Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N.-o zco. gäldenärs förutgångna hörande, utfärda vilhorlige resolutioner till utmätning för skulder, son: grundade sig på auctions-inrop och dylikt, har framställning blifvit gjord hos Rikets Ständer derom, att då fortfarandet af detta bruk vore förenadt med flere fördelar, men för närvarande icke funnes någon Författning, som antingen förbjöd eller tillät ifrågavarande behandling af skuldfordringsmål, en sådan Författning måtte utfärdas och deri stadgas, hvilka föreskrifter som böra i en sådan Resolution meddelas gäldenären, till iakttagande af sin rätt, i händelse han skulle obehörigen fordras eller hemsökas med utmätning.
I anledning häraf hafva Rikets Ständer inhemtat: att ifrågavarande resolutiouer meddelas genom påskrift å sökandernes inlagor, och vanligen äro af den beskaffenhet, att hos E. K. M:ts Befallningshafvande gjord lagsökning remitteras till Kronobetjent, med förständigande att, i händelse den uppgifne gäldenären icke bestrider rigtigheten af krafvet, eller deremot något invänder, uttaga beloppet, jemte af E. K. M:s Befallningshafvande bestämd kostnads-ersättning, samt sökanden detta tillhandahålla; men att, i annat fall, ansökningen communiceras bemälde gäldenär, som har att deröfver inom viss förelagd tid sig förklara.
Och som delta, endast i afseende å ringa fordrings-anspråk, vedertagna bruk, ehuru ej hittills i Lagen uttryckligen medgifvet, dock icke synes hafva oskäl med sig, utan tvärtom är fördelaktigt, så väl för borgenären, hufvudsakligen genom den ökade skyndsamhet, hvarmedelst han förhjelpes till sin rätt, som äfven för gäldenären, i anseende till minskade utsökningsumgälder, hvilka eljest, då Utslag gifves, åtminstone ökas med Utslagslösen, samt de kostnader, communicationen förorsakat; hafva Rikets
Ständer ansett sig destomindre hafva orsak att ogilla omförmäide behandlingssätt, som detsamma hittills, efter hvad erfarenheten visat, högst sällan gifvit anledning till klagan; men för att likväl ytterligare afvärja all sådan, i afseende på ovisshet i frågan, huruvida gäldenären verkligen lemnat krafvet utan invändning, hafva Rikets Ständer trott det vara tjenligt föreskrifva , att ulmätnings-förällaren borde öfver berörde förhållande taga skriftligt bevis antingen af gäldenären sjelf, eller, derest han ej kunde eller ville sådant meddela, af tvänne ojäfvige rnän, innan ut mätningen finge ske, äfvensom gählenärens rätt synes påkalla ett uttryckligt stadgande derom, att dylik resolution aldrig må för gäldenären medföra någon ökad kostnad utöfver den, som skulle uppkomma genom lagsökningens fortgång i vanlig ordning.
På grund häraf få hos E. K. M. Rikets Ständer i underdånighet Expeditions-Utskottcls Förslag till tind.
N.o 2or. 363 föreslå, det stadgas måtte, att, innan utmätning, jemlikt utaf E, K. M:s Befallningshafvande meddelad resolution af ifrågavarande beskaffenhet, må verkställas, det åligger utmätningsförrättaren att taga skriftligt bevis, det gäldenären emotkrafvet icke gör invändning, antingen af gäldenären sjelf, eller, derest han ej är skrifkunnig eller ej vill beviset meddela, af tvänne ojäfvige män; och att omförmälde behandlingssätt icke i något fall, och således ej eller i den händelse att gäldenär emot krafvet gör invändning och målet förthy kommer att fortgå, på sätt eljest är i allmänhet föreskrifvet, må för gäldenären medföra någon ökad kostnad utöfver den, som skolat uppstå, derest ofvanberörde ulmälnings-resolution icke varit gifven.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 17 November 1834- N:o 201.
Upplait och godkändt hos Ridd. och Adeln den 17 Nov. 183^.
Preste-Slåndet den 17 — — Borgare
Ståndet den 17 — — Bonde-Ståndet den 17 — — Rikets Ständers underd.
Skrifvelse, angående fördelning af försäljnings-provision för utmätt fastighet. (Xag-Utsk.
N:ris 4g och 142.) S. A. K.
Då, genom Kongl. Förklaringen den 27 Junii 18rT, blifvit stadgadt, i 4:de punkten, att, när auction å utmätt fastighet hålles på annat ställe, än & Lands-Canceliiet, den bestämda provisionen bör delas lill hälften emellan Lands-Secreteraren och Auctions-förrättaren, utan att den Kronobetjent, som auetionen förrättat, får derutöfver beräkna sig ersättning för skjuts och dagirractamente; men det icke sällan skall inträffa, att Kronofogde, som är boende aflägse från stället, der en hemmansdel af ringa värde försäljes, icke genom berörde andel åtnjuter ersättning, fullt motsvarande den i och för auetionen honom åbragte resekostnad; hafva Rikets Ständer, till undanröjande af en sådan möjligen inträffande förlust för auetionsförrättaren, ansett sig böra hos E. K. M. i underdånighet föreslå, att, med ändring af 4:de momentet i högslberörde Nådiga Förkia - 364 Expeditions-Viskotlets Förslag till und.
Skrifvelse N.-o 702. ring, måtte stadgas, att, då auction på i mät tagen lands-fastighet hålles å annat ställe än å Lands-Cancelliet, bör den Kronobetjent, som auctionen förrättar, åtnjuta ersättning för resekostnad och dagtractamente utaf aiictions-pro visionen, så långt den förslå» samt öl verskottet emellan honom och Lands-Secreteraren lika fördelas.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 57 November 1834» N:o 20z» Uppläst och godkändt lies Ridd. oell Adeln den 17 Nov. i834- Preste-Ståndet den 17 — — Borgare-Ståndet den 17 — — Bonde-Ståndet den 17 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse^ angående bestämmande af viss tid för fullföljd af hos Kongl. Maf:ts Befallningshafvande skedd lagsökning emot löftesman j som borgat såsom för egen skuld. ('Lag-TJtsk.
N:ris 5i & 142-) S. Å. K»
Med fästad uppmärksamhet på de skiljaktiga förhållanden, som uppkomma, då löftesman, som borgat såsom för egen skuld, sökes hos E. K. M:s Befallningshafvande, eller då det sker vid Domstol, enär, genom Kongl.
Förklaringen den 29 Julii 1812, viss tid är förelagd, inom hvilken den hos Domai’en väckta talan måste fullföljas, hvaremot, i förra fallet, eller då lagsökning gjorts anhängig hos E, K. M:ts Befallningshafvande, det kan bero af fordringsegaren, att, genom fördröjd communication af lagsökningen, nära tillintetgöra verkan af hvad Kongl. Förordningen den 28 Junii •1798 i 4:de § till löftesmannens fördel bjuder, eller att han skall vara från sin borgen fri, så vida han ej derföre lagsökes inom Tolf månader efter förfallodagen, eller efter den utsatta tidens förlopp ; hafva Rikets Ständer, sora ansett en så beskaffad olikhet, äfvensom omförmälde dröjsmål med communicationen icke böra ega rum, skolat hos E. K.
M» i underdånighet föreslå, det måtte, öfver 4;de §. i Kongl.
Förordningen den 28 Junii 1798 angående vissa omständigheter uti lagsökningsmål, samt déis Expediltons-Utskottcts Forslag till und.
365 öfver samma §. gifna Kongl. Förklaringen af den 29 Julii 1812, en sådan ytterligare Förklaring meddelas: att fordringsegare, som hos E. K.
M:ts Befallningshafvande lagsöker löftesman, hvilken borgat såsom för egen skuld, bör ej allenast dervid i akttaga den i nämnde Författningar stadgade tid, utan äfven, senast inom Sex månader ifrån samma tids utgång, af lagsökningen gifva löftesmannen behörig del, så vida fordringsegarens talan skall anses genom den lagsökningen förvarad. Rikets Ständer framhärdar &c'.
Stockholm den 17 November 1834- N:o 2o3.
Uppläst oeh godkändt hos Ridd. och Adeln den 17 Nov. 183-4- Preste-Ståndet den 17 — — Borgare-Ståndet den 17 — — Bonde-Ståndet den 19 — — Rikets Ständers Underdåniga Skrifvelse angående stadgande till förekommande derafs att gäldenär, medelst diktade köpe-af handlingarj undanhåller sina tillgångar från utmätning.
N:ris 53 och 142») S. A. K. Sedan Rikets sist församlade Ständer, i anledning deraf, att gäldenärer företagit sig att, genom diktade köpe-afhandlingar om deras lösöreegendom, söka undandraga densamma utmätning för oslridiga och faststälde skulder, hvarigenom flere olägenheter uppkommit för fordringsegare vid utsökandet af deras rätt, tili E. K. M. i underd. öfverlemnat förslag till förändrad redaction af 7 Cap. 3 §.
Utsöknings-Bälken, hvarigenom nämnde missbruk ansågs kunna förekommas, men E. K. M., enligt Rikets Ständer meddeladt Nådigt Svar af den 1 Mars i83o, i anseende till förekomne anmärkningar emot nämnde förslag och då detsamma i allt fall icke afhjelpte den hufvudsakligaste ofullständigheten i Lagens hittills meddelade stadganden rörande tydlig föreskrift om den bevisning, som vid afgörande af dylika frågor borde anses tillfyllestgörande, funnit Sig icke kunna förslaget bifalla; så hafva under innevarande Riksmöte, enär det anmärkte missbruket än vidare skall fortfara, 566 Expcditions-Utskottets Förslag till und.
Skrijvelsc N:o ac>4- framställningar å nyo blifvit gjorda om dctsammas afhjelpande genom tjenliga Lag-bestämmelser.
Nu och då Rikets Ständer äro öfvertygade om angelägenheten deraf, att söka förebygga ifrågavarande svekfulla tillställningar till borgenärs förfördelande, och Rikets Ständer bålla före, att detta ändamål lämpligast kunde vinnas, derest den ntväg vidtoges att föreskrifva sådan offentlighet å köpet inom viss tid sedan det skett, att dels någre serdeles olägenheter af antedaterade köpe-afhandlingar ej må vara att befara, dels ock den, som innehar lösegendom, hvilken lian till annan person afyttrat, ej må kunna, genom sådane skenbare tillgångar, bereda sig en credit, som han icke vunnit, i händelse borgenären egt tillfälle att förvissa sig om rälta förhållandet; få hos E K. M. Rikets Ständer, af sådan anledning, i underd. föreslå, det i Nåder stadgas måtte: att den, som tillhandiar sig lösören och tillåter, att desamma få i säljarens vård qvarblifva, bör, så vida de skola fredas från utmätning för säljarens skuld, upprätta skriftlig afhandling om köpet, med förteckning å de köpta persedlarne och vittnens underskrift, samt berörde handling, om egendomen finnes i stad, uppvisa inora åtta dagar derefter, i Stockholm hos Öfver-Ståthållare-Embetets Cancellie, och i Rikets öfrige städer inför Rådstufvu-Rält, för att i dess ProtocoII intagas, samt, om egendomen finnes å landet, ej allenast inom berörde tid för Kronofogden i orten uppvisa och i bestyrkt afskrift honom tillställa, utan ock, senast vid det Lagtima Ting, som näst efter en månad infaller, inför Härads-Rätten, till intagande i dess Protoeoll, förete.
Rikets Ständer framhärdar &c. Stockholm den ig
November 1834- N:o 204.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 17 Not. t834.
Presle-Slåndet den 17 — — Borgare-Ståndet den 17 — — Borgare-Ståndet den 19 — —■ Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsej om ändring af 3o £. i Concur s-Lagen.
N:ris 58 och i46.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har motion blifvit väckt om den ändring i 3« Expeditions-Utskottets Förslag till tind.
Skrifvelse N.o 204. 367 §. af Concurs-Lagen den 12 Mars i83o, att förmonsrätt måtte borgenär medgifvas till utmätte lösören, änskönt utmätningen icke grundas på laga kraftvunnet Utslag.
Och som utmätning lagligen eger rum i flera andra händelser, såsom dels til! verkställighet af E. K. M:s Befallningshafvandes Utslag i vissa mål, ehuru rätt lill klagan ännu är gäldrnären öppen, på sätt 3 Gap. 2 §.
Utsöknings-Balken samt E. K. M:s Nådiga Förordning den 18 December 1823 bjuda, dels lill följd af tvänne sammanstämmande domar med flere domstols-beslut, af den beskaffenhet, att de, enligt Lagens stadganden i Utsöknings- och Rättegångs-Balkarne, böra, oaktadt den tappande partens ändringssökande, gå i fullbordan, och Rikets Ständer ej inse något skäl hvarföre icke äfven sådan utmätning, hvilken i nyssnämnde ordning verkställes, skulle medföra lika säkerhet med utmätning lill följd af laga kraftvunnet beslut, helst i alla dessa fall enahanda åtgärder med godsets upptecknande, värdering och försegling, eller skiljande från gäldenärens bo, måste vidtagas, samt borgenären, vid ifrågavarande förhållande, ej får det utmätta godset lyfta utan emot borgen, så att, om hans fordran sedermera ogillas, och utmätningen följaktligen till all verkan förfaller, någon skada af den möjligen skedda lyftningen icke kan uppkomma; alltså hafva Rikets Ständer ansett sig böra hos E. K. M. i underd. iöreslå, det måtte de i 2:dra punkten af 3o §. af Concurs-Lagen den 12 Mars i83o förekommande orden; ”efter Utslag, som vunnit laga kraft,” utgå och i stället införas orden; ”i laga ordning, ” så att denna §. måtte erhålla följande förändrade lydelse; ”Under anslagsliden må betalning lyftas för de fordringar, som, efter 3, 4 och 5 §§ i 17 Capitlet Handels-Balken, med förmonsrätt utgå böra, så ock för gäldenärs utskylder till Kronan sista året.
Ilar för någon borgenärs fordran lös egendom blifvit i laga ordning i mät tagen och salt i allmänt fortfar, eller under utmälningsmäns försegling; 1 jute ock lian rätt till betalning utur den utmätta egendomen, ändå att den ej före concursens början hunnit säljas eller ur gäldenärs bo utlagas.
Har uuder anslagsliden fast egendom blifvit såld, efter thy i 16 §. sägs; bafve ock intecknings-egare rätt att sin fordran lyfta.” Rikets Ständer framhärda &c.
Stockholm den 19 November 1834* 368 Expeclitions-Utikoliets Förslag till und.
Skrifvelse N:o 2 o 5.
N:o ao5.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Ådcln den 17 Nov. 1834.
Preste-Siåndet den 17 — — Borgare-Ståndet den 17 — — Bonde-Ståndet den 19 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse , angående bysatt gäldenärs lösgifvande, sedan han sin egendom till borgenärerne afstått.
N:ris 62 & 143-2) S. A. K.
Som bysätlning icke kan betraktas annorledes än såsom endast ett tvångsmedel att förmå gäldenär, alt, så vidt möjligt är, utan uppehåll göra rätt för sig; men detta skäl för bysättnings användande upphör, så snart gäldenärens egendom varder genom concurs afträdd till borgenärerne och bouppteckningeus vigtighet -af honom blifvit med ed fästad; alltså och då härvid tillika förekommer; att det hufvudsakligen är bysättningens första verkställighet hvaraf borgenär synes hafva att påräkna någon för honom nyttig verkan, hvaremot erfarenheten visat ändamålet dermed merendels förfelats, när bysättningen någon tid fortfarit; att gäldenär, som, efter nu gällande Lag, kan genom concurs afvärja en tillernad bysättning, icke synes böra, genom ett inträffadt dröjsmål med cessions-ansökningens ingifvande på behörig ort, hvilket dröjsmål det måhända icke berott af honom att förekomma, äfventyra sin personliga frihet för lifstiden; att bysatt gäldenärs lösgifvande då concurs yppats endast är en återgång till hvad *734 års
Lag uti förevarande hänseende bjuder i 5 Cap. 10 §.
Utsöknings-Balken, jemförd med 16 Cap. HandelsBalken, samt att gäldenär, hvilken, till följd af uppstådd concurs, blefve ifrån bysättningshäkte! endtledigad, derföre icke komme att åtnjuta större personlig frihet, än som med de i 4 Cap- Concurs-Lagen befintliga stadganden, rörande annan gäldenär, som är under concurs, öfverensstämmer; hafva Rikets Ständer härigenom skolat hos E. K. M. i underdånighet föreslå, det måtte, med upphäfvande af 5o §. i ConcursLagen, följande stadgande meddelas:
Sitter gäldenär vid concursens början i bysättningshäkte, varde, sedan han besvurit bouppteckningen, utur detsamma lösgifven.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 19 November 1834- N:o Expedilions-Ulskottets Förslag tili und.
N-o ao6.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 1 j Nov. 1834- Preste-Stundet den 17 — Borgare-Ståndet den 17 — — Bonde-Ståndet den 19 — — Rikets Ständers underd.
Skrifvelse, angående förhöjning i underhållet för bysatt gäldenär.
N:ris 65 & 144.) S. A. K.
Då bysatt gäldenärs underhåll, hvilket, enligt Kongl.
Förordningen d. I Februarii 1810, är fastställd t till likhet med hvad som bestås dem, hvilka i Kronans häkten för brott förvaras, och utgör för närvarande en och en tredjedels mark mjukt bröd samt tre skillingar Banco om dagen, otvifvelaktigt är ganska knappt, och desto hellre synes fordra tillökning, sorn det är billigt, att den bysatte, hvilken möjligtvis icke genom något ta delvärdt handlingssätt vållat sin oförmåga, att göra borgenärerne rätt, åtnjuter något bättre vilkor, än den, som genom brott förverkat sin frihet; samt det i öfrigt torde vara mera lämpligt, att bysatt persons underhåll, i anseende till föränderligheten uti prisen på lifsmedel, bestämmes i visst förhållande till hvad fångar i sådant afseende af Kronan vanligen erhålla; få bos E. K. M. Rikets Ständer i underd. föreslå, att, med ändring af Kongl.
Förordningen den 1 Februarii 1810, angående underhållet för bysätta personer, stadgas måtte: det borgenär, sorn ej visar, att gäldenär, hvilken af honom hålles bysatt, kan sig sjelf föda, skall vara skyldig att, till gäldenärens förnödenhet, förskjuta hvad -af Kronan åt fångar i allmänhet bestås, med förhöjning af hälften derutöfver.
Stockholm den 19 November 1834- Bih. tiil R.
Fröt. 18 3 4- lo Sami. t dfd. 47 3^0 Expeditions-Utskottets Förslag till tind.
N-o ioj. N:o 207.
Uppläst och godkändt lios Ridd. och Adeln den 17 Nov. 1834.
Preste-Ståndet den 17 — — Borgare-Slåndet den 17 — — Bonde-Ståndet den 19 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse„ om kungörande af 8 i det för Götha Canal-Eoiag den 16 Mars i833 utfärdade Nådiga Reglemente. (Xag-Utsk.
N:o i54). S. A, K.
Ibland de vilkor, som Rikets senast församlade Ständer, genom underd.
Skrifvelse till E. K. M. af den 2 Januarii i83o, fästade vid deras beslut om beviljande af det yttersta bidraget ifrån Statens sida för fullbordandet af Götha Canal, var äfven det, ”att, lill ytterligare säkerhet för Canalens underhåll, de lill Bolaget redan donerade skogar, jordegendomar och stenbrott skola fortfarande förblifva en Canal-Verkets tillhörighet, hvilken ej någonsin iinge detsamma afhändas och blef en dermed öfverensstämmande föreskrift intagen i 8 §. af E. K. M:s för Götha Canal-Bolag i Nåder utfärdade Reglemente af den 16 Mars ,i833.
Men då denna inskränkning i Bolagets rätt till berörde lägenheter icke ingått ibland de vid första upplåtelsen gjorda förbehåll, och berörde föreskrift, i saknad af offentlighet, möjligen kan af Bolaget eller dess Direction öfverträdas; hafva Rikets Ständer, med fäsladt afseende derå, att frågan rörer det allmänna, funnit sig böra hos E K. M. i underd. anhålla, att innehållet af den ofvan åberopade 8 §:n i det för Götha Canal-Bolaget den 16 Mars x833 utfärdade Nådiga Reglemente måtte, till vederbörandes kännedom och efterrättelse, varda allmänligen kungjordt.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 19 November 1834- Expcditions-ZJlskoltets Förslag lill tind.
Skrifvelser
IV.-o 208 371 N:o 208.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 17 Nov. i834 Preste-Ståndet den 17 — — Boi gnre-Ståndet den 17 — — Bonde-Ståndet den iy — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, om upphäfvande af Kongl. Förordningen den 5 Alars 17463 hvarigenom dödsstraff är utsatt för stöld ur bref. (Lag-Utsk.Nnis 37 & i3y). S. A. K.
Vid öfvervägande af inom Riks-Stånden gjorda framställningar om förändring af det uti Kongl. Förordningen den 5 Mars 1746 stadgade dödsstraff för stöld ur bref, hafva Rikets Ständer väl funnit en bestämd skilnad ega rum emellan stöld ur bref, anförtrodde åt allmänna Posten och ur sådane, sorn förtros åt enskild person, men denna brottets olika beskaffenhet beror icke så mycket af den omständigheten, alt Post-Verket är en Statens inrättning, sorn fastmer utaf brottets egenskap af tjufnad eller förskingring af förlrodt gods.
Då emedlertid allmänna Lagen på åtskilliga ställen benämnt och bestraffat sådan förskingring såsom stöld, dels för brottets subjectiva neslighet och dels för svårigheten alt i vissa fall akta sig för bedrägerier, synes någon olikhet i straffbestämmelserne af nyssberörde orsak icke erfordras; äfvensom Rikets Ständer ej heller anse nödigt, att brottet belägges med serskildt eller större straff, om det föröfvas vid Post-Inrättning, än om det annorstädes begås, enär tillfälle förefinnes, att för sådan försvårande omständighet öka bestraffningen medelst förlängande af den fängelsetid, som för brottet kan blifva bestämd.
Och ehuru Rikets Ständer, i afseende på grunderne för straffbeslämmelserne för ifrågavarande brott, inse vigten af de skäl, som derföre, vid utfärdande af 1746 års Förordning, tagits i betraktande, likväl och då Rikets Ständer finna det böra komma i öfvervägande, dels den större lättheten att verkställa stöld ur bref, och den större sannolikheten att dölja tillgreppet samt den deraf följande svårigheten för en hvar att vårda sin egendom, dels ock, huru maktpåliggande det är för allmänna rörelsen, att bref med penningar och angelägna handlingar, utan fara för förluster, kunna afsändas, anse Rikets Ständer straffet höra bestämmas svårare än det, som för inbrottsstöld eger rum.
Att dödsstraff likväl är olämpligt torde böra medgifvas, äfvensom att hvarken brottets svårhet eller samhällets säkerhet Expeditions-Utskotlets Förslag till urul.
N.o 2 off. kräfver detsamraas användande; hvadan Riket» Ständer finna lämpligt, att straffarbete i förening med det ansvar, som för inbrott är bestämdt, bär bör utsättas.
Och det är i öfverensstämmelse med dessa åsigter Rikets Ständer nu få i underd. föreslå, att en allmän Författning måtte utfärdas, af innehåll: ”med upphäfvande af Kongl.
Förordningen den 5 Mars 1746 samt Kongl.
Brefven den 23 April 1752 och den 10 Augusti 1784. stadgas och förordnas, att den, som olofligen bryter upp andras bref och derutur tager penningar eller penningevärde, mycket eller litet, skall straffas såsom för inbrottsstöld, arbete ock dertill vid Kronans Slott eller Fästning, ett eller flere år efter som brottet är till.
Åliggandes allmänna
Domstolen i den ort, der gerningen gjord är, öfversådane brott ransaka och döma, oaktadt den brottslige efter serskilde Förordningar skulle undersannan Domstol höra.” Rikets Ständer framhärda &c.
Stockholm den 19 November 1834* N:o 20g.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 17 Nov. i834- Preste-Ståndet den 17 — — Borgare-Ståndet den 17 — — Bonde-Ståndet den 19 ■— — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående åtskilliga föreslagna förändrade stadganden rörande utmätning. (XagUtsk.
N:ris Z 2 och i42>) S. A. K.
Hot Rikets Ständer hafva framställningar blifvit gjorda om åtskilliga ändringar och tillägg i nu gällande Författningar rörande utmätning, hvarvid Rikets Ständer ansett följande ämnen vara förljente af uppmärksamhet: 1:0 att, då det redan är påbudet, alt Magistrater och Kronofogdar skola, då Utslag till verkställighet emotlages, deröfver åt fordringsegaren lemna bevis, men bemälde Under-executorer icke böra vara förbundne att sådant bevis utan vedergällning afgifva, samt mången borgenär, som nu, för att ej synas hysa misstroende eller vilja orsaka en obelönt möda, åsidosätter alt taga bevis, gerna såge uti föreskriften om en måttlig lösen en Expeditions-ZJiskottets Forslag lill und.
N.-o 20g.
373 ökad anledning att begära detsamma j få Rikets Ständer, som anse belopp pet af lösen böra i en blifvande Expeditions-Taxa bestämmas, i underdånighet föreslå, att, med ändring af hvad E. K. M:s Nådiga Förordning den 18
December i8a3 i andra momentet innehåller, om skyldighet för Magistrater och Kronofogdar att, då Utslag lill verkställighet af dem emottages, deröfver utan betalning afgifva bevis åt fordringsegaren, det måtte förordnas, att omförmälde bevis bör utfärdas emot den lösen, som serskildt kommer att bestämmas. 2:0 att, som, i afseende på communication med gäldenär af Utslag i sådane mål, der utmätning, utan hinder af besvär som kunna anföras, må verkställas, någon tillökning i executors möda genom en slik Communications ombesörjande ej förorsakas, men erfarenheten visat, att execulorn ej alltid i berörde hänseende gått parten tillhanda, Rikets Ständer skolat i underdånighet föreslå, det stadgas måtte: att, när utmätning skall ske till följd af sådant Utslag, som, enligt Kongl. Förordningen deri 18 December 1823, rörande verkställighet af E. K. M:s Befallningshafvandes beslut i vissa skuldfordringsmål, må, utan hinder af gäldenärens besvär, gå i fullbordan, under-executorn, så vida fordringsegaren till honom öfverlemnat serskildt exemplar af Utslaget i bestyrkt afskrift, för alt få detsamma med gäldenären communiceradt, skall vara skyldig alt, utan rätt till arfvode eller ersättning, utöfver hvad han för utmätningsförrättningen åtnjuter, sådan communication fullgöra, samt bevis derom fordringsegaren meddela och 3:o beträffande föreslagen ändring i tiden inom hvilken utmätning bör af Under-executor verkställas, hvilket ämne intager ett vigtigt rum ibland de frågor om förbättring i Executions-lagarne, som vid denna Riksdag blifvit hos R.
St. anmälda, så emedan R.