Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ännu ingen gång hafva Folkets Ombud fammanvarit utan att de känt, om än icke alltid erkänt, olägenheterna af denna deras fönderdelning.
Allt det ofammanhängande loin röjts i den allmänna magtens företag, de täta fkakningar våra häfder omförmäla, allt detta har varit en * följd af Stånds.inrättningen.
Men det egente. liga urfprunget igenfinnes uti Intereffernas da 1 ning genom privilegier, ty då fjelfva Folket varit af fkiljaktiga intereffen, hafva och defs Reprefentanter muff vara det, och de tviliighe. ter forn fynts äga verkelighet enekil vid Riksdagarne, hafva icke annat varit än utbrotten af en ftändigt underhållen ftrid.
Ur privilegiers upphäfvande
Ikall fåledes den förila möjligheten till en förening uppftå.
Innan detta föregått kan man ej tänka fig en Folk-reprefentation, forn med kraft ikulle belfrida Lagftiftningen, forn ikulle göra Lagen till ett lika klart, och lika gagneligt rättefnöre för alla Medborgare.
Benämningen af privilegier innefattar hufvudfakligen 2:ne ilag af uteflutande rättigheter.
Det ena tillhör perfoner och yrken, det andra egendom.
Vid detta Riksmöte har ett vigtigt fteg blifvit tagit till jemmtnde af det lenare privilegii-Haget, i det att all jord, af hvad natur forn hälft, kan hädanefter af hvarje Svenik man inköpas och beiittas.
Men jordens olika egenikap har, till bevarande af ägande rätten, måll' förblifva tills vidare orubbad.
De olägenheter forn häraf böra uppftå , när en reprefentations - förändring ikall efter allmänt giltiga grunder uppgöras, är hvad forn ännu återftår att häfva.
Delia olägenheter torde i förväg behöfva göras för en hvar fynbare, innan man ingår i pröfning af iättet huru de billiga!! ikulle kunna undanrödjas.
Det är ej min affigt att påftå, det ett jemnande af Jordens natur är alldeles oundvikeligt för en god Reprefentations införande i Sverige.
Men d?t lärer ej kunna nekas, att — 41 — genom enhet i Landets bördor en mera odelad national-anda fkulle uppkomma, och om detta ändamål finnes vigtigt, bör tillfället af Ständernes reorganifation, fåfom det ypperfta, kanfke det enda forn någonfm erbjuder lig till detta ändamål begagnas.
Om jordens natur i alla tider förblefve få fkiljaktig den nu är, fkulle till äfventyrs, oaktadt acquifitions-rätten till all
Hags jord är en hvar upplåten, en egen Hags afund till innehafvarena af Säterier blifva en följd af fjelfva reprefentations-förändringen, och de privilegierade Egendomsherrarpe komma att i opinionen intaga rummet efter de upplöfta Stånden.
Det kunde lätt hända, att malkan af Nationen en gång anfåge dem mindre berättigade än andre Jordägare att vid Riksdagar röfta.
I den mån den allmänna vilijan arbetade på deras utellutande, i famma mån tvungos deffe Polfesfionater till motftånd, och deras inflytelfe vid Riksdagsmanna-valen fkulle då verka en lkadelig öfvervigt i refter, till defs de nödgades vika för mängden, hvaraf ett inbrott i ägande rätten, än mera lkadligt för Samhället, blefve att befara.
Utom den fördel forn ofelbart fkulle härflyta af en mer concentrerad national-anda, kunde med jord-jemnandet äfven förbindas en annan, härledd från de grunder hvarpå detta jemnande uppgjordes.
Ett nödvändigt villkor för Samhällets lugn är, att ägande rätten, fådan den en gång kommit till ftadga, blir utan minfta rubbning bibehållen.
Ur denna grund kail hos ofs den privilegierade jorden icke be. laftas med de onera forn utgöras af ali annan jord, få framt icke en compenfation utfinnes, hvilken håller den få kallade Frälfejorden qvar .uti defs en gång tillkomna värde.
