Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Väl kan åtgången genom prisstegring betydligt minskas j men enär tull-satsen å utländska sprit-drycker intill innevarande års slut är bestämd till 28 sk. banko för kanna vid 12 graders styrka, — motsvarande ungefär 32 sk. rgs vid 6 grader, — och priset i Danmark och Preussen, efter inbergandet af årets gröda, icke kan förmodas blifva högre än det, hvartill bränvinet under vanliga förhållanden der afyttras, nemligen högst 24 skillingar banko för hvarje Svensk kanna, sedan exportören fått sig till godo räkna ersättning för den erlagda skatten, samt då kändt är, att åt vanligt bränvin, med ringa kostnad, kan gifvas utseende och en viss smak af cognac, arrak eller rum, kan priset medelst inskränkning i tillverkningen inom landet ej uppdrifvas till en sådan höjd, att förbrukningen derigenom hämmas y ty bristen skulle ersättas genom införsel af utländskt bränvin, för hvilket tillgången å silfver i banken komme att anlitas, under det våra egna produkter, särdeles potäter, möjligen kunde sakna afsättning.
Maj:t eger visserligen grundlagsenlig magt att förbjuda all införsel af utländska sprit-drycker; men Utskottet, som ej anser sig behöfva här ingå i någon bevisning om olämpligheten af åtgärder, som afse att hindra all tillgång å varan, erinrar blott om de menliga följder, dylika försök medfört så väl under åren 1757 till 1760, som vid andra tillfällen, och kan ingalunda förorda en åtgärd, som i så hög grad skulle kunna föranleda lag-öfverträdelser.
Att vigten och betydelsen af ofvan anförda skäl, på hvilka Utskottets tillstyrkande i betänkandet N:o 9 var grundadt, ingalunda förringas af den omständighet, att Kongl.
Maj:t i nåder medgifvit bränvins-tillverkning under en half månad instundande höst, visar sig, då man betänker, dels att af den blifvande skörden, hvarför utsigterna redan från vårens början allmänt i landet visat sig hoppgifvande, och hvartill utsädet redan var verkställdt före utfärdandet af Kongl.
Maj;ts nåd.
Kungörelse af den 1 Juni7 det, som icke egnar sig till utförsel, och i synnerhet potäter, svårligen kan med lika vinst tillgodogöras annorlunda, än på det sätt, vana och redan befintliga anstalter anvisa, dels ock att Utskottet, som i Betänkandet N:o 8 angående vilkoren för bränvins tillverkning tillstyrkt, att en dylik tillverkning i mindre bränneri måtte tillåtas under April månad, i sitt sednast lill Rikets Ständer afgifna betänkande i samma ämne frånträdt denna sin åsigt och hemställt, att bränvins tillverkning, vare sig i större eller mindre bränneri, måtte ega rum endast under höstmånaderna.
Särskilda Utskottets Memorial, N:o 42.
5 Onekligen kan mycket bränvin tillverkas under den halfva dertill medgifna månaden i höst5 men de ansträngningar, som komma att för detta ändamål göras, blifva större eller mindre, allt efter som utsigten till vinst är lockande.
Vinsten skulle, derest bränvin får tillverkas i början af nästinstundande år, icke kunna beräknas större, än skilnaden mellan den nu fastställda och den för nästkommande år utgående tillverknings-afgiften; och för denna vinst lära inga nya brännerier komma att anläggas.
Skulle åter tillverkning i vinter icke blifva tillåten, kan, utom skatte-skilnaden, såsom vinst jemväl påräknas den pris-stegring, som till följd af förmodad brist i förhållande till förbrukningen kan uppkomma, och för hvilken ingen annan gräns kan bestämmas än det pris, hvartill utländska sprit-drycker kunna här afyttras.
Häraf följer, att bränvins-tillverkningen i höst sannolikt ökas i den mån, tiden för en dylik tillverkning i vinter inskränkes.
Men de kapital, som användas, för att åstadkomma den ökade tillverkningen, äro till större del bortslösade, så vida anläggningarne ej framdeles begagnas, i hvilken händelse åter staten skulle befrämjat dem.
Af alla dessa skäl, och enär dessutom stats-verket, derest ingen bränvinstillverkning i vinter blefve medgifven, ginge miste om en påräknad betydlig inkomst, och det just på samma gång som tvifvelsutan stora utgifter å statsverkets sida tarfvades till bränvins-redskapens inlösning enligt den af Rikets Ständer bifallna 10 art. af Utkottets förslag till Förordning angående bränvins tillverkning, har Utskottet funnit sig böra tillstyrka, att bränvins tillverkning måtte få medgifvas under någon tid i början af instundande år, och att Rikets Ständer ingå med en underdånig skrifvelse härom till Kongl. Majit.
