Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stats-Utskottet har tagit dessa framställningar i öfvervägande; och hvad första punkten af Herr Ljungbergs motion angår, så har Utskottet af de hos Revisorerne förda protokoll samt deras afgifna berättelser inhemtat, hurusom Kongl. Maj:t, vid början af hvarje utaf de sednaste statsrevisionerna, hvari motionären deltagit, låtit tillställa Revisorerne de utaf de förvaltande verken afgifna underdåniga berättelser så tidigt, att dessa berättelser föredragits Revisorerne vid deras första sammanträde; att någon skrifvelse till Justitie-Statsministern, angående erhållande af dessa berättelser, från Revisorerne följaktligen ej aflåtits, hvilket icke heller egt rum hvad beträffar räkenskaperne, som från revisionens början hållits Revisorerne tillhanda, och att någon anmärkning af Revisorerne hvarken blifvit framställd derom, att något af de förvaltande verken uraktlåtit att afgifva berättelse, eller att någon af de afgifna berättelserna varit ofullständig eller knapphändig.
På grund af dessa förhållanden, och då de föreskrifter, som i berörda hänseende blifvit de förvaltande verken meddelade, synas nöjaktiga och det alltså måste ankomma på Revisorerne att i hvarje särskildt fall tillse att dessa föreskrifter fullgöras samt att, då de finnas åsidosatta, derom göra anmärkning, torde all fråga om aflåtande till Kongl.
Maj:t af den utaf motionären föreslagna skrifvelse, angående öfverlemnande till Revisorerne af ifrågavarande handlingar och räkenskaper, böra förfalla samt motionärens framställning i denna del således lemnäs utan afseende.
Beträffande derefter andra punkten af Herr Ljungbergs motion, åsyftande att bereda Revisorerne rättighet att af Konungens embetsman eller publika verk omedelbarligen infordra muntliga eller skriftliga upplysningar; så finner Utskottet, som för öfrigt lika med motionären ingalunda betviflar embetsmännens och de publika verkens benägenhet att med upplysningar gå Revisorerne tillhanda, vigtiga betänkligheter förekomma mot antagandet af motionärens förslag att förpligta embetsmännen och de publika verken att sådana upplysningar
Revisorerne omedelbarligen meddela.
Förvecklingen emel - Stats-Utskottets Utlåtande M 28. 5 lan den lagstiftande och den verkställande magtens organer, hvilka, hvar och en inom sitt i grundlagen begränsade område, böra ega frihet att med lika sjelfständighet verka, skulle svårligen kunna undvikas, helst upplysningarnes beskaffenhet och föremålen, som de afse, lika litet äro i förslaget bestämda, som någon inskränkning deruti egt rum i afseende å de embetsman, som skulle vara skyldiga meddela sådana upplysningar.
Motionärens yttrande att de upplysningar, Revisorerne ansågo erforderliga, kunde afse Regeringens egna åtgärder, synes, enär någon annan än Stats-Rådets ledamöter icke kan vara i tillfälle att derom meddela upplysningar, förutsätta möjligheten deraf, att Konungens rådgifvare skulle till Revisorerne kunna inkallas, för att lemna muntliga eller skriftliga meddelanden i alla de ämnen, som hade sammanhang med Revisorernes göromål; och då dessa, såvidt motionärens förslag i nästföljande punkt skulle vinna afseende, blefve af särdeles vidsträckt omfång, kunde lätteligen inträffa, att de begärda upplysningarna afsåge sådana förhållanden, som ej finge yppas.
Den pröfningsrätt, som, enligt nu gällande stadganden, tillkommer Konungen i fråga om huruvida de af Revisorerne äskade upplysningar böra meddelas eller icke, skulle, enligt motionärens förslag, blifva öfverlemnad till hvar och en af Konungens embetsmän, utaf hvilken någon upplysning begärdes.