Om fåledes de onererade egendomarne ' någonlin Ikulle vinna deltagande i bördor af de frälfta, måfte de förre tillköpa fig en fådan förmån af de fednare, ända till det belopp, att en full erfättning är af della vunnen.
Men då det blefve alltför betungande att häftigt aflluta detta köp, bör det famina göras fmåningom och efter en uträkning forn gör utgiften min> dre kännbar och icke hinderlig för Landtörn, karens induftrie.
Vid denna jperation, forn härvid komme i fråga, borde ett för alla Medborgare gemenlamt och lika allmänt intereffe fäftas, och detta interefle torde kunna utfinnas i den utrikes Statsfkuldens öfverflyttning på den nu privilegierade jorden.
Mitt födlag i fådant affeende är följande:
Urno
Den privilegierade Jorden pålägges en lika grundlkatt med ali annan jord, o;do All Kronojord, äfvenfom Kronofkatte ''af hvilka den förftnämnde lkall löfås till Ikatte)
Ikall gifva årligen en tunna fäd, utom den ordinarie ränta denfamma åligger att utgöra.
Denna fäd lkall på offentelig auction förfäljas, likväl ej under det faftftälda markt gångsprifet, hvilket Kronan vore förbunden att för famma läd betala.
— 43 — 5:tio
De fålunda influtne medel fkola användas till amorterande af den utländfka lkul, den, famt defsutom bokföras i Riksgälds-Contoiret för den nu privilegierade jordens räkning, uppå hvilken räkning de fedennera få» forn befcändiga annuiteter fkola tjena till er fättning för den åtagna grundvatten j men till allt detta hör: 4:to
Att en refning af all jord i Riket Ikall genaft begynnas, oph hela Landet indelas i 12 diftrikter af lika florlek.
Om denna refning uti det ena Länet efter det andra förrättas, bör den kunna vara verkftälld inom en tid af 20 år.
Bedrifves den med riktig * fart, torde ej mer än 10 år dertill åtgå.
j 5:to Då förft, när ett Diftrikt genom refning hunnit blifva afdelt, lkall den privile-' gierade jorden inom detfamma börja betala grundränta.
Denna Ikall till lika belopp med räntan af Kronofkatte erläggas, med undantag likväl af den tunna fäd forn af Kronofkatte årligen bör till Comper.fationen utgå.
RiksgäldsContoiret fkall då afgifva en uträkning på iden annuitets - fordran forn hvar och en inom det upprefvade
Diftriktet äger hos Kronan i följe af lin utbetalta Ikatt, men å hvilken fordran Staten ej utbetalar några Intereflen förrän ref* ningen hunnit blifva allmän öfver hela Riket.
Deremot fkall i annuitets - räkningen årligen, J tilläggas den af ägarena till förut privilegierad jord påtagna grundfkatten, och fedom refningen öfverallt för fig gått (hvilket o vilkor - ligell bör vara gjordt inom loppet af 20 år,) fkall den ny-onererade jorden årligen af Kronan utbekomma 5 procents ränta, både å de förila annuitets-fordringarne, och å de famxnanlagde kapital, hvilka fedan refningens början i Statskaifän influtit.
På detta fatt ikall den hittills privilegierade jorden, efter 20 års förlopp, uppbära intereffen af ett i mån af desfe tillikott förökadt kapital emot det forn är infatt, hvarigenom ägarena vunnit full erfättning för det onus de fig åtagit.
Men lika orubbelig forn dede fordringsägares rättighet är att lyfta nämnde intereffen, lika väfendtlig är ock för Staten den rättigheten, att behålla kapitalerna orörda, till defs de med Rikets fördel kunna fmåningom åter utbetalas, hvilket ej inträffar förrän den utländika fkulden hunnit efter denna plan alldeles förvandlas uti fkuld till ägarena af Säterie och Frälfe.
