Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del kan jag ej annat än anse det sättet, att hela Ståndet samfäldt väljer sine Electorer, vara både det billigaste, och det som lofvar det bästa Utslag.
På sådant sätt ske äfven alla de val till Electorer och Nämnder, som Regerings-Formen och Riksdags-Ordniugen föreskrifva (Regerings-Formen §§ 69, 71, 97, 103, 108; Riksdags-Ordningen §§ 61, 62, 63, 64, 65, 73) vid hvilka alla det förmodligen aldrig hos det Högvördiga Ståndet kommit i fråga att göra dem Stiftsvis.
Det skäl, som blifvit anfördt emot detta valsätt, att de större Stiften då skulle sammansätta sig att utesluta de mindre och annihilera deras Riksdagsmannarätt, borde ej kunna yttras om någon del af Riksens Ständer (ankomne till
Riksdag med de hemmavarandes fulla och yppersta för - 206 Riksdagen 1810. troende) och aldra minst kunna förmodas ifrån det Iiögvördiga Ståndet ifrån hvilket, mer än något annat, man har skäl vänta alla främmande afsigter fullkomligen afskilda.
Då man således alltid hör föreställa sig alla det Högvördiga Ståndets Ledamöter väl valde, alla af insigter, välvilja och nit för det Allmänna bästa, utan företräde häruti för någon ort, syssla etc., hvarföre skulle man ej äfven vara öfvertygad, att vid Electorsvalen hvar och en af dem sökte och förskaffade sig alla nödiga underrättelser öfver hvarje Ledamots mer eller mindre tjenlighet för alla förekommande befattningar, och att således detta val gjordes med både all möjelig upplysning och utan alla ensidiga afsigter; för hvilket probabiliteten verkeligen ej är lika stor, då en Person nödvändigt skall tagas ifrån hvarje Stift, och då afseende tillika skall hafvas på en annan qualitet än endast skickligheten.
Man bör ej heller lämna ur sigte den nödvändiga rättvisan att oförkränkt bibehålla hvars och ens ovilkorliga Riksdagsmannarätt att öfver alla förekommande ämnen gifva sin röst, lika gällande som alla öfriga Ledamöters.
Äfvensom det bör ihågkommas, att sedan Ståndet är samladt, äro ej Ledamö terne Fullmägtige för något visst Stift, utan hvar och en är en Riksdags-Fullmägtig för Sveriges Rike.» Och då fråga af Herr Doctor Wijkma n väcktes, huruvida ett sådant Memorial, då dess författare var frånvarande, kunde i Utskottet företes, tilläde Herr Borgmästaren Vilberg, att han i dess innehåll fullkomligen instämde och för detsamma, såsom för sitt eget, ansvarade.
Sedan Utskottet någon stund härom öfverlagd stadnade det i följande beslut:
Att som Utskottet funne förevarande Memorial yrka den förändring af 28 § i Riksdagsordningen i afseende på det Högvördiga Preste-Ståndet, att Utskottsval ej der måtte förrättas af Electorer, och Utskottet ej fann något annat valsätt än genom Electorer tjenligt, kunde det ej med något tillstyrkande upptaga detta Memorial.
Expedition N:o 3. 207 N:o 3.
Ständers Constitutions-Utskott den 5 October 1810. S. D. 1 anledning af ett i dag föredraget Memorial af Herr Doctor Eric Forssén, innehållande förslag, att valsättet af Electorer inom Preste-Ståndet måtte bestämmas, beslöt Utskottet att åberopa det svar, Utskottet på bemälte Herr Doetors förra Memorial rörande ändring i det nu öfliga valsättet under den 4 September afgifvit; hvilket enligt 84 § Regerings-Formen Herr Doctorn enskildt till svar skulle lemnäs.
Jemför sid. 114—115, 145, 152—153. 208 Riksdagen 1810. N:0 4.
Till Riksdagsmännen för Stockholms Stad.
Utdrag af Protocollet hållet ' i f Riksens Höglofl.
