Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti en inom Vällofliga Borgare-Ståndet väckt och till sammansatta Utskottet remitterad motion N:o 94 har Herr L. U. Eneqvist föreslagit, att landtegendomar och hemmansdelar på Gottland, hvilkas åbyggnader äro mot eldfara försäkrade i Gottlands Norra eller Södra häraders brandstodsföreningar må, vid fråga om hypotisering för erhållande af län i Rikets Ständers Bank, publika verk och inrättningar, tillerkännas fullkomlig likställighet med egendomar, hvilka äro mot eldfara försäkrade i Städernas Allmänna Brandstods-inrättning eller Brandförsäkringsbolaget Skandia; Men då Rikets Ständer vid innevarande riksdag beslutat att den utlåning mot inteckning i fast egendom på landet, som i Banken hittills bedrifvits, skall upphöra med utgången af år 1864 och öfverflyttas till Allmänna Hypoteksbanken ; och då öfriga af motionären åsyftade publika verks och inrättningars lånereglementen icke äro föremål för Rikets Ständers ompröfvande, samt då slutligen i allt fall, några särskilda skäl för beviljandet i afseende på fastighe ter å Gottland af andra eller vidsträcktare förmåner, än som i enahanda hänseenden blifvit andra provinser medgifna, icke blifvit af motionären anförda; anser Utskottet sig på dessa förenade skäl, böra hemställa, att förevarande motion måtte lemnäs utan afseende.
Stais- och Lay-Ulskollels Betänkande N;o 43. 1 iV.o 43.
Ank. till Exp.-Utsk. den 15 Sept. 1863, kl. 3 e. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om förändrade föreskrifter i afseende på böters fördelning och om bötesmed lens användande.
Genom bifall till 8 § af 2 Kap. i det vid innevarande riksdag af Kongl. Majit framlagda förslag till ny Strafflag hafva Rikets Ständer för sin del beslutat, att alla böter, som efter den nya Strafflagen ådömas, skola tillfalla Kronan.
Enligt stadgandet i Rättegångs-Baikens 32 Kap. 2 §, sådan densamma lyder i Kongl. Förordningen den 20 Januari 1779, skola de så kallade ensaks- och vitesböterna äfven ga till Konungen, men enligt Kongl. Brefvet den 20 April 1785 skola Fiskaler och Krono-åklagare åtnjuta hälften af dylika böter, hvilka på deras åtalan utfalla; och finnas dessutom i särskilda ekonomiska författningar föreskrifna mångfaldiga sins emellan olika grunder för böters fördelning, enligt hvilka andelar deri tillfalla dels Kongl. Majit och Kronan, dels menigheter, fattigvården, fromma stiftelser och sjukvårdsinrättningar, handels-, handtverks- och fabriksföreningar, särskilda kassor m. m., dels ock åklagare, angifvare och beslagare m. fl. Nu hafva vid innevarande riksdag motioner afseende fördelningen och användandet af böter blifvit väckta, hvilka, efter remiss till Lag-Utskottet, blifvit i anledning af deras sammanhang med bestämmandet af Statsverkets inkomster och utgifter, af sammansatt Stats- och Lag-Utskott behandlade.
Riksdagsfullmägtige N. J. Bäckström från Calmar län (motionen Nio 242) och Gustaf Johansson Uih. till K.
St. Brot. 1863 J- 1863. 4 Sami. 3 A(d. 15 Haft.
Stats- och Lag-U Isko Hels Betänkande N:0 43L från Kronobergs län (motionen N:o 403) hafva framställt förslag i den syftning, att Statsverket skulle lill kommunerna afstå sina saköresmedei.
Längst i detta afseende går Gustaf Johansson, hvilken äskar, »att de böter, som hittills hafva ingått till Staten och de fattige, måtte anslås till landstingens disposition.» Bäckström yrkar, att Kronans andel i vitesböter skall tillfalla socknens eller stadens fattige, d. v. s. fattigvården.
