Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kunde visserligen vid första betraktandet synas lämpligast att för behofvet använda Lifregementets Grenadier-korps eller Smålands Grenadierbataljon, hvilka hvar för sig vore af den styrka, som för kavalleriets tillökning afsåges; men vid bestämmandet måste tagas i öfvervägande möjligheten att utan stora svårigheter erhålla manskap och hästar, passande för vapnet, samt rusthållarnes förmåga att uppehålla rustningen, äfvensom ock den omständigheten, i hvilken del af landet minsta olägenhet uppstode genom att förminska dervarande infanteri.
Vidkommande Lifregementets Grenadier-korps, kunde säkerligen rusthållarne vid denna korps utan svårighet uppehålla rustningen äfven till häst; men hvarken folk eller hästar i den provins, der korpsen är hufvudsakligen förlagd, vore särdeles lämpliga för kavaileri-tjensten, hvartill komme att hvarje minskning af infanteriet i Mälaredalen hade sina betänkligheter.
Det om Lifregementets Grenadier-korps sagda kunde i hufvudsakliga delar äfven lämpas på Andra Lifgrenadier-regementet.
Hvad åter beträffade Smålands Grenadier-bataljon, skulle denna väl kunna sammanslås med det Husar-regemente, hvaraf den tillförene utgjort en del; men då provinsen Småland, hvars skaplynne icke lämpade sig för kavalleri, ej hade någon högt uppdrifven hästrace, men deremot ovedersägligen egde utmärkta soldater; då vidare genom förnyade motioner vid riksdagarne det visat sig vara rusthållarnes i provinsen lilliga önskan att mot hästvakans-afgift få, i stället för ryttare, utrusta fotfolk; samt då rusthållarne vid Smålands Grenadier-bataljon, såsom anledning vore att antaga, torde finnas benägne att öka den för dem nu bestämda vakans-afgift till det belopp, 4 Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 196. hvarmed den utginge vid andra rusthåll; ansåge Kongl. Majit skäl icke vara för handen att, när det kunde undvikas, inom Småland uppsätta kavalleri.
Härefter återstode således blott Vestgöta regemente, hvilket äfven i hvarje afseende visade sig till kavalleritrupp lämpligt.
Provinsen, der detta regemente är in deladt, egde en hästrace, bland de inom landet mest passande för kavalleri-tjenst, en vid hästskötsel van befolkning samt en rik och fruktbar slättbygd, belägen inne i landet och omgifven af flera infanteri-regementen.
Den förenade sålunda inom sig förhållanden, som visade sig särdeles fördelaktiga för bildande af kavalleri och Kongl. Majit ansåge, lika med Landtförsvars-komitéen, att nödigt kavalleri der borde af Vestgöta regemente bildas, till fyllande af den omförmälda bristen i detta vapen.
Majit, på grund häraf, ansåge tjenligast, att kavalleriet genom uppsittning vid Vestgöta regemente ökades med 500 man, uppstode frågan huruvida ej för framtiden vore förmånligare, att hela detta regemente af 1,000 man till kavalleri uppsute och deremot en kavalleri-korps af 500 man i stället förändrades till infanteri.
Om derföre Smålands Husarer, nu utgörande 500 man, komme att afsitta och sammanslås med Smålands Grenadier-bataljon, men Vestgöta regemente deremot att i sin helhet uppsitta, vunnes derigenom fördelen att i stället för fyra korpser, som skulle blifva följden af Vestgöta regementes uppsättning till endast hälften, man er hölle tvänne hela regementen, nemligen Smålands infanteri-regemente och Vestgöta kavalleri-regemente, hvartdera på 1,000 man; hvilken anordning Kongl. Majit funne vara både företrädesvis ändamålsenlig, med hänseende till de ofvan omförmälda provinciela förhållandena, och äfven ledande tili någon besparing, då derigenom kunde undvikas ett större antal särskilda staber.
Oaktadt de i början uppkommande olägenheter af två regementens rubbning, delade Kongl. Majit, på grund af ofvan anförda omständigheter, Laridtförsvars-komitéens mening, att hela Vestgöta regemente borde uppsitta, sedan nuvarande hästvakanskontrakt derstädes tilländagått, men att deremot aftal måtte träffas med rusthållarne vid Smålands husarregemente om dess förändring till infanteri, likväl sålunda, att detta sednare icke komme att afsitta förr än en bataljon af Vestgöta regemente hunnit att till kavalleri organiseras, på det styrkan af det tjenstbara kavalleriet icke under någon tid måtte minskas emot hvad för närvarande egde rum.
