Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Samma granskning af hvar- andras toaletter, samma blodiga kritik öfver hvarandras yttre värde.
O, barndomens oskulds- fulla tid, hvart har du tagit vägen, och du
E n d a s t en s i d a a f p a p p e r e t b ö r I I rt U I I U \ | IN användas och marginal lemnas.
N a m n o c h a d r e s s t o r d e alltid noga a n g l f v a s, o c h kan f u l l k o m l i g d i s k r e t l o n f r a n r e d a k t i o n e n s s i d a p å r ä k n a s moderliga förstånd — i hvilken undangömd vrå ock i afseende på tillämpandet af ett råd eller en föreskrift taga hänsyn till och rätta har du slumrat in!
Grace fias det nog hos de unga qvinliga det hela efter egna förhållanden och tänkesätt.
balgästerna, hvaremot » ungherrarne » förekomma Sjelf följer jag verkligen Hanna Kamkes litet mera drumliga.
Drägten är dock oklan- uppmaning och har mina matförråd inom derlig, en blandning af engelskt-franskt mode, » lås och lycke », men icke behöfver jag derför med .spända strumpor och åtsittande permissio- vare sig upptaga större eller mindre del af ner, vid blus med nedvikt spetskrage, hvita min tid med att » efter hvarje måltid gå och handskar, som något genera de unga dandys, läsa in maten ».
Jag kan göra precis det och urmodigt nedkammad Herman-Bangslugg.
samma som A l b e r t.
: se efter mina barn, Annu råder någon stelhet i den unga fest- som ännu äro i singularis, och sköta min skaran, men så blir det något mera lif, dans- sömnad.
programmen fullklottras, och musiken bjuder på Se här hemligheten!
Då tjenstflickan tagit en promenadpolonäs.
af bordet, ätit, samt iordningställ efter maten, Det är riktigt rörande att se dem föra sig sätter hon sjelf in öfverlefvorna samt hänger i den ceremoniösa dansen!
Och hvad de ha in spiskammarnyckeln på sin bestämda plats, roligt sedan!
Det måste vara något inåtvändt, hvarifrån jag eger rätt att vidare praktisera ty icke hör man några glada barnaskratt, icke den ned i min klädningsficka.
Om en måltid ser man glädjens strålande blickar.
af någon anledning, hvilket sällan händer, Nej, detta är ingen barnbal, det är icke lef- skulle försenas och jag befarar, att min lilla nadsfriska barn, som svänga om i munter dans hjelpreda skulle vara hungrig, ger jag henne efter skolans och lexornas besvär och sedan lof att taga nyckeln, eller ger jag henne den slumra lugnt in i barnaverldens drömmar.
Det sjelf, så att hon å den ena sidan alls icke är små dresserade dockor, som leka » stort folk », behöfver svälta och å andra sidan min tid som känna sig blaserade, derför att de ständigt alls icke förspilles.
hört upprepas regler, » om hvad som passar och På detta ser hon, att det alldeles icke är icke passar », och som slutligen blifvit beröfvade af misstro, som spiskammaren låses.
Men tron på barnaålderns lycksalighet och dess oskyl- jag har den åsigten, att när smeden gjort lås diga fröjder.
och nyckel, så skola de väl användas — i Låten barnen vara barn och barnbalen en annat fall kunde man ju hafva s. k.
» smäll- lek — intet annat.
Tids nog kommer den tid, lås », som finnas i åtskilliga butiker.
då nattvaket bleker ungmöns kind och den unge I min nyckelknippa har jag dessutom — mannen sväDger om i valsen med en min, som som en god vaktarinna egnar och anstår — om han ville säga: » Man är ju tvungen att en extra spiskammarnyckel, i händelse, hvilket släpa med, tills supén kommer. » dock ej inträffar i mitt hus, den ordinarie skulle förkomma.
På qvällen, då jag lägger mig, ligga alla mina nycklar på nattduksbordet bredvid mig.
Skulle sjukdom, eld eller annan olycka upp- I skafferinyckelfrågan.
stå, har jag strax nycklarne till hands och kan på minuten taga fram, hvad som behöfves.
IllnL ru Hanna Kamkes för en tid sedan in- Och ännu ett.
Skulle tjufvar vilja helsa «• !
Asigterna tyckas vara att afskrämma och förhindra.
mycket delade.
En insändarinna » Albert.
. » Mina förråd utaf kaffe, socker, mjöl, gryn yttrade sig i n:r 7 af Idun gendrifvande mot m. m. har jag icke i skafferiet, utan i ett fru Kamke; att hon i sin uppfattning ej särskildt skåp, äfven detta läst.
Jag brukar varit ensam, synes af ingångna tacksamhets- sjelf taga fram och lägga i grytan, hvad som skrifvelser.
behöfs, smör, kryddor, eller hvad det nu vara För dagen lemna vi ordet åt en annan må.
bland våra värderade medarbetarinnor, hvilken Ej derför att jag misstror tjenarinnan, utan i saken obetingadt tar fru Kamkes parti.
emedan jag tycker det är en af mina pligter Andra uppsatser i ämnet ha ingått och vänta som husmoder; dock undervisar jag samtidigt på utrymme, bland dessa nämna vi särskildt härmed min tjenarinna, så att hon kan göra en från fru Langlet.
det alldeles på samma sätt som jag sjelf, om Den ingalunda ovigtiga frågan torde bäst det skulle någon gång behöfvas vid sjukdoms- klargöras genom detta offentliga meningsutbyte.
fall eller annat.
Alltså: ordet åt » H o i »!
Mig åtminstone skulle det vara en sann pina att » ej på en hel vecka », ja, blott en * enda dag, » få gå i kök och skafferi », utan endast » se till barnen och s y ».
Tillåt mig först att till Hanna Kamke ut- Fast man innerligt älskar sina barn, kan tala ett hjertligt och varmt tack, icke allenast man j u alltid någon gång vid tillfälle låta for hennes utmärkta och beaktansvärda upp- tjenarinnan se till de små, ty annars kan satsers verkligt goda innehåll, utan fast mera det j u hända, att barnen blifva, som man för den innerlighet och det milda allvar i säger, så » kelna » efter modern, att de stor- förening med sann välvilja, som känneteckna skrika och omöjligt kunna tystas hvarje gång de samma.
modern släpper dem, hvilket bringar obehag Derpå vill jag vända mig till A l b e r t.
för såväl det lilla barnet som för modern (ina?)
i anledning af hennes kritik af ofvan- och hela huset i öfrigt.
nämda uppsatser.
Hvad sömnaden beträffar, så låter jag vid Man behöfver j u alldeles icke följa ett, om tillfällen, då jag sjelf är sysselsatt på annat än aldrig så godt råd helt och hållet blindt, håll, exempelvis i köket, min tjenarinna fort- ty liksom äfven ett vackert och ändamåls- sätta, der jag slutat, sedan det blott först enligt mode behöfver lämpas efter hvars och blifvit iordningstäldt åt henne och hon fått ens person och individualitet, så får man nödig undervisning.
Detta nppmuntrar och smickrar henne hö- geligen, och jag skulle kunna visa vackra prof på mina tjenarinnors händighet i denna väg.
På så sätt lider husmoderns arbete intet afbräck, och både hon sjelf och tjenarinnan få nyttig och välbehöflig omvexling.
Likaledes anser jag det tillhöra en hus- moders pligter att så vidt möjligt sjelf göra sina uppköp, då hon ju på samma gång, utan onödig tidspillan, kan hemta frisk luft och få motion.
Men mina uppköp verkställer jag alltid på så sätt, att min tjenstflieka blir i stårjd att göra sig reda för varans pris och värde, så att äfven hon, då det behöfs och naturligtvis stundom händer, på egen hand kan köpa lika bra och billigt, som jag sjelf.
Jag har aldrig på en gång haft mer än en tjenarinna; hvar och en har vid ankomsten varit fullkomligt okunnig, då det varit deras första plats.
Men efter blott ett par måna- ders förlopp ha de lärt sig åtminstone allt det lilla, jag sjelf kan, och det oaktadt — märk fru A l b e r t.
