Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan liom mil teen sålunda uppgifvit de allmänna grunder, hvarpå den ansäre ]>ränvinsbräirningslagsliflningen här i riket höra för närvarande hyggås, for ali derigenom horeda en öfvergång till dess bättre ordnande i ekonomiskt och financielt hänseende, har kominitteen derefter i underdånighet redoT gjort för niolivet na till de hufvudsakligaste detaljerna i det af komrnilleen uppgjorda förslag til! förordning, vid bestämmelse! na i hvilket förslag kommitteen trott sig särdeles böra rikta sin omtanka deråt, att söka förekomma den sä kallade hnsbehofsbräriningens utsträckning öfver sin angifna gräns, och framför allt så ställa föreskrifterna i afseende på beskattningen, all en måttligen förhöjd afgift må kunna indrifvas utan de underslef, hvartill nu gällande beskaltningssätt gåfve anledning och lätthet.
Komrnilleen har i underdånighet föreslagit, att bräll vinsbränning må hädanefter såsom hittills, under loppet af de sed aasle la åren, fortfarande vaiii inskränkt lili sar månader af äret.
Den mening hade visserligen blifvit yttrad, att, då lagstiftaren ville tillstädja inrättandet af fabriksbrännerier och sådana anläggningar erfordrade betydliga kapitaler, bränvinsrbränningens inställande linder halfva året alltid skulle föranleda ränteförlust för innehafvarne åfelt sådant veik, hvarför man yrkat, att bränvinsbräniiingen borde för fabrikerna vara tillåten hela året eller åtminstone åtta månader deraf.
Det kunde ock ej nekas, att detta skäl vore fullt gällande, 0111 afsigten vore alt draga fabrikerna Lill städerna, men i Sverige, der endast få släder vore belägna i en så bördig och uppodlad trakt, att den icke blott lian förse deni med tillräckliga lifsmedel, utan ock deröfver lemna en ymnig tillgång för större brännerianläggningar, ansåge kommitteen alt brånvinsbränniugen, äfven såsom fabriksrörelse, i allmänhet bättre lämpade sig för landsbygden, der denna näring understöddes icke blott, genom ymnigare tillgång, för lindrigare pris, af nödigt bränsle, utan ock af de arbetskrafter, som öfriga halfåret företrädesvis erfordrades för jordbruket, och den dranken i allmänhet kunde med mera fördel tillgodogöras än i städerna.
Deremot skulle det göra ett skadligt intrång i landets åkerbruk, som just i sednare åren börjat vinna ett allmännare intresse och svnbar förkofran, om de för landtbruket så vigtiga månaderna Maj och Oktober, då arbetskraften tages i strängt anspråk för jordens beredning och andra landlmannasysslor, uppoffrades åt bränvinsbränning.
Om det ock berodde af hvars och ens godtfinnande alt lill bränvinsbränning begagna nämde månader, skulle likväl i de flesta fall bränvinsbränningen fortgå afven denna tid, emedan den enskilde ofta i sina beräkningar gåfve före - 14 Kongl. Maj.
Proposition, N:o 26. trädet åt dea, som hastigast inbringar honom kontanta inkomster.
Ått åter, vid bestämmandet af de till bränvinsbränning tillåtna månader, göra ett undantag till städernas förmån, vore en orättvisa mot näringens talrika idkare på Jandet.
Maj:ts höga rött att dermed förfara, efter hvad Kongl. Maj:t funne för landet nyttigast, icke kunde dragas i tvifvel, och detta tilläggs utsättande i förordningen vore icke blott obehöflig!, utan äfven skadligt, enär det syntes liksom moraliskt förpligta regeringen att, vid inträffad svagare skörd eller befarad brist, för längre eller kortare tid inställa bränvinsbränningen, en regeringsåtgärd, som aldrig kunde vidtagas, utan att medföra betydliga omstörtningar i den enskilde hushållarens och affärsmannens beräkningar, till oskälig vinst för den ene och till undergång för den andre.
Kommitteen, som, på sätt ofvan blifvit nämndt, i underdånighet föreslagit, att bränvinstillverkningen måtte få utöfvas, 1:0 såsom husbehofsbränning ; 2:0 såsom binäring vid jordbruket; och 3:o såsom fabriksrörelse, genom hvilken klassifikation kommitteen ansett sig hafva gifvit rätta benämningen åt och indelat näringen i de afdelningar, hvarunder den för närvarande i sjelfva verket utöfvades, har i afseende å de särskilda bestämmelserna för hvartdera slaget af bränvinsbränning, i underdånighet anfört följande: 1:0 Husbehofsbränning :
Rättigheten härtill skulle, efter kommitteens åsigt, tillerkännas egare eller innehafvare af ]ord, som hittills egt sådan rättighet.
Visserligen kunde häremot med skäl anmärkas, att husbehofsbränning ej borde tillåtas innehafvare af mindre jordlott än den, som, utöfver tillräcklig föda för hushållet, lernnar öfverskott till bränvinsbränningen; men dels vore det svårt att bestämma gränsen för ett sådant jordvärde, dels ansåge kommitteen bela husbehofsbränningen , såsom i sig sjelf föga gagnande för den enskilde, än mindre för samhället, böra, endast i följd af nuvarande förhållanden, medgifvas.
Den uti nu gällande förordning städerna medgifna bränvinsbränningsrättighet kunde dock ej komma under denna benämning, alldenstund den Kongl. Maf:ts Nåd.
15 ej finge ulöfvas med mindre pannor än af 3o kannors rymd.
Att till städerna utsträcka en rättighet, som man endast velat tilis vidare medgifva åt dem, sorn förut deraf varit i åtnjutande, vore destomindre lämpligt, som städerna, i fråga om fabriksbrännerier, skulle få sig medgifven en förut saknad rättighet att anlägga sådana.
Vid öfvervägande af grunderna för beskattningen af pannor till husbehofsbränning, hade kommitteens pluralitet väl funnit, att det sätt, som kommitteen föreslagit för fabriksbrännerierna, äfven här skulle vara tiilämpligt och medföra en säkrare garanti, att averkningen ej öfverstege det medgifna qvantum; men dels befarade kommitteens pluratitet, att detta beskattjiingssätt, såsom nj^tt och följaktligen för mängden icke genast faltligt, skulle väcka missnöje, då dertill äfven komme, att den hittills på de Hesta ställen vanliga inmurningen af pannan ej alltid kunde på samma sätt som nu verkställas, dels skulle ock derigenom förorsakas mera besvär vid afgiftens uträkning och tilläfventyrs kostnader för ändring af de mindre pannorna.
Kommitteens pluralitet hade derför, ehuru den i nu gällande förordning antagna grund för beskattningen, efter redskapens pannerymd, vore i liög grad felaktig, emedan den hvilade på det oriktiga antagande, att pannornas afverkningsförmåga förhåller sig såsom deras pannerymd, utan hänsigt till formen, likväl trott sig kunna för pannor, som begagnas vidbränning för husbehof eller såsom binäring vid jordbruket, föreslå bibehållandet af denna grund för beskattningen, men med det nödvändiga vilkor af sådana inskränkningar i pannornas form, att denna strängt begränsades, då derigenom, äfven med denna beskattningsgrund, pannornas högsta afverkningsförmåga, med tjenlig säkerhet kunde begagnas, och de missbruk således väsendtligen förekommas, hvartill nuvarande förordning gåfve anledning.