Utskottet, som förmodar, att under den medgifna halfva månaden i höst fullt lika mycket bränvin kommer att tillverkas, som under vanliga förhållanden på en månad, anser tiden för bränvins tillverkning under instundande vinter kunna inskränkas till en månad, och tror denna lämpligast böra utsättas till början af nästa år, på det att potates-grödan måtte hinna tillgodogöras.
Utskottet får sålunda tillstyrka Rikets Ständer att i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anmäla, att, derest Kongl. Majit skulle finna lämpligt och nyttigt tillåta bränvins tillverkning en månad under första qvartalet af nästa år, Rikets Ständer medgifva, att sådan tillåtelse må meddelas under de vilkor, som innehållas i den förordning om bränvins tillverkning, hvilken varder utfärdad på grund af Rikets Ständers beslut vid innevarande Riksdag.
4 Särskilda Utskottets Memorial, N:o 42.
Herr von Hartmansdorff,j Äng.:
I sitt Betänkande N:o 9 föreslog Utskottet Rikets Ständer att hos Konungen i underdånighet anhålla, det bränvins-bränningen måtte inställas, under den i nu gällande förordning tillåtna tid på hösten innevarande år, eller 2 månader; och hemställde tillika, det bränvins tillverkning måtte, derest Konungen icke skulle finna vigtiga omständigheter innebära hinder derför, varda medgifven högst 2 månader af den tid, år 1855, under hvilken bränningen eljest icke blefve tillåten, samt under de vilkor den nya författningen derom i öfrigt föreskrefve.
Till dessa vilkor hörde bland annat, att, både af större och mindre bränneriers ägare, skulle 2:ne månader få, efter hvarje års skörd, för varans tillverkning begagnas.
När nu Konungen medgifvit bränningen, under 14 dagar instundande höst: så hade följdrigtigt varit, det Utskottet tillstyrkt den ifrågaställda tillåtelsen, under en och en half månad i Usta qvartalet af 1855.
Derigenom hade, om Konungen samtyckt, bränvins-brännarne fått begagna, för 1854 års skörd, de 2:ne brännings-månader, hvilka Rikets Ständer velat, genom bifall till Utskottets betänkande N:o 8, dem bevilja.
Ett dermed öfverensstämmande förslag har jag äfven i Utskottet gjort; men som det der fallit, får jag detsamma, såsom reservation, till Rikets Ständers pröfning härmedelt underställa.
Friherre Raab och Grefve Mörner hafva häri instämt.
Herr Henschen har mot utlåtandet anmält reservation.
Jag anser l:o
Utskottet icke hafva bort upptaga frågan, vid det förhållande att blott ett Riks-stånd återremitterat Betänkandet N:o 9, men två Stånd bifallit detsamma och ett
Stånd af det skäl lagt det till handlingarna, att Kongl. Maj:t genom kungörelsen den 1 nästlidne Juni redan hade afgjort den fråga, hvarom betänkandet hufvudsakligen handlade. 2:o Skulle en så kallad ersättningstid af en månad blifva medgifven, borde väl, så vida den skall anses innefatta en verklig ersättning, de, som äro till bränvins-bränning berättigade, få derunder begagna den redskap, som de äga använda under den del af November, då bränvins-bränningen får utöfvas, och som de skulle ägt använda under återstående delen af den lagliga bränningstiden innevarande år, i fall förbudet ej mellankommit.
Likaledes borde väl skatten blifva densamma, som då bordt utgå.
Emot detta utlåtande anhåller jag att få anmäla min reservation.
Liksom det i allmänhet numera synes förgätet hvad som vid början af bränvinsfrågans behandling förledet år angafs dervid utgöra hufvudsaken — att minska bränvinets tillverkning och förbrukning — har Utskottet i detta utlåtande frångått
Sär ahilda Utskottets Memorial N:o 4 2. 5 allt hyckleri med denna hufvudpunkt, hvilket röjer sig i betraktelserne öfver den sannolika tillgången å bränvin för instundande höst och derpå följande vår.
Man tror ”att tillgången för närvarande på denna vara ej kan vara så stor, att den lemnar något synnerligt öfverskott för instundande år.” Jag nödgas härvid anmärka, att Utskottet alldeles onödigtvis anser sig kalladt att göra kalkyler öfver möjliga tillgången på en vara, om hvilken det i början hette att den var onödig, onyttig, förderflig.
Hvarifrån härleder sig då nu denna ömhet om ”konsumentens rätt”?
Hvarför skall Sverige nu anses vara i behof af denna vara, hvars förbrukning man så högeligen fördömt, och hvilken fördömelse utgjorde förevändningen för alla åtgärder att fördyra henne och åstadkomma en utomordentligt stegrad beskattning?
Jag reserverar mig ytterligare mot den påtagliga motsägelsen i Utskottets motiver vid det ena och andra tillfället af denna frågas behandling.
Det må nemligen ihågkommas att, när minoriteten i Utskottet ville försvara de rättigheter hvilka man fordom tilierkändt jordbrukarne, att ostörde af revolutionära omkastningar i lagstiftningen, få tid på sig att bereda öfvergången till ett förändradt landtbrukssystem och fördenskull emot den föreslagna brådstörtande förändringen anförde, bland sannolika följder deraf, att lurendrejeri med utländskt bränvin kunde upp komma, äfvensom att man hade sitt landtbruk så beräknadt att man behöfde bränningen för att använda sitt större förråd af potatis — genmälte man, att smyghandel med bränvin icke kunde befaras i någon större utsträckning; och åter i afseende på den anordnade stora potatisodlingen, att potäterna kunde begagnas till boskapens utfodring —- nu åter har majoriteten, såsom skäl för sin önskan om utsträckt bränningstid upptagit just dessa, minoritetens, motiver, dem man förut vederläde.
Nu kalkylerar man Öfver differenserne i utlandets ocb de inhemska bränvinspriserne och kommer till det resultat att genom införsel priserna å bränvin i landet ”ej skall betydligt höjas öfver det gängse”.
För att riktigt verka till förmon för sin åsigt af behofvet att bränna mera, försmår man icke ens begagna den snart utridna käpphästen om ”Bankens Silfvertillgång, som skall anlitas”, — under det våra egna produkter, framför allt potäter, tilläfventyrs saknade afsättning.”
Nu duger således icke anvisningen om potäternas användande till utfodring.
Ett sådant sätt att kasta motiver, samma motiver för eller emot, allt efter som behofvet för tillfallet gör nödigt, är stötande, antingen det betraktas ifrån förståndssidan eller från hederns fordringar.
Utskottets majoritet bemöter också i förhand ett uppstäldt inkast om förbud mot utländska spritdryckers införande, och finner sig ”ingalunda kunna förorda åtgärder som i så hög grad skall kunna föranleda lagöfverträdelser”.
Hvad härmed menas är icke utsagdt; lagöfverträdelser genom smyghandel hafva vi förut anmärkt af samma pluralitet vara vid frågans första behandling förnekad till dess möjlighet; lönbränning återstår då, men äfven denna har majoriteten vid samma tillfälle för - 6 Särskilda Utskottets Memorial, N:o 12. klaral icke kunna tagas i beräkning säsom utöfvande något betydligare inflytande.
Men nu passar det bättre i stycke, att antaga dessa lagöfverträdelser ”i hög|grad”.
Jag ville att en ambition skulle finnas till motvigt mot ensidigheten.
Utskottet återkommer ännu en gång till potäterna, dem man nu anser ”svårligen kunna med vinst tillgodogöras annorlunda än på det sätt vana och befintliga anstalter anvisa”.
Potäterna anses således här åter behöfva bränvinspannan för att med vinning tillgodogöras; men hänvisningen till vanan och befintliga anstalter är märklig.
Vanan är, år 1855, afvänjd hos den mindre jordbrukaren, och de hos honom ”befintliga anstalterne” hafva icke mera vanans, det vanligas möjlighet, när man tillräckligt vet hvilken verkan den nya lagen derpå utöfvar, nemligen att göra bränvins-bränningen i enkla småpannor ekonomiskt omöjlig.
Det återstår då endast ångbränneriernes ”redan befintliga anstalter” för hvilka åtgärden blefve tillämplig; och att för dem allt göres och att för dem hela den nya lagstiftningen i bränvinsfrågan är beräknad, utgör icke mera någon hemlighet äfven för den som icke på nära håll betraktat alla de härvid öfvade intriger.
Utskottet anser sig ej kunna neka, det ansträngningar i höst komma att göras för att rätt strängt kunna begagna den medgifna halfva månadens bränningstid, men påstår att sådant skall blifva ”beroende af den vinst som genom en sådan tillverkning synes kunna påräknas”.
Detta är blott ett tomt ord.
Medgifver man att stora ansträngningar komma att göras, så är det utan afseende på vissheten af den blifvande vinsten, som ju ej kan beräknas, emedan den just kommer att bero af den tillökning de 14 dagarne kunna åstadkomma i den förut varande tillgången å varan.
Yttrandet är så mycket olämpligare som det just i Utskottet blifvit ådagalagdt att stora beställningar på apparat-förändringar och nya redskaper för hösten blifvit gjorda, så att tillverkare, som förut åstadkommit t. ex.
250 kannor om dagen, blifva i tillfälle att bränna ända till 3 å 4000 kannor dagligen.
Utskottet anser icke vinsten blifva större än efter skillnaden i beskattningen.
Men om vinsten icke blefve större, kan den väl anses vara så liten, om man förtjenar 16 sk. per kanna?
Ar icke den vinsten oerhördt stor?
Ar den icke tillräcklig att locka till oerhörda ansträngningar?
Är den icke stor nog att föranleda en sådan förmodad bränning, der kostnaden för apparatens förändring uppväges af kanske två dagars tillverkning, lör att å de återstående tolf dagarna föranleda en behållning svarande mot en hel förmögenhet?
Hvilken ersättning kan man under sådana omständigheter begära?
Hänsyftningen på Statsverkets vinst af en blifvande bränvins-bränning under vintern år 1855, är verkligen ingen tomhet; men då man låtsat komma ifrån kärleken till bränvin, och då man velat låta påskina att man mera skulle fästa afseende på det moraliska tillståndet i landet, kan intet afseende på statsverkets behof fl komma ifråga.
Särskilda Utskottets Memorial, N:o -12.
Det är hög tid att komma ifrän detta vacklande mellan stridiga bevekelsegrunder.
Man måste säga rent ut, antingen att man vill hafva ordning, seder och välstånd i landet eller också att man, för Statens eller enskilde vinglares förmon och vinning skall gifva Nationens väl till spillo.
Ettdera.
Att hyckla Stats-ekonomiska och andra motiver, än upptagande än förbigående de moraliska, finner jag för min del obehagligt och klent; och får jag för min del, på grund af här ådagalagde ohaltbarhet i majoritetens motiver, på det kraftigaste reservera mig emot Utskotts-beslutets hufvudtanke att någon serskild bränvins-bränningstid under kommande nyår skall hos Kongl. Majit begäras.
I ofvanstående reservation förenar sig Lars Larsson, från Elfsborgs län.
Eric Jansson från Stora Kopparbergs län:
Emot Utskottets beslut om den så kallade ersättnings-månaden under de första tre månaderna 1855 får jag mig reservera, emedan jag icke kan göra mig rätt begripligt, hvem som berörde ersättning träffar, fabriks- eller husbehofs-brännaren, eller måhända drinkaren; jag tror verkligen, alt det är fabriks-brännaren, som ensam kommer att skörda vinsten häraf; och tvärt emot Utskottets förr uttalade åsigter att befrämja nykterheten har nu den segrande majoriteten kommit till det beslut, som befrämjar bränvinsflodens förökande, hvaremot den jordbrukande eller husbehofs-brännaren är ur stånd satt alt kunna begagna sig af berörde bränningstid.
Stockholm den 12 Julii 1854.
STOCKHOLM, 1854.
J. Å. Walldén.
Särskilda Utskottets Betänkande, N:o 45. 4 M 13.
Ankom till .Eip.-Utsk. den 19 Juli 1854, kl. S e. m. 1 anledning af åtskilliga motioner om vilkoren för bränvins försäljning.
Då det af Rikets Ständer tillsatta Särskilda Utskott för bränvins-frågans behandling, efter alt hafva afgifvit sitt betänkande (N:o 8) om första afdelningen af denna fråga, eller tillverkningen, nu går att yttra sig om dess sednare del, försäljning en, saknar Utskottet ledning af Kongl. Maj:ts nåd.
Proposition, som blott omfattade den första afdelningen; men från Stånden hafva flera motioner blifvit remitterade, hvilka innehålla förslag angående frågans sista afdelning.
Åtskilliga af dessa motioner vidröra äfven tillverkningen och hafva sålunda, vid dess behandling, redan blifvit omnämnda; några andra åter hafva inkommit, som endast behandla försäljnings-frågan.
De motioner, som dels vidrört båda delarna af frågan och sålunda redan äro omnämnda uti föregående Utlåtande, dels endast behandlat försäljningsfrågan, äro väckta: hos Högloll. Ridderslcapet och Adlen-, af Herr Dalman, W. F. A.; af Friherre Cederström, A.; af Herr Reutersvärd, P. A.; af Herr Stjernsvärd, G. M. och af Friherre Hjerta, F. P ; hos Högvördiga Preste-Ståndet: af Herr Prosten Melén; af Flerr Prosten Wåhlander, och af Flerr Domprosten Doktor Thomander; hos Vällofl. Rorgare-Ståndet: af Herr Spångberg; af Pierr Boman; af Herr Öhrström; af Herr Indebetou och af Herr Henschen; hos Hedervärda Bondc-Ståndct: af E. J. Rudberg från Öland; af Olof Pehrsson från Westerbottens län; af J.
Lekberg från Örebro län; af vice Talemannen Bih. till R.
Prof. 4855 och 4854. 44 Sami. 42 Haft. 4 2 Särskilda Utskottets Betänkande, ttio 45.
Svartling^ af A. Bäckström från Norrbottens län; af Elof Andersson från Wermland; af Petter Gabrielsson från Kronobergs län; af Nils Svensson från Blekinge; af Anders Jonsson från Östergöthlands län; af Erik Jansson från St.
Kopparbergs län; af Maurits Sahlén från Westernorrlands län; af Erik Ersson från St.
Köp-' parbergs län; af Johan Petter Andersson från Elfsborgs län; af A. J.
Sandstedt från Jönköpings län; af Ola Månsson från Christianstads län; af G. Wassmuth från Stockholms län; af Lars Andersson från Gefleborgs län; af f. d. vice Talemannen Pehr Eriksson från Wermland; af Jöns Pehrsson från Blekinge; af Nils Larsson från Jemtland och af Nils Nilsson från Wermland
De af dessa motionärer gjorda förslag omfatta stadganden och ansvars-bestämmelser uti nästan hvarje del af frågan om försäljning af bränvin och andra spritdrycker, ifrån det oviikorliga förbudet för all handel dermed, ända till rätt för tillverkare att sälja en kanna till främmande och en fjerde-dels kanna till eget folk, äfven som til! burskaps och privilegiers fritagande från att underkastas de allmänna föreskrifterna om denna handel.
I allmänhet hafva större inskränkningar och strängare ansvar, än de nu gällande, blifvit föreslagna; och i nästan alia motionerna framlyser en allvarlig öfvertygelse, att om missbruket af spritdrycker skall kunna hämmas, måste handel dermed lika v äl, som tillverkningen öeraf, underkastas strängare och mera inskränkande band och kontroller än hitintills; en öfvertygelse, som Utskottet fullkomligen delar.
Allmänt förbud (ifrån år 1861) för all handel med sprit-drycker, så i parti som minut, yrkas af Erik Jansson från St.
Kopparbergs lön; förbud mot ali bränvinshandel på landet föreslås af Nils Larsson frän Jemtland.
Att kommun skall ega spärra sig mot all handel med sprit-drvcker, är föreslaget af Olof Pehrsson från Westerbottens län, af A. Bäckström från Norrbottens län och af A. J. Sandstedt från Jönköpings län.
Hufvudsakligen samma tanke ligger uti Nils Svenssons från Blekinge, Ola Månssons från Christianstads län och Lars Anderssons från Gefleborgs län förslag, att. kommunen må äga tilllåta eller vägra inrättande af utskänkning.
Införsels-förbud för bränvin är förordadt af Herr Boman samt af Anders Nilsson från Hallands län, och hög tull å utländska sprit-drycker af Herr Nornan samt Erik Ersson från St.
Att krogar å landet ej må finnas, är föreslaget af Prostarna Melén och Wåhlander.
Förbud mot all utborgning föreslås af Herr Boman.
Att minutering vid marknader ej må tillåtas, yrkas af A. J.
Sandstedt, samt att det ej heller må ske vid ting, skattskrifning, auktioner eller andra folksamjingar, af f. d. vice Talemannen Pehr Eriksson.
Särskilda Utskottets Betänkande, N:o 15.
5 Strängare ansvar för lön-krögeri yrkas af Herr Reutersvärd samt af G. Wassmuth frän Stockholms län, och böters förvandling till vatten och bröd eller allmänt arbete, af Prosten Melén, af ./.
Lekberg från Örebro län och af Joli.
Peller Andersson från Elfsborgs län.
Fördubbladt ansvar för fylleri och lön-krögeri föreslås af Petter Gabrielsson från Kronobergs län och af A. J.
Sandstedt från Jönköpings län.
Konfiskation af varan vid oloflig försäljning eller skänkning, samt vid forsling utan förpassning, föreslås af Lars Andersson från Gefleborgs län, samt olika böter iör olika klasser minutörer, af vice Talemannen Svartling.
Angående rättigheten att försälja bränvin, hafva många olika förslag blifvit framställda.
Iteglementering af tillverkares samt handlandes och försäljnings-idkares rätt att afyttra bränvin har i allmänhet blifvit yrkad af Herr Öhrström.
Om tillverkares eller hemmans-egares försäljnings-rätt särskildt hafva förslag blifvit gjorda af A. J. Sandstedt från Jönköpings län, som vill, att tillverkare ensamme må äga sälja mindre än en half-ankare 5 af Ola Månsson från Christianstads län, som anser endast tillverkaren eller den, som erhållit särskildt tillstånd, böra äga afyttra mindre än 16 kannor, eller å tiilverknings-stäilet, men icke annorstädes, ända ned till en kanna 5 af Nils Svensson från Blekinge, som yrkar, att hemmans-ägare må hafva rätt att till eget folk afyttra så litet, som en fjerde-dels kanna, och till andra en kanna, och af Elof Andersson från Wermland, som icke vill tillåta landtbrukare att sälja till andra än underhafvande eller, vid gästgifvare-gårdar, tiil resande.
Angående det minsta qvantum, som bör få afyttras af annan än minut-försäljare, hafva dessutom förslag blifvit framställda: af Herr Dalman, W- F. A., och Friherre Cederström, A., sorn vilja, att försäljning under en half-ankare skall anses för minutering, samt af Herr Indebetou, som yrkar, att en eller minst en halfankare må fastställas såsom det ringaste qvantum, hvilket får försäljas af annan än den, som är berättigad till minutering. E. J. Rudberg från Öland önskar förbud, vid strängt ansvar, för landthandlare att sälja spirituosa i mindre qvantum än half-ankare.
Vice Talemannen Svartling yrkar, att mindre parti bränvin än en half-ankare icke må försäljas å gård eller öppen plats i stad.
Herr Spångberg vill, att med minutering bör förstås försäljning af mindre än hel- eller halfankare.
Att handlande med andra varor i allmänhet, men isynnerhet landthandlare, icke bör befatta sig med försäljning af bränvin, åtminstone icke i mindre parti, är en tanke, som ganska allmänt framstår i petitioner och äfven i flera motioner.
Sålunda yrkar Friherre Cederström, Ä., att försäljning af bränvin ej må tillåtas den, som drifver handel med andra varor, och Mauritz Sahlén från Wester-Norrlands län, att handel med spirituosa ej må drifvas af den, som ej dertill erhållit särskildt tillstånd.
Herr Dalman, IF. F. A., föreslår förbud för landt-handlare 4 Särskilda Utskottets Betänkande, N:o 13. första gången vid 100 R:dr böter, andra gången vid förlust af handels-rättigheten, att försälja bränvin i parti eller minut; och enahanda förbud yrkas äfven af Herr Boman, som deremot föreslår, att minuterings-rätt i stad eller köping må, mot afgift, tillkomma alla, som äga förädla eller försälja bränvin, och minsta minuteringsqvantum blifva en åttonde-dels kanna, hvilket dock icke skulle få förtäras på stället.
I fråga om den myndighet, som skulle äga att meddela rättighet till bränvinsförsäljning, hafva de fleste motionärer öfverensstämt i den åsigt, att meddelandet bör ske genom Konungens Befallningshafvande, men med ett inflytande från menigheters eller lokala myndigheters sida, hvilket de olika motionärerne tänkt sig något olika.
Sålunda har Friherre Cederström, A., föreslagit, att minuteringsrätt meddelas af Konungens Befallningshafvande, med begifvande af sockne-nämnd å landet och fattigvårds-styrelse i stad; Lars Andersson från Gefleborgs län, att minutering eller utskänkning ickq får hållas å annat ställe, än kommun tillåtit; Ola Månsson från Christianstads län, att tillstånd för annan än tillverkare att försälja bränvin kannevis meddelas af staden eller församlingen, och att Konungens Befallningshafvande tillser, att ej öfverdrifvet antal af försäljnings-ställen inom kommunerna beviljas; Herr Öhrström, att rättigheten till bränvinsförsäljning måförvärfvas genom högsta anbud vid anställd auktion.