Ständers Constitutions-Utskoit den 5 October 1810. S. D. Till Constitutions-Utskottet hafva Riksdagsmännen för Stockholms
Stad inkommit med begäran om förklaring'öfver 14 § Riksdagsordningen samt förslag till ändring deri, så lydande:
Att den Ledamot af Stockholms Magistrat, hvilken förut varit Borgare i 3:ne år, ehuru icke lika länge Magistratsperson, må anses berättigad att komma under omröstning vid val af Riksdagsmän.
Men då Utskottet ansåg stadgandet i det sista Mom. 14 § Riksdags-Ordningen o • • till efterrättelse så fullkomligen tydligt, att någon ändring deri ej behöfde äga rum, skulle sådant enligt 84 § Regerings-Formen såsom ett enskildt svar å Utskottets vägnar meddelas.
Jemför sid. 115—120, 145—146, 153—154.
Expedition N:o 5. 209 N:o 5.
Till Riksdagsmannen Pehr Oxelberg.
Ständers Constitutions-Utskott den 5 October 1810.
S. D. Riksdagsmannen Pehr Oxelberg hade till Utskottet inkommit med ett Memorial, innehållande utom anförande af åtskilliga inom Bonde-Ståndet förefallna Ofverläggningar äfven några tvifvelsmål rörande rätta förståndet af 110 § Regerings-Formen; och beslöt Höglofl.
Utskottet efter noga öfvervägande af detta Memorial, att Riksdagsmannen Oxelberg det enskilda svar skulle lemnäs, att då Utskottet af den berättelse, han anfört, trott sig finna, det han ansåge den 110 § Regerings-Formen i något afseende tvetydig, hade Constitutions-Utskottet på sådan anledning densamma å nyo pröfvat, men icke funnit något förtydligande deraf vara af nöden.
Jemför sid. 124—126, 146, 154. 210 Riksdagen 1810.
Till Prosten Joh. Wijkman.
Ständers Constitutions-Utskott den 5 Oct. 1810.
S. D. Herr Prosten Johan Wijkmans förslag, att Riksens Ständers Justitias-Ombudsman måtte uppdragas att på Riksens Ständers vägnar tillse, att de af trycket utkommande exemplaren af Riksdags-Besluten till alla delar och på det nogaste, utan all slags förändring, måtte instämma med Resp.
Ståndens Original-Beslut, kunde Constitutions-Utskottet icke bifalla, då det fann ett sådant stadgande, såsom endast en controll på Hof-Canzlerens skicklighet att läsa correctur, för ingen del tillständig!; hvilket Herr Prosten enskildt till svar skulle meddelas.
Jemfor sid. 139, 146, 154.
Expedition N:o 7. 211 N:o 7. Till Prosten Joh. Wijkman.
S. D. Då Herr Prosten Joh. Wijkmans genom Memorial till Utskottet gjorda motion om föreslående i Grundlagarna af någon ansvarighet för Talemän, derest de sina skyldigheter underlåta eller sina rättigheter öfverträda, beslöt Utskottet att till Herr Prosten enskildt aflemna det svar, att då genom Grundlagen Ordförandes rättigheter och pligter redan äro bestämde, är deras underlåtande ej att förmoda och dessutom ingen skada att frukta deraf, enär tydligen finnes föreskrifvit sättet, 1.varigenom inga motioner kunna nedläggas eller tillbörliga propositioner vägras.
Utskottet ansåg tillika, att Grundlagarne ej borde öfverhopas med reglementariska stadganden om ansvarighet och straff, och att, då Talemännen af Kongl. Maj:t äro utnämnde, är det ock endast inför Hans Maj:t, som deras ansvarighet kan äga rum.
Jemfor sid. 138, 146—147, 154. 212 Riksdagen 1810- N:0 8.
Till Häradshöfdingen J.
Ständers Constitutions- Utskott den 8 Octoher 1810.
Uti det Memorial, Herr J.
