Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kammar-Collegii och Kongl. Stats-Contorets skrifvelse af den 5 December 1823, som utvisar, att Kongl. Maj:t, med bifall till den af Rikets Ständer uppgjorde nya reglering af Landt-Räntmäslarnes löningsvilkor, un - 6 Bevil Inings-Ut skottets Betänkande, N.o 12. der den 10 förutgångne September, i Nåder beslutat, att Landt-Räntmästarne, hvilkas aflöning till större delen bestått af remisslaget eller uppbörds-procenten, skulle dädanefter, i stället för denna, af förändring beroende, inkomst, undfå bestämda löner, svarande mot deras tjenstemannaskyldigheter, samt derjemte, såsom ersättning för omkostnader, besvär och möjliga förluster genom missräkning eller origtiga sedlar, i och för penningeremitteringen, få uppbära | procent å de medel, hvilka från Landt-Ränterien till Kongl. Räntekammaren eller andra Publika Verks Cassör remitteras; så, enär berörde remisslage följaktligen kan anses jemförligt med Cassörers så kallade missräkningspenningar, för hvilka, jemte Häradsskrifvares debetsedels-lösen, Utskottet uti 145 § föreslagit befrielse från bevillning, får Utskottet hemställa, om icke såväl Landt-Räntmästares remisslage, som Cassörers missräkningspenningar och Häradsskrifvares Debetsedels-lösen, må från bevillnings-afgift befrias.
I afseende åter på frågan om bevillning af Actie-Bolag, enligt 38 § af Bevillnings-Stadgan, så, enär den pålagde högre bevillningen af Tio procent, då utdelningen öfverstiger Sex för Hundrade, i sin mon kan anses motverka uppkomsten af sådane för det allmänna vigtiga associationer, hvilka, såsom ledande till industriel förkofran, deremot borde hägnas och uppmuntras, finnér Utskottet sig böra hemställa, att afgiften, äfven för utdelning utöfver Sex för hundrade, må nedsättas till 5 procent, samt
Irsta momentet af nämnde § erhålla den förändrade lydelse, som Utskottets förslag i 35 § innehåller; och torde, såsom följd deraf, 2:dra och 3:dje momenten i nu gällande författning försvinna.
Då Collectörer, hvilka under 17 § i Bevillnings-Stadgan upptagas, erlägga bevillning af inkomst, i lika förhållande, som embets- och tjenstemän, får Utskottet föreslå, att stadgandet derom må i 2 § inflyta; äfvensom, då 7 § egentligen innehåller en närmare bestämmelse för tillämpningen af lönebevillningsgrunderne, enligt 2 §, Utskottet jemväl föreslår, att föreskrifterne uti förstnämnde § må intagas uti 2 §.
Och har Utskottet, enär uti nu gällande författning icke vore bestämdt, huru bevillningen af löner, som en och samma person i olika orter åtnjuter, borde utgå, i afseende härpå funnit behofvet påkalla ett sådant tillägg, som 2 § i Utskottets förslag närmare utvisar. Bevillnings-Utskottets Betänkande, IV.-o 12. 7 Från Högloft.
Ridderskapet och Adeln, samt Hedervärda Bonde-Ståndet, har Utskottet fått emottaga Herr Grefve Anckarsvärds, Carl Henric, motion, att allmänna bevillningen, efter 2 Art., 9, 12 och 13 §§ af nuvarande Bevillnings-Förordning, hvarigenom städernes Handlande, Fabrikanter, Manufacturister, Handtverkare och samtlige Borgare, äfvensom deras betjening och arbetare, åläggas afgift för handels- och näringsrörelse, måtte till hälften nedsättas; och har inom Vällofl. Borgare-Ståndet blifvit motioneradt: af Herr A. M. Brinck, att den nuvarande bevillnings-afgiften för fartyg och skeppsrörelse måtte förändras till en bestämd afgift, t. ex. 12 sk. per läst för de fartyg, som ankomma ifrån eller afgå till Nordsjön och aflägsnare farvatten, till 8 sk. per läst för de fartyg, som endast besöka Östersjön, Kattegat och Norrske hamnar, samt till 6 sk. per läst för de fartyg, som endast begagnas till seglation på inrikes orter, att utgå under närvarande benämning en gång om året, äfven för de fartyg, som un der årets lopp ej inträffa i Svensk hamn, och hvilken afgift jemväl borde erläggas af andra nationers fartyg, vid clarering i Svensk hamn, med förhöjning i samma proportion, som lastpenningarne för ofria fartyg; af Herr G. F. Ekholm, att minimibeloppet af bevillnings-afgiften för borgerlig rörelse må blifva enahanda uti alla städer, utan undantag, hvilket borde i hvarje ort få ankomma på Taxerings-Comiteernes bepröfvande, äfvensom Färgare och Urmakare, hvilka nu skattläggas såsom fabrikörer, åtminstone i de mindre städerne, anses lika med handtverkare; samt af Herr P. O. Norin, att stadgandet uti 14 § af Bevillnings-Stadgan måtte undergå den rättelse, att tillämpningen deraf kan utsträckas till äfven de Borgare i städerne, som äro Fiskare, så att desse, lika med öfrige Borgare, få af Taxeringsmännen uppföras till närings-bevillning, såväl öfver den högsta och emellan tvänne af de stadgade classerne, som äfven under minimi-afgiften, på sätt och med vilkor, som uti berörde § är föreskrifvet.
Vid öfverläggning om grunden för bevillning af borgerlig rörelse, har Utskottet, enär frågan om nedsättning i allmänhet af bevillningen för samma rörelse icke förr, än vid bevillningens fördelning, kan med tillförlitlighet bedömas, ansett sig icke böra tillstyrka bifall å Herr Grefve Anckarsvärds ofvannämnde motion.
Då Herr Brincks förslag synes vara dels stridande mot den, uti 15 § af den nu gällande författning, stadgade princip, att för serskilda hand teringar och rörelser bevillning skall utgöras af deras sammanräknade inkomst-belopp, dels mindre billigt för vissa orter i Riket, och dels, i af - 8 Bevillnings-Utskottets Betänkande, N'.o 12. seende på fremmande nationers fartyg, olämpligt, samt ändamålet med den af Herr Ekholm ifrågasatte förändring, hvilken, så vidt den afser bestämmandet af en lika minimi-afgift för alla städer, vore mindre lämplig, enär denna afgift bör stå i relativt förhållande till de olika classificalionerne i öfrigt, vinnes derförutan, genom den i 14 § af nämnde författning medgifne och uti Utskottets förslag, 12 §, oförändrad bibehållne rättighet för Taxeringsmännen att, då sådant pröfvas skäligt, äfven utsätta en ringare minimi-afgift, anser Utskottet sig böra afstyrka bifall till Herrar Brincks och Ekholms motioner.
Hvad deremot angår den af Herr Norin föreslagne vidsträcktare tillämpning af 14 § i nuvarande författning; så, enär Fiskeri-handteringen utgör en hufvudnäring för ett talrikt antal borgare uti åtskillige Rikets sLäder, finner Utskottet sig böra tillstyrka bifall till Herr Norins motion, samt att sistnämnde § måtte erhålla den förändrade lydelse, som Utskottet i 12 § föreslagit.
Enär 11 § i Bevillnings-Stadgan innefattar föreskrifter, som angå tillämpningen, har Utskottet för sin del funnit lämpligt, att denna § flyttas till berörde föreskrifter, bland hvilka den, med en mindre redactions-förändring, finnes upptagen under 65 och 105 §§ i Utskottets förslag.
För Boktryckeri-Konstförvandter, upptagne under 17 § i 2:ne clas'ser, och hvilka, såsom jemförlige med gesäller, synas böra med dem lika beskattas, får Utskottet föreslå den förändrade afgift, som förslaget i 15 § upptager.
Efter inhemtad kännedom, att Directörer för Theatrar, vid representationer i Götheborg, icke kunna påräkna sådan trafique, att jemförelsen med Stockholm är lämplig eller billig, får Utskottet hemställa, att afgiften för hvarje representation i Götheborg må utgå till lika belopp, som i alla öfrige städer, utom Stockholm.
Då stadgandet om afgift för Doctorer eller Läkare, såsom mindre tydligt, gifvit anledning till olika tillämpning, får, i afseende derpå, Utskottet föreslå- dea förändrade redaction, som förslaget i 15 § innehåller.
Med Bevillnings-Utskottets Betänkande> N.-o 12* 9
Med afseende på den betydliga inkomst, som åtföljer befattningen att försälja utländska lottsedlar, har Utskottet funnit en ökad beskattning å denna för landet mindre nyttiga industri, vara af behof vet serdeles påkallad, och får derföre vördsamt tillstyrka de förändrade minimi-afgifter för försäljare af utländske lottsedlar, som förslaget i 15 § upptager.
För Gesäller, classificerade uti 17 §, dels under benämning af Verkgesäller, och dels i förhållande till antalet på verkstad, anser Utskottet afgiften böra utsättas lika, enär sådan olikhet i vilkor icke förefinnes, som till nuvarande beskattningssätt bordt föranleda, hvadan Utskottet får föreslå den förändring i nämnde afseende, som förslaget uti 15 § upptager.
Då grunden för afgifterne af handtverkare, Kronans, samt vid Hofvet och de Kongl. Spectaclerne funnits böra närmare bestämmas, får, i afseende derpå, Utskottet till antagande hemställa den förändring, som förslaget uti 15 § innehåller.
För Informatorer hos enskilde har Utskottet ansett afgiften böra utgå till lika belopp, och får, med hänseende dertill, tillstyrka den förändrade bestämmelse, som förslaget i 15 § upptager.
I ändamål att minska de olägenheter för inhemska handtverk och folknäringar, samt för den redbara handeln, som genom ullandningars kringresande i landet, för afsättning af utländska varor, eger rum, har Herr P. J. Lagergren inom Vällofl. Borgare-Ståndet föreslagit, att antingen genom tillagde momenter i Bevillnings-Förordningen, eller, om detta ej skulle finnas lämpligt, genom serskild författning måtte, i afseende på sådane utlandningar, stadgas: l:o att det för dylike personer bestämda bevillningsbelopp skall erläggas hvarje gång, de passera gränsen för att i Riket inkomma; 2:o att det pass, som i gränseorten den främmande Handelsexpediten tillställes, skall upptaga de Stapelstäder, som han anmäler sig vilja besöka; 3:o att detta pass ej gäller för längre tid, än fj^ra månader; 4:o att om, efter den tidens förlopp, oundvikliga omständigheter fordra en dylik Expedits qvardröjande i Riket, och hvilket hör på local-auctoriteternes pröfning ankomma, han skall vara förpligtad, att i den stad, der han vid de första fyra månadernes utgång vistas, till Kronans Uppbördsman erlägga ett lika stort belopp i bevillning, som det vid Riksgränsens passerande erBih, till R.
St, Prot.- 1840.
5 Sami, I Afd, 6 Haft, 2 10 Bevillnings-Ulskottets Betänkande, IY'o 12. lagde, hvarom passet bör innehålla bevis, vid påföljd, alt sådan tillök t afgift eljest i gränseorten, der passet bör återlemnas, varder honom affordrad; 5:o att icke under något vilkor ett längre qvardröjande i Riket främmande Expedit tillstädjes, än i fyra månader, eller, vid den i nästförestående moment förutsedda händelse, uti åtta månader, sjukdomsfall dock undantaget; och ändtligen, 6:0 att utländsk Expedit skall vara förbunden, att i hvarje stad, der han för köpenskap vill sig uppehålla, inom 24 timmar efter ankomsten, hos Magistratens Ordförande uppvisa, och af honom eller Magistrats-Secreteraren låta påteckna det från gränseorten medförda resepass, vid bestämdt vite, om detta åliggande försummas; hvarjemte motionären ansett det böra uttryckas, att all handel, utom i Stapelstäderne, är dylika utländningar, genom 5 och 7 Cap. Handels-Balken af Allmänna Lagen, förbuden; uti hvilket ämne Herrar Halling, Carlberg, Gustafsson, Helsingius, Christierson, Hallström, Ekholm, Berglund, Pousette, Brinck, Öhrström, Billberg, Abom och Pettersson sig yttrat.
Vid öfvervägande häraf, har Utskottet, såväl med afseende på den förmonliga handel, som af utländske Handelsexpediter inom landet bedrifves, som de flere dermed förenade, af motionären uppgifne, olägenheter, funnit behofvet påkalla förändrade föreskrifter, i hänseende till ifrågavarande utländningars beskattning, och får derföre vördsamt tillstyrka de nya stadganden, som Utskottet i anledning deraf uti 15 § föreslagit.
För Jernbärare, förut till afgift ansedde lika med arbetare, har Utskottet i förslaget under 15 § upptagit förändrad afgift.
Kammarjungfrur, som nu taxeras till serskild afgift, har af Utskottet blifvit föreslagne till lika afgift med betjenter.
Af Sone Pehsson från Malmöhus
Län är inom Hedervärda RondeStåndet föreslaget, att den uti 17 § af nu gällande Bevillnings-Förordning omnämnde Bränvinsmiauterings-afgiften måtte, för alla näringsidkare, såväl Borgare, som icke Bergare, hvilka utgöra bevillning efter 2 Art., såsom både onaturlig och obillig, alldeles försvinna, och således den afgift, sorn efter nämnde Art. bör betalas af lön, egendom och rörelse, utgå endast under den ensamma benämningen:
Bevillning; hvilket förslag Nils Strindlund från Vester-Norrlands Län samt Per Jönsson från Malmöhus Län afstyrkt.
I afseende härpå förekommer, att bestämmandet af minuterings-afgiften för krogar utgör föremål för serskild behandling, i sammanhang med grunderne för bränvinsbränningen och afgifterne derför; men så vidt för - Bevillnings-Utskoltets BetänkandeNo 12.
11 slaget alser minuterings-afgiftens omnämnande i 17 § Bevillnings-Stadgan, som, till redactionen i detta hänseende, heror af Rikets Högloft.
Ständers blifvande heslut om afgiftens fortfarande eller ej, finnér Utskottet Sone
Perssons motion icke föranleda till någon åtgärd.
Mätare, Packare, Vindragare, Lin-, Stamp-, Tjärn- och Brädvräkare, Packhus- och Vågkarlar, hvilka på ett ställe i Bevillnings-Stadgan, 17 §, förekomma i 2:ne classer, har, med afseende pä den ringa olikheten i inkomst, Utskottet ansett sig böra till lika afgift i alfabetisk ordning upptaga.
Under anförande, att föreskrifterne uti 17 och 26 §§ af BevillningsStadgan, angående de så kallade skeppare- och lästetals-afgifternes utgörande, föranledt den origtiga tillämpning, att, antingen egaren till fartyget är skeppare eller icke, påföres han, i allt fall, skeppare-afgiften, likasom lästetals-afgiften, äfvensom den person, som förer fartyget, påföres förstnämnde afgift, hvarigenom ofta inträffar, att två skeppare-afgifter betalas för samma fartyg, hvilket missbruk åter haft till följd, att en del fartygsegare uppgifva skepparen såsom dräng, för att undvika dubbel beskattning, har Matts Persson från Stockholms Län, inom Hedervärda Bonde-Ståndet, yrkat rättelse härutinnan, samt derjemte föreslagit, att skeppare-afgiften måtte helt och hållet försvinna för mindre båtar under femton lästers drägt, som, tillhörande landtmän, endast föra egna producter.
Vid öfverläggning härom, har Utskottet för sin del ansett ifrågavarande föreskrifter icke skäligen kunna gifva anledning till de af motionären anmärkte missbruk; och då idkandet af sjöfart med båtar om fem svåra lästers drägt, under hvilket lästetal någon bevillning icke utgöres, efter hvad erfarenheten visat, är af den förmonlighet, att skeppare-afgift dervid hör ega rum, samt controlien, huruvida båtarne endast för egen räkning begagnades, skulle i verkställigheten blifva nära omöjlig, finnér Utskottet sig å Matts Perssons motion icke kunna fästa annat afseende, än att Utskottet, till förtydligande af stadgandet uti 17 § af Bevillnings-Förordningen, får tillstyrka det tillägg, angående afgifLens påförande, som 15 § i Utskottets förslag utvisar.
Då någon afgift för Skol-Lärare, som antingen hafva egna Skolor, eller biträda vid sådana inrättningar, icke finnes vara bestämd, får Utskottet i afseende härpå tillstyrka det tillägg, som 15 § i Utskottets förslag upptager.
Herr Friherre von Saltza, Edvard Fredrik, har hos Högloft.
Ridderskapet och Adeln väckt motion, att fastighets-beviilningen i allmänhet måtte 12 Bevillnings-Utskoltets Betänkande, N:o 12. nedsättas från 2 till 1 R:dr per tusendet, men deremot fastigheternes värde höjas till minst dubbelt belopp, enär Herr Friherren, med stöd af uppgifne exempel, anser taxeringsvärdet för närvarande sällan uppgå till mer än l eller högst hälften af det verkliga egendomsvärdet; uti hvilket ämne Herr von Hartmansdorff', August, sig yttrat.
I händelse, vid bevillningens fördelning, någon nedsättning i fastighetsafgiften möjligen skulle kunna ega rum, vill Utskottet visserligen derpå vara betänkt; men då sådant ännu icke kan utrönas och den af motionären förmenta origtiga taxeringen, uti hvilken rättelse i vederbörlig ordning bör vidtagas, måste anses endast hafva tillkommit genom förbiseende af de för fastigheters uppskattning i Bevillnings-Förordningen lagde grunder, anser Utskottet Herr Friherre von Saltzas motion icke förauleda till någon åtgärd.
Af den anledning, att en del af de invånare, som, i anseende till ett inskränkt och obetjuiligt åkerbruk, nödgas utvandra till andra orter och der, under sommarmånaderne, isynnerhet genom timmerarbete förskaffa sig en för sin utkomst oumbärlig förtjenst, blifvit taxerad såsom handtverkare på landet, efter 26 § af nu gällande Bevillnings-Förordning, har Johan Fredrik
Dahllöf från Elfsborgs Län, hos Hedervärda Bonde-Ståndet, föreslagit, att ej blott denna taxering mätte upphäfvas, utan äfven handtverkare på landet i allmänhet helt och hållet frikännas från vidare erläggande af de så kallade gerningsörena; hvarmed Johannes Pettersson från Elfsborgs
Då den af motionären anmärkte taxeringsåtgärden endast kan hafva tillkommit, i följd af origtig tillämpning af Bevillnings-Stadgan, som till ett sådant förfarande icke gifver anledning, samt gerningsmän och socknehandtverkare på landet icke skäligen böra undgå att, i förhållande till mer eller mindre förmonlig rörelse, erlägga bevillning, har Utskottet å berörde motion icke kunnat fästa vidare afseende, än att Utskottet tillstyrker den förändrade classification för gerningsmän och socknehandtverkare m. fl., som Utskottets förslag under 27 § utvisar.
Inom Hedervärda Bonde-Ståndet äro motioner väckte, nemligen: af Jonas Kylander från Wermlands
Län, att alla de vid mindre besökta vägar varande skjutsombyten måtte befrias från erläggande af någon afgift i och för gästgifveri, och Taxerings-Comitéerne ega, att härutinnan, efter förhållandet, göra tillämpning; hvarmed Magnus Frykberg och Jöns Ersson från samma Län sig förenat; samt af Sven Jonssoti från Jemtlands Län, Bevillnings-Utskottets Betänkande, j N-o 12. 13 med hvilken Anders Mårtensson från samma Län sig förenat, att gästgifveriet! i Herjeådalen, såsom varande endast skjuts-ombytningsställen, måtte befrias från den i 35 § af Kongl. Förordningen den 19 Juni 1835 stadgade afgift af 3 R:dr för bränvinsminulering, eller ock stadgandet derom upphäfvas, och afgiftens bestämmande, i enlighet med Bevillnings-Stadgan, helt och hållet öfverlemnas åt Taxeringsmännens pröfning; hvaröfver Johan Jacob Rutberg från Norrbottens Län, -Nils Strindlund från VesterNorrlands Län, Eric Persson från Gefleborgs Län, Petter Persson från Örebro
Län samt Johannes Christoffersson från Kronobergs
Län sig yttrat.
I fråga om afgiften för bränvinsminutering, beror bestämmandet deraf på serskild behandling, i sammanhang med afgifterne för bränvins-bränningen; och som, i afseende på bevillningen af gästgifveriet föreskriften i Bevillnings-Stadgan, att de gästgifvaregårdar, hvilka endast kunna anses såsom skjutsombytningsställen, ega Taxeringsmännen, om sådant finnes skäligt, från all afgift lör näring och rörelse befria, blifvit af Utskottet uti dess förslag 27 § bibehållen oförändrad, så anser Utskottet sig endast böra sådant vördsamt anmäla.
Borgare-Ståndet har Herr C. G.
Rydin yrkat upphörande af de i 26 § Bevillnings-Förordningen stadgade afgifter vid gårdfarihandelsresor till Norrige, med 5 R:dr, och till utrikes ort, 30 R:dr, såsom både obillige och obehöflige, enär en gårdfarihandlande, sorn betalar bevillning för sin handel och vill besöka Brödra-Riket, ieke derför bör erlägga en ytterligare bevillnings-afgift, samt pass på utrikes ort aldrig begäres.
På de af motionären anförde skäl, anser Utskottet sig böra i så måtto understödja motionen, att Utskottet tillstyrker upphörande af serskild afgift vid resor till Norrige, samt antagandet af den förändrade redaction, som Utskottet, med uteslutande af benämningen ”Skål-Vestgöthar”, såsom numera icke svarande mot gårdfarihandelsyrket, i 27 § under bokstafven G, föreslagit.
För skärkarlar, strandsittare eller fiskare utan jordbruk, får Utskottet, med afseende på deras vilkor, tillstyrka den nedsättning i 3:dje, 4:de och 5:te classerne, som Utskottet i 27 § föreslagit.
Den i nu gällande Författning antagne benämning af ”Sockne-Lälare med praktik” i 2:ne classer tillstyrker Utskottet må upphöra, och i stället den förändring i afgiften antagas, som Utskottet angående andre Läkare uti 15 § uppgifvit. 14 Bevillninzy-UIskottets Betänkande, N:o 12.
Spelmän, Härads- och Sockne-, i 2 classer torde få uppföras till lika afgift, på sätt Utskottet i 27 § föreslagit.
Då, enligt 27 § af Bevillnings-Stadgan, alla på landet vistande personer, de der idka handel, sjöfart eller annan borgerlig näring, erlägga enahanda afgift, som personer i städerne, med hvilka de kunna jemföras, så har Utskottet ansett 14 § af samma Författning, i hvad den angår rättighet för Taxeringsmännen att bestämma minimi-afgift under fastställd classilication, äfven böra tillämpas för landet; och får derföre tillstyrka en sådan redaclionsförändring uti förstnämnde §, sorn.
Utskottets förslag under 28 § utvisar.
Inom Ilögvördige Preste-Ståndet är föreslaget, af Herr Prosten Lyth: l;o att hvarje qvarn-eller sågveik, som existerat oskattlagdt före år 1811, må anses såsom i hemmanets eller egendomens taxeringsvärde inbegripet, och således från ali annan taxering eller beskattning frikalladt; och 2:o att egare af qvarn- eller sågverk, som med åsatt skatt eller bevillning icke åtnöjes, må, till utrönande af rätta beloppet, ega att, i Kronofogdens, 2:ne Nämndemäns och 2:ne tillkallade ojäfvige hemmansegares närvaro, låta anställa undersökning och värdering, hvilken endast vid Domstol, på grund af anförde besvär, må kunna höjas eller nedsättas, och, närden vunnit laga kraft, tjena till efterrättelse för taxeringen; samt inom Hedervärda BondeStändet, af Niclas Jönsson från Christianstads Län, att, då utom den vanliga grundräntan, hvilken äfven för sådane sågar, söm äro belägne vid bäckar, så att sågning endast kan verkställas en kort tid om vår och höst, uppgår till 12 R:dr på vissa orter, en bevillning är ålagd hvarje sågqvarn af 2 R:dr, denna bevillning af qvarnar, serdeles i de orter, der skogstillgången är ringa, samt qvarnarne finnas belägna vid föga vattenrika bäckar, så framt ej grundräntan å dylika verk kommer att upphöra, må, efter Berednings-Comitéernes bepröfvande, alldeles försvinna.
Då det i hvarje serskildt fall bör vara utredt och bestämdt, hvilka qvarnverk må anses inbegripne under egendomsvärdet, innan befrielse från serskild bevillnings-afgifts utgörande, efter 33 § i Bevillnings-Stadgan, kan ega rum, och qvarnegare äro oförhindrade att, såväl till utrönande deraf, som till ledning vid värdets bestämmande, låta vidtaga alla nödiga befunna undersökningar och värderingar, hvilka likväl, utan rubbning i sjelfva principen för utöfningen af taxeringsmannakallet, icke kunna tjena till ovilkorlig norm vid taxeringen, samt den bevillning, som efter Taxeringsmännens pröfning utgår, enligt 34 §, utgör en serskild för Mjölnare och Sågare bestämd af - Bevillnings-Utskottets Betänkande, N\o 12, 15 gift; så liar, vid jemförelse häraf med föreskriften uti 69 § af nämnde författning, Utskottet ansett sig ej böra tillstyrka bifall å Herr Prosten Lytlis och Niclas Jönssons motioner, utan får endast vördsamt hänvisa till de af Utskottet, i afseende på bevillning af qvarnar m. m., under 30, 31 och 70 §§ föreslagne redactionsförändringar.
Ridderskapet och Adeln, har Herr Stuart, Carl, med afseende på åtskillige, uti Bevillnings-Förordningens 39 § meddelade, föreskrifters ofullständighet och olämplighet, föreslagit: l:o att, lill vinnande af likstämmighet i de, uti Usta, 4:de och 5:te punkterne förekommande, sinsemellan stridiga stadganden, och då Fideicommiss i sjelfva verket endast innefattar en viss person, med andras uteslutande, tillerkänd besittningseller nyttjande-rätt, hvadan enahanda afgift, som är stadgad för gåfva af årlig ränta eller afkomst, utan eganderätt till sjelfva egendomen, borde för Fideicommisser bestämmas, bevillningen för Fideicommiss måtte fastställas till 2 procent af Fideicomissets capitalvärde, att af hvarje tillträdare utgöras, utan afseende å dess skyldskapsförhållande till
Fideicommissets stiftare eller siste innehafvare; 2:o att, enär numera, enligt Kongl. Förordningen den 27 April 1810, Fideicommiss endast få stiftas för första emottaga ren och dess närmaste efterträdare, det måtte, derest, sådant oagtadt, bevillning dessutom, anses böra hädanefter utgöras för sjelfva stiftandet af Fideicommisser, denna bevillning serskildt bestämmas; 3:o att pensionsinrättningar må befrias från bevillning för erhållna gåfvor och testamenten; 4:o att då, enligt 2:a punkten, bevillning skall erläggas, afven om testamentsbeloppet icke uppgår till 300