Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om nu lagstiftningen medgåfve och uppmuntrade legoaftal lör endast halfår, skulle otvifvelaktig! följden blifva, att en mängd personer, säkra att kunna under sommaren erhålla god förtjenst genom tillfälligt arbete, underläto att för det ena halfåret förskaffa sig stadig tjenst och hemföllo under lösdrifveriet med dess frestelser och demoralisation.
De skulle efter en sålunda på egen hand tillbragt sommar icke blifva begärliga tjenare Iros de fordna husbönderna, hvilka i allt fall vore föga hugade att för vintern städja tjenstefolk, som kunde antagas ämna i behofvets stund öfvergifva dem.
Sålunda skulle de nuvarande tjensteaftalen så småningom komma ur bruk och vanliga arbetsbeting ersätta deras ställe, hvilket icke kan vara önskvärdt
Hvad beträffar uppgiften, att det redan skulle vara öfvervägande bruk att städja tjenare för halfår, tviflar Utskottet, att så lant blifvit vanligt annorstädes, än möjligen i större städer och deras närmaste grannskap, likasom Utskottet tror sig sakna anledning till det antagande, att någon verklig fördel i allmänhet deraf uppstått: och får på dessa skäl Utskottet hemställa, att Herr Björcks förslag icke inå af Rikets Ständer godkännas
I fråga om flyttning till och ur tjenst har ofvanbemälde Ola Jönsson äfven anmärkt, att den rättighet, sorn fnnnes tjenstehjon medgifven att, efter ölvergifvandet af en tjenst och innan de inträdde i en ny, använda en hel vecka efter eget godtycke, numera hvarken kunde anses grundad på billighet eller andra giltiga skäl, ej heller lände till gagn för någon.
Anledningen till stadgandet skulle, enligt motionärens förmenande, varit den, alt legohjon på landet i fordna tider räknat till sina lönevilkor en del af den på husbondens åker efter bestämdt utsäde vexande grödan, med hvars förvandlande till penningar tjenarne alltså under fr i— hetsdagarne, eller den s. k. flyttningsveckan, hade att beställa.
Då sådant likväl nu sällan egde rum, och berörde frihetsdagar oftast användes på ett sätt, hvarigenom årets möjliga besparing förslösades, har denne motionär hemställt, att tjenstehjonen på landet måtte åläggas inställa sig i sin nya tjenst lika tidigt, som i städerna är brukligt.
Motionärens uppgift om anledningen till ifrågavarande frihet nödgas Utskottet Bih. till It.
Brot. 1859 & 1860. 7 Samt. 2 A/d. 11 Höft. 2 , 10 Sammansatta Lag samt Allm. Best}.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 23- lil! en början bestrida.
Det kan så mycket mindre hafva varit meningen att derigenom sätta tjenaren i tillfälle att i penningar förvandla betingade jordprodukter, som äldre Legostadgar, t. ex. den af år 1803, uttryckligen innehållit förbud mot lönens beräknande eller utsättande i annat än penningar och klädespersedlar, och Legostadgarne af år 1664.
1686 och 1739 icke tilläto tjenstehjon att betinga sig åker, äng eller svedjeland eller annan näringsvinst.
Föreskriften i Legostadgan om 7:de dagen såsom den sisla, å hvilken tjenare är skyldig att inställa sig i tjenst, mäste antagas hafva tillkommit i betraktande af de långväga flyttningar från en ort till en annan, som kunna ega rum; och då, i anseende till kommunikationsanstalternas flerstädes outvecklade skick, detta skäl ännu eger giltighet, samt det i allt lall står hvem som helst öppet att i altalet med tjentehjonet öfverenskomma om förkortning af nämnda frihetstid, anser Utskottet sig för närvarande sakna anledning att till Ola Jönssons berörde förslag tillstyrka bifall.
