Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då den mindre bemedlade nödgades betala en afgift, lämpad efter boets behållning, borde det förmögnare sterbhuset icke heller vara befriadt från att vidkännas inregistrerings-kostnad efter enahanda beräkningsgrund; och yrkade motionären förthy, att ofvanberörda stadgande om maximi-belopp, hvilket icke funnits i 1821 års expeditions-taxa, måtte från den nu gällande utgå.
I städerna förrättas bouppteckning i alla sterbhus, med undantag endast af adeliga och ecklesiastika, genom försorg af Borgmästare och Råd, som derföre upp - Sammansatta Lag- samt Allm. lies».- och Ekon.-Utshottets Betänkande M 30. 5 bära den så kallade boupptecknings-procenten.
Någon inregistrerings-afgift för bouppteckningar, som inlemnades till Rådstufvu-rätt, fanns af detta skäl icke stadgad i expeditions-taxan af 1824.
Likasom dylik afgift icke heller ifrfigakom för de efter adelsmän upprättade bouppteckningar, hvilka inlemnas till Hof-rätt.
Följden häraf blef, att, enär inregistrerings-afgift endast erlades för bouppteckningar, som ingåfvos till Härads-rätt, såväl adeliga sterbhus, som ecklesiastika sterbhus- i stad, voro från sådan afgift frie.
Nu gällande expeditions-taxa, som i allmänhet utgår från den åsigt, att samma slags legala åtgärder böra för parter och rättssökande utur alla samhällsklasser medföra lika kostnad, stadgar skyldighet för ofvanberörde, förut derifrån befriade adelige och presterlige sterbhus, att erlägga afgift för bouppteckningars inregistrering.
Härigenom hafva inkomsterna för vederbörande tjenstemän i Hof-rätt och Rådstufvu-rätt blifvit större än förut.
Ifrågavarande maximum har med skäl blifvit utsatt i taxan för att förekomma, det desse tjenstemäns inkomster skulle blifva öfver höfvan ökade, genom uppbärandet af en afgift, hvartill de förut icke varit berättigade.
Deremot synes det väl, såsom om detta stadgande om maximi-afgift skulle hafva minskat Häradsliöfdingarnes inkomster.
Sådant torde likväl, vid ett närmare skärskådande af taxan, icke vara enligt med verkliga förhållandet.
Ty minimi-afgiften har blifvit förhöjd från 12 sk. till 16 sk. b:ko, hvilket, enär de fleste bouppteckningar, som till Härads-rätt ingifvas, afse fattiga uller mindre bemedlade sterbhus, torde i sin mån gifva ersättning för den minskning i lösen för sådana bouppteckningar, hvilka, enligt hirra taxan, skolat vidkännas en inregistrerings afgift, som öfverstege 150 R:dr Riksmynt, helst de sterbhus, som visa en behållning öfver 240,000 R:dr, hvilket är den minimisumma, som med högsta inregistrerings-afgiften belägges, torde vara få och mera sällan förekomma.
En ersättning har äfven beredts derigenom, att inregistrerings-afgiften, sedan den. vid en behållning af 5,000 R:dr b:ko, sammanfallit till lika belopp med det i 1821 års taxa utsatta, derefter fortfar att öfverstiga denna taxa, så att vid 10,000 R:dr b:ko eller 15,000 R:dr R:mt, skillnaden utgör 1 R:dr 32 sk. b:ko, eller 2 R:dr 50 öre R:mt. hvilken skillnad nära oafbrutet fortgår, till dess maximbafgiften blifvit ernådd.
På dessa skäl tillstyrker Utskottet vördsamt, att hvad Herr Braun i denna del yrkat icke mätte till någon vidare åtgärd föranleda Herr Grefve Taube har andragit: att, enär omständigheter kunna göra nödvändigt för den, som önskar bevaka fordran i konkurs, att anlita domstol för erhållande af bevis öfver aflagd borgenärsed, men det ofta torde inträffa. att arbetare och tjenstefolk, för utbekommande af en obetydlig fordran i ett gäldbundet bo, måste i lösen för ett dylikt bevis erlägga större delen af hvad ur boet kunde slutligen erhållas; samt då det i allmänhet syntes vara skäl, att så mycket som möjligt lindra kostnaderne för den, af hvars eget godtfinnande det icke berott att begära domstols 6 Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 30. eller embetsmyndighets åtgärd, yrkades, att lösen för bevis öfver aflagd borgenärsed, då särskildt protokolls-utdrag deröfver icke begäres, utan anteckning om edgången endast sker å bevaknings-inlagan, måtte nedsättas till 50 öre Riksmynt.
»Med afseende å så väl den förlust, borgenär kan blifva underkastad uti sjelfva konkursen, som kortheten af ifrågavarande bevis, ehvad de såsom protokolls-utdrag utfärdas, eller, hvilket ofta inträffar, skrifvas på bevaknings-inlagan», har lösen för dylika bevis blifvit i nu gällande expeditions-taxa bestämd till endast 32 sk. b:ko; således, när de utfärdas genom protokolls-utdrag, till lägre belopp än förut.
Någon vidare nedsättning, för den händelse att beviset skrifves å bevaknings-inlagan, anser Utskottet icke böra rimligen ifrågakomma.
Utom öfriga skäl, som föranledt utarbetandet af den nya expeditions-taxan, var det ett, att beloppet af tjenstemännens sportel-inkomster, i följd af de sedan år '182'! stegrade priserne å lefnadsförnödenheter, betydligt nedsjunkit.
En af Kongl. Majit i nåder dertill förordnad kommitté utarbetade underdånigt förslag till ny expeditionstaxa, hvilket i flere delar upptog högre lösen, än som finnes utsatt i den derefter utfärdade Kongl. Förordning.
Att nu, såsom motionären föreslagit, antaga två expeditionssätt med olika lösen för enahanda legala handling, skulle äfven, efter Utskottets åsigt, rubba den enhet och enkelhet, som alltid bör finnas i uppställningen af en expeditions-taxa, så vida man framför allt bör tillse, att den blir lätt att tillämpa samt lemnar den enskilde en tydlig underrättelse om hvad han i hvarje fall, då han påfordrar en offentlig myndighets åtgärd, har att derföre i godtgörelse erlägga.
Den af motionären åsyftade' lindring skulle endast undantagsvis komma till godo arbetare och tjenstefolk, hvilka icke särdeles ofta hafva att bevaka fordringar i andra gäldbundna bon än sådane, som lyda under domstolen i den ort, der arbetaren eller tjenaren uppehåller sig; och i sådant fall har den som bevakar sin fordran i en konkurs, äfven om sådant sker före inställelsedagen, icke någon skyldighet att utlösa bevis öfver aflagd borgenärsed.
Utskottet hemställer derför vördsamt, att Herr Grefve Taubes ofvanberörda yrkande icke malte idl någon ålgård föranleda.
Vid den stadgade lösen för fastebref å egendom i stad hafva Herr Braun och Herr Helgestrand framställt, att denna lösen borde utgå med lika belopp, som för dylika handlingar rörande fastighet å landet finnes bestämdt, utan afseende derå om samma lösen uppginge till högre belopp än 20 R:dr R:mt.
Enligt 1821 års expeditions-taxa var lösen för fastebref å egendom i stad, när köpeskillingen, eller, der sådan ej var utsatt, egendomens värde efter sista bevill nings-taxeringen ej öfversteg . . . 166: 32 » 24. för värde öfver 166: 32. till och med 333: 16 1: » öfver 333: 16. till och med 1,000: » 2: » öfver 1,000 R:dr 2: 24, allt banko, Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 30. 7 hvilket sistnämnda belopp således var den högsta lösen, som kunde komma att för stads-egendom erläggas.