Då verkställigheten häraf till en del vore beroende af öfverenskommelser med vederbörande rusthållare, kunde ej heller, innan desse blifvit hörde, något bestämdt förslag uppgöras för förändringens utförande, utan derför endast uppgifvas de allmänna grunderna.
1 sådant afseende hade Kongl.
Majit antagit följande i a) Kavalleriet komme ett ökas med 500 man, genom uppsättning vid Vestgöta regemente; b) sedan denna förstärkning af kavalleriet försiggått, skulle, för den taktiska indelningen, återstående delen 500 man af samma regemente äfven uppsitta; men på btats-Utskottets Utlåtande N:o 196. 5 det infanteriet icke måtte alltför mycket minskas och statsutgifterna ökas, skulle en kavallerikorps af motsvarande styrka eller 500 man afsitta, hvarom uppgörelse med rustiiållarne vid Smålands husarregemente i första rummet borde inledas; c) vidare och för underlättande af denna förändring borde stadgas, att vid ersättande af de vid Vestgöta regemente uppkommande befäls- och rnanskapsvakanser, från den tid uppsittningen blefve definitivt beslutad, afseende skulle fästas hufvudsakligen på kavalleriets bildande, att uppsittningen, då den efter kontraktstidens slut ifrågakomme, skulle ske successivt i mån af tillgång på dertill tjeniigt manskap samt i den ordning, som derför kunde varda stadgad med tillbörligt afseende ä rusthållarnes lättnad, så vidt dermed kunde förenas det åsyftade ändamålets vinnande och att åt rusthållarne samt det tjenande manskapet, som genom regementets förändring kunde komma att vidkännas olägenheter och förluster, lämpligt understöd skulle meddelas.
För öfrigt och under förutsättning, att de till Vestgöta regementes gamla kavalleristat anslagna, nu till Statsverket ingående räntor, bostälfe-afkastningar m. m. åter komme att för sitt ursprungliga ändamål användas, vore afsedt: att, för förändringens genomförande, tili Kongl. Maj:ts disposition skulle ställas: a) afgiften för de tillfälliga karlvakanser, som vid regementet uppstode efter beslutet om uppsittningen; b) en fjerdedel af iiästvakans-afgiften vid regementet för hvarje af åren 1867, 1868, 1869 och 1870; och c) från och med år 1871 de hästvakans afgifter, som vid regementet kunde komma att utgå i afvaktan på nummerhästs anskaffande för bildande af ny sqvadron; att vakansbesparingar å samma regementes aflöningsstat skulle användas till befordrande af befälets nya organisation derstädes; och att, till lättnad för de rustande, så väl vid den trupp, hvilken tili kavalleri för ändrades, som vid den, hvilken öfverginge till infanteri, förut innehafvande gevärspersedlar skulle i Kronans förråd få utbytas mot gevärspersedlar tillhörande det nya vapnet.
De årliga kostnaderna, sorn af den ifrågavarande förändringen skulle för Staten uppkomma, och hvaröfver Landtförsvars-komitéen och Krigs-kollegium, hvar för sig, lemnat utredning, kunde approximativt uppskattas till 79,852 R:dr, på det sätt att 72,250 R:dr beräknades för minskade hästvakans-afgifter och för hittills besparade indelta räntor, boställsafkastning m. m. från Vestgöta regementes gamla kavalleristat samt 28,762
R:dr upptogos såsom nya utgifter för ökade möteskostnader, hvaremot å aflöningen uppkomme en besparing af 21,180 R:dr.
Dessutom erfordrades till byggnader och inventariipersedlar ett belopp för en gång af 179,000 R:dr, dervid dock borde tagas i beräkning att för Smålands husarregemente, om det skulle bibehållas på kavallerifot, snart erfordrades nybyggnader till ett värde af 61,000 R:dr, så att den egentliga förhöjningen utgjorde endast 118,000 R:dr.
Om, såsom lättnad för vederbörande rusthållare vid förändringen, dem medgåfves att utbyta gevärspersedlar, föranledde detta till en ytterligare kostnad för
Staten af 19,874 R:dr 75 öre, 6 Stats-Utskotlets Utlåtande N:o 196. enligt den af Krigs-kollegium deröfver uppgjorda beräkning.
Slutligen komme, för personela utrednings- och trosspersedlar, tross-passevolansfonden att vidkännas en utgift för en gäng af 2,629 R:dr och tillökning i årliga underhållskostnaden med 175 R:dr.
Dessa beräkningar framställde förhållandet sådant det skulle blifva, sedan förändringen hunnit fullbordas.
Beträffande öfvergångstiden, af Krigs-kollegium beräknad till 21 år, eller från och med år 1871 till och med år 1891, men hvilken tid syntes kunna antagas blifva vida kortare, visade sig i afseende å möteskostnaderna, enligt deröfver uppgjord kalkyl, att dessa kostnader under berörda tid skulle i medeltal årligen uppgå vid Vestgöta regemente till 64,945
R:dr eller 2,084 R:dr mindre än hvad dertill sedermera erfordrades; och vid Smålands till infanteri förvandlade husarregemente till 14,214 R:dr eller 5,614 R:dr mer än hvad slutligen blir erforderligt; kommande möteskostnaderna för ifrågavarande trupper alltså att under öfvergångstiden öfverstiga de derefter beräknade med omkring 3,500
R:dr årligen i medeltal.
Tillfälliga utgifter kunde för öfrigt förekomma, men hvilka nu icke kunde med någon tillförlitlighet beräknas.
Dertill hörde de ersättningar utöfver infanteristat, hvartill befäl och underbefäl vid Smålands husarregemente kunde vara berättigade intilldess de afginge eller genom befordran komme i åtnjutande af annan lön än den, hvarå de vid kavalleriet bade fullmagt.
Äfven måste vid begge regementena förekomma öfverflyttning på indragningsstat af en eller annan tjensteman, som icke kunde transporteras eller vid förändringen användas.
Ifrågavarande förslag om kavalleristyrkans tillökning, utgörande en del af den allmänna plan för försvarsverkets ordnande, hvarmed Landtförsvars-komitéen vore sysselsatt, innefattade, enligt hvad af ofvanstående framställning inhemtades, följande såsom medel och utvägar för förändringens genomförande: att, då de med rusthållarne vid Vestgöta regemente afslutade hästvakans-kontrakt med år 1870 tilländaginge, hästvakans-spanmålen för 500 nummer af detta regemente derefter skulle från Statsverkets allmänna tili regementets inkomster atföras, samt enahanda afgift för öfrige 500 nummer vid regementet likaledes ifrån Statsverket återgå, i den mån hästvakans-medel af ett motsvarande antal nummer från annat re gemente kunde komma att erläggas och till Statsverket ingå; att till Kongl. Maj:ts disposition skulle ställas: a) den vakans-afgift, som kunde komma att erläggas för tillfälliga karl-vakanser från den tid Kongl. Maj:ts beslut om Vestgöta regementes uppsittning blefve kungjordt och intilldess uppsittriingen skedde; b) en fjerdedel af häst-vakans-afgiften från Vestgöta regemente under hvarje af åren 1867, 1868, 1869 och 1870; c) de hästvakans-medel, som kunde komma att utgå efter år 1870 i afvaktan på nummerhästars anskaffande för bildande af en ny sqvadron; och d) de besparingar, som uppstode på befälets aflöningsmedel från uppsittniugens kungörande till tiden för uppsittningen; Stals-Utskottets Utlåtande N:o 196. 7 alt de besparingar af indelta räntor, boställsafkastning m. m. tillhörande Vestgöta regementes gamla kavalleristat, hvilka nu inginge till Statsverket, skulle från och med år 1871 användas för regementet; att rusthållarne vid Vestgöta regemente skulle kunna från Kronans förråd erhålla brukbara kavallerigevärs-persedlar i utbyte emot sina nu egande infanterige\ärspersedlar, på sätt af Kongl.
Majit närmare komme att bestämmas; att kontrakt skulle uppgöras med rusthållarne vid Smålands husar-regemente om erläggande af hästvaka ris—afgift, samt regementet förändras till infanteri; i sammanhang hvarmed kontrakten vid Smålands Grenadier-bataljon, när de nu varande tilländaginge, borde uppgöras i likhet med dem för husar-regementet; och att rusthållarne vid husar-regementet skulle i Kronans förråd kunna göra utbyte af nu egande kavallerigevärs-persedlar mot infanteri-beväring, eftersom derom vidare af Kongl. Majit kunde förordnas.
Majit, som sålunda framlagt den uppgjorda planen för Vestgöta infanteriregementes återförvaudling till kavalleri och Smålands husar-regementes öfvergång till infanteri, har för denna förändring äskat Rikets Ständers medverkan och i sådant hänseende föreslagit, att Rikets Ständer, med antagande af den framlagda planen, måtte bifalla de till dess genomförande erforderliga, här ofvan omförmälda anordningar af inflytande vakans-afgifter och lönebesparingar samt öfriga åtgärder, så vidt de vore afsedda att ega rum under nästa statsregleringsperiod, under hvilken deremot icke, till följd af den föreslagna förändringen, erfordrades några särskilda anslag; i sammanhang hvarmed Kongl, Majit förmält sig vilja framdeles, i mån af behof, framlägga nådiga förslag om anvisande af de medel, som under följande statsregleringsperioder komme att för ändamålet tagas i anspråk.
Utskottet har denna fråga till pröfning förehaft; och enär Kongl. Majit funnit den nu föreslagna tillökningen i kavalleriets numerär, såsom åsyftande att bringa arméens stridskrafter till häst och tili fot i ett lämpligare inbördes förhållande, vara af nödig omtanka för arméens krigsdugiighet påkallad; samt då Utskottet funnit skäl godkänna den framlagda planen för Vestgöta infanteri-regementes ålerförvandling lill kavalleri och Smålands husar-regementes öfvergång tili infanteri, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer malte, med antagande af berörda plan, till Kongl.
Majits disposition, för vidtagande af åtgärder till samma plans genomförande, ställa dels den vakans-afgift, som kan komma att erläggas för tillfälliga karlvakanser från den tid Kongl. Majits beslut om Vestgöta regementes uppsitlning kungöres och intill dess uppsittningen sker, och dels de besparingar, som på befälets allöningsmedei under samma tidrymd uppstå.
Stockholm den 16 Oktober 1863. 8 Stats-Utskottets Utlåtande N:o i96.
Reservationer: a) af Herr von Francken, G. W.; b) af Herr A. W. Björck: »Enligt 80 § Regeringsformen kan någon ändring uti de med landet och städerne upprättade kontrakter rörande krigsmagten tili häst och fot samt indelningsverket icke ega rum, utan att en sådan af Konungen och Rikets Ständer samfäldt vidtages.
Häraf lärer följa, att då Konungen påfordrar det något af de indelta kavalleri-regementena; som efter särskild öfverenskommelse fått afsitta, åter skall uppsättas, Rikets
Ständer icke kunna göra gällande någon derifrån afvikande åsigt, icke destomindre torde det förefinnas full anledning att antaga, det Kongl. Maj:t skall lemna nådig uppmärksamhet åt de betänkligheter, som i fråga om en sådan åtgärd hos Rikets Ständer kunna förekomma.
I denna öfvertygelse har jag ansett mig böra fästa uppmärksamheten derpå, att om, på sätt ifrågasatt blifvit, beslut nu fattas om verkställighet af de åtgärder, som afse att låta Smålands husar-regemente afsitta och i stället åter uppsätta hela Vestgöta kavalleri, deraf ofelbart skall följa, att begge dessa regementen skola blifva mindre tjenliga för den tjenstgöring, som åligger dem i deras nuvarande skick intilldess förändringen blifvit genomförd; med anledning hvaraf det icke torde vara utom ämnet att öfverväga om omständigheterna för det närvarande medgifva en deraf följande nedsättning i arméens stridbarhet.
För att icke äfventyra den olägenhet, som sålunda synes för handen, torde det vara lämpligt, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t anhålla, att Kongl. Maj:t behagade på kortare tid af t. ex. 5 eller 10 år förnya de kontrakter rörande afsutna kavalleriregementen, som utlöpa åren 1870 och 1871, på det att ytterligare rådrum må beredas för de auordningar, som kunna anses lämpliga för den kommande tiden efter kontrakternas upphörande.
För den händelse, att en sådan underdånig framställning icke finnes lämplig eller ock icke vinner nådigt bifall, synas Rikets
Ständer kunna och böra uttala sig i frågans öfriga delar.
Det lärer då böra medgifvas, att rusthållarne vid Smålands husar-regemente äro företrädesvis berättigade att komma i åtnjutande af den förmån, som regementets afsittning medför; och att, då en tillökning i kavalleriet af Kongl. Majit pröfvas nödig, densamma lämpligast beredes på det föreslagna sältet, att ett helt regemente af de afsutna kavallerierna åter uppsattes.
Till följd häraf lärer valet vara inskränkt mellan det i Östergötland förlagda Andra-lifregementet och Vestgöta regemente.
Om nu rusthållarne vid dessa regementen äro lika pligtige att fullgöra rust uingsskyldigheten, så lärer valet böra bero hufvudsakligen af den olika inflytelse på de rustningsskyldiges ekonomiska ställning, som åliggandet medför.
Visserligen har Landtförsvars-komitéen, hvars förslag i ämnet vunnit Kongl. Majlis bifall, fästat mera afseende vid tvänne andra omständigheter, nemligen de särskilda orternas förmenta olika tillgång på folk och hästar, lämpliga för kavalleritjensten.
Hvad angår jemförelsen emellan Östgötens och Vestgötens lämplighet såsom kavallerist, torde företrädet i verk - Stats-Ulskottets Vt låtande, N:o V‘t>.
Ö i verkligheten ankomma på den mera eller mindre utbildade vanan att handtera hästen.
I andra länder hemtas kavalleriet till större delen från de öppna slätterna, hvilka företrädesvis lämpa sig för hästafvein och der befolkningeu vant sig att lemna hästen den omsorg och vård han behöfver, hvarpå fallenhet för tjensten till häst utan tvifvel beror, då fråga är om en sådan fallenhet såsom befolkningens allmänna tillhörighet.
Den mindre rörlighet, som i allmänhet anses tillhöra slättboen, bör således icke utgöra något hinder för kavalleritjensten; hvilket ock här i vårt land synes erkändt, då de liesta kavalleri-regementen äro förlagda i det egentliga slättlandet, provinsen Skåne.
Häraf måste den slutsats vara temligen befogad, att slättlandets innevånare äro de lämpligaste för kavalleritjensten; och då valet alltså synes bero af den omständighet, huruvida det ena eller andra af de ifrågavarande regementena äro indelade inom slättbygder, torde med afseende derå alt en icke obetydlig del af den egentliga slätten i Vestergötland redan är anvisad åt kavalleri tillhörande Lifregementets husarer, och att måhända den största delen af öfriga rusthållen vid Vestgöta regemente äro belägna i orter, som icke i något hänseende kunna anses tillhöra slättbygden, det kunna med temlig visshet antagas att Ostgöta regemente, på grund af dessa förutsättningar, lämpar sig bättre för kavalleritjensten än Vestgöta regemente.
Af enahanda skäl måste ock antagas, att Östgötarne, om de icke redan ega häst— racer passande för kavalleri, med lätthet skola uppdraga derför lämpliga hästar, då de deraf blifva i behof.
Första uppsättningen blifver i alla händelser lika betungande för den ene rusthållaren, som för den andre.
Det synes således temligen uppenbart att de skäl, som Landtförsvars-komitéen anfört, äro temligen betydelselösa; men deremot lärer det väl icke kunna bestridas, att rusthållen vid Östgöta regementet äro i allmänhet vida bättre än de i Vestergötland, och att jorden i den förra provinsen lemnar en större afkastning och således lättare uthärdar bördan.
Denna omständighet måste, efter min åsigt, vara afgörande för valet, och derföre hemställes vördsamt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit anhålla, att om uppsättning af ett kavalleri-regemente pröfvas nödig, Kongl. Majit täcktes förordna, att Östgöta regementet skall uppsättas.
I fråga om de anordningar, som åtgärden i öfrigt kan påkalla, finner jag för min del i högsta grad olämpligt, att de till Statsverket indragna räntor och boställen åter skulle utbrytas från den förvaltning, som i afseende på dem nu eger rum; helst om ett eller annat boställe skulle oundgängligen behöfvas, en sådan disposition kan ske utan rubbning af de förhållanden, som i öfrigt genom indragningen uppstått.
Det synes mig således vida lämpligare, att Rikets Ständer bevilja de anslag, som erfordras; hvarföre jag ej eller kan tillstyrka att andra vakans-besparingar än de, som uppkomma inom officerarnes allöningstillgångar, ställas till Kongl. Majits disposition.
Och hemställer jag således, att Rikets Ständer måtte i svar å den Kongl. Propositionen meddela: att Rikets Stander väl finna rusthållarne vid Smålands husar-regemente företrädesvis berättigade att komma i åtnjutade af de förmåner, som regementets af Hih, . till R.
Si. f röt. 1802 <5t 1863. 4 Sami. 1 A/d. 4 Band. 8 Uäft. 2 10 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 196. sittning medförer; men att Rikets Ständer likväl, med afseende S nuvarande förhållanden, icke anse lämpligt, att nu vidtaga några bestämmelser för tillvägabringande af nämnda åtgärd, samt att Kongl. Maj:t måtte läckas låta på lämplig kortare tid af 5 eller 10 år förnya de kontrakt, rörande kavalleri-regementenas afsättning, som till— iindalöpa åren 1870 och 1871; äfvensom att, i händelse Kongl.
Majit finnér sig icke kunna lemna bifall till denna Rikets Ständers framställning, utan pröfvar erforderligt att kavalleristyrkan ökas med SOO man, sådant måtte ske genom Smålands husarregementes afsättning och uppsättning ånyo af Ostgöta kavalleri-regemente, men att i alla händelser denna åtgärd icke måtte leda till förändring i de förfoganden af räntors och boställens indragning, som skett till följd af regementets afsittning, samt att Rikets
Ständer icke eller finna skäl ätt till förändringens genomförande till Kongl.
Majrts disposition ställa andra medel, som till Statsverket böra ingå, utan anhålla om nådig Proposition rörande de anslag, som för ändamålet erfordras.» c) af Herr Alfr.
Grenander. d) af Riksdagsfullmägtigen G.
Bjerkander: »Skälet, som blifvit anfördt för nödvändigheten af en tillökning i arméens nu varande kavalleristyrka, skulle bestå deri, att denna för närvarande »vore lägre än hvad allmänt inom andra arméer anses motsvara behofvet af nämnda vapenslag», i förhållande till den öfriga arméen.
Detta skäl torde dock förlora betydligt af sin vigt, om man jemför våra förhållanden i alla afseende!) emot andra nationers, såsom vårt naturliga läge, våra tillgångar &c., som gör att vi hvarken kunna eller böra använda våra stridskrafter annorlunda, än till vårt sjelf— försvar.
De lätta kommunikationsmedel, som nu alltmer utbreda sig inom landet, jemte den frivilliga och fosterländska folkbeväpning, som redan i icke obetydlig grad tillökat våra stridskrafter och ännu mer skall göra det genom ett kraftigt understöd från Statens sida, äro den säkraste borgen derför, att hvarje ogästvänligt besök af en roflysten granne skall qväsas, redan vid första försöket att landstiga på våra kuster, och att således ett på samma gång dyrbart, som med stora förluster föienadt, talrikt kavalleri, icke är för oss af behofvet påkalladt.
Att samma mening hyses äfven af mångå militärer, och äfven blifvit uttalad på riddarhuset vid den Kongl.
Propositionens remitterande, är ett ytterligare stöd för rigtigheten af denna min åsigt; och att mer än 3,000 nummer af detta vapen gjordes vakanta just under en tidsperiod, då Sverige ofta hade krig med sin östra granne, torde äfven bevisa, att den tidens fältherrar icke ansågo ett talrikt kavalleri så alldeles nödvändigt.
Att denna förändring skedde blott af ekonomiska skäl är knappast antagligt, ty i farans stund lemnar man mer än eljest sådana beräkningar å sido.
Om således en tillökning i kavalleriets styrka icke är oundgängligt behöflig, så kan med skäl frågas, om det är rätt att representationen tillstyrker en sådan, synnerligast under en tid, dä landets krafter och tillgångar måste användas, för att i alla rigtningar befrämja industriela företag, på det att våra resurser, åtminstone i någon mån, måtte motsvara den alltmer ökade skuldsättningen?
Vårt försvarsverk uppslukar Stats-Utskottets Utlåtande A:o 196. il redan förut den aldrastörsta delen af de ansenliga bidrag, som af de skattskyldige utpressas, och det påstås att vi ändå, efter en 50-årig fred, icke hafva vår krigsmateriel i det skick, som erfordras i händelse af ett krig.
Jag betviflar storligen, hvad man än må säga, att någon nation i verlden kontribuerar mer till försvarsväsendet, i förhållande till folkmängd och tillgångar, än den Svenska, ty med beräkning af alla militie-boställenas afkastning, uppgår Sveriges bidrag för detta ändamål till mer än 23,000,000 R:dr årligen, efter gjorda beräkningar, och när man derjemte besinnar, huru ojemnt skattebördorna här äro fördelade, så må man icke undra deröfver, att en representant för den skattdragande allmogen drager i betänkande att lemna sin röst för ytterligare tillökning till detta ändamål.