Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Augusti och den 23 September samma är kungörelser varit i Post- och Inrikes-tidningar införda med lilikännagifvande om Lundborgs frånfälle samt med föreläggandet för hennes okända arfvingar, alt inom den i lag föreskrifna tid hos Magistraten i Marstrand sig anmäla och sin arfsrätt styrka, men att, det oaktadt, någon sig icke i sådant hänseende anmält; att Marstrands stad icke innehade några för skolhusbyggnaden afsedda medel; äfvensom att, enligt utdrag af Marstrands kyrkas och skolas räkenskaper för år 1861, ofvan uppgifna förhållande i detta afseende blifvit bestyrkt; och slutligen, alt nuvarande skolhusbyggnaden befunnes i särdeles bristfälligt skick samt larfvade en tillbyggnad och reparation, som, jemlikt kostnadsförslag den 6 Oktober 1862 af Bark & Warburg i Göteborg, beräknats (ill en summa af 11,310 R:dr 65 öre R:mt.
Hvad sålunda förekommit hafva Rikets Ständer tagit i öfvervägande, och enär det ändamål, för hvilket Andrietta Lundborgs qvarlåtenskap blifvit äskad, är af den vigt, alt detsammas ernående bör af Statsverket i någon män underlättas, helst ett sådant byggnadsföretag blilver för staden Marstrand ganska betungande och icke heller
Irfln stiftets byggnadskassa något bidrag dertill lärer kunna påräknas, hafva Rikets Ständer, med afseende jemväl å del ringa belopp, hvartill qvarlåtenskapen uppgår, funnit skäligt, för sin del, medgifva, att den Kronan tillkommande rätt lill qvarlåtenskapen efter bemälda Lundborg mätte få öfverlåtas lill staden Marstrand, för att användas till utvidgning och ombyggnad af läroverkshuset derstädes.
H:o 56.
Preste-Stnndet den tt — — Borgare-Ståndet den 11 — — Bonde-Ståndet den 14 — — Rikets Ständers underddniga Skrifvelse, angående eftergift af Kronans rätt till dana-arj efter enkan Anna Christina Löfgren.
(Stats-Ulskottets Utlåtande N:o 55.) S. A. K.
Under förmälan, hurusom kommuual-utgifterne i Ronneby köping uppginge till högst betydliga belopp, hvaribland afgifterna till fattigvården årligen utgjorde omkring Expeditions-
U ts k o l1 e ts Förslag till anderd.
Skrifvelse, N:o 57. 21 2,600 R:dr, samt alt för närvarande lil! uppförande af skolhus för elementarläroverket derstädes erfordrades minst 12,000 R:dr R:tnl, har hos Rikets Ständer framställning blifvit gjord alt, till lindring i berörda koinmunal-algifler.
Ronneby köping malte fä tillgodonjuta eli derstädes efter enkan Anna Christina Löfgren fallet dana-arf, utgörande 486 R:dr 33 öre R:ml.
Af företedde handlingar rörande detta ämne hafva Rikets Ständer inhemta!, att, sedan enkan Anna Christina Löfgren den 5 Juli 1860 aflidit i Ronneby ulan alt efterlemna kända arfvingar, bar, oaktadt kungörelser om dödsfallet i allmänna tidningarne införts, likväl icke någon anmält sig i egenskap af arfvinge till bemälda erdia, i följd hvaraf, vid den 2 April 1862 förrättad arfs-utredning i enkan Löfgrens och hennes jemväl aflidne mans, roddarkarlen Magnus Petter Löfgrens sterbhus, Kongl. Maj:t och Kr onan tillskiftats enkan Löfgrens qval laina lott i boet, eller 486 R:dr 33 öre.
Vid öfvervägande häraf, hafva Rikets Ständer, i betraktande af det ringa belopp, hvartill dessa arfsmedel uppgå, för sin del funnit godt medgifva, att den Kronan tillkommande rätt lill qvarlålenskapen efter enkan Löfgren må till Ronneby köping öfverinius, dock med härvid fristadt vilkor, att medlen blifva använda till den ifrågaställa skolhusbyggnaden ; med anmälan hvarom Rikets Ständer framhärda etc.
Stockholm den 14 Mars 1863. Wto 5V.
Uppläst oell god kändt hos Ridd. oell Adeln deri 7 Mars 1863.
Preste Ståndet deri 11 — Borgare-Ståndet den 11 — — Bonde-Ståndet den 14 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående utarbetande af förslag till ny lag rörande vattenrutten.