Ett sådant förhållande kan, enligt Utskottets tanke, ej vara lämpligt och kunde innebära sådana följder, som grundlagstiftaren velat förebygga genom stadgandet i 42 § af hittills gällande, motsvarande 46 § i nya Riksdags-ordningen, att icke ens Riksdagens Utskott ega af embetsmän och publika verk i allmänhet omedelbarligen begära upplysningar; hvadan Utskottet hemställer, att motionärens framställning äfven i denna del må lemnäs utan afseende.
Vidkommande tredje punkten af Herr Ljungbergs motion, innefattande förslag till åtskilliga tillägg uti (j § af gällande instruktion, det vigtigaste af innehåll, att Revisorerne skulle sorgfälligt efterse, huru Statens verk och inrättningar sina åligganden uppfyllt; så alldenstund föreskrifterna uti instruktionen för Rikets Ständers Revisorer, beträffande omfånget af deras verksamhet, äro grundade på ordalydelsen i Riksdags-ordningens allmänna stadgande (68 § i hittills gällande, motsvarande 72 § i den nya Riksdags-ordningeta), hvarigenom berörda verksamhet är inskränkt till öfverseende och granskning af Statsverkets, Bankens och Riksgälds-kontorets tillstånd, styrelse och förvaltning, och en utsträckning af Revisorernes behörighet derutöfver alltså icke kan utan en motsvarande förändring af åberopade grundlags ordalydelse ega rum, hemställer Utskottet, att motionen jemväl i berörda hänseende må lemnäs utan afseende.
I afseende å Herr Ljungbergs förslag att den tid af tre månader, som, enligt 7 § 3 mom. af gällande instruktion, skulle vara vederbörande medgifven för afgifvande af förklaringar öfver Revisorernes anmärkningar, måtte inskränkas till sex veckor, får Utskottet erinra, att någon viss tid, hvarinom berörda förklaringar ovilkorligen skola af - 6 Stats-TJtskottets Utlåtande M 28. gifvas, icke finnes uti det åberopade stadgandet bestämd, utan innehåller detsamma föreskrift derom, att de afgifna förklaringarne, så framt dessa, inom trenne månader efter revisionsförrättningens slut, varda till Riksgälds-kontoret aflemnade, böra, jemte revisionsberättelsen, till trycket befordras och derefter, så fort ske kan, med allmänna tidningar ne utdelas.
Då något trängande behof af förändring utaf stadgandet i den syftning motionären föreslagit, såvidt Utskottet erfarit, för närvarande ej förefinnes, och det torde böra på pröfning af kommande riksdag ankomma att genomföra de förändringar uti nu gällande instruktion, hvilka af de nya. förhållandena tilläfventyrs påkallas, får Utskottet hemställa, att motionen i denna del ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Beträffande härefter Riksdagsfullmägtigen Ilörnfeldts motion; så, enär hvad först angår hans deruti gjorda förslag att det Revisorerne nu tillkommande dagtraktamente måtte förhöjas från 6 till 8
R:dr, en sådan förändring jemväl torde böra blifva beroende af de förändrade förhållanden, som i följd af den nya Riksdags-ordningen inträda, och en förändring i detta hänseende för endast innevarande år ej torde böra vidtagas, får Utskottet af denna anledning och då bestämmandet af arfvode åt de Revisorer, hvilka af Riksdagen komma att utses, synes böra åt Riksdagen öfverlåtas, nu hemställa, att motionärens förslag i berörda hänseende ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Vidkommande motionärens framställning, att 5 § uti gällande instruktion för Revisorerne måtte upphäfvas; så, enär det för göromåien vid en så beskaffad förrättning som statsrevisionerna, hvari ledamöterne vanligen för hvart år omvexla, måste vara af väsendtlig nytta att kunna påräkna nödiga upplysningar af en bland ledamöterne uti det embetsverk, hvars förvaltning utgör ett vigtigt föremål för Revisorernes granskning, och Kongl. Maj:ts rätt att utse denne ledamot destomindre torde böra inskränkas, som Kongl. Maj:t lättare än Revisorerne bör vara i tillfälle att kunna bedöma, hvilken af Kongl.