I afseende på lämpligaste sättet att bestämma ofvannänande form för pannor till husbehofsbränning, så enär kommitteen, genom erhållna upplysningar från landsorterna, inhemtat, att i alla rikets landskap, med undantag af Skåne och Blekinge, ännu brukades mer eller mindre höga pannor med liten batt, och ingen annan afkylningsredskap än i, 2, någon gång 3 raka pipor, eller på några få ställen så kallad enkel kylare, hade kommitteens pluralitet ansett denna konstruktion, med de närmare bestämmelser, som i den föreslagna förordningen utstakats, böra antagas såsom den enda, härvid tillåtliga, redskap; och då erfarenheten visat, attalia beskrifningar på bränvinsbränningsredskap blifvit underkastade olika tydning, olla förtydning,, hade kommitteens pluralitet ansett säkrast att, genom för - Kongl. Maj Is Käll. Preposition, N:o 26. ordningens vidfogade ritningar, de former utvisades, inom hvilkas latitud redskapen må kunna inrättas.
I fråga om beloppet af afgiften för husbehofsbränning, hade kommitteens pluralitet ansett sig icke böra taga sådana pannors högsta afverAningsförmåga till grund; ty ehuru deras forin vore sådan, att pannan ej med fördel borde kunna användas för en hastig afver-kuing, måste det dock erkännas, att den, drifven med oafbruten omsorg, kunde afverka betydligt iner, än det nu föreslagna skattebeloppet antydde; men kommitteens pluralitet, som antagit, att de ökade omkostnaderna i ved, och det arbete, som erfordras att sköta dessa små pannor, skola afhålla mängden af deras begagnare från oafbruten bränning, hade ansett skatten böra sältas till ett jemförelsevis ringa belopp, på det alt dessa pannor, utan särdeles känbar förlust, må kunna tidtals fö stå obegagnade, ehuru till användande uppgifna.
Af detta skäl, och då den på ofvan anförda salt begränsade tillverk ning;en egentligen afsåge, att den mindre jordbrukaren må kunna, utan penningeutgift, åstadkomma bränvin till sitt husbehof, men icke deröfver till afsalu, hade kommitteens pluralitet föreslagit endast 2/j. sk. banko per kannerum för ifrågavarande bränvinspannor, under hela tiden af se\ månaders bränvinsbränning; och då kornmitteen jemväl tillstyrkt rättighet för bränvinsbrännaten, att dela dessa sex månader i tre terminer, om två månader hvardera, hvilket ickejblott för den mindre hemmansegaren underlättade möjligheten att, för ringa skatt, tillverka sill husbehof, utan ock bättre än den förra indelningen lämpade sig efter årstiden, och särdeles fardagen i Mais, utgjorde skatten under en termin endast 8 sk. banko kannerummet, eller lika belopp, sorn nu erlägges per kannerum af en 20 kannors enkel panna, under en termin af tre månader.
Såsom en nödvändig följd af denna låga beskattning, hade det ock, enligt kommitteens pluralitets åsigt, blifvit destomera maktpåliggande att genom ofvanuppgifna inskränkning, till form skilja husbehofsbi änningsredskapen från den, hvilken begagnas vid bränvinsbränniug såsom binäring vid jordbruket, sorn, i fall endast pannans rymd, ej dess beskaffenhet i öfrigt, ta des till grund för gränsen dem emellan, skulle, hvarhelst denna gräns sattes, ett för stort missförhållande uppstå vid beskattningen och, såsom redan blifvit antydt, alltför manga, ofelbart företrädesvis, begagna husbehofsbränning, idka sådan på hvarje gåfd, der utfodring skedde, tillverka stora qvantiteter bränvin för ringa skatt och dermed undei trycka all bränvinsbränning på annat sätt, då nemligen alla öfriga brännerier, genom tillbörliga Kongl. Moj:ls T\’åd.
Proposition, l\:o 26. tillbörliga bestämmelser, hölles vid oundvikligt tvång alt för den afverkning, <le kunde åstadkomma, erlägga den skatt, som derföre Liefve bestämd.
Under antagande, att en panna af 18 kannors rymd oell af sådan konstruktion, sorn ofvan blifvit uppgifven, kunde med visshet afverka 200 kannor i månaden t, om bon drefves natt och dag, ansåge kommilteens pluralitet det vara fullt tillräckligt alt antaga denna pannerymd, nemligen 18 kannor, såsom den högsta för husbehofsbränning, desto heldi e sorn, enligt hvad af förteckninga rné öfver taxerade bränvinspannor för de förflutna åren syntes, det ojemförligt största antalet jordbrukare utöfvat sin bränvinsbränning med pannor under och vid nämnda pannerymd.
Att uppställa någon tariff för rättigheten lill pannerymd under 18 kannor, bade kommilteen ej ansett nödigt, hufvudsakligen af det skäl, att kommitteen, i förhoppning, att inga nya pannor för husbehofsbränning skola förfärdigas, ej velat hindra bruket af äldre pannor, sorn i öfrigt till formen vore tillåtna vid dylik bränning, ulan att föranleda innehafvarne bebofvet att bekosta deras ändring; 2:0 Bränvinsbränning såsom binäring viel jordbruket:
Af de 19,863 bränvinspannor, sorn år 1844 funnos uppgifna såsom varande af emellan 21 och 63 kannors rymd, ansåge kommitteen största antalet ofelbart
Vara att hänföra till den bränvinsbränning, som kommitteen velat beteckna med bränvinsbränning, såsom binäring vid jordbruket, det vill säga med större eller mindre öfverskott i produktionen utöfver husbehofvet.
Kommitteen ansåge, på ofvan upptagna skäl, alt denna bränvinsbränning, om också mindre ändamålsenlig, än den, sorn drifves i fabriksväg, dock kunde här i landet uthärda täflan med fabrikerne, samt att om ifrågavarande bränvinsbränning finge fortgå vid sidan af fabrikerne, med en väl beräknad beskattning, bränvinsbränningen ofelbart skulle, allt efter lokala förhållanden, småningom i den ena fruktbarare, mera uppodlade, mindre skogrika trakten sammandraga sig i större verk, och deremot i den andra, mindre uppodlade och odlingsbara, skogbevuxna, der längre afstånd skilja hemman och odlade fält, förblifva fördelad i mindre brännerier.
I andra orter, Eih. till R.
Trot. 1947 och 1848. 1 Sami. 1 Afd. 6 Höft. 3 18 Kongl. Majlis Nåd.
Proposition, Nio 26. iler en lätt afsättning kan påräknas för ile råa produkterna och inga särdeles gynnande omständigheter uppehålla bränvinsbränningen, kom me den måhända alt alldeles upphöra.
Kommitteen, som således ansett ifrågavarande mellanklass af brännerier icke böra undertryckas, tillstyrkte i underdånighet, att äfven hädanefter rättigheten dertill, måtte grundas på innehafvande af jord uti en lämplig progression af värdet å densamma.
Det vore ej rättvist, att den, sorn eger eller innehafver jord för ett värde af 1000 r:dr, skulle dela lika med den, som innehar jord för ett värde af 20,000 r:dr och derutöfver; och kommitteen ansåge det också hafva varit under synbar afsigt att rättvist fördela bränvinsbränningsrätligheten på jordbruket, som tariffen i 3 § af 1 <345 års förordning blifvit uppgjord.
Denna tariff, oförändrad sedan år 1812, hade emedlertid visat sig ingenting mindre än rättvis, ty med den tillåtelse, som nu är lemnad åt hvarje bränvinsbrännare, alt öka pannans afverkningsförmåga genom förändring af dess form, samt tillsats af mäskvärmare, rektifikator, ångapparat m. m., visade sig, alt, för närvarande, jord af ett ringa värde kunde vara tillräcklig, för att derpå anlägga en bränvinsfabrik af flera hundra kannors daglig tillverkning.
Kommitleens pluralitet hade derför uppgjort en annan beräkning för pannerymderna, i förhållade Lill hemmansvärdet.
Vid denna beräkning hade kommitteen antagit 1000 r:dr hemmansvärde såsom det minsta, hvilket skulle berättiga till brån vinsbränning, såsom binäring vid jordbruket.
Svårligen torde någon kunna påstå, att hemman af lägre värde lemna så stort öfverskott i produktion, att icke detsamma skulle kunna afverkas till bränvin med den för husbehofsbränning bestämda pannan.
Snarare skulle kommitteen kunna anses hafva satt denna gräns alltför lågt och att hafva medgifvit, redan vid detta låga värde, alltför stor bränvinsbränningsrättighet.
Denna anmärkning torde likväl bortfalla vid öfvervägande deraf, att, då flera tusende innehafvare af jord, af 1000 till 2000 r:dr tillverkningsvärde, för närvarande idkade bränvinsbränning till afsalu, kommitteen icke utan obillighet mot dem och motsägelse i sin egen uppgifna grundsats, att ej föreslå alltför stora rubbningar i nu bestående förhållanden, skulle kunnat frånkänna jordinnehafvare af 1000 r:dr hemrnansvärde rättighet att idka brån vinsbränning till afsalu, och om lagstiftaren verkligen afsåge att härmedelst bevilja honom någon förmån och bereda staten en motsvarande skatt, måste tillverkningsbeloppet medgifvas så stort, att det kunde bära omkostnaderna.
Vid uppgörande af tariffen för beräkning af pannerymderna, i förhållande till hemmansvärdet, har kommilteens pluralitet antagit 20 till 24 Kongl. Maj-.ls Md.
Proposition, Alo 26.
19 loin nors panna utan, eller 18 kannors panna med, mäsk värmare, motsvarande eli heinmansvärde af från 1000 till och med 2000 r:dr såsom minsta, och 03 kannors panna utan, eller 47 kannors panna med, mäskvärmare, för ett hemmansvärde af mer än 26,000 r:dr, såsom största tillåtna pannerymd.
För bestämmandet af ofvannämnda minimum åberopade komrnitteens pluralitet, såsom ytterligare motiv, att det skulle varit olämpligt att icke sätta detLa minimum högre än maximum för husbehofsbränningen.
Hvad åter det föreslagna maximum beträffade, ansåge kommitteens pluralitet, att en tillverkning af omkring 1,260 kannor i månaden, eller 7,560 kannor under hela den lofgifna tiden, hvartill en 63 kannors panna af den beskaffenhet, som af kommitteens pluralitet blifvit föreslagen, borde kunna binna, syntes vara det högsta, hvartill den större jordbrukaren kunde billigtvis sjelf vilja uppdrifva en bränvinsbränning, skött såsom binäring vid jordbruket, med egen, under vintern umbärlig, arbetsstyrka, och beräknad att endast medtaga en del af egendomens egna produkter.
Ville han drifva tillverkningen högre, stöde det honom öppet att för detta ändamål anlägga fabrik.
Då städerna, efter hvad t.844 års förteckning å taxerade bränvinspannor utvisade, idkade bränvinsbränning med icke mindre än 802 pannor af mellan 3o och 63 kannors rymd i i:a och a:a klasserna af de i nu gällande förordning om bränvinsbränningen beskrifna, hade kommitteen icke trott sig böra föreslå borttagandet af elen rättighet, de innehaft och sålunda begagnat.
Likväl hade kommitteens pluralitet, med vidblifvande af nämnde förordnings i 1 art. 7 § gifna föreskrift om 3o kannors pannerymd såsom minimum för städerna, i öfrigt ansett några mindre förändringar i afseende på städernas bränvinsbränning af nöden, hvilka af det underdäniga förslaget inhemtades.
Kommitteens pluralitet bade i underdånighet föreslagit, att beskattningen för bränvinsbränning såsom binäring vid jordbruket måtte, såsom hittills, utgå efter pannerymd, af skäl, som, i fråga om husbehofsbränningen, redan blifvit anförda; men med antagande af denna beskattningsgrund, hade kommitteens pluralitet också här måst uppställa bestämda föreskrifter i afseende på redskapens form och beskaffenhet.
Kommitteens pluralitet hade härvid antagit sådan redskap, som i allmänhet nu vore bruklig, och föreslagit dess konstruktion så förmånlig, som ändamålet af en viss nödig inskränkning kunde medgifva.
Föreskriften, att pannans höjd ej får vara större än högst en femtedel af dess diameter, afsåge ej blott denna inskränkning, utan ock att förekomma den af erfarenheten kända olägenheten med 2a Kongl. Majlis
Nåd» Proposition, Nio 26- flatare pannor, att cle icke allenast är» allt för mycket blottställda för vidbränning, utan också att de ega föga varaktighet.
Förhållandet af höjden till diametern» såsom i till 5» rhinskade i allt fall ej mer än 7 procent averkningen mot proportionen 1 till 6, hvaraf ville synas» att fördelen af redskapens längre varaktighet med den förra proportionen i värde torde fullt uppväga så väl den något ökade produktion» som den vedbesparing, hvilken den sednare åstadkomme.
Mäskvärmare, hvilken först 1 1824 års förordning förklarades tillåten att få begagnas utan föregången mätning och ulan afgift, blef sedermera» genom 183o års förordning» utan att någon inskränkning i rymden då gjordes, belagd med en afgift, som för en enkel panna» då mäskvärmare begagnades» med a5 procent öfversteg den, då sådan icke användes»
Denna afgift ökades i i83S års förordning till 5o procent, hvarjemte förklarades, att mäskvärmare» af hvad form eller ämne som helst, ej finge innehålla mer än en femtedel utöfver pannans rymd» hvilka stadgande!) sedermera förblifvit oförändrade.
Mäskvärmaren kunde ock anses påskynda averkningen 5o procent, och deröfver» om den nemligen {inge så inrättas» att ångorna, under vandringen genom mäskvärmaren» afsatte en stor del af sin vattenhalt.
Men genom tilIstädjandet af sådan inrättning» vore man ock inne på området af rektifikation» och bränvinsbrännaren kunde med fog fråga, hvarför ej denna må, genom en ytterligare liten tillsats» göras fullständig; och sedan vore svårt att finna gränsen, der man borde stanna, för att ej medgifva begagnandet af de mest sammansatta redskap.
Kommitteens pluralitet hade derföre ansett lämpligast» att endast mäskvärmare af det enkla slag, som i medlersta och södra detarne af landet allmännast användes, hnge vid redskap för bränvinsbränning såsom binäring vid jordbruket begagnas.
Användandet af mäskvärmarevore emedlertid ändamålsenligt, enär derigenom ved och arbete besparades, vidbränning lättare undvekes och pannornas botten ej så blottställdes för glödgning och deraf följande förstöring, som då mäsken slås kall i pannan.
På grund häraf hade kommitteens pluralitet, sorn ansett mäskvärmare af denna form icke åstadkomma högre tillökning i a Verkning än 331 procent, trott sig ej böra hindra dess begagnande genom en högre uppskattning.
Efter detta antagande hade pannor, försedda med mäskvärmare, blifvit i tariffen ansedda lika med enkla pannor af 33' procent större rymd, utan mäskvärmare.
Äfven för denna bränvinsbränningsredskap hade kommitteens pluralitet ansett af nöden att icke allenast så noggrant som möjligt beskrifva formen» utan också att, genom bifogande till förordningen af ritningar» åskådliggöra Kongl. Majlis Nåd.
Proposition, Nio 26. 21 denna beskrifning och utstaka de gränsor, hvaröfver den ej finge gå i form eller inrättning.
Vid bestämmandet af ziffran för beskattningen, hade kormnitleen, sorn, på ofvanupptagna skäl, ansett omöjligt att, så länge husbeliofshränningen, för en nedsatt skatt, finge fortfara, uttaga en hög skatt af salubränningen, ej trott sig kunna föreslå den högre, än att salubränningen må, under vanliga prisförhållanden, genom sin större afverkning, och jemförelsevis mindre omkostnader, kunna, i täflan med husbehofskränningen, tillverka bränvinet med lika förmån, som denna.
Kommitteen hade antagit denna ziffra lill 2 sk. banko för hvarje tillverkad kanna sexgradigt bränvin, hvadan kommitteens pluralitet uppgjort härpå grundad tariff för beräknandet af det belopp, hvilket de olika pannerymderna borde i afgift erlägga.
Denna panna kunde, så vidt kommitteens pluralitet varit i tillfälle alt utröna, afverka ungefär 4°° kannor i månaden.
För att medhinna lika mjmket under samma tid, skulle erfordras, tvänne 18 kannors husbehofsbränningspanuor, för hvilka skatten ej kom me att utgöra mera än 18 r:dr.
Denna skillnad vore visserligen betydlig, men torde dock ej vara större, än att den i väsendtlig mån uppvägdes af de ökade kostnaderna för de båda mindre pannornas drifvande, elium föga ock husbehofsbrännaren toge i beräkning sitt eget arbete och eget bränsle.
Då kommitteens pluralitet, rid uppgörande af skattetariffen, antagit en progressiv tillökning af S r:dr för hvarje kanna pannerymd, hade den visserligen icke förbisett, hrad så väl på vetenskaplig grund blifvit upplyst, sorn ock af erfarenheten intygadt, alt en mindre bränvinspanna, i följd af jemförelsevis större upphettuingsyta, hinner afverka, i proportion till sin kannerymd, mera än en större, om båda hafva samma förhållande emellan höjd och diameter, och de för öfrigt äro lika inrättade.
Tvänne 20 kannors pannor afverkade sålunda 26 procent mer än en 4» kannors panna, och trenne 20 kannors pannor sålunda ännu mycket mera än en 60 kannors panna.
Med antagande af lika beskattning för hvarje kanna tillverkadt bränvin, som med redskapen kari åstadkommas., barde derföre rätteligen hvarje kannerum af den mindre pannan beskattas högre, än den större, enligt det förhållande, som i afseende på deras olika afverkningsförmåga eger rum; men dels skulle en sådan bestämmelse förekomma mängden, som icke tänkt sig in uti förhållandet, såsom en orättvisa, så mycket större, som de mindre pannorna hittills, varit betydligt gynnade vid beskattningen, dels 22 Kongl. Majlis Nåd.
Proposition, N:o 26. lunde den större arbetskraft och vedåtgång, som de mindre' pannorna, t förhållande till de större, erfordra, antagas uppväga fördelen af deras större afverkningsförmåga; hvadan kommitteens pluralitet ock, på dessa skäl, ansett större och mindre pannor vid bränvinsbränning, såsom binäring vid jordbruket, böra åläggas en lika beskattning efter panneryinden. 3:o Bränvinsbränning såsom fabriksnäring.
Den ofvanintagna skildringen af bränvinsbränningens närvarande tillstånd i landet visade, att, oaktadt bränvinsbränningen skolat åtfölja jorden, likväl ett icke obetydligt antal brännerier uppstått, hvilka, belt och hållet oberoende af jordbruk, rätteligen vore att anse för fabriker.
Då t. ex. för utöfningen af bränvinsbränning med en 35 kannors panna erfordrades ett bemmansvärde af endast 2000 r:dr, men bränvinsbränningen med denna 35 kannors panna kunde så inrättas, att Hera hundra kannors afverkning om dagen derigenom åstadkommes, vore det ringa jordvärdet visst icke grunden, hvarpå en sådan anläggning hvilade.
Beräknadt tillfälle till inköp af råämnen till fabrikens drifvande, å ena, och afsättning af bränvin, å andra sidan, hade framkallat densamma.