Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M:t i underdånighet öfverlemnade förslag till förordning angående vilkoren för bränvins försäljning, blifvit för minuthandel med och utskänkning af bränvin bestämd, beslutat att äfven af denna afgift en femtedels procent må användas till vedergällning åt de embets- och tjenstemän, som debitera och redovisa uppbörden af samma afgift.
Stockholm den 4 December 1854. 696 Expeditions-Vtskottets
Skrifvelse, A]:o 221.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln d. 2 Dec. 18S4.
Preste-Ståndet d. 2 — — Borgare-Ståndet d. 2 — — Bonde-Ståndet d. 3 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående införsels-tullen å Vin.
(Bevilln:s-Utsk:s Bet:n m. ni.
N:ris 3, 15 och 33.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 23 sistlidne
September gifvit tillkänna sig hafva tills vidare uppskjutit frågan om tullbestämmelserne för artiklarne Vin, Bränvin och Sprit, samt under den 29 nästlidne November anmält sitt beslut i afseende å tullsatserne för de båda sistnämnda artiklarne, få Rikets Ständer nu underdånigst anmäla, att införsels-tullen å
Vin bibehållits utan förändring, hvadan Rikets Ständer ansett taxan i denna del böra erhålla följande lydelse: m ,, ••
Tullvarde' tullberäkningen.
Vin, alla slag: 1 R:dr 24 sk. på fastager 1 kanna — 24.
4 R:dr — på buteljer . 1 kanna 1: — Rikets Ständer framhärda etc.
Expediiions-Utskotlets Förslug till underd.
Skrifvelse, A'.-o 222. 697 N:o 222.
Uppläsl och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3 Dec. 1854.
Presle-Ståndet den 4 — — Borgare-Ståndet den 4 — — Bonde-Ståndet den 4 — — Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, om användandet af de för en tillämnad vattenledning lill Carlskrona anskaffade jernrör.
(Stals-Utsk;s Mern.
N:o 377.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer, vid 1823 års Riksdag, för anläggning af en vattenledning till Carlskrona, beviljat och till utgående från Riksgälds-kontoret anvisat ett statsanslag af 83,333 R:dr 16 sk., hvilket under åren 1833 och 1835 blifvit från Riksgälds-kontoret utbetaldt, men hvaraf sedermera, under år 1850, ett obegagnadt belopp, 4,099: 19. 7., blifvit till samma Kontor återbetaldt; så, och elter det vid 1840—1841 årens Riksdag K.
M:t äskat ett ytterligare anslag af 23,400 R:dr, anmälde Rikets Ständer, i underdånig skrifvelse den 7 Juni 1841, att, i anseende till det outredda skick, deruti frågan om sagde företags verkställande sig befann, ansågo Rikets Ständer Dågot anslag till detsamma då icke lämpeligen kunna beviljas,' utan anhöllo i underdånighet, att Ii.
M:t måtte låta dels anställa ny undersökning till utrönande af vattenledningens utförbarhet samt beloppet af den dertill erforderliga kostnad, och dels höra Carlskrona stads invånare i afseende på det bidrag, som för vattenledningens framlida underhållande kunde af staden påräknas, äfvensom att K.
M:t, i fäll förelaget ansåges böra öfvergifvas och derest de dertill då redan uppköpta jernrör icke kunde till allmänna byggnader användas, måtte meddela föreskrift om dessa jernrörs och andra för vattenledningen upphandlade materialiers försäljning och medlens aflemnande tili Riksgäldskontoret, för att framdeles kunna tagas i beräkning vid anläggningen af en vattencistern, deruti hafsvattnet skulle inledas på ett sätt, att det blefve drickbart.
För den händelse åter, ali K.
M:t funné lämpligare, att meranämnda vattenledning fullbordades, anhöllo Rikets Ständer tillika, det K. M:t måtte, vid näst derefter inträffande Riksdag, aflåta nådig Proposition i ämnet, så att definitivt beslut rörande detta företag då kunde fattas.
Då någon sådan Proposition sedermera ej blifvit till Rikets Ständer aflåten, men Rikets Ständer, med afseende å den längre tid, som förflutit, sedan ifrågavarande jernrör och öfriga materialier på Statens bekostnad anskaffades, anse det vara nödigt att få bestämdt ulredt, huruvida dessa jernrör och materialier numera kunna på ett ändaBih. lill B.
Sl. Prat. i833 & 1854. 10 Sami. 1 Afd. 88 698 Expeditions-Ulskottets
Skrifvelse, N:o 223. målsenligt sätt användas för det företag, hvartill de blifvit upphandlade, eller om desamma böra, för det allmännas räkning, förjttras, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att E. K.
M:t täcktes meddela den nådiga föreskrift, som härvid förekommande förhållanden anses påkalla, med hänsigt till antingen oftanämnda jernrörs begagnande för det dermed afsedda ändamål, eller föryttrande och de derför inflytande medlens aflemnande till Riksgalds-kontoret.
Stockholm den i December 1854.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 5 Dec. ISSA.
Preste-Ståndet den A — — Borgare-Ståndet den A — — Bonde-Ståndet den A — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, om ändring i Kongl. Förordningen den 22 December 184 /, till förekommande af olof ig in- eller utförsel af varor m. m.
(Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ns Bet:de N:o 39.) S.
A. Ii.
Vid pröfning af hos Rikets Ständer väckt fråga om skärpning af det bötesansvar, sorn i Kongl. Förordningen den 22 December 1841, till förekommande af oloflig införsel eller utförsel af varor m. ni., är för sådan oloflig in- eller utförsel bestämdt, har i betraktande kommit, hurusom, i samma mån handeln frigöres och lockelsen till öfverträdelser af tullförfattningarne derigenom minskas, i lika mån ökas ock brottsligheten af dessa öfverträdelser, och skärpta ansvarsbestämmelser blifva följakteligen af behofvet påkallade, hvadan och då, i följd af Rikets Ständers vid innevarande Riksdag fattade beslut, en friare tull-lagstiftning än hittills torde innan kort vara att emotse, Rikets Ständer underdånigst anhålla, att 1 kap. 2 §.
1 mom. i Högstberörde Nådiga Förordning må erhålla följande förändrade lydelse: »Eho, som beträdes med någon af de förbrytelser, hvarom i 1 §. säges, bote, första gången, godsets hela värde.
Föröfvar han endera af sådana förbrytelser andra gången, böle godsets dubbla värde.
Kommer han åter tredje gången eller oftare, plikte godsets tredubbla värde, och straffes derjemte med lämpligt allmänt arbete vid korrektionshus eller arbetsinrättning, i sex månader till högst två år, efter omständigheterna.» Expedilions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 224. 699 Jemväl få Rikets Ständer, till förekommande af onödig tidsutdrägt med afgörande af mål utaf nedannämnda beskaffenhet, underdånigst hemställa, att den uti 3 kap. 29 §. 2 mom. af omförmälda Kongl. Förordning bestämda tid, inom hvilken egare till i beslag taget gods bör sig vid domstolen anmäla, må varda förkortad från tre månader till en och en half månad eller fjratiofem dagar, efter det kungörelse om beslaget blifvit i Post- och Inrikes Tidningar införd.
Sluteligen och med afseende å den fara, hvarför tulltjensteman oftast äro under tjenstens utöfning utsatte, samt nödvändigheten till följd häraf att gifva dem det skydd och de förmåner, sorn med allmän säkerhet kunna vara förenliga, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att E. K.
M:t täcktes i nåder tillerkänna kustbevaknings-korpsen och jakt-uppsyningsmän enahanda rättigheter i fråga om sjellförsvar under tjenstens utöfning, som, enligt Tjenstgörings-Reglementet för Arméen den 1 Mars 1819, äro militär-vakter och patruller medgifne.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 5 Dec. 1854.
Presle-Ståndet den 4 — ■— Borgare-Ståndet den 4 — — Bonde-Ståndet den 4 •—• — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, med Reglemente för Bankens styrelse och förvaltning.
N:o 95.) S. A. K.
Med öfverlemnande af upprättadt Reglemente för Rikets Ständers Banks styrelse och förvaltning, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att E. K.
M:t i nåder täcktes om de deruti befintliga stadganden, för hvilkas tillämpning sådant kan anses erforderligt, låta lill allmänhetens efterrättelse utfärda nådig kungörelse.
Stockholm den 4 December 1854. 700 Expeditions-Utskottels
Skrifvelse, N:o 22.5. N:o 225.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adelri den 3 Dec. 1854.
Preste-Ståndet den 4 — — Borgare-Ståndet den 4 — — Bonde-Ståndet den 4 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående utsättande af belöning för uppfinning af instrument för bränvins mätning och profning.
(Stats- oeh Särskilda Utskrns Bet:de N:o 28.) S. A. k. Hos Rikets Ständer har, efter antagandet af förändrade vilkor för tillverkning af bränvin, fråga förekommit, huruvida icke någon belöning af allmänna medel borde utsättas för den, som uppfunne ett instrument, hvilket när som helst tillförlitligt utvisade huru många kannor bränvin afverkats genom den redskap, hvartill det blifvit fogadt, samt tillika förmådde angifva medelhalten af ren sprit i det tillverkade bränvinet; och enär fullt tillförlitliga instrument för bränvins mätning och profning vid tillverkning i större brännerier skulle icke blott ökä kontrollens säkerhet vid bränvinstillverkningen, utan jemväl medgifva en ganska betydlig inskränkning i bränneri-kontroliörernas antal och således åstadkomma en stor besparing i kontrollkostnaden, hafva Rikets Ständer, som anse, att, derest E. K.
M:t skulle finna lämpligt låta anställa försök med redan uppfunna mätnings- och profnings-instrument och sådana, som kunna ytterligare uppfinnas, kostnaderna derför böra hänföras till dem, som för kontrollen å brän vins-till verkningen erfordras, beslutat alt Tre tusen Riksdaler Banko skola ställas till E. K.
M:ts nådiga disposition, att från Riksgälds-kontoret utgå till belöning åt den, som företer ett så ändamålsenligt och tillförlitligt instrument för bränvins mätning och profning, att detsamma varder till begagnando i de större brännerierne af E. K. M:t påbjudet.
Skrifvelse, N:o Så6. 701 N:o 226.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 4 Dec. 1834.
Preste-Ståndet den 4 — — Borgare-Ståndet den 4 — — Bonde-Ståndet den 4 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående för höj dt ansvar å den, sorn utsläpper oringadt svinkreatur, sedan käle är ur jord.
(Lag-Utsk:s Bet:de. N:o 68.) S. A. K.
Enär det, till förekommande af skada, som orsakas af svinkreatur, hvilka utsläppas oringadc, sedan käle gått ur jorden, i 11 kap. 4 §.
Byggninga-Balken stadgade ansvar numera icke synes tillfyllestgörande, helst med afseende å den betydliga skada, som å allmänna vägarne ofta förorsakas af oringade svinkreatur, hafva Rikets Ständer, för sin del, beslutat, att 11 kap. 4 §.
Byggninga-Balken skall erhålla följande lydelse:
Då käle är ur jord, skola svin ringade vara.
Träffas oringade svin den tid utom egarens hägnad eller å allmän väg, tage den som vill och gittey dem upp, och löse egaren dem igen af honom med fem daler för hvartdera.
Vill egaren ej lösa, stämme då den som upptog till Rätten, och betale egaren dubbelt för hvart svin.
Stockholm den 4 December 1854. 702 Expeditions-Ulskottets
Skrifvelse, N:o 227.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 4 Dec. 1854.
Preste-Ständet den 4 — — Borgare-Ståndet den 4 — — Bonde-Ståndet den 4 — —•
Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ett å Riksgäldskontoret anvisadt tillfälligt kreditiv för Stats-kontoret.
N:o 385.) S. A. K.
Då, vid den under innevarande Riksdag uppgjorda statsreglering, någon särskild summa icke, i likhet med hvad som skett vid föregående statsregleringar, blifvit anvisad att, till statsbehofvens fyllande, efter ingången af Mars månad hvarje år Statskontoret ulaf Riksgälds-kontoret tillhandahållas, har Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit fästad å den omständighet, att, till följd af detta förändrade förhållande och enär den ansenliga tillgång för statsutgifternes bestridande, som den beslutade förhöjda bränvins-tillverknings-afgiften beräknats komma att ulgöra, icke blifver för nästkommande år. disponibel förr, än närmare årets slut, skulle under höstetiden samma år förlägenhet möjligen kunna för Stats-kontoret uppstå i afseende å fullgörandet af då förestående utbetalningar.
Rikets Ständer hafva derföre, för att, intilldess uppbörden af nästa års bränvins-tillverknings-afgifl hinner ingå, åt Stats-kontoret bereda möjligen erforderlig särskild tillgång för bestridandet af detta Verk dessförinnan åliggande utgifter, beviljat och å Riksgälds-kontoret anvisat ett tillfälligt kreditiv af Femhundratusen R:dr, att under September, Oktober och November månader instundande år, i mån af behof, utaf Stats-kontoret begagnas, under vilkor, dels alt Stats-kontoret, under loppet af nästkommande Augusti månad, underrättar Riksgälds-kontoret, huruvida och till hvad belopp nämnda kreditiv-summa behöfver af Stats-kontoret begagnas, dels ock att hvad häraf lyftes varder till Riksgälds-kontoret återbetaldt före den 1 December samma år.