Slutligen har Carl Nettelbladt från Stockholms län, under erinran om de alltmera allmänna vordna klagomålen öfver tjenstefolks tilltagande oordentlighet och sjelfsvåld, hemställt om vidtagande af åtgärder deremot och trott ett verksamt medel mot oskicket att afvika ur antagen tjenst kunna erhållas genom stadgandet, att det vid vite skall åligga husbonde, från hvilken lagligen stadt tjenstehjon olofligen afvikit, att, inom kort bestämd tid, anmäla sådant hos Konungens Befallningshafvande eller närmaste Kronobetjente, som det ålåge att efterspana den förrymde och inställa honom för Konungens Befallningshafvande, som, lika med domstol, skulle ega att den felande döma och domen skyndsamt till verkställighet befordra.
Då afvikande ur tjenst icke är annat än ett brytande af ett ingånget aftal, hvilket det bör bero på den, sorn derigenom blifvit lidande, att tillgifva eller beifra, synes det icke skäligt att ålägga den böter, hvilken eftergifver sin rätt, likasom det i allmänhet ej kan vara lämpligt att tvinga någon att anställa rätte gång mot en annan; och som det, efter Utskottets omdöme, äfven saknas allt skäl att åt Konungens Befallningshafvande uppdraga domsrätt i thy mål, hemställes vördsamligen, om icke
Nettelbladts omförmälda framställning må lemnäs utan afseende.
Sammansatta Lag- samt Allm. Besa.- och Ékon.-Utskotlets Betänkande M 25. ii Reservation ar anmlild af Riksdagsfullraägtigen J. M. Lundahl från Skarabargs län. i fråga om Utskottets beslut att tillstyrka antagandet af orlofs- eller tjenstebjons-böcker.
Riksdagsfullmägtigen A. W. Uhr frän Örebro län har begärt få antecknadt, att han icke gillat Utkottets utlåtande i fråga om förändrad tid för flyttning ur och i tjenst.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS J O H. BECKMAN, 1860 Sammanfalla La;/- nami Mim.
Bese.- o, Ekon.-Utskottcls Betänkande N:o 24.
I &T:o 24.
Ank. lill Exp.-Utsk. den 27 Juli 1860, kl. M f. in.
Belänkande, i anledning af väckta motioner om utfärdande af ny Sjölag Nu fällande Sjölag är af den 12 Juni 16(57 oell liar pä det liela taget undergält lä förändringar.
Det ligger emellertid i sakeus natur, att nära tvåhundra års förändrade förhållanden göra tillämpningen af en så gammal lag mindre tillfredsställande, likasom de fordra nya förut saknade bestämmelser i anledning af ett nytt sakernas skick, framkalladt af sednare tiders uppfinningar och inrättningar äfvensom af rättsväsendets utveckling.
Det vittnar väl till stor heder för sjömannayrket, att detsamma kunnat så länge undvara en efter vår tids förhållanden lämpad lag, hvars ställe måsto varit ersatt nf den häfd, som kommit å god ordning; men det torde icke kunna försvaras, att lagstiftningen längre försummar en disciplin, hvars vigt måste mätas efter den stora betydelse handel och sjöfart för landet äga.
Behofvet af en ny sjölag, i stället för den fordna föråldrade, har redan länge varit insedt, och befogenheten af yrkandet på en sådan har blifvit erkändt af dem, på hvilka ordnandet af denna angelägenhet ankommer; hvadan några vidare bevis lör rättmätigheten af samma yrkande nu icke lära erfordras.
Af en dertill förordnad
Kommitté liar redan för längesedan blifvit utarbetadt ett »förslag till Sjölag och Reglemente för Handels-sjöfarten», som år 1847 genom trycket befordrats till allmänhetens kännedom.
Efter hvad Utskottet erfarit, har detta förslag blifvit öfverlemnadt till granskning af Högsta Domstolen, men sedermera intet vidare blifvit åt saken åtgjord!.