Denna för Rådstufvu-rätt bestämda fastebrefs-lösen var uppenbarligen för låg’ hvarföre den äfven blifvit i gällande taxa icke obetydligt förhöjd.
Lösen erlägges numera för fastebref, ehvad det angår lands- eller stads-fastighet, efter enahanda beräkningsgrund och utgår, då köpeskillingen eller, der sådan ej finnes utsatt, egendomens värde efter sista bevillnings-taxering ej öfverstiger 20,000 R:dr R:mt, för hvarje 1,000 R:dr af värdet med 2 — R:mt. deröfver I — » Belopp, som ej uppgår till 1,000 R:dr eller faller mellan två tusental räknas för fullt 1,000; dock är vid lösen för fastebref å stads-egendom stadgadt, att sådan lösen ej i något fall må öfverstiga 20 R:dr R:mt.
Då nu i betraktande tages, att lägsta lösen för fastebref är bestämd till En R:dr 16 sk. b:ko, eller 2 R:dr Riksmynt, samt att maximi-lösen för stadsfastighet blifvit höjd från 2 R:dr 24 sk. till 13 R:dr 16 sk. b:ko, torde det äfven finnas, att expeditions-hafvande vid Rådstufvu-rätt, genom den förändrade beräkningsgrunden för fastebrefs-lösen, fått sina inkomster ganska betydligt ökade
En obegränsad tillämpning af tarifen för fastebrefs-lösen skulle otvifvelaktigt i de flesta städer, eller åtminstone just i dem, der expeditions-hafvanderne torde kunna anses förut hafva varit försedde med någorlunda goda sportel-inkomster, öka desse tjenstemäns inkomster till ett mer än billigt och skäligt belopp, och säkerligen till långt öfver hvad med den förnyade nådiga expeditions-taxan torde vara afsedt; helst för bestämmandet af ett maximi-belopp den större rörligheten hos eganderätten till stads-fastigheter rätteligen tagits i betraktande.
Vid sådane förhållanden kan Utskottet icke tillstyrka bifall till denna del af Herr Brauns och Herr Heljestrands motioner.
Herr Braun och Herr Heljestrand hafva förmenat, att den nu stadgade lösen för »instrument öfver besigtningar m. m.» vore lägre, än hvad den förut varit och derföre yrkat att den borde höjas, efter Herr Heljestrands förslag, till 2 R:dr Runt för första arket och En R:dr R:mt för hvarje af de följande arken.
Den förut gällande lösen, såsom det i 1821 års expeditions-taxa heter, för »värderings- och uppbrytnings-instrument,» var 24 sk. för första arket och 12 sk. för hvartdera af de öfriga.
Denna lösen har nu blifvit bestämd till 32 sk. för första arket och 24 sk., allt banko, för hvarje af de öfriga arken
Med afseende å den tätare stil och de flere räder på sidan, hvarmed expeditioner nu skola utskrifvas, har visserligen ifrågavarande lösen för de vanligaste fallen, eller då expeditionen är af någon vidlyftighet, icke blifvit förhöjd, utan snarare något nedsatt
Men då tjenste - 8 Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 30. mannen, utom lösen för utfärdandet af dylika expeditioner, hvilket synnerligast tillhörer magistrats-personer och borgare, samt ifrågakommer vid de biträden för Kongl.
Maj:ts och kronans räkning som dessa hafva skyldighet att lemna vid syner, värderingar, inventeringar m m., tillika i och för sjelfva förrättningen njuter särskild godtgörelse, som, enligt Kongl. Kungörelsen den 13 nästlidne Februari, blifvit förhöjd till 3 R.dr R:mt om dagen, anser Utskottet sig böra hemställa, det förslaget om ändring i den nu bestämda lösen för o/vanomförmälda handlingar icke må bifallas.
