Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skattskrifne personer 94,247.
Skattfrie af Gemenskapen vid Indelta Armeen . . 1,257 Öfrige skattfrie 80,554 | / Städene:
Skattskrifne personer 5,063.
Armeen inberäknad 4,064.
Summa personer 185,185, och således en tillökning af 6,991 personer.
Går man i denna beräkning något längre tillbaka, eller från och med år 1838, då Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande hade nåden afgifva underdånig be - rättelse för sistnämnde och näst föregående feni åren, synes folkökningen under sist förflutna tolf år utgöra 29,450 personer eller stigande något öfver 20 procent.
De härtill bidragande orsaker äro desamma som af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande uppgåfvos i dess sednaste underdåniga berättelse.
Vidgade odlingar hafva skapat nya bostäder, och jordens alltjemnt stigande köpvärde, som bidragit till en fortsatt jordens delning emellan flera ägare, hvarigenom hushållens antal ökats, är, jemte begäret till sjelfberoende, orsaken till denna hastiga tillväxt i folknummern.
Om anledning ej saknats till bekymmer i följdafjordens öfverdrifna sönderdelning, hvarigenom bosättningar uppstå på så små lägenheter, att den produktion, som deraf hittills kunnat fås, varit mindre än sorn behöfts för konsumtionen, har ej heller anledning saknats till enahanda bekymmer för dem, som ej kunnat med äganderätt tillvinna sig fastighet, utan nödsakas söka sin bergning genom en osäker arbetsförtjenst.
Likväl bör detta bekymmer minskas, i samma mån som jordens afkastning genom ett bättre och rationellare jordbruk ökas och binäringar uppstå, som lemna större arbetsförtjenst.
Tillfredsställande är det derföre kunna vitsorda att, om än mycket i detta hänseende återstår, både jordbruk och en del andra näringar gå framåt, hvarigenom de fruktade missförhållandena till en del afhjelpas.
Härtill bidrager äfvenledes att den allmänna undervisningen allt mer och mer stadgar sig.
Folkskolorna inom Länet äro på de flesta ställen färdiga och ordnade i enlighet med Eders Kongl. Maj:ts derom gifna nådiga föreskrifter.
Allmänheten, som ej längesedan visade sig tvehågsen om den egentliga nyttan af skolbildning, börjar nu med mera intresse omfatta dessa skolor och inse nyttan deraf för det uppväxande slägtet. § 3.
Jordbruket, Länets hufvudnäring, framgår alltjemnt i ett förbättradt skick.
Flera större jordägare hafva i sednare tider på ett Förtjenstfull t sätt och med verkliga ansträngningar gifvit goda exempel aLt följa såväl i nyodlingsväg, som i förändrade och förbättrade anordningar till jordens bruk och egendomarnes skötsel.
Mindre jordägare följa dessa exempel och har de sednare åren hos allmogen visat sig ett varmare intresse för jordbrukets förkofran.
Hågen att förbättra och antaga godkända reglor för åkerbruket är lifligare än förr.
Häruti får man söka den väsendtligaste orsaken till jord värdets stigande.
5 Önskligt dock alt denna håg något mer, än förhållandet i verkligheten är, mätte de krafter den äger och ej alltför vidsträckt begagnade krediten, som ej sällan med mindre varsamhet anlitas, så väl i fråga om köpsom företag i förbättringsväg.
Under dessa trenne år hafva någorlunda goda skördar lönat arbetarens mödor.
Den i förra underdåniga berättelsen omnämnde så kallade potatessjukan har visserligen under de trenne åren ej alldeles upphört, men likväl varit i aftagande och mindre vidsträckt.
Denna för landtmannen så vigtiga jordfrukt är af stort inflytande på jordbruket på dess nuvarande ståndpunkt.