Mannerstam till Constitutions-Utskottet under den 5 sistlidne inlemnat, har Utskottet visserligen erkänt ett rent nit och en upplyst omtanka för den bäst möjliga ledning af Riks-Styrelsens förvaltning; men, då Utskottet tillika vid undersökning af Constitutionens åtskilliga föreskrifter icke deri funnit något hinder för att det hufvudändamål, Herr Mannerstam åsyftat, skulle kunna vinnas, har Utskottet icke heller funnit sig föranlåtet att med något förslag till förändring af Grundlagen i anledning häraf till Riksens Ständer inkomma.
Då uti Grundlagen icke ett ord är nämndt, om Collegiernes antal, befattning eller varaktighet, har Utskottet icke heller kunnat annat än sluta deraf, att
Lagstiftarens mening varit att lemna organisationen af denna del af Riks-Styrelsens ledning till den Regerandes pröfning att på bästa sätt inrätta, och Utskottet har blifvit Expedition N:o 8. 213 styrkt i denna sia förmodan af Riksens Ständers vid sistlidne Riksdag gjorde underdåniga hemställan, att Kongl. Maj:t täcktes förordna en Comité till en sådan förbättrad organisations föreslående med bifogade premier för de bästa Förslag öfver detta ämne.
Uti den Stats-Secreterarne tillagde befattning och uti Konungens i 15 § Regerings-Formen förbehållne rättighet att Commando-mål afgöra i närvaro af den Embetsman, Konungen allmän befattning dermed uppdragit, synes äfven stadganden innefattas, som fullkomligen medgifva införandet af den Departemental-Styrelse, Herr Mannerstam anser för mera redighets vinnande vara fördelaktigast.
Det stadgande uti o § Reoreriims-Formen, som bestämmer Stats-Rådens Ö O 7 antal, synes ej heller utesluta möjligheten hvarken af uppdragande af inseendet öfver någon viss gren af förvaltningen till en viss af StatsRådet och ännu mindre att ibland dem välja den, som i Commando-mål skulle vara föredragande.
Då verkställigheten häraf, så väl som valet af den för ändamålet lämpligaste organisation, helt och hållet beror af Konungen, har Constitutions-Utskottet icke trott någon ytterligare föreskrift eller Lagförändring vara lämpelig; hvilket enligt 84 §:ns föreskrift skulle anmärkaren till svar afgifvas.
Härmed följa 2 bilagor (A, B). 214 Riksdagen 1810.
Otvifvelagtigt äro visa Lagar grunden för Samhällets bestånd och dess medlemmars lyckliga belägenhet.
Men, då äfven den mest välviljande
Regering förfelar ändamålet att befordra Statens fördelar, om den icke utgår ifrån sanna och allmänt rättvisa grundsatser, så är det lika säkert, att verkan af de bästa Lagar och Regeringsprinciper går förlorad, om de icke genom klokhet och drift vid verkställigheten visa sitt inflytande på Samhällets tillstånd; och detta förhållande röjer sig tydligast uti en nyss inrättad eller omskapad Stat.
Med öfvertygelse om vår nuvarande Statsförfattnings visa grundläggning, då Regerings-Formen lemnat åt Regenten vidsträckt magt till nyttig verksamhet och för de större missbruken af dess myndighet satt hinder, som böra förekomma dem, och band, som icke utan våld kunna brytas, är det således icke uti någon väsen dtelig del af vår första Grundlag, som jag vågar föreslå ändring eller tillägg; det är endast uti vissa former för den inre Styrelsens utöfning. 5 § uti Regerings-Formen bestämmer antal och benämning af Ledamöterne uti Stats-Rådet, och nästföljande §§ föreskrifva de skyldigheter, som äro dessa Konungens Rådgifvare ålagde.
Ibland Stats-Rådet finnas endast 2:ne Stats-Ministrar, hvilka hafva särskildta befattningar jämte den att vara Ledamöter af Stats-Rådet, nemligen Justitise-StatsMinistern, såsom äfven Ledamot uti Konungens Högsta Domstol, och Stats-Miuistern för Utrikes Ärenderne, som enligt 11 § dessa Mål inför Konungen föredrager och anmäler.