Vid den nu stadgade lösen för Under-domstolars, Ofverståthållare-embelets och Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes protokoller och utslag är vordet anmärkt och yrkadt af Erik Christensson: att då det belopp, som utsökes, icke uppginge till 150 R.dr R:mt, eller då expeditioner rörande en sak, som blifvit till fortsatt handläggning vid annat tillfälle utställd, icke upptoge ett halft skrifvet ark, kärande och svarande endast skulle derför erlägga hälften af den nu stadgade lösen; samt af Herr Grefve Taube: att, till förekommande af onödig tidsutdrägt vid ärendenas behandling, lösen måtte bestämmas till En
R:dr för första arket och 50 öre R:mt för hvarje af de öfriga arken samt utöfver lösen efter arktalet 2 R:dr samma mynt, eller det högre belopp, som må anses lämpligt, då protokollet innefattar slutligt utslag.
Hvad nu först beträffar Erik Christenssons ofvanberörda yrkande, så har motionären, till stöd för sin mening, anfört, att den nu gällande expeditions-taxan vore så beskaffad, att den medellöse genom de dryga omkostnaderne vid protokolls-lösen, dem kärande part måste förskjuta, blefve urståndsatt att i laglig väg kunna utsöka sin rätt, helst när han hade en rik vederpart, som förmedelst hvarjehanda invändningar, förmådde uppehålla och derigenom äfven fördyra en rättegång
Då nu folden obemedlade en liten summa penningar vore lika behöflig, som en större för den rike, så syntes det motionären vara billigt, att vid tvister om mindre belopp, understigande Etthundrafemtio Riksdaler Riksmynt, en lägre protokolls-lösen borde erläggas af den sökande.
Ett annat skäl härtill vore ock, att sedan åtskillige kostnader blifvit nedlagda på en utsökning, slutresultatet esomoftast blefve, att ingenting vore att erhålla, då vederparten förstått att undandölja sina tillgångar; förhållanden, som den dagliga erfarenheten nogsamt utvisade.
Genom den nya expeditions-taxan hade, enligt motionärens omdöme, tjenstemännens sportel-inkomster betydligt stigit och då dessutom fråga om en allmän lone-tillökning på ordinarie stat vore för handen, samt en del embetsverk af en sådan löne-tillökning redan kommit i åtnjutande, vore skäligt, att protokolls-lösen vid Under-domstolarne och exekutiva myndigheter nedsattes i de fall, då i uppskofs-beslutet expeditionen upptoge ett halft ark
Men häremot mota. enligt Utskottets omdöme, ganska väsentliga anmärkningar.
Utom det att den ifrågasatta nedsättningen af lösen för protokoll och utslag i mål, som icke angå ett värde af minst Etthundrafemtio Riksdaler Riksmynt, skulle rubba Samtnamalla Lag- naini Allm.
Ben v.- och Ekon.-Uisimi lein Betänkande M 30. 9 rubba den enkelhet i expeditions-taxan, hvilken för dess tillämpning måste anses såsom ett hufvudvilkor, befarar Utskottet att, om nedsättningen bifölles, skulle sådant medföra ganska stora svårigheter, enär det åtminstone vid Under-domstoiarne i de flesta fall skulle blifva nästan omöjligt, att med erforderlig visshet kunna till bestämdt penningebelopp uppskatta en under handläggning varande rätts-angelägenhet.
Nedsättningen skulle således egentligen kunna komma i fråga vid rena skuldfordringsrnål.
Men härvid kan med allt skäl betvrflas, att förmånen af lindrigare lösen skulle lända ensamt den mindre bemedlade parten till godo.
Det är nemligen tydligt, att nedsättningen kommer att hafva inflytande pä beloppet af den kostnads-ersättning, som tillägges den vinnande.
•—- Har den obemedlade ratt i sin talan, så skulle hans Iredskande vederpart, just genom den föreslagna lägre lösen, hafva en fördel på sin sida, hvilken lätteligen skulle kunna föranleda det af motionären antydda förhållande, eller att genom sakens uttänjande söka uttrötta den fattigare motståndaren.