Väl bör man hoppas, då jordbruket hinner än mera rationelt utbilda sig, att det nuvarande förhållandet i någon mån förändras, så att denna jordfrukt ej må vara den växt, som hufvudsakligen odlas och på hvars odling och afkastning man fäster sitt egentliga hopp, under det en mindre uppmärksamhet lemnäs åt öfriga sädesslag, hvilket, synnerligen inom skogstrakterna, ännu är förhållandet.
Skälet härtill är den högt drifna bränvinstiflverkningen, dervid egentligen potates användes.
Så länge denna näringsgren är ett privilegium för hemmansägaren och ett monopolium fästadt, vid jorden, måste jordbruket stå tillbaka för den möjliga vinsten för dagen, hvilken erhålles på sädesproduktionens och ladugårdarnes bekostnad.
Konstbrännerier, i hvilka ångapparater användas och i betydande mån öka bränvinsfloden, blifva allt flera och flera, hvaremot antalet af de mindre och enklare redskapen minskas och allt mer försvinna.
Det är visserligen den naturliga gången att inrättningar med förbättrade methoder och redskap, i förening med de större kapitaler som dertill användas, taga öfvervigten i täflan med mindre och enklare inrättningar; men anmärkningsvärdt är, att här inom Länet har antalet brännerier minskats och således äfven bevillningen för rörelsen, en gifven förlust för stats verket, ulan att produktionen af bränvinet i ringaste mån aftagit, utan snarare ökats.
Detta är en följd af ångapparaternes verkan att uttränga de mindre brännerierna.
Då denna minskning i bevillningsbeloppet ej är obetydlig i förhållande till det hela, synes uppmärksamheten härvid böra fästas, på det att grunderna för bevillningen för bränvinstillverkning framdeles må derefter bestämmas, så vida ej Staten genom ångbrännerier skall förlora i inkomst, under det produktionen är i stigande.
Den så kallade elakartade lungsjukan bland kreaturen, hvilken utbröt här inom Länet i Södra Åsbo härad i slutet af år 1847, fortgick hela året 1848, hvarefter den afstannade; dock utbröt den åter i Oktober sistlidet år inom Werums socken i Vestra Göinge härad.
Följderna af denna sjukdom trycka ej endast den djurägare, som är olycklig få den inom sin ladugård, den är 6 äfven en landsplåga, sorn drabbar hela orter deromkring, dels genom vådan att denna sjukdom kan sprida sig, dels genom de mått och steg, som Eders Kongl. Maj:t nådigst anbefallt för alt hindra sjukdomens spridande.
Norra delen af Länet lider synnerligen häraf, inom hvilken ort kreaturs uppfödande och afyttring är en egentlig inkomstkälla.
Denna ort begagnar hornboskap ej endast till åkerbrukets skötsel, utan äfven till dragare vid transporter i saknad af hästar.
De stränga åtgärder, som måste vidtagas för att hindra sjukdomens spridande, verka högst menligt på dessa orters industri och kunna säkerligen ej i tidens längd fortfara, utan att jordbrukarens bestånd går förloradt.
Den ersättning, som Eders Kongl. Maj:t i nåder tillåtit skall lemnäs dem, hvilka gjort förluster genom slagtning af de kreatur, som angripits af denna sjukdom, har emottagits med underdånig tacksamhet och har ovilkorligen medfört den nytta, att den bidragit att smittan ej spridt sig utom de socknar, der den egentligen börjat.
Att denna sjukdom åter började inom Werums socken i Westra Göinge härad kan endast förklaras på det sätt, att en jordägare derifrån förlidne sommar år 1850 inköpte tvenne nötkreatur på en marknad inom Kronobergs
Län, hvarest kreaturshandel var tillåten.
Efter en tid af några månader insjuknade dessa kreatur, utan att något tecken till sjukdomen under mellantiden visat sig.
All anledning finnes att dessa kreatur voro komna från Halland till marknadsplatsen.
