Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Fa 1^ anslag qvarstående, injlelnit _ Fiskeri-näringeos understöd |:
Förhöjning 25 Transport T:r 16 It pr) 330 kub. f. 7 k:r, 525: — % R:är pr kub. f. 136: 40. 661: 40. 4ern;>: 63,300: — i-m. N:o 7. mora. 5 . . 64,850: — dernP: fgrajndrndt med .... 18,000: — '"pä för ring: Stat . ... 842: 25. 607: 75. l ,45Q: — ocb Sjöfart; . 22,200: — pah. N:o 7 mom. 6. .' 7,900: — .iel och Sjöfart: oförändrodt med bruket. 5,700: — onde anslag: Lönförl:ste Kahlen 1,800: - bruket: 7,500: — l:»ta Läraren vid Bergs-skolan i . . . 1,800: — Bergi- och Kommerse-Kollegiernas
' Verk 2,000: — 3,800: — återstå . . 3,700: — rå färslag :
Itat |(bibehålles oförändradt för d Bergslag anvisade räntor, å detta •gar; . 23,929: 80.
Tab N:o 7. morn. 7 . . 600:
S:gr T:pt Förslag till blifvande Riks-Stat.
R:dr 1,563,052 49,545 128,150 18,000 30,100 22,500 7,500 3,700 Indelta Räntor, enligt markegång på Pörslag.
R:dr 153,230 1,450 23,929 9,600 — — 80 S p a n ra å I.
Indelt, på förslag.!
Kub. f. 8,581 Värde ä 2 R:dr knb. foten.
R:dr | ö, 17,162 Oindelt.
Riksmynt. 516,845— 25,379 80 Kub. f. |k. 3,868 2 330 330 7 1,832,147|54| 178,61o|77| 8,581 j—| 17,162|-| 4,198| 9 R:dr 7,736 661 661 8,397 R:dr 1,741,181 50,206 128,150 19,450 30,100 22,500 ^7,500 91 40 27,629 9.600 40 542,886 80} 2,036,318 4 80 20 I 26 1855 årä Riks-Sta,t anslår.
T:pt S:a Penningar Riksmynt.
R:dr 916,299 69,000 4,500 2,700 22,960 9.000 9.000 53 S:gr 117,160]53 t,033,4 Indelta Räntor, euligt markegång på förslag.
R:dr 422,743 2,641 22 2,641 425,385 22 S p a n m å I.
Varde ä 10 R:dr Tunnan (6,3 kub. f.) Kub. f. 13,939 252 252 16,191 R:dr 25,300 400 400 25,700 Oindelt.
Värde förslagsvis ålO R:dr Tunnan (6,3 kub. f.) Kub. f. 4,198 4,198 R:dr 6,665 6,665 Summa.
R:dr 1,371,008 69,000 4,500 5,741 22 22,960 9.000 9.000 120,201 1,491,210 53 75 Diverse Utflyttni-Bgshjeip efter laga Skiften, Nuvarande beloppet utföresofotOdlingsbjelp m. in. för Krono-nyNuvarande beloppet bibehalles Jord förluster genom Kanal- ocl^ Vägpenningar; oförändradt Indelta Räntor efter markegång Värde, enligt 1855 års RiksFörhöjning i detta värde Indelt Spanmål. 1855 års Riks-Slat 4nslår slagsvärde af , . .
Förhöjning i detta värde ti112 Skrifmaterialier och Expenser, Ved Nuvarande anslaget . . .
Förhöjning i af Kongl. Maj:ts Bcfallningsbets-kuagörelser » .
. hvarjemte tillägges, Fot jemett belopp af ... .
Rese- och Traktainents-penningar, Uppföres med samma bt lopp, Extra Utgifter, ReservationsNu\arande summan bibel alles Anm.
Tillökningen å 6:te Hufvud-Titeln utgör således: o) Penningar: ny anvisning .
