Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Angående oskift skog, uppmanades Landshöfdingar och Härads-rätter att med all magt påskynda dess skiftande, hvartill hvar och en delegare gafs vitsord; och hvad beträffar de till bergverkens understöd anslagua skogar, voro desse föremål för en särskild lagstiftning.
Behofvet af en ny skogs-ordning blef emedlertid allt mer och mer känbart; och vid 1765 — 1766 årens Riksdag utarbetades och öfverlemnades till regeringen dertill tvänne förslag, hvari man klagade, »huru många för detta skogrika orter och hela landskaper äro på skog alldeles utblottade, så alt mångenstädes icke ens tillgång på det aldra nödvändigaste byggnadsvirke och bränsle, mindre på ämnen till handelsvaror mer är till finnandes, så att riket kommer att röna en känbar afsaknad och vanmakt uti nästan alla dess näringar».
Delta skogarnes tillstånd an O o såg man vara förorsakadt dels af den vanskötsel, som rådde å allmänningar och kronoparker, dels af Jägeri-beljeningens fåtalighet och opålitlighet, samt uppsvningsmännernes liknöjdhet, dels af den ringa omsorg, allmogen använde på sin egen skog.
För att bota det onda föreslogs, bland annat, att uppsyningsmännen borde yara edsvurne oell genom löfte om framdeles blifvande belöningar uppmuntras till Lag- samt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, M 29.
13 fullgörande af sina pligter; att skattebonde!! borde erhålla för hvarje af kronan för dess räkning stämplad ek dess halfva värde, samt kronobonden fjerdedelen deraf; att allt svedjande borde förbjudas, en allmän planterings-skyldighet införas och en ny husesyns-ordning utfärdas, samt att innehafvare af rekognitions-skogar måtte uppmuntras att derstädes införa ordnad trakthuggning.
Dessa förslag föranledde likväl ej till någon regeringens åtgärd under frihetstiden.
Men en af Gustaf lilis första omsorger i afseende på den inre förvaltningen blef tillförordnandet af en kommission till skogs-lagstiftningens öfverseende, inom hvilken kommission förslag väcktes, att, innan ny skogsordning utarbetades, man borde vara betänkt på reglering af skogarnes administration, som, enligt hvad förut blifvit nämndt, dittills varit ytterst vanvårdad.
En af ledamöterna, General-adjutanten Toll ansåg, att all Landshöfdingarnes befattning med skogarne borde inskränkas till en blott kontrollerande uppsigt öfver jägeri-statens nit och redlighet, hvaremot skogsförvaltningen lör hela riket borde sättas under en enda persons ansvar och styrelse samt för detta ändamål Riks-jägmästare-embetet ånyo införas.
Den under dess ordres ställda jägeri-staten borde sältas på krigsfot.
Ordföranden Grefve Bjelke var deremot af den mening, att skogsvården, såsom en del af landthusbållningen, bäst skulle befrämjas, om den till viss grad gjordes till en kommunal-angelägenbet och anförtroddes åt en i hvarje provins inrättad kommission, bestående af en Öfverjägmästare med fyra bisittare.
T olls projekt, enligt hvilket skogshushållningen betraktades såsom bihang till jagten, vann Gustaf lilis bifall.
Men af saken blef ingenting, förmodligen af brist på medel.
Den 26 Januari 1787 afgaf emellertid kommissionen förslag till ny skogsordning; och detta förslag har hufvudsakligen legat till grund för de nästföljande skogsordningarnc al år 1793 och 1805, hvilkas stadganden till en stor del derifrån härflulit, med undantag af dem, som blefvo en följd af 1789 års förordning.
Det är kändt, att, genom sistberörde förordning, skattehemmansegare tillerkändes lika orubblig och lika lii dispositionsrätt öfver skattehemman med allt, hvad dertill hörer, som frälseman öfver frälsehemman, med undantag af de för kronans behof fjenliga ek-, bok- och masteträd; och, ehuru denna frihet i så måtto inskränktes, genom 18 § af skogsordningen, att Koungens Befallningshafvande och Kronobetjeningen ålades hålla hand deröfver, alt friheten icke missbrukades till lara för hemmanets bestånd och lörmåga att skatten utgöra, har likväl detta stadgande småningom råkat alldeles i glömska.
Till följd af de åsigter, som småningom blefvo rådande, började också kronan eftergifva de anspråk, hon pjort gällande i afseende på allmänningar.
Så blef i 1793 års skogsordning
Landshöfdingarnes uppsigt öfver socken-allmänningarne upphäfd; och kort derefter syntes regeringen betänkt, att, om det i öfverensstämmelse med allmänt bästa lät sig göra, emellan intressenterne låta dela Härads-allmänningarne, som förut blifvit förklarade för kronans tillhörigbeter.
Till odling af kärr och mosse blef allmännings-intressent medgifven optionsrätt under 14 Lag- samt Allm.
Besv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, M 29. ett års tid efter det 1805 års skogsordning kungjorts.
Men, med anledning af den skada och olägenhet för alirnänningarnes ändamålsenliga förvaltning, dylik odling derstädes medförde, blef densamma, genom Kammar-kollegii cirkulär den 14 Mars 1824, förbjuden.
För erhållande af skogsförnödenheter från allmänningarne måste delegarne fördelas i vissa klasser, af hvilka den ena hade företräde framför den andra; och till förekommande af den misshushållning med egen skog, som man ofta tillät sig, med utsigt att i framtiden erhålla hjelp från allmänningarne, föreskrefs Uttryckligen, att den, som med egen skog illa medfarit, ej borde åtnjuta understöd af allmänning.
Sedan derefter de nyare national-ekonomiska åsigterna banat sig väg äfven hit och bragt i tvifvel fördelarne af egendom i Statens hand, väcktes vid 1809—1810 årens riksdag fråga om de publika skogarnes afyttrande till enskilde; och i skrifvelse, den 26 April 1810, anhöllo Ständerne, att Konungen, efter nödiga upplysningars infordrande, måtte bestämma, hvilka och huru stora kronans parker och skogar borde för allmänt behof qvarblifva, samt låta försälja de öfriga för allmän räkning genom auktion till den mestbjudande, som derå skulle njuta full eganderätt, mot erläggande af en viss grundränta.
Innan något beslut, i anledning häraf, af regeringen fattades, gjorde Ständerne, vid 1818 års riksdag, underdånig framställning om grunderne för verkställigheten af berörda åtgärd; hvarefter, sedan utlåtanden häröfver från embetsverken infordrats, Kongl. Maj:t, den 13 Februari 1823, till Ständerna aflat nådig proposition i ämnet, deri, med hufvudsakligt bibehållande af de i Ständernas skrifvelse uppställda grunder, närmare bestämmelser för den åsyftade regleringen föreslogos, hvilken proposition med några få förändringar och tillägg af Ständerne antogs.
De sålunda af Regering och Ständer antagna grunder för regleringen af kronans skogar kungjordes genom Kammar-kollegii cirkulärbref den 14 April 1824, enligt hvilken författning nytljanderätten till största delen af desse skogar öfverläts åt enskilde; och de liberalare åsigter, som till denna förändring i lagstiftningen gifvit anledning, föranledde sedermera till lossande af de öfriga band, som inskränkt nyttjande-rätten till skogen.
Förordningen den 28 Oktober 1830 lemnades hvar och en tillåtelse, alt, mot en ringa lösen, blifva egare till den å hans egor befintliga eller framdeles växande ekskog, äfvensom till master och spiror.
De för sågverken gällande inskränkningar upphäfdes till största delen genom Kongl.
Förordningen den 23 Februari 1842, och kolhandeln samt smidesrätten frigåfvos slutligen genom Kongl. Forordningarne den 27 April 1846.
Om man, å den ena sidan, icke kan undgå alt erkänna rättvisan och billigheten al sistberörde Förordningar, hvarigenom skogsegare befriades från de band, hvarmed de, till uteslutande förmån för vissa näringar, varit fjetlrade, så kan, å den andra sidan, det icke eller nekas, att det ändamål, sorn afsågs med den ofvanomförmälda delningen af de tillförene under det allmännas vård stående skogarne, tåg- samt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, Af 29. eller införandet af en bättre hushållning med dessa skogar, helt och hållet förfelats; alt tvärtom de flesta skogstrakter, som, till följd af 1824 års Förordning, blifvit mellan enskilde fördelade, redan äro till större delen ulhuggne, utan att någon den ringaste omsorg blifvit egnad åt deras återväxt; och i allmänhet, att den sorglöshet, hvarmed skogarne, utan allt afseende på framtida behof, öfverlemnas till sköfling, lemnar föga hopp om att den medgifna friheten, åt sig sjelf lemnad, skall leda till en ändamålsenligare skogshushållning.
Bekymret öfver detta skogarnes förhärjande har väl, jemlikt Rikets Ständers vid 1847—1848 årens Riksdag fattade beslut, föranledt till stadganden derom, all bidrag af Skogsplanterings-kassan skola lemnäs att af Hushåll ni ngs-Sällsk a perne i länen användas, dels, efter jägeri-betjeningens hörande, till utdelande af premier åt personer, hvilka, genom plantering och synnerlig vård örn skogen, gjort sig af en sådan uppmuntran förtjente, dels för tillhandahållande af skogsfrön, dels ock för spridande i allmänhet al Ijenliga skrifter och underrättelser om en förbättrad skogshushållning; men huru litet härigenom blifvit vunnet för det afsedda ändamålet, huruledes de sålunda erbjudna tillfällen lemnäs obegagnade samt skogarnes ödeläggelse och vanvård fortgår, inhemtas genom de af Konungens Befallningshafvande afgifne och offentliggjorde embelsberältelser.
I nämnde afseende är vordet anfördt af Konungens Befallningshafvande i Upsala Län: att inom detta län skogslillgången vore i ständigt aftagande, dertill hufvudsakligen bebofvet af virke till den allt mer och mer ökade mängden al hägnader vöre orsaken, och skogarnes fullkomliga förstöring alt förutse, derest icke, genom förändring i lagstiftningen om stängsel samt om skogarne i allmänhet, en gräns sattes mot del förstörande missbruket af skogstillgångarne; samt alt af de af Kongl. Maj:t anslagne premier för skogsskötsel icke något under år 1853 kunnat utdelas, enär ansökning derom ej inkommit; Stockholms Län: att någre af länets socknar äro alldeles skoglöse; samt att inom de öfrige ett ordnadt skogshushållnings-sätt blifvit infördt allenast vid bruken och flere större egendomar; Skaraborgs Län: att skogarne inom länet varit så strängt anlitade, att tillgången på skogseffekter årligen minskats; att under de sednare åren väl en och annan egendomsegare börjat egna någon omsorg åt skogsskötseln; hvarjemte många boställens och utarrenderade krono-egendomars skogar blifvit till trakthuggning indelade ; men att i allmänhet tillståndet med skogarne vore bekymmersamt; Kronobergs
Län: att mogen skog inom länet blilvit sällsynt, till löljd dels af den ringa urskiljning, hvarmed skogsfällning sker, samt dels deraf, att i sednare tider den industri gjort sig gällande, alt inköpa skogshemman med beräkning att gälda köpeskillingen lör hemmanet med värdet al den dera växande skog, hvilken, vid tillträdet, genast till största delen nedhugges och, förvandlad till ved, afyttras, utan omsorg för skogens återväxt; samt att de al Landlbruks-Akademien anslagne premier för en bättre skogshushållning, lika litet som de af enskild person, för 16 Lag- sami Allm.
Besv - och Ekonomi-Utskottens Betänkande, JYl 29. flere år tillbaka, bestämda belöningar för plantering eller inhägnad af skogsparker kunnat utdelas; Jönköpings
Län: att länets skogar anlitas utöfver hvad som är förenligt med deras framtida bestånd, såsom verkande orsaker hvartill uppgifvits utvidgad bruks drift och anläggning af fabriker, laga skiften, bågen alt svedja saint mera allmänt stegrade priser på skogsprodukter, hvarigenom skogsegare förledas att årligen göra sig större myckenhet deraf till godo, än som vederbör; alt köp af hemman eller parker med vacker skog stundom afslutas endast för att åtkomma denna, hvarefter, sedan skogen blifvit nedfälld och största delen af den erlagda köpeskillingen återvunnits, den skoglösa marken till annan person afyttras; alt på flere orter brist uppstått, icke allenast på timmerskog, utan äfven på vedbränsle och gärdsel, hvilket förhållande hufvudsakligen vore att tillskrifva den enskildes obundna dispositionsrätt öfver skogen; samt att några åtgärder, till befrämjande af skogens återväxt, icke blifvit vidtagna; Westmanlands
Län: att de enskilde skogarne, som icke tillhöra bruk och större egendomar, i allmänhet inom länet vanvårdas, dels genom vida större årlig afverkning, än skogarnes framtida bestånd kan medgifva, dels ock genom det sätt, hvaruppå afverkningen sker, ett sätt, som förhindrar ålerväxten eller åtminstone icke befordrar densamma; Östergöthlands
