Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och med helt enkla, men där- för dess mer slående medel uppvisar hon, huru det halfväsen — det halfva förtroende, den halfva sanning, den halfva öppenhet — som ofta råder mellan föräldrar och barn, nödvändigt måste leda till att allt mer aflägsna dem från hvarandra, till dess afståndet omärkligen blifvit så stort, att de en dag med förfäran finna sig stå på motsatta sidor om elfven.
Må vara, att fru Edgrens teckning är hållen väl ensidigt mörk — den innesluter dock så mycket af bitter sanning och väckelse för de flesta utaf oss, att vi hellre böra taga lexan till godo och pröfva efter dess prof inom våra egna väggar än med en axelryckning gå bort i fariseiskt sinne.
Det utförande, stycket fick på Dramatiska teatern, var väl egnadt att understödja dess verkan.
Herr Hillberg och fröken Klefberg gåfvo åt föräldraparet en god och trovärdig karaktäristik, fröken Ahlanders miss- tänksamma, egoistiska gamla mormor verkade nä- stan obehagligt sann, och barnkvartetten hade i fruarna Bceckström och Hartman, fröken Behrens och herr Södergren funnit lämpliga och för de olika åldrarne väl kännetecknande representanter.
Bifal- let var rätt Iifligt, och den intresserade spänningen bland publiken tydligen ännu lifligare, Som efterpjäs gafs ett versdrama i två akter af den förut här kände italienaren Giacosa, benämndt » Kärlekens triumf ».
Handlingen i detta stycke var väl uttänjd och föga dramatisk, men dialogen inne- slöt mycken lyrisk fägring.
Fru Fahlmans präktiga apparition, klangfulla stämma och vårdade diktion kommo till ypperlig rätt i den stolta borgfruns par- ti, och äfven herr Skånberg bar med framgång upp såväl riddarekostymen som versens dräkt.
Svenska teatern.
En god folkpjäs är sannerligen ett fynd, lika sällsynt som att värdera.
Svenska teatern har emellertid gjort ett sådant — eller kan- ske rättare herr Molander, hvars bearbetning efter L ' Arronge nu kväll efter kväll samlar en talrik och synnerligen tacksam publik till denna teaters salong.
» Kumlander » är i sin bransch en god produkt, icke något för blaserade finsmakare kanhända, men en underhållande, hjärtlig och sund moralkomedi, sådan den stora, mera ursprungligt kännande publiken äl- skar dem, med bred intrig, starka affekter och opti- mistisk rättskipning.
Frisk komik blandar sig med ärligt sertiment — ja, hvarför skulle icke till och med de blaserade kunna ha riktigt godt af ett mål sund husmanskost!
Herr Holmquist firar i titelrollen välförtjänt fram- gång.
Det grofkornigt och omedvetet komiska i den sturske storborgarens karaktär träder fram vid sidan af innerlig vekhet, se ' n en gång det hårda skalet bräckts.
Den långa personlistan fylles för öf- rigt ypperligt och att nämna förtjänsterna vore att så godt som genomgå den i sin helhet.
Herr och fru Lundberg — i synnerhet den senare som en urdråplig Stockholmspiga — böra kanske särskildt framhållas; så ock herr Olsons kameleontfigur, hvars alla transformationer på det lustigaste genomlysas af den mest genuina skånskhet, samt fröken Seeligs särdeles hurtiga lilla moralpredikant.
I dekorations- väg bjudes på ett par angenäma, specifikt stockholm- ska öfverraskningar.
Allt med ett ord förenar sig att bereda » Kumlander » rangen af ett verkligt re- pertoarstycke.
Filharmoniska sällskapet gaf i tisdags en extra konsert i Östermalms kyrka, hvarvid Brahms » Re-
quiem » ånyo uppfördes, äfvensom valda stycken ur Bachs » Matteuspassion ».
Som veckans nummer af Idun på grund af helgen måste vara färdigt en dag tidigare än eljes, hinna vi ej närmare omnämna denna intressanta konsert.
Skapelsen, Haydns odödliga oratorium, uppföres som vanligt långfredagen i Östermalms kyrka med biträde af k. hofkapellet och artister från k. ope- ran.
Biljetter säljas äfven till generalrepetitionen på torsdagen.
Sista Carenno-konserten gifves lördagen den 28 dennes i Musikaliska akademiens stora sal.
Att den värderade och uppburna artisten äfven denna gång skall samla fullt hus, taga vi för alldeles gifvet.
Operasångaren C. F. Lundqvist — hvem känner ej honom?
Få sångare torde hafva vunnit en så- dan popularitet som han.
Hur ofta hafva vi ej lå- tit våra öron och sinnen smekas af hans härliga och sköna stämma!
Då nu hr L.
för egen räkning påskdagen gifver en matiné i Musikaliska akade- mien, skall säkerligen hufvudstadens musikaliska pu- blik skynda man ur huse för att bevista den mu- siktillställningen, lika mycket för egen som för den uppburne matinégifvarens skull.
Programmet är ock synnerligen lockande, och bland de biträdande märkas bland andra fru Caroline Östberg och hr Anders Willman, hvilken senare ej på länge upp- trädt offentligt.
Om fruarna Anna Lundbergs och Selma Grunders matiné annandag påsk i Berns konsertsalong erinra vi ännu en gång.
Gina Oselio, den värderade sångerskan, börjar med april månads ingång nytt gästspel å k. operan.
En Yinterpoet.
För Idun af Tor Hedberg.
(Forts.) ^E^aster Kristiana hade nu en gång den uppfatt- ^o3 ningen, att » pojkar var pojkar », en formel som i all sin kortfattade enkelhet rymde en out- tömlig fond af öfverseende, förstående och hjälp- samhet.
Nu var det många år sedan, han träffat henne, och det var icke utan, att han erfarit ett visst nöje vid tanken på att återse henne igen.
Han hade återfunnit henne fullkomligt sådan, som han mindes henne från pojkåren, men mottagandet å hennes sida hade varit isande höfljgt, alla hans försök att uppmjuka henne genom att påminna om gamla tider hade va- rit fruktlösa.
Hon kände sig tydligen djupt sårad af, att en pojkvasker, som hon stuckit åt mången näfve russin, och hvars skråmor i skinn och kläder hon många gånger lagat, nu skulle komma och lära henne, gamla männi- skan, hvad hon visste, långt innan han var född.
Gamla tider, ja I Han log ofrivilligt vid alla minnen, som trängde sig på honom här i det gamla välkända rummet, där allt var sig likt, som det var för femton år sedan, samma möb- ler stodo på samma ställen, samma gamla lu- stiga ansikten tittade ned från väggarne.
Ja, gud vet, om inte samma böcker lågo på bor- det.
Den där tjocka postillan kände han då igen och Anna Maria Lenngren, ur hvilken faster Kristiana i bland läst för dem på sitt oefterhärmligt komiska sätt.
Han steg upp och gick ett slag öfver golfvet.
Brysselmat- tan, jo, den var ny, och den störde honom nästan.
Så gick han fram till fönstret och såg ut.
Men här sveko honom hans minnen, mycket såg han väl icke i mörkret, men hvad han såg gjorde på honom ett främmande, obe- kant intryck.
Han hade sett denna utsikt i regndusk och i solsken, men alltid i sommar- grönska; nu var allt hvitt, hvitt så långt han kunde se.
En gnistrande stjärnhimmel, öfver hvilken vintergatan drog sitt breda bälte, medan må- nens tunna skära stod nere vid horisonten och belyste några molntappar, som trängde sig in- till honom, som om de sökte värme.
Ja, frusna sågo de ut, till och med månen såg frusen ut, där den hängde på sned öfver denna snö- öken, och fastän stjärnorna syntes större än vanligt och mera strålande än vanligt, ökade de endast det intryck af köld, som hela land- skapet gaf ifrån sig.
Snö öfver allt, på mar- ken, på träden, hvitt i hvitt, hvitt bortom hvitt, genom omärkliga nyaneer gifvande ett begrepp om afstånden, så att man förstod, att detta hvita täcke sträckte sig öfverallt, bortom nattens trånga horisont, så långt som mörkret räckte under den gnistrande stjärnhimmeln.
Stockholm, N:r 2 (160) Prenumerationspris pr år: I d u n m e d M o d e t i d n i n g och ko- lorerade planscher k r.
8: — I d u n m.
M o d e t, u t a n k o l.
p l.
• 0: 50 Idun ensam » 4: — Fredagen d e n 9 januari 1891.
Byrå: H a m n g a t a n 1 6, S&gt; / &gt; - (m i d t för K u n g s t r ä d g å r d e n.)
P r e n u m e r.
s k e r i landsorten ä p o s t - a n s t a l t, i Stocfdwlm h o s r e d a k t i o n.
t Redaktör och utgifvare: r FRITHIOF Amanda ' edan länge har Amanda Kerfstedts ' namn väckt gen- klang inom de svenska hemmen, där hennes älsk- liga, af en djup och ädel anda genomströmmade ar- beten alltid helsats med glädje.
Och är detta förhållan- det ej endast i Sverige.
Äfven i andra länder, Tysk- land, Holland, Norge, hafva hennes arbeten utkommit i öfversättning och med bifall blifvit emottagna.
Så öfverflyttades hennes ro- man » I vind och motvind » redan samma år den ut- kom här till holländska språket.
För sitt fängs- lande innehåll blef den så lifligt och tacksamt omfat- tad af den läsande publi- ken, att dess första upp- laga redan efter några vec- kor slutsåldes.
Därefter ut- kom » Kärlek. » » Eva » som blef den näst följande af Amanda Kerfstedts roma- ner öfverfördes äfven till främmande språk, i det den samtidigt utkom i Norge och Tyskland, och är för närvarande under arbete till franska.
Amanda Kerfstedts håg att skrifva och författa väcktes redan i barnaåren i hennes hem, där fadern, som tog liflig del i hennes uppfostran ända från hen- HELLBERG.
Träffas å h y r a n k l.
Utgrifningrstid: hvarje helgfri fredag.
Lösnummerpris: 1 5 öre.
(vid k o m p l e t t e r i n g a r).
Qtmandt * Roklr.-AlttUb.
Annonspris: 35 ö r e p r n o n p a r e i l l e r a d.
F ö r » Platssökande » o c h » Lediga platser » 25 ö r e f ö r h v a r j e p å b ö r j a d t t i o t a l s t a f v.
U t l ä n d s k a a n n o n s e r 70 ö r e p r n o n p.
- r a d.
Kerfstedi nes späda år, väckte och underhöll hennes medföd- da anlag på tänkandets område.
Det var i ett lyckligt hem och uti för hennes utveckling särdeles gyn- samma förhållanden som Amanda Hallström växte upp.
Modern — en syster till den frejdade fornforskaren Richard Dybeck — som verkade med sin make, hvil- ken som borgmästare i en landsortsstad intog en do- minerande ställning, uti att inom hemmet samla element, där intelligensen och det fina vettet på ett så att säga praktiskt sätt gjorde sig gällande.
Här förelästes flitigt ur hvad vår literatur eger ypperst af skaldeverk och prosa- arbeten.
Ungdomen van- de sig att tänka öf- ver det förelästa och där- öfver fatta sitt omdöme, om detta omdöme ock be- fanns omoget hos den i lif- vets vår stående.
Men detta tankearbete gick hand i hand med frisk, liflig praktisk verksamhet inom hemmet med dess stora hushåll, hvilket till följd af moderns sjukdom på senare tid helt och hål- let omhänderhades af den unga dottern Amanda.
I detta hem och denna
Det lilla blott med v ä l b e h a g sig s o l a r i s i t t eget j a g; Det stora, ja, det s t ö r s t a vet, a t t ofvan det s t å r evighet.
Z. JOPEI.IUS.
^ # * ¥tF * ¥¥¥ä?
* ¥¥¥¥W#¥^ omgifniog nedlades de frön till vetande och eftertanke, hvilka sedan genom den mognade kvinnans lefnadserfarenhet oeh människokänne- dom, lysta och värmda af fantasien, fingo lif i hennes literära arbeten.
Amanda Kerfstedt tog dock den första tiden af sin skriftställareverksamhet sin uppgift på detta område föga allvarligt.
Det var en tillfällighet, som kom henne att ändra åsikt härutinnan.
Eduard Bäckström redigerade vid den tiden tidskriften Eko, för hvilken han i allmänna tid- ningar införde en uppmaning till pristäflan.
Amanda Kerfstedt hörsammade utan vidare uppmaningen och inlemnade under signaturen » Frank » en liten novell, men afhörde trots mycken undran och spänning ingenting om täflingens utgång.
När månader gingo om, utan att den blef känd, antog både han och hennes familj — hon är i äktenskap förenad med föreståndaren för Blindinstitutet vid Tomteboda P.
Kerfstedt — att kännedomen därom gått för dem förlorad.
Stor blef därför deras öfverraskning, när en morgon vid postens ankomst i tidningarna kungjordes pristäflingens utgång, oeh att » Frank » bland åttio täflande vunnit första priset, fem- hundra kronor.
Nu var det Amanda Kerfstedts egentliga skriftställarverksamhet började.
Hon fick an- bud att skrifva dels för » Eko » och dels för » Tidskrift för hemmet ».
Sina bidrag i dessa tidskrifter samlade hon sedan och utgaf i två häften: » Vid vägkanten » — numera alltid på förläggarens uppmaning signerande sina skrifter med sitt eget namn, Amanda Kerfstedt.
Hennes verksamhet, dels inom sitt eget hem, dels på andra områden har dock ej tillåtit henne att odeladt egna sig åt det literära arbe- tet.
Dock kan man ju till det området hän- föra hennes värf att under de två sist gångna ha redigerat Fredrika Bremer-förbundets tid- skrift Dagny.
För statistiska uppgifter har hon haft i uppdrag att i Stockhom uppsöka samtliga sömmerskor för att taga kännedom om deras ekonomiska förhållanden, och säger det sig själft, att en sådan uppgift skulle vara i hög grad maktpåliggande och i det yttersta anlita så väl fysiska som andliga krafter, huru obrutna de än synas vara, detta till glädje för de många, som i henne se, icke allenast den varmhjärtade på ett enkelt, fängslande, om ock ej optimistiskt sätt skildrande författarinnan, utan äfven den sympatiska, förtroendeingifvande deltagande vännen — den sanna kvinnan.
Laura Fitinghoff.
M i t t hem.
var finns ett namn mig mera dyrt och kärt, jitt namn 2jn namnet min hela kärlek Jiem, Som rymmer allt högre det ljufva, värdt, lilla det rikaste på ord, jord.
Jliitt hem, mitt ^Dit världens fDär fri hem, da trefna, lugna listra stormar och glad jag icke åter andas ÖV7i dagens id och möda nått CMitt stämmor ^Där hlida händer sitt slut.
om i lifvet CMitt fullt, klinga gladt skänka ^Där alla ge det lästa fja, ut, hem af sol och hjärtevärme ^Där kära mången och varma af sitt vrå, nå, huldt, tag, jag.
dröm än hem, det är den grund Irast, där jag står fast.
Vti de minas kärlek 3 deras tro min ' Idvad yivad zAn äro makt ho, ro.
och ära, prål är all värdslig lyckan ljufligt starka flärd, värd frid, tid från tid.
godt, där är mig vingar här a mig framåt och väl mera tysta som ej skiftar ^Där är mig ^Där växa skatt uti hemmets ^Den lycka, Jitt har jag egen trygga till på min högre väl, själ, flykt, Vpp till det hasta hem, mitt hopp har hyggl.
Siri Dahlerus.
Det finnes väl ingen moder, som ej någon gång drömt, att just hennes barn bland tu- senden skulle vara utvaldt att blifva något stort, något framstående i världen, eller åt- minstone kunna räknas till den skara, som troget och kraftigt utför sin lifsgärning; men bur få besinna väl, att vägen till detta mål blott kan utgå från en samvetsgrann, god fy- sisk uppfostran.
Det är därför vi här vända oss till mödrarna, då åt dem blifvit öfver- lemnad den första fysiska uppfostran och i deras hand till stor del barnets framtid ligger.
Framför allt måste då här betonas den allra största renlighet med afseende till så- väl barnets kropp, dess kläder och bädd, som äfven den luft, det inandas.
Det bör från första dagen dagligen badas eller tvättas öf- ver hela kroppen, i början med varmt, små- ningom med allt svalare vatten.
Dessa dag- liga tvättningar skola fortsättas lifvet igenom, ty blott så kunna hudporerna hållas öppna och kroppen utdunsta normalt.
Under första åren skall det, om möjligt, dagligen byta underkläder, då dess ämnes- vexling är mycket lifligare än den fullvuxnes, och ett oftare ombyte därför är nödvändigt.
Bena kläder kunna visserligen ej ersätta tvätt- ningar och bad, men de understödja dem be- tydligt.
Särskilda dag- och nattlinnen böra alltid finnas, och så snart de ej äro på krop- pen, läggas att behörigen utdunsta.
Hit hör äfven, att bädden ofta rengöres och vädras.
Så mycket som möjligt måste barnet uppe- hålla sig i fria luften, äfven om vädret ej alltid skulle vara det bästa.
Man blir min- dre ofta sjuk genom förkylning än genom in- andning af otjänlig luft.
Den, som genom dagliga tvättningar härdat sin kropp, är för öfrigt mindre utsatt för förkylning än den vattenskygge, hvilken liksom sammanvuxit med sina kläder.
Ej ' Barnet är m a n n e n s fader ".
Af Hanna Kamke.
Prisbelönad vid lduns stora pristäfling.
fj|Ln underlig öfverskrift, tycker nog mån- Isi gen och besinnar ej, hvilken sanning som ligger i denna paradox.
Vi kunna tryggt påstå, att såsom barnet är, så blir mannen.
Därför är det uppfostrarens plikt att redan tidigt gifva akt på de gryende an- lagen, så att han, medan tid är, kan oskad- liggöra eller åtminstone försvaga de dåliga samt vidare utveckla och stärka de goda.
Detta gäller såväl för de kroppsliga som för de andliga gåfvornas utveckling.
Uppfostraren skall ej blott fästa sin upp- märksamhet vid barnets moraliska och intel- lektuela framåtskridande, utan ock lägga sig vinn om att rätt naturligt vårda dess kropp.
Själskrafterna kunna aldrig utvecklas till full skönhet och styrka, om ej de fysiska orga- nen, själslifvets förmedlare, genom en sund fysisk uppfostran blifvit stärkta och normalt utbildade.
Plvad båtar all andlig fulländ- ning, om kroppen vägrar sin tjänst, om lekam- lig skröplighet hindrar själens rikedom att göra sig gällande?
trånga gator och gårdar bör man upp- söka, utan fria platser och allra helst skogen.
Skulle det vara kallt, måste barnet vara väl klädt, men utan öfverdrift.
Man skall ej tro sig härda barn genom att gifva dem för li- tet kläder.
Lika så litet skyddar man dem å andra sidan för förkylning genom attpelsa på dem för mycket.
Rummet, där barnen vistas, bör vädras minst tre gånger dagligen och temperaturen hållas omkring 1 8 ' Celsius.
Vid sjukdom bör ej heller vädring underlåtas.
Inga oren- ligheter, af hvad slag de vara må, böra tå- las i barnets rum.
Af lika stor vikt som renligheten är en naturenlig näring.
Endast sjukdom eller brist på mjölk bör kunna afhålla en verklig mo- der att själf gifva sitt barn den första nä- ringen.
Tillåta omständigheterna henne icke att göra sitt barn denna första kärlekstjänst, då må hon efter samvetsgrann pröfning söka en annan kvinna, som kan ersätta henne.
Äfven om svårigheter af ekonomisk art skulle uppstå mot antagandet af en amma, så bör hon dock uppbjuda allt och hellre själf försaka nöjen, nya kläder och dylikt, blott för att kunna åt sitt barn gifva den föda, det har rätt att fordra.
En artificiel uppfödning blir oftast rätt dyrbar, då den ej sällan har lång- varig klenhet J släptåg, hvars häfvande kan
förorsaka drygare omkostnader än utgiften för en naturenlig näring.
Längre fram bör barnets föda fortfarande vara enkel och lättsmält samt bestå hufvud- sakligen af mjölk, ägg, kött, blod, bröd (väl gräddadt) grönsaker, men ej delikatesser, skar- pa kryddor, mycket sötsaker, viner etc. Bar- net skall hafva närande och riklig föda af bästa sort (man behöfver ej frukta för att de äta sig dumma), så att kroppen kan växa och nervlifvet bli starkt.
Det skulle finnas mindre nervositet, om människorna i allmän- het åte sig mätta af en god och närande kost.
Hos fruntimren åtminstone spelar få- fängan i detta fall en ej så obetydlig roll; de kunde ju möjligen bli allt för korpulenta.
God, kraftig föda är visserligen ett vilkor för en sund utveckling, men dess verkan för- svagas ej så litet, om där ej samtidigt råder den största punktlighet.
Hvarje mål skall ha sin bestämda tid, och man bör ej god- tyckligt afvika från den fastställda ordningen.
Naturligtvis får barnet ej väckas för att äta, ty en lugn, ostörd sömn är lika nödvändig som födan.
På tal om sömnen är det ej ur vägen att här varna föräldrarna för den oseden att låta barnen stanna länge uppe om kväl- larne.
Inga kalas, inga främmande böra af- hålla oss från att låta barnen få sin tillbör- liga hvila.
Senast klockan 8 ä half 9 böra äfven äldre barn i säng, de yngre ännu tidigare.
Om man sålunda inför den största punktlighet och ordning i barnets skötsel, ut- öfvar detta sin verkan äfven på dess mora- liska uppfostran, ty ser barnet från sina ti- digaste år alltjämt ordning och renlighet, skall det själft lära sig älska dessa och vid mog- nare ålder hysa afsky för all oordning och smuts, i hvad form de än må uppenbara sig.
Häraf framgår, att ehuru den fysiska upp- fostran synbart tyckes vara den första, den moraliska dock går hand i hand med denna och börjar äfven den redan från första da- gen.
När man vet, att barnet fått sin or- dentliga näring, att det ligger rent och varmt, då skall man ej af dess skrik låta sig för- ledas att vyssja och bära detsamma.
Det tystnar slutligen och lär sig inse, att det ge- nom skrik ej får sin vilja fram.
Barnet är egoistiskt och egenvilligt, men modern bör lära det känna sin vilja och så- lunda småningom föra det till tystnad.
Lyd- nad är barnets första och ovilkorliga plikt, och det är på denna modern måste söka uppbygga barnets hela moraliska uppfostran.
Ett ord, en blick af modern måste vara tillräckliga, för att genast komma det att lyda.
Aldrig bör lydnad framlockas genom uttalade löften om belöning; det vore ett ovärdigt mutningssystem; barnet skall lyda därför, att dess moder vill det.
Gnata aldrig, utan säg till lugnt och be- stämdt, beklaga dig aldrig öfver dess olyd- nad inför andra, det skall då lyda dess min- dre.
Men ser du uppenbar olydnad, så tukta genast, strängt, men rättvist.
Lindrig kropps- lig aga är i den första barndomen en oersätt- lig hjälp vid uppfostran.
Det är ej hårdhet att rättvist aga barnet, utan det är kärlek.
Kärlek, som hellre vill själf lida, i det hon tuktar det älskade barnet, än att se det sam- ma uppväxa till en vanartig människa.
Det mycket unga barnet fruktar egentligen blott den kroppsliga smärtan, och därför är kroppsagan af så stort värde.
Man bör dock ej slå vid alla möjliga tillfällen eller knuffa och lugga barnet, sådant retar till vrede och är ej humant, men dess mera humant är det att vid ren olydnad eller osanning taga ett ordentligt björkris och aga barnet, så att det känns.
Den tiden skall komma, då det med tacksamhet påminner sig sin moders sträng- het.
Kommen ihåg, mödrar, ej de slappa vinna den största kärlek, utan de allvarligt stränga.
Lika strängt som modern fordrar ovilkor- lig lydnad, så skall hon ock fordra sanning.
Hon får ej visa misstro, ty först därigenom kan tanken på osanningen väckas, men hon får ej heller blindt tro, utan ständigt vaka öfver barnet, att ej lögnen helt oförmodadt smyger sig in.
Hos många barn är det en allt för liflig fantasi, som lockar dem till osanning.
Mo- dern bör då allvarligt bedja det tänka efter ännu en gång, om det ej möjligen sett eller hört miste eller kanske drömt alltsammans.
Ofta ljuger barnet äfven af feghet, af rädsla för straff, men vänjer man det i så fall där- vid, att straffet betydligt skarpes just för osanningens skull, och att straffet för en be- gången förseelse möjligen förmildras vid ett ögonblickligt sanningsenligt erkännande, då skall denna slags frestelse till osanning små- ningom bortfalla.
För öfrigt bör man vid alla tillfallen söka framhålla lögnens föraktlighet och lära bar- net inse, att lögnaren, förnedrar sig själf.
Det måste uppfostras till afsky för osanning och kärlek till sanning och uppriktighet.
Här som vid all uppfostran gäller det, att modern föregår med godt exempel och ej blott for- drar sanning, utan ock själf är alltigenom sann.
Då feghet så ofta är orsaken till lögn, så bör man redan tidigt stärka barnets mod och uppmuntra det att bekämpa sin rädsla och modlöshet.
Ehuru ingen hårdhet bör ifråga- komma, så bör man dock vänja barnet att ej skrika och jämra sig vid minsta kropps- liga smärta och visa detsamma, att plågan kännes mindre, om man beherskar sig och försöker att glömma densamma.
Åsynen af blod skrämmer månget barn och äfven dess moder nästan från förståndet, och ändå är det ju den naturligaste sak i världen, att ett barn då och då gör sig illa, så att blod framkommer. "
Moderns plikt är då att visa sig lugn, tvätta såret och se till, om det ej möjligen blott är en obetydlig skråma.
Och skulle det äfven vara ett större sår, så bör hon dock sköta det med lugn och sans samt ge- nom sitt exempel verka uppmuntrande på barnet och tillhålla det att undergifvet och under tystnad låta sig vårdas.
Vänjes bar- net att lydigt underkasta sig moderns vilja i dylika fall och att visa sig modigt, så skall det vid en svårare sjukdom lättare kunna vårdas och åter tillfriskna.
Huru ofta om- intetgöras ej läkarens ordinationer, därför att det själfsvåldiga barnet af fruktan för obe- hag eller plågor vägrar att lyda modern.
Äfven rädslan för åskan bör modern söka motarbeta oeh i dess ställe göra barnet upp- märksamt på det storartade och sköna i denna naturföreteelse.
Hon bör för öfrigt, så myc- ket som i hennes makt står, hos detsamma borttaga fruktan för naturen och söka upp- väcka varm, innerlig kärlek till densamma.
Intet djur skall vara för litet, ingen blomma för obetydlig, att ej barnet med beundran och varsamhet bör handskas därmed.
L ä r ditt barn aktning för lifvet hos hvarje den minsta skapade varelse, och låt det ej af tanklöshet eller själfsvåld förstöra detta lif.