. tillkomne i utbyte mot till kronan indragna Indelningar b) Förhöjning i värdet å Oindelta Spaiimålen hvarifrån likväl det belopp, hvarmed, i Följd af till kronan indragna Indelningars utbytande delta Räntorne och Indelta Spanmåten i projektet lill ny Riks-Stat understiger enatjartSa å Indelta Spanmålen Och om nu härtill lägges Hufvud-Titelns slutsumma i 1855 års Riks-Slat eller så uppkommer Hufvud-Titelns total-belopp i ofvanstående förslag till blifvande 27 Tiansport Anslag.
Förslags-anslag. äodradt nied . byggare, Förslags-anslag. anläggningar, Förslags-anslag 2,700: — på förslag.
Stat .... • 2,641: 22. ......
• .1,0*8: .»• 3,689: 23 (40 T:r) 252 kub. fnt med ett för 400: — R:dr (ir kub. f. 104: — 594; — m.m., Förslags-anslag.
. . . J 22,960: 53. nu apslagna summan för tryckning hafvandes i samteliga Länen em 3,600: nandel af HufVud-Titelns slutsumma, 38: 13. 3,628: 13- | Förslags-anslag. som ii 1855 års Riks-Stat anslag.
R:dr 1,832,147 69,000 4,500 2,700 26,588 9.000 9.000 66 S:gr i Summa! >120,788 66 1,952,936120 Indelta Räntor, enligt markegång på förslag.
R:dr 178,610 3,6»9 3,689 182,300 23 23 S p a n 111 å 1.
Kub. f. 8,581 252 252 8,833 Värde å 2 R:dr kub. foten, R:dr 17,162 504 504 17,666 Mått.
Kub. f. 4,198 4,198 Värde förslagsvis å 2 R:dr kub. fot.
R:dr 8,397 80 8,397 80 Summa.
297 fartyg kunde vara lämpliga, icke kan återkomma, dels i följd af landets nuvarande gräns, dels ock hufvudsakligen i följd af de transport- och stridsmedel, som stå den anfallande till buds, och af hvilka han med all säkerhet kan antagas begagna sig vid ett tillämnadt anfall.
Andamålet med de flytande krigsmachiner, som i skärgården böra finnas ocb som för densamma äro särskildt afsedda, kan sannolikt hädanefter icke blifva annat än att försvara, eller biträda vid försvaret af vissa vigtigare positioner.
Skall försvaret blifva i någon mån kraftigt, måste machinerna vara skottfria, d. v. s. utgöras af flytande pansarklädda batterier.
Antalet af dessa rörliga fästningar kan icke blifva så betydligt, att för dem behöfver bildas en särskild officers-korps, och deras tillbörliga användande i striden kan icke vara en sak främmande för dem, som ega den kunskap, skicklighet och erfarenhet som fordras, för att i strid föra fartyg tillhörande yttre sjöförsvaret.
De största bland dessa fartyg blifva icke större, än att äfven de kunna röra sig och användas vid försvaret i all sådan skärgård, der den anfallande kan våga en landstigning.
Kännedom af skärgården är derföre äfven nödvändig för befälet å de större fartygen, och bör af detsamma under blifvaude öfningsexpeditioner förvärfvas.
Att hädanefter uppdraga en på sakförhållanden grundad gräns emellan hvad som skall räknas till det yttre och inre försvaret, torde vara nära ogörligt.
Då den hemställan jag gjort endast afser, att Rikets Ständer icke, genom något deras beslut, skulle uttrycka sitt gillande af en sådan delning af sjövapnet och dess personal, som de förliden riksdag afslogo, torde bifall dertill kunna vara att hoppas, helst då förslaget, sådan det af mig framställts, hvarken lägger hinder i vägen för Kongl.
Mnj:t att vidtaga de personal-organisationer, Högstdensamme må finna nyttiga, eller att använda exercisanslaget såsom Han finner lämpligt.
Enligt min öfvertygelse, skulle en delning af Flottans officers-korps, inom densamma och nationen, återväcka dylika skiljaktiga åsigter och strider om sjövapnets beskaffenhet och nödvändighet för landet, som de, hvilka egt rum under de förflutna 20 till 30 åren, men hvilka stridiga åsigter, genom i sednare tider inträffade förändrade förhållanden, blifvit, åtminstone inom flottan, i det närmaste utplånade.
Stockholm den 28 November 1862. C. B.
Prot. 1862 A 1863. 11 Sami. 1 Afd. 38 298 Motioner lion Riddershapet och Adeln 18H2 N:o 100. ]¥:© am Af Herr Eilllieliöök, #arB Hertil, angående anslag i och för Itiks musei Palceontologiska afdelning.
Det naturhistoriska Riks-museum, ilvars förkofran tid efter annan blifvit befrämjad genom af Rikets Ständer beviljade anslag, har, under Kongl. Wetenskaps-akademiens styrelse, utbildat sig till en institution, som på ett fäderneslandet värdigt sätt omfattar ansenliga, för den allmänna bildningen så väl som för vetenskapliga studier värderika samlingar i zoologi, botanik och mineralogi.
Riks-museum ännu icke är särskildt representerad, Palaeontologien, läran om de förgångna organismerna, det organiska lifvets historia, hvilken i våra dagar i alla civiliserade länder sysselsätter talrika forskare, och genom de lysande resultater hon vunnit vid geologiens sida, i hög grad ådragit sig alla bildades uppmärksamhet.
Det har ej utan skäl funnits anmärkningsvärd^ att i Sverige för denna vetenskap ännu ej finnes någon fast plats, och i synnerhet hafva, så väl inom som utom Wetenskaps-akademien, de, som af pligt eller intresse, tagit en närmare kännedom om det naturhistoriska Riksmuseum, länge insett behofvet af en särskild afdelning derinom för Palaeontologi, med egen intendent.
Så länge likväl museets trånga lokal ej en gång medgaf att på ett tillfredsställande sätt ordna de afdelningar, som redan funnos, kunde för Palaeontologien intet annat göras, än att begagna de tillfällen, som erbjödo sig, att anskaffa goda samlingar af försteningar, särdeles från Sveriges egna formationer, och att tills vidare förvara dem i förråden.
Tillika utsågs, när planen för nybyggnaden uppgjordes, en passande lokal för Palaeontologi, jemte förråds- och arbetsrum, och i Wetenskaps-akademiens bibliothek anskaffades, i den mån tillgångarne det mcdgåfvo, det vigtigaste af ämnets rika och dyrbara litteratur.
Det naturhistoriska Riks-museets stat upptager för närvarande fem intendentslöner, deraf två af 4,000
R:dr samt tre af 3,300 R:dr.
På grund af hvad jag ofvan anfört, och med ledning af dessa uppgifter samt med afseende på kostbarheten af vissa föremål, som ej böra saknas i en samling af ifrågavarande slag, får jag härmed föreslå, Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 110. 299 att Rikets Ständer ville besluta, att till en intendent för Riks-musei Paleeoritologiska afdelning anslå en ordinarie lön af 3,500
R:dr, samt till förökande af samlingarne, materiel och vetenskapligt biträde, en årlig summa af 3,000 R:dr, eller minst 2,500 R:dr.
Det synes så mycket heldre vara lämpligt att nu vidtaga denna åtgärd, som tillfälle äfven erbjuder sig att åt en insigtsfull vetenskapsman, hvars forskningar öfver nordens Palseontologi och Geologi inom som utom fäderneslandet njuta ett rättvist anseende, öfverlemna ordnandet och den vetenskapliga vården om den nya Musei-afdelningen, som på samma gång skulle blifva tillökad med dyrbara och omfattande samlingar, hvilka det är bekant att mer än en utländsk institution sökt att förvärfva.
Lilliehöök. ■mVmvVm-.rvM oWe )li HO. Af Herr nordenfelt, Enar Willielm, om förändring af Kongl. Förordningen den 12 November 1858, angående ändring i föreskrifterna rörande hemmansklyfning och jordafsöndring.
Enligt Kongl. Maj:ts nådiga Förordning af den 12 November 1858, angående ändring i föreskrifterna rörande hemmansklyfning och jordafsöndring, får jord från hemman icke afsöndras och för alltid under full eganderätt försäljas, med mindre sådan jord innehåller, i de norra länen minst 3 tunnland och i öfriga delar af riket minst 2 tunnland.