Till beftyrkande af möjligheten att utgöra de medel forn erfordras till vår nu varande utrikes Statsfkulds öfverflyttning, äfvenfom till bevis på Compenfationens riktighet, bifogas härvid ilere i fådant affeende upprättade Statiftiike Tabeller.
I fammanhang med den ofvan åberopade nyttan af jord-utikyldernes jemnande , när vår Reprefentation en gång ikall förändras, tror jag mig äfven böra yrka att en fullkomlig likhet i prerogativer
Städerne emellan , måtte införas, och då reprefentations-förändringen förutfätter vilkoret af Stånds-privilegiernas upp - — 45 -—• hafvande, förfvinner derigenom all olikhet i onera på Stadségendomar och Stadsjord, för ► hvilka ingen Compenfation behöfves, emedan ägande rätten ej kan anfes rubbad i affeende på en befittning, lorn icke har farlkild natur utan i följe af ägarens ftånd.
Likaledes böra alla Skråförfattningar återkallas, få att en hvar får fritt utöfva hvad handtverk han behagar.
I kraft af denna förmån för de husägare forn hittills icke idkat borgerlig näring, böra deras Stadsegendomar onereras till lika belopp med dem lorn tillhöra verkeliga Borgare.
Sedan Nationen, på det fått här är föreflagit, fått enahanda intereiTen, blir det en na * turlig följd, att opinionen Ikall gilla en förändring i Reprefentationen, forn ftadgade, att ; Folket utur fin hela malka finge välja fine Ombud, utan affeende på namn, ftånd eller yrken.
Men nu förekomma de vigtiga frågor ne; Huru Ikall den nya Reprefentationen bält kunna utgöras och under hvad form bör den fammanträda?
Af delfia båda problemer vill jag förlt föka att upplölä det fenare.
De refultater af en ftyckad verkningskraft, af en långfam ärendernes gång, af en knappt till ernående förening i många mål, forn af Ständernes fördelning på 4 Kamrar härflutit, * öfvertyga tillräckeligen om olämpelighcten at'
Jt ett femte Stånds upprättande för de hittills o reprefenterade Klalfer af Nationen.
Då delias rättighet
Ikall för förila gången göras gällande, bör famma tillfälle begagnas till ett full, komligt rättande af hvad lorn redan nog läll" „ ge funnits vara felaktigt.
Den enklafte och naturligafté form vöre * väl den af en enda Kammare för 1’amtelige Folikets Ombud, fedan enhet uti intereffen blifvit införd och vunnit ftadga.
Men uti en ladan förfamling, förfedd med all den magt forn urfprungligen tillhör heln*Nationen, händer ofelbart att ett parti, antingen genom utmärkta talanger eller ock genom penningar, fkaffär fig en öfvervägande pluralitet, fträfvar feder tuera att intränga i Styrelfe'- magtens befattning, difponerar egenmäktigt öfver Lagar och egendom famt fiuteligen utöfvar difpotismen, förft till Regentens fall och fedan till v fjelfva Nationens.
Det är denna våda forn tidigt påkallar defpctismen från Regentens fida, v forn gör att frihetens fackla utfläckes näftan i ramma ögonblick den begynt tändas.
Ett fådant öde hafva flere fria Nationer undergått, när deras Statsförfattningar ej inneburit en jemnvigt mellan de Lagftiftande och Lagfkipande autoriteterna.
En mellanmagt mellan deffa båda är fåledes hvad lorn erfordras, på det de kunna balancera hvarannan ■, den lkall moderera Lådas verkningskraft och lika underhålla bådas nyttiga inflytelfe på det hela.
Om fåfom en följd af deffa fatfer, för delningen i 2 autoriteter, Konungens oberäknad, v Ikulle finnas vara mäft tjenlig äfven för de w Svenika Ständerne, få inträder nu frågan: huru en Reprefentation uti denna fonn kunde hos ofs bält utgöras?
