Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sådant voro icke rättvist, ty samma arbete förtjenade samma vedergällning; och då enahanda missförhållande egde runi i fråga om alla andra allmänna byggnader, i hvars uppförande och underhållande, innehafvare af boslällen äro pligtige att deltaga, har motionären, för att i någon mån åstadkomma lindring härutinnan, föreslagit utfärdande af ett stadgande, enligt hvilket de kostnader, sorn boställsinnehafvare kunna blifva ålagde i och för allmänna byggnader, skola, i likhet med hvad som redan finnes föreskrifvet, angående militias-boställen, äfvensom angående de kostnader, som innehafvare af boställe i allmänhet vid laga skifte få vidkännas, till godtgörande fördelas på tjugo år, med rättighet för boställshafvaren, som kostnaden förskjutit, att, derest bostället inom berörde' tid afträdes, af efterträdaren erhålla ersättning för sitt förskott, i mån af de återstående årens antal, med en tjugondedel för hvarje af dé bristande tjugo åren; hvarjemte boställshafvaren, till undvikande af framtida tvister, skulle ega att vid den syn eller besigtning, sorn först infölle efter det kostnaden utgått, med verificerade handlingar styrka kostnadens belopp; uti hvilket förslag Herr,Biskopen J. A. Butsch, Herr Biskopen J.
Bergman, Herr Prosten P. O. Carlander, Herr Hofpredikanten T. Wensjoe och Herr Prosten A. P. Traneus instämt, Herr Biskopen Butsch med förklarande, det han ansåge bifall till samma förslag vara särdeles maktpåliggande för många medlemmar af en stor embetsmannaklass inom fäderneslandet, neml igen Korn min istrarne.
Berörde motion, hvilken blifvit till Allmänna Besvärs-och Ekonomiutskottet remitterad, har detta Utskott gemensamt med Lag-Utskottet tagit i öfvervägande; dervid Utskotten, som funnit de af motionären, till stöd för förslaget uttalade åsigter, välgrundade, inhemtat, att Kongl. Mihtice-boslällsordningen af den 23 Januari 1836, uti 27 § innehåller det stadgande, att, om innehafvare af Militiae-boställe under sm besinningstid fått vidkännas betydligare kostnad till nybyggnad af kyrka, prestgård, större broar eller andra publika hus, må särskild godtgörelse derför med årtals-beräkning ega rum, i mån af samma kostnads belopp, efter syn erätts pröfning, dock icke med mera än ett år.
Vid nämnde förhållande torde något giltigt skäl dertill, att andre boställshafvare äro betagne rättighet att på ett eller annat sätt tillgodoberäkna sig en dylik utgift, icke vara för handen, helst, såsom motionären, efter Utskottens omdöme, ganska riktigt, anmärkt, innehafvare af så väl Militiae-, som Civil- och Ecklesiastik-boställen ofta genom ifrågavarande koslnader, synnerligast vid inträffande nybyggnad af kyrka inom en mindre socken, blifva under en lång tid i mistning af sine löneBih. till It.
Prat. 1853 — 54. 7 Sami. 2 Afd. 4 Baft. 3 18 Lag- »arnt Allmänna Beivärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 12. förmåner.
Men om, å ena sidan, sådant medgifves, torde det å den andra icke böra lemnäs ur sigte, att, derest boställs-innehafvare i berörde hänseende tillerkändes vidsträcktare rättigheter, än dem, som redan äro innehafvare af Militiae-boställen tillagde, samt ett stadgande af det utaf motionären föreslagna innehåll blefve gällande, skulle, med antagande af det fall, alt en person, som under tjugo års tid innehaft ett boställe och först under det sista året drabbats af en utgift för ofvannämnde ändamål, den merendels helt och hållet obemedlade tillträdaren få genast vid sitt tillträde af bostället vidkännas största delen af denna utgift, hvilket väl vore hvarken lämpligt eller billigt.
Utskotten fa tillika erinra, att kostnader, som i och för laga skifte från boställen utgå, visserligen, enligt Kongl. Kungörelsen den 4 Maj 1827, på det af motionären föreslagna sätt till godtgörande fördelas, men att emellan dessa kostnader och dem för allmänna byggnader den väsendtliga skiljaktighet förefinnes, att då de förre blott en gång ifrågakomma, så icke är förhållandet med de sednare.
Dessutom bör icke förglömmas, dels att kostnaderna för ett skifte i allmänhet vida öfverstiga dem, som jordegare i och för berörde allmänna byggnader få vidkännas, samt dels, att boställshafvarne genom laga skifte tillskyndas flere fördelar, som åtminstone i någon mån lemna ersättning för de derför hafde kostnader och hvilka, då bostället kort efter skiftet afträdes, således komma tillträdaren tillgodo, då de deremot genom uppförande af t. ex. en prestgårdsbyggnad eller ett tingshus merendels icke komma i åtnjutande af någon direkt förmån.
I öfverensstämmelse med hvad Utskotten sålunda anfört, få Utskotten vördsamt tillstyrka Rikets Ständer, attj uti skrifvelse, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i nåder förordna, att om innehafvare af Civilt eller Ecklesiastikt boställe under sin besinningstid få vidkännas betydligare kostnad till nybyggnad^ af kyrka, prestgård eller andra allmänna byggnader, må, i likhet med hvad redan finnes stadgadt i fråga om Militia: - boställen, särskild godtgörelse derför med ärtals-beräkning ega rum, i mån af samma kostnads belopp, efter synerätts pröfning, dock icke med mera än ett dr.
Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o IS. 19 Reservationer: af Herr Hasselrot, Carl: ”Utskotten hafva medgifvit, att de af motionären, till stöd för förslaget uttalade åsigter äro väl grundade; men det oaktadt funnit detsamma oantagligt och till stöd härför exempelvis anfört, att, om en person, som under tjugu års tid innehaft ett boställe och först under sista året drabbats af en utgift af ifrågavarande beskaffenhet, det hvarken skulle vara lämpligt eller billigt att efterträdaren vid sitt tillträde finge genast vidkännas största delen af denna utgift.
Utskotten synas hafva föreställt sig motionärens afsigt hafva varit att lyfta hela bördan af ifrågavarande kostnader från den boställshavare, som de i första hand drabbat och lägga den på hans efterträdare.
Sä är dock icke meningen.
Motionären bar tydligen tillkännagifva sin afsigt vara att genom dessa kostnaders fördelning på en längre tid, derigenom de äfven blelvo mindre tryckande, upphäfva det orättvisa deruti, att de nu kunna ensamt träffa en boställshavare, som innehaft hemmanet endast ett år.
Det må väl vara sannt, att kostnaden för ett laga skifte är af annan beskaffenhet än kostnaden för en byggnad, men nekas kan väl ej eljer, att det är framtiden, som drager fördelen af såväl skiftet som byggnaden; hvadan det ock lärer finnas rättvist, att kostnaden i båda fallen i ett lämpligt förhållande ölveiflyttas på framtiden; och om den tidrymd, på hvilken kostnaden fördelas, bestämmes till 20 år, faller af densamma ^ på hvarje år och således jemnt, billigt och rättvist, ehvad det fall inträffar, som Utskotten anfört, alt kyrkobyggnaden verkställes sista året af en boställshafvares 20-åriga^ besinningstid, eller, hvilket lika ofta händer, under det första.
Huru bardt och ojemnt denna kostnad kan drabba, derpå har motionären anfört ett exempel, sorn jag vill anföra.
I Fyrunga socken af Skara stift är nyligen en kyrkobyggnad verkställd, derför kontanta utgiften uppgått till 10,000 R:dr banko.
I denna på 9 i oförmedlade mantal fördelade kostnad, liar komministern i socknen, som innehar ett hallt från ett helt förmedladt mantal, fått deltaga med omkring 1,000 R:dr banko kontanta penningar.
Om nu denna kostnad fördelas på 20 år, blir bördan dräglig, ehuru förskottet alltid blir kännbart.
Deremot finner jag billigt, att en boställsinnehafvare, under hvars tid en dylik byggnad inträffar, utan rättighet till ersättning utgör sådane naturapreslationer i dagsverken och körslor m. m., som af öfrige sockneboerne estridas, så att endast det kontanta bidraget fördelas på framtiden; och 20 Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 12 lärer den invändningen att det skulle blifva svårt att skilja kostnaden för natura-prestationer från den kontanta utgiften, icke förtjena afseende, enär de förra icke behöfva i räkenskaperne upptagas eller i penningar utföras.
Den utväg till ersättning, Utskotten föreslagit, är i min tanke hvarken tillfyllestgörande, enär kostnaden för allmänna byggnader mången gång kan betydligt öfverstiga den, som motsvarar ett års enskild byggnad, eller ledande till det afsedda målet: en jemn och rättvis fördelning på en längre tidsföljd af ifrågavarande kostnader; på grund hvaraf jag, för min del, önskar att jemväl militiag-boställs-ordningen må rättas i öfverensstämmelse med motionärens förslag; och bör jag icke eller lemna oanmärkt, att samtlige i Utskotten närvarande ledamöter af Högvördiga Preste-Ståndet biträd t motionärens förslag i den riktning jag här ofvan an tyd t, samt att, enär den föreslagna förändringen icke har det ringaste inflytande på de skattdragandes byggnads-skyldighet, det synes mig obilligt att motsätta sig antagandet af ett stadgande, som påyrkas af dem det närmast rörer.
Jag har på sådan grund inom Utskotten påyrkat ärendets återförvisande till afdelningen, med uppdrag till den att utarbeta förslag till lagstadgande i den riktning, jag föreslagit; och vågar nu i samma ändamål hos Rikets Ständer vördsamt anhålla, att frågan mätte varda till Utskotten återremitterad”; Samt af Herr Tersmeden, P. R., Herr Prosten kV ens joe, Herr Doktor Nordlander, Herr Prosten Traneus, Herr Professoren Bring, Herr Prosten Eurén, Herr Prosten Arosenius, Herr Lektor Söderberg, Herr Mteckel, Herr Boman och Herr Wetterberg, hvilka instämt uti Herr Hasselrots reservation.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS N. MARCUS, 1854. htuf- muni Ailm.
Jhrm/u- #ch Eko...
UlfUlittn lUicnhMnU. 4\:o .13. 1 N;0 13.
Alik. till Esp.-Utsk. d. 27 Juli 1S54, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning a/' väckt fi nga derom, -.'att Rikets Stunder mätte, i underdånig skri/belse, hos liongL Majit anhålla om vidtagande rtf skyndsamma åtgärder lill lugnande af de separatistiska rörelserna inom Kyrkan, och upphörande af förföljelser emot dem, sorn i borgerligt afseende fora en stilla och oförvitlig vandel.»
Penna fråga, sorn blifvit vackt hos vallo fl.
Borgare-standet af Hr L. f •
Henschen uti ett af honom afgUVet, till Lag-Utskottet rcinitteradt.memorial, har detta Utskott gemensamt med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet till behandling förehaft; och som motionären icke närmare bestämt eiler utvecklat beskaffenheten af de olägenheter, som af honom alses, samt ej eller framställt något förslag till de åtgärder, hvilka till und&nrödjande eiler förekommande dcral kunde linnas af nöden, anse Utskotten, med erinran, att berörde fråga till någon del redan utgjort föremål för Pikets nu församlade Ständers öfverläggningar, i anledning af väckta motioner, dels angående religionsfriheten, dels oro upphäfvande, förändring eller förklaring af 172G års Konventikel-plakat, deröfver Lag-Utskottet afgifvit Betiuikanden under N:ris 33 och 34, samt dels om rättighet att vid Gudstjensten eller andra presterliga förrättningar begagna äldre andaktsböcker, hvilken fråga blifvit af Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet i dess Betänkande N:o 90 behandlad, Hr U ense hens omförmälda yrkande icke höra lill någon Rikets Ständers vidare åtgärd föranleda.
Rih tm n. Si.
Erot. 1853 $ 1854. 7 Sami 2 Afä. 5 Haft. 2 Lag- samt Allm. Best.- oeh Ekon.-l!Isko/fens Betänkmde, fi:o 44,.
N:o 14k Ank. till Exp.-Ulsk. d. 27 Juli 1834, kl. 11 f. ta.
Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring af 8 § i Kongl. Förordningen om K yr ko-råd, den SO Augusti 1843.
Hr doktor C. F. Bjlirkjnan liar uti en hos högvördig» Preste-ståndet väckt motion anfört, att, efter hans åsigt, uteslutandet i berörde § af det i 18'!7 ars Förordning om kyrko-råd förekommande stadgande, som för underlåtenhet att på kallelse infinna sig hos kyrko-rådet stadgade bötes-ansvar, oeh berättigade detsamma att genom föreläggande af förnyade vitén förmå den tredskande till inställelse, medfört ganska menliga följder.
Fruktan för böterna oeh skymfen att blifva bötfälld hade ofta bragt en sådan person till lydnad.
Det enda medel, som för vinnande af detta ändamål, numera stöde kyrko-rådet till buds, sedan dess kallelser blifvit lemnade utan hörsamhet, vore att anmäla förhållandet, hos Konungens Befallningshafvande, och det dröjsmål denna utväg morän del* förorsakade vöre stundom af högst skadligt inflytande, äymnerligast i frågor rörande försummad barna-uppfostran.
I anledning häraf, och med åberopande af det. förhållande, att Kongl. Förordningen om soeken-niimnder på landet uti berörda hänseende innehölle hufvudsakligen enahanda föreskrifter med ofvamtnmärkte ur 1817 års Förordning, har motionären föreslagit, att 8 § i «u gäldande förordning om kyrko-råd måtte bringas i öfverensstämmelse ined 13 § i nyssnämnda Förordning af den 2G Februari 1817, samt följaktligen erhålla följande förändrade lydelse: • ■ Alvar och en, tom i socknen bor, är skyldig att på kyrko-rådels kallelse lillstädeskoinma. kallelsen sker genom sex-män eller kyrkans betjente, och bor meddelas tilta dagar förut.
Utebli/ver den, som sålunda kallad är, böle 53 sk., till tväskiftes emellan kyrkan och de fattiga, ock lillhälles af Lag- saint Allm. Bese.- och Ehon.-Ulsko/lens Betänkande, N:x> 14. 3 kyrko-rådet genom förnyade vilen, sorn duck tillsammans ej må öfverstiga tio Riksdaler, att sig inställa.
Iian han ej derigenom förmås till inställelse, anmtile kyrko-rådet förhållandet hos Konungens'Befallningshafvande, som ’ vidtager de måll och steg, som med lag och sakens beskaffenhet instämma.
För pröfning af denna motion, som, jemte deraf hos högvördig» Presteståndet föranledda yttranden, blifvit till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets behandling ölverlemnad, har detta Utskott med Lag-Utskottet sammanträdt; och fa Utskotten deröfver nu afgifva utlåtande.
I likhet med motionären, och på de af honom anförde skäl, hafva äfven Utskotten funnit borttagandet af omförmälde ansvars-bestämmelse mindre lämplig.
Det är ©tvifvelaktigt, att i de flesta fall kyrko-rådets kallelser nu. blifva föga verksamma, då något ansvar för deras åsidosättande icke drabbar den försumlige.
För dennes inställelse måste således handräckning sökas hos Konungens Befallningshafvande; men innan denna handräckning hinner meddelas, kan, helst då den tredskande är boende inom en från residens-staden aflägse belägen församling, en lång tid. ofta förflyta; och det åsyftade ändamålet med inställelsen går sålunda stundom förfeladt.
Dessutom torde, utom det att en nödtvungen inställelse genom kronobetjeningen är egnad att väcka förbittring i sinnet hos den förekallade, en dylik åtgärd ådraga honom större kostnader, än lian skulle få vidkännas, derest det förut stadgade bötesbeloppet blefve honom ådömdt Såsom motionären uppgifvit äger, enligt 11 § i Kongl, förordningen om socken-nämnder på landet, utfärdad samma dag som nu gällande Förordning om kyrko-råd, socken-nämnden att belägga den kallade, sorn utan förfall uteblifver, försl med 32 sk. böter, till fattigvårdens kassa, och derefter med förnyad* vitén, till dess de sammanräknade uppgå till tio riksdaler.
Blifva dessa åtgärder fruktlösa, har Nämnden att vända sig till Konungens Befallningshafvande, liandhafvandet af »kyrko-disciplinen och hvad till religionens, och sedernas vard hörer», lärer emedlertid erfordra lika mycken skyndsamhet och vara lika magtpåliggnnde, som de ärenden, hvilkas behandling socken-nämnden åligger; hvarföre och då, efter Utskottens omdöme, intet med rättvisa och billighet förenligt medel, sorn kan verksamt understödja en pastors nit att befrämja ordning och sedlighet inom sin församling, bör honom betagas, Utskotten finna det angeläget, °att nyssberörde
Förordningar uti ifrågavarande hänseende bringas till öfverensstämmelse med hvarandra.
Utskotten tillstyrka alltså Rikets Ständer, att, uti underdånig skrifvelse, hos Kongl. Maj:t anhålla, det 8 $ i Kongl. Förordningen om Kyrko-råd, den 29 Augusti 1845, mätte erhålla följande förundrade lydelse: 4 Ltig- »arnt Ålim.
Bene.- oell livar och en, sorn i socknen hor, ur sky lili" att på kyrko-rådets kallelse tillstädeskomma.
Halle Isen sker genom sex-män eller kyrkans betjente, och bor meddelas alta dagar förut.
Utebli/ver ilen sålunda kallad är, utan laga förfall, bote 5JJ sk., till fattigvårdens kassa, och tillhåfles af kyrko-rådet, genom förnyade vilen, som dock tillsammans ej må öfverstiga Tio r:dr, ali såg inställa.
Iian han derigenom ej förmås till inställelse, anmäla kyrko-rådet förhållandet hos Honungens Befallningshafvande, som vidtager de mått och steg. hvilka med lag och sakens beskaffenhet öfverensstämma.
Prestholm den 27 Juli 1854.
IS:o (5.
Anil- till Exp.-Utsk. d. 27 Juli 1S54, lil. 11 f n».
Betänkande, i anledning af väckte motioner om ändringar uti Kongl. Stadgan, den /-> April ISOS. om jagt och djurfång.
Desse motioner iiro väckte dels inom höglofliiie 1’iddorskapet och Adolfi, Ht hr grefve af Ugglas.
Ludvig, samt dels hos hedervärda Bonde-ståndet, al' riksdags-fuiliniiktigen Eric Christensson från Götheborgs och Bohus län.
Den förstnämnde liar, ined förmenande, att det uti Kongl. Kungörelsen •den 24 Oktober 1851 stadgade förbud mot köp af fridlyst villebråd, sorn icke bevisligen blifvit fångadt å den tid, då sådant varit tillåtet, ej skall ledt till det dermed åsyftade ändamål, enär fångst och försäljning af dylikt villebråd lika obehindradt skola egt runi efter berörda förbuds utfärdande, som förut, anfört, att, derest villebrådet skall tillbörligen fredas och jagten lenina lika ator afkastning, sorn i andra länder, det vöre nödvändigt, att de nu för Lag »arnt Allm. Best.- och Ekon-Utskotten» Betänkande, N:o 15. 5 ♦»loflig jagt stadgade böter förhöjdes, och tillika jagt-stadgans onödigtvis inskränkande, och derföre till ölverträdelscr lockande, föreskrifter undanröjdes.
Såsom sådan vore förbudet mot jagt å tjäder- och orr-tupp frän den 14 Mars till och med den 1 Augusti att anse.
Att tuppen till slägtcts förökande skyddas, intilldess hönorna på lek arn c- sig infunnit, vöre riktigt.
Men intet skäl vore för handen att derutöfver utsträcka förbudet.
Finge jagten å orrech tjäder-tuppar redan den 1 Maj begynna, skulle de blifva vida bättre fredade. än med förbud mot deras fällande under hela lektiden.
Vår-skyttet vore nemligen ett så lockande nöje, att, om ingen tid för dess idkande lemnades, lagen alltid skulle komma att. öfverträda?, och tuppen skjutas såväl vid vårens början, sorn sednare.
Visserligen kunde det ofta inträffa, att vid sena vårar hönorna nämnde dag ännu icke öfvergifvit lekarne; men säkert vöre, att, de vid denna tid der sig infunnit; och blott tuppen af hönorna orngåTves, vore han temligen fredad för jägaren.
— De nu för jagt å enskildes egor af fogel, tillhörande den s. k. mindre jagten, bestämde böter, nemligen 5 r:dr första, 10 r:dr andra och 20 r:dr tredje gången, eller oftare sådan förbrytelse skedde, voro allt för ringa; och då endast hälften deraf tillkomme åklagaren, kunde man icke fordra, att någon mot en sä obetydlig vedergällning skulle vilja utsätta sig för det besvär och det obehag, sorn nästan alltid åtföljde ett åtal.
Af dessa skäl har motionären föreslagit, dels att förbudet mot jagt 'å tjäder-tupp och orr-tupp måtte inskränkas till tiden emellan den 14 Mars och den 1 Maj, dels att böterne för jagt under förbjuden tid å fogel, tillhörande den s. k. mindre jagten, så ock för äggning eller fångst med snara eller giller, matte bestämmas till Tio r:dr första gången, och till Tjugu r:dr, allt banko, andra gången, eller oftare, sådan förbrytelse föröfvades, samt att dessa böter, måtte blifva niälsegarcns ensak.
Erie Christensson åter har yrkat, att, med ändring af jagt-stadgans 4 Art. 3 g, jagt, å rapp-höns må vara tillåten under tiden fran och med den l September tili den 1 December; till stöd för hvilket yrkande är vordet anfördt, att, enär under Augusti månad, då jagt å nämnde fogel-släg nu vore tillåten, årets gröda vanligen stöde på rot, och rapp-hönsen företrädesvis uppehöllQ sig på åkrarne, berörde tillåtelse ofta medförde den påföljd, att, säden af jägaren flerestädes blcfve nedtrampad och förstörd.
Dessutom voro rapphönsen denna tid ännu så unga, att det vore mindre välbetänkt att då fälla dem.
Orsaken till det skydd, som blifvit lemnadt rapp-hönsen från November månads ingång, vore, efter motionärens förmenande, att söka uti den omständighet, att dessa foglar iiro särdeles ömtåliga för snö och stark köld.
Men då numera någon stadigvarande vinter ej infälle förr, än efter jultiden, kunde nagra menliga följder af den påyrkade förändringen icke befaras; varande der - 6 Lag- sami Allm. Bese.- och Ekon.- U/sk offe lis B et falk ände, N:o 15. jemte af motionären uppgifvet, att i England enahanda föreskrift, sorn den 'af motionären föreslagne, vore gällande.
Omförmälde motioner, af hvilka den sednare blifvit till Lag-Utskottet, men den förra till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet öfvcrlernnad, hafva desse hegge Utskott tagit i öfvervägande; och hvad först angår den af hr grefve af Ugglas föreslagna utsträckning i tiden för jagt å tjäder-tupp och •rr-tupp, torde det icke vara att antaga, att, derest uti ifrågavarande afseende olika bestämmelser blefvo gällande, med hänsigt till lian- eller hon-slägtet, dessa bestämmelser kommo att noggrannt efterlefvas.
Tvertom skulle, efter all sannolikhet, sådant bidraga till villebrådets utödandc, då det svårligen kund# kontrolleras, att ej hönorna, och möjligen äfven de späda ungarne, under den för jagt å tupparne tillåtna tid, fälldes.
Utskotten anse således berörda förslag , icke böra bifallas.
Vidkommande derefter den påyrkade förhöjningen af bötes-ansYaret för jagt under förbjuden tid å fogel, tillhörande den s. k. mindre jagten, äfven som för äggning eller fångst med snara eller giller, så äro Utskotten af den åsigt,, att det nu för nämnde förbrytelser stadgade ansvar står i någorlunda afmätt förhållande till så väl förbrytelserna, som andra i jagt-stadgan bestämde bötes-belopp; hvarföre Utskotten, i betraktande jemväl deraf, att den, som genom oloflig jagt sig förbryter, är skyldig att icke allenast erlägga de bestämde böterna, och möjligen tillika derför stadgadt vite, utan äfven ersätta det dödade eller fångade djurets värde, vördsamt tillstyrka, att berörd» yrkande må lemnäs utan bifall.
Och då det bör vara med hvarje jord-egares fördel öfverensstämmande, att, utan afseende på den vinst han kan erhålla, ifall någon blir för oloflig jagt bötfälld, tillse, det villebrådet å hans egendom tillbörligen fredas, samt den andel i böterne, som nu bör tillfalla jagt-kassan, kommer honom medelbarligen tillgodo derigenom, att denna kassas tillgångar för rofdjurs utrotand» användas, anse Utskotten det af hr grefve af Ugglas framställda förslag, att böterna för oloflig jagt må blifva målscgarens ensak, icke bura till någon åtgärd föranleda.
Beträffande deremot Eric Chrislcnssons yrkande om ändring i tiden Rir jagt å rapp-höns, få Utskotten, med åberopande af de utaf motionären till stöd för samma yrkande anförde skäl, hvilka Utskotten finna välgrundad», vördsamt tillstyrka Rikets Ständer Lag- samt Allm. Be&v.r och Ekon.-Utskotteus Memorial, N:o 16. 7 att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes, mod ändring af föreskriften i i Ari. 5 $ af Kongl. Stadgan den 15 April 1 SOS, om jagt-och djurfång, i Nåder förordna, ali jagt ä rapp-höns må vara tillåten wider tiden från och med den 1 September till den 1 December.
Stockholm den 37 Juli 1854.
Ank. till Exp.-Utsk, den 27 Juli 1854, kl. 11 f. m. Memoria!, i anledning af återremiss af Utskottens Betänkande, N:o B,, öfver vackla frågor om förändring eller förklaring af gällande stadganden angående skyldighet,, att bygga och underhålla prestgård, tingshus och harads-fän geise.
Första punkten af berörda Betänkande, hvaruti Utskotten afstyrkt bilall rill framstäldt påstående om .upphörande af den sätes- och ladugardar, samt alhyste rå- och rörs-hemman medgifna befrielse från deltagande i byggande och underhållande af prestgård, tingshus och härads-fängelse, har hedervärda Bonde»tåndet, enligt protokolls-utdrag den 28 sistlidne Juni, till Utskotten återremitterat: men som samma punkt blifvit af de tre öfrige Riks-standen bifallen, och, jemlikt 75 § Riksdags-ordningen, tre Stånds mening i frågor af förevarande beskaffenhet utgör Rikets Ständers beslut, kan återremissen från hedervärda Bonde-ståndet ieke till någon åtgärd af Utskotten föranleda; hvilket Utskotten härmed skolat hos nyesbemälde Riks-itånd vördsamt anmäla, Stockholm den 37 Juli 1854. 5J Etty- uttal Allm. Urat.- 0tk UJtou - t !ék*tl»u* .Ut>m0.