Då detta med närvarande tids fordringar på en mera frisinnad lagstiftning alltför litet öfverensstämmande stadgande utesluter möjligheten för enskild person att få, vare sig för nöje eller till fördel i ekonomiskt afseende, ega ett hem på landet, utan att derföre behöfva vara underkastad besvär och omtanka för skötandet af jord, synes detsamma skäligen böra upphöra, åtminstone hvad beträffar jorden i de större, 300 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o lii. städernas grannskap, och jag föreslår derföre den förändring i ofvannämnda nådiga Förordning, att egare af jord inom en half mil från Stockholm och Göteborg samt städerna af lista och 2:dra klassen må få, utan afseende på jordens beskaffenhet, fritt afsöndra och för alltid försälja huru stor eller liten del deraf som helst.
Stockholm den 28 November 1882. E. W Nordenfelt. lil.
Af Herr von Hoell^ Mils Saumel? angående alla exporttullars af skaff ande.
Jag föreslår att alla exporttullar afskaffas, af följande skäl:
Tullen på ben och lumpor är en afgift verkande till förminskad inkomst för de mycket fattiga personer, hvilka egentligen sysselsätta sig med samlande af ben och lump. fullen å malm hindrar gruf- och jordegare att tillgodogöra sin egendom, minskar sysselsättning för arbetaren och qvarstår jemte Tullen å tackjern, såsom en qvarlefva af obehörigt, obehöfligt och godtyckligt förmynderskap öfver näringarne.
Tullen å garakoppar synes mig icke kunna rättfärdigas, sedan man borttagit tullen å stångjern.
Jag fruktar att den till en del qvarstått, emedan man ansett den största koppartillverkaren i landet kunna tåla att betala, och det som är »godt att hafva är godt att taga».
Nu bearbetas likväl flera andra kopparverk af mindre förmögna personer, och liera skulle kanske bearbetas, om icke denna näring vöre förtryckt, dels af exporttullen, dels af den orimliga afraden eller tionden, geidel af tillverkningen, hvarigenom endast den rikaste malm kan begagnas.
Den höga tullen på råkoppar qvarstår äfven från näringarnes omyndighetstid och bör falla med den å tackjern.
Tullen å alla trävaror tillhör ock det, i min tanke, i allmänhet nu alldeles Motioner hot Ridderskapet och Adeln 1862.
301 onödiga förmynderskapet för näringarne.
Den motarbetar för öfrigt den bästa af alla uppmuntringar till skogsvård — högre pris å skogseffekter.
Det förefaller nästan löjligt, att man icke utan bog afgift skall fä sälja en vara, den man eger att fritt bränna upp, bortskänka eller låta ruttna.
Lättade kommunikationer, undervisning i skogsvård, goda föredömen vid skötsel af Statens och kommunernas skogar, lättad utväg att sammanlägga mindre skogslotter, så att ordentlig skogshushållniag kan inrättas, hvilket för små lotter sällan lönar sig, afvittringsverkets ordnande, så att den egentliga skogsmarken förblifver odelad och skötes för delegarnes gemensamma räkning utan skogens förderfvande, allvarsamma straff å åverkan, men icke sådana, hvilka skulle förstumma både angifvare, åklagare och vittnen — dessa äro de medel jag tror böra användas af skogshushållningens vänner, men jag tror intet vinnes genom exportförbud eller exporttullar på skogseffekter.
Stockholm den 28 November 1862. N. S. v. Koch.
W:o 112.
Af Herr V«n S4o»*ll, Wils SlIitllicL angående skjutsningsbesvärets ordnande.
Jag föreslår, att Rikets Ständer vid denna riksdag må, för sin del, fatta det beslut, att skjutsningsbesväret bör ordnas i öfverensstämmelse med de beslut, hvarom Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet förra riksdagen blefvo ense, och sorn omförmälas uti Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkanden N:ris 23 och 33.
Motiverna till detta förslag igenfinnas uti mitt yttrande härstädes den 9 Juni 1860, och jag anser mig ej nu böra åter upprepa detsamma.
Stockholm den 28 November 1862. N. S. v.
Koch. 302 Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1862.
N:ris 113 och 114. 3*:o 113.
Af Herr Didron, Fredrik Herinan angående förhöjning af anslaget till gemenskapens vid, Flottans korpser natur a-under håll.
Uti Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof år, med anledning af Rikets Ständers Revisorers anmälan derom, att mathållningen vid garnisons-regementena i hufvudstaden, ehuru till födoämnenas qvalitet oklanderlig, dock vore till deras qvantitet något knapp, samt att ej mer an två mål om dagen bestås manskapet vid något af omnämnda regementen, föreslagen en tillökning i mathållnings-anslaget af 173,000 R:dr.
Rikets Ständers Revisorer hafva förmodligen ej kommit att taga kännedom af och göra anmälan om, att samma förhållande eger rum vid det Kronans manskap, som af femte
Hufvudtitelns anslag åtnjuter naturaunderhåll på stationerna, ty på denna Hufvudtitel är icke någon tillökning i mathållnings-anslaget äskad.
Då emellertid rättvisa och billighet synes fordra, att allt Kronans manskap, såväl på den ena orten som på den andra, lika omhuldas, får jag vördsamligen föreslå, att samma förbättring i natura-underhållet, som Rikets Ständer komma att tillägga Arméens manskap, äfven måtte beviljas att utgå för Flottans.
Utskott begäres vördsamligen.
Fredrik Herman Didron. ]tf:o 114.
Af Herr Charpentier, C-u*faf Reinhold, om upphörande af räntan å mjöl- och sågqarnar.
Under innevarande riksdag hafva redan flera motioner blifvit väckta om upphörande af grundräntan å mjöl- och sågqvarnar, och jag skulle icke, såsom jag nu har Motioner hos Jiidderskapet och Adeln 1862.
N:o 114. för afsigt, öka deras antal, om jag ej trodde sättet för den ifrågakomma förändringen böra i vissa delar bestämmas närmare oell något annorlunda, än hittills blifvit föreslaget.
I egenskap af ledamot i Kammar-kollegium och föredragande af frågor om qvarnars skattläggning, har jag haft tillfälle lära känna de olägenheter den oelterrättlighet, nuvarande lagstiftning i ämnet företer.
Någon tid skall jag icke upptaga med historisk utveckling af frågan.
Denna har vid liera riksdagar utgjort föremål för behandling, och Stats-Utskottets utlåtanden den 29 Maj 1854, N:o 449, samt den 4 Maj 1860, N:o 104, innefatta hvad derom kan i sådant afseende vara nödigt att inhemta.
Men deremot ber jag få påkalla uppmärksamheten å de faktiska förhållanden, som numera ega rum.
Dessa visa bäst nödvändigheten af en förändring i angifna rigtning.
Men beskattningsfrågan sammanhänger så nära med den om sättet och vilkoren för anläggning af ofvannämnda verk, att jag ser mig nödsakad i första rummet vidröra, hvad dervid är att bemärka Söker någon få anlägga mjölqvarn, skall, jemlikt 20:de Kap; 4 <§.
Byggninga Baiken och Kammar-kollegii Cirkulär den 7 December 4804, Häradsrätten hålla syn på stället, höra grannar och egare af äldre qvarnar, samt afgifva utlåtande till Konungens Befallningshafvande, hvilken derpå meddelar beslut.
Genom denna hehandling afgöres, om äldre qvarn kan anses blifva lidande genom anläggning af en ny; och har nytt verk genom laga kraft egande beslut tillåtits, så är dermed lagligen ådagalagdt, att det ej förorsakar intrång i äldre qvams rätt, utan att denna kan ega bestånd och draga sin ränta oaktadt det nya verkets tillkomst, hvarföre ock förmedling i äldre qvams ränta, i anledning af ny tullqvarns inrättande och skattläggning, icke är tillåten, Men huru förhåller det sig gemenligen i verkligheten?
Ett mäldelag uppgifves för den nya qvarnen, ju större desto bättre, för att göra anläggningens nödvändighet rätt påtaglig.
Endast sökanden har nog försigtighet att tillse, det inga hemman deribland finnas, hvilka uttryckligen påräknats till annan qvams mäldelag, eller, om de i sådant ingått för bestämd spannmålsförmalning, att de åtminstone förklaras behöfva ytterligare mäld, kan i allmänhet tillstånd till anläggningen ej vägras.
Men det är icke säkert att något enda af de uppgifna hemmanen begagna den nya qvarnen, utan denna kan i stället förmala så mycket den förmår af hvarje annan qvams mäldetiliförsel.
Aldre qvarnar, ehuru skyldiga att utgöra sin ränta, ega således i gällande författningar föga, eller, rättare sagdt, intet skydd emot intrång af nya verk, och sådant skydd kan icke gifvas dem med mindre, än att tvång för mäldelag att besöka endast den qvarn, för hvilket det antagits, skulle stadgas.
Men detta är icke tänkbart.
När skattläggning derefter skall ske å en tillåten ny tullmjölqvarn för att bestämma grundräntan derå, går åter bemödandet ut på att nedbringa beloppet af den antagna mäldetillförseln, på det att räntan, hvilken står i förhållande dertill, måtte blifva så låg som möjligt.
I nödfall företes afsägelser af flera eller färre utaf de in - 304 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 114 för Häradsrätten såsom mäldelag uppgifna hemmansåboer.
Jag har sett exempel på, att qvarnar med flera stcnpar, som vid jHäradsrättens undersökning antagits komina att afverka 2,000 å 3,000 tunnor och derutöfver om året, slutligen måst skattläggas för 100 å 150 tunnors förmälning.
Annu för ett eller halftannat decennium sedan stäfjades detta förfarande till någon del genom tillämpning af Kammar-kollegii Cirkulär den 31 Juli 1805, enligt hvilket ny tullqvarn, hvarmed förstods hvart och ett stenpar, som ej indrog minst fyra tunnor, icke fick ega bestånd; men sedan vid sagde tid ett stort antal prejudikater blifvit af Kongl. Majit meddelade, hvarigenom qvarnar med mindre intägt tillåtits, samt Kammar-kollegii Advokatfiskals klagan i dylika frågor icke af Kongl. Majit gillats, har åberopade Cirkulär, åtminstone vid bestämmande af räntorna, icke blifvit följdt, utan sådana åsättas nu ofta till högst obetydliga belopp.
Det beror således i det närmaste på qvarnegare att först vid Häradsrätten uppgifva, hvad mäldelag och tillförsel han finner bäst för att få anläggningen beviljad, och sedan att vid skattläggningen få denna uppgift ändrad huru som helst.
Godtycket förestafvar det ena och det andra, utan att kunna motverkas.
Det vore mig lätt upprepa en mängd förhållanden, alla ländande till bevis för min utsago, men jag hemställer till en hvar, som betänker hvad jag redan anfört, om icke deraf är tillräckligen styrkt, att hela den grund, hvarpå beskattningen af mjölqvarnar för närvarande fivilar, är helt och hållet falsk; om icke, derest förstånd och följdrigtighet i lagstiftningen rörande detta ämne skall göra sig gällande, författningarne måste ändras.
Men den enda väg man då har att beträda är, att upphäfva grundräntan å mjölqvarnar och påföra dessa verk bevillning såsom fabriksinrätt— ningar.
Hvad sågqvarnar beträffar har genom Kongl.
Kungörelsen den 29 April 1830 förklarats, att så beskaffade verk derefter endast skulle anses till bevillning.
Men i följd af nyssnämnda Kongl. Kungörelse och den sedermera utfärdade Kongl. Förordningen den 23 Februari 1842, enligt hvilken sågningsrätten fritogs från begränsning till visst årligt belopp, har den mening nog allmänt vunnit insteg, att hvad lagen i 20 kapitlet 4 § Byggninga-Balken samt författningarne i öfrigt stadga till inskränkning af friheten att anlägga sågverk, icke mera skulle vara gällande, utom i afseende på bestämmandet af rättighet till vattens begagnande såsom drifkraft.
Denna mening är likväl origtig, enir åberopade kungörelse och förordning gälla allenast för beskattningssättet, men icke för anläggningen, i afseende hvarpå äldre lagrum och författningar icke äro upphäfda.
Men dessa hafva förlorat sin förra betydenhet och böra undanrödjas.
För öfrigt angår nu förevarande fråga borttagande af de räntor, hvilka, åsätta före år 1830 eller sedermera påförda till följd af Kongl. Cirkulärbrefvet den 19 Mars 1831, utgå endast för en del verk.
Jag torde ej behöfva särskildt utveckla förhållandet med dessa räntor, utan få antaga, att, om de vigtigare räntorna för mjölqvarnar komma att försvinna, hinder för sågräntornas upphörande icke skall möta.
Om Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 114. 305
Om ändring af sättet och vilkoreu för anläggning och begagnande af mjöl- och sågqvarnar, skall jag hafva äran framlägga en särskild motion, och går nu att behandla sjelfva beskattningsfrågan.
Att dessa verk rätteligen äro att anse såsom fabriksinrättningar, och att de räntor, hvilka deraf utgå, icke hafva och icke kunna hafva den egenskap af orubblighet, som tillkommer grundskatt, det är af Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t den 19 Juli 1854, N.o 76, på öfvertygande sätt framhållet.
Jag behöfver derföre icke ytterligare bevisa denna omständighet, hvilken dessutom, hvad sågqvarnar beträffar, redan är i lagstiftningen erkänd.
Men vissa betänkligheter möta för borttagande af ifrågavarande räntor, och dessa, så vidt de äro mig bekanta, skall jag söka att vederlägga.
Deribland är icke den minst, som en del anhängare af vår nuvarande jordbeskattning hysa, i det de föreställa sig, att förändring i förevarande fall kunde blifva ett förspel till jordräntornas borttagande.
Men jag ber dem besinna, att qvarnräntorna äro af helt annan beskaffenhet; att de bestämmas efter alldeles olika grunder; att de när som hoist kunna försvinna genom det skattlagda verkets upphörande; samt att de äro vida mera en inkomstskatt än en grundskatt, af hvilka de sakna alla kännemärken.
Så mycket jag önskar deras afskaffande, så mycket skall jag, i hvad på mig ankommer, söka afböja rubbning af jordräntorna.
En annan betänklighet har man funnit deruti, att qvarnverk äro i kameralistiskt hänseende af olika natur, hvaraf svårighet ansetts möta för rättvis fördelning af en ny beskattning.
Befogenheten af denna anmärkning har jag icke underkänt, men jag skulle tro, att hindret numera bortfallit i följd af de nya grunder för bevillningen, Rikets Ständer vid förflutna riksdag antagit.
Förut erlades endast fastighets— bevillning för alla skattlagda mjöl- och sågqvarnar, säteriqvarnar inbegripna.
Numera utgår blott en ringa fastighets—bevillning för husen, men för öfrigt erlägga alla lika bevillning för behållen inkomst, utan afseende på naturen.
Således skola säteriqvarnar betala för hela behållningen, skatteqvarnar för hvad af inkomsten återstår sedan räntan, lika med andra utgifter, afräknats.
— Om nu qvarnräntan borttages, och endast bevillning af inkomst erlägges såväl för den ena som för den andra, kommer beskattuingen att i möjligaste måtto jemnt fördelas.
Slutligen har det yrkats, alt Staten, i händelse qvarnräntan borttoges, måste få sig tillförsäkrad en skälig ersättning derför.
Ehuru bevillningsafgiften blifvit nedsatt, skulle jag likväl tro, att genom den förhöjda taxering af både fastigheter och inkomster, som den nya Bevillnings-förordningen medfört, Statens förlust genom qvarn räntans eftergifvande icke kan anses synnerligen betydlig, i synnerhet, som denna ränta ganska säkert är i ständigt aftagande.