Emellertid hafva vid innevarande riksdag trenne särskilda motionärer inom Välloflig» Borgare-Ståndet, nemligen Herrar Carlsson, Blanche och Palander, å nyo väckt uppmärksamheten å ifrågavarande angelägenhet, och en mängd andra ledamöter af samma Uiks-Stånd hafva instämt i Herr Carlssons hemställan, att Rikets Ständer ville besluta en underdånig skrifvelse till Kongl. Majit med anhållan, alt Kongl. Majit täcktes i nåder förordna en Kommitté af sakkunniga män, sorn skulle, dels med ledning af inom riket vedertagen praxis, och dels med hänsyn till andra länders lagstiftning i ämnet utarbeta ett nytt förslag till Sjölag och andra i sammanhang dermed erforderliga stadganden.
Herr Blanche har yrkat, att Lag-Utskottet — till hvilket motionerna ock blifvit remitterade — måtte gå i författning derom, att Kongh RegleBih. till II.
Brot. 185'J 4 1860. 7 Sami. 2 Afd. 12 Baft. 2 Sammansatta Lag- samt Allm.
Bes v.- o. mentet för Kofferd i-skeppare och sjöfolk den 50 Mars 17-48 jemte dithörande särskilda stadgar varda omarbetade i öfverensstämmelse med lidens fordringar, samt föranstalta, att hvilande förslag till Sjölag och andra special-lagar blifva lörsatta i det skick, alt hinder ej må möta för deras antagande redan vid innevarande riksdag; och Herr Palander har, med afgifvande af enahanda förslag som Herr Carlsson, dervid särskildt framhållit nödvändigheten af ett stadgande rörande sältet för förolyckade fartygs besättningars och på sjukhus qvarlemnade sjömäns underhåll och hemsändande, i afseende hvarå denne motionär uttryckt den mening, att sådant underhåll och hemsändande borde bekostas af Staten, och icke, såsom hittills, af vederbörande rederier.
Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, som i anledning af 43 § Riksdagsordningen till pröfning förehaft berörde motioner, kan, på sätt i det föregående blifvit antydt, icke annat än erkänna det trängande behofvet af en förändring i ifrågavarande lagstiftningsgren; men då Utskottets af en mängd andra göromål upptagna tid icke medgifvit tillfälle till den omarbetning af föronämnda förslag, som Utskottet ansett vara af nöden, äfvensom till utarbetande af förslag till förändring i de (lere författningar, som med nämnda lagstiftning stå i sammanhang, har Utskottet, som vid sådant förhållande icke heller ansett det vara lämpligt alt nu ingå i bedömande af riktigheten utaf Herr Palanders ofvauberörde åsigt beträffande en enstaka rättsfråga, måst inskränka sin åtgärd till att vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse till Kongl.
Maj t framställa den anhållan, alt Rikets Ständer genom Kongl. hlaj.ts nådiga föranstaltande må lill näsla riksdag få emotse ett efter nuvarande tidsförhållanden lumpadt förslag t dl ng Sjölag jemte stadgar » dermed sammanhang ägande ämnen.
Rumstedt, iwo. Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 25. 1 JW *5.
Ank. till Exp.-Utsk. den 8 Aug. 1860, kl. 10 f. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om ändringar i nu gällande föreskrifter, rörande vilka ren för afsöndring af jord och andra lägenheter a landet.
Frän Vällofliga Borgare-Ståndet har till Lag-Utskottet remitterats en af Herr Hierta och från Hedervärda Bonde-Ståndet, till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet. tvänne af Ola Jönsson frän Malmöhuslän, och Anders Ericsson från Elfsborgs län i berörda ämne väckta motioner, hvilka i anledning häraf och med stöd af 43 § Riksdags-ordningen varit föremål för Sammansatta Lag- samt.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets behandling.
