Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Preste-StAndet den 21 — — Borgare-Ståndet den 21 — — Bonde-Ståndet den 21 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss, i fråga om pension för afl.
Professoren Doctor Rogbergs Enka och Barn.
(Stats*Utsk.
N:o 431.) S. A. K. Sedan Preste-Ståndet, vid innevarande Riksmöte, uti underd.
Skrifvelse och på anförde skäl, hos E. K. M. i und. hemställt, att afl.
Theologie Professoren vid Upsala Universitet, Doctor Rogbergs efterlemnade
Enka och 4 minderårige barn, måtte, så länge sonen vore omyndig och döttrarne oförsörjda, komma i åtnjutande af någon pension till understöd, efter för handen varande tillgångar; har E. K. M., efter det H. K. H. Kron-Prinsen såsom Academiens Canceller och öfrige vederbörande blifvit deröfver hörde och und.
Utlåtanden afgifvit, behagat genom.
Nådig Remiss handlingarne i målet till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemna, för alt till Rikets Ständers behjertande framställas.
Rikets Ständer hafva tagit denna fråga i öfvervägande; men som af de i Nåder remitterade handlingarna icke kunnat inheratas i hvad tillstånd boet sig befunnit vid Professoren Doctor Rogbergs timade död, samt det förändrade förhållande inträffat, sedan Preste-Ståndets ofvanherörde und. framställning afgafs, att Professoren Rogbergs efterlemnade
Enka med döden afgått; så och då Riks-Staten långt för detta blifvit reglerad, samt E. K.
M. torde vara i tillfälle att af extra-utgifts-medlen åt Professoren, Doctor Rogbergs barn i Nåder förunna något lämpligt understöd, i fall, efter vunnen upplysning om Sterbhusets tillstånd, omständigheterne skulle sådant påkalla; hafva Rikets Ständer ansett sig icke kunna till omförmälde framställning lemna bifall.
Hvilket Rikets Ständer, till svar å högstberörde Nådiga Remiss, få härmed i underd. anmäla.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 21 April 1835. c 26 Expeditions-Utskottets
Fört lag lill und.
Skrifvelse N.-o 318.
N:o 318. / / - • ■ Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adeln den i3 April i835.
Preste-Ståndet den 21 — — Borgare-Slåndet den 21 — — Bonde-Ståndet den 31 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsej i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss, rörande en if rågaställd löne-ersättning till Protocolls-Secreteraren Roman.
N:o 433> S. A. K. Sedan Lappska Ecclesiastik-Verkets fond blifvit till Rikets Ständers Riksgälds-Contor öfverlemnad, samt Verkets inkomster och utgifter med Stats-Verkets förenade, har E. K. M. behagat, till det afseende omständig heterne kunde påkalla, genom Nådig Remiss till Rikets Ständers Stats utskott öfverlemna en af Protocolls-Secreteraren A.
Roman gjord underdånig ansökning, att af uppgifven anledning fortfarande få åtnjuta den Sökanden, i och för bestridandet af Ombudsmans- och Bokhållaretjensterne vid omförmälde fond anslagna årliga aflöning 433 R:dr 16 sk., eller ock att få samma aflöning såsom pension bibehålla; och har E. K. M. uti högstberörde Remiss tillika i Nåder förklarat, att, genom EcclesiastikVerkets inkomsters och utgifters förenande med Stats-Verkets, någon annan indragningsstat än den allmänna ej för Sökanden funnes att tillgå.
Då Protocolls-Secreteraren Roman, som, enligt hvad handlingarne upplysa, icke förr än år i83o blifvit innehafvare af de nu mera indragne Ombudsmans- och Bokhållaretjensterne vid Lappmarks Ecclesiastique-Verk, å dessa tjenster erhållit Constitutorial, samt elen derför anslagna aflöning endast i form af arfvode uppburit, hafva Rikets Ständer ansett deraf följa, att han, enligt hittills för pensionering å Rikets allmänna Indragnings>Stat följda grunder, icke är berättigad att såsom pension få åtnjuta samma aflöning; hvadan Rikets Ständer icke funnit skäl att till pension å allmänna Indragnings-Staten upptaga Protocolls-Secreteraren A. Roman, i och för dess innehafda befattning såsom Ombudsman och Bokhållare vid Lapp - Expeditions-Utfkottets Förslag till und.
N-o 3ig. 127 marks Ecclesiastik-Verk; hvilket Rikets Ständer skolat, till svar å E. K. M:s högstberörde Nådiga Remiss, härmed i und. anmäla.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 21 April 1835.
Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adela den i3 April i835.
Preste-Ståndet den 21 — — Borgare-Ståndet den 21 — — Bonde Ståndet den 21 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående så kallade UndantagS‘Contracts intecknande. CL ag-Utsk.
N:ris 119» 161, 1 ^5 & 183 ) S. A. K. Rikets Ständers uppmärksamhet har blifvit fästad å den klagan, sona ej sällan skall föras öfver de betydliga förluster och olägenheter, som köpare af fast egendom fått vidkännas derigenom, att densamma varit belastad med undantag, samt förminskad lill värde och godhet genom jordafsöndringar al hvarjehanda beskaffenhet, derom köpare, oaktadt han vidtagit alla möjliga försigtighetsmått, likväl icke erhållit kännedom vid köpets afslutande, utan först efter en längre tids förlopp derom fått kunskap, då säljaren ofta varit urståndsatt att godtgöra de förluster, som genomså beskaffade gravationer köparen tillskyndats; och som ej mindre fastighets-egarens än undantagsmannens säkerhet synes fordra, det undantags-förmoner varda behörigen intecknade och förnyade, hvilken åtgärd ej kan vara förenad med större svårigheter i detta fall än då fråga är om vanlig skuldfordran; samt den del af en egendom, som säljaren undantagit eller den afgäld af egendomen, som han sig förbehållit, icke lärer kunna tilläggas sämre rätt än obetald köpeskilling, enär, om undantaget icke varit, köpeskillingen i stället blifvit förhöjd, hafva Rikets Ständer på dessa grunder ansett sig böra hos E.
K* M. i underd. anhålla, att, uti förevarande ämnen, förordnas måtte, sorn följer; 19.8 Expeditions-Utskattels Förslag till und.
Skrifvelse 2V.-o 319. i:o På sätt, i Kongl.
Förordningarne den i3 Junii 1800, angående städsel och lego af jord på landet., samt den 19 December 1827, rörand?
grunderrie för hemmansklyfning samt afsöndring af jord eller andra lägenheter flan hemman, redan är stadgadt, i afseende å arrende-afhandlingar ingångne på viss lid, samt sådane afhandlingar om upplåtelse af viss lägenhet, som med sistnämnde Kongl.
Förordning öfverensstämma, skallock ali annan, efter Lag tillåten upplåtelse af nyttjande-rätt till faslighet å landet, härunder jemväl inbegripen lifstidsslädja, hvarom stadgandet i sista punkten af i5 §. 16 Cap Jorda-Balken således upphäfves, hos HäradsRötten intecknas och inteckningen behörigen förnyas, för att kunna emot annans egande- eller intecknings-rält hafva bestånd. 2:0
Har den, som å annan öfverlåtit sin egande-rält till fast egendom å landet, dervid förbehållit sig nyttjande-rätt till större eller mindre del af samma egendom, eller afkomst deraf, på vissa år eller i sin lifstid; och aro de betingade förmonerne, enligt 1 Cap. 2 §.
Jorda-Balken, införde i den afhandling, hvarigenom öfverlåtelsen skett; ege han säkerhet derföre i den öfverlåtna egendomen, med den förmonsrätt allmänna Lagen, i 1 r Cap, 2 §. berörde Balk, obetald köpeskilling tillägger.
Men försummar han att, inom den i sistberörde Lagrum utsatta tid, afhandlingen, hvari förmonerne betingade äro, för Härads-Rätten uppvisa och i Inteckningsprotocollet intaga låta, njute sedan ej bättre rätt, än såsom för annat fordringsanspråk. 5 3:o
Lag kan medföra, tid att inteckning söka till i836 års slut. 4:o I det bevis, Rätten öfver inteckningens beviljande meddelar, skall införas, att den inom hvart tionde år förnyas bör.
Kxpeditions-Utskollets Förslag till tind.
Skrifvelse N;o 320. nj N:o 3ao.
Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adeln den 21 April i835.
Preste-Slåndet den 21 — — Borgare-Ståndet den 21 — — Bonde-Ståndet den 23 — — Rikets Ständers underd.
Skrifvelse> angående ändring i nu gällande
Lagj i afseende på behandling af frågor om oenighet emellan makar.
N:ris 42, i34& »72 samt Mern. 182.) S. A. K.
I anledning af gjorda framställningar om förändrade stadganden i afseende på de varningsgrader, hvilka böra föregå ägtenskaps-skilnad, hafva Rikets Ständer funnit, att de böter, hvilka, enligt i4 Cap. 1 §.
Giftermåls-Balken, 2:ne serskilda gånger böra ådömas den maka, som genom fortfarande hat och bitterhet gjort sig brottslig, drabba båda makarne, enär boet ännu är odeladt, och i öfrigt minska deras måhända förut nog knappa tillgångar för eget och barns nödvändigaste behof; och dessutom synas de upprepade anklagelser inför Domstol, den deraf uppkommande Tanan att betrakta hvarandra såsom vederdeloman, och behofvet att uppspana och begagna bevisning till hvaraudras pliktfällande, blott’ öka och rotfästa bitterheten samt aflägsna all möjlighet till förening.
Vidare har förekommit såsom en brist i nuvarande lagstadganden rörande detta ämne, att någon viss tid icke finnes bestämd, hvarigenom kan förekommas ett brådstörtadt uppnående af den slutliga skilnads-resolutionen.
Och då erfarenheten dessutom ådagalagt, det makars beslut att åtskiljas icke sällan å endera eller bägge sidor varit föranledt af önskan, att med annan person ingå ägta förbindelse, har det synts Rikets Ständer vara af vigt, att, till undanröjande af ett sådant lättsinnigt motiv, förlänga den tid, som bör förflyta, innan oeniga makar, hvilka blifvit åtskiljda, må träda i nytt gifte.
På dessa grunder, och då Rikets Ständer i öfrigt hysa den öfvertygelse, att om ock en lagstiftning antages, som i någon mon minskar hindren emot ägtenskaps-skilnad, deraf dock ingalunda är att befara något förnärmande för ägtenskapets helgd, enär denna mest lider af de förargerliga efterdömen, som oeniga makar gifva både sina barn, sitt husfolk och andra, hvaremot det synes vara att hoppas, att den lättade möjlighet att vinna skilnad bör hafva den välgörande påföljd, att mången, som nu Bilt. till R.
Prot. i834 och 1835. to Sami. 1 Afd. 2 Band, »7 13o Expedilions-Utskotlets Förslag till und.
Skrifvelse N:0 321. gäckar den andra makans tålamod, skulle finna nödigt att iakttaga ett mera grannlaga uppförande, och ofta bägge blifva mera omtänkta att förekomma misshälligbeter, och att genom hjertats band gifva styrka åt den lagliga förbindelsen, hafva R.
St. ansett sig böra hos E K. M. i underd. anhålla, om utfärdande af en allmän Författning, hvarigenom, med ändring af 16 Cap. ii § Kyrko-Lagen och i4 Gap. i §. Giftermåls-Balken, förklaras, att, då oenighet makar emellan varder rådande, det skall åligga Kyrkoherden i Församlingen, att söka förmå dem till sämja genom tjenliga föreställningar och förmaningar, hvilk» han meddelar först enskildt, och, ora det ej hjelper, sedermera i närvaro af makarnes föräldrar eller andra flander, eller, om sådana icke i orten finnas, i närvaro af några allmänt aktade personer; alt, om makarne ej heller härigenom kunna till enighet återföras, de skola inkallas till Dom-Capitlet alt der förmanas, och att, derest, sedan så beskaffade varningar föregått, oenigheten ändock fortfar, Domstolen må, uppå derom skeende ansökning, döma till skilnad tillsäng och säte på viss tid, från sex månader till ett år, hvarefter, i händelse makarne ej heller häraf låta sig rätta, utan endera eller bägge önska ägtenskapets upplösning , frågan bör ankomma på Kongl. Majrts
Nådiga afgörande, i den ordning Kongl.
Förordningen den 27 April 1810 innehåller; dock skall den, som ägtenskaps-skilnad sålunda vunnit, icke ega ingå nytt giftermål, förr än två år förflutit, sedan skilnadsbref af Dom-Capitlet utfärdades, derest icke Kongl. Maj:t finnér lämpligt alt den tid förkorta.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den a3 April i835.
Uppläst och godkänd lios Ridd. och Adeln den s3 April i835.
Preste-Slåndet den 24 — — Borgare-Ståndet den 25 — — Bonde-Ståndet den 25 — — Rikets Ständers underd.
Skrif veise, med anmälan om rättelse af ett misstag uti Rikets Ständers underd. skrifvelse deri 27 October jörl. år, angående utmyntningsgrunderna för kopparskiljemynt och ducater.
Rikets Ständer hafva funnit, att, uti deras underdåniga skrifvelse af Expeditions-Vlskottets Förslag till lind.
Skrifvelse N.-o 322. i3i den 27 October sistl. år, angående utmyntningsgrunderna för kopparskiljeinynt och ducater, det misstag sig insmugit, att, i afseende på kopparmyntet 200, 2öo och 3oo R:dr B:co, efter myntsorternas olika valeurer, borde utpräglas af ett Skeppund victualievigtj i stället för ett Skeppund stapelstadsvigt, hvilken sistnämnde vigt R.
St. vid beslutet afsett; oell få R.
St. detta förhållande till rättelse hos E. K. M. i underd. anmäla.
Rikets Ständer framhärda &c. Slockholm den a5 April 1835.
Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adeln den i\
April i835.
Preste-Ståndet den 21 — — Borgare-Ståndet den 21 — — Bonde-Ståndet den 23 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition, angående förändrad lydelse af 11 §• i 9 Cap. Handels-Balken.
N:o 181.) S. A- K.
Sedan, till svar å Rikets Ständers, uti skrifvelse den 24 April sisth år i underdånighet framställda förslag till förändrad lydelse af 1 1 §. i 9 Cap. Handels-Balken, E. K. M., under den 21 nästlidne Mars, å Riks-Saien, eifvit Rikets Ständer tillkänna de skål, som hindrat E. K. M. att Rikets Ständers förslag bifalla; har E. K. M., som, lika med Rikets Ständer, ansett ett tillägg böra göras uti omförmälde §., hvarmedelst det bedrägeri, att neka sin hand och förskrifning, blifver belagdt med böter, efter samma beräkningsgrund, som §:n stadgar för den, som fordrar hvad han vet guldet vara, genom Nådig Proposition af sistnämnde dag, behagat, till Rikets Ständers öfvervägande och antagande, föreslå följande förändrade redaction af ifrågavarande §•:
”Fordrar någon den gäld, han vet gulden vara, eller nekar skuldenär sin hand och förskrifning, och varder funnen med osanning; bote hälften af det han fordrat eller vägrat att gälda, målsegandens ensak.”
Och som högstberörde förslag i hufvudsaken instämmer med den förändrade lydelse af nämnde §, Rikets Ständer redan för sin det gillat; i32 Expeditions-Vtskotlets Förslag till und.
Skrifvelse N.o 3a3. alltså hafva Rikets Ständer funnit sig böra E. K, M:s högstberörde Nåd.
Proposition antaga.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 23 April 1835.
Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adeln den 21 April i83§.
Preste-Ståndet den 21 — — Borgare-Ståndet den 21 —- — Bonde-Ståndet den 23 — — Rikets Ständers underd.
Skrifvelse, med öfverlemnande af förslag till Lag för Inrikes och Utrikes Vexlar. (Xag-Utsk.
N:o 179.) S. A. K.
I anledning af gjorde framställningar om inrikes vexelrätts införande, och efter tagen kännedom, ej mindre om det på E. K. M:s Nådiga befallning uti Skrifvelse till Commerce-Collegium den 12 Junii 1816 afbemälde Collegium upprättade och den 11 Junii i833 tili E. K. M:s Handels- och Finance-Expedition inkomna förslag till förnyad Vexel-Stadga, än äfven om åtskillige, dels från Stockholms Börs, dels från andra städers HandelsCorpser, till bemälde Expedition inlemnade yttranden, rörande fördelarne af inrikes Vexlar, hafva Rikets Ständer tagit detta ämne i sorgfälligt öfvervägande, ooh för sin del stadgat följande grunder derför: a') att alla vexlar, antingen de komma under namn af inrikes eller Utrikes, böra ställas under en och samma Vexel-Lag, utan annan skiljaktighet, än att, i afseende på de förra, en viss minimisumma bestämmes; b') att, i stället för åtskilliga af de till liden högst inskränkta fatalier, hvarpå, enligt 1748 års Vexel-Stadga, vexel-innehafvarens hela belalningsrätt emot vexelgifvare och öfverlåtare nu beror, andra mera enkla och mera lätt iakttagna bevaknings-åtgärder böra föreskrifvas; och att följaktligen, enär vexelgifvares och öfverlålares rätt kan bevaras derigenom: 1:0 att, då vexel är förfallen till betalning, sådan genast fordras; 3:0 att, när Expeditions-Utskottets Förslag till tind.
Skrifvelse N:0 3a3.
133 vexeln är ställd att betalas vid eller efter uppvisandet, densamma varder inom viss kort tid uppvist; och 3:o att innehafvare af protesterad vexel, inom viss kort tid ifrån förfallodagen, gör sin återgångslalan gällande; -— Lagens föreskrifter, angående hvad innehafvaren måste iakttaga, för att emot vexelgifvare och öfverlåtare bibehålla sin rätt, alltså synas böra till nyssnämnde åligganden inskränkas.
Härigenom besvaras ock, på ett fullt rättsenligt sätt, den fråga, som redan länge utgjort ett tvisteämne emellan personer, hvilka idka vexelhandel, nemligen huruvida vexelgifvaren eller vexellagaren skall hafva åliggandet att afsända vexeln lill accept.
Äfventyret blir vexeltagarens, derest han försummar att presentera vexeln senast vid förfallotiden, när sådan är bestämd, men eljest inom viss tid från utgifvandet; hvaremot det bitr vexelgifvarens sak, att, i händelse lian för egen efterrättelse, i afseende på Sin och godkännarens inbördes ställning, vill hafva vexeln förr presenterad, derom sjelf draga försorg.
Denna grundsats instämmer med Preussens, Frankrikes, Nederländernas och Danmarks Yexel-Lagar, hvilka Rikets Ständer, genom deras Lag-Utskott, så val i denna omständighet, som äfven 1 flere andra hänseenden, råd fört; c) att den nuvarande höga vexelräntan bör nedsättas.
Stadgandet om 12 procents ränta för protesterad vexel står i sammanhang med föreskrifterna om densammas återskickande med omgående post, samt om skyldig»- beten att, inom 24 timmar efter postens ankomst, fordra betalning.
Så snart åter tiden för vexelinnehafvarens rättighet, alt kräfva vexelgifvare och öfverlåtare, fastställes efter annan grund, hvilken icke utesluter möjligheten af några veckois eller månaders dröjsmål med den protesterade vexelns uppvisande till betalning hos desse sistnämnde, tyckes billigheten tala derföre, att, till förekommande af ocker, räntan bör blifva den vanliga.
Allmännaste bruket lärer också redan vara, att, för återgången vexel, ränta icke debiteras högre än till 6 proc., ehuru Lagen berättigar till dubbelt belopp; d) att fordringsegaren deremot bör åtnjuta full ersättning för alla sina skäliga och bevisliga kostnader.
I gamla Vexel-Stadgan finnes ersättningen inskränkt inom ett visst maximum, och man har förmodligen ansett de stundom överskjutande umgälderne betäckas af den höga räntan.
Genom en sådan beräkning kan emedlertid än den ena, än den andra parten, blifva lidande eller obehörigt vinnande; och det rättaste måste ofelbart vara, att ersättningen alltid utgår i ett afmätt förhållande till skadan; att räntan bör beräknas, icke från vexelns ntgifningsdag, utan från den dag, då den bort af godkänuaren betalas.
Om man länker sig, att i34 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse A.o 323. cn för 3 månader sedan, från Götheborg på Stockholm dragen och i morgon förfallen veseli dag köpes samt i morgon presenteras hos godkännareh till inlösen, ännu utan något lagligt anspråk på ränta, men då icke genast honoreras, så är det väl svårt att inse något giltigt skäl, hvarföre köparen skall vara berättigad att i öfvermorgon af öfverlålaren utfordra, icke blott hela capitalet, utan äfven 3 månaders ränta.
Det origtiga häri visar sig också derigenom, att, fastän borgenären emot godkännaren icke har rätt till ränta för längre tid, än ifrån förfallodagen, han likväl emot vexelgifvare och öfverlåtare skulle hafva bättre rätt, än emot den, som, sedan han accepterat vexeln, brister i betalningen; f') att, så snart den återgångna vexeln är ställd att betalas i utländskt mynt, och liquiden här sker efter curs, det vill säga, icke med det mynt, hvarå vexeln lyder, utan efter pris å ny vexel, betalbar efter någon tids förlopp, så bör vexelinnehafvaren åtnjuta ränta under den nya vexelns förfallotid, dock med afräkning af den tid, som för den protesterade vexeln, efter dess lydelse, ännu kan återstå.
En uppenbar förlust skulle eljest tillskyndas vexel-innehafvaren; och just i denna omständighet bör man förmodligen söka egentliga grunden dertill, att, enligt gamla YexelStadgan, vexelinnehafvaren eger, när vexel med protest återkommit, af öfverlåtare och utgifvare fordra ränta ända ifrån utgifningsdagen; men rätteligen är det icke för den innan förfallodagen förflutna tiden, utanför det uppehåll i betalningen, hvilket medföljer ny vexel, som ränta tillkommer borgenären Yexel-Stadgans föreskrift i denna del är således, för det slag af vexlar den egentligen angår, eller vexlar i utländskt mynt, mindre rigtig; och den är, efter hvad det ofvan anförda exemplet utvisar, ännu mindre tillämplig i afseende på inrikes vexlar; g) att innehafvaren af återgången vexel bör ega rättighet att vända sitt betalnings-anspråk, ej allenast emot vexelgifvaren och sista öfverlåtaren, utan emot hvilken af öfverlåtarne honom godt synes.
En inskränkning i utsökningsrätten emot öfverlåtare derhän, att fordringsegaren skulle vara pligtig, i främsta rummet, vända sig emot den, som öfverlåtit på honom sjelf, samt först, om betalning der brister, få söka den nästföregående, och så vidare i ordningen uppåt, synes icke gagna någondera parten, utan tvärtom medföra Ömsesidiga olägenheter, såsom uppehåll i borgenärens liqviderande, och ökade kostnader, hvilka slutligen drabba den äldre öfverlåtaren, och som kunnat undvikas, om denne fått sökas direcle.
En sådan princip skulle nästan utesluta möjligheten af godvillig liqvid genom äldre öfverlåtare, förr än turen kommit till honom; ty om vexelinnehafva - Eapeditions-TJ iskotlels Furslag till lind.
Skrifvelse N-o 3a3.
135 ren försummat sig emot den senare öfverlåtare!!, så har han äfven förlorat all rätt emot de föregående, och den ibland dessa, som erlade betalningen i första hand, skulle i sådant fall förmodligen icke kunna göra någon talan gällande emot dem, som äro Öfver honom.
Principen komme ock att möta svårigheter derutinnan, att man nödgades antingen följa vexelinnehafvarens utsöknings-åtgärder, steg för steg, från den ene till den andre öfverlåtaren, med föreläggande af nja fatalier, eller ock lemna hans anspråk emot de äldre öfverlåtarne, obegränsad af annan praescriptionstid, än den tioåriga.
I öfverensstämmelse med dessa grunder, har hosföljande förslag till Yexel-Lag blifvit upprättadt och af Rikets Ständer godkändt; och få R.
St. detsamma nu till E. K. M:s Nådiga pröfning öfverlemna, samt derjemte i underd. anhålla, att, med uppbäfvande af Kongl. Maj:ts förnyade Vexelstadga den 21 Januarii 1748, Kongl. Förordningen den 12 Junii 1816, angående vissa delar af vexelhandel, Kongl. Kungörelsen den 7 Augusti 1816, angående förhållandet med vexlar i Svenskt mynt, som å utrikes ort äro dragne på i Riket vistande man, Kongl.
Kungörelsen den 7 Maji 1817, angående hvad iakttagas bör i anseende lill vexlar och invisningar, ställde alt betalas i Svenskt mynt för utländsk mans räkning, Kgl.
Brefvet d. 5 November 1817 och Commerce-Collegii derpå grundade Kungörelse den 24 i samma månad, angående hvad som bör iakttagas vid uppköp af vexelbref genom syssloman, Kongl. Brefvet till Commerce-Collegium den 22 Mars 1821, angående förklaring af 9 §. i ofvanberörde Kongl. Förordning den 12 Junii 1816, och Kongl. Kungörelsen den 27 Augusti 1828, angående rätta förståndet af de uti 4 och 5 §§. af sistnämnde Kongl. Förordning innefattade stadganden, E. K.
M. täcktes omförmälde
Lagförslag i Nåder gilla och fastställa; skolande R.
St., i händelse förslaget vinner E. K. M:s Nådiga bifall, jemväl i und. uttrycka den önskan, att E. K. M. täcktes, genom serskild Författning, som liktidigt med Vexel-Lagen kunde promulgeras, meddela de reglementariska föreskrifter E. K. M. i Nåder kan pröfva nödiga, i stället för sådana, till Börs- och Mäklare-Ordning hörande Lagbestämmelser, som äro intagne uti de serskilde Författningar, hvilka till upphäfvande nu blifvit föreslagne.
Rikets Ständer framhärda &c. Slockholm den a3 April i835. $36 Bil. till Expeditions-Ulskottels Förslag till und.
N-'o 323.
Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adéln den 21 April $835.
Preste-Ståndet den 21 — — Borgore-Ståndet den 31 — — Bonde-Ståndet den s3 — — Först a g till Vexel-La g. 1.
Om formen för vexel. 1. §•
Vexel bor innehålla: