Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bankbolag sorn sådant önskar, är berättigadt att för sin rörelses bedrifvande från allmänna Svenska Bani en erhålla samma Banks sedlar på följande sätt och vilkor: a) Till bankbolaget skall af delegarne inbetalas i metallisk valuta eller Rikets Ständers Banks sedlar ett belopp, sorn icke får utgöra mera än 40 procent af bankbolagets hela grundfond.
Endast i det fall, att bankbolaget med sig förenar delegare med den rätt, sorn i § 3 bestämmes, må förenämnda belopp ökas, dock icke utöfver 40 procent af den summa, hvartill enskild Banks grundfond högst får uppgå; b) vidare skall bankbolaget hos allmänna Svenska Banken deponera lätt säljbara räntebärande obligationer till ett belopp efter uppskattadt värde, som dock icke med mera än 50 procent får öfverstiga den summa som blifvit enligt mom. a) inbetald.
Dessa obligationer nedsättas af allmänna Svenska Banken i Rikets Ständers Bank; e) lill det belopp, som motsvarar de i mom. b) stadgade depositioner eger bankbolaget att undfå allmänna Svenska Bankens sedlar utan ränta eller annan afgift, än den, som särskildt stadgas såsom ersättning för sedlarnes förfärdigande och för bokföringen; d) öfver sagde i Rikets Ständers Bank deponerade räntebärande obligationer erhåller allmänna Svenska Banken dispositionsrätt för det ändamål här nedan säges och under kontroll af Rikets Ständers Banks Fullmägtige; e) allmänna Svenska Banken eger, att, för bibehållande af den för sedlarnes inlösen i allmänna Svenska Banken afsedda vexlingskassa, vid det belopp omständigheterna fordra, af den enskilda Bank, som undfått sedlar mot deposition af obligationer, infordra ett belopp i sedlar, på det sätt, att allmänna Svenska Banken på samma gång minskar, derest den icke redan minskat, den sedelrörelse, som af 156 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. ./W 69.
Banken sjelf bedrifves på grund af sådan deposition och i lika mån i förhållande till beloppet af dessa depositioner; f) inom sex veckor eller den längre tid, som af allmänna Svenska Banken bestämmes, är den enskilde
Banken skyldig att insända det belopp i allmänna Svenska Bankens sedlar, som på densamma belöper, elier ock att derför aflemna Rikets Ständers Banks sedlar, eller annat .bevis på der insatt metallisk valuta, eller ock godkända vexlar på utrikets ort.
Åsidosättes detta, eger allmänna Svenska Banken att försälja de Banken tillhörige, räntebärande obligationer och att sålunda indraga sedlar till det belopp, som den enskilda Banken underlåtit att återlemna; g) då den enskilda Banken aflemnat det föreskrifna beloppet, eger den, om så fordras, atr återbekomma af dess deponetade räntebärande obligationer ett belopp, svarande emot de indragne och insände sedlarne; h) derest det blifver nödigt att indragningen verkställes mera skyndsamt än som i mom. c) medgifves, och om behofvet eljest sä fordrar, är allmänna Svenska Banken berättigad att försälja till större eller mindre del, de i Rikets Ständers Bank nedsatte obligationerna under vilkor, att dess egne lika beskaffade obligationer på samma gång afyttras, och att dervid iakttages det förut stadgade proportionsförhållande; i) i den mån omständigheterna åter medgifva ökad sedelsemission eger den enskilda Banken att undfå allmänna Svenska Bankens sedlar till det förra beloppet, så vida de deponerade räntebärande obligationerna lemnats orubbade eller åter till förra beloppet för deposition allemnas.
Derest tillökningen, icke lämpligen kanske på en gäng, iakttages i allt fall derföre det stadgade proportionsförhållandet mellan allmänna Svenska Banken och den enskilda Banken; k) i händelse de af den enskilda Banken deponerade räntebärande obligationer minskas i värde, eller eljest icke i värde finnes motsvara de sedlar, Banken elter proportionsförhållandet innehafver, är Banken skyldig att, inom en månad, i förhållande dertill öka depositionen af sädane obligationer.
Fullgöres ej detta, må försäljning af Bankens räntebärande obligationer ske; kan det rätta förhållandet icke åstadkommas och måste försäljningen fortgå, lörfares, sedan hela beloppet af de räntebärande obligationerna blifvit afyttradt, såsom i § 22 är stadgadt.
I) om den enskilda Banken upphör med sin verksamhet eller inställer sin rörelse. är den skyldig, att inom ett är derefter utlösa sina deponerade räntebärande obligationer medelst inbetalning af sedlar till det deremot erhållna beloppet, och berättigad att, i män sådant sker, återfå obligationerna.
Underlåtes detta, eger allmänna Svenska Banken sedan nämnde tid förflutit, och utan att vara underkastad bevakningsskyldighet i fall af konkurs, att försälja obligationer och af försäljningssumman godtgöra sig för beloppet af sedlarne med laga ränta derå från sagde tid.
Uppstår brist, ege allmänna Svenska Banken derför fordringsrätt hos den enskilda Banken såsom för annat kraf. m) värdet af räntebärande obligationer, som erbjudes till deposition eller äro deponerade, uppskattas och bestämmes af allmänna Svenska Bankens Öfverstyrelse. n) de enskilda Bankerna, som undfått allmänna Svenska Bankens sedlar mot deposition af räntebärande obligationer, ega att utse en delegare att i den årliga revisionen af allmänna Svenska Banken taga del.
Valet af denna revisor tillkommer första gången den af de enskilda Bankerna, som först börjat rörelse med allmänna Svenska Bankens sedlar, och sedermera de öfriga i den ordning som nämnde rörelse vidtagit. bj c§ a S ?• b3 o to » 5?
Si tv S Sti ö Sr .2 2: »' ® o - g- : sr i. g. § r* jo; r£ C/2 O*”t O* co § cL *■ ^ cr cu 2. ► cd cd C?
; 2. 2 og 5 03 03 o P c cr *-J ? § -T3 ^ ^ c & a -1 o V 05 CO W *d. w 05 05 ' 4^ CO J<I to 051—* w o >C CO — (X) 05 O ✓S ^3 c: s &| CT. p: < b ••
TT I <-_J c ■ cd' ps 5* : 2 O (IQ :rl" B. CD S- TT- ^ o CD- p* r,j. r C CT*
S O BB £T r/Q > 2 r - g
K-i 2° <' 2 c+ 03 zn CD o B <• 1^0 05 *50 O' <1 t— —T jr, ^ CO <1 O Of J^5 CO J^5 oi O c W 05 tji to 1 05 H— Of CO 05 O O CO O O 05 o s M p: P C£ <1 rD r? cL 4^ co -q to C£ j P: ' B O CD - I <5 CD S CD - CrCfQ ( 03 [i: O <-+■ '"O c-*' ££ T3 r3 CD O O B §> cL - (JQ p (7^ W p 2T. o- 3?' 21 CD 5»» rr> 1 ö t- W B* P° o o ® 2 B -. P W CD B 03o - t— CD a- 2
CD CO w o 05 -sj 4^ 50 O 05 Of W -q 10 co *<| o» 4^ 10 w 05 InS -OI r— H-* OO Of 05 4^ CO t—1 )— ►—1 h O» Of -*q -I -1 10 05 O» O W O » O JO CO Of Oi o p 05 05 M OO^M OOf-<I^OO;<IO o 00 p
Of 50 p 4^ ot Of 4** o< rc CO “<l *<l 05 C CO 05 M 10 o 4* Cl? as« s Cl? f? {B, 05 00 00 05 C*5 05 t-to j O 'CO cp CO O 4^ 05 *r CD (T^ CO 00 <rt“ f? a - 4- 05 CO 10 rc QCf B s° B c*- 5 (/3 2 1 2* ° B O CB B* UH a. p O: c/3 03 TT- 73 2-' p: r-t- O <rt- B a CD cri p B TT >—« KO 4PJ0» JO 'bVo Of Of o Of 4^0 o» toto KO 4-* O 4- 4-. o 4- CO .
K/ O ! ?r ?r ro 1 s ® s* g ® 2' ®° tr< “ S SCO Bj Cti _ p-,. «— 2 ^ CD CD - £L cr ~ S. ?® P: B 3 pr p co B3 ^ po B £ m «u O: cd s to W» sv. i W ! ^ C5 ! |y : b 00 05 4- WJ cL 4^ jo to to to C/3 CJ * CD CD CP < ^0^3 O f-t- c*. 03 t < £3 TT H a^‘ S 1’ D C CD 03 C: CD c:
C* C3 CD — rV?5 < 2. 03 P 03 po r+-_ Stoq B h> a k a« to Of c O Of 05 p — -'T tO — 0 Of 0 HH a 2. r»- CD en' C: £é.
B3 B P aQ B p CB CD 0 03 C5 CD 3" g- HH P |3 B jo
Of —1 00 "00 to 00 OZ 4— Of 05 05 to ^ S 4^ 00 ►— p> ^4*- JO JO ^q w CO p co —; O 05 t—> 'co o ^ ^ h oj o Oi 0 05 “J
I P ip co Of 1 05 p »— CO Cjf W tji O C5 o QO O o UQ 03 cr CD <1 s. r?
Hj CC 05 05 05 tsj CO OO ^<t TT 00 4^ 05 CO p
Of 05 05 CO O p Of GC 05 ^0 05 Of r\ , c——' CD 02 tb p w H-1 TT c3 PQ 0Q u o -M w m ~U> O M • rH o <3 e rf O b- 05 t O* s ° 05^ r-H co ro' CO 00 00^ CO td CO G0 CO I lO pH lo öi : co co C^CO 05 L- , i-H ^f (M •© 3S« ho fe G cö pq a3 ri4 O (/} ho a G a> c3 > CUt/j •-O <D CÖ -U> C G G :cö 3 s G GP rf co b-* O' H O lO lO 00" CO HO 7G O +3 2 "g fcJD > o rO ö3 G O OQ fe O fe fe PQ fe r*"H « SO [>■ fe rf O 1 rf L- 05 1 , CO 1— d; O [d o: O O 05 h cd co d d CO X' o »o GC^CO O sO d c^r cd r—v GN co HO (V* HH CO fe <1 c/j i 2 cö Gh {3 CO t».
:o3 G o3 CA CA ai C/} O CA 50 c3 cC
Ä rb -+J CD -H c fe O CO oo CO rf L— rf rf 05 CO 15 O lO ]>. id co co rf t- co rf r- 05 05 co di d d cd* rb 05 - 05 co co 05 b-^ <o 05 d CD ld rf cp CM co 05 O co co 00 C^fO GO d d d »d co 1 .rf « : : HO CD •
H3 fe fe *co Su O o ^2 c3 S T3 TJ ^ ^ r* CA G G ^ <D C .2 — 'co "3 .2 o c a5 rf ■¥.
S o fl “ H ^ c/j G r a3 o H3 <U n? CA w V oj rf 'O O 05 W « OQ *ö a> .§ «ö 7, -*-> G> C/j C/j o co 05 i—« 05 Öl O co — co CO L CO rf co co I 05 O CO © »o 05 :i c/j W £> > G CO <D , ^ g
Co -« :5 co G M £h S<1 <o_ o b r g rf 1 ‘ '"S °" a3 *t3 *"""' cö c/j cö pq rO :cö -4-3 C/j A CD ^ O GG fe d c/j G G cö G cc G S GO ro <| :cö . ~ ^ -§ S15 O 1/3 fe <D HO HO ^4-1 G CD G P, Gu o 3 h-j -4—> O Gu CD ÖJ) O CD rQ «*-. c3 c/2 HO U-< G a d CD G +J o • r-H G *co *+J c3 S o G .SP O o <D HO CD 2 fe CO* rC 64. 1 rf CO di o td d tb 05 co 05 p 05 05^ id c5 cd d co"
Ol CO o co r—H GO oo pi" fl'» iO d >d i-H GLj —4 co rf d tu ^ i d rvé HH ^4 : fe <D <D > G G (D qq <D 03 HO > :a3 5 fcCHO n c C G nP b td} Ph g 2 o S 1—1 G 00 d oö •te ro so G c+0 ^3 c Sr ° >• *G PPc^o G Vi ^ ^.22 g> .2 S oc3 rr a) öd G <D S 2^ *" «
2:o) Insättningsbevis, med eller utan utfäst ränta, stäldt till viss man, skall innehålla, att öfverlåtelse deraf skall till nye egarens säkerhet i banken anmälas. § 16.
Styrelsen åligger: att när som helst hålla Bankens räkenskaper och handlingar tillgängliga för Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande eller dess ombud, samt för den särskilda undersökning, Kongl.
Maj:t möjligen kan finna för godt att låta anställa;| att genast efter hvarje qvartals slut i närvaro af Kongl. Majits Befallningshafvande eller dess ombud, upprätta och derefter ofördröjligen till Kongl. Majit insända, äfvensom genom allmänna tidningarne offentliggöra en öfversigt af bankens ställning; och att ställa sig till noggrann efterrättelse hvad denna lag bjuder samt de af Kongl. Majit fastställda bolagsreglor föreskrifva.
Sker afvikelse härutinnan och varder ej det anmärkta förhållandet inom en månad rättadf, ankomme på Kongl. Majit att i svårare läll förklara bolaget hafva förverkat rättigheten att bankrörelse drifva. § 17.
Har hela den del af bankbolags grundfond, som af räntebärande obligationer skall utgöras, blifvit föryttrad eller har bankbolag, enligt något räkenskapsårs behörigen reviderade bokslut, gjort sådana förluster, att bankens reservfond och 10 procent af den grundfond, som de solidariske bolagsmännen insatt, gått förlorade, då skall banken ställas under utredning och bolaget derefter upplösas, sä framt ej bankdelegarne på en, af någondera utaf dessa anledningar sammankallad bolagsstämma, inför protokollet förklarat sig villige att, inom sex månader, genom erforderligt tillskott ä sina lotter, återställa grundfonden till dess behöriga belopp.
Befallningshafvande åligge noggrannt tillse, att sådant bolags stämmobeslut inom sagde tid blifvit fullgjordt.
Ilar ej så skett, varde bolaget ovilkorligen under utredning stäldt. 158 Motioner i Borg are-Ståndet 1862. 70.
Af Herr BjörckOm upphörande af den del af Riksbankens lånerörelse, som afser lån mot pant af fast egendom, och Bankens derå grundade fordringars öfvertagande af allmänna Hypotheksbanken i utbyte mot dennas obligationer.
Den meningsskiljaktighet, som icke sällan visat sig rörande lämpligheten af den nuvarande fördelningen af de lånefonder, hvaröfver Bikets Ständers Bank har att förfoga, torde vara en naturlig följd af den utveckling, som jordbruket och öfriga näringarne i allmänhet vunnit.
Bankens ändamål, så vidt det afsett att understödja landets näringar, har otvifvelaktigt kunnat äfven med inskränktare tillgångar, mera fullständigt uppnäs, då näringarnes behof af förlags-kapital så väl som förmåga att tillgodogöra sig detta, varit mera inskränkt.
Det kunde icke eller vara främmande för Bankens rörelse att lämpa sina låneunderstöd efter de olika näringarnes behof, så länge Bankens tillgångar lemnade utväg att tillgodose den ena lika med den andra.
I den män näringarne förkofrade sig och anspråken på lån till ökadt belopp vexte, uppkom och tilltog striden mellan de olika näringarne om företrädet till lånefonderna.
Det mägtigare intresset trodde sin fördel vara att tillegna sig den större delen, måhända utan att betänka, att fördelen för det allmänna berodde deraf, att det största och oundgängligaste beliofvet först och säkrast fylldes.
Följden deraf blef i första rummet den, att den större rörelsen, som omfattar landets hela verksamhet, måste annorstädes söka medel, som den lättare än de öfriga näringsgrenarne sålunda kunde erhålla.
Den fann också hjelp i utländska kapitaler och Bankens rörelse inskränktes till fastjghets-belåning samt till upprätthållande af Diskontinrättningar som hufvudsakligen lemnade lån till mindre belopp och på fid, som mera afsåg låntagarnes beqvämlighetet än Bankens rätta uppgift, att underhålla en jemn penninge-cirkulation.
Häraf framkallades de enskilda Bankerna, som, oberoende af Riksbanken, gingo sin egen väg men likväl satte Banken i nödvändighet att bära tyngden af deras operationer.
Hade Banken i råttan tid öfvergifva försöket att understödja aila näringar med särskildt anslag och inskränkt sig till en rörelse, som omfattat endast hvad som verkligen förtjenat namnet af omsättning, så hade den egt styrka att upprätthålla denna och jemväl funnit utväg att genom inrättande af nödigt antal filialer betjena allmänheten på ett beqvämt sätt.
Nu förmådde den icke att kraftigt understödja någon rörelse, och det dröjde icke eller länge, innan jemväl fastighets-egarne funno Bankens hjelp otillräcklig och äfven de i sin ordning från utlandet hemtade de kapitaler, som icke pä annat sätt stodo dem till buds.
De funno sin fördel härvid så mycket större, som dessa kapitaler erhöllos under vilkor, som än bättre öfverensstämde med arten af deras näring; och efter det
Hypotheksinrättningar kommit tillstånd och sedermera ytterligare Hypotheksbanken trädt i verksamhet, torde tiden vara inne att sluta en strid, Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 70.
159 sorn icke längre kan grundas på någon mening om Bankens förmåga att fylla de särskilda^ anspråken och att således icke förlänga ett tillstånd, som, efter hvad en hvar måste medgifva, bär stämpeln mera af en öfvergång från ett system till ett annat, än det grundas på en mogen pröfning af det ändamålsenliga och lämpliga.
Det är derföre som jag tror att uppmärksamheten med framgång, torde kunna fästas på frågan om fastighetsbelåningen icke nu kan och bör skiljas från Banken.
Om det icke ligger ett misstag deri, att en jemn cirkulation af penningar såsom bytesmedel, är af den vigt för landet och samtliga dess näringar, att en särskild omtanka måste egnas deråt; sä torde det ock medgifvas, att en särskild institution för detta ändamål mäste påtänkas om den icke redan funnes.
Den betydenhet, som landets omsättning redan eger, skulle visserligen icke medgifva, att ett förslag i denna syftning skulle anses ändamålsenligt, med mindre att en dylik anstalt grundades på ett kapital, som närmade sig det, hvarmed Riksbanken nu sträfvar icke allenast att upprätthålla en utsträckt fastighetbelåning, utan jemväl att förlägga en stor del af näringarne.
Redan häraf visar sig tydligt nog att Banken behöfver hela sitt kapital, så vida den skall kunna fortfara att öfva uågot öfvervägande inflytande på omsättningen; hvilket för Banken måste vara af den största vigt, såvida den skall kunna fullgöra sin förnämsta pligt att upprätthålla myntvärdet.
Bankens rörelse måste vexa sättningen.
Denna framkallar eljest andra institutioner, sorn slutligen i stället att underhålla en nyttig täflan, skola blifva Banken öfvermägtige och ofta röra sig i en riktning, som kan ytterligare förlama Banken, ja till och med bringa den i verklig fara.
Det är denna för Banken och landet högst vigtiga öfvervigt, sorn måste åt Banken försäkras, men den skall, örn än småningom dock säkert gå förlorad, om icke
Banken sätter sig i tillfälle att följa omsättningen och gifva den en sådan riktning som omständigheterna fordra.
För sagde ändamål behöfver
Banken att hafva en större del af sitt kapital rörligt, än nu är förhållandet.
Banken bär nemligen kunna i vida större mån än hittills skett förlägga den större rörelsen, sorn nu till stor del underhålles med utländska kapitaler men i viss män bör vara af Banken beroende.
Bland utländska lån äro ^ de, som oupphörligen omsättas, de vådligaste derföre, att de när som helst kunna återfordras, och att detta oftast sker, då det medför de största olägenheter.
En hastig återbetalning af utländsk skuld drabbar icke allenast den affär deri penningarne blifvit använde, utan om den afser något betydligare belopp, måste den ofelbart leda till stark påkänning af Bankens reela fond.
Detta är detta äfventyr, som bör aflägsnas och det kan ske i betydlig män om Banken sättes i tillfälle att med inhemska kapitaler förlägga de näringar, som nu uppehållas genom dyra omsättningar af utländska län.
För sådant ändamål måste dock Banken vara i tillfälle att förfoga öfver de medel, som nu äro orörliga elior åtminstone bundna för längre tid.
Att skilja Banken från fastighetsbelåningen kan ej heller numera anses förenadt med någon våda för fastighetsegare sedan i landsorterna finnas Hypotheksinrättningar, der vida större och fördelaktigare lån kunna erhållas, än de Banken lemnar.
Det är endast de mindre fastighetsegare1, som skulle kunna äfventyra att i Ilypotheksinrättningarne icke vinna inträde.
1 högst få fall skall detta dock blifva förhållandet, emedan det med temlig visshet kan antagas, att de flesta egendomar. som nu äro i Banken belånade på grund af värdering, efter den sä kallade Bankomethodcn, skola vid uppskattning efter de af Hypotheks-iöreningarne bestämde grunder finnas uppgå till det värde, att inträde i Ilvpotheks-föreningarne icke kan dem vägras. Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JV? 71.
Om alitsa Banken, utan äfventyr för fastighetsägarne kan upphöra med utlåningen mot inteckning, så skall dock Banken länge vidkännas olägenheter och jemförelsevis betydliga kostnader för denna rörelse, om
Banken skulle fortfara att inkassera sina egande fordringar af nämnde beskaffenhet.
Dessutom skall det blifva lättare att genast tillvägabringa en lämplig organisation af Bankväsendet om Banken sättes i tillfälle att disponera lätt säljbara obligationer till det belopp, som motsvarar de nuvarande fastighetslån en.
Derföre af särdeles stor ;vigt, att Banken så snart ske kan skiljes från dessa lån; och jag föreslår på grund af hvad sålunda blifvit i korthet anfördt, l:o att län mot fastighet icke hädanefter utlemnas från Rikets Ständers Bank; 2:o att Bankofullmäktige erhålla uppdrag, att inleda och afluta aftal med allmänna tlypotheks-banken om öfvertygande af Bankens fordringar mot pant af inteckning i fastighet på landet, under vilkor att låntagare tillgodonjuta den dem tillförsäkrade rätt; och att Banken erhåller Hypotheksbankens obligationer till belopp samt med ränta och förfallotid, sorn genom öfverenskommelse mellan Bankofullmägtige och Hypotheks-banken kan varda bestämdt.
M »I.
Af Herr Björck: angående medgifvande för Carolinska Medico-kirurgiska Institutet att, i likhet med Universitelernas Medicinska fakulteter, anställa theoretisk medicinsk eller medicine-kandidat-examen, Redan från äldre tider hafva vigten och nödvändigheten af Medicinsk undervisnings meddelande i hufvudstaden gjort sig gällande.
Deraf föranleddes stiftandet af Collegium Medicorum, en fri förening af utexaminerade läkare, till inbördes skydd och till bibringande af såväl theoretisk som praktisk medicinsk bildning åt yngre kolleger och elever.
Denna utom-akademiska undervisning kom dock blott tidtals samt mera ofullständigt till utförande.
Men i början af detta sekel upptogo Rikets
Ständer frågan och sedan dess har denna undervisning af Dem och Regering på ett kraftigt sätt blifvit understödd.
Med anledning af den förfärliga härjning, sjukdomar gjorde inom Svenska arméen i början af detta århundrade, uttalade Rikets
Ständer vid 1809 års riksdag behöfvet af en för - Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 71. 161 en förbättring i den medicinska undervisningen och läkarevården, särdeles för arméen oell flottorna, och redan följande år tillsatte Kongl. Majit för utredandet af dessa ämnen en kommitté, i hvilken såsom sakkunnige läkare ingingo dåvarande Praeses i Collegium Medicum, förste Archiater David Schultzenheim, förste Lifmedicus Weigel, Generaldirektören Hagströmer samt förste Lifmedikus af Bjerkén.
Denna kommitté afgaf den 9 Juli 1810 förslag till inrättande af ett garnisonssjukhus i hufvudstaden och i samband dermed ett institut för bildande af fältläkare.
Majit beslöt den 3 December 1810 inrättandet af ett sådant Institut, hvilket äfven snart derefter kom till stånd, inympadt på den skola, som tillhörde dåvarande Collegium Medicum en fortsättning af ofvannämnde Collegium Medicorum.
Först den 6 December 1815 utfärdade Kongl. Majit reglemente för, såsom det i ingressen heter, »det här i staden »inrättade Carolinska Medico-kirurgiska Institutet, hvars föremål är att undervisa i »läkarekonstens såväl theoretiska som praktiska delar med särdeles afseende på tillda»ilande af läkare för arméen och flottorna.» Institutets sålunda utstakade verksamhet fortgick under sju år, hvarefter Kongl.
Majit den 1:1
December 1822 utfärdade nytt reglemente för detsamma och yttrade i inledningen till detta reglemente följande: »Som egentliga föremålet med det här i huf ”vudstaden år 1815 inrättade Carolinska Medico-kirurgiska Institutet varit, att genom ”undervisning derstädes uti läkarekonstens såväl theoretiska sorn praktiska delar tilldana skicklige läkare för arméen och flottorna; och ett sådant ändamål numera blifvit ”uppfyldt, samt då, under inrättningens fortgång, erfarenheten ådagalagt nyttan deraf, ”att Institutet i förening med härvarande sjukhusinrättningar må erhålla en sådan organisation, att pålitlige och tillvande praktiske läkare för alla grenar af medicinalver"ket till Statens tjenst vid samma Institut kunna danas.»
Skilnaden emellan dessa tvänne akter, den af 1815 och den af 1822, är ganska tydlig; den förra ' reglementerade ett Institut med hufvudsakligt ändamål att tilldana skicklige läkare för arméen och flottorna, den sednare uttalar detta ändamål uppfyldt och bestämmer derföre åt
Institutet en vidsträcktare verksamhet, den att dana pålitlige och tillvande praktiske läkare för alla grenar af medicinalverket till Statens tjenst.
Att Institutet äfven var vuxet denna vidsträcktare verksamhet blir tydligt om man granskar omfattningen af de examina vid Institutet, hvilka 1822 års Kongl. Reglemente bestämmer, dervid man finner, att dessa examina redan då voro vida mera omfattande, än motsvarande examina vid universitetsfakulteterna.
Dessa examina voro trenne, hvaraf den första motsvarade den tidens medicine kandidatexamen vid universiteten, den andra licentiatexamen och den tredje utgjorde en vidsträckt pröfning af läkarens kännedom i praktisk kirurgi och obstetrik samt hans förmåga att för statsbehof använda sina kunskaper.
Den sista examen blef gerom Kongl. Brefvet af den 8 Oktober 1828 förändrad så, att vissa ämnen öfverflyttades till andra examen, statspröfningen skulle göras inför Kongl.
Sundhetskollegium, och såsom föremål för tredje examen qvarstodo blott operativ kirurgi och obstetrik.
Denna förändring skedde emedan Universiteternas licentiater, för vinnande af kompetens till vissa läkarebefattningar, måste undergå ifrågavarande examen.
Vid Institutet bestämdes 1822 ett lärareantal af sex professorer med hvar sin adjunkt och till dessa hafva sedermera genom Rikets Ständers, tid efter annan, på grund af Kongl. Majits framställningar eller enskilda motioner, fattade beslut, tillkommit följande lärarebefattningar, nemligen: en lärare i medicina legalis (1841), en profession i pediatrik (1845), en profession i pathologisk anatomi och en adjunkt i kirurgi (1854); en lärare i syfililogi (1858), en adjunkt i pediatrik samt en i psychiatri (1860); Bih. till B St.
Prot. 1862 och 1863. 11 Sami. 3 Afd. 21 162 Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
Jtä 71. hvarjemte vid samma riksdag beviljades sextusen Riksdaler Riksmynt för iordningsställande af Institutets kemiska laboratorium.
1 samma proportion sorn lärareantalet ökats, har undervisningen vid Institutet blifvit utsträckt och examensfordringarne höjda samt enligt tidens kraf ändrade, efter medgifvande af Institutets dåvarande öfverstyrelse, Kongl.