— jag sjelf haft mina förråd om hand och sjelf gjort mina uppköp.
operan gaf i m å n d a g s en s y n n e r l i g e n intressant föreställning m e d ett d e l v i s så g o d t s o m nytt, d e l v i s v e r k l i g e n alldeles nytt p r o g r a m.
Detta u p p t o g n ä m l i g e n M é h u l s talopera » J o s e f i E g y p t e n », h v i l k e n här ej gifvits p å nära ett t i o t a l år, s a m t Bizets o p e r a - c o m i q u e » D j a m i l e h », s o m n u gafs f ö r första g å n g e n.
B å d a o p e r o r n a hafva v i s s e r l i g e n d e t g e m e n s a m t, att h a n d l i n g e n i d e m är förlagd till O r i e n t e n, m e n i m u s i k o c h i n n e h å l l äro d e natur- ligen himmelsvidt skilda.
I n n e h å l l e t i » J o s e f i E g y p t e n » är d e t b e k a n t a från bibliska h i s t o r i e n s berättelse o m J a k o b s o c h h a n s söners a n k o m s t till E g y p t e n, d e r d e n af b r ö d e r n a bortsålde J o s e f blifvit e n m ä k t i g m a n.
L i k s o m i d e n berättelsen intet q v i n l i g t e l e m e n t är framträdande, så har äfven k o m p o s i t ö r e n försmått att i o p e r a n i n - l ä g g a n å g o t sådant.
N å g o t erotiskt e l e m e n t i v a n l i g b e m ä r k e l s e i n g å r sålunda ej i d e n n a o p e r a, s o m m e r a g ö r i n t r y c k e t af e n m u s i k l e g e n d.
D e r e m o t har tonsättaren i J o s e f s parti förlänat d e n äkta s o n l i g a o c h b r o d e r l i g a kärleken det skönaste uttryck.
Den rena, ädla o c h h ö g s t ä m d a karaktär, s o m präglar J o - sefs parti, är o c k u t m ä r k a n d e för o p e r a n i sin h e l h e t.
Josefs tacksamma r o l l utfördes förtjenstfullt af hr Hagman, hvars m a l m r i k a o c h klangfulla r ö s t här g j o r d e sig förträffligt g ä l l a n d e.
U t a n tvifvel t o r d e o c k d e n n a h r H a g m a n s prestation b ö r a betraktas s o m ä n n u m e r a l y c k a d än hans M a s a n i e l l o.
Ä n n u är d o c k d e t rika röstmaterielet ej fullt tillvarataget eller tillräckligt ansadt.
D e r e d a n gifna löftena ä r o d o c k m y c k e t rika o c h s k o l a förvisso u n d e r e n g o d o c h förståndig l e d n i n g infrias.
— Hr Lundqvist gaf e n s y n n e r l i g e n s y m p a t i s k bild af d e n b l i n d e patriar- k e n J a k o b, l i k s o m o c k hr Lindens S i m e o n beträffan- d e såväl sång s o m spel o c h m a s k e r i n g v a r m y c k e t karaktäristisk.
I B e n j a m i n s r o l l d e b u t e r a d e fröken Holmstrand m e d rätt g o d f r a m g å n g.
H e n n e s åter- g i f v a n d e a f r o l l e n föreföll d o c k n å g o t stelt o c h sorg- bundet.
T i l l efterpjes gafs, s o m sagdt, B i z e t s » D j a m i l e h ».
E n österländsk s t ä m n i n g s b i l d, m ä t t a d af v i n, s å n g o c h kärlek, o m s a t t i d e n m e s t p o e t i s k a o c h m e l o - diösa t o n s k r u d m e d det y p p e r l i g a s t e o r k e s t e r u n d e r - lag, e n v a r m lokalfärg, öfver d e t hela n å g o t s a g o - likt, b e r u s a n d e — se der i n t r y c k e t af d e n n a o p e r a - c o m i q u e!
U t f ö r a n d e t o c h u p p s ä t t n i n g e n äro s y n - n e r l i g e n v å r d a d e, o c h u n d e r l i g t v o r e, o m ej » D j a - m i l e h » g a n s k a l ä n g e skulle f ö r m å hålla sig u p p e p å spellistan.
T i t e l r o l l e n, favoritslafvinnan D j a m i l e h, utfördes g a n s k a förtjenstfullt af fröken Ek, särskildt h v a d d e n v o k a l a d e l e n a f partiet beträffar.
Hr Lundmark, s o m här.
h a d e e n af sina l y c k l i g a r e aft- nar, gaf e n i alla afseenden g o d b i l d af d e n turki- ske b o n - v i v a n t e n H a r u n.
H a n u n d e r s t ö d d e s särde- les förtjenstfullt af hr Linden.
B å d a o p e r o r n a l e d d e s af kapellmästaren H e n n e - b e r g.
S a l o n g e n v a r fullsatt o c h bifallet lifligt.
Under inöfning äro » Trollflöjten » (Sarastro: hr Borgstedt, debutant), » A l p h y d d a n » o c h » B e g e m e n - tets d o t t e r » (M a r i e: fröken K l e m m i n g).
Manuskript, s o m e j a n t a g e s till I n f ö r a n d e, å t e r s ä n d e s, s ä v i d a p o r t o b l - fogas.
K. dramatiska teatern b j ö d i m å n d a g s p å e n syn- nerligen intressant p r e m i e r e: p r o g r a m m e t u p p t o g n ä m l i g e n f ö r första g å n g e n å d e n n a s c e n P a i l l e r o n s spirituella e n a k t s k o m e d i » Gnistan » (förr gifven p å d å v a r a n d e N y a teatern) samt M o l i e r e s klassisk v o r d n a k o m e d i » Lärdt folk i stubh.
A t t d e n dramatiska teatern, så v i d a o c h allmänt erkänd f ö r sin öfverlägsenhet i d e n m o d e r n a franska k o n v e r s a t i o n s k o m e d i e n, v ä l skulle skiljas från d e n u p p g i f t » G n i s t a n » förelägger, v a r e n d a s t h v a d e n hvar väntade.
A f d e tre r o l l i n n e h a f v a r n e (o c h roll- i n n e h a f v a r i n n o r n a) är svårt gifva n å g o n framför d e a n d r a priset, så l y c k l i g t o c h i n d i v i d u e l t fylde hvarje af d e m sitt parti.
A t t fru Hartman, p u b l i k e n s fa- v o r i t b a r n, h v i l k e t till p å k ö p e t fått e n r o l l, s o m passar till h e n n e s k o n s t n ä r s l y n n e s o m h a n d s k e n till h a n d e n, m e d sitt liliiga o c h täckt naiva s p e l s o m A n t o i n e t t e, särskildt s k ö r d a d e d e n fullsatta s a l o n g e n s s t o r m a n d e bifaU f ö r n e k a r ej p å n å g o t sätt, att kr Fredriksson o c h fru Fahlman båda gjorde sig för- tjenta a f d e t lifligaste e r k ä n n a n d e, för h v a d d e p r e - sterade i B a o u l s o c h L e o n i e s partier.
F ö r n e k a s k a n e j, att M o l i e r e s d i k t n i n g n u m e r a förefaller e n stor d e l a f p u b l i k e n — d e n i c k e r e n t literärt intresserade — v ä l föråldrad att k u n n a skänka n å g o n lifligare n j u t n i n g, m e n m e d d e t utförande, e x e m p e l v i s » L ä r d t folk i s t u b b » n u senast fått å D r a m.
teatern, h a r d e n n a o v e d e r s ä g l i g e n inlagt stor förtjenst o m d e n klassiska d r a m a t i k e n o c h g j o r t s i g d e n m e r a finsmakande p u b l i k e n p å allt sätt f ö r b u n - d e n.
Hr Bceekström s o m Chrysale, fruarna Fahl- man, Rundberg och Hartman (Armande — Henriette — M a r t i n e), fröken Ahlander s o m Belise o c h hrr Skån- berg och Personne såsom Clitandre o c h Trissotin b ö r a samtliga särskildt n ä m n a s för ett karaktäristiskt o c h l a g o m chargeradt spel.
Svenska teatern gifver nästa m å n d a g f ö r första g å n g e n » F l i c k o r n a s g o s s a r », fältmanöversfars i 7 tablåer, öfvers.
från d e t danska o r i g i n a l e t » P i g e r n e s J e n s » a f Charles K j e r u l f o c h P e t e r N a n s e n, m u s i k e n af J e n s K o k, h v i l k e t u t g j o r t s ä s o n g e n s m e s t dra- g a n d e n y h e t i K j ö b e n h a v n.
B o l l f ö r d e l n i n g e n uppta- g e r ett 40-tal roller, a f h v i l k a d e förnämsta i n n e - hafvas a f h r r H o l m q v i s t (J e n s), E k e l u n d, L u n d b e r g, N i l s s o n, O l s s o n, B a n f t o c h V a r b e r g, fruarna L u n d - b e r g o c h S e l a n d e r samt fröken S o m m a r (altern.
m e d fru Stenfelt), fröknarna G r u n d o c h G u d m u n d s o n.
Vasateaiern u p p f ö r i d a g (o n s d a g) för första g å n - g e n » B i d d a r B l å s k ä g g », operabuffa i fyra akter a f Offenbach, 1 8 6 6 u p p f ö r d å k.
o p e r a n härstädes.
H u f v u d r o l l e r n a innehafvas a f h r Kloed o c h fröken Anna Petterson.
D e n 2 7 febr.
Novell i I r~ \ I I K l L / vj IN A n n o n s e r m o t t a g a s e n d a s t m o t k o n t a n t llqvld I f ö r s k o t t a f 2 6 ö r e p r 4 - spalt, petitrad (
Ingen a n n o n s i n f ö r e s u n d e r I krona.
» Nej, tack, käraste tant, jag skulle bara störa er, och så vill jag gå till sängs tidigt. » Den gamla teg ett ögonblick.
Derefter lade hon plötsligt sitt rörliga lilla hufvud på sned, såg på Annie och sade: » Annie, det är väl inte — du har väl inte — • jag menar, du och doktorn ha väl inte grälat, just när det höll på att bli nå- got af? » » Hvad för något — hvad höll på att bli af? » H o n såg så djupt förtörnad ut, och hennes ögon sköto så ljungande blixtar, att borgmästarinnan förskräckt flyttade sin stol litet till baka.
» Ja, du behöfver inte taga så vid d i g.
jag bara tänkte.
. » » Tänk aldrig så mera, tant!
Och nu, efter som tant ber mig, så — skall jag komma till tant i afton — — tant förstår, j a g trifs så godt med er, när jag bara orkar — — och kanske är det flere, som dragit falska slutsatser af mitt uteblifvande! » Doktor Ljung var inte hemma, hade måst fara till landet strax efter middagen och skulle ej vara till baka förr än sent på nat- ten.
Annie drog en suck af lättnad, när hon hörde detta.
Gamle-doktorn låg hemma i podager och vågade sig ej ut.
Hans fru hade tittat in en stund och druckit en kopp kaffe, men sedan skyndat hem igen till sin dundrande och svärjande tyrann.
Det blef en afton, helt olik alla andra hos borgmästarinnan.
Rektor Bergman kom som vanligt och tycktes finna sig väl utan sitt parti.
Borgmästai innan, som ändå måste hålla kort i hand, lade patience.
Annie satt hopsjunken i ett soffhörn, blek och tyst.
H o n lyssnade likväl med nöje till rektorn, som talade väl och sakkunnigt i en mängd äm- nen.
Denna afton, som flere gånger förr, tänkte Annie, att rektorn var en ovanligt bildad man med grundlig lärdom, så anspråks- lös och till baka dragen han än syntes.
Ofri- villigt jemförde hon honom med doktor Ljung, en jemförelse, på hvilken doktorn förlorade.
Och likväl hade doktorn utan tvifvel mera genialitet, men det var gedigenhet och fast- het, som felades honom.
H o n tyckte, att doktorn kunde liknas vid en raket: lätt an- tändlig kunde han, så att säga, med ett gnist- rande och fräsande flyga högt upp i luften, der man bländad och beundrande följde hans tankestjernor i deras sväfvande, dallrande flykt utan mål i rymden — så en knalleffekt — och så slut och mörker — ingenting i behåll, som kunde värma och lysa — endast minnet af att man varit tjusad och hänförd af — ett bland verk.
Plötsligt och för Annie alldeles oväntadt, under deras promenad långsamt » Storgatan » framåt, friade rektorn till henne.
Hans fråga, om hon ville bli hans hustru och göra honom lycklig, kom lugnt och stilla, men hon förstod af röstens darrning, att han var djupt upprörd.
Det var första gången efter faderns död, någon man talat kärlekens ord till henne — förut, medan hon ansågs vara rik, hade hon hört dem ofta nog.
Der fans då ännu någon, som inte brydde sig om, att hennes namn var fläckadt, att hon ej längre var ung och vacker och inte egde ett öre!
Der fans nå- gon, för hvars lycka hon var nödvändig, någon, som ville bli henne en trofast vän, så länge lifvet räckte!
Hon behöfde inte längre vara ensam — två hand i hand i lifvets kamp!
Hon kände det som någon ting godt och stort, hon kastade bort.
Ty hon måste svara honom nej, derför att det stod en annan emellan dem.
Hon gaf inte något skäl, endast att det » ej kunde så bli ».
Hon trodde, att han in- gen aning hade, om hvad som var egentliga hindret, och likväl visste han det så klart och tydligt, att han varit beredd på hennes svar.
» Ni tänker nu, att det är omöjligt, » sade han stilla, men med samma darrning på rö- sten, » men, fröken Birger, jag kan vänta. » Det var något i dessa tre ord, som nästan förskräckte henne, något så orubbligt ener- giskt, så fast och säkert, som hade han all- deles klart för sig, att om han väntade, skulle det ovilkorliga resultatet bli, att han vann sitt mål.
Der låg en makt i detta: jag kan vänta, som nästan bedöfvade henne.
Det var något magnetiskt deri, liksom en starkare kraft än hennes eget jag, som ville draga henne — från den andre, som hon älskade mera.
Och hvad som än hände — så länge hon lefde, skulle han, friaren i dag, vänta, vänta.
Och hon skulle veta det, och det skulle plåga och ängsla och likväl fängsla henne.
Midsommar nalkades, men skolan hade blifvit stängd tidigare utan vårterminens af- Elin Ameen.
slutning, derför att fröken Birger blifvit sjuk.
(Forts.) Länge hade hon kämpat mot denna sjukdom, som smugit sig öfver henne utan att egent- nnie hade ej på någon tid varit hos borg- ligen vara ett bestämdt ondt och som derför mästarinnan.
Det var forgäfves denna fick den sväfvande benämningen » nervöst ».
bannade och hvarannan dag tittade in till Hon blef mattare och blekare för hvar dag henne för att taga henne med sig hem.
samt led af en beständig hufvudvärk.
Till » Jag har inte tid, j a g får lof att sjelf läsa, slut kämpade hon ej längre, utan en dag låg och så är det några barn, som äro långt efter de andra, som jag läser särskildt med.
Jag Hos rektorn fans intet gnistrande, intet hon qvar i sängen med en känsla nästan af vill, att min afslutningsexamen i sommar skall som tjusade.
Allt var klart, lugnt och be- välbehag öfver, att hennes svaghet var så bli vacker.
Och så, när qvällen kommer, är stämdt.
Om han någonsin haft en ungdom, stor, att hon ej kunde stiga upp.
jag så trött, tant! » då också han jäst af omogna idéer, hvilka i » Nerver, inte annat än nerver, » sade dok- Ja, borgmästarinnan hade nog märkt, hur virrvarr trängdes i hans hjerna, så var den tor Ljung, hvilken borgmästarinnan en dag blek och mager hon blifvit och så förskräck- tiden länge sedan förbi, och han var nu en förde med sig, oaktadt Annie förklarat, att mogen man, fullt medveten af hvad han hon hellre ville » dö i r o ».
» Men så illa var ligt nervös.
det nu inte, » sade doktorn småleende.