Den egenteliga allmänna Kammaren för Folkets Ombud är här den lättafte att tiillkapa.
Sedan alla
Stånds prerogativer upphört och ett allmänt interefle hunnit i en punkt förena alla Kläder, blir det allenalt en bifråga, hvilka forn kunna väljas till Reprefentanter uti ett Land forn Sverige, der förmögen heten är liten men någorlunda jämt fördelad, är lkickligketen det forn mäft IkafFar förtroende och aktning.
Således lärer principen af allmänt förtroende af alla antagas fåfom grund för reprefentations-rätten.
Öfver proportionen af den Andra Kammaren torde fnarare olika meningar kunna hyfas.
Erfarenheten fkall derutinnan lämna den fäkrafte regeln.
Hvad jag fåledes här ämnar antaga ar blott förflagsvis, men likväl byggdt på den fatfen, att en alltför talrik förfamling agerar för långfamt, och att en till antalet för mycket infkränkt kuncle corromperas, eller åtminftone blifva derföre mifstånkt af Nationen.
Min upphällning af det hela är följande:
Den Allmänna Kammaren bör beflå af 400 valda Reprefentanter.
Af della får ingen vara yngre än 25 år, och (kola alltid deribland 1O0 fådarie Bönder finnas, forn med egen hand bruka egen jord, lamt de öfrige 500 vara af hvad annat Stånd forn hälft.
Bonden forn i följe häraf är den enda Medborgare i Staten, hvilken äger excluflv reprefentations-rätt, fkall derigenom föras till den högre bildning, hvarförutan han ej kan känna fitt interefle förbundet med den nya formens bibehåll ani de. __ 4S — Valet till delfia 400 Reprefentanter Ikall förrättas inom en beftämd tid före hvarje Riks- - mö-te, och böra dertill hvarje gång Eleäorer utfes och väljas. i De väljandes röfter böra beräknas i proportion af ägande jord eller en deremot fivarande lika afgift till Staten, när denna afgift 1 4 år varit erlagd.
Jordägaren räknar 4 röfter för hvarje mantal, och för de mindre hemmansdelarne gäller ett proportionerat förhållande.
Vid Ele&ors-valen iakttages, i likhet med valen till Reprefentanterne, att en fjerdedel utgöres af Bönder font bruka egen jord.
Efter en allman refnings verkftällande öf- „ ver hela Riket, böra alla härader jernnäs till likhet i mantal.
Då blir hvarje härad anfedt fåfom ett färfkildt mindre diftrikt, inom hvilket de flefta röfterna beftämma dem forn Ikola blifva Eleftorer Så fnart inom ett fådant diftrikt Electorer äro utfedde, böra delfe begifva fig till det ftörre diftriktets hufvudftad, för att hos den der refiderande Landshöfdingen uppvifa fine Conftitutorialer.
Sedan famlas de enfamme i det rum Landshöfdingen för dem utler, och välja genaft ibland lig en Ordförande lamt fyra Protocollifter, hvilkas åliggande det alldraförft blifver att uppfatta ett Inftrument, forn innefattar, att de dertill blifvit valde, äf- w ven forn lämtelige Eleftorernes ful Intägter.
Ordföranden uppgifver fedan det antal af Repre* w fen t anter forn af diftriktef bör väljas, och böra - ‘ra Reprefentanterne då utan upphof genom omröftning utnämnas lamt i Protocoljet införas.
Sluteligen afiemnas till hvarje vald Ledamot ett Protocolls - utdrag underteknadt af famtelige Eleftorerne.
Näll efter denna förrättning utfes på lika lätt ett lika antal fupplianter , för att intaga deras rum forn under Riksdagen antingen äfiede eller ock af laga orfaker hemrefte.
Deffe fupplianter finge inom tig den nummer forn flerheten af röfter beftämde.
