Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Emot dem, hvilka genom lättja och liknöjdhet förorsaka, att hustru eller barn sakna uppehälle och således falla fattigvården till last, eger, enligt nu gällande författning, fattigvårdsstyrelsen icke annan rättighet sig tillerkänd, än den, att då full fattigförsörjning blifvit en dylik persons hustru eller barn medgifven, fiir sålunda uppkomna kostnader af den lättjefulles eller liknöjdes arbetsförtjenst eller annan dess egendom erhålla ersättning.
Rättigheten till erhållande af sådan ersättning är dock, enligt Rikets Ständers åsigt, lika nödig äfven för det fall, att något mindre understöd måst, af anförda orsak, en persons hustru eller barn tilldelas; och då en sådan lättjefull och liknöjd person, hvarom här om är fråga i de liesta läll lärer sakna annan tillgång till gäldande af dylik ersättning, än dess arbetsförmåga, och denna icke heller torde för sådant ändamål blifva använd, med mindre personen dertill kan lagligen tvingas, torde annan utväg till betryggande af fattigvårdssamhällenas rätt härutinnan icke återstå, än att dylika personer ställas under styrelsens husbondevälde.
Till det afsedda ändamålets vinnande lärer det dock vara erforderligt, att derjemte det stadgande meddelas, att dylik under fattigvårdsstyrelses husbondevälde ställd person, om han tredskas att underkasta sig samma styrelses föreskrifter eller söker undandraga sig fullgörandet af de arbeten, honom af fattigvårds-styrelsen föresättas, skall kunna såsom försvarslös behandlas och såsom sådan till arbete hållas.
Rikets Ständer finna, i följd häraf, det stadgande böra i författningen intagas, att om någon genom lättja eller liknöjdhet förorsakar, att hustru eller barn sakna försörjning, så att de, till följd deraf falla fattigvården till last, fattigvårds-styrelsen skall öfver sådan person ega husbonderätt samt rättighet att, för beredande af ersättning för kostnaden för hans hustrus eller harns underhäll, hålla personen till arbete, och att sådan person, om han tredskas att underkasta sig fattigvårds-styrelsens föreskrifter eller sö - 708 ExpedUions-Utskoltets Förslag till nnd.
S/cri/ialse, N:o 215. ker undandraga sig fullgörandet af de arbeten, som bouoin af falligvärds-slyrelsen foresättas, skall kunna såsom försvarslös behandlas.
Enär uti 22 §. 1 mom. föreskrifves, huru klagan öfver fattigvårdsstyrelses beslut och åtgärder skall föras, och någon ovisshet alltså väl icke borde förekomma om rätta meningen med stadgandet i 1 mom. af 8 §. derutinnan, alt rättelse i förment felaktighet i fråga om fattigvårdens handhafvande må sökas hos den, på hvilken rättelsen kan bero, hafva Rikets Ständer dock ansett lämpligt att, till förtydligande af denna föreskrift, sista punkten af 1 mom. 8 §. erhölle följande lydelse: ”rättelse uti förment felaktighet af ledamot i fattigvårdsstyrelse eller andre personer, som med fattighjonets försörjning haft närmaste befattning, må sökas hos fattigvårdsstyrelsen.”
Uti 9 §. af den Kongl. Förordningen stadgas:
Da någon intages i fattighus eller till full fattigförsörjning, skall allt, hvad personen då eger, tillfalla fat tigvården, hvars styrelse eger oinskränkt rätt att det använda.
Men som en till flera fall utsträckt ersättnings-skyldighet, jemte det den är i högsta måtto billig, tillika torde förekomma missbruk vid fattigvårdens anlitande samt jemväl i någon mån bidraga dertill, att personer förmås att bispringa dem hvilkas arfvingar de äro, hafva Rikets
Ständer ansett att stadgande må meddelas, af innehåll: att om någon egendom tillfaller sådan person, som af fattigvården sjelf åtnjutit understöd eller full försörjning eller understöd för hustru eller harn, eller om sådan person vid sin död efterlemnar tillgångar, då skall af den egendom återgäldas ali den kostnad, som blifvit använd till underhåll af personen sjelf, dess hustru eller barn under femton års ålder.