Ehuru det ej kan tillkomma Eders Kongl. Majrts
Befallningshafvande att afgöra striden om, huruvida denna sjukdom kan uppkomma på annat sätt än genom smitta, föranlåtes Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, på grund af de fakta som hittills visat sig, dock våga uttala den öfvertygelse, att den här i Länet uppkommit genom smitta, och då smittan har kunnat förekomrnas, har också sjukdomen uteblifvit.
Frågor om försäkrings-anstalter till beredande af ersättning för dem, hvilka blifva nödsakade slagta kreatur, som äro af den elakartade lungsjukan angripne, hafva förevarit hos Eders Kongl. Maj:t till
Dess nådiga pröfning.
De förslag till reglementariska föreskrifter, som blifvit i underdånighet till Eders Kongl. Maj:t öfverlemnade, hafva blifvit af Eders Kongl.
Maj:t i nåder fastställde.
Men härvid har det dock stannat.
Alla bemödanden att sätta dessa öfverenskommelse!' i verksamhet hafva strandat emot den obenägenhet, som visat sig emot deltagandet i dessa skyddsföreningar.
Det synes derföre i detta hänseende ej vara annat alt tillgöra än att
Staten underhjelper ändamålet, som ovilkorligen ännu ej kan vinnas utan genom utslagtning, så länge läkarekonsten fåfängt använder botemedel så väl mot sjukdomen som dess spridande genom smitta.
Emedlertid har genom denna sjukdom nästan all kreaturshandel inom norra delen af Länet afslannat.
För 7 öfrigt är ladugårdsskötsel i allmänhet på samma ståndpunkt som förut.
Visserligen har omtanken att förbättra äfven denna gren af landlhushållningen på ett och annat ställe visat sig, och måhända kan denna väckelse verka godt och gifva mera lif åt omtanken hos andra att fästa sin håg och sina bemödanden att åtminstone i någon mån förbättra hvad som i så hög grad tarfvar förbättring.
Hästafvelns förbättrande fortgår och visar goda resultater.
Får-racens förädling vill i allmänhet ej få den framgång, man har hoppats.
Denna gren af landtbruket står ungefärligen på samma punkt som förut, med undantag af vid några större egendomar, der ägarne fortfara att vidmakthålla ädlare racer.
Skogsskötseln är i lägervall.
Hvarken vådan att framdeles känna tyngden af skogsbrist eller uppmaningar hejda skogarnes medtagande och icke i ringaste mån bidrages till återväxt.
Så länge hvarje skogsägare har envälde öfver sin skog och äger laglig rätt att behandla den utan något afseende på efterkommandes rätt, står ingen hjelp alt finna.
I medeltal har tillverkningen under dessa trenne år varit 1,860 tunnor alun lill ett pris af 12 B:dr Banko tunnan.
Af inom Länet varande Verk och Inrättningar, som i Tabellen äro upptagne, fortfar pappersbruket
Klippan med oförminskad verksamhet.
Binäringarne hafva ej undergått några förändringar.
Sjöfarten, som idkas af kustboarne inom Bjäre härad, har ej heller undergått någon förändring.
Jagten utan betydelse såsom näringsfång.
Landthandel inskränker sig till utbj^te af ortens produkter med afsättning dels i Länets städer och dels på landtmarknader.
Handeln med kreatur har i betydande mån minskats i följd af boskapssjuka!!. §• 4.
Politisk Förjattniny.
Under dessa år har ingen ny Jordebok upprättats; men de af Eders Kongl.
Majit i nåder anbefallde förberedelser dertill hafva blifvit påbörjade.
8 Den enda väganläggning, sora på allmän bekostnad blifvit inom Länet påbörjad, är omläggandet af vägen öfver Hallands ås, emellan gästgifvaregårdarne Margretetorp och Karup.
Denna omläggning är genom entreprenör verkställd och fullbordad samt den nya vägen indelt till underhåll uppå dem, som haft underhållsskyldigheten af den gamla vägen.
