels innehafvas af publique Verk; så skulle, i händelse tillgångarnc allenast förbehöllos förut intecknad jord, en allt för hastig rubbning i nu varande förhållanden kunna äga rum.
Så väl i afseende på nyss anförde omständighet, som hvad Utskottet i öfrigt trott böra iakttagas, lifl befordrande deraf, att alla Orters Fastighets ägare måtte ske lika rätt samt dem beredas förmoner äfven i tiden och sättet för ränte- och Capital-af belalningarnes afbördunde m. m. underställes lt.
St:s pröfning följande Forsla g till allmänna grunder för ofvan omförmcildta utlåning emot inteckning i Jord-egendom. 1:0
Så snart Hrr Fullmägtige afslulat om ofvanberörde
Statslån i silfver kungöras allmänneligen de Terminer, (hvilka böra utsättas så tidigt som möjligt är, på det lånsökande i aflägsnare orter må kunna hinna anskaffa erforderlige lånedocumenter) inom hvilka ägare af Jord-egendom på landet och i städerne, som af desse lån vilja sig begagna, böra hafva Betänkande n, N:o 384- 3g3 ingifvit deras lånehandlingar, antingen directe lill RiksgäldsContoiret eller genom K. M:ts Bef:h:de, de, som Jenina ny inteckning, i originaler, men de, hvilka söka öfverflyttning från annan hand af redan ägande intecknade skulder, uti bestyrkta afskriften, jemte de bevis, som BiksgäldsContoirels
Fullmägtige anse nödige, för att Verket må kunna i förre iunehafvarens inteckningsrätt inträda.
Andre bevis, som för Banco-lån, efter senaste författningar, erfordras, böra jemväl praisteras, samt ali möjelig, med RiksgäldsContoirets fullkomliga säkerhet förenlig lättnad beredas för låns öfverflyttande på redan varande inteckningar, till undvikande i möjeligaste måtto af ny kostnad för låntagaren af inteckningslösen, gravationsbevis o. s. v. 2:0 Till högre belopp, än som motsvarar § af Egendomens taxeringsvärde, efter medeltal af det genom Taxerings-Committe'en åsatte värde för åren i8a5 till och med 1829, må ej lån utlemnas; dock utan afseende för öfrigt i hvilken ordning inteckningen är beviljad. 3:o Årliga ränte- och Capital-afbetalningar å desse lån liqvideras tillsammans med 6 procent å primitiva lånebeloppet, hvaraf räntan beräknas till 5 procent å det sedan sista afbetalningen återstående Capital; det öfriga utgör Capital-afbetalning. 4:o
Denna ränte-^ och Capital-afbetalnings liqvid sker endast en gång om aret och till låntagares i olika Orter af Riket destomera fördel och beqvämlighet 3g4 Stats-U tskottets på den tid af året, som för hvarje ort en gång för alla, efter K.
Är lånet bekommet annan tid af året, Jiqvideras första gången endast räntan för mellantiden intill den sålunda bestämda terminen första året. 5:0 Desse ränte- och Capital-afbetalningar få göras kostnadsfritt för Lån-innehafvarne uti LandtRänteriet, med anteckning tillika af hvarje qvittence uti LandsContoiret.
Remisslage å ~ procent härföre godtgöres af RiksgäldsContoiret. 6:0
Reverserne ställas uti Svenskt Banco. ■) 7:0 Lån af denna Fond meddelas icke under 3oO R:dr B:co och icke Öfver 3o,ooo R:dr samma mynt; hvilken sistnämnde Summa ock arden högsta, som till en och samma Låntagare må lemnäs, äfven på flere Egendomar och uti flere lån sammanräknadt.
Lån beviljas i den ordning handlingarne blifvit behörigen completterade, antingen i RiksgäldsContoiret eller hos K.
Mits Bef:h:de; och vare, i afseende på företrädet till lån, hvarom handlingar på en och samma dag blifvit complette, sökande till mindre lån berättigade framför de som söka större lån.