När della båda
Val äro fulländade, böra PrOtocoIlen deröfver tryckas, famt inom i4 dagar från alla predikllolar inom diftriktet vara uppläite.
Mindre lätt lärer det blifva, att utfinna eli allmän grund för formerandet af d-n Kammare, lorn är ämnad till medlare mellan Konungens magt och de egenteliga . tändern .:><•
Det gifves ej i Sverige en enfam Medborgareklafs lorn äger att fannolikt, oberoende af Regenten, förenadt med en högre upplysning än de öfrige Klafierne.
Födfels uppfoftrans eller förmögenhetens anfpråk på ett utmärktare rum i Samhället, tillhör i vårt Land alltid individuen, aldrig en färlkild Corps.
I följe häraf är min tanka, att den Kammare man hos ofs ville förlikna med det Engelfka Ofverhufet, borde för att i beftämmelfe på det närmafte kunna likna det fiftnämnde, fammanfättas af Medborgare, valde till eir del — 5® — af Folket, till en del af Regenten.
Jag föreflår derföre att den feall utgöras af 124 perfoner, hvaribland 12 böra vara Bönder, forn * bruka egen jord, (nemligen en Bonde från hvarje diilrikt), och 12 perfoner tillfatte af Konungen.
De öfrige väljas ur alla andra K laller af Medborgare.
För att göra Folke s Ombud i detta Öfverhus mer oberoende oåde af Konungen och af Underhufet, borde de utdelas i fem delar, hvaraf blott en elei vid hvarje Riksdag utginge för att af nyvalde Ledamöter remplaceras.
Derigenom blelve efter de 5 förila Riksdagarnes förlopp, hvarje medlem af denna Kammare under 5 Riksdagar bibehållen vid fm be- < fattning; och på det aldrig mera än 20 Ledamöter på en gång kunde komma att omby- v tas, borde, i händelfe någon medlem af de qvarblifvande delarne med döden afginge, den förila Ledamoten inom den afgående delen genalt och utan val intaga den aflednas Hälle-__
Len för en Reprefentant i Öfverhufet erforderliga åldern lkuile kunna beftämmas till minil 35 år.
Hvad angår valet af deffa On> bud, hvilka böra hafva ett lika antal fupplianter, lå bör det förrättas af famina Eledorer lorn välja till Underhufet, men valet till Öfverhufet bör göras förlt, hvarefter Underhufets Reprefentanter, genaft och vid famma ^ Sesiion verkftälles.
Det bör bero af Konungen allena att efter godtycko tilliätta de 12 Ledamöter af Öfverhufet, forn der på hans vägnar lkola fitta.
De {ålunda valde Reprefentantsrne lkola på den dag Konungen utfatt, fig vid Riksdagsorten infinna, och i fall någonuteblifver, inträde förda fupplianten i hans Hälle, med orubbad rättighet att hela Riksdagen bevifta.
Att Styrelfemagt eller den få kallade Laglkipningen Ikall tillhöra Konungen allena, och bör Ständernes befattning aldrig kun.sa fträcka hg längre än till Lagftiftningen, hvarvid Konungens fanäiou behöfves, och till belkattningen, hvilken är Ktändernes enfak.
Emellan de båda Kamrarnes prerogativer bör vara den ikillnad, att den Allmänna Kammaren eller Underhufet äger både propofitions- och beflutande rätt, men att Öfverhufet endaft äger propofitions - rätten, famt rättigheten att upplkjuta och åter-remittera hvarje mål en gäng, och villa mål_fom grundlags-frågor två till tre gånger.
— På detta fätt ligger den ver. keliga Lagftiftnings - magten i Underhufets hand, och uti Öfverhufets förmågan att moderera och tänka Ärenderne efter Konungens och Folkets ömfefidiga behof eller önlkan.
Stats-Utskotlets Utlåtande, N--o 23g. 7 N:o 239.
Arik. till Exp.-Ulsk. den 18 Mars, kl. it f. m.
Utlåtande, i anledning af erhållne äterremisser ä Utlåtandet N:o 11 y, angående Stapel-Städernas Tolag. C U. A ) Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 117, hvarigenom Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående en förändrad reglering i afseende å Stapelstädernes Tolag, blifvit af.
Utskottet afstyrkt, har af Preste- och Borgare-Stånden bifallits, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt BondeStåndet detsamma återremitterat, på grund af förekomue yttranden: att redan vid 1834—1835 årens Riksdag Rikets Sländer ingått till Kongl. Maj:t med underdånig anhållan, det Kongl. Mapt täcktes, efter fullständig utredning af amni t, derom framställa Nådig Proposition, och att således ett Riks-Stånds vid denna Riksdag uttryckte obenägenhet mot den föreslagna regleringen icke utgjorde något giltigt skäl för Utskottets afstyrkande af densamma; att Utskottet bordt närmare, än som i det afgifna utlåtandet egt rum, utreda frågan om Sta pelstädernes förmente privilegier att uppbära tolag; att Kongl. Majrts Nådiga Proposition dessutom icke föreslog något Tolagens upphörande, utan endast ett förändradt uppbördssätt deraf, hvarigenom skulle beredas likhet i rättigheter och skyldigheter emellan de serskilde sLapelstäderne, och dessa erhålla en större säkerhet för Tolagens utgående, än som nu vore händelsen, då nemligen efter den löreslagne regleringen Tolagen åtminstone kunde för vissa år till bestämd summa beräknas; att icke Borgaren kunde sägas vara den, som drager bördan af en sådan afgift, utan komme densamma att till slut egentligen endast drabba eonsumenten, så väl å landet som inom städerne; att de olika bestämmelser i afseende på Tolagen, som nu äro gällande i de serskilda städerne, bidrogo att leda importen på onaturliga vägar, och att framkalla möjliga underslef vid fortullningarne; samt att på desse med flere, så väl i den Kongl, Propositionen anförde och i Utskottets utlåtande intagne, som under discussionen förekomne, skäl, Utskottet mätte till högstberörde Nådiga Proposition tillstyrka Rikets Ständers bifall.
I anledning af de yt randen, som afgifvits inom förenämnde 2:ne Riksstånd, hvilka beslutat åtenemiss i denna fråga, får Utskottet anföra: att 8 Stat s-Ut sko t tets Utlåtande, Nio »3p.
Rikets Ständers vid 1834—1835 årens Riksdag underdåniga framställning till Kongl. Maj:t, i afseende på utredningen af frågan om Stapelstädernas tolag, icke nu bör kunna i något afseende anses inverka på Rikets Ständers pröfning af det förslag, som på grund af en slik utredning afgifvils, helst detsamma icke synes medföra de dermed åsyftade fördelar; samt att BorgareStåndets nu visade obenägenhet emot meranämnde förslag är i Utskottets tanka ett bevis, att den beqvämlighet, förenkling och lättnad, samt förminskning uti kostnader, som förändringen i uppbördssättet förmodats skola medföra för de trafikerande i Stapelstäderne, och således hufvudsakligen för desse städers borgerskap, icke af dem anses blifva båtande, och att derföre ett af de bufvudsakliga ändamålen med förslaget förfelats.
Hvad angår den ifrågasatte fullständiga utredningen om och i hvad mon Stapelstädernes rättighet att uppbära Tolags-afgifter är grundad på privilegier, så är Utskottet i saknad af nödige handlingar från de flesta, äfvensom af tid, att sådane sig förskaffa, icke i tillfälle att för hvarje stad serskildt ulreda denna fråga.
Likväl får Utskottet upplysningsvis meddela, att redan uti Stockolms stads privilegier af den 6 Maji 1436 är omnämndt räntan af Klädehuset och Vågen, såsom en gammal afgäld; och uti de den 10 Mars 1636 för staden utfärdade privilegier är under N:o 7 beviljad Tolag på allt inkommande och utgående gods.
År 1715 den 21 September blef genom Konungens
Bref uttryckligen förordnadt, att Tolagen tillädes Stapelstäderna att derföre Bryggor, Packhus och andra nödiga byggnader vidmagthåila, och hvilket jemväl genom Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den 28 Februari 1717 närmare bestämdes.
Staden Norrköpings gamla privilegier af 1620 äro i detta afseende förnyade genom Kongl. Majrts Nådiga Resolution af den 2 Julii 1777, sorn stadgar, alt lill kostnader för publike byggnader och reparationer samt stadens allmänna larf, nytto och prydnad, användes stadens inkomster, hvaribland i första rummet uppräknas inkommande och utgående Tolag.
Då emedlertid Utskottet, för sitt afstyrkande utaf Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, icke hemtal stod af de ifråga varande Stapelstädernes privilegier, ian Utskottet ej heller finna en fullständigare utredning i denna del vara af närvarande förhållanden påkallad; men anser foilfarande, att ingen rubbning bör uti så gamla och vid flei faldiga tillfällen sudfästade rättigheter ega rum, utan serdeles maktpåliggande skäl, hvilka Utskottet nu icke anser vara för handen.
Enligt Utskottets tanke, kan den åsyftade likheten i rättigheter, Stapelstäderne emellan, icke ernås genom den ifrågasatte regleringen.
Stats-Vtskottets Utlåtande, N.-o a5p.' 9 gen, hvilken tvertom, under skenbar likhet i afgifter, skulle medföra ganska betydlig olikhet uti vilkor Stapelstäderne emellan, enär Tolags-ersättningen skulle meddelas blott i förhållande till hvarje stads andel i tulluppbörden, men utan någon beräkning af de utgifter för byggnaders och hamnars underhåll m. m., som det är Tolagens ändamål att motsvara.
Den ena staden erhölle troligen mindre, än som erfordrades och den andra måhända mera, allt i följd af locala förhållanden, som medgifva, att en del städer kunna åtnöjas med en ringare Tolag, då andra behöfva en större.
Den jemna fördelningen öfver hela Riket skulle dessutom blifva högst menlig, om telags-afgiftens deraf följande förhöjning på en del orter lomme att mera än förut tynga dervarande ringa rörelse blott till förmon för en annan stad, der den större, lifligare och mera vinstgifvande rörelsen väl kunnat bära den hittills varande högre afgiften.
Den säkerhet i afseende å en mera bestämd årlig inkomst af Tolagen, som förmenas genom ett förändradt uppbördssätt för framtiden beredas städerne, torde ock svårligen vara att emotse, enär i allt fall Tolagen framdeles skulle, likasom tillförene, komma att rätta sig efter den större eller mindre importen eller exporten under olika år.
Hvarförutan, i följd af de ständiga Förändringarne i tull-lagstiftningen samt den lätt insedda möjligheten, att städernes, såsom ersättning för Tolagen, tillförsäkrade andel af tull-uppbörden skulle kunnna i en framtid nedsättas, eller helt och hållet indragas, en större osäkerhet för sländerne uppkom, än som de nu ega uti de från äldre tider dem förunnade förmoner och rättigheter, och hvilkas Ökande, så länge hittills gällande stadganden ega rum, beror af stadens invånares utvidgade verksamhet, deras stigande rörelse, handel och välmåga, som härigenom jemväl gifva ökad näring åt en god samhällighetsanda för communens gemensamma bästa.
Af dessa skäl och då, enligt hvad ofvan berördt är, utlåtandet N:o 117 blifvit af 2:ne Riks-Stånd bifallet, anser sig Utskottet böra detsamma vidblifva.
Af Herr Wedberg: ,JJag anmäler min reservation mot detta betänkande, deruti den af mig och andra Utskottets ledamöter yrkade utredning om Bih. till R.