Den nya vägen öppnades till begagnande i Maj månad 1850 och uppfyller ändamålet till de trafikerandes belåtenhet.
En ny bro, hvartill allmänna medel som bidrag erhållits, vid förra färjstället Tranarp inom Södra Åsbo härad är under arbete och torde kunna nästa år eller 1852 blifva färdig.
Hamnförbättringsarbetet vid lastageplatsen Åhus har bedrifvits med all möjlig verksamhet och skall efler Eders Kongl. Maj:ts nådiga föreskrift vara färdigt nästa år eller 1852.
Den soliditet hvarmed arbetet är gjordt lofvar bestånd, och skall denna hamn ovilkorligen verka fördelaktigt på Christianstads stads handelsrörelse, äfvensom vara af väsendtlig nytta för orten deromkring, synnerligen då vattenkommunikationen emellan Åhus och staden blifver förbättrad; hvilket arbete efter plan skulle påbörja när hamnen blifver fullbordad.
Hamnarbetet i Cimbritshamn har dessa år hvilat, enär Rikets Ständer vid 1848 års riksdag ej kunde bevilja något vidare anslag till reparation af den skada, hamnen led af stormarne år 1845.
Några andra arbeten af ekonomisk natur, bekostade af Statens medel eller med bidrag derifrån, hafva under dessa år ej blifvit verkställda.
Kronouppbörden har dessa år med ordning och utan svårighet verkställts.
En någorlunda god afsättning af ortens produkter, med undantag af boskap, har underlättat denna uppbörd.
Eders Kongl. Maj:ts nådiga Förordning rörande socken-nämnder och kyrkoråd handhafves på sätt den nådiga Förordningen föreskrifver, dock med mer eller mindre verkan, allt efter som det i socknarne finnes personer, hvilka äga nit och förmåga att vårda de kommunala angelägenheterna
Ännu synes som hågen för kommunal verksamhet ej utbildat sig så, att en kommunal-styrelse kan vara hvad den borde vara.
Der besväret är lönlöst, kännes det tungt; och ännu mäktar i allmänhet icke begreppet om nyttan af kommunalväsendet, ändamålsenligt ordnadt, göra sig nog gällande för att dessa inrättningar kunna verka tillfyllest.
Fattigvården, som erhöll en bestämd verksamhet genom Eders Kongl.
Maj:ts nådiga Förordning af den 25 Maj 1847, hvilken tog sin början i November samma år, har, genom tillämpningen af denna nådiga Förordning, blifvit 9 blifvit satt i det skick, att den vunnit någorlunda stadga och lem nar obestridliga bevis på sin ändamålsenlighet; hvarföre ock en allmännare belåtenhet med densamma visar sig.
Visserligen hafva många församlingar haft svårigheter alt bekämpa, dels i följd af ovana att behandla frågor af den betydenhet som en väl ordnad fattigvård, dels i följd af de orediga förhållanden, hvilka i fattigvåi dsväsendet förut funnos; men allt som erfarenheten vinner stadga afnötas dessa svårigheter betydligen, och resultatet häraf har redan visat, att tiggare på landet nära nog helt och hållet upphört samt att det förra för allmänheten så tryckande, för den late och oordentlige så demoraliserande lösdrifveriet i betydande mån minskats.
Det är således med djup underdånig tacksamhet
Länets invånare se de tillfredsställande resultater, denna nådiga O Författning har medfört.
De åtgärder, Eders Kongl. Maj:t i nåder anbefallt om reservskjutsens öfverflyttande på entreprenad, hafva blifvit verkställde; men resultatet har ej motsvarat Eders Kongl. Maj:ts nådiga afsigter.
Entreprenader möta på de flesta ställen hinder, dels i lokala förhållanden, dels i omöjligheten att få entreprenörer som kunna åtaga sig skjulsombytes-bestyret och lemna nödige garantier att kontraktet härom blifver uppfyldt.
På liera ställen anse de reservskyldige skjutsningsbesväret ej svårare, än att de ej vilja ersätta entreprenören hans nödige kostnader, och dels försvåras entreprenader af gästgifveri-ordningen och det sätt, på hvilket de resande äga rätt att färdas.
Den största svårigheten att få entreprenader allmänna ligger deruti, att de resande äga ratt att när som helst taga skjuts med obegränsadt antal hästar, så att entreprenören är nödsakad hålla ett större antal, hvilket dock knappast förslår vissa dagar eller vissa årstider, då del deremot ej sällan händer, att hästarne och det folk, som entreprenören är nödsakad hålla, kunna veckor och månader vara overksamma och under denna tid ej gifva någon ersättning för underhållet.
Derigenom uppstå förluster, lör hvilka entreprenörer frukta.
Sådana förhållanden förete sig på alla de ställen, der entreprenören är tvungen att sjelf hålla större antal egna hästar, hvarföre ock entreprenader endast kunnat till vägabringas på de ställen, der hemman, som förut varit skyldige att skjutsa, äro så nära belägne skjutsombytesstället, att de kunna ingå öfverenskommelse med entreprenören att deltaga i skjulsningen emot den högre skjutslega, som entreprenören är berättigad uppbära; hvarigenom likväl ändamålet med entreprenaden så till vida är förfelad t, som det i sjelfva verket är reserven som fortfarande skjutsar, endast med den förändringen alt den erhåller högre skjutslega.
Beviset Berättelse öfver Christianstads
Län för åren 1848—1850. 2 10 på svårigheten att tillvägabringa dylika entreprenader framstår, enär, oaktadt inga bemödanden försummats, endast nio entreprenadställen finnas inom delta Län.
Cellfängelse-systemet, af Eders Kongl.
Maj:t i nåder anbefaldt, har varit tillämpadt i länsfängelset i Christianstad sedan hösten år 1846.
Fem års erfarenhet har visat systemets ändamålsenlighet, och om det med ordning och uppmärksamhet följes, tilltror Eders Kongl. Maj:ls Befallningshafvande sig nu, stödd på den vunna erfarenheten, kunna uttala den fasta öfvertygelse att cellsystemet, synnerligast tillämpadt på ransakningsfångar, äger fördelar, fullt motsvarande de kostnader det medför; dock bör Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ej dölja ofullständigheten i systemet så länge ransakningarne ej ovilkorligen skola ske i cellfängelset, ulan de anklagade måste hopas på en vagn och transporteras tillsammans till och från häradsfängelserne och stundom der under ransakningsliden förvaras gemensamt i ett rum.
Visserligen verkställa Gerts och Willands härads-rätter stundom ransakniugar i länshäktet, men då sådant ej låter verkställa sig i afseende på de brottslingar, hvilka skola undergå ransakning vid andre mera aflägse häraders domstolar, vidlåder härutinnan ett väsendtligt, menligt inverkande missförhållande.
Så länge den anklagade skall förhöras och dömmas inom det härad, der brottet är begånget, kan den här anförda olägenhet ej afhjelpas, så vida ej tillgångar finnas att vid hvarje tingsställe bygga cellfängelser.
Skulle detta framdeles ske och en dylik förändring med häradshäktena kan tillvägabringas, visar sig dock att stora svårigheter uppslå i fråga om sjelfva fångvården vid dessa mindre och spridda häkten.
Det är ej' nog att fången sitter i cell; han tarfvar äfven särskild vård och behandling om ändamålet skall vinnas.
Själavård, läkarevård och en daglig behandling af fångvårdarne; den ordning, den precision, den rättvisa, hvarmed han bör behandlas, blir nära nog omöjlig i alla dessa spridda fängelser alt tillvägabringa och kontrollerna omöjliga.
Alla de fördelar, ett cellfängelse kan medföra, försvinna om ej fången der rätt behandlas.
I och för cellfängelset i Christianstad har, enligt med Eders Kongl.
