Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Doctor Wijkman kunde för sin del ej anse detta Compagnie som Monopolium, då det står hvar och en 932 Riksdagen 1815. fritt att deltaga deruti, men hade det ej varit så, hadi Compagniet kunnat anses som Monopolium.
Herr Professor Munch af Rosenschöld:
En fråga är om Ostersjö-Compagniet är nyttigt, en annan om det är inconstitutionelt.
Om förra frågan tillstår jag, att ja» ännu icke hunnit stadga min öfvertygelse.
För min del anser jag Compagniet vara det sednare, eller inconstitutionelt, då det blifvit Monopolium derigenom, att vilkore» för deltagande deri äro sådane, att en stor del af Rikets innevånare icke kunna deruti ingå.
Herr Commerce-Rådet Egge: Product-Placatet är redan till en del hvilande, och dessutom är svårt att bedöma följderna af Compagniet, då det ännu icke tagit sin början.
Protocollerne för den 16 December 1812, den 26 Maji och 23 December 1813, 9 Martii 1814 och 2i Februarii 1815.
Protocollerne för den 20 Maji 1812 och den 5 Maji 1813 angående förhöjning af nederlagsprocenten.
Herr Professoren Rosenschöld:
Härvid har jag anmärkt, att sedan Herr Stats-Secreterarcn Baron Wirsén redan i Maji månad 1812 föreslagit, att nederlagsprocenten skulle betydligen förhöjas, och Kongl. Maj:t befallt, att frågan skulle hvila tills Tull-Directionen blifvit hörd, gick denna förhöjning först efter mer än ett års förlopp i verkställighet, i anledning af Herr Stats-Secreterarcn Grefve Mörners derom afgifne underdåniga Promemoria, genom hvilket dröjsmål den oåterkalleliga högst förmånliga conjuncturen gick obegagnad för Stats-Cassan förlorad och Stats-Cassan i mistning af flere hundrade tusende R:dr, under det att en mängd öfverfiödsvaror ofört aliade under sken af nederlags- och transito varor spriddes omkring i Riket.
Var det icke rätt att enligt Stats-Secreteraren Baron Wirséns förslag, gjordt i Maji månad 1812, höja denna afgift, då ännu Engelsmännen hade ingen annan debouché för sina varors afsättning till Ryssland och Tyskland än genom Sverige, så var det icke heller rätt att höja den i Julii 1813, då Engelsmännen ej mera behöfde denna debouché; således har StatsRådet antingen bort höja afgiften i Maji 1812 eller ock icke höja den i Julii 1813.
Något politiskt skäl till Bilaga H till Mern.
N:o 2?.
933 dröjsmålet med afgiftens förhöjning kan jag icke finna, då den i synnerhet hade kommit att falla på Ryska och Tyska köpmän, hvarföre Engelsmännen deraf ej möjligen kunnat taga sig anledning att innehålla Engelska Subsidierne, om hvilka utom dess Tractaten ej slöts förr än i Martii 1813 och fortfor ännu, då afgiften förhöjdes.
Herr Professoren Rosenschöld reserverade sig till Protocollet och afstod, till förekommande af onyttig tidsutdrägt, från vidare yrkande i Utskottet af de öfrige utaf honom vid denna Expeditions Protocoller anmälte anmärkningar, utan att likväl anse dem ogiltige.
Vid Protocollerne för den 4 och 11 November 1812, den 10 Martii och 7 April 1813 samt den 18 Januarii 1815 hade anmärkningar blifvit gjorde, men hvilka Utskottet ej ansåg förtjena afseende.
Protocollet för den 15 September 1813 angående förhöjd tull å stenkol.
Herr Professoren Doctor Wijkman ansåg väl ifrågavarande förhöjning, då den får namn af tull, varit för dryg, men trodde sig deri finna ett vidtaget medel till understöd för Svenska stenkolsverken, hvaraf de för deras bestånd hade högsta behof, i synnerhet som Svenska stenkolen alltid måste falla sig dyrare än de Engelska, hvilka medendels hitkomma såsom barlast.
Herr Biskoppen Doctor v.
Rosenstein trodde, att, då Riksens Ständer uti deras underdåniga Skrifvelse utsatt, att tullen ej får höjas öfver 100 procent på ett, utan att nedsättas å ett annat, vore angeläget, att Utskottet gjorde sig närmare underrättadt i detta fall.
Herr Professoren Rosenschöld ansåg denna anmärkning åtminstone ej vigtigare än flere, som Utskottet redan låtit förfalla.
Uppå begäran lades på bordet. 934 Riksdagen 1815.
Bilaga I till Mern. 27. Utdrag af Frotocollet hållet i Riksens Högloft.
Ständers Uonstitutions-Utskott den 10 Junii 1815.
Företogos de vid Protocollerne öfver Kammar-Ärender gjorde och på bordet lagde anmärkningar, således: Rikets Allmänna Ärenders Berednings Protocoll för den 1 December 1812 rörande den för Bergslagens koppartillverkning vid Avesta utgående, så kallade Sjötullsocb Slagskatt.
Stats-Råds-Protocollerne för den 12 och 19 Julii samt 20 September 1814 och 14 Februarii 1815 angående Landshöfdingens i Malmöhus
Län underdåniga hemställan om sättet att i Staden Lund hädanefter välja Borgmästare, Rådmän och Riksdagsmän, jemte de besvär, som deröfver blifvit i underdånighet anförde.
Herr Commerce-Rådet
Egge tillkännagaf, att anmärkningen blifvit gjord af Herr Commerce-Rådet af det skäl, att det af Konungen stadfästade nya valsätt för Staden Lund vore stridande så väl emot 14 § Riksdagsordningen, deruti stadgas, att
Riksdagsmannavalen skola ske på sätt å hvarje ort hittills öfiigt varit, som 17 §, hvari förbjudes, att någon Embets- eller Tjensteman må i valen med sin Embetsmyndighet obehörigen verka, hvilket vid det nya valsättet skulle äga rum, då Borgmästare och Rådmän i valen deltaga; men sedan Herr Commerce-Rådet på efterfrågan i Kammar-Expeditionen inhemtat, att expeditionen blifvit innehållen, och beslutet således ej gått i verkställighet, ansåg Herr CommerceRådet det med anmärkningen åsyftade ändamål redan vara uppfyldt.
Herr Professoren Munck af Rosenschöld ansåg anmärkningen såsom en af de vigtigaste, som blifvit gjorde, och fann, att densamma uppå berörde anmälan, som ej i behörig väg blifvit Utskottet meddelad, icke borde förfalla, i synnerhet som det icke tillkommer Utskottet att efterfråga eller granska verkställigheten af ett fattadt beslut.
Han ansåg derföre Herr Commerce-Rådet Egge Bilaga I till Meni.
N:o 27. 935 utsträcka Constitutions-Utskottets rättigheter utöfver den i Grundlagarne utstakade gräns.
Herr Baron Cederström, Jaeob, instämde häruti och ansåg Utskottet böra utlåta sig om Stats-Rådets yttrande, emot hvilket anmärkning borde göras, utan afseende å verkställigheten, som vore ett ämne hvarmed Utskottet ej ägde att sig befatta.
Herr Kammarherren Silverstolpe fann nödigt att känna, om det i Staden Lund förut öfliga valsätt alltid tillförene blifvit oförändradt iakttaget.
Stats-Råds-Protocollerne för den 8 October 1812, den 8 April 1813, den 24 i samma månad och Berednings-Protocollet för den 18 Maji och Stats-Råds-Protocollet för den 28 i samma månad 1813.
Anmärkningarne, som derå uti Afdelningen blifvit gjorde, förföllo.
Protocollct för den 17 Maji 1814 angående Handelsagenten Sederholms underdåniga anhållan om understöd till uppletande af en förlorad malmgång begärdes på bordet.
De vid Krigs-Expeditionens i Stats-Rådet hällne Protocoll för den 7 Julii och 11 Augusti 1812, 26 Januarii och 2 Februarii samt Krigs-Berednings-Protocollerne den 7 Marth och 23 Maji 1814 gjorde anmärkningar lemnades utan afseende.
Krigs-Berednings-Protocollet för den 3 Januarii 1815 samt Stats-Råds-Protocollerne för den 27 September 1814 och 10 Januarii 1815, angående Handlanden Benedicks leverans, lades på bordet.
Vid Protocollerne hällne i Stats-Rådet den 5 Junii 1813, den 22 dito, den 6 Julii 1813, den 29 Marth, den 10 Maji och 7 December 1814, samt 7 Februarii 1815 hade å Afdelningen anmärkningar blifvit gjorde vid åtskilige felaktigheter, som lagt hinder i vägen för granskningen af dermed gemenskap ägande Protocoll, hvilka anmärkningar lades på bordet.
Stats-Itåds-Protocollet för den 16 Februarii 1813 och dertill hörande Berednings-Protocoll för den 4 December 1812, angående förnekad fardagsrättighet å så kallade Bohemman i Blekinge.
Herr Baron Cederström, Jacob, ansåg, att, då någon fardag för en afträdande Compagnie-Chef eller dess 936 Riksdagen 1815.
Sterbhus å Bohemman icke komme att äga rum, hade derigenom en lagförändring blifvit gjord, hvilken icke i behörig ordning tillkommit, hvarföre Herr Baron dervid fann skäl till anmärkning.
Herr Lagmannen Nensén fann äfven för sin del saken anmärkningsvärd och ett obehörigt undantag gjordt från Allmänna Lagens och Boställs-Ordningens stadganden, hvilka borde följas, om äfven något annat förordnande i detta ämne kunde igenfinnas i äldre författningar, som till sin kraft och verkan upphört.
Herr Borgmästaren Kjellander instämde häruti och ansåg den i Stats-Rådets Protocoller åberopade 1685 års Förordning icke kunna tillämpas i mål, der Allmänna Lagen, 16 Cap. J. B:n, och Boställs-Författningarne
Liro tydelige och bestämde; äfvensom Herr Borgmästaren för sin del fann det vidtagne beslutet innefatta en lagförändring, stridande emot Grundlagen äfven i det afseende, att Högsta
Domstolens utlåtande icke blifvit infordradt.
Lades på bordet, och skulle de åberopade Författningarne reqvireras.
Herr Baron Cederström, Jacob, yttrade:
Vid de på bordet hvilande Protocoll rörande Östersjö-Compagniet anbåller jag att få underställa Högloft.
Ledamöters granskning följande anmärkningar: 7 § af Privilegierna för Compagniet, innehållande försäkran om full neutralitet för Compagniet m. m., anser jag icke allenast vara ett Monopolium, utan äfven ett för landet högst vådligt.
Är det väl tillständigt att lemna en Corporation rättighet att under krigstid underhålla communication med fienden och till honom öfverföra pengar, vapen, ammunition och proviant m. m.?
Jag känner icke, hvad Allmänna Lagen ålägger för straff för dem, som föra vapen och ammunition till fienden, men en sak hvarföre den ena Medborgaren straffas bör icke kunna vara den andra lagligen tillåten, och der en sådan tillåtelse verkeligen äger rum, är den enligt min tanka ett det mest orättvisa Monopolium.
Om 8 § äfvenledes kan anses innehålla ett Monopolium, lemnar jag till de af Utskottets Herrar Ledamöters bedömande, som äga mera lagkunskap än jag.
10 § anser jag icke allenast innehålla en monopolisk rättighet för Compagniet, utan äfven kränkande Bilaga J till Mern.
N:o 27. 937 Götheborgs Båtgilles rättigheter, det sednare likväl endast i fall, som af ordalydelsen kan förmodas, Båtgillet verkeligen äger några uteslutande rättigheter för varors urlastning och transport, samt att Compagniet fått rättighet att anställa enskilda offentliga Auctioner å de varor, Compagniet på nederlag kan komma att äga.
Sluteligen får jag tillägga, att jag anser nederlagsrättigheten af Östersjö-producter, såsom för andra orter i Riket förbuden, vara ott Monopolium.
N:o 2".
Ständers Constitutions- Utskott den 14 Junti 1815.
De vid Stats-!!åds-Protocollerne gjorde anmärkningar företogos till slutelig! afgörande, och först den, angående tillåten införsel af bomullsvaror till Götheborg.
Herr Professor Munck af Rosenschöld:
Med åberopande af hvad jag förut haft äran yttra i denna sak kan jag, med afseende derpå, att publikt Verk icke blifvit hördt och sjelfva tillåtelsen varit en monopolisk anstalt för Götheborg, som icke ens för någon dess nytta kan ursägtas, ej undgå att göra anmärkning mot Stats-Rådets och den Föredragandes tillstyrkande i detta mål.
Herr Biskop Rosenstein: Utskottet känner Riksens Ständers Skrifvelse angående Tulltaxans omarbetning och tillåten införsel af gröfre kläden samt ofärgade bomullsvaror, hvaraf i mitt omdöme nog anledning funnits till den vidtagne åtgärden.
Då dessutom hvita bomullsvaror fingo emot tull införas, var ej underligt, att Regeringen, i anseende till den obetydliga förtjenst, som qvarstadnat för tryckningen af cattun, och det skadliga att just derföre liksom uppmuntra lurendrägeriet, åtminstone göra det mera lönande, meddelte Rikets Handlande till införande i Götheborg en Licens, som der, hvarest Bevaknings-anstalterne voro i ordning, minst kunde miss 40 - 938 Riksdagen 1815. brukas.
Något spår till Monopoliura kan jag icke finna i Kongl.
Maj:ts härom utfärdade Nådiga Resolution, ty det var derigenom ej förbudit någon enda köpman i Riket att införtulla manufacturerade bomullsvaror, endast det skedde till Götheborg, af hvilken anledning Juden Nathanssons ansökning afslogs, utan att han derigenom betogs rättigheten att införtulla varorne genom Götheborg.
Som jag förut yttrat, hafva följderna varit bedröfliga, och jag vill för min del, att saken anmäles hos Riksens Ständer, utan att någon Embetsman anklagas.
Herr Baron Cederström, Jacob, ansåg målet ej kun na sluteligen afgöras förr, än Protocollet rörande Natbanssons ansökning, hvilket till Finance-Expeditionen skall vara utlånt, ånyo blifvit uppläst.
Herr Professoren Rosenschöld ansåg Stats-RådsProtocollet för den dag, då det vidtagne beslutet angående bomullsvarors införtullande till Götheborg upphäfdes, nu äfven böra uppläsas.
Utan att kunna antaga de Herrar Ledamöters öfvertygelse, som finna skäl till anmärkning i detta mål, anser jag densamma mest bero af Opinionen och möjligen kunna vederläggas, hvilket må hända skulle blottställa Constitutions-Utskottet för det omdöme, att anmärkningen blifvit gjord i hast, i stället för med den manliga betänksamhet Utskottet iakttagit, och bör iakttaga.
Förtjente personer skulle mindro fördelaktigt namngifvas för Ständerna, hvaraf verkan troligen blefve den, att de ledsnade vid sina trägna och ansvariga kall, hvari det syntes vådligt att verka, då mensklig ofullkomlighet, som öfver allt röjes, skulle så illa uttydas.
Härmed instämde Riksdagsmannen Aberg och Herr Doctor Agrell, som ansåg det ej tillkomma Constitutions-Utskottet att bedöma nyttan eller skadan af ifrågavarande ämnen, som nu blifvit lemnade till det Särskildta Utskottets handläggning.
Herr Baron Cederström, Jacob: Med Herr Biskop Rosenstein delar jag lika nit för Constitutions-Utskottets och Grundlagarnes helgd, men om å ena sidan följderna Bilaga J till Mern.
939 af anmärkningens bedömande föllo på Utskottet, skulle å den andra det kunna klandras, om Nationens Representanter underläto någon af sina skyldigheter.
Våra Grundlagar böra i det nogaste följas och kunna endast genom underlåtenhet deri misskännas och förloras.
Utskottet bör derföre i denna sak yttra sig med öfverläggning och köld; kunnande Herr
Baron för sin del ej annat än betrakta enskilda tillåtelser, som gifva en uteslutande och temporair vinst, såsom stridande emot Rikets sannskyldiga nytta.
Alldeles af samma tanka som Herr Baron Cederström angående nödvändigheten att efterlefva våra Grundlagar, finner jag Regeringens tillåtelse att endast införtulla varor till Götheborg kunna jämföras med den Polis-anstalt, hvarigenom införseln sker till Stockholms hamnar, och ej utom Staden, och alldeles icke, af de skäl jag anfört, kallas Monopolium.
Frågan blir således Opinionssak, och om Utskottet skall taga i öfvervägande omständigheterna 1812 och nu, tänker säkerligen hvar och en olika.
Herr Professor Munch af Rosensköld:
Jag är alldeles af lika tanka med Herr Biskop Rosenstein, att Constitutions-Utskottet bör i denna fråga iakttaga all varsamhet och betänksamhet.
Men jag anser Utskottet ej blott böra taga sig till vara för Stats-Rådets och Stats-Secreterarnes omdömen, utan ock för Nationens och Riksens Ständers.
Det nu ifrågavarande misstaget är så påtagligt, att man för dess ådagaläggande icke behöfver annat skäl än det, som anföres i Kongl. Maj.ts Egen Nådiga Resolution i Januarii detta år, der den i December 1812 utgifne Författningen blef upphäfven.
Constitutions-Utskottet äger enligt Grundlagarne ej rättighet att underlåta till Riksens Ständer anmäla så vigtiga anmärkningar; en sådan rättighet tillkommer endast Riksens Ständer sjelfva.
Jag anser mig således som Ledamot i Constitutions-Utskottet skyldig att fullfölja en anmärkning, men tror mig kunna i Ståndets Plenum, utan inconsequens, andraga de skäl, som kunna tala för dess öfverseende af Riksens Ständer.
För öfrigt får jag erinra att, om, enligt hvad Biskop Rosenstein anfört, införseln af ifrågavarande manufacturvaror varit så nyttig, och äfven tjenande att förekomma lurendrägerier till Stockholm, är detta ett skäl mera mot in - 940 Riksdagen 1815. förselns inskränkning blott till Götheborg, hälst Engelsmännen nog säkert convoyerade handelsfartygen genom Sundet.
Herr Biskop
Faxe:
Hvad angår tillåtelsen att till Götheborg införa manufacturerade bomullstyger, har jag vid öfverläggningen om detta ämne under förra sessionen yttrat mina tankar och nu åberopar dem.
I öfverensstämmelse hvarmed jag icke finner någon anledning af 106 och 107 §§ Regerings-Formen samt 29 § Riksdagsordningen att göra någon anmärkning, äfvensom det att det af dessa lagställen är tydligt, att anmärkning mot saken icke kan äga rum, utan att den tillika sker mot personer, som i Stats-Rådet deltagit.
I öfrigt förenar jag mig i allo med Herr Biskop v. Rosenstein.
Den ifrågavarande tillåtelsen för Götheborg sträckte sig ej allenast till cattuner och tryckta bomullstyger, utan äfven till hvita tyger, som varit förbudne och eljest ansetts som lurendrägeri, men då Ständerne uti doras Skrifvelse dertill gifvit någon anledning, anser jag sättet, mer än sjelfva saken, vara anmärkningsvärdt, och ehuru bomullsvarorne kunde för alla införtullas uti en hamn, nemligen Götheborgs, var detta likväl lika så uteslutande, som om en person fått införskrifva, och alla andra köpmän fått handla af honom.
Utom andra olägenheter, som härrört deraf, att tillåtelsen ej varit allmän, var äfven den, att införseln på ett ställe motverkat öfverflödsvarornes inskränkning och kringspridande, ty om införseln varit allmän, hade hvar och en för sig reqvirerat mindre partier, hvaremot köpmännen varit nödsakade att, för sin säkerhet, deraf förskaffa sig i gross.
Det skälet, att Tullbevakningen skulle vara bäst i Götheborg, kan jag ej medgifva, ty fastän jag icke känner förhållandet i flere andra Städer, vet jag likväl, att den varit lika så god i Stockholm.
Jag finner af detta tillräckliga anledningar till anmärkning vid saken, som ej kan åtskiljas från person, men anser anmärkningen endast i anseende till de åsidosatte formaliteterna, och till förekommande af sådant för framtiden, böra i Utskottets Skrifvelse till Riksens Ständer intagas.
Herr Biskop v. Rosenstein hade för sin del ej Bilaga J till Mern.
941 något att erinra dervid, att Utskottet uti sitt Betänkande till Riksens Ständer anmärkte, att formaliteter blifvit åsidosatte, så vida Utskottet, i öfverensstämmelse med Grundlagen, kunde utfinna ett annat sätt för anmälan än det i Constitutionen uppgifna.
Herr Professor Rosenschöld trodde, att Utskottet åtminstone kunde förklara, att, ehuru de i saken vidtagne åtgärder ej befrämjat
Rikets sannskyldiga nytta, hade derjemte sådane skäl förekommit för deras vidtagande, att Utskottet ej kunnat till ansvarighet anmäla StatsRådet och den Föredragande.
Herr Commerce-Rådet Egge:
Med åberopande af hvad jag haft äran yttra angående grannlagenheten att meddela Riksens Ständer Constitutions-Utskottets anmärkningar uti Opinionsfrågor, hvartill visserligen förevarande ämne hörer, får jag nu tillägga, att Stats-Rådet efter min tanka haft all anledning till dess klandrade åtgärd både af Rikets handelsställning och af Riksens Ständers några månader förut inför Kongl.
Maj:t nedlagde underdåniga önskan, att manufacturerade bomullsvaror skulle få förtullas, och då jag icke fullkomligen känner orsaken, hvarföre all förtullning deraf skulle ske i Götheborg, ej heller vet, om andra Städers HandelsCorporationer kunnat denna importfriheten erhålla, om de sig derom velat anmäla, hvilken kännedom likväl för Ärendets billiga bedömande jag anser högst nödvändig, kan jag icke för min del tillstyrka denna frågas anmälande hos Riksens Ständer till någon för Stats-Rådet ledande ansvarighet efter 106 eller 107 § RegeringsFormen, kännande jag icke någon i Grundlagarne föreskrifven eller medgifven form, i stöd af hvilken en Constitutions-Utskottets anmärkning emot Stats-Rådet eller någon Stats-Secreterare kan till Riksens Ständer inkomma, utan yrkande af ansvar, och således blott ad notitiam.
Herr Lagmannen Rängvist instämde med Herr Commerce-Rådet Wegelin.
Hen- Lagmannen Nensén var af lika tanka med hvad Herr Doctor Wijkman och Herr Commerce-Rådet Wegelin yttrat.
Herr Baron Cederström, Jacob, ansåg 29 § Riksdags-Ordningen gifva anledning till en särskild form, enligt hvilken anmärkning kunde framställas. 942 Riksdagen 1815.
Sedan Utskottet uppå Herr Baron ocli Ordförandens proposition enhälligt ansett någon anmärkning enligt 106 § Regerings-Formen i detta mål icke äga rum, uppsattes och justerades följande af Herr Baron och Ordföranden sedermera framstälde proposition: Anser Utskottet sig böra med anledning af 107 § Regerings-Formen för Riksens Ständer tillkännagifva, att Stats-Rådets Ledamöter samt Stats-Secreteraren för Handels- och Finance-Ärenderne i sitt tillstyrkande till beslutet om manufacturerade bomullsvarors införtullande i Götheborg icke iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta?
Den, det vill, skrifver Ja; Den, det ej vill, skrifver Nej.
Vinner Nej, kommer Utskottet att öfverlägga, om någon anmärkning under en annan form af Utskottet skall göras.
Voteringssedlarne inneköllo: Högloft.
Riddorskapet och Adeln: Ja 2 Nej 2.
Viilloft.
Herr Baron och Ordföranden anmodade Utskottet att, då contra-propositionen således vunnit, öfverlägga om formen, under hvilken anmärkningen skall komma att framställas.
Då Utskottet ej ansett anmärkningen böra fullföljas, hvarken efter 106 eller 107 § Regerings-Formen, linner jag för min del ej något annat sätt, som kan komma i fråga.
Herr Biskop v. Rosenstein:
Anmärkningen grundar sig på 10 § Regerings-Formen, och jag tror den endast kunna i generella termer meddelas Riksens Stän - Bilaga J till Mern.
N:o 27. 943 der, hvari äfven kan hända kommer att innefattas något annat mål, som blifvit anmärkt, der förhållandet varit lika.
Herr Baron Gederström, Jacob, ansåg anmärkningen hafva afseende på det i 107 § Regerings-Formen förekommande ordet skicklighet, emedan det tillhör en skicklig
Embetsman att iakttaga hvad som bör verkställas, hvilket här icke skett, då vederböraude ej blifvit hörde.
Mål kunna vara af den egenskap, att tidsutdrägt förfelar ändamålet, och i detta torde vederbörandes hörande förorsakat ett långt uppehåll.
Herr Commerce-Rådet Wegelin kunde ej antaga detta skäl, då en viss kort tid kunnat föreskrifvas.
Jemte det jag till alla delar förenar mig med Herr Commerce-Rådet Wegelin, utbeder jag mig få tillägga, att om nyttan eller skadan af utländska fabricaters införsel och förtullning lärer det icke tillhöra Constitutions-Utskottet att sig utlåta, enär detta ämne af Särskildta Utskottet ofelbart får en erforderlig utredning.
Men om man antager, att Riket hemtat nytta gerom tullmedel af sådane fabrikaters införsel, så måste det tänkas, att alla Rikets Städer af utländskt gods kunnat införa större qvantitet än en enda Stad eller Corporation, och att af denna större qvantitet en större tullinkomst
Staten tillftutit, hvadan ock alla Städer uti förtjensten af import och tullafgifter bort få deltaga.
Antages åter den sats, att dylik import varit för Riket skadlig, och att tullinkomsten derföre varit en negativ vinst för Riket, som derigenom väl fått större penningtillgång, men deremot sett egen näringsflit qväfvas och sitt eget myntvärde försämras, så synes det vara påtagligt, att en eller tvänne individer ägt mindre förmåga att genom sådan af politiska förhållanden till äfventyra föranledd import skada landet än en hel
Stad med den utsträckta credit och solidité som Götheborgs Stads Handels-Corps, och att
Rikets förlust på utländska af vanan eller modet till äfventyra oumbärliga manufacturers införsel af ett mindre antal importörer varit ringare än af ett större antal.
Hvilketdera fallet nu må antagas, tyckes det mig 944 Riksdagen 1815. ej vara principe-enligt att hafva tillåtit Götheborgs
Stad en förmån i ofvannämnde afseenden, som en privat man i Stockholm blifvit förnekad.
Hvad likväl efter min tanka synuerligast förtjenar anmärkas, är den olika form, som blifvit iakttagen vid behandlingssättet af dessa frågor i afseende på det lemnade tillståndet åt Götheborg och utfärdade afslaget på Juden Nathanssons ansökning i samma ämne.
Embetsverk äro _i det ena fallet hörde, i det andra ej; och då den meddelta tillåtelsen för Götheborgs
Stad att införa och förtulla utländska manufacturer ej heller blifvit genom offentelig