Län: att skogarne, sorn, hvad angår de under allmän vård befintliga, äro i godt och vårdadt skick, bevaras åt framtiden på många större egendomar inom länet, men medtagas deremot öfver hölvan på de mindre hemmanen, hufvudsakligen genom svedjande ; Nyköpings
Län: att skogstillgången inom detta län från längre tider tillbaka, genom misshushållning, aftagit alt, ehuru föredömet vid en del till traklhuggning indelade krono- och boställs-skogar samt allmänningar, i förening med det högre saluvärde, trävaror i sednare tider erhållit, bidragit dertill, alt några större egendomsinnehafvare låtit för nämnde ändamål indela sine skogar och vinnlagt sig om en mera rationel hushållning, är dock vården af skogarne i allmänhet icke sådan, man skäligen kunde fordra; samt att hemman, rika på skog och belägna nära segelled, ofta inköpas, endast för alt till afsalu sköfla skogen, dervid aldrig någon åtgärd vidtages lill återväxtens befrämjande å de sköflade fälten; Elfsborgs Län: att skogarne fortfarande förminskas, dels genom ett ofta omåttligt svedjande, dels genom stark kolning, samt dels genom iakttagande af mindre noggrannhet vid förefallande hyggen; att skogsrödjning sällan eger rum, än mindre återplantering efter fälld skog; samt att de betydliga, inom länet befintliga, förut skogbeväxta sträckor, sorn kronan till enskilde sig afhändt, nu äro till största delen alldeles skoglösa ; Kalmar Län: att farhågorna för skogsbrist inom detta län fortfarande förökas; Stora Kopparbergs
Län: alt, ehuru skogarne der ännu voro tillräckliga för länets behof, några socknar redan funnos, der behofvet all annorstädes ifrån köpa Skogs - Lag- samt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, 29. 17 skogseffekter, vore ganska kännbart, och att en dylik skogsbrist flerestädes inom länet, under en icke aflägsen framtid, vore att befara; samt att de sparade skogstillgångarne, utan ringaste omtanka för kommande lider, föryttrades till sågverk å andra orter; Örebro Läk: att skötseln af de inom detta län befintlige skogar nu, mera än förr, tilldragit sig uppmärksamheten, så att ett rationelt skogshushållningssätt blifvit vid de fleste bruksegendomar infördt, och de betydligaste bruks-allmänningar till trakthuggning indelade; Wermlands Län: att i allmänhet skogarne inom länet missvårdas och förödas, utan afseende på framlida behof och utan att någon åtgärd till återväxtens befrämjande vidtages; att i synnerhet svedjande och fällande af unga träd till gärdsle kunde anses såsom orsaker lill skogarnes minskning; men att den, om än ringa, förbättring i skogshushållningen, som skulle vinnas, derest återväxten befrämjades genom ungskogens skyddande, sannolikt skulle aflägsna farhågan för skogsbrist; Gefleborgs Län: att ändamålsenlig skogshushållning endast vid de större bruksegendomarne i länet blifvit införd; att alsättningen ai bräder från länet uppgått till ungefär samma belopp, sorn föregående år, eiler till nära 40,000 tolller; men att deremot afsättningen af bjelkar betydligen tilltagit; Wester-Norrlands
Län: alt närmast hafvet och elfvarne skogarne inom länet äro mest borthuggne, så att de i närheten belägne hemman sakna tillgång på skog till husbehof; och att endast de skogar, som ligga aflägsna från vattendragen och hvilkas begagnande är förenadt med svårighet, möda och kostnad, äro rikare; samt att skogarne mycket anlitas af de personer, hvilka till brukning erhållit hemman eller torp på de i länet al vittrade kronoskogarne, och beräkna sin utkomst företrädesvis på afverkning af skogen, deraf följaktligen, vid frihetsårens slut, för mången föga torde komma att återstå; Westerbottens
Län: att i de närmast hafskuslen belägne trakter af länet skogarne voro så medtagne, alt innevånarne befunno sig i saknad, icke allenast af byggnadsvirke, utan äfven af bränsle till husbehof och gärdsle till egornas om hägnande ; Gottlands Län: att den ringa ordning och omtänksamhet, som iakttoges vid skogshushållningen hotade att medtaga hvad af skog ännu funnes qvar på öen; Malmöhus
Län: att inom sagda län skogar af större omfång finnas allenast vid åtskilliga större egendomar, hvilkas egare numera åt skogshushållningen egnade en liflig omsorg; att emedlertid de inom länet befintlige skogar ej innehöllo tillräckligt förråd till bränsle för länets behof, utan mäste detsamma fyllas, för städerne genom ved, införd från närgränsande landskap, och för landet genom torf eller stenkol, som fran England årligen infördes till stora qvantiteter och användes ej blott i fabriker oell bräunerier, utan älven lill eldning i boningsrum; Christianstads Län: att skogshushållningen inom länet vore ytterst vanvårdad; att skogarne obetänksamt medtogos, utan omsorg för deras återväxt; att hvarken Bih. till R. S. Brot. 1855 & 1854. 7 Sami. 2 Afd. 15 TJäft. 5 18 Lag- samt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, JVi 29. vådan af framtida skogsbrist eller uppmaningar hejdade förstörelsen, mot hvilken, så länge hvarje skogsegare hade rätt att behandla sin skog, utan afseende på efterkommande, någon hjelp icke stöde att finna; Blekinge Län: alt, på sätt i föregående berättelser blifvit yttrad t, misshushållningen med skogarne fortfore, samt att skötseln deraf i allmänhet i hög grad vanvårdades, så att jemväl omogen skog fälldes; Hallands
Län: att misshushållningen med skogarne i denna del af landet, långt ifrån att aftaga, år efter år mer och mer tilltoge, dertill i någon mån de pågående laga skiftcsförrättningarne bidroge, dymedelst att de, som vid skifte skulle afträda skogbevuxna marker, inom kort tid derå afhöggo till och med buskar; varande af Konungens Befallningshafvande i nämnde län den åsigt uttalad, att, till förekommande af skogarnes fullkomliga ulödande och de olyckor, som deraf blefvo en följd, vore tjenligt, dels att i skiftesförfattningarne inloges ett stadgande derom, att afträdande jordegare icke finge afverka mindre träd och buskar, ulan nye jordegarne vara pligtige att dem inlösa, dels att, genom utfärdande författningar, den enskildes fria dispositionsrätt öfver skogen inskränktes; Götheborgs och.
Län: alt länets skogar äro ytterst vanvårdade; samt att tillgången på skog, som tillförene varit god, synbarligen medtagits under sist— förllulna och innevarande århundrade, dels lill byggnad af salteriverk i skärgården och till trankokning under fisketiden, dels i följd af de tidtals gynnande konjunk turerne för trädvaruskeppningen och deraf föranledda prisstegring, dels ock till fyllande af det alltjemt ökade behofvet al bränsle för den inhemska ångfarlygsrörelsen ; Jemtlands Län: att skogshushållningen inom länet sedan äldre tider tillbaka stått på en låg ståndpunkt; att stundom hela trakter, utan urskiljning, sköllas på skog, endast för erhållande af några veckors uselt bete åt kreaturen; alt, genom vanan hos allmogen att ute ä marken uppgöra eld, utan att lemna densamma vård, skogseldar ofta inträffa och förorsaka stora härjningar; Norrbottens
Län: alt närmast invid kuslerne och de större (lottbara vattendragen brist på sågtimmer och annat gröfre virke i detta län förefinnes; att vidsträckta trakter, företrädesvis sådane, derifrån transporten varit lätt, äro nästan utblottade på skog; och att priset på ved i lånets städer, under sednare åren, ökats med femtio procent och derutöfver, så att grundade anledningar vore att befara en förr eller sednare uppkommande skogsbrist, derest icke skyndsamma och kraftiga åtgärder vidtagas lill skogarnes skydd och lill införande af en ändamålsenlig skogshushållning.
Kastar man en återblick på denna korta historik öfver skogslagstiftningen i vårt land, och skogshushållningens deraf, äfvensom af andra förhållanden, föranledda nuvarande tillstånd, så finner man, hvad först angår lagstiftningen, att densamma lidit af, och följaktligen misslyckats genom, flera väsendtliga fel.
Uppkommen till följd af tillfälliga påtryckningar frän idkarne af de näringsgrenar, för hvilkas bedrif - Lag- samt Allm, Besv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, M 29.
19 vande skogsprodukter ansågos oumbärliga, har denna lagstiftning haft till syfte, mindre, att befordra skogsskölseln. än att, till förmån för dessa af lagstiftaren omhuldade näringsgrenar, nedsätta priset på skogseffekter och förekomma skogens afverkning för andra ändamål än dessa näringars behof.
De förbud mot jemväl ett naturenligt begagnande af skogen, sorn häraf blefvo en följd, kunde icke annat än menligt inverka på skogsskölseln såsom näring betraktad.
Men skogshandleringen har icke eller allt hitintills varit sedd ur en sådan synpunkt, icke betraktad såsom en näring för sig, utan endast såsom ett adpertinens till jord- eller bergsbruket, hvartill också, i väsendtlig mån, bidragit det ringa värde, skogsprodukter hitintills egt.
Man kan således icke förundra sig öfver att skogslagstiftningen icke varit byggd på insigt i den hushållsgrcn, som skulle utgjort dess föremål.
Slutligen saknades, till följd af brist på erforderliga embestmän, för att vaka öfver lagarnes efterlefnad, all kontroll deröfver, hvilket i allt fall, då lagarne voro grundade på falska och emot tidens åsigter stridande principer, blef allt mera omöjligt.
Denna lagstifning har följaktligen, på sätt redan är ådagalagdt, dels steg för steg blifvit upphäfd, dels, der detta ej skett, råkat i glömska, och är således, mera än kanske mången annan gren af lagstiftningen, i behof af reform.
Att, under sådana förhållanden, jemväl skogshandleringen skulle vanvårdas, och förödelsen af skogarne taga öfverhand, är temligen naturligt.
Frigjorde från de band, hvarmed skogarne fordom varit belagde, Dlefvo dessa, till följd jemväl af det hastigt stegrade priset på deras alster, föremål för några spekulanters vinningslystnad, innan allmänheten ännu lärt sig uppskatta deras värde.
Detta kan endast ske, i den mån bristen rätt kännbart låter sig erfaras; men alt då först söka motverka olägenheterna torde vara för sent.
Då nemligen, på sätt bär ofvan blifvit nämndt, den enskilda spekulationen icke kan inom en kortare tidrymd afhjelpa dessa olägenheter, samt de försök, som blifvit gjorda, att, genom spridande af insigter i yrket eller omedelbara uppmuntringar, verka till en bättre skogshushållning, visat sig utan all påföljd, så torde omständigheterna påkalla en ny lagstiftning, som, lika skiljd från förgångna tiders misstag och inskränkta åsigter om näringarnes befordrande genom lagstiftningens omedelbara inverkan, som från de af ohejdad egoism dikterade grundsatser, hvilka icke medgifva något band på den individuella friheten, söker förena denna med ett nödigt afseende på samhällets väl.
Det är, med ledning af här i korthet antydda åsigter, som Utskotten nu gå att yttra sig,öfver de af motionärerne i ämnet framställda förslag.
Bland dessa torde, såsom mest omfattande, böra i första rummet nämnas en af Herr af Ström gjord hemställan, det skogsegare måtte förbjudas, att af sin skog afverka mera än V10o årligen, eller, med andra ord, att såsom lag för vården af så väl allmänna som enskildes skogar måtte påbjudas den s. k. trakthuggningsmelhoden; och har Herr Wetterberg, som äfven förordat detta hushaliningssätt, för att underlätta dess genomförande och allmänna antagande, föreslagit, att enskilda 20 Lag- samt Allm. Bcsv.- och Ekonomiutskottens Betänkande, J\° 29. hemmans skogar, som icke redan undergått laga skifte, må, der ej alla delegarne derom åsämjas, förblifva oskiftade.
Under medgifvande af de obestridliga företräden, berörde method i skogshushållningen eger framför alla öfriga hittills kända, i det densamma gifver egarne den högsta möjliga inkomst, sorn, med skogsmarkens bibehållande i bärande skick, kan åstadkommas, och således tryggar mot framtida skogsbrist, anse Utskotten likväl alltför betänkligt, att, i fråga om enskildes skiftade skogar, genom lag påbjuda densamma.
Om man också icko skulle låta sig afskräckas af de svårigheter, som möta kontrollerandet af ett sådant lagbuds efterlefnad, och methodens mer eller mindre användbarhet på olika ställen, så torde det i allt fall kunna med visshet antagas, att ett dylikt band på den enskildes dispositionsrätt öfver dess egendom skulle mötas af ett allmänt ogillande.