Besv. och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 54.) S. A. K.
Under erinran, hurusom den så kallade vattenrätten intoge ett betydande rum bland de ämnen, hvilka för närvarande både till lorm och innehåll kräfde tillfredsställande bestämmelser, har hos Rikets Ständer blifvit anförd!, att r ett Iand, sådant som Sverige, med en kuperad natur i allmänhet och nied terrasslika, af floder genomskurna afsatser från fjellen ned till hafvet, ofta förekomme, emellan de många valtensamlin - 22 Expeditions-Utskoltets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 57. garne och sjöarne, såväl vattenfall, sorn andra på de förra och dem omgifvande tråkter inverkande omständigheter.
Tillgång på skogar och malm samt beholvet af qvarnar hade ock tidigt förorsakat ett temligen vidsträckt användande af den naturkraft, som genom vattenfallen stöde till buds, ehuru densamma mångenstädes alldeles icke eller blott till ringa grad blifvit begagnad.
Emellertid hade otillräckligheten af lagbestämmelser rörande vattnets egande och användande i allmänhet äfvensom i dithörande frågor af mera speciel art, såsom beträffande vattnets aldikning från åkerjorden, om k ungsådra m. m., småningom i berörda hänseende framkallat förordningar och lagbud, hvaribland Kongl. Förordningen af den 20 Januari 1824 angående utrifning af vattenverk, hvilka genom uppdämning skada jord, intoge ett framstående rum.
Denna förordning hade sedermera flera gånger blifvit ändrad och sednast år 1858 hade skyldigheten för undandikning af vatten blifvit bestämd.
Men då dessa lagbestämmelser och förordnanden vöre sinsemellan stridande samt osammanhängande och ofullständiga, hade både domare och parter vid uppkomna vattentvister sväfvat i okunnighet och villrådighet om lagens mening och tillämpning.
Denna ställning hade isynnerhet varit betungande för jordbruket; och bade derföre allmänna Svenska Landtbruksmöte! i Göteborg ingått med anhållan till Kongl. Maj:t om tillsättande af en komité af sakkunnige män för utarbetande af förslag tili en ny lag i förevarande ämnen.
— Dessa åtgärder hade likväl ej ledt lill något resultat, hvarföre jordbruket fortfarande lede af oredan och obestämdheten i lagbestämmelserna, så mycket mera, sorn täckdikning och ängsvattning alltmera vunne insteg, fordrande det ena djupa floddiken för vattnets hopsamlande, och det andra vattnets fördelning och ulledande, vid hvilka olika åtgärder grannars och angränsandes olika åsigter och fördel ofta stöde i strid både med hvarandra och med de gamla författningarna i ämnet.
På dessa skäl, hvari Rikets Ständer för sin del instämma, hafva Rikets Ständer ansett en ny lag uti ifrågavarande ämne vara af bchofvet påkallad, och derför i hufvudsaklig öfverensslämmelse med hvad i sådant afseende blifvit hos Rikets Ständer föreslaget, funnit sig böra hos E. K. Maj:t härmed i underdånighet anhålla, att E. K.
Maj: t täcktes åt sakkunnige män uppdraga att utarbeta förslag (ill en ny lag såväl för afledande, som tilledande af vatten, och hvaruti bestämmas jord- och strandegares rättigheter och skyldigheter i förhållande såväl tdl hvarandra, som till innehafvare af vattenverk eller annan egendom, hvars rätt af en eller annan anledning må häraf vara beroende.
Expeditions-(Jlskottets Härslag till Underd.
N:o 58. 23 N:o 58.
Preste-Slåndet den 11 — — Borgare-Slåndel deri il — — Bonde-Ståndet den 14 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående åtgärders vidtagande till beredande af tillfälle för grinna att erhålla anställning i Jör henne passande befattning i det allmännas tjenst.
(Allm. Besv.- och Ekon.-Utskollets Betänkande N:o 61.) S. A. K.
Ständer har blifvit förnyadt eli vid sistlidna riksdag framstäldt förslag, att qvinna, som visar sig innehafva erforderliga kunskaper, må, lika väl som man, kunna förordnas lill sådana Statens tjenslebefaltningar, som för henne kunna vara passande, bland hvilka ansetts särskildt böra nämnas telegraf- och postexpeditions-befallningar samt befattningar inom den allmänna sjukvården; hvarjemte, med åberopande af skäl, som förut vid flera tillfällen varit i detta ämne anförda, samt af yttranden utål utmärkte förfaltare, tillika erinrats om det förhållande, att, på sätt vår befolknings-statislik upplyser, den 31 December 1855, af qvinnor, hvilkas antal i allmänhet öfversteg männernas med 111,096, voro 1,272,901 hunna lill den ålder, dä äktenskap är qvinna tillåtet, eller i I6:de året och derutöfver, hvaremot antalet männer i den ålder, då de få gifta sig, eller i 22:dra året, utgjorde endast 989,323: hvadan inom landet vid nämnde tid funnes 283,578 liera qvinnor än männer i mogen ålder; varande slutligen, i anledning af de anmärkningar och uppgifter, som förekomma i ett af Telegraf-verkets styrelse till E. K. Maj:t afgifvet underdånigt utlåtande i förevarande ämne, — att nemligen man i Norrige skulle funnit sig föga belåten med utgången af de försök, som der gjorts med att anställa en del fruntimmer såsom telegrafister, — åberopade Norska tidningar för Juli och Augusti månader 1861, hvilka förklarade nämda uppgifter ogrundade och redogjorde för den tillökning i den qvinliga telegrafpersonalen, som samma år skulle ega rum; hvarförutan hänvisats till det förhållande, att i England, särdeles i dess hufvudstad, den inrikes lelegram-befordringen nästan uteslutande bestriddes af fruntiminer.
Enär, enligt Rikets Ständers tanke, Staten bör, i den mån det kan stå tillsammans med ändamålet af dess framåtgående i andlig och materiel utveckling, lemna utväg åt qvinnan alt bereda sig den förbättring i ekonomisk ställning, hvartill hennes anlag och 24 Expeditions-Utskottets Förslag till anderd.
Skrifvelse, N:o 59. insigter kunna berättiga henne; och då nu inom landet finnes ett högst betydligt antal qvinnor, hvilka redan i följd af den omständigheten, att männens antal understiger det andra könets, icke kunna erhålla den verkningskrets, som i äktenskapet är dem anvisad, anse Rikets Ständer Staten ej böra undandraga sig att åt dessa bereda medel till förvärf.
Det är endast vid valet af dessa medel någon tvekan ännu kail uppstå, ehuru det i sådant hänseende väl torde vara tjenligast att, i saknad af egen erfarenhet, till en början taga ledning af andra länders, med hvilka våra egna förhållanden äro jemförliga.
På grund af hvad nu blifvit anfördt få Rikets Ständer, med anmälan, det Rikets Ständer för sin del anse tidpunkten vara inne alt utvidga qvinnans rätt lill anställning i det allmännas tjenst och alt Rikets Ständer hafva sig bekant, del qvinnor i andra länder med fördel användas vid telegraf-anstalter, post-expeditioner m. 11. dylika inrättningar, hos E. K.
Majit underdånigst anhålla, det E. K.
Majit läcktes vidtaga åtgärder, hvarigenom tillfälle beredes qvinna alt erhålla anställning i sådan tjenstebefattning, som kan för henne vara passande, och till hvars skötande hon visar sig ega erforderliga kunskaper och skicklighet.
Slockholm den 14 Mars 186b. X«© 59.
Uppläst och godkiindt hos Ridd. och Adeln den 7 Mars 1863.
Preste .Ståndet den 11 — — Borgare-Slåndel den 11 — — Bonde-Ståndet den 14 — — Rikets Stiinders underdåniga Skri/velse, i fråga om. ändring i Kongl. Förordningen den 12 Januari 1855 angående Svenska, jerneffekters stämpling.
(Allm. Besv.- och Ekon.-Utskotlels Betänkande Nio 68.) S. A. K.
Med anledning af stadgandet i 7:de §:n af Kongl.
Förordningen den 12 Januari 1855, angående Svenska Jerneffekters stämpling, att jern- och stälefTekler, innan de sjöledes må ur riket utföras, skola, så framt i utskeppningsorten metallvåg finnes, der uppläggas Expeditions-Utskott eli Förslag till anderd.
Skrifvelse, N:o 59. 25 uppläggas och vägas, har hos Rikets Ständer blifvit anfördt, hurusom för dem, hvilka i allt fall behölde å en sådau väg upplägga sina effekter, innan de utskeppades, delta stadgande icke medförde något besvär, men att åter för dem, som kunde vara i tillfälle att från egen eller annan närbelägen hamn direkte utskeppa sina effekter, före skriften vore ett tvång, lika obilligt som stridande mot konsequenserna af en fri näringslagsliftning; med anledning hvaraf föreslagits att den skyldighet, som enligt nu gällande författningar ålåge en hvar att, vid jern- och slåleffekters utförsel sjöledes ur riket, låta desamma upplägga och väga å melailvågarne i rikets stapelstäder, måtte för framtiden upphöra, samt hvar och en, som det önskade, berättigas att från hvad hamn eller plats som helst ur riket utföra dessa effekter, under den kontroll och de vilkor i öfrigt, som kunde anses erforderliga och Kongl.
Majit funne lämpligt föreskrifva.
Åberopade stadgande i 7:de § afser uppenbarligen i främsta rummet underlättandet af kontrollen derå, att effekterne äro behörigen stämplade.
Men äfven om den ovilkorliga föreskriften angående effekternas uppläggande och vägande å utskeppningsortens metallvåg undanrödjes, synes afsiglen med de i författningen gifna föreskrifter till beredande af garantier mot försök till utförsel af ostämplad och underhaltig jernvara i allt lall kunna vinnas.
Då bruksidkare har tillfälle till begagnande af egen eller i hans grannskap belägen lastageplats, måste alltid en onödig kostnad komma att lillr skyndas honom genom åliggandet ali föra sitt jern till utskeppningsorlens metallvåg.
I sådant fall skola säkert alla utan tvekan underkasta sig den med mindre utgift förenade förbindelsen att, såsom vid utskeppning af skogsprodukter från enskildes lastningsslällen eger rum, på egen bekostnad å lastningsorten underhålla en tulltjensteman, hvilken älven kunde åligga uppsigt öfver jernets vägning och stämpling.
En dylik frihet, medgifven de bruksidkare, hvilka lokalförhållandena erbjuda tillfälle till dess begagnande, skulle äfven i alla händelser lemna hvar och en obetaget att vågföra sina effekter, derest alsigten vore att belåna desamma.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, alt den nu stadgade skyldighet för en hvar alt, vid jern- och slåleffekters utförsel sjöledes ur riket, låta upplägga och väga desamma å melailvågarne i rikets stapelstäder mätte upphöra, samt hvar och en berättigas alt från hvilken hamn eller plats som helst ur riket utföra dessa effekter, under den kontroll och de vilkor i öfrigt, som E. K.
Majit kan finna erforderliga och lämpliga.
Pr o t. 1862 £ 1863. 10 Sami. 1 A/d. 3 Haft. 4 26
Exp c (l ilia ns-Hukö
It e ts förstap till underd.
Skrifvelse, IS: o 60.
H:0 60.
Presle-Slåndet den 11 — — Borgare-Ståndet den ll — — Bonde-Ståndet den n — — Rikets Ständers underdåniga Skrijvelse, angående förklaring af Kongl.
Ser afimer-Or dens-gidets Cirkulär-bref den 2 Mars 1804 och Kongl. Cirkuläret den 23 December 1852 i fråga om ersättning för å lazarett vårdade fattiga sjuka från annat distrikt.
(Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 78.) S. A. K. Rikets Ständers uppmärksamhet har blifvit fästad derå, att medan Kongl.
Serafimer-Ordens-gillets cirkulär-bref den 2 Mars 1804, upplifvadt genom nådiga Brefvet den 23 December 1852, föreskrifver, att lazarettet "fritt och utan afgift" skall mottaga och vårda fattiga patienter äfven från annat distrikt, än lazarettets, så är deremot genom Kongl. Förordningen om fattigvården i riket den 13 Juli 1853, § 18, stadgadt, att då någon blifver i behof af fattigunderstöd å främmande ort, detta skall lemnäs af dess fattigvårdsstyrelse efter samma grunder, som äro antagna för underhållet af dess egna fattiga.
Om en fattig arbetare insjuknar å främmande ort, blifver han alltså genom dervarande fattigvårdsstyrelses försorg, af hvilken han skall behandlas såsom "egna fattiga”, intagen ä lazarett, då behofvet det påkallar, och kostnaden drabbar fattigvården.
Den främmande skall behandlas efter "samma grunder” och fattigvårdsstyrelsen söker sedan ersättning från den kommun, dit patienten hörer.
Men nu vägras, under åberopande af det ofvannämnda Cirkuläret, denna ersättning, hvilken ovilkorligen måst utgå, om den sjuke blifvit, till hvad pris som helst, till enskild vård utackorderad.
Skall kostnaden drabba lazarettet, blifver följden, att detsamma, enär dess kassa ej uthärdar kostnaden för ett större antal sjuklingar från andra områden än dess eget, vägrar att emottaga sådana sjuka, för att icke duka under för obegränsade utgifter, under det inkomsterna äro begränsade.