Harden obemedlade deremot anhängiggjort en talan, som icke godkännes, så finnes ej något skäl, hvarföre han skulle undgå att, lika med alla andre,'godtgöra, de legala åtgärder, han af embets- eller tjenstemanuen påkallat.
Jemför man nu gällande expeditions-taxa med 1821 års, så finner man att lösen för Under-rätts protokoll och utslag i tvistemål icke blifvit vid Under-domstolarne synnerligen förhöjde; och i allt fall icke pä långt när i samma förhållande som lefnads-kostnaderne stegrats.
Ett halft ark, skrifvet enligt nu påbjudet expeditiorissätl, svarar emot mer än ett ark efter gamla expeditions-sättet med dragen stil samt löstes enligt 1821 års taxa, jemförd med Kongl. Kungörelsen den 31 Oktober 1851, såsom för två ark, eller med En R:dr 6 sk b:ko.
Lösen utgår nu för en sådan expedition med En R:dr 16 sk. b.ko.
Således är här visserligen en förhöj ning af 10 sk.
Men skulle nu denna lösen, på sätt motionären föreslagit, nedsättas till 1 R:dr för första och 50 öre Riksmynt eller 16 sk. b:ko för påföljande ark, så skulle en betänklig minskning ske i inkomsterne för expeditions-halvande vid Under domstolar och hos Konungens Befallningshafvande.
Härigenom skulle, emot den förnyade expeditions-taxans ändamål, desse tjenstemäns löner nedsättas långt under hvad de vid bättre förhållanden och billigare lefnadsomkostnader varit.
Domare på landet hafva sä godt som icke någon på stat sig anslagen lön, ty i sådant hänseende kan man val knappt taga i beräkning deras kontanta lein, som vanligen icke öfverstiger 100 R:dr; och en stor del af desse embetsman äro icke heller med boställen försedde.
Deras inkomster hafva alltid ansetts ligga hufvudsakligast i de med Häradshöfdinge-embetet åtföljande sportler, och derföre hafva ock Riksens Ständer, när framställning skett om löneförhöjning till dem, sådant icke bifallit; och genom de i öfrigt glädjande förhållanden, att, i följd af en hos folket tilltagande välmåga, lagsöknings- och exekutions-ärenden betydligt aftagit, halva älven de hos Bih. lill R.
Brot. 1850 & 1857. 7 Sami. 2 A/d. 10 Haft. 2 10 Sammansatta Lag- samt Altin, Hest)<- och Ekon.-l] (skot tets Betänkande M 30.
Befallningshafvande anställde expeditions-hafvandes löner, hvilka jemväl till det mesta äro beroende af det antal dylika ärenden, som af dem handläggas, undergått en förminskning, den der icke kan anses vara öfver rätt och billighet ersatt, genom den högre lösen, som desse tjenstemän åtnjuta i följd af den nya expeditions-taxan.
På dessa skäl hemställer Utskottet vördsamt, ali hvad Erik Christensson, sd t ena, som andra af seendet, föreslagit måtte lemnäs utan vidare afseende.
Vidkommande det af Herr Grefve Taube föreslagna korrektiv emot öfverklagadt dröjsmål vid rättegångsmål och andra rätts-angelägenheters afgörande och expedierande, så är det, efter Utskottets omdöme, både obehöfligt, opraktiskt och orättvist.
Utskottet anser det obehöfligt, emedan Utskottet icke, i likhet med motionären, kan antaga, att det alltid beror på vederbörande tjensteman att förekomma uppskof, — och Utskottet tvekar icke att påstå, det de exempel äro få, der en rätts-angelägenhets uttänjande icke härflyter antingen från parternas egen tredska eller derifrån, att de anlitat oskickliga eller mindre redliga sakförare.
I båda fallen är domstolen likväl ofta nödsakad att tåla hvad den sällan kan förekomma.
— Skulle det åter någon gång inträffa, att dröjsmålet vore att tillskrifva en myndighet, så är ett tjenstefel begånget, som både kan och bör beifras i den derför i lag stadgade ordning.
— Men att, såsom motionären, vilja försöka förmå någon att i det allmännas tjenst arbeta, utan att derföre erhålla en någorlunda motsvarande godtgörelse, endast för att derigenom tvinga honom att påskynda sitt arbete, är af flere skal i allmänhet hvarken rädligt eller Staten värdigt samt, uti nu förevarande fall. opraktiskt vid alla de embetsverk och kollegier, der expeditions-hafvanden icke tillika är domare; men äfven der dömandet och expedierandet tillhör en och samma person skulle uppenbar orättvisa uppkomma hvarje gång ett vidlyftigt mål under flere rättegångs-tillfällen handlagts af en domare, men, sedan en besvärlig handläggning blifvit slutad, afdömts af en annan En sportel-taxa, bygd på den af motionären angifna grund, måste nödvändigt äfven blifva så inrättad, att det arbete, som emot ringa ersättning användes på eli ärende, skulle komma att ersättas af ett annat.
Orättvisan komme då att drabba de rättsökande med den påföljd, att de, som vid första rättegång-tillfället betala handläggningen af en enklare sak, derjemte finge hjelpa till att draga kostnaden för andra personers vidlyftiga rättegångar.
Ehuru Utskottet således icke ansett sig kunna med sitt förord beledsaga det af Herr Grefve Taube framställda yrkande om nedsättningi eller förändring i allmänhet af den bestämda lösen för protokoll och utslag vid Under-domstolar, har likväl Utskottet vid pröfningen af motionen i denna del funnit lösen i ett visst fall, nemligen i fråga om utfärdande af protokoll rörande förordnande eller entledigande af för - Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ehon.-L(skottets Betänkande Jtl 30.
11 myndare vara högst betungande för ett fattigt eller mindre bemedladt sterbhus och att beloppet af denna lösen derföre torde böra något nedsättas
Dessa handlingar, som sällan innefatta mer än några räder eller äro af någon svårare beskaffenhet att uppsätta, draga efter nu gällande taxa en lösen af En R:dr 16 sk. banko eller 2 R:dr Riksmynt, i stället för den efter förut gällande taxa bestämda, som var 36 sk. banko.
Skillnaden emellan gamla och nya lösen är, enligt Utskottets åsigt, allt för betungande för obemedlade omyndige, helst utfärdandet af ifrågavarande handlingar ofta kunna flere gånger förekomma i afseende å en och samma myndling
Men då, äfven om Utskottet med siffror uppställde en gräns emellan sådane sterbhus, som kunna anses vara i verkligt behof af lindring i denna lösen och de, som utan olägenhet rätt val kunna tåla den, det skulle medföra svårighet att för olika bemedlade omyndige tillämpa olika lösen i alla de fall, der vid förmyndares förordnande, instrument öfver bouppteckningen icke är eller kan vara tillgängligt, såsom i städerne, der första förmyndare-förordnandet nästan alltid utfärdas innan bouppteckning i ett sterbhus förrättats, har Utskottet ansett lämpligare att alla dessa handlingar böra tillgodonjuta enahanda lindring, hvilken Utskottet trott billigtvis kunna åstadkommas, om den nu stadgade lösen för protokoll rörande förmyndares förordnande eller entledigande nedsättes till enahanda belopp, som för bevis om aflagd borgenärsed, i expeditions-taxan finnes utsatt; och får
Ut skottet, i enlighet med dessa åsigter, vördsamligen hemställa, ali hvad Herr Grefve Taube yrkat, i fråga om lösens nedsättande för protokoll i rättegångsmål och ärenden icke måtte i vidsträcktare, män bifallas, än ali Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl, Majit täcktes i nåder göra den ändring i expeditions-taxan, alt lösen jör protokoll rörande förordnande eller entledigande af förmyndare nedsättes lill enahanda belopp, sorn nu finnes för bevis öfver aflagd borgenärsed stadgadt.
I afseende å 5 § i expeditions-taxan har Olaus Eriksson ansett en förklaring nödig, antingen Häradshöfding vid extra förrättningar eger att, lika med hvad 1821 års taxa bestämde, beräkna skjuts efter en häst, jemte dagtraktamente 24 sk för en skrifvare till sitt biträde eller detta skulle anses upphäfdt, hvilket, enligt motionärens förmenande, vöre Ivätydigt, enär Kongl. Kungörelsen den 13 April 1850, sorn icke vore upphäfd af Kongl.
Majrts förnyade nådiga rese-reglemente den 31 Oktober 1851, hänvisade i detta fall till 1821 års expeditions-taxa, men den nu gällande expeditions-taxan, ehuru den icke nämnde något om skjuts- och dag-traktamente till skrifvare, likväl icke upphäfde förberörda Kongl. Kungörelse.
Vid utarbetandet af det underdåniga förslaget till expeditions-taxa yttrade kommitterade vid 5 S, att de ansågo, att ali ersättning för traktamente och resekostnad 12 Sammansatta Lag- samt Allin. B t sv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 30. borde utgå till de belopp, som uti rese-reglcmentet äro eller framdeles kunde blifva stadgade, hvarföre några föreskrifter derom icke heller upptogos i det underdåniga förslaget; och innehåller den derefter utfärdade nådiga taxan i denna del endast, att i fråga fl O om arfvode samt ersättning för skjuts- och dag-traktamente, gäller hvad derom är särskildt föreskrifvet.
Vid sådant förhållande och enär jemväl Herr Hasselrot, i sammanhang med sitt yrkande om förändring i vissa delar af expeditions-taxan, tillika föreslagit ändring i rese-reglementet i fråga om rese- och dag-traktamente till Häradshöfdingar och Borgmästare samt i Kongl. Förordningen den 10 April 1810. rörande sådan godtgörelse till extra Domare i brottmål, anser Utskottet lämpligast att i särskildt
Betänkande till besvarande upptaga dessa ämnen, enär de icke utgöra föremål för den nya expeditions-taxan.
Herr Grefve Taube har jemväl, af ofvanuppgifne skäl, eller för att bereda rättegångars skyndsammare afgörande, föreslagit, att den i 8 § af expeditions-taxan meddelade föreskrift att vid stads-domstolar protokoll för h arje rättegångsdag må utfärdas till den, som är skyldig att expedition uttaga, borde utbytas »mot det äldre stadgandet, att protokoll vid Rådstufvu-rätter icke måtte särskildt för hvarje dag ulskrtfvas, utan parten sådant begär,» och hvarom i sådant fall anteckning skalle ske på första sidan invid anteckningen om lösen.
Något äldre stadgande, hvarigenom det varit éxpeditions-hafvande vid stadsdomstol förbjudet att för hvarje rättegångsdag utskrifva protokoll till den, som hade skyldighet att lösa detsamma, ehvad han begärt det eller ej, känner Utskottet icke, och att sådant förbud icke heller varit åsvftadt i 1821 års taxa, finnes af den deri förekommande föreskrift, att expeditioner och handlingar i alla mål vid
Domstolar i städer skola inom tredje dagen efter handläggningen skriftligen utgifvas.
Motionärens uppgift om tillvaron af ett äldre stadgande härutinnan, synes härleda sig från oriktig uppfattning af hvad som förekommer i nyssnämnde taxa derom, dels att vid Häradsrätt dom med rubrik ej finge utfärdas, utan skulle protokollet, derest parten det ej särskildt för hvarje dag begärde, i ett sammanhang med domen eller utslaget utskrif vas, dels att
Kämners-rätts dom ej skulle annorledes än i sammanhang med proto kollet .utfärdas, såsom för Härads-rätt föreskrifvet vore