Herr Hierta har, med erinran om de förändringar lagstiftningen rörande jordafsöndring under de sista 30—40 åren undergått, och med åberopande af de motioner, som vid sistlidnc riksdag skulle blifvit väckta af Herr Friherre Alströmer, J., Herr Thomée, Anders Ericsson från Elfsborgs län, Anders Persson frän (örebro län samt Anders Gudmundsson från Halland, hemställt, det måtte obegränsad frihet medgifvas ägare af hemman, att för alltid eller pä viss tid derifrån afsöndra huru stor eller liten jordrymd sorn helst, äfvensom innehafvare af för alltid afsöndrad lägenhet vara tillätet att. klyfva densamma eller derifrån afsöndra jord till annan, utan hinder af hemmanets ägare eller jordens beskaffenhet, så vida ej särskildt kontrakt dertill föranledde: men i händelse betänkligheter uppstode att åt jordägare medgifva en sådan fri disposition öfver deras egendom, har bemälde motionär alternativt hemställt, att ägare af jord, belägen inom en mil frän stad, mätte få för alltid afhända sig, på sätt honom godt syntes, hvilken och huru stor eller liten del som helst, på det arbetare i och omkring städerna måtte beredas den fördel att kunna för en besparad penning förvärfva sig plats för egen bostad.
Ola Jönsson och Anders Ericsson deremot hafva föreslagit, att, enär den pröfning af tillräckligheten utaf den för afsöndrad lägenhet bestämda afgäld, sorn, Bih. till R.
Prot. 1859 & 1860. 7 Sami. 2 A/d. 13 Haft. 1 2 Sammansatta Lag- *arnt Allm. Besa.- och Ekon.-Vtskottets Betänkande N:o 25. genom Kongl. Förordningen den 13 Juli 1853, varit uppdragen åt en s. k.
Under-, söknings-nämnd, men, efter npphäfvandet af denna författning, åter, i likhet med hvad förut genom Kongl. Förordningen den 10
December 1827 varit stadgadt, tillkommer Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, af sistbemälda myndighet oftast utöfvade. s på ett sätt, som för den fattige lägenhets-innehafvaren medförde dryga omkostnader, stundom till och med öfverstigande 100 R:dr, i det Kongl. Maj:ts Befallningshafvande gemenligen förordnade Kronofogde och Häradsskrifvare att, med biträde af Landtmätare, förrätta undersökning om lägenhetens beskaffenhet och den lämpligaste afgälden, stadgandet i förstnämnde Förordning derom att pröfningen i berörde hänseende skulle verkställas afen Undersöknings-nämnd, mätte upplifvas, helst ledamöterna i en sådan nämnd, efter motionärernes förmenande, vore vida mer kompetenta, än nyssnämnda, tjenstemän, att bedöma de förhållanden, som pä ärendets afgörande ägde inflytande.
Anders Ericsson har derjemte hemställt, att 2 ka]). 12 § 1 mom. i 1827 års förberörde Förordning, hvilket moment innehåller föreskrift, att. med köp af afsöndrad lägenhet, som under full äganderätt, förvärfva», skall lagfaras, och att öfverlåtelse af besittningsrätt till sådan lägenhet på viss tid, skall i vanlig ordning inteckna», mätte erhålla följande tillägg: »för jord eller lägenhet, som från hemman afsöndra», må, innan afsöndringen visas vara vederbörligen godkänd, förenämnde lagfarts- eller inteckningsåtgärder icke äga rum;» hvilken bestämmelse, gifven i förenämnda 1853 års Kongl. Förordning, men upphäfd genom Kongl.
Förordningen den 12 November 1858, motionären ansett vara alldeles nödvändig, enär en del Härads-Rätter ansåge afsöndringens godkännande böra föregå lagfarts- eller inteckningsåtgärden, andra åter, meddelade sådan åtgärd, ehvad afsöndringen och den ärliga afgälden blifvit godkända eller icke.