— Och har, på dessa skäl, blifvit hemstäidt, att ofvannämnda Cirkulär, i hvad det angår fattiga patienter, antingen må, sedan fattigvårdsförordningen numera tillförsäkrar nödig vård åt sådana sjuka, hvarhelst de vistas, upphäfvas, eller ock med sistberörda förordning sättas i nödig öfverensstämmelse.
Rikets Ständer hafva, vid pröfning af denna fråga, funnit Kongl.
Serafimer-Ordensgillets cirkulär-bref den 2 Mars 1804 och nådiga Cirkuläret den 23 December 1852, Expeditions- VIskallets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 61. 27 så vidt fattiga patienter från annat distrikt än iazarettets deri afses, icke öfverensstämma med Kongl. Förordningen om fattigvården i riket af den 13 Juli 1853, till stöd för hvilken åsigt äfven må anföras, att berörda författningar i förekomna fall olika tolkats och tillämpats af vederbörande Lasaretts-direklioner; och då Rikets Ständer anse, att den i fattigvårdsförordningen antagna grundsats, att ett fattigvårdssamhälle skall gälda den kostnad déss fattiga förorsaka främmande faltigvårdssåmhällen, är fullkomligt rigtig och äfven tillämplig på den kostnad, ett lasarett kan komma att vidkännas för fattiga patienter från annat distrikt än dess eget; så, och på det tvetydighet i berörda hänseende må undanrödjas, få Rikets Ständer hos E. K.
Majit underdånigst anhålla, det Serafimer-Ordens-gillets cirkulär-bref af den 2 Mars 1804 och Kongl.
Cirkuläret af den 23 December 1852 må erhålla den förklaring, att lasarett, mot fortfarande skyldighet att derstädes, så vidt utrymmet medgifver, till vård intaga fattiga sjuka jemväl från annat distrikt än lasarettets, skall för sålunda lemnad sjukvård ersättas af det fatligvårdssamhälle, hvartill patienten hörer.
Wto 61.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i8 Mars 1863.
Presle-Ståndet den 20 — — Borgare-Ståndet den 26 — — Bonde-Ståndet den 21 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af de under åren 1860 och 1861 verkställda revisioner af Stats-verkets m. fi. allmänna fonders förvaltning under åren 1858 och 1859.
(Stnts-Utskoltets Utlåtande N:o 21 och Mern. N:o 60.) S. A. K.
Effei- tagen kännedom af ej mindre Rikets Ständers åren 1860 och 1861 församlade Revisorers berättelser, rörande då verkställda granskningar af Stats-verkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under åren 1858 och 1850, än ock vederbörande förvaltande Verks och Myndigheters i anledning deraf till E. K.
Majit afgifna underdåniga utlåtanden och förklaringar, få 28 Expedilions-Ulskollets Förslag till underd.
Rikets Ständer uti nedanskrifna ämnen, hvilka blifvit upptagna särskildt för hvarje dermed befattning egande embetsverk eller myndighet, i underdånighet anföra följande: Stats-Kontoret.
Enligt hvad 1860 års Revisorer omförmält, har genom nådigt Rref den 18 Mars 1856 blifvit tillåtet, dels att, tillsvidare och så länge förhållandena dertill föranledde, en Svensk prestman skulle årligen af Erkebiskopen utses och förordnas att vid helsobrunnen i Carlsbad tjenstgöra såsom predikant för derstädes under brunnstenninen vistande landsmän, dels ock att, för den händelse de till predikantens vedergällning al brunnsgästerna påräknade bidrag något år icke uppginge till 750 Gulden, underdånig anmälan finge göras om det bristande beloppets ersättande af allmänna medel; och hafva Revisorerne, i betraktande deraf, att de Svenskar, som i Carlsbad vistas, icke äro derstädes bosatte, utan endast tillfälligtvis uppehålla sig å nämnda ort under en kortare tid af året, ansett anställningen af särskild predikant derstädes ingalunda vara af behofvel påkallad, helst Statsverket derför fått vidkännas en utgift, uppgående för åren 1856—1858 till icke mindre än 3,407 R:dr 90 öre. 1861 års Revisorer åter hafva, jemte anmälan, alt ersättningen till predikanten vid Carlsbads helsobrunn för år 1859 utgått med 1,121 R:dr 15 öre, meddelat, det E. K.
Majit den 12 Januari sistnämnda år funnit godt, att, med ändring af den uti ofvan anmärkta nådiga Bref stadgade grund för Statsverkets bidrag till bemälde predikants aflönande, förordna, att bidraget skulle från och med samma år utgå med ett bestämdt belopp af 600 R:dr R:mt.
På grund af de utaf Revisorerne anförda skäl och då, å ena sidan, i händelse vid Carlsbad uppehåller sig ett större antal Svenskar, det bör vara deras, liksom hvarje församlings skyldighet, att aflöna sin själasörjare, hvilket jemväl torde vara mindre betungande för dem, som äro i tillfälle att besöka nämnde helsobrunn, men å andra sidan, derest endast ett fåtal derstädes vistas, anledning icke (örefinnes, att uti Carlsbad, mera än å flera andra utländska orter, en predikant af Slaten aflönas; få Rikets Ständer hos E. K.
Majit i underdånighet anhålla, att statsmedel för framtiden icke må för ifrågavarande ändamål anvisas.
Revisorerne hafva vid granskningen af Statsverkets räkenskaper erfarit, att de utgifter, som Staten måst vidkännas genom godtgörande af skjuts- och traklamenlsersättning under extra förrättningar i allmänna ärenden, uppgått till högst betydliga belopp, hvartill i väsendtlig mån bidragit den omständigheten, all vid ifrågakomne resor skjulskostnaden med stöd af gällande resereglemente alltid beräknats efter visst för särskilda tjensteklasser olika bestämdt höstantal för landsvägen emellan resans ändpunkter utan afseende derå, att resan till större eller mindre del med besparing af tid och kostnad kunnat tillryegaläggas eller verkligen blifvit tillryggalagd medelst begagnande af ångbåtslägenhet.
Med lösladt afseende härå, och då meningen med stadgandet om resekostnads-ersättning vid förrättningar i Statens ärenden måste vara att åt den resande bereda en kostnaderna fullt motsvarande godtgörelse, men icke derutöfver en oskälig vinst, hafva Revisorerne hemställt, att Rikets Ständer måtte hos E. K.
Majit göra underdånig framställning om den förändring i resereglemente^ att, vid resor i Statens ärenden, den resande, när lägenhet med ångfartyg eller å jernväg kunde begagnas, icke för den del af resan, som sålunda tillryggalades, egde, utom stadgadt traktamente, åtnjuta högre ersättning än den hvartill verkliga resekostnaden uppgått.
Skrifvelse, N:o 61. 29 Uti häröfver afgifvet utlåtande har E. K. Maj:t och Rikets Stats-kontor, i betraktande af den lindring i utgifter, sorn genom den föreslagna förändringen i resereglemente! komme att tillskyndas ej mindre Staten än äfven de enskilde personer, hvilka behöfde i tjensteväg anlita Statens embets- och tjenstemän, för sin del instämt i Revisorernes förslag och endast fästat uppmärksamhet derå, att, i händelse den före slagna förändringen komme till stånd, föreskrifter måtte i reglementet intagas rörande grunderna för beräkning af ersättning för resor å ångbåt eller jernväg, såsom bland annat, hvilka embets- och tjenstemän egde att, med rätt till godtgörelse derför, begagna plats i hytt, salong o. s. v. å fartyg, eller i Usta, 2:dra eller 3:dje klassens vagn å jernväg; hvilka resande, då de färdades å ångbåt, vore berättigade till godtgörelse för frakt af åkdon, som medfördes; huruvida den resande skulle vara skyldig under viss begränsad tid afvakta dylik lägenhet med rättighet till traktamenlsersältning under liden, o. s. v. Då ångbåts- och jernvägskommunikationerna numera ega en ganska betydlig utsträckning, synes det ock vara skäl, att äfven de, som företaga resor i allmänna värf, böra, när sådant ske kan, begagna sig af dylika lägenheter, helst det torde få antagas, att härigenom besparing både i tid och resekostnader kan vinnas; och Rikets Ständer, som hufvudsakligen dela Revisorernes åsigter i förevarande fråga och anse desamma väl förljenta af uppmärksamhet, få derföre, under förutsättning att, vid en möjligen blifvande förändring af resereglementet i enlighet med ofvanberörda förslag, tillständig traktamenlsersältning varder för den resande bestämd samt nödiga föreskrifter och bestämmelser i öfrigt meddelade, hos E. K.
Majt i underdånighet hemställa, alt nytt resereglemente, med fästadi afseende å ofvan omförmälda förhållanden mätte utarbetas.