Stats-kontorets ledamöter må dertill vara lämpligast; så och om än de hos Revisorerne anställde kansli- och kameral-biträden skulle ega den vidsträckta och säkra insigt i statsmedelsförvaltningen och andra ämnen, som erfordras för att kunna meddela ifrågavarande upplysningar, det likväl icke kan vara förenligt med deras förhållande till Revisorerne att, i likhet med den af Kongl. Maj:t för berörda ändamål utsedde Statskommissarie, deltaga i diskussionen och derunder till protokollet lemna sådana meddelanden, sorn med revisionsåtgärden hafva gemenskap, får Utskottet hemställa, att motionärens framställning i denna del må lemnäs utan afseende.
Stats-Utskbttets Utlåtande M 28.
7 Rörande motionärens för sådan händelse slutligen gjorda hemställan, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att den vedergällning, som för nyssberörda uppdrag tilldelas, utgörande 1,000 R:dr, hädanefter finge utgå med mindre belopp, eller med högst 500 R:dr, så emedan det icke kan vara lämpligt att på förhand bestämma något visst belopp, hvarmed berörda vedergällning under alla förhållanden bör utgå, utan det, likasom hittills, synes böra stå Revisorerne öppet att antingen helt och hållet hänskjuta bestämmandet häraf till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, eller ock, fastän sådant icke hittills plägat ske, hos Kongl. Maj:t föreslå berörda belopp, hemställer Utskottet, att motionen äfven i detta hänseende icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Holmberg & Comp., 1866.
Stats-Utskottets Utlåtande J\s 29. 1 H:o 29, Ank. till Exp.
UUk. den 17 Jan. 1866, kl. 10 f. m.
Utlåtande, angående Riksgälds-kontorets förvaltning under den tid, som förflutit sedan början af 1862—1863 års riksdag.
(Riksg.-Afd.j
Efter erhållna remisser från samtliga Riks-Stånden å Rikets Ständers åren 1863, 1864 och 1865 församlade Revisorers till trycket befordrade och inom RiksStånden utdelade Berättelser om granskningen af Riksgälds-kontorets tillstånd och förvaltning under den tid nämnda års revisioner omfattat, har Stats-Utskottet genomgått dessa berättelser och tagit närmare kännedom om de omständigheter och förhållanden, hvilka föranledt särskilda framställningar eller yttranden af Revisorerne;. hvarförutan Utskottet genomläst de protokoll, som hos Fullmägtige blifvit förda till och med den 26 sistlidne Oktober, då den berättelse till Rikets nu församlade Ständer, som finnes bifogad Stats-Utskottets Memorial N:o 3, inför Fullmägtige justerades; och får nu Utskottet i ett sammanhang och med bibehållande af hufvudsakligen samma ordningsföljd, som i revisionsberättelserna iakttagits, härmed afgifva sina yttranden öfver hvad Revisorerne i ett eller annat hänseende erinrat och föreslagit eller föröfrigt vid den af Utskottet verkställda granskning förekommit. l:o.
Angående sättet för beräknandet af Riksdagskansliernas aflöning. (1863 års Revisions-berättelse sid. 60.)
Med erinran, hurusom under 1859 och 1860 års riksdag, likasom under föregående riksmöten, största delen af de ansenliga kostnader och utgifter, som för hvarje Bili. till Ii.