Mig synes likväl, att äfven för Inrikes Civil- och Krigsärenderne borde finnas Stats-Ministrar af lika värdighet med de förenämnde.
Af de skäl, som kunna anföras till denna förändring, vill jag nämna några, som i mitt omdöme bevisa nyttan deraf.
Det tillhörer
Konungen ensamt att besluta om alla de ämnen, som uti Stats-Rådet föredragas, likasom det är hvarje Ledamots af Stats-Rådet skyldighet att taga Bilaga A till Exped.
N:o 8. 215 kännedom af de ärender, vid hvilkas föredragning han är närvarande och (har) rättighet att deröfver yttra sig.
Men, lika som man icke kan fordra, att en Konung skall känna alla omständigheter af sitt Lands ställning, fördelar och behof samt detaljerne af alla Styrelsens grenar, kan man ej heller rimligtvis vänta en fullständig kännedom häraf hos hvarje Ledamot uti Stats-Rådet.
Om också Män kunde finnas af denna vidsträckta omfattning uti snille, kunskaper och erfarenhet, så kan likväl deras tid icke medgifva att fullkomligt öfverlemna sig åt befattning med alla grenar af Landets Styrelse-detaljer.
Det skulle således efter min tanka blifva för både Konungen och Staten af vigt och nytta, att uti Inrikes Civil- och Krigsärenderne äga Ministrar, hvilka, jämte deltagandet uti rådplägningen om alla Statens allmänna ärender, kunde hvar och en uti sin egenteliga befattning äga en mera fullständig kännedom och deråt lemna närmare uppmärksamhet och drift.
Klagan föres ofta öfver rättvisans tröga gång i vårt Land, och visserligen kunde den förkortas; men än mera grundad ^r den anmärkning efter mitt omdöme, att de egenteligen så kallade Inrikes Civilärenderne, hvilkas sluteliga pröfning nu tillhörer Konungen, behandlas med en vidlöftigbet och omgång, öfverflödiga för deras fullständiga utredning och skadliga för de personer, som måste vidkännas denna sakernes behandling.
Felet anser jag ligga öppet, och rättelsen är efter min tanka lätt, ty genom avskaffandet af en del våra Riks-Collegier och en ganska betydlig förenkling och minskning af de öfriga skulle ändamålet vinnas.
Jag tror icke, att någon, som känner, huru saker behandlas uti Collegier, och som gifvit agt på verkan häraf på Landets Styrelse, skall bestrida detta omdöme.
Jag nämner likväl detta endast i förbigående och försöker således icke utvecklingen af detta ämne.
Det är icke heller min afsigt att klandra något visst eller alla våra Collegier.
Der finnas många agtningsvärda, kunniga och af fäderneslandet förtjenta Män.
Jag anmärker tvärtom det allmännas förlust, att desse
Män icke bättre användas, och att de, bundna af en felagtig arbetsmetod och uselt lönta, framtråka sin tid på en arbetsbana, der ett till '/4 eller derunder minskadt an - 216 Riksdagen 1810. tal, sorn då kunde väl lönas, skulle med kog att göra gagn gifva ärenderne en mera enkel, redig och skyndsam gång.
Enkelhet och drift jämte allmän och enskilt säkerhet och rättvisa äro grundprinciperne för en god och kraftfull Styrelse.
Embetsman uträttar mera ensam än i samfällighet med flera, hvilkas fördomar och kortsynhet oftast hindra dess nyttiga verksamhet.
För att icke aflägsna mig ifrån det egenteliga ämne, som jag vågat underställa Höglofl.
Utskottets pröfning, får jag förklara min tanka, att då den troligen vid Regerings-Formens upprättande åsyftade och vid förra Riksdagen särskilt ifrågastälde indragning eller förändring af våra Riks-Collegier af Regeringen medhinnes, skall den af mig föreslagne ändring uti Stats-Rådet blifva af ännu större vigt.