Hvad nu först angar den förstnämnda motionen, eller Herr Hiertas förslag, att rättigheten til! afsöndring af huru ringa jordvidd sorn helst, mätte blifva alldeles oinskränkt, såsom följd hvaraf det äfven skulle vara tillåtet att stycka en afsöndrad lägenhet efter godtfinnande, får Utskottet erinra derom, att detta yrkande förut varit frainstäldt, men icke vunnit Rikets Ständers bifall.
De betänkligheter man hyst och fortfarande hyser mot en obegränsad jordstyckning, synes erfarenheten i vårt land egnad att bekräfta.
Alla de, som på närmare håll tagit kännedom om den jordbrukande klassens ställning, äro ense derom, att så framt tillåtelsen till jordafsöndringar utsträcktes derhän, att derigenom befrämjades anläggandet af tor]» och backstugor med mindre jordomfång, än som erbjuder åtminstone en möjlighet, till utkomst, skulle sådant medföra ett högst skadligt inflytande på allmogens tillstånd såväl i moraliskt, som i ekonomiskt hänseende.
I detta syfte uttalade sig äfven de år 1833 länsvis nedsatta Kommittéer, som hade att afgifva utlåtande rörande verkningarne af 1827 års Förordning om hemmansklyfning och jordafsöndring, samt rörande de ändringar i lagstiftningen härom, som kunde anses af erfarenheten i detta hänseende framkallade; och Utskottet anser sig icke hafva skäl att frångå dessa åsigter.
Rättigheten att till besittning pä viss tid förvärfva sig ända till sä ringa jordrymd sorn ett halft tunnland, hvilket enligt 1858 års förenämnde förordning är medgifvet, torde vara tillfyllest för att tillfredsställa sådana personers behof, som motionären åsyftar, enär det för dem icke kan anses väsendtligt, att, beständig äganderätt åtföljer besittningen af den plats, hvarpå de behöfva at sig uppföra en bostad; och hvad angår den åtskilnad uti ifrågavarande hänseende mellan landet å ena, samt staden och dess grannskap ä andra sidan, som sistberörde författning upphäft, men motionären fortfarande vill upprätthålla, lärer Sammansatta Lag- samt Mim.
Bese.- och Ekon.-Utskottets Betänkande
N;o 25. 3 dertill numera icke förefinnas någon anledning af vigt, sedan ett betydligt antal näringsidkare, sorn till sin vistelseort förut varit inskränkta till städerna, i sednare fider bosatt sig på landet.
Utskottet finnér sig af dessa skäl böra vördsamt hemställa: att Herr Hierta» omförmälda motion ej må till någon åtgärd föranleda.
Beträffande vidare förslaget, att den afgäld, soia bör åsättas afsöndrad lägenhet, ina, nå sätt genom Kongl.
Förordningen den 13 .luli 1853 var bestämdt, pröfvas af Undersöknings-nämnd, torde detsamma befinnas mindre lämpligt, sedan något annat föremål för bemälda Nämnds befattning i afseende på afsöndrade lägenheter icke mera återstår.
Utskottet, kan icke heller föreställa sig, att de kostnader. som härleda, sig derifrån, att afgäldens pröfvande ankommer pä Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande, kunna blifva sä, betydliga som motionärerne uppgifva, helst
Utskottet icke har sig bekant någon författning, som föreskrifver, att berörde pröfning skall föregås af en undersökning af Kronofogde och Häradsskrifvare med biträde af Landtmätare.
Att alldeles fråntaga Kongl. Maj:ts Befallningshafvande kontrollen derå, att ifrågavarande afgäld bestämmes till ett belopp, som står i rigtigt förhållande till de skatter och onera, hvilka vidlåda det hemman, hvarifrån a fsönd ringen skett, skulle i allt fall icke stå rätt väl tillsammans med vårt jordbeskattningssystem; och 1853 års förordning, som öfverlemnade ät
Undersökningsnämnden att föreslå torpafgälderna, förbehöll likväl Konungens Befallningshafvande att pröfva och fastställa desamma.
Derigenom kunde det ock inträffa, att den ifrågavarande kostnaden blef drygare, än hvad som nu bör blifva händelsen, dä någon utgift lör Undersöknings-nämndens besvär icke drabbar torpägaren.
— 1 anledning häraf tillstyrker Utskottet : att hvad Ola Jönsson och Anders Ericsson i berörda hänseende föreslagit icke mätte af Rikets Ständer bifallas.
Vidkommande slutligen sistbemälde motionärs framställning derom, att lagfarts och inteckningsätgärder i afseende på afhandlingar om jordafsöndring icke böra fä meddelas förr, än den tillbörliga afgälden till stamhemmanet blifvit af Konungens Befallningshafvande godkänd; derom föreskrift fanns meddelad uti meranämnde 1853 års förordning, men blifvit genom Kongl. Förordningen den 12 November 1858 upphäfd, anser Utskottet sig icke kunna förorda, ett sådant vacklande i lagstiftningen, hvarigenom det, sorn så nyligen ansetts mindre lämpligt eller ock alldeles obehöflig!, genast ater skulle varda till iakttagande påbjudet.
Det bör dessutom icke förglömmas, att det icke endast var pröfningen af ifrågavarande afgift, sorn. enligt 1853 års förordning, borde föregå meddelandet af lagfart eller inteckning, utan åsyftade stadgandet derom hufvudsakligen den öfriga undersökning, sorn borde äga ruin till utrönande deraf, huruvida samtlige de i författningarna gjorda vilkor för afsöndringens laglighet blifvit iakttagno.
Då Utskottet derjemte äger anledning till det antagande, att vid domstolarnc gjort sig gällande en praxis i ifrågavarande hänseende, hvilken öfverensstämmer med gällande författningars anda och mening, samt att några vidare föreskrifter, i det syfte Anders Ericsson föreslagit, alltså äro nbehöfliga, föranlåtes Utskottet hemställa: att hans motion icke heller i denna del må vinna afseende.
Stockholm den 14 Juni 1860. i Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon-Utskottets Betänkande N:o 26.
Reservationer äro anmälda af Herr Staaff och Ilerr Kistner. JW *6. Ank. till Exp.-Utsk. den 8 Aug. 1860, kl. 10 f. ra.
Betänkande, i anledning af väckte motioner om upphörande eller förändring af lärares vid Universiteten och Elementar-läroverken rätt lill preslerlig tjensteårs-beråkning.
I detta ämne äro motioner väckta inom Högvördiga Preste-Ståndet af Herr Kyrkoherden Wennerström och Herr Komminister Svartengren, af hvilka den förre erinrat, hurusom en samvetsgrann och duglig religionslärare visserligen äfven i våra dagar, inom den krets, han närmast tillhörde och der han således vore känd, rönte all den aktning och tillgifvenhet, han förtjente; men trädde han utom denna krets, så betraktades han med helt andra ögon.
Han blefve då i sin egenskap af prest ett mål för de hätskaste och orättvisaste anfall både från pressen och tribunen och behöfde en icke ringa grad af själsstyrka samt framför allt ett godt samvetes vittnesbörd om redligt uppfyllda pligter för att icke alldeles förlora modet, Att mången yngling, som eljest skulle hafva varit hugad att inträda i kyrkans tjenst, derifrån blifvit afskräckt genom det högljudda skriket emot presterna, och att detta således i sin män bidragit till den öfverklagade prestbristcn, kunde, enligt motionärens mening, icke vara tvifvel underkastadt, Men äfven andra orsaker hade dertill medverkat, såsom: tidsandans materialistiska riktning,'de alltför ot llräckliga inkomster, som i allmänhet stöde den yngre prestmannen till buds, samt icke minst den nedslående utsigten af en oviss och trög befordran.