Brot. 1865 & 1866. 4 Sami. 1 Afd. 12 Haft. 1 2 Stats-Utskottetts Utlåtande J\S 29. riksdag måst af Riksgälds-kontorets medel bestridas, medtagits af månadsarfvo den och dagtraktamenten för den hos Riks-Stånden och Utskotten anställda kanslipersonal, hafva 1863 års Revisorer, som funnit anledning förefinnas till det antagande, att en ändamålsenlig förändring af den hittills följda beräkningsgrunden vid bestämmandet af denna personals aflöning skulle komma att ej allenast visa sig medföra en betydlig minskning i riksdagskostnaderna, utan äfven leda till ärendenas mera skyndsamma behandling och riksdagarnes förkortande, ansett sig böra hemställa att ett förändradt sätt för beräknandet af riksdagskansliernas aflöning måtte varda antaget och tillämpadt.
Ehuru Utskottet funnit skäl icke saknas för den af Revisorerne framställda erinran, har likväl Utskottet, i betraktande af de svårigheter, som möta mot den ifrågasatta förändringens verkställighet och deribland särskildt det förhållande, att för åtskilliga af tjenstebefattningarne inom Riks-Ståndens och Utskottens kanslier göromålens mängd och trägenhet icke låta sig på förhand med någon tillförlitlighet beräknas, på sådan grund och då, om någon förändring i nu omförmälda hänseende må finnas böra komma till utförande, beslutet derom lämpligen torde kunna uppskjutas till nästa riksdag, för att då komma under öfvervägande i sammanhang med de anordningar i öfrigt rörande riksdagskansliernas arbetssätt, sorn af den beslutade nya Riksdagsordningen må blifva en följd, ansett sig böra hemställa, att
Revisorernes berörda framställning för närvarande icke må till någon åtgärd föranleda. 2:o. Angående Fullmäktiges åtgöranden för anskaffande af nödiga medel till jernvägsbyggnaderuas fortsättande.
(1864 års Revisorers Berättelse sidd. 55—59.
Fullmägtiges Utlåtande sidd. 132—-150.
1865 års Revisorers Berättelse sidd. 59—62.
Fullmägtiges Utlåtande sid. 114.)
För Fullmägtiges beslut och åtgärder vid behandlingen af frågan om det år 1864 upptagna jernvägsbyggnadslån hafva nämnda års
Revisorer i sin afgifna berättelse framlagt en utförlig redogörelse; och då denna redogörelse från Revisorernes sida framkallat åtskilliga anmärkningar af den beskaffenhet, att Revisorerne ansett
Fullmägtiges åtgöranden i denna fråga icke böra inbegripas under den decharge, som för Riksgälds-kontorets förvaltning i öfrigt blifvit af Revisorerne tillstyrkt, har Stats-Utskottet, efter tagen noggrann kännedom om såväl Fullmägtiges i detta ämne förda protokoll, som Revisorernes anmärkningar och Fullmägtiges deröfver afgifna förklaring, ansett sig böra här återgifva det hufvudsakligaste af hvad ur de till Utskottets granskning föreliggande handlingar varit att hemta. Stats-Utskottets Utlåtande Jis 29, 3 Rörande ifrågavarande upplåning, enligt 171 § i det för Riksgälds-kontoret gällande reglemente afsedd att åstadkomma medel för utbetalning af ej mindre de till fortsättning af Statens jernvägsbyggnader under 1862 och 1863 års riksdag beviljade anslag, än jemväl de vid samma riksdag för enskilda jernvägsanläggningars utförande anvisade lån, hade dåvarande Stats-Utskott, uti skrifvelse till Fullmägtige af den 8 Oktober sistnämnda år, jemte tillkännagifvande att Rikets Ständer gifvit i uppdrag åt Fullmägtige att, på det sätt