» Litet » Men om du bara ville komma till mig ville och tänkte.
som förr, skulle du nog krya upp dig.
D u Och likväl drogs Annie till honom, den hvila, hvila från allt arbete, all oro, alla kan j u ligga på en soffa och låta oss pyssla unge, trots inkonseqvenserna och det ännu tankar — fullt lugn till kropp och själ — om dig. » outvecklade hos honom — drogs till honom, och sedan några veckor vid ett högfjell-sana- I fantasien såg hon plötsligt för en minut utan att vilja eller önska det, och hon öfver- torium, så skulle hon nog bli bra. » Att komma bort — om blott för några sig sjelf liggande på skinnsoffan i salen, såg raskade sig sjelf med att, under det hon de spelande vid deras bord inne i förmaket lyssnade till rektorn, gång på gång låta sina veckor — andas annan luft, den friska, ky- — — — hon låg stilla, omsvept, omhuldad blickar fara mot dörren till tamburen, i vän- liga fjelluften — tanken derpå syntes henne utan att göra något, utan att tänka — och tan att den andre ändå skulle komma hem.
så mäktigt lockande, men hon hade ej me- så någon bredvid henne, som kanske läste Då hon gick, var han emellertid ej ännu del der till, det var en omöjlighet.
för henne, eller satt han vid pianot och sjöng kommen, och det blef rektorn, som följde » Nej, doktor, hitta på något billigare — med halfhög röst, i det han ackompagnerade henne hem.
Det var icke längre snö och duger ingen af era ' radikalkurer '? » sig med två finger.
glittrande rimfrost, utan en aprilafton med Han såg upp mot taket, så som hans vana mild, fuktig luft efter en regnig dag.
var, när han funderade på någon ordination, Hon drog ett djupt andetag.
af M
M e d I d u n s e x p e d i t i o n ä r f ö r e n a d I d u n s u t r ä t t n i n g s b y r å, hvilken g r a t i s v e r k s t ä l l e r alla u p p k ö p åt Iduns a b o n n e n t e r i l a n d s o r t e n s a m t f ö r ö f r i g t liksom stod der uppe skrifven den visdom, han behöfde.
Derpå gick han till skrifbor- det och skref ut ett pillerrecept.
» Det här är ett nytt medel, » sade han, » det skulle verkligen vara roligt att se, hvad ver- kan det kan ha på er. » » Ett experiment således? » » Ja, om ni så vill — till vetenskapens tjenst! » » Hur det än går med offret för experi- mentet? » » Det har jag inte sagt — med er får det inte gå hur som helst, ni måste bli frisk igen. » » Och hvarför skulle jag bli frisk igen? » Hon sade det bittert och trotsigt med en fiendtligt utmanande blick.
» Bland annat derför att jag vill det, » svarade han enkelt och såg på henne med en varm blick.
Den natten sof hon inte.
Hon låg vaken i tankar och drömmar så rosenfärgade, så aningsfullt lyckliga, som hon någonsin drömt dem som sjuttonårig.
I r \ I I I M U IN till b i l l i g a s t e p r i s o c h Från Iduns läsekrets.
» Katies » vädjan till I d u n s läsarinnor i det svåra b e k y m m e r, s o m t r y c k e r h e n n e, har t y d l i g e n v ä c k t liflig m e d k ä n s l a och u p p m ä r k s a m h e t, enär u n d e r d e allra första d a g a r n e ett tjugotal svar från v i d t skilda håll in- l u p i t o c h n y a d a g l i g e n anlända.
V i anse emeller- tid frågan af allt för diskret o c h p e r s o n l i g natur att i n g å e n d e offentligt b e h a n d l a s, hvarföre v i i K a t i e s d g e t intresse helst såge, att h o n förtroendefullt för E e d.
u p p g å f v e adress (det kan j u g e r n a s k e u n d e r signatur), d å v i s k o l a till h e n n e p e r s o n l i g e n öfver- sända svaren.
I ett ö f v e r e n s s t ä m m a e n större del af d e redan i n g å n g n a s v a r e n: » y p p a allt för er m a n; fullt förtro- e n d e är d e n e n d a u t v ä g e n o c h b o t e n ».