Alla .Oeconom iska och Cameral- samt Bergshandteringen rörande frågor komma ifrån Landt-Styrelsen, de vigtigare efter beredning vid Härads- eller BergsTings-Rätterne i orten, och kunna omöjeligen vinna någon ytterligare utredning eller fullständighet i ett Collegium, der sakägarne på 30, 40 till 60 mils afstånd och deröfver skrifteligen skola utföra sina angelägenheter.
Den vinsten skulle således för dem blifva stor att, i händelse af missnöje med Landshöfdingarnes beslut, få directe söka ändring hos Kongl. Majit, dit de flesta frågor af vigt äfven nu komma, och der ärenderne vanligen mycket fortare än uti ett Collegium afgöras.
Rikets Allmänna Ärenders Beredning borde derföre, sedan gränslinien emellan Domstols-frågor och dem, sorn röra Allmänna hushållningen i Riket, noga blifvit bestämd, afgöra de sednare på lika sätt, som Högsta
Domstolen har slutelig befattning med de förra, så att Kongl. Majit endast uti Stats-Rådet borde besväras med sådana frågor, som angå allmänna författningars vidtagande, befordrings- och egenteliga Regeringsärenden Inrikes Civil-Ministern borde då egenteligen fästa sin uppmärksamhet vid sådane ämnen, som tillhörde Allmänna Beredningen, och blifva Ledamot der, likasom Justitise-Stats-Ministern är det uti Högsta Domstolen.
Jag bör bekänna, att i afseende på Krigs-Ministerns befattning kan jag icke våga mig långt in uti ett ämne, som ligger mera utom gränsen af mitt omdöme.
Likväl Bilaga A till Exped.
217 förefaller mig nyttan uppenbar deraf, att en Man funnes uti Konungens
Råd, som lemnade en vidsträckt uppmärksamhet åt Krigsväsendets Styrelse.
Äfven denna Styrelse är i dess nuvarande skick till en del uppdragen åt ett Collegium, och erfarenheten af den Collegiala Styrelsens olycksaliga verkan på Armeernes rörelser och belägenhet under sist förflutna krig, då de ofta förstördes af brist och vanskötsel, fastän penningar voro att tillgå, kan icke vara för någon inom vårt Land okänd.
Fördelen deraf, att både om Krig skall beslutas och under dess utförande en Krigs-Minister finnes i Stats-Rådet, som äger fullständig kännedom af Armeens belägenhet, tillgångar och behof, och hvilken äfven under fredstiden häröfver borde äga inseende, är i mitt omdöme synbar, och jag vill minnas, att den vid förra Riksdagen af kunnige och erfarne
Män blef utredd.
Bland inkast, som kunna möta denna motion, torde blifva: l:o) Att den föreslagne inrättningen af flera StatsMinistar leder till en uti Despotiska Regeringssätt vanlig Departemental Styrelse; men detta inkast försvinner vid uppmärksamhet på Regerings-Formens föreskrift, att alla Regeringsärender skola uti Stats-Rådet för Konungen föredragas, och att Stats-Rådets Ledamöter alltid äga rätt och i vissa fall äro skyldiga att sina tankar yttra och att för sina yttranden ansvara.
2io) Att Stats-Secreterarne äga den befattning, som Ministrarne skulle få; men om jag medgifver, att StatsSecreterarne för Finance- och Eclesiastique-Expeditionerne vid föredragning af de mål, som till deras befattningar höra, måste känna och öfverse hela vidden af de Riksvårdande ärender, som äga gemenskap med deras Departementer, så är deremot Stats-Secreterarnes för Kammar- och Krigsärenderne nuvarande befattning egenteligen rigtad åt föredragning af befordriugar och af de mål, som kunna komma ifrån Collegierne, och deras tid är deraf så upptagen, att de svårligen medhinna fästa sin uppmärksamhet vid ämnen, som fordra öfversigt af det hela i hvarje Styrelse-gren och vidtagande af författningar, som till allmän nytta leda.
Det är likväl icke min tanka, att Stats-Secreteraren i någon Expedition skulle bero af blifvande Ministrar eller förlora den betydande röst, som de äga vid ärendernes afgörande, 10 218 Riksdagen 1810. ty uti den ligger efter mitt omdöme en af de stora fördelarne af vår Constitution. 3:o) Att Embeten med Rikets högsta värdighet blifva en tillökad kostnad för Statsverket utan att nyttan deraf säkert svarar emot ändamålet.
Jag svarar härpå, i förra fallet, att kostnaden, som är obetydlig, då fråga är att fylla 2:ne Stats-Råds-löner, skall lätt ersättas genom indragning af Presidentssysslor i Collegierne, ty det är icke min mening, att antalet af Stats-Rådets Ledamöter skall ökas, utan att 2:ne StatsRåd till Stats-Ministrar skola upphöjas.
Nyttan åter af dessa Embetens inrättning hör vara en följd af deras bestämmelse och det val, en Regent nödvändigt måste göra af skickliga Embetsmän, isynnerhet Rådgifvare, om han skall kunna befordra sitt Lands och dess egna derifrån oskiljagtiga fördelar.
Men om också motsatsen skulle inträffa och någon gång de ifrågastälde Ministrarne, i stället för kunnige i Rikets värf nyttjade och erfarne
Män, blefve sådane, som endast ägde sin tids vanligaste grundsatser och dess fördomar, utan att hafva snille och vilja att gå längre med sin urskiljning, eller ock sådana, som icke nitälskade för sin Konungs och sitt Lands sanna väl och det sednares upphjelpande, utan blott overksamt förtärde Statens lön; så skulle de blifva skadlige endast derigenom, att de försummade göra nytta, och då kunde detsamma inträffa med Stats-Råd af lika grund, som det kunde befaras af Stats-Ministrar.
Jag vill icke bestrida, att äfven för Finance- oell Ecclesiastique-ärenderne särskilta Ministrar borde finnas, och att följagteligen 2:ne andra Stats-Råd kunde dertill förvandlas; men jag har icke velat yrka detta derföre, att jag anser Stats-Secreterarne för dessa Expeditioner äga mera tid och tillfälle än de för Inrikes Civil- och Krigsärenderne att sträcka sin omtanka till hela vidden af de ämnen, som tillhöra deras Expeditioner.
Det kunde också måhända vara likgiltigt, om StatsRådets Ledamöter kallades Stats-Råd eller Ministrar, blott att hufvudändamålet vunnes, att, isynnerhet för Inrikes Civil- och Krigsärender, någon viss Ledamot uti Stats-Rådet ägde närmare tillsyn samt rättighet och skyldighet till anmälan af det, som inom hvars och ens befattning kunde leda till allmänn nytta.
219 Jag har blifvit vidlöftig utan att vara fullständig.
Jag tillägger derföre endast, att jag till Höglofi.
Constitutions-Utskottets upplysta pröfning hemställer, om hufvudsyftemålet af mitt förslag, på det sätt jag uppgifvit eller med de förändringar Höglofi.
Utskottet finner för godt att föreslå, bör och kan vinnas.
Min afsigt har egenteligen varit att väcka frågan för att af upplystare
Män utredas.
Örebro den 5 October 1810. J. Mannerstam.
Utdrag af Rrotocollet hållet i Riksens Högloft.
Ständers Constitutions-Utskott den 8 Octoler 1810.
Ett af Herr Häradshöfdingen Mannerstam ingifvet Memorial om inrättande af 2:ne nya Stats-Ministrar samt en Departemental Styrelse företogs.
Utskottet beslöt, att till Herr Mannerstam skulle lemnäs det svar, att då ej i Grundlagarne nämnes om Collegiernes antal, befattning eller varagtighet, synes Lagstiftarens mening hafva varit att lemna organisation af Riksstyrelsens ledning till den Regerandes pröfning att på bästa sätt inrätta; äfvensom Utskottet funnit stadgandet uti 5 § af Regerings-Formen hvarken finnas vara hinderligt för Konungens rättighet att, om honom så godt synes, inrätta en sådan Departemental Styrelse, som Herr Mannerstam föreslagit, eller åt en viss af StatsRådets Ledamöter uppdraga inseendet öfver någon viss gren af förvaltningen; af hvilka anledningar Constitutions-Utskottet icke trodde någon ytterligare föreskrift eller Lagförändring vara af nöden. 220 Riksdagen 1810.
Till Riksdagsmannen J.
Ständers Constitutions-Utskott den 12 October 1810. S. D. Till Constitutions-Utskottet hade Riksdagsmannen J.
Olsson Longberg från Gestrikland ingifvit ett Memorial, hvari han begärt Utskottets förklaring öfver 77 § Regerings-Formen samt 33 § Riksdags-Beslutet vid sistlidne Riksdag, äfvensom att Utskottet genom OriginalHandlingarnas uppteende måtte förvissa BondeStåndet om rätta förhållandet med Riksens Ständers Beslut vid sista Riksmöte, rörande Kungs- och Kungs-Ladugårdarnes förvaltning.
ConstitutionsUtskottet beslöt att till Riksdagsmannen Long Ö
Ö berg enskildt afgifva det svar, att Utskottet ej är berättigadt göra någon förklaring öfver Grundlagarne, som vid en innevarande
Riksdag kunde blifva gällande eller ens leda till att bestämma meningen om deras rätta förstånd.
Hvad åter Riksdags-Beslutet vid förra Riksdagen beträffade, skulle Utskottet tillkännagifva, att det ej derom kan ingå i någon pröfning än Bilaga A till Exped.
221 mindre uppte dess Original-Act, som ej finnes och aldrig funnits eller kunnat finnas i Utskottets förvar.
Härmed följa 5 bilagor (A, B).
Bilaga A. lill Exped.
Ödmjukt och vördsamt Memorial till Högloft. Constitutions-Utskottet.
Af de öfverläggningar, som i Bonde-Ståndet förevarit rörande ledige eller framdeles ledige blifvande Kungs- och Kungs-Ladugårdarnes förvaltning, som 77 § Regerings-Formen och 33 § Riksdags-Beslutet, af den 2 Maj, omnämner, har Ståndet ej trodt sig kunna frångå dess beslut, efter Högloft. Stats-Utskottets Betänkanden af den 19, 25 Mars och 4 April detta år, och af hvars ordalydelse och i följe deraf tagne beslut Riksens Ständer afgjordt, att dessa lägenheter borde styckas, till skatte försäljas och inroteras.
Men som Kongl.
Majit, till följe af uti förut åberopade 33 § Riksdags-Beslutet införde ordet pröfning, i nåder aflemnat dess Proposition om förvaltningen på det sätt, att desse lägenheter borde förarrenderas, hvarigenom Bonde-Ståndet, i synnerhet hvad de onereusa dagsverken vidkommer, trodt sig framgent komma att lida, utom den brist, som af framdeles påräknade, flerfaldiga tillgångar af dessa lägenheter uppstår; i följe af hvilka uppkomne stridigheter i ordaförståndet af detta förvaltningssätt och denna pröfning jag ödmjukeligen anhåller om Högloft.
Utskottets förklaring af nämnde §§.
Härvid får jag äfven lika ödmjukt anhålla, att Högloft.
Utskottet igenom Original-Handlingarnes uppteende behagade förvissa Ståndet om rätta förhållandet i desse ganska vigtiga ämnen.
Ordalydelsen i 33 § Riksdags-Beslutet jemfördt med förut åberopade Högloft. Stats-Utskottets Memorialer, 222 Riksdagen 1810. hvarpå Proposition och Beslutet grundade sig, stämma öfverens, så vida ordet pröfning i det senare saknas.
Uppmärksamheten kan lätt fela vid uppläsandet af så många och vigtiga ämnen, då jag icke varit så lycklig att vid sist förflutne
Riksdag haft förmån vid denna fråga vara närvarande, och det är i följe af denna arindran jag vill förmoda, att förhållandet kan igenom Originalernes granskning snarast utredas.