Stockholm den 4 December 1854. Expedilions-Utskoltets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 228. 703 N:o 228.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3 Dec. 1834.
Preste-Ståndet den 4 — — 1854'den 4 Dec. föredraget hos Borgare-Ståndet, som godkände detta skrifvelseförslag, i hvad det angår den första framställningen, men ansåg de i andra, tredje och fjerde punkterna ' upptagna frågor hafva förfallit genom Rikets Ständers beslut, i anledning af sammansatta Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Mern.
N:o 42. — den 5 Dec. föredraget hos Bonde-Ståndet, som fattat enahanda beslut som Borgare-Ståndet; i följd hvaraf skrifvelsen är vorden expedierad med följande innehåll: Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändrade föreskrifter i afseende på skogshushållningen i riket.
(Lag- samt Allni. Besv.- och Ekon.-Utsk:ns Bet:de N:o 29 samt Mern.
N:ris 40 och 42.) S. A. K.
Med fästad uppmärksamhet på de alltmer bekymrande resultater, som af skogshushållningen här i riket lemnäs, hafva Rikets Ständer ansett lagstiftningens mellankomst vara af behofvet högt påkallad, för att afvärja vådorna af den vanvård, hvaraf skogarne lidit, och af den ringa omsorg, sorp, oansedt den stora afverkningen, egnas åt deras återväxt.
Statens befogenhet att meddela sådana inskränkningar i den enskildes disposition s-rätt öfver skogen, hvarigenom dess framtida bestånd iakttages, eger ock obetingadt sin grund i detta naturalsters oumbärlighet; och har ett sådant inblandande från Statens sida ej eller gjorts öfverflödigt af en stigande upplysning, enär erfarenheten så väl i andra länder som inom vårt fädernesland deremot visat, huruledes en åt enskilde lemnad friare förvaltnings-rätt öfver skogen varit till sina följder förderflig, hvarom, så vidt frågan rörer inhemska nuvarande förhållanden, de af E. K. M.-ts Befallningshafvande i samtliga länen afgifna underdåniga embetsberättelser lemna ojäfaktigt vittnesbörd.
Vid betraktande af skogs-lagstiflningen i riket och skogshushållningens deraf, äfvensom af andra förhållanden, föranledda nuvarande tillstånd, företer sig, hvad först angår lagstiftningen, att densamma lidit af flera väsendtliga fel, och följaktligen derigenom misslyckats.
Uppkommen till följd af tillfälliga påtryckningar från idkarne af de näringsgrenar, för hvilkas bedrifvande skogsprodukter ansågos oumbärliga, har denna lagstiftning haft till syfte, mindre att befordra skogsskötseln, än att, till förmån för dessa af lagstiftaren omhuldade näringsgrenar, nedsätta priset på skogs-effekter och förekomma skogens afverkning för andra ändamål än dessa näringars behof.
De förbud mot jemväl ett naturenligt begagnande af skogen, som häraf blefvo en följd, kunde icke annat än menligt inverka på skogsskötseln såsom näring betraktad.
Men då skogsbandteringen allt hitintills icke varit ansedd såsom en näring för sig, utan endast såsom ett tillbehör till jordbruket eller bergsbruket, dertill ock i väsendtlig mån bidra - 704 Expedilions-Utskottels Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 228. git det ringa värde, skogsprodukter hittills egt, kunde ej eller skogs-lagstiftningen hyggås på insigt i den hushållsgren, som skulle utgjort dess föremål.
Slutligen, och till följd af brist på derför erforderliga emhetsmän, saknades all kontroll öfver lagarnes efterlefnad.
Under sådana förhållanden blef naturligtvis skogshandteringen vanvårdad.
Med försvinnandet af tvånget i omvårdnaden och vid tillika hastigt stegradt pris på deras alster, blefvo skogarne föremål för vinningslystnaden, innan allmänheten hunnit inse deras värde.
Sådant kan dock endast ske i den mån bristen rätt kännbart låter sig erfaras, hvarvid, enär enskilda bemödanden då icke kunnat inom en kortare tidrymd afhjelpa dessa olägenheter, samt de gjorda försöken, att genom spridande af insigter i yrket eller omedelbara uppmuntringar verka till en bättre skogshushållning, visat sig utän all påföljd, omständighelerne ock påkalla en ny lagstiftning, som söker förena friheten i den enskilda dispositions-rätlen med ett nödigt afseende på samhällets väl.
Under medgifvande af de obestridliga fördelar, s. k. trakthuggning i skogshushållningen eger, i det att denna method, framför alla öfriga hittills kända, gifver egaren den högsta möjliga inkomst, som, med skogsmarkens bibehållande i bärande skick, kan åstadkommas, och således tryggar mot framtida skogsbrist, anse Rikets Ständer likväl alltför betänkligt, alt, i fråga om enskildes skiftade skogar, genom lag påbjuda densamma.
Endast från kännedomen ocb öfvertygeisen om methodens ändamålsenlighet synes dess allmännare användande kunna förväntas.
Men för att i möjligaste måtto sprida en sådan kännedom och tillika skydda de många, i särskilda delar af riket befintliga boställenas skogar från den förstörelse, hvarmed äfven de hotas, blifver nödvändigt, att, i afseende på dessa skogar, ett ordnadt hushållningssätt införes.
De angående boställs-vården nu gällande författningar, bland hvilka endast Militiae-BoställsOrdningen den 23 Januari 1836, i afseende å skogens vård, i §§. 38, 39 och 42, innefattar åtskilliga föreskrifter, de der likväl, till följd af bristen på erforderlig ständig tillsyn öfver efterlefnaden, befunnits icke hafva ledi till dermed åsyftadt ändamål, innehålla i allmänhet, att skogen får användas till husbehof, men ej till afsalu, hvilket åter föranleder dertill, att den för förstnämnda behof ålitas utan jemförlighet med tillgången, der denna är knapp, under det att, der tillgången öfversliger behofvet, boslälls-innebafvaren, som ej har något intresse af att vårda skogen, deraf han icke får skörda någon inkomst, icke om densamma tager någon vård.
Nödig klokhet påkallar alltså att boställs-skogarne ställas under jägeri-betjeningens uppsigt, samt att boställshafvare åläggas att, enligt gillad skogshushållnings-plan, sköta skogen, med rättighet att föryttra hvad vid de bestämda årshyggena erhålles, öfverstigande boställets behof af timmer och vedbrand.
Enär den enskildes rätt till oskiftad skog, enligt gällande lag, icke är att förlikna vid full eganderätt, utan endast innefattar rättighet att nyttja skogen lill husbehof, bör sådan skog, derest den skötes odelad, ställas under en tillsyn, som förhindrar skogens förstöring.
Den erfarenhet, som vunnits genom hushållningssättet vid de under jägeri-betjeningens tillsyn stående allmänningarne, lemnar stöd åt berörda åsigt.
Delegarne i dessa allmänningar erhålla redan frän dem en icke obetydlig utdelning, som kommer att ökas, i den mån de blifva bättre vårdade.
De olägenheter, sorn kunna uppstå deraf, att en delegare för något år kan behöfva en större utdelning, än på honom i förhållande till hans andel belöper, kunna afhjelpas derigenöm, att åt honom för det året, i förskott på kommande årens utdelningar, lemnäs ett större belopp, sorn sedermera på hans lott afräknas.
Beslut härom kunde fattas af jägeri-betjeninrgen, i samråd med vissa med densamma i tillsynen öfver skogen deltagande ombud för del - Expeditions-Utskottels Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o SS 9. 7or> delegarne, hvilkas gemensamma intresse väl fordrar att deras behof i möjligaste måtto uppfyllas, men på ett sätt, som tryggar för framtida brist.
Det härigenom uppkommande behof af tillökning i jägeri-personalen torde kunna fyllas genom användande af en del af skogsplanterings-kassans tillgångar.
Med tillkännagifvande af dessa åsigter få Rikets Ständer hos E. K.
M:t underdånigst anhålla: dels att ett på vetenskapliga grunder bygdt, efter olika orters beskaffenhet lämpadt skogshushållningssätt må till införande påbjudas icke allenast å de under Kronans omedelbara disposition ännu varande skogar, utan äfven ä alla till civil- och militär- samt ecklesiastik-slaten hörande boställens skogar; äfvensom att boställs-innehafvare må tillförbindas att, i enlighet med uppgjord och fastställd skogshushållningsplan samt under jägeri-betjeningens tillsyn, vårda boställets skog, mot rättighet för boställshafvaren att af de årliga afverkningarne å densamma föryttra hvad som öfverstiger boställets behof af skogsfång; dels ock alt samfälda skogar, som blifvit till menigheters disposition upplåtna och hvilka förblifva oskiftade, må ställas under tillsyn af jägeri-betjeningen, tillika med af delegarne dertill utsedda ombud, på det att jemväl dessa skogar må blifva efter ett rationell hushållningssätt vårdade.
Preste-Slåndet den 4 — — Borgare-Ståndet den 4 — — Bonde-Ståndet den 4 — — Rikets Slund,ers underdåniga Skrifvelse, om hvad med handskrifven invisning bör förslås.
(Lag-Utsk:s Bet:de N:o 67.) S. A. K. Genom Kongl. Kungörelsen den 20 Maj 1835 är vordet stadgadt, att handskrifven invisning, för att, såsom gällande anses, bör, i enlighet med hvad om skuldsedlar förordnad! är, antingen egenhändigt skrifvas och undertecknas af utgifvaren eller af endera, då flera skrifva den under, eller ock bestyrkas af två vittnen, hvilka på en Bih. tilt 11.
Brot. 1833 & 1834. 10 Sami. 1 Afd. 89 708 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 223. gång varit tillstädes och af hvilka det ena vittnet skall hafva invisningen skrifvil; mers ehuru för giltigheten af invisning således fordras, att den helt och hållet är handskrifven, samt det i äldre författningar stadgade förbud emot tryckta eller graverade invisningar qvarstår, begagnas likväl i allmänna rörelsen alltjemt till dylika handlingar eller fordringsbevis tryckta och graverade blanketter, hvilka medelst handskrift ifyllas till vissa delar samt af utgifvaren underskrifvas, och såmedelst har i sjelfva verket utbildats en ny form för invisningar, den der innefattar en förmedling af den föreskrifna samt den förbudna.
Genom en sådan förmedling synas ock de vådor, som man befarat för allmänna rättssäkerheten af tryckta och graverade invisningar och som hufvudsakligen varit orsaken till bibehållandet af omförmälte förbud, kunna förekommas.
Då nemligen namnen å utgifvare och emottagare samt å den, på hvilken invisning lyder, summan, hvarå invisas, och dagen, då invisning utgifves, med handskrift utsättas, äro handlingens väsendtligaste delar äfven handskrifna; och lagen kan således medgifva att handlingen i öfrigt må vara tryckt eller graverad, utan minskning af den säkerhet emot förfalskning och bedrägeri, som man, genom de rörande formen nu gällande föreskrifter, sökt vinna.
Till samteliga Riks-Ståndens Protocoli, I Innelial! ande de Handlingai, Hvilka till Riks-Stånden blifvit allemnade, Såsom % Konungens Nådiga Propositioner, Riksens Ständers.
Utskotts Betänkarjden och Förklaringar, Sanat Riks - Ståndens Protocolls - Utdrag, vid Urtima Riksdagen i Stockholm i$i| Sjette Delen.
Tryckt i.
Elméus och Granbergs tFx yckert, L y Utdtag af Protocollet hållet, hos Högloft.
Ridderskapet och Acleln den t Augusti 1815.
S. D- -Dittill Höglo fl.
Ridderskapet och Adela Stats-Utskottets den 31 Juli på bordet lagde Betänkande af d. 28 nästföregående, i anledning af de anmärkningar sorn blifvit gjorde vid Utskottets Betänkande om Allmänna Medels anslående för Svenska Theatern.
Ex Protocoll© ■A. G. Silverstolpe. S. D.
In stämde Högloft.
Ridderskapet och Adeln i Vällofl. Borgare-Ståndets genom Protocolls-Utdrag af d. 29 Juli meddeldta beslut, att den allmänna så kallade Pensions* Benndnings- och Tndragnings-Staten bör hädanefter hvart annat år i sammanhang med utgifvandet af Riksens Ständers Revisorers afgifVande allmänna Berättelse om Bankens-* Stats- och Riksgälds Contöirens med flera publique Penninge-Verks tillstånd, till trycket befordras.
Ut Supra» Ex Protocollo A. G» Silverstolpe. S. D.
Via förnyad föredragning af Stats Utskottets d. 27 dennes på bordet lagds Memorial af den 4 Den i Augusti den 21 nästföregående, med bifogade Berättelser och Utlåtanden rörande Bevisionen äf de under Kongl.