Fullmägtige funno lämpligast och ändamålsenligast för beredande af de för Staten mest fördelaktiga vilkor, för berörda ändamål anskaffa genom upplåning en summa af högst 35,000,000 R:dr, underrättat Fullmägtige om följande, i afseende å denna upplåning af Rikets Ständer meddelade stadganden, nemligen: att upplåningen borde ske mot fonderade, till innehafvaren ställda och å dennes sida icke uppsägbara obligationer, hvilka komme att, å Rikets Ständers vägnar, af Fullmägtige utfärdas; att Fullmägtige egde bestämma det språk och den myntsort, hvarå obligationerna komme att utfärdas; den årliga ränta, som skulle förskrifvas och den kapitalrabatt, som kunde komma i fråga att beviljas; att till ränteliqvider och kapitalskuldens amortering komme att anvisas ett särskildt årligt anslag å det belopp, som för sagde liqviders och amorterings behöriga verkställighet hvarje år erfordrades; börande detta anslag, till dess hela skulden blifvit i stadgad ordning betald, årligen utaf Riksgälds-kontoréts medel afsättas; att de i nästföregående punkt omförmälda ränte- och amorterings-anslag borde ingå till en särskildt redovisad liqvidations- och amortissements-fond, hvars behållning skulle för det med dessa medel afsedda ändamål oförryckt tillhandahållas och användas samt, så vidt ske kunde och denna fond åliggande liqvider medgåfve, städse på säkert och ändamålsenligt sätt göras fruktbärande; att
Fullmägtige egde bestämma sättet och ordningen för verkställandet af skuldens årliga amortering; att de beslut och stadganden, som af Rikets Ständer sålunda meddelats rörande ifrågavarande upplåning; skulle underställas Kongl. Maj:ts nådiga fastställelse med underdånig anhållan, att Kongl. Maj:t vid denna upplånings företagande täcktes lemna Fullmägtige sin nådiga bemedling och medverkan för den erforderliga lånesummans erhållande mot så fördelaktiga vilkor för svenska statsverket, som vid lånetransaktionernas uppgörande kunde beredas, samt att Kongl. Maj:t dessutom täcktes meddela
Sin garanti å det eller de lån, som i öfverensstämmelse med dessa beslut varda af Fullmägtige upptagna; innehållande denna skrifvelse derjemte medgifvande för Fullmägtige att, om sådant funnes lämpligt eller nödigt för lånetransaktionernas afslutande, utse ombud för bedrifvande af dervid erforderliga underhandlingar, äfvensom att åt 4 Stats-Utskottets Utlåtande X 29. eärskilde
Deputerade uppdraga bestyren med lånemedlens indragning samt ränteoch amorteringsliqvidernas verkställighet jemte härmed förenade åligganden; och skulle Riksgälds-kontoret, derest lån upptoges utom riket, härstädes i svenskt mynt tillhandahålla ränta äfvensom liqvid för amorterade obligationer åt dem, som sådant önskade.
Samma dag Fullmägtige fingo mottaga Stats-Utskottets ofvanberörda skrifvelse, beslöto de, att om den tillämnade upplåningen låta såväl i Svenska som Tyska, Franska och Engelska tidningar införa en så lydande kungörelse: “Enligt vid innevarande riksdag fattadt beslut kommer, dels till fortsättning, dels till fullbordande af jernvägsbyggnader inom Sverige, ett fonderadt “statslån, till ett belopp af 35 millioner Riksdaler Riksmynt, att upptagas genom “Rikets Ständers Fullmägtige i Riksgälds-kontoret; hvilket
Fullmägtige härmedelst få till allmän kännedom meddela, jemte anmälan, a,tt hugade låneöfver“tagare kunna före den 5 nästkommande November till Riksgälds-kontoret inlemna sina anbud på lånet, med uppgift af myntsort och öfriga vilkor; skolande “de bland anbuden, som blifvit inlemnade under försegling, nämnde dag, tillika “med de öppna, samtidigt pröfvas.“
De inom den sålunda bestämda tiden ingifna anbuden å lånets öfvertagande öppnades vid Fullmägtiges sammanträde den 5 November 1863.
Af dessa anbud voro endast tvänne, som afsågo att fast öfvertaga större eller mindre delar af lånet.
Sålunda hade Stockholms Enskilda Bank erbjudit minst fem högst sex millioner Riksdaler mot enahanda vilkor, som bestämdes i 1861 års lånekontrakt (nio procents kapitalrabatt och 4 V2 procents ränta) endast med den skilnad, att Banken ville förbinda sig att hafva levererat hela det erbjudna beloppet inom sex månader från den dag, då obligationerna för detta nya lån funnes i Riksgäldskontoret att tillgå; varande derjemte förklaradt, att anbudet vore för Banken bindande under åtta dagar från den 5 November och ville Banken, om anbudet komme att leda till kontrakt, bemöda sig om ytterligare medels anskaffande.
Det andra bestämda anbudet gjordes af Generalkonsul Heinemann, hvilken, under anmälan det han vore befullmägtigad att afsluta det statslån, om hvars upptagande kungörelse blifvit utfärdad, hade formulerat hufvudpunkterna i sitt förslag sålunda: “Engelsk valuta, upptagningen endast genom J. H. Schröder &
C:o i London, räntefoten 4 V2 procent, räntebetalningsterminerna den 1 December och 1 Juni, amorteringstiden 40 eller 50 år enligt Fullmägtiges skeende bestämmelse, kurs 92 för en fjerdedel utaf lånesumman, som bestämdt öfvertages och inbetalas, med kuponer till låneöfvertagarnes fördel i 12 lika stora månadtliga andelar, att börja den 1 Januari 1864.
Återstoden beroende på option efter 93 procent för hvad som varder antaget intill den 1 Juni 1864 och efter 94 procent för hvad som antages intill den 1 December 1864.
Inbetalning likasom den bestämda låneandelen med “jouissan§e“ under inbetalningsterminerna.
Om förskott Stats-Utskottets Utlåtande J\s 29.
5 å alla inbetalningarne önskas, är detta beroende på låneöfvertagarne, hvarvid obligationsräntorna blifva dem åter godtgjorda.
Krigsutbrott i Europa berättigar låneöfvertagarne frånträda lånet.
“ Utom nu omförmälda tvänne bestämda låneanbud, bade jemväl åtskilliga andra erbjudanden i afseende å det nya lånets uppnegocierande kommit Fullmägtige tillhanda.
Sålunda anmäldes att The London & County Bank genom härvarande Engelska konsuln erbjudit sitt biträde och sin medverkan vid upptagandet af det ifrågavarande lånet och ombesörjandet af de för samma lån förefallande liqvider; varande såsom ersättning för bestyret med inbetalningarnes mottagande och derå utställda vexlars accepterande fordrad en provision af V4 procent samt för inlösning af förfallna räntekuponer 1 eller minst V4 procents provision.
Vidare hade Svenske och Norske Generalkonsuln i London genom telegrafskrifvelse anmält, det han blifvit anmodad underrätta, att den oktrojerade Engelska och Svenska Banken åstundade för några inflytelserika bankinrättningars och kapitalanstalters i London räkning anskaffa det ifrågasatta lånet, ehuru deras åtgörande ännu icke framskridit så långt att de, inom den derför utsatta tid, kunnat öfversända ett formligt låneanbud; erbjudande sig emellertid denna Bank, att, om öfriga anbud icke funnos antagliga, under Januari månad 1864 tillhandahålla 200,000 Pund Sterling på vilkor, hvarom, vid fortsatta låneunderhandlingar, kunde närmare öfverenskommas.
Likaledes hade Union Bank i London, genom dess härvarande ombud, låtit skriftligen anmäla, att denna, Bank vore villig åtaga sig anskaffandet af ett Svenskt statslån mot en agentkommission af två procent; hvarförutan dels Fullmägtiges ordförande tillkännagaf, att till honom från Grosshandlaren W.
Röhss i Göteborg ingått ett telegram med underrättelse derom att Bankirhuset Baring
Brothers i London önskade ingå i underhandling om det ifrågavarande lånets anskaffande, dels Fullmägtiges Sekreterare anmälde att, enligt flera honom förevisade bref och i öfrigt meddelade underrättelser, Bankirfirman C. G. Hambrö i London äfvensom Rotschild &
Söhne i Frankfurt am Main förklarat sig önska för Svenska statens räkning upptaga detta lån och att, ehuru de icke funnit sig föranlåtna inkomma med några bestämda låneanbud, “de dock när som helst ville börja underhandla om sättet och vilkoren för lånets erhållande.“
Då nu, nämnde dag den 5 November, omförmälda anbud kommo under öfvervägande, förklarade Fullmägtige, att alldenstund, enligt Fullmägtiges åsigt, bestämda anbud å öfvertagandet af hela eller någon viss andel af lånet voro att föredraga framför erbjudanden att emot uppgifven eller förbehållen provision söka å utrikes ort anskaffa samma lån, Fullmägtige ville “företrädesvis" fästa sig vid de tvänne nu erhållna egentliga låneanbuden, nemligen Stockholms Enskilda Banks och det anbud, som gjorts af Generalkonsul Heinemann.
Fullmägtige beslöto derföre att genom utsedde deputerade vidare underhandla med desse begge anbudsgifvare. 6 Stats-Utskottets Utlåtande J\§ 29.
Sedan berörda underhandlingar försiggått och Heinemann derunder i sitt förut gjorda anbud medgifvit åtskilliga tillägg och ändringar, såsom skyldighet för långifyarne att äfven under krigstid vara bundne för den fixt erbjudna fjerdedelen af lånet, äfvensom rättighet för Riksgälds-kontoret att för egen räkning öfvertaga en tolftedel af hela lånesumman m. m., blefvo, vid sammanträdet den 12 November, ifrågavarande tvänne låneanbud slutligen pröfvade; och då Enskilda Banken icke velat medgifva någon prisförändring i dess anbud samt Heinemanns anbud, ehuru med erbjuden kurs af 92 procent, i öfrigt innehöll sådana förbehåll till hans hufvudmans förmån, att samma anbud rätteligen icke gällde mer än 90 procent, förklarade Fullmägtige, helst Riksgälds-kontoret, enligt uppgjord förslagsberäkning, för den närmaste framtiden icke beliöfde någon annan förstärkning af sin kontanta kassa än den Kontoret i sina förväntade inkomster hade att påräkna, sig icke kunna antaga någotdera af dessa tvänne anbud; hänvisande Fullmägtige, hvad särskildt beträffade Enskilda Bankens anbud, till betänkligheten deraf att i flera särskilda lån fördela det statslån, hvars upptagande Rikets Ständer beslutat, enär de lånevilkor, som Enskilda Banken uppställt för det jemförelsevis mindre lån, sorn af Banken erbjudits, möjligen kunde komma att inverka på de vilkor, hvaremot det återstående betydligare lånebeloppet sedermera skulle kunna erhållas.
Under diskussionen rörande Enskilda Bankens anbud väcktes hos Fullmägtige fråga om uppställan de. af ett motförslag för jemkning af de lånevilkor, som Banken erbjudit.
Samma skäl, på hvilka Bankens anbud förkastades, ansågos likväl af de fleste Fullmägtige lägga hinder i vägen för uppställandet af ett motförslag, som alltså icke heller kom till utförande.
Från detta beslut voro likväl Komminister Beckman och Grosshandlaren Berg af skiljaktig mening och ansågo att, då det bestämda anbudet å hela lånesumman varit af beskaffenhet att icke kunna antagas, man icke bordt förkasta Enskilda Bankens anbud, utan att först genom ett framstäldt kontraförslag hafva sökt göra sistnämnda anbud antagligt.
Vid berörda sammanträde den 12 November blef genom härvarande
Engelska konsuln skriftligen anmäldt ett anbud af The general Credit &