Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad ofvannämnda serskilda uppgifter angår, får Utskottet anmärka, att motionären först klandrat Riksmarskalks-embetets reqvisition er å SO eller 40 båtsmän till handräckning vid förefallande behof, men i det följande och bland skälen för sin framställning åberopat olämpligheten deraf, att de lill Stockholms station inkommenderade båtsmännen endast biträda i de kongl, köken.
Som nu båtsmans uppfordringen till Stockholm utgör i medeltal årligen 400 man, och då icke allenast upplyst blifvit, att det endast vore ganska sällan och vid mera utomordentliga tillfällen, som några båtsmän till handräckning för hofvet begagnas, utan äfven härvid måste anmärkas, att den sednare uppgiften står i motsägelse till den förra, torde densamma, Såsom icke enlig med verkliga förhållandet, böra lemnäs utan afseende.
Hvad derefter motionärens yttrande angår, att det af honom öfverklagade så kallade oskicket härleder sig från den tid, då Kolningen icke, såsom nu, hade en bestämd hofhållnings-summa
Sig anslagen till betäckande af kofvet» alla utgifter, så lärer från detta yttrande icke kunna ledas någon annan mening, än den, att reqvisitionerna å handräckning af båtsmän skulle åsyfta och medföra någon besparing i holhållnings-utgifterna.
Denna mening saknar likväl desto mera all grund, som, enligt hvad Herr Friherre 4 Alli*. Bern.- och Ekon.-UlskoUclt Utlåtande, N:o 6.
Gyllengranat i sitt ofvan berörda yttrande uppgifvit, aliade båtsmän, hvilka blifva kallade till handräckning å slottet, undfå af Kongl. Majit lii skilling banko hvardera om dagen, eller ungefär dubbelt emot hvad dem af kronan bestås, och, derest handräckningen fortfar utöfver dagen, komma i åtnjutande af 32 sk. bko per man.
Slutligen får Utskottet upplysa, att båtsmännens aflöning och brödportina vid stationen innehålles för hvarje dag, de till handräckning å slottet beordras; och kan således Utskottet, under åberopande af hvad i ofvanberörde måtto är vordet anfördt och upplyst, i#k« tillstyrka bifall till den väckta motionen.
STOCKHOLM. W. F. Daima». 1848.
Besvärs- och Elcon.-Utsk.
Utlåtande, N:o 7. I N:o 7. Ank. till Exp.-Utsk. den 22 Jan., hl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning aj väckt motion om utfärdande af förbud emot marinsoldaters permittering, m. m.
Bondeståndet har till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet blifvit remitterad en motion af riksdagsfullmäkligen Jan Samuelsson från Calmar län, med hvilken riksdagsfullmäktigen Sven Isaksson ifrån samma län sig förenat, hvaruti blifvit anfördt: att befälet vid marin-regementet, sedan den egentliga tjenstgöringen är slutad under
Maj månad, för de öfriga ellofva månaderna af året, permitterar en del af marin-soldaterna hvart dessa sjelfva åstunda, och att de under denna långa permissionstid, serdeles i landsorterna, begå lagförbrytelser och föra med sig sådana oseder, som motionären anser sig ej kunna skildra.
För att afhjelpa detta har han föreslagit: ”att vederbörande befälhafvare öfver marin-soldaterna ej må tillåtas att permittera dem, utan åläggas att bibehålla dem uti ständig tjenstgöring och derunder begagna dem i stället för båtsmännen, hvilkas uppfordringar på sådant sätt kunde upphöra, och båtsmanshållet ställas på vakans, hvarmedelst, utom andra förmåner, äfven vunnes den, att statsverket finge lägga sig till godo den betydliga summa, som genom de då uppkommande vakansafgifterna inilöte”.
I anledning af hvad motionären anfört om de permitterade marin-soldaternas uppförande under permissionstiden, hvilket synes hafva gifvit närmaste anledningen till ifrågavarande motion, anser Utskottet sig böra erinra derom, att försigtighetsmått redan äro vidtagna för att öfver permitterade soldaters uppförande må sorgfälligt vakas och derom säker kännedom af befälet vinnas samt snar rättelse af förseelser, som kunna begås, blifva möjlig.
Det är nemligen föreskrifvet uti Soldat-undervisningen den 22 Mars 1830, 30 och 31 §§, att, ”då en soldat erhåller permission utom regementets stånd, skall han vara försedd med regements-chefens pass och med prestbetyg.”
Vid framkomsten till permissionsorten skall han låta påteckna passet af närmaste kronobetjent och prestbetyget af presterskapet i församlingen.
Då han återvänder, skall han af samma personer begära påskrift, som utvisar hans uppförande.
Förlorar han pass eller prestbevis, skall han af förenämnde personer i alla fall begära betyg öfver sitt uppförande och förpassning till regementet; — vid hemkomsten atlemnas pass och prestbetyg till kompani-befälet”; ”Permitterad soldat får ej begifva sig till annan ort, än dit han är permitterad. *’Om han under vägen till eller ifrån permissionsorten af sjukdom blir hindrad, skall Bih. till R.
Prot. 4847 $ 4848.
S Sami. 3 Haft. I 2 Allm.
Utlåtande, N:o 7. han hos kronobetjeningen eller presterskapet deröfver skaffa sig bevis”; •— Kongl, kungörelsen den 18 Oktober 1834 innehåller, ”att de, som uppehållit sig borta på permission, böra, när de till hemorten återvända, vara försedde med bevis om deras frejd, samt huruvida de ingått äktenskapsförbindelse och kommunicerat”;—och krigsartiklarna, ”att, om permitterad begifver sig till annan ort eller vistas annorstädes, än permissionspasset innehåller, varde gripen af kronobetjente, till regementet återskickad och der extrajudicialiter straffad”; — samt att, om någon skrifver eller låter skrifva eller förändra permissionspass, miste äran och straffes med 14 pär spö”; — hvarförutan är stadgadt, ”att regements-befälhafvaren skall, vid slutet af hvarje månad, å permitteradt manskap sända lista till Konungens befallningshafvande i det län, dit någon under loppet af samma månad blifvit förpassad”; — ”att ingen vanfrejdad får permitteras”; — ”att hvarje karl, som utom garnisonsorten permitteras, måste förut af läkaren besigtigas”; •—”att till landsorterna på längre tid permitteradt manskap bör af presterskapet i församlingen, der en hvar är vistande, låta sig i kristendoms-kunskapen undervisas”; — samt att, ”så snart det förmärkes, att en permitterad icke har anständig utkomst, han åter skall indragas i tjenstgöring” m. m.; •— då härtill kommer, att de permitterade äro, lika med andra medborgare, underkastade ansvar för af dem begångna förbrytelser, enligt gällande lag och författningar, så lärer det ej kunna nekas, att icke allenast nödiga kontroller på permitteradt manskaps uppförande äro stadgade, utan äfven att tillräckliga utvägar äro beredda att vinna rättelser i de af motionären öfverklagade förhållanden, der de kunna ega rum.
Hvad beträffar motionärens förslag, att marin-soldaternes befäl ej må tillåtas att permittera dem, utan de deremot bibehållas i ständig tjenstgöring och derunder begagnas i stället för båtsmännen, så måste härvid tagas i betraktande, dels att anslaget för marin-regementet, likasom för öfriga värfvade regementen, afser, att en viss del af manskapet skall permitteras under en längre tid af året, då deras aflöning och underhåll besparas statsverket, och att det sålunda ej beror af befälet att, efter eget godtycke, innehålla permitteringen, och dels att marin-regementet samt båtsmännen hafva helt olika slag af tjenstgöring sig ålagda, och derigenom sakna all förmåga att uppfylla hvarandras tjenstskyldighet.
Då väsendtliga hinder således möta för bringande i verket af dessa motionärens förslag, torde det om båtsmanshållets ställande på vakans, och vakans-afgifternas ingående till statsverket, såsom beroende af de förra, ej heller kunna vinna afseende; — och får Utskottet på grund af hvad häröfver blifvit anfördt och upplyst, hemställa, att Jan Samuelssons motion icke må vinna Rikets Ständers bifall.
Betänkande, N:o 8.
3 Ank. till Exp.-Utsk. d. 22 Jan., kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om befrielse för Färs och Frosta härader i Malmöhus län från skyldigheten att deltaga i underhållandet af Långebro i Christianstads län.
Uti en frän Hederv.
Bondeståndet till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet remitterad motion, har riksdagsmannen Nils Jeppson från Malmöhus län anmärkt, hurusom underhållet af den invid staden Christianstad öfver Helgeå gående Långebro bestrides af endast sju härader, nemligen fem i Christianstads län och tvä i Malmöhus län, ett förhållande, som fortfarit, alltsedan dessa begge län utgjorde ett höfdingedöme, men hvilket numera, sedan länen blifvit åtskiljda och hafva hvardera sin länsstyrelse, syntes motionären natur- och rättsvidrigt 5 hvarför motionären föreslagit, att Färs och Frosta härader i Malmöhus län, såsom belägna aflägse från den nämnda bron, måtte befrias från skyldigheten att till densammas underhållande bidraga, och underhållskostnaden i stället bestridas af staden Christianstad och Christianstads läns alla härader, hvilka af bron hafva största fördelen.
Vid föredragningen af denna motion hos Hederv.
Bondeståndet, yttrade förre Talmannen Anders Eriksson och Riksdagsmannen Lars Larsson från Elfsborgs län, att de ansågo motionen, såsom angående en rättsfråga länen emellan, icke tillhöra Rikets Ständers pröfning; hvaremot Riksdagsmannen Per Nilsson från Christianstads län förklarade sig icke finna någon olämplighet deri, att detta ärende komme under Rikets Ständers pröfning; tilläggande derjemte, att han väl icke kunde biträda motionen, i hvad den anginge de 2:ne häradernas af Malmöhus län befriande från underhålls-skyldigheten, men deremot, i fråga om staden Christianstads förpligtande att deri deltaga, vore af samma tanka, som motionären.
Med anledning häraf lar Utskottet upplysa, att fråga om en förändrad reglering i afseende å underhållandet af nämnde bro äfven förra riksdagen varit underställd Rikets Ständers pröfning, samt att dåvarande Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskott uti ett af samtlige riksstånden bifallet betänkande, N:o 74, yttrade, att, då berörde underhålls-skyldighet, hvilken, eldigt uppgift, från lång tid tillbaka egt rum, således är att anse såsom ett hemmanen i omförmälda sju härader åliggande besvär, hvaruti någon ändring icke utan föregången undersökning om uppkomsten deraf m. m. lärer kunna ifrågakomma, Utskottet ansåge frågan vara af den beskaffenhet, att densamma bör, i händelse vederbörande finna sig dertill befogade, hos behörig aukto - 4 Allm.
Besvärs- och Ekon.-Vtsk.
Betänkande, N:o 9. ritet anmälas och i administrativ väg behandlas; hvadan Utskottet tillstyrkte, att den i ämnet väckta motionen icke mätte till nägon Ilikets Ständers åtgärd föranleda.
Utskottet, som tagit den nu i samma ämne väckta motionen uti öfvervägande, anser den deri gjorda framställning innefatta ett tvisteämne, hvars bedömande icke lärer tillhöra Rikets Ständer, utan rätteligen böra bero på vederbörande auktoriteters pröfning; hvadan Utskottet tillstyrker, att omförmälda motion må lemnäs utan afseende.
Anie. till Exp.-Utsk. den 22 Jankl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om upphörande eller inskränk ning af marknader.
Uti en frän Välluf!. Borgareståndet till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet remitterad motion, har Herr Agrell andragit: hurusom nyttan och ändamålsenligheten af de i Sverige af ålder brukliga sammankomster, som kallas marknader, numera vore högst tvifvelaktige; att det visserligen den tid, då landet var glest hefolkadt, då. handel och industri ännu lågo i sin linda, och då våra tiders kommunikationsmedel voro okända, af behofvet påkallades, att vissa platser bestämdes, der folket kunde sammanträffa och uppgöra sina affärer, hvilka förhållanden likväl numera betydligt förändrat sig; att dessa sammankomster urartat till skådeplatser för fylleri, osedlighet, slagsmål, stöld och brott af allehanda slag; att den nytta deremot för handeln och näringarne, man velat finna i marknaderna, vore mera skenbar än verklig, då man sammanlägger de kostnader, som en marknadssökande handlande, näringsidkare eller jordbrukare har för resan fram och tillbaka, vivre, logis och ståndlega m. m.; att om jemväl i värde uppskattas de många arbetsdagar, som allmogen uppoffrar genom marknadsbesöken, torde en indragning deraf för denna medborgareklass blifva en väsendtlig behållning; att äfven för städernas innevånare i allmänhet marknaderna ej medföra fördelar i förhållande till de olägenheter, de förorsaka; samt att till följd af den allmänna näringsfrihet både på land och i stad, som numera eger rum, och då man har anledning hoppas, att handen i denna väg än mer blifva lossade, syntes behof af några serskilda marknadsplatser ej vara för hand; på grund af hvilket allt motionären kommit till den slutföljd, att nuvarande marknader, såsom Allm.
Besvärs- ock Ekonomi-Utsk.
Bet., N:o 9. 5 befordringsmedel för handeln och näringarne, äro af ringa eller ingen vigt, men deremot så väl i moraliskt som fysiskt hänseende medföra mycket ondt; hvarför motionären föreslagit, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet tillstyrka, att, utan hinder af allmänna lagens stadgande i 7:de kap. Handels-Balken, de allmänna marknaderna måtte afskafläs eller åtminstone inskränkas till några få orter, som önska och kunna vara i behof af deras bibehållande; men att det emellertid mätte stå hvarje Jstad eller landsort, der marknad nu skall hållas, öppet att från denna skyldighet vai’da befriad.
Vid föredragningen inom Vällofl.
Borgareståndet af denna motion instämde med motionären Herrar Murén och Winge, hvaremot Herr Lagergren, med hvilken Herrar Norin, Veslin, Berg och Berglund, jemte flera andra förenade sig, yttrade, att man icke för de missbruk, som vid marknader ega rum, borde upphäfva dessa, enär de åtminstone i vissa orter äro af verkligt behof, för att underlätta afsättningen af landets produkter samt att bereda tillfälle att för skäliga priser göra nödiga uppköp; utan att bäst vore att inskränka sig dertill att söka afskaffa de öfverklagade oordningarne, hvilket väl kunde låta sig göra på annan väg, än den motionären föreslagit.
Utskottet har tagit ifrågavarande motion uti öfvervägande; och ehuru Utskottet icke förbisett dc många olägenheter, som åtfölja och till stor del förorsakas af de allmänna marknaderna, tror likväl Utskottet, att dessa olägenheter böra kunna afhjelpas genom ett strängt handhafvande af de för dylike oordningars förekommande gifna föreskrifter, utan att ett, efter Utskottets förmenande, på allmänna rörelsen så menligt inverkande botemedel, som det motionären föreslagit, skulle behöfva tillgripas, helst detta skulle innebära en orättvisa emot de många marknads-besökande, för hvilka de omförmälda oordningarna äro främmande.
I betraktande häraf och då, uti ett land, i allmänhet så glest befolkadt, som Sverige, de årliga marknaderne äro, serdeles för omsättningen af landtmanna-produkter, äfvensom för de öfriga näringarne, af en oundgänglig nödvändighet påkallade, såsom utgörande samlingsställen, hvarest köpare och säljare kunna på bestämda tider sammanträffa för ömsesidigt utbyte af varor och uppgörande af affärer, anser Utskottet sig icke kunna tillstyrka bifall till förslaget att helt och hållet afskaffa dessa sammankomster, hvilken åtgärd tvifvelsutan jemväl skulle hafva den påföljd, att, då de trafikerande icke kunde förhindras att i lofligt ändamål sammanträffa, dylika sammankomster likafullt skulle komma att, efter öfverenskommelse!- de trafikerande emellan, på vissa tider och ställen fortfarande ega rum, och således alla de nu öfverklagade olägenheterna qvarstå, med den skillnad endast, att de nu stadgade strängare kontroller å ordningnns vidmagthållande då saknades.
6 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utsk. Betänkande, N:o 10.
Hvad åter beträffar den alternativt föreslagna inskränkningen af marknaderne till de orter, som önska och kunna vara i behof af deras bibehållande, så instämmer Utskottet fullkomligen i den åsigt, att marknaderne, der sådant utan mehn för ortens rörelse låter sig göra, må varda indragna; men i sådana fall möter icke något hinder för de kommuner, hvilka finna sig dertill befogade, att, efter i behörig ordning derom gjord ansökning, utverka aflysandet af en marknad, hvilken efter vederbörandes hörande befinnes vara obehöflig, hvilket ock en och annan gång inträffat.
På grund af sålunda blifvit anfördt och då Utskottet har sig bekant, att motioner denna riksdag äro väckta rörande inskränkning i den vid marknaderne vanliga bränvinsminuteringen, deri egentliga orsaken till de öfverklagade olägenheterna torde höra sökas, anser Utskottet sig icke kunna tillstyrka någon Rikets Ständers åtgärd, i anledning af nu ifrågavarande motion.
Ank. till Exp.-Utsk. den 22 Jan., kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om upphörande af ekonomiska besigtningar å Kyrkoherde- och Capelians- samt å Landt- och Militice-staternas boställen. llederv.
Bondeståndet har till detta Utskott remitterat ett af Riksdagsfullmäktigen A. J.
Sandstedt från Jönköpings län afgifvet memorial, innehållande framställning derom, att då de föreskrifne ekonomiska besigtningarne å Pastors- och Comministers- samt Landt- och Militiae-staternas boställen, efter motionärens förmenande, voro utan allt ändamål samt endast förorsakade stora kostnader, som, hvad först omförmälda boställen angår, kyrko-kassorne fingo vidkännas, nämnde ekonomiska besigtningar hädanefter måtte upphöra, samt de vid ombyte af boställsinnehafvare föreskrifna laga af- och tillträdes-syner anses vara för ändamålet fullt tillräckliga.
Utskottet, som af denna motion tagit kännedom, kan för ingen del instämma uti motionärens åsigt, rörande de ekonomiska besigtningarnes obehöflighet, utan anser fastheldre dessa besigtningar, som genom Kongl. Kungörelsen den 28 Maj 1830, Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o U. 7 Kongl.
Maj:ts förnyade nådiga Militiae-boställsordning den 23 Januari 1836, med flere författningar föreskrifvas, medföra serdeles nytta såväl för det allmänna, enär genom desamma en boställsinnehafvare, som vanvårdar boställets hus och öfriga tillhörigheter, erhåller föreskrift att de anmärkta bristfålligheterna bota, och, i händelse af tredska i detta hänseende, vederbörande sättas i tillfälle att vidtaga nödiga åtgärder, som ock för boställs-innehafvaren, hvilken, efter vunnen bestämd upplysning om förefunne bristei, kan desamma efter hand afhjelpa, och således icke under längre följd af år ådrager sig sjelf vid afflyttning eller sitt sterbhus en ofta alltför stor och betungande husröte- och nybyggnads-ersättning, hvartill tillgång i sterbhuset kunde saknas; hvadan och då kostnaden för dessa förrättningar fullt motsvaras af de fördelar derigenom vinnas, Utskottet anser sig böra hos Rikets Högloft.
Ständer vördsamt föreslå, alt den ifrågavarande motionen må förfalla.
Stockholm den 21 Januari 1848. X:o 11.
Ani;, till Exp.-Utsk. d. 22 Jan., kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väcltt motion om ett Apotheks anläggande i Hemsö socken pä Gottland samt om förändrad boningsort för pruvincial-läkaren för södra delen af ön.
För afhjelpande af de många olägenheter, som uppkomma deraf, att Gottlands län, med öfver 42,000 innevånare, är försedt med endast ett apothek, beläget i Wisby, nio mil från den ytterst i söder belägna socken, samt deraf, att provincialläkaren för södra delen af ön jemväl är bosatt i Wisby, hvarigenom 3/4:delar af länets innevånare äro i saknad af både läkare och medicinalier, har, uti en från Hederv.
Bondeståndet till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet remitterad motion, Riksdagsmannen Ingemund Odin från nämnde län hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om privilegiers utfärdande för ett apothek i Hemsö socken, såsom belägen i midten af häradet, äfvensom att provincial-läkaren måtte varda tillförbunden att bo i närheten deraf eller så, att häradsboerna i det närmaste hafva lika lång väg, då de nödgas påkalla hans hjelp. 8 Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 12.
Utskottet, som tagit motionen i öfvervägande, anser de deri framställda ämnen icke vara af beskaffenhet att tillhöra Rikets Ständers handläggning, utan böra i administrativ väg behandlas, hvadan Utskottet tillstyrker, att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Betänkande, i anledning af väckt fråga om eli förändradt användande af den if 8:dels procent, som af sterbhus inom Wermland erlägges.
Uti memorial, som från Ilederv.
Rondeståndet till detta Utskotts behandling blifvit remitteradt, har riksdagsfullmäktige!!, förre vice talmannen P. Eriksson från Wermlands län, med hvilken Lars Larsson från Elfsborgs län, förre talmannen Anders Ericsson från Örebro län m. 11. ledamöter af det Hederv.
Ståndet sig förenat, anhållit, att då den utur sterbhus inom Wermlands län utgående l/8:dels eller s. k. fattigprocenten icke, på sätt i öfriga delar af riket eger rum, tillfaller hvarje församlings fattige, utan nämnde afgift, hvilken tillförene, på grund af Kongl.
Rescriptet den 17 Mars 1732, latt utaf läns-hospitalet inom Carlstads stift disponeras, och, i sednare tider, efter det flyttning af hospitalshjonen från Carlstad till hospitalet i Wadstena försiggått, genom Kongl. Brefvet den 22 April 1830, i nåder förklarats böra till underhåll af länets lasarett och kurhus användas, numera, på grund af Kongl. Maj:ts nådiga Resolution den 8 Februari 1840, under en tid af tio år till läns-lasaretts-byggnadens behof i Carlstad utgår, Rikets Höglofl.
Ständer måtte genom underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t framställa den önskan, att ifrågavarande af sterbhus inom Wermlands län utgående l/8:dels procent finge, efter 1850 års slut, i likhet med den rätt, rikets öfriga provinser härutinnan tillkommer, af socknarnes i Wermland fattigvårds-inrättningar oafkortad fa tillgodo njutas, helst länets lasaretts- och kurhusbyggnad, till hvilken oftanämnde procent, enligt hvad förberörd! är, blifvit anslagen, redan år 1843 blifvit fullbordad.
Utskottet har härvid skolat vördsamt upplysa, att, efter hvad Utskottet vid behandlingen af detta ämne inhemtat, motioner af enahanda innehåll med den ifrågavarande blifvit gjorda dels vid 1828'—1830, dels ock vid 1834 års riksdag, vid hvilken Allm.
Betänkande, N:o 13. 9 hvilken sednare samma motionär, som nu väckt frågan, i ämnet gjort framställning; äfvensom att, vid båda dessa riksdagar, Rikets Höglofl.
Ständer, med bifall till hvad sålunda blifvit föreslaget, uti underdåniga skrivelser hos Kongl. Majit anhållit, att ifrågavarande i/8idels procent af bouppteckningar inom Wermland måtte få användas till underhåll al de inom hvarje församling befintliga fattiga.
Instämmande uti den af Rikets
Ständer vid föregående riksdagar sålunda uttryckta åsigt, har Utskottet funnit det vara både med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att den afgift vid bouppteckningar, som här är i fråga och hvilken i öfriga delar af riket tillfaller församlingarne till understöd för fattigvårdens bestridan de, äfven får af socknarne inom Wermland för lika ändamål tillgodonjutas, och att dessa medel således återgå till sin ursprungliga bestämmelse, helst länets innevånare äro pligtige att efter andra grunder underhålla sina lasaretts-byggnader; och anser Utskottet sig derföre vördsamt böra tillstyrka Rikets Höglofl.
Ständer, att förnya den redan förut hos Kongl. Majit gjorda underdåniga anhållan, att J/8idels procenten af boets tillgångar vid bouppteckningar inom Wermland måtte från den af motionären föreslagna tid, eller slutet af år 1850, få af vederbörande församlingar uppbäras, för att till deras fattigvård användas.
Betänkande, i anledning af serskilda motioner, dels i fråga om rapporters och general-sammandrags afgifvande af vederbörande embetsmyndigheter till upplysning om de kommunala inrättning arnes verksamhet, dels ock om rättighet för ledamöterne i kommunal-nämnder alt för deras besvär af kommunen njuta ersättning.
Uti dessa ämnen har Utskottet fatt emottaga serskilda framställningar, nemligen dels från Höglofl.
Ridderskapet och Adeln af Herr Hammarhjelm, E. G., som anmärkt, att då vid fullgörande af de kommunala åligganden, som genom sednast i nåder utfärdade författningar blifvit anbefallda, liknöjdhet i allmänhet, med få undantag, försports, hvartill, enligt motionärens förmenande, orsaken vore att söka deruti, Bih. till B. S. Prot. 1847 § 1848. 8 Sami. 3 Haft. 8 10 Allm.
Besvärs- och Ekon.-lits k.