Då uti ifrågavarande författning blifvit medgifvet att, om, för utgörande af de tillskott, hvilka för fattigvårdsbeholvens afhjelpande, kunna utöfver de bestämda personela bidragen erfordras inom något fattigvårdssamhälle, annan än i författningen stadgad grund redan var antagen och fastställd vid den tid, då författningen började tillämpas, den finge gälla, så länge samhället dermed åtnöjdes, borde det, enligt Rikets Ständers åsigt, ej heller sedermera varit faltigvårds-samhällen betaget, att om antagande af sådan serskild beräkningsgrund öfverenskomma, så vidt alla, som skola i nämnda tillskotts utgörande deltaga, öfverenskoinmelsen bi träda, och hafva Rikets Ständer derföre funnit det stadgande böra i författningen inlagas, att då annan grund för utgörande af tillskott till fattigvården, än den i 1 mom. 10 §. bestämda, varder af fattigvårdssamhälle enhälligt antagen och fastställd, den skall gälla så länge samhället dermed åtnöjes.
Enär stadgandet derom alt hvar och en skall tillhöra det fattigvårdssamhälle, der han, efter fyllda femton år, sist under tre på hvarandra följande år stadigt Expeditions- Vtskottets Färsing till und.
Skrifvelse, N:o 215. 70Ö vistats, icke allenast, då det mången gäng måste medföra mycken svårighet alt erhålla kännedom om hvar en person, som ofta omhytt vistelseort, förut vistats, och huru länge han å hvarje ort sig uppehållit, lätt påkallar långvariga och besvärliga utredningar samt förorsakar tvister emellan försa ml ingari) e angående personers rätta försörjningsort, utan ock, såsom erfarenheten visat, föranledt att personer, som, sedan de uppnått femton års ålder, aldrig vistats inom det samhälle, hvilket de vid nämnda ålder tillhört, omsider vid en långt framskriden ålder, sedan de, under en ombytlig lefnad, kortare tider vistats inom serskilda samhällen kommit att betunga fattigvården i förstnämnda samhälle; så hafva Rikets Ständer funnit berörda stadgande hvarken lämpligt eller med billighet och rättvisa öfverensstämmande.
Rikets Ständer hysa oek den åsigt, att med den, genom fattigvårdens öfverlålande på socknarne, antagna fördelning af detta allmänna bestyr lämpligast skulle förenas den bestämmelse, att lill hvarje fattigvårdssamhälle höra alla, som derinom hafva sin bostad, samt att denna bestämmelse åter, för att förekomma dess missbrukande, skulle erfordra, icke allenast det stadgande, alt hvar och en skall anses hafva sin bostad, der han är eller sist varit mantalsskrifven, utan ock medgifvande för de serskilda faltigvårds-samhällena att, då personer, hvilka icke kunde visa sig ega utväg till bergning, anmäldes till mantalsskrifning inom församlingen, mantalsskrifningen förhindra eller åtminstone vid dess beviljande fästa sådana vilkor, som för någon viss tid kunde betrygga fattigvården mot betungande med dylika inflyttande personers försörjande.
Och hafva Rikets Ständer inhemta!, det E. K. M:t, i anledning af Rikets Ständers vid sist förflutna
Riksdag gjorda underdåniga anhållan om utfärdande af stadgande!) af berörda syftning, i nåder infordrat utlåtande från E. K. M:ts Befallningshafvande i rikets samtliga län, och att, sedan de Hesta bland dessa embelsmyndigheter förklarat sig, i ansende dertill att ifrågavarande författning då ännu varit allt för kort tid gällande, icke kunna meddela bestämda utlåtanden angående de verkningar, de uti densamma meddelade stadganden medfört, E. K.
M:t funnit sig icke kunna Rikets Ständers framställda underdåniga anhållan i nåder bifalla.
Då likväl numera, sedan ifrågavarande författning nära fyra år varit i verksamhet, tillförlitlig erfarenhet om dess verkningar bör vara af vederbörande myndigheter vunnen, lå Rikets Ständer, sålunda tillkännagivande sina i detta ämne bibehållna oförändrade åsigter, hos E. K.
M:t i underdånighet anhålla, det E. K.
M:t täcktes, efter ytterligare undersökning af hithörande förhållanden, på sätt derom här nedan närmare i underdånighet förmäles, ånyo till nådig pröfning företaga fragan om grunderna för faltigvårdsbesvärets fördelning emellan de serskilda lättigvårdssamhällena. 710 Expeditions-il! shot tels Forsing till tind.
Skrifvelse, iV.-o 215.
Uti 2 moni. af 14 §. stadgas att den, hvars försörjningsort ej genom 1 mom. bestämmes, skall, om ej heller utrönas kan hvar dess moder vid personens födelse egde sin försörjningsort, tillhöra det samhälle, der personen sjelf blifvit född, eller, om icke heller sådant kan utrönas, der den blifvit döpt.
Emot detta stadgande har hos Rikets Ständer blifvit anmärkt, att det ej sällan inträffade, att kringstrykande qvinnor under sina vandringar framfödde barn inom socknar, hvilka dessa qvinnor icke tillhöra, och att det jemväl kunde hända att qvinna under resa klefve förlöst inom annan församling, än den, hon rätteligen tillhörde; och då, enligt Kyrkolagen, det vore prest ålagdt att förrätta dop utan afseende derå, att barnen ej tillhöra den församling, der de till dopet föras, kunde ofvananförda stadgande medföra den påföljd, att dylikt barn i en framtid komme att betunga fattigvården i den församling, der det blifvit döpt, fastän hvarken vid barnets födelse eller sedermera modren der varit boende eller haft sin försörjningsort.
Då ett sådant förhållande skulle föranleda obehörigt betungande för det fattigvårdssamhälle, inom hvilket harn af kringstrykande eller resande qvinna blifvit framfödt och döpt, hafva Rikets Ständer funnit att, med uteslutande af bestämmelsen derom, att, då modrens försörjningsort ej kan utrönas, barnet skall tillhöra faltigvårdssamhället i den ort, der det blifvit födt eller döpt, det bör stadgas, att i tby fall Kongl, Maj:t och Kronan bekostar personens fattigvård, på sätt i 3 mom. föreskrifves; äfvensom att i följd häraf det i 1 moni. af 16 §. förekommande stadgande, att inflyttningsbevis skall innehålla uppgift om den in flyttande personens dopdag och den församling, inom hvilken dopet skett, bör utgä‘ Vidkommande derefter de nu gällande nådiga föreskrifter rörande kringstrykande och försvarslöse personer, har hos Rikets Ständer i betraktande förekommit, hurusom det jemväl öfverklagade oskick att gifta, icke bofasta personer med sina harn kringstryka och såmedelst undandraga barnen allt tillfälle till undervisning och uppfostran, i betydlig mån underlättas och befordras genom stadgandet uti 3 §. i Eders Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse angående utfärdande af pass at lösdrifvare m. m., hvilken innehåller att gifta personer, hvilka äro att anse såsom lösdrifvare, icke kunna förpassas utom länet, utan att de jemväl medtaga hustru och harn, eller med Kyrkoräds-protokoll styrka att hustru och barn under deras frånvaro hafva sin bergning utan att falla församlingen lill last.
Enligt Rikets
Ständers omdöme borde det derföre icke tillåtas dylika personer att vid andra tillfällen, än vid flyttning till annan ort, eller, då annat giltigt skäl styrktes, på resa medtaga sina minderåriga barn, utan skulle dessa alltid i hemmet Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 215. 711 qvarlemnas och fadren eller modren icke erhålla tillstånd att från orten sig begifva, förr än på omförmälda sätt blifvit styrkt att barnen vore af annan godkänd person tiil vård emottagna och under föräldrarnes frånvaro hade sin bergning, ulan att falla församlingen till last.
Rikets Ständer få, i anledning häraf underdånigst hemställa, att det anmärkta stadgandet i högstberörde Kongl, kungörelse matte sålunda förändras: att gifta personer, hvilka icke hafva stadig hostad, utan äro att anse såsom lösdrifvare, icke må, ulan giltiga skäl, medtaga sina minderåriga barn på resa utom det län, der de vistas, eller kunna förpassas utom länet, utan alt de med kyrkoråds-protokoll styrka, att barnen blifvit af annan godkänd person till vård emottagna och hafva sin bergning utan alt falla församlingen till last.
Ofvertygade derom, att nu befintliga föreskrifter äro otillräckliga för att till ordning och verksamhet hålla sådana försvarslösa personer, som icke kunna hänföras under 6 §. 1 mom. i Kongl.
Stadgan den 29 Maj 1846, men beträdas med kringstrykande, tiggeri, lättja och liderlighet, instämma Rikets Ständer derjemte uti Rikets sednast församlade Ständers i underdånig skrifvelse yttrade åsigt, att dylika personers hållande till tvångsarbete är det både verksammaste och mest lämpliga medel så väl att förekomma, att de må falla församlingarnes fattigvård till last, sorn att förhindra deras på sedligheten inom orterne menliga inflytande.
Men Rikets Ständer anse tillika frågan, huruvida dessa personer skola dömas till allmänt arbete vid arbetsinrättning, som af staten bekostas, eller sysselsättas vid dylika inom deras hemort belägna och af kommunerna sjelfva föranstaltade inrättningar, vara beroende deraf, huruvida åt fattigvårdssamhällena kommer att tillerkännas rättighet att förhindra inflyttning från ett faltigvårdssamhälle till annat af personer, som äro kända för lättja samt oordentligt och liderligt lefnadssätt, eller hvilka icke kunna visa sig ega utvägar till sjelfförsörjning och således kunna förväntas snart komma i den belägenhet, att de behöfva fattigvårdens understöd.
Om en sådan rättighet varder fattigvårdssamhällen medgifven, synes deraf ock böra följa, att, om en person, som med kommunens begifvande inflyttat, derefter förr eller sednare faller i fattigdom eller belrädes med lättja och vanart, kommunen äfven måste besörja hans underhåll eller åt honom bereda tillfälle till sådan sysselsättning, dervid tvångsarbete kan användas; men om åter den fria inflyttningsrätten af lagstiftaren fortfarande bibehälles, anse Rikets Ständer staten dymedelst iklädas åtminstone förbindelsen att bekosta de medel, som äro behöfliga för att från kommunens gemenskap skilja sådana dess medlemmar, som genom lättja och vanart blifvit för kommunerna skadliga. 712 Expcdilions-Utskoltets Förslag lill lind.
Skri frelse, N:o 215.
Då, efter hvad inheintadt blifvit, E. K.
M:t ännu icke till nådig pröfning förehaft Rikets Ständers vid sisllidne riksdag gjorda underdåniga framställning i ämnet, fa Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. h'.
M:t, i sammanhang med pröfningen af Rikets Ständers nyssberörda underdåniga framställning, täcktes taga de af Rikets
Ständer nu i ämnet yttrade åsigter i nådigt öfvervägande.
Emedan, på sätt Rikets Ständer sålunda anse sig hafva ådagalagt, hvad Kgl. Förordningen den 25 Maj 1847 innehåller, angående lorsainlingarnes skyldighet att hvar för sig besörja vården om deras fattiga, icke låter (orena sig med den i samina förordning medgifna obegränsade rättighet för hvar och en att, genom inflyttning, af församling blifva medlem, utan att församling dervid eger att sig yttra; och då dels den i högstberörda Nådiga Förordning förekommande tillämpning af nämnda grundsatser visat sig medföra så betänkliga svårigheter och invecklade tvister emellan församlingarne, att författningen i denna del icke torde kunna utan väsendtliga modifikationer bibehållas, dels det i 5 mom. af Författningens 6 §. intagna stadgande om församlingarnes skyldighet att söka bereda arbetsförtjenst äfven åt arbetsföra personer, kunde gifva anledning äfven för desse att göra anspråk på understöd, dels ock fattigvårdsstyrelsen icke fått sig tillagd erforderlig myndighet öfver alla dem, som åtnjula understöd; hvartill kommer, att omförmälda författning, enligt hvad Rikets Ständer sökt visa, jemväl i vissa detaljer är mindre tillfredsställande; ty och som densamma icke heller står i nödig öfverensstämmelse med de serskilda förordningarne, angående behandlingen af försvarslöse eller förpassandet af icke bofaste personer, samt åtgärder jemväl erfordras för behandlingen af sådana lättjefulla eller liderliga personer, som sakna vilja men icke förmåga att sig sjelfva försörja, i afseende å hvilka personers sysselsättande vid arbetsinrättningar i orlerne, föreskrifter väl finnas i 5 §. 2 mom. af Kongl.
Förordningen den 29 Maj 1846, »huru samma föreskrifter, i brist af dylika inrättningar, ej kunnat tillämpas, få, enär en revision af ofvanberörda författningar, för afhjelpande af de nu antydda brister, följaktligen synes vara af behofvet påkallad, Rikets Ständer, under åberopande af hvad här ofvan blifvit i und. anfört, hos E. K. M:t i underdånighet anhålla, det i ämnet erfarne och kunnige män måtte utses, alt en sådan revision och omarbetning af berörde författningar verkställa.
Skrifvelse, N:o 216. 713 N:o 216.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 28 Augusti 1851.
Preste-Ståndet den 28 — — Borgare-Ståndet den 28 — — Bonde-Ståndet den 28 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående låneunderstöd för Stora Barnhuset i Stockholm. (Stats-Utsk:ts Uthde N:o 342.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer inhemtat, att Stora Barnhusets i Stockholm utgifter för innevarande år, efter ungefärlig beräkning, öfverstiga inkomsterne med omkring 39,400
R:dr och att ett dylikt missförhållande mellan inkomster och utgifter äfven kan antagas komma att ega rum under hvartdera af nästföljande 2:ne år, hvarförutan för oundgängligen nödiga reparationer å Barnhusets byggnader erfordras 16,000 R:dr, dertill Barnhuset icke eger några medel att disponera, hafva, vid sådant förhållande, Rikets Ständer insett denna inrättnings oundgängliga behof af att skyndsamt understödjas, men föreställa sig tillika att, derest det närvarande mest oafvisliga behofvet kunde afhjelpas, Barnhusets inkomster skola för framtiden blifva tillräckliga för utgifternes bestridande, helst, genom det af E. K. M:t under den 28
December nästlidet år för Styrelsen och Förvaltningen af Stora Barnhuset utfärdade reglemente, sådana föreskrifter äro meddelade, att, om de noggrannt tillämpas, väsendtlig inskränkning i barnantalet kommer att ega rum och kostnaderna för Barnhusinrättningenfi mån af inskränktare verksamhet, att småningom nedgå.
Rikets Ständer hafva alltså funnit skäligt bevilja Stora Barnhuset i Stockholm ett lån af Femtiotusen Riksdaler Banko, alt från Riksgäldskontoret utgå, emot vilkor, att, sedan detta lån under fem års tid innehafts utan ränta, sex procent af detsammas ursprungliga belopp till Riksgäldskontoret, före hvarje års slut, inbeta Bih. till R.
St:s Prot. 1850 & 1851, 10 Sami. 1 J/d. 90 714 Expedilions-Utskottets Förslag till und.
S/c7'i/velse, l\:o 217. las, af hvilka 6 procent först beräknas fyra procents årlig ränta å det återstående lånekapitalet, hvarefter det belopp, sorn derutöfver skall erläggas, kommer att såsom kapital-afbetalning å lånesumman afgå, intill dess denna är till fullo godtgjord, börande Barnhusets Direktion, innan lånet af Riksgäldskontoret utbetalas, hafva allemnat ej mindre sin till Riksgäldskontoret eller ordres ställda samt al Fullmägtige godkända skuldförbindelse, än ock för densammas uppfyllande likaledes af Fullmägtige godkänd säkerhet.
Hvilket Rikets Ständer få bos E, K.
M:t i underdånighet anmäla; framhärdande etc.
Preste-Ståndet den 28 — — Borgare-Ståndet den 28 — — Bonde-Ståndet den 28 •— — Mikels Ständers underdåniga skrifvelse, angående upphörande aj den Akademiska jurisdiklionen.
(Lag-Utsk:ts Bet.
N:o 57.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har framställning förekommit derom, att den Akademiska jurisdiktionen, såsom för nuvarande tidsförhållanden olämplig, genast måtte afskaffas, och ingen annan domaremagt, än disciplinar-rätten i afseende på de studerande, Universitets-lärare tillkomma, samt att Akadeiniernes befattning med ekonomi- och politi-mål i städerna likaledes må upphöra, så att med styrelse i stad, der Akademi är, kunde komma att förfaras på samma sätt, som rörande styrelse i andra Expeditions-Utskottels Förslag till und.
Skrifvelse, N:0 218.
715 städer är förordnadt; Och då Rikets Ständer jemväl anse den Akademiska jurisdiktionen numera vara mindre lämplig, enär de förhållanden, hvarunder denna serskilda institution uppkommit, numera äro helt och hållet förändrade, hvadan densamma ej heller verkar välgörande, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att den Akademiska jurisdiktionen, med undantag af disciplinar-myndighelen, måtte så snart sig göra later upphäfvas, och förhållandet med universiteterne i omförmälde hänseende i öfrigt bringas till öfverensstämmelse med allmän lag.
Preste-Ståndet den 28 — — Borgare-Ståndet den 28 — — Bonde-Ståndet den 28 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående anslag lill inköp af en Kansli-rådet
Krutmeyer tillhörig gr avyr samling.
(Stats-Utskrts Uthde N:o 263, samt Mein.
N:ris 313 och 337.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har vid innevarande riksmöte framställning blifvit gjord om inköp af en Kansli-rådet Krutmeyer tillhörig gravyrsamling och föreslaget, att Rikets Ständer måtte för detta ändamål anvisa en summa af 12,000 R:dr, att utbetalas antingen på en gång eller under loppet af 4 å 5 år.
Till stöd för detta förslag har blifvit anfördt att ifrågavarande gravyrsamling innehåller nära 12,000 estamper, deribland ett ej ringa antal aftryck före all skrift (avant la lettre) el - 716 Expeditions- lits ko tte ts Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 218. ler med blott etsad skrift eller ock subskriptions-aflryck, hvaraf en större mängd äro ganska vackra, alla väl behållna och i godt skick; att det omformälda priset är synnerligen billigt celi betydligt understigande estampernas anskaffningskostnad, och slutligen att ifrågavarande gravyrsamling skulle, derest den för statens räkning inköptes, utgöra ett högst vigtigt och ändamålsenligt bidrag till förstärkande och kompletterande af den i Kongl. Museum befintliga s. k.
Tessinska gravyrsamlingen, hvilken både slutar med en tidigare period och är i många väsendtliga delar ofullständig.
Rikets Ständer hafva detta ämne i öfvervägande tagit och då, enligt Rikets Ständers åsigt, det skulle vara för konsthistoriens studium af vigt, att sistnämnde gravyrsamling kompletterades och sådant lättast torde kunna ske genom inköp af den Kansli-rådet Krutmeyer tillhöriga samling, få Rikets Ständer i underdånighet hemställa, att E. K.
M:t täcktes låta närmare undersöka beskaffenheten af den Kansli-rådet Krutmeyer tillhöriga samling af gravyrer, samt derest den befinnes ega sällsyntare konsthistoriskt värde, låta densamma inköpa och till Kongl. Ribliotheket öfverlemna, för hvilket ändamål Rikets Ständer velat ställa till E. K.
M:ts nådiga disposition en summa af högst Tolftusen Riksdaler, att från Riksgälds-kontoret utgå.
Hvilket beslut Rikets Ständer få hos E. K.
Expeditions-Utskottets Förslag lill undt.
Skrifvelse, N:o 219. 717 N:o 219.
Preste-Ståndet den 28 — — Borgare-Ståndet den 28 — — Bonde-Ståndet den 28 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående till Skol-inrättningen i Lycksele Lappmark anslagen spannmåls utgående in natura.
(Stats-lltsk:s Utlrde N:o 220, samt Mern.
N:ris 304 och 337.) S. A. K. Rikets Ständer hafva inhemtat, huruledes, bland de för Ecklesiastik-verket i Lappmarken anvisade 174 tunnor spannmål, hvilka, enligt Kongl. Brefvet den 28 Nov. 1835, skulle fortfarande bibehållas till disposition in natura, äro 54-£ tunnor, af hvilka 30 utgå lill skolmästare-lönen i Lycksele och 24y tunnor till underhåll af fri-elever vid dervarande skola, genom E. K.
M:ts nådiga beslut af den 11 Nov. 1850 till Kronan indragna, emot ersättning efter markegångspris; mea då det måste vara af synnerlig vigt för dem, som af dessa spannmåls-anslag äro i åtnjutande, att bibehållas vid rättigheten att desamma in natura utbekomma, för att ej, i anseende till ortens afskiljda läge, sättas i nödvändighet att till ett utöfver berörda godtgörelse vida stegradt pris den erforderliga spannmålen anskaffa, få Rikets Ständer hos E. K. M:t i underdånighet anhålla, att de till aflöning för Skolmästaren och underhåll af fri-elever vid Lycksele skola anslagna 54-*- tunnor spannmål måtte för de ändamål, hvartill de äro afsedda, af vederbörande, som äro deraf delaktige, få fortfarande in natura uppbäras, med bibehållande af de rättigheter, som i afseende å spannmålens forsling hittills egt rum.
Stockholm den 28 Augusti 1851. 718 Expeditions-Utskottets Förslag till tind.
Skrifvelse, N.-o 220.
Uppläst och godkändt hos Ridd och Adeln den 29 Augusti 1851.
Preste-Ståndet den 29 — — Borgare-Ståndet den 30 — — Bonde-Ståndet den 30 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående bildande af en fond lill understöd för afskedade Folkskole-lärare.
(Stals-Utsk:ts Utl:de N:o 274, samt Mem:ne N:ris 315, 336 och 337.) S. A. K.
Uti till Rikets Ständer aflåten nådig skrifvelse, har E. K.
M:t under den 7:de sistl.