— Skulle likväl, vid sista Låneterminens förlopp, tillräckligt antal Sökande icke hafva sig anmält, att, på ofvannämnde vilkor lån undfå, äge dä RiksgäldsContoirets Fullmägtige öppet, att, utan annat vilkor än fullgod inteckning i jord-egendom, lån till andre Sökande utgifva. 8:0
Lån erhåller lån till ett belopp, som motsvarar förhållandet emellan Länets intecknade skulder och hela Rikets, efter de uppgifter man redan äger; dock så, att om Lånsökande från något Län ej anmält sig, till erhållande af fulla beloppet af den för Länet sålunda berak nade Summa, detta ej får uppehålla fondens utlåning till Lånsökande från öfrige Länen. g:o När ränte- och Capital-afbetalning uteblir en månad öfver förfallotid, lagsökes låntagaren så väl derföre som derutöfver för af primitiva Capitalet, hvilken genom ett sådant dröjsmål hvarje gång tillika anses förfallen.
Intecknings-förnyelse och alla af lagsökning följande kostnader bör Låntagaren vidkännas. 11:0 Å R:g:sContoirets sida äger någon uppsägning icke rum; men låntagaren skall efter 6 månaders uppsägning vara berättigad, att lånet sig afbörda.
Allt hvad som inflyter utöfver det belopp som till räntebetalning å Obligationerne samt till omkostnader erfordras, går till Amortissements-Fonden. 3g6 Stats-TJtskottets Allmänna Föreskrifter. 1:0 öfver den i Utlåtandet N:o 383 samt detta Utlåtande omförmäldte Upp- och Utlånings-Anstallt skall i RiksgäldsContoiret serskild räkning föras. 2:0 Hela Upplånings-beloppet skall på Depositläkningen i Bankeu insättas, och äga Banco-Fullmäglige, vid deras beräkning af SilfverFondens förhållande till Sedelstocken, i afseende på tiden för realisationens verkställande, att anse den på denna räkning då inneslående behållning i Silfver såsom Bankens. 3:o
Varandes det bemälde Hrr Fullmägtige öppet lemnadt, att, i den händelse de af den beslutne utlåningen härflytande förvaltnings-åtgärder skulle erfordra någon större tillökning i den Tjenstemannn-Personal som R:g:sContoiret för närvarande äger, med Hrr Fullmägtige i R.
St:rs Bank öfverenskomma, om icke de personer inom BancoVerket, hvilka hafva befattning med Lånvigilancen derstädes, äfven måga öfvertaga dylika åtgärder i afseende på R:g:sContoirets ifrågavarande utlåning.
Betänkande!), N:o 385. 397 N:o 335- Ytterligare Utlåtande uti frågan ang:de af Marstrands
(U.-A.) Utskottets uti berörde ämne under N:0 269 sednast afgifne Betänkande, hvilket H. PrestcStändct och II.
BondeStändet Jagt till Handlingarne, har af II.
Ii. o. /I. samt V. BorgareStandct blifvit återremilteradt, på grund af dervid utaf Hr Grefve v. Rosen, Axel, och Hr Meijer gjorde samt af flera Ledamöter inom sistnämnde 2:ne RiksSlånd understödde anmärkningar, hvilka innehålla.* ätt
Utskottet godtyckligen bedömt frågan och icke meddeit yttrande orri de handlingar
Och bevis* sorn Mot iona iren företett, att Marstrands Stad, hvars vanmakt härledts från krig, brand, afstannad handel och rörelse, förlorade privilegier samt ett öfverdrifvet inqvarterings-besvär, nu mera framställde ett olyckligt Samhälle, der Folkmängden förminskats till en tredjedel, bestående af 771 personer, af hvilk# iiiera än 4°° äro upptagne på fattig-försörjning, hvaraf följt, att hvarje utskyld med tredubbel tyngd fallit på de få, som ännu kunna genom JNäringar äga en torftig bergning, hvarvid tillika blifvit anfördt, att Statslnkomsterne af Staden, som för år 1828 utgjorde inalles 776 R:dr, till större delen åtgå för underhållandet af dess för Staten i krigstider dyrbara Hamn; att förrberörde af Landshöfdingen i Länet 5 B. 27 398 Stats-Utskottets vitsordade och allmänt kända olyckor öka det i sin natur lagliga anspråk på rättvisa, som Staden ägde och hvilket vore grundadt på de mäst giltiga och tillförlitliga bevis, utvisande icke ällenäs’ ltt Marstrands Stads innevånare måst utgöra en iiv /artering, hvartill Staten bordt bekosta utgiften, utan äfven bestyrkande af sjelfva inqvarteringen, så till antal som tid; att