Utskottet finner inga skäl. sorn tala för dessa förslag, och kan ej såsom giltig anledning till den af motionärerne äskade förändringen anse det af dem anmärkta, i öfrigt obestridliga förhållande, att så väl landstingen, som fattigvården äro i behof af inkomster; ty det öfverensstämmer i ingen män med andan af den nya kommunal-lagstiftningen, att Staten skulle sörja för detta kommunernas behof, genom att till dem afstå något af sina inkomster; utan synes det Utskottet fast heldre kunna ifrågasättas, huruvida menigheterne fortfarande böra få åtnjuta de andelar i böter, som enligt nu gällande författningar tillfalla dem; och hemställer Utskottet derför, att Bäckströms och Gustaf Johanssons ifrågavarande förslag må lemnäs utan afseende.
I motsatt syftning till nämnde motionärer har Herr von Koch, N. S., i en hos Ilöglofliga Kidderskapet och Adeln väckt, till Lag-Utskottet remitterad, motion (N:o 172) föreslagit, att, likasom de böter, hvilka enligt den nya Strafflagen komma att ådöinas, »jemväl alla de böter, hvilka ådömas och det gods, som förklaras förbrutet enligt andra lagar och författningar, än Strafflagen, skulle frän och med den dag, nämnde lag vinner tillämpning, tillfalla Kronan.»
Enkelhet och reda för domare, exekutorer och kontrollerande myndigheter vid böters ädornande, uttagande, förvandling eller redovisande, skulle derigenom vinnas, hvarjemte vid utöfvandet af Konungens benådningsrätt undanröjdes det för stralfmätningen främmande afseendet å åklagares och andras rätt till böter, hvilket nu någon gång torde göra sig gällande.
Motionären åsyftar dock hufvudsakligen att, genom den föreslagna förändringen vinna ett annat särdeles vigtigt ändamål, nemligen en väsendtlig förbättring i åklagaremagtens ställning och aflöning.
Klagomål hade försports öfver ett allt förstärkt begär efter böter hos vissa åklagare, hvilka deraf hafva sina hufvudsakligaste inkomster, och blotta misstankan, att den, som skall upprätthålla allmän ordning, handlar af lägre bevekelsegrunder, vore ett stort ondt och ofta ett hinder för ordningens vidmagthållande.
För att afhjelpa detta föreslår Herr von Koch att Rikets Ständer mätte r. dels för sin del vidare besluta: alt såsom ersättning för den andel uti böter städerna, häraderna, de fattige samt allmänna barnhuset åtnjutit, — och hvilka i medeltal under de 10 åren 1839—1848, enligt från Kammar-rätten lemnade uppgifter, utgjorde 4,468 R:dr 42 sk. 2 r:st, — 16,031 Rdr 7 sk. 5 r:st — 23,359 R:dr 3 sk. 8 r.st samt 210 R:dr 18 sk. 8 rist, under det Sammans.
Stats- och Lag-Utskottets betänkande Nio 43.
3 Kronans bötesandel utgjorde 45,049 R:dr 13 sk. 1 r:st., allt Banko; nu, sedan Kronans bötesmedel beräknas till 90,000 R:dr R:mt, eller ungefär en tredjedel högre än under nämnda decennium — följande belopp måtte en gång för alla bestämmas, nemligen för: städerna till .........
Ridr Runt 10,000: — häraderna ....... » » 36,000: — de fattige » 56,000: — barnhuset ...» » 1,000: —; att de sålunda bestämda anslagen fördelas sålunda, att hvarje stad, tingslag eller socken får sin andel bestämd efter förhållandet emellan dess folkmängd år 186. och alla städers, tingslags och socknars sammanlagda folkmängd samma år, dervid hvarje tal af folkmängd\zmn?u\\, till närmast högre hundratal, och hvarje ersättningssumma jemnad till näst lägre tiotal af Riksdaler. att ifrån den inflytande summan af Kronan tilldömda böter och förbrutna gods sedermera afdrages det för de allmänna statsbehofvens fyllande af Kongl. Maj:t beräknade belopp, 90,000 Ridr; att af de inflytande återstående bötesmedlen bildas en särskild fond, deraf ungefär fidelar användas till fasta löner åt allmänna åklagare samt ungefär $:del efter af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande uppgjorda, med Justitie-kanslerens underdåniga yttrande beledsagade, förslag, årligen af Kongl. Majit i nåder fördelas, såsom ersättning och uppmuntran för sådane allmänna åklagare, hvilka vid upptäckt och åtal af brott haft större kostnader eller ådagalagt särdeles nit; samt att de ordinarie tjenstemän, hvilka hittills åtnjutit andel i böter berättigas, att så länge de vid sina befattningar qvarstå, af nämnda fond erhålla ersättning, svarande emot hvad hvar och en styrker sig i medeltal för de fem åren 18.. till 18.. hafva, såsom andel uti böter och förbrutet gods, verkligen uppburit; kommande dock denna ersättning att upphöra för hvar och en, som af fonden mottagit löneförhöjning eller uppmnntran för nit i tjensten; dels i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla:: att, derest äfven Kongl. Majit gillade hvad Rikets Ständer sålunda för sin del beslutat, Kongl.