I sistnämnda hänseende hade visserligen i sednare tider genom den dubbla årsberäkningens borttagande mycket vunnits, som af kyrkans tjenare borde med tacksamhet erkännas; men missförhållanden återstode likväl ännu, hvilka borde afhjelpas.
Ehuruväl motionären icke yrkade, det kyrkan och skolan helt och hållet skulle separeras, utan tvärtom, trodde sambandet dem emellan böra befästas derigenom, att möjlighet funnes för skolans tjenstemän att öfvergå i kyrkans tjenst, och tvärtom; ansåge han dock rättvisa och full reciprocitet dervid böra äga rum, sä att icke, på sätt förhållandet för närvarande vore, om en prest inginge vid skol-staten, han ovilkor - Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande -M 28, 5 ligen skulle ingå i lägsta lönegraden, utan att få såsom merit beräkna de år, han förut användt i kyrkans tjenst, då deremot en skolans tjensteman vid ansökning till presterliga befattningar räknade sig till godo hvarje år, han såsom ordinarie tillbragt vid läroverket.
Sådant måste nemligen, efter motionärens omdöme, såsom obilligt och för det obefordrade presterskapet förnärmande, göra ett obehagligt och nedslående intryck hos dem det gällde.
Nu, ehuruväl en sådan allmän invasion frän skolans sida på det presterliga området, som för ett pär decennier sedan ägt rum, icke mera vore att befara, sedan, efter den dubbla tjensteårs-beräkningens upphörande, Skollärarne erhållit tillräckliga inkomster och den förestående allmänna regleringen af presterskapets löner sannolikt skulle föranleda en nivellering; skulle det, enligt motionärens tanke, likväl ännu mången gång inträffa, att en Skollärare, som befunnits icke kunna till skolans gagn och egen tillfredsställelse vid sin innehafvande befattning afbida den sent infallande pensions-åldern, antingen af egen drift eller pä förmäns och kamraters inrådan, beslöte sig för att inträda i kyrkans tjenst, der han, ehuru främmande för dess åligganden, hoppades att ännu kunna vara nyttig och möjligen finna en lugnare verkningskrets pä sin ålderdom.
För beslutets verkställande fordrades vanligen endast prest- och pastoral-examina, hvilka för en lärd man icke borde utgöra något afskräckande hinder.
Presterliga meriter, samlade vid läroverket, saknade? icke: och sålunda fingo de, som, efter att hafva uttömt sina bästa krafter i kyrkans tjenst och hoppats att vid arbetsdagens slut erhålla en välförtjent lön för nedlagda mödor, den ena gången efter den andra se sig i ansökningsväg undanträngda genom en nykommen aspirauts öfvervägande förtjenster.
I)e skadliga följderna deraf träffade icke blott kyrkans tjenare, utan äfven kyrkan sjelf; och det vore af sådan anledning motionären ansett sig böra föreslå: att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t anhålla om ett lagstadgande, hvarigenom bestämdes, att ingen lärare, vare sig vid akademierna eller elementar-läroverken, må ega presterlig tjensteårs-beräkning för längre tid, än från den dag, då han till prest blifvit ordinerad, och endast för de år, dä han bevisligen ölvat sig i presterlig tjenstgöring.
Herr Komminister Svartengren har yttrat sig i enahanda syfte, anseende alla andra utvägar till afhjelpande af den kännbara bristen pä prester skola visa sig fruktlösa, med mindre man upphäfde Skollärares rätt till befordran på den presterliga banan.
Inom Carlstads stift hade nämnda brist på prester uppenbarat sig i högre grad än annorstädes.
Några lediga sysslor inom samma stift hade under nästlidet år icke kunnat besättas med vikarier, utan förvaltades tillfälligtvis af andra ordinarie tjenstemän, som pä obestämd tid tillika förrättade tvänne andra sysslor.