Maj:ts nådiga föreskrift, ett så kalladt fång vårds-sällskap oiganiserat sig, för att dels genom besök i cellen medverka till fångens förbättring, och dels, då den dömde från fängelset kan fri— gifvas, skaffa honom någon tillflyktsort, der han kan få nödigt försvar och den vard, brottslingen eller deri sedeförderfvade så väl tarfvar.
Detta sällskaps bemödanden hafva lemnat goda resultater.
Flera lösgifna fångar hafva genom sällskapets försorg blifvit anställda i tjenst hos enskilde personer och flera hafva blifvit utstyrde med kläder för alt såmedelst underlätta möjligheten för 11 dem atl få försvar; och de hafva sålunda blifvit räddade från förderfvet.
Visserligen hafva dessa omsorger ej alltid blifvit så tacksamt belönte som de förtjenat, och har en och annan af dessa sålunda hjelpte åter inträd t på brottets och sedlöshetens väg.
Men då flera blifvit räddade och åter inträdt i samhället med hopp om bergning och menniskors välvilja, har sällskapet skördat tillfredsställelse att åtminstone kunna bistå några.
Braudförsäkrings-föreningar, antingen härads eller fögderivis, fortgå i sin verksamhet, till stor nytta för det allmänna.
Då Eders Kongl. Maj:L i nåder bifallit att Bjäre härad får ingå i Södra Åsbo härads brandförsäkrings-förening, är hvar och en inom Länet, som äger åbyggnad och lösören, numera i tillfälle att försäkra sin egendom.
Länets sparbank, stiftad år 1826, fortgår med oafbruten verksamhet.
Vid slutet af år 1850 ansvarade den, enligt sista revisions-berättelsen, för en om händer hafvande summa af 742,103 R:dr 27 sk.
Erfarenheten lemnar dock vid handen att en inrättning af denna art medför många omsorger och äfven svårigheter, helst då den kommer att verka i något större omfång.
Då är den också temligen säker mätare af penningeslällningen inom den ort, der dess verksamhet sträcker sig, enär insättningarnes och uttagningarnes belopp visar i hvad mån penningen är i rörelsen inom orten.
Stundom hafva insättningar inkommit till det belopp, att utlåning deraf mott svårigheter, men stundom hafva deremot uttagningarne varit så betydliga, att de vida öfverstigit insättningarne, hvilket medfört svårigheter, då man gerna undviker uppsägningar hos låntagare, som ordentligt uppgör sina Jiqvider med sparbanken, helst dylika uppsägningar, under sådane perioder, försvåra utlåningarne då god tillgång på penningar finnes i rörelsen.
Sjukvården inom Länet besörjes af 2:ne ordinarie och 1 extra ordinarie Frovincial-läkare.
Derjemte finnas inom Länet Militär-läkare, som begagnas för den enskilda praktiken.
Länets Lazarett och Kurhus, förlagdt i Läns-residens-staden, erbjuder åt Länets invånare 100 frisängar.
Kostnaderna bestridas af fonder, tillkomne genom frivilliga gåfvor.
Kurhuset är förenadt med Lazarettet, hvartill kurhusinedlen användas. § 5.
Folkmängden utgjorde vid 1850 års mantalsskrifning 5,132 personer, de inberäknade som tillhöra Näsby och Nosaby byar samt Åhus 12 lastageplats, hvilka ställen höra under stadens jurisdiktion, samt dessutom garnison, 1,367 personer, och af Norra Skånska Infanteri-Regementet 114 personer.
Således har stadens folkmängd sedan år 1847 ökats med 740 personer.
I staden finnas en Trivial-skola, hvarmed år 1850 förenades den här förut varande Apologist-skolan, en Lancaster-skola, en Borgare-skola, en Flickskola, Garnisons-skola och Fattig-flickskola.
Näringarne beslå i handel, handtverk och fabriker.
Handeln, stadens modernäring, är väl i tilltagande, men förmodas icke kunna hinna önskad förkofran förr, än Åhus hamn blir fullbordad och vatten-kommunikationen emellan staden och hamnplatsen förbättrad.
Till nämnde hamnbyggnad har staden till och med år 1850 användt 74,143 R:dr 31 sk. 2 rst.
Banko, och är arbetet så framskridet, alt fartyg såsom vinterliggare redan hunnit begagna denna säkra hamn.
Stadens inkomster af tolag, hamn- och bro-penningar, barlast-, mätareoch våg-penningar utgjorde år 1850: 1,633 R:dr 42 sk. 3 rst.
De stadens kandlande tillhörande fartyg utgöras af 3 skonertar och 2 slupar af 219Tot svåra lästers drägtighet.
År 1850 funnos i staden 152 mästare, 120 fabriks- och bandlverksgesäller samt omkring 300 lärlingar.
Handtverksmästare äga tarflig bergning och äro i allmänhet skicklige i sina yrken.
Tillämpningen af handels-, fabriks- och handtverks-ordningarne hafva i följd af det nu rådande större tillfälle till täflan beredt fördelar åt många arbetare.
Staden har under sin domvärjo betydliga jordar, ehuru de brukas utan särdeles fördel för staden af enskilde.
Å klädesfabriken tillverkades år 1850 för ett värde af 22,449 R:dr 36 sk.
Den skötes med 34 personer.
De öfrige fabrikerne, bestående af garfverier med 8 arbetare, tillverka för 12,000 R:dr och färgerier med 12 arbetare tillverka för 8,000 R:dr.
Öfrige fabriker hafva obetydlig rörelse.
I staden finnes 1 boktryckeri, som sysselsätter 10 personer.
Fattigvården handhafves af en af staden vald fattigvårds-direklion.
Underhållet bestrides genom särskilda fonder, gifna af enskilda personer, och årlig uttaxering hos stadens skattskrifne invånare.
Bevillnings-värdet af de under stadens jurisdiktion lydande fastigheter utgjorde år 1850: 1,482,482 R:dr 30 sk. 10 rst. och har bevillning sistnämnde år erlagts med 10,512 R:dr 41 sk. 3 rst.
Banko. 13 Staden har skyldighet att underhålla 10 båtsmän, för hvilka vakansafgift erlägges.
Tillika får nämnas att efter den år 184-7 staden öfvergånsrne eldsvådan O O hafva flera hus och gårdar blifvit åter uppbyggde.
Det byggnadslån af 100,000 R:dr, som från Riksgälds-Kontoret utbetalas, har varit en ej obetydlig hjelp i detta hänseende; och finner man att de åter bebyggda tomterna äro försedda med både vackra, rymliga och solida åbyggnader, hvilka äro en prydnad för staden.
Den af Eders Kongl. Maj:t anbefallda raseringen af fästningsverken har redan påbörjats och lemnat rum för nya tomter att begagna när ett sådant behof inträffar.
Stadens folkmängd utgjorde år 1847: 1,108 personer.
Vid 1850 års mantalsskrifning utgjorde folkmängden 1,190 personer.
Således har staden under dessa 3:ne sistförflutna åren fått en tillökning af 82 personer.
Näringsgrenarne äro: handel, som likväl är obetydlig, något åkerbruk, men mest handtverkerier.
Staden har en, enligt författningarne inrättad folkskola samt en af borgerskapet, för dess barn, underhållen skola.
Staden är derjemte station för en Provincial-läkare samt en Bataljonsläkare.
För en tilltänkt hamnbyggnad är anslag af allmänna medel hos Eders Kongl. Maj:t i underdånighet begärdt och ett aktiebolag har bildat sig för arbetets underlättande.
Stadens folkmängd utgjorde år 1850: 1,329 personer och har således sedan 1847 ökats med 30 personer.
Stadens invånares vilkor hafva sedan 1847 icke undergått någon märkbar förändring.