Majit behagade i nåder förordna om hvad sorn för verkställighet af beslutet om böternas ingående till Kronan, alla ersättningars utbetalning till berättigade, jemte de anvisade medlens fördelning enligt ofvannämnda grunder, provisoriskt under nästa statsregleringsperiod vore af nöden, samt att Kongl. Majit derjemte för Rikets Ständer, vid nästa riksmöte, ville låta framlägga ett definitivt förslag tili aflöning för allmänna åklagare i riket.v 4 Sammans.
Stats- och I.ag-Ulskollels Betänkande Nio i3.
Utskottet har till en början ansett sig böra tillse, huruvida samma skäl, sorn föranledt ofvanberörda stadgande i 2 Kap. 8 § i Strafflag-förslaget äfven tala för indragande till Kronan af alla böter och vitén.
Om de klagomål, som försports deröfver, att åklagare blifvit af vinstbegär förledda till anställande af åtal, understundom haft skäl för sig, har detta grundat sig derpå, att de lagbud. hvilkas tillämpning blifvit genom åtalen påkallad, varit i och för sig så föråldrade, att de genom dem förbudna handlingar redan upphört att i allmänna omdömet anses för brottsliga, och i följd deraf det lagliga beifrandet fått utseende af förföljelselusta och af snikenhet.
Nu eger med en allmän Strafflag det förhållande rum, att, då folkets seder, af hvilka Strafflagen måste, så vidt möjligt är, vara ett uttryck, i och för sig äro underkastade en oupphörlig utbildning och förändring, under det lagen å sin sida inåste ega karakteren af stabilitet och fasthet, vissa förbud och dermed sammanhängande straff qvarstå i Strafflagen, äfven efter det de förlorat sin grund i det allmänna rättsmedvetandet; hvilket gäller företrädesvis i afseende på de mindre brotten, som äro belagda med böter.
Det vore oklokt att vidtaga åtgärder, hvarigenom sådana lagbud bibehölles i verksamhet, sedan de förlorat sin betydelse i förhållande till det allmänna sedliga tillståndet inom Staten, och det har derföre varit välbetänkt, att genom förändrade stadganden om åtnjutandet af böter, som härröra af de till allmänna Strafflagen hörande brott och förseelser, borttaga eggelsen för åklagare att anställa åtal för sådana förseelser i andra fall, än då sårad rättskänsla dertill föranleder.
Med de ansvarsbestämmelser, som innehållas i Iiättegångs-Balken och de ekonomiska författningarne är ett helt annat förhållande.
Dessa stå alldeles icke i något sammanhang med den fortgående sedliga utvecklingen, utan äro allenast medel för vissa, särskilda Statens ändamål — vapen i Statens hand att tvinga den enskilde till medverkan för allmänna ändamål, oberoende af alla individuela föreställningar och begrepp om det i hvarje enskildt fall rätta och förnuftiga.
De särskilda ansvarspåföljder, som innehållas i Rättegångs-Balken äro sålunda medel att åstadkomma ordning i lagskipningen, och det kan aldrig vara annat än Statens mening och intresse, att dessa bestämmelser varda strängt och oeftergifligen tillämpade i hvarje särskildt fall, der den stadgade ordningen af den enskilde åsido sattes.
Dessa stadganden kunna icke blifva föråldrade, så länge gällande rättegångsformer bibehållas.
Om deras tillämpning komme ur bruk, kunde sådant ej anses för annat än oordning och uppmuntran till åtalande af dem kan således i intet fall skada.
Bland de ekonomiska författningar, genom hvilka är stadgadt, att böter, som efter dem ådömas, till viss del tillfalla åklagaren, intages främsta rummet, med fästadt afseende å freqvensen i deras tillämpning, af de stadganden, hvilka tjena till financiela ändamål, nemligen tullförfattningarne samt författningarne angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin.
Så länge det är nödvändigt att genom en beskattning, som förutsätter vissa inskränk - Sammans, Stats- och Lag-UlsUotleis Betänkande N:o 43. 5 ningar i rättigheten till handel och näring, bereda Staten inkomster, lärer det äfven vara ett behof att genom de verksammaste medel motarbeta öfverträdelse!- af dertill hörande föreskrifter.
På det Statens behof måtte blifva fyllda, måste, så vidt möjligt är, alla förseelser af denna art beifras, utan allt afseende derpå att lagstiftningen kan i dess tillämpning synas obillig; och det kan alldeles icke, såsom vid tillämpningen af den allmänna Strafflagen, komma i fråga, att lagstiftningen i denna del skall erhålla sin utbildning genom seden, hvilken tvärtom härvid måste ovilkorligen rätta sig efter lagen.
Det förefinnes följaktligen ett praktiskt behof att i dessa delar bibehålla just de föreskrifter, som verka till framkallande af åtal.
Samma skäl gälla för alla ekonomiska författningar utan undantag, enär dessa samtliga hafva till sitt hufvudsakliga ändamål att bevara det allmännas rätt emot den enskilde, och måste tillämpas, så länge de af Statsmagterna godkännas.
Herr von Köchs framställning derom, att genom den af honom föreslagna disposition af bötesmedlen, tillgångar skulle kunna beredas till förändrad organisation och aflöning af åklagarepersonalen i riket, så, ehuru medgifvas måste, att de nuvarande förhållandena med åklagareväsendet kunna i flera fall gifva anledningar till missnöje, finner likväl Utskottet en så grundlig förändring, som i detta hänseende vore af nöden, ej kunna på ett tillfredsställande sätt verkställas med de af motionären dertill anvisade medel.
Det vore önsklitrt för åklagaremagtens rättrådiga och förståndiga utöfning, att densamma handhades af personer, hvilka så väl genom ådagalagda prof af vunnen högre bildning, som äfven genom sin samhetsställning kumle anses lemna garanti för att denna vigtiga magt ej missbrukades.
Sednare tiders erfarenhet har lemnat det i sådant fall glädjande vittnesbörd, att den del af kronobetjeningen, som dermed har befattning, kunnat besättas med vida bättre qvalificerade personer, än förut.
Hvad äter angar Landsfiskalerne, hvilka, enligt de för denna tjenstebefattning^ organisation fastställda grunder, äro fullkomligt 1 önlöse, och Stadsfiskalerne, som på de flesta ställen af stads-kommunerna, hvilka deras aflönande åligger, erhålla endast otillräckliga löneförmåner, så äro desse hänvisade till bätesandelarne, såsom hufvudsakliga inkomstkällor, och följaktligen för sitt uppehälle ofta nödtvungna att begagna hvarje tillfälle, som genom åtals anställande kan bereda dem förtjenst.
Olägenheterna af desse tjenstemäns behof af bötesandelar, som, hvad Landsfiskalerne angår, redan i betydlig mån minskas derigenom, att sällan andra personer, än de som förut innehafva annan plats, såsom Stadsfiskaler, Länsmän etc., kunna förmås att åtaga sig dylika uppdrag, skulle visserligen kunna förekommas genom de af Herr von Koch föreslagna förfoganden ; men de medel, hvilka, enligt motionärens förslag, kornrne att tillflyta den tillämnade fonden, blifva näppeligen tillräckliga att utan andra bidrag dermed aflöna ens nu befintliga Lands- och Stadsfiskaler, så att dessa platser blefve tillfredsställande besatta och 6 Sammam.
Siats■ och Lag-VlskolieCs Betänkande N:o 43. i någon mån bättre skötta, än nu; ännu mindre skulle deraf kunna åt alla öfrige åklagare i riket beredas sådana fasta löner, att de deraf ens hade påräkna ersättning för de kostnader, hvilka vanligen äro förenade med åtals anställande eller derigenom åtminstone riskeras, och för hvilka nu kan beräknas ersättning i bötesandelen.
Skulle det åter ifrågasättas att åstadkomma en helt ny institution af särskilda juridiskt bildade embetsman för utöfvande af Statens åklagaremagt, så ock med afseende dels på det stora antalet af domstolar i riket, hvilka på en gång äro i verksamhet, dels ock derpå att i sådan händelse den rent accusatoriska brottmåls-proceduren borde antagas, och i sammanhang dermed, till bevarande af den enskildes rätt mot Statens bättre utrustade åklagaremagt, särskilda defensorer eller advokater till den anklagades försvar tillika af Staten och på dess bekostnad konstitueras, skulle de belopp, hvilka, sedan vederbörande erhållit de dem tillkommande ersättningsanslag, kunde vara Staten behållna, jemte den årliga summa af 90,000 R:dr, hvartill bötesmedlen vid sista statsregleringarne beräknats, visserligen icke på långt när vara tillräcklig för ändamålets vinnande, helst Staten i sammanhang med en sådan reform dessutom linge vidkännas ersättningar eller lönetillökningar åt vissa embets- och tjenstemän, hvilka, ehuru de ej äro åklagare, dock såsom löneförmåner åtnjuta andelar i botes- och konfiskationsmedel, t. ex. till tullbetjeningen samt till domare.
Då på ofvan anförda skäl det af Herr von Koch framställda förslag om alla böters och vitens samt förbrutet gods indragande till
Staten och användande till fast aflöning lör en åklagarekorps, synes Utskottet icke kunna leda till det ändamål, som i detta afseende är att söka, hemställer Utskottet, att Herr von Köchs motion i denria del må lemnäs utan afseende.
I anledning af Rikets Ständers beslut angående ofvanberörda § i Strafflagförslaget, hvarigenom alla enligt den nya lagen ådömda böter komma att tillfalla Kronan, måste en större uppmärksamhet egnas åt det i Herr von Köchs motion influtna förslag om ersättning åt de menigheter, inrättningar och tjenstemän, hvilka, genom den förändrade dispositionen af böterna, komma i saknad af förut åtnjutna och tillförsäkrade inkomster, beroende på andelar i böter.
De flesta böter, hvilka stadgas i Missgernings- och Byggninga-Balkerna i 1734 års lag, och genom antagande af den nya Strafflagen försvinna, gå, enligt 32 Kap. 1 § Rättegångs-Balken, till treskiftes mellan Kongl. Maj:t och Kronan, häradet eller staden och må/seganden eller åklagaren.
Enligt 3 § i samma Kapitel skola af häradets lott i sakören Häradshöfding, Nämnd och häradet såsom kommun hafva hvar sin tredjedel, samt enligt samma § och särskilda författningar två tredjedelar af stadens lott i sakören sålunda fördelas mellan Rådstufvu-rättens ledamöter, att Borgmästare tager dubbel lott mot Badman.
Vi - Sammans., Stais- och Lag-Viskollels Betänkande A: o 43. 7 dare hafva de fattige, d. v. s. fatligvards-samhällena, del i vissa böter, sorn ådömas enligt.
Missgernings-Balken äfvensom enligt Kongl.
Enligt Kongl. Brefvet den 26 Oktober 1790 skall, der efter 1 Kap. 12 § Rättegångs-Balken, i hvars stalie träder 25 Kap. i den nya Strafflagen, underdomare blifvit pliktfälld, hana andel i häradets eller stadens lott tillfalla lasarettet i länet.
Ridderskapet och Adelns Privilegier den 16 Oktober 1723, § 31, tillförsäkra frälsemannen att efter lag åtnjuta den vanliga jordegande-andelen af alla sakören i anseende till böter, hvartill antingen dess enskilde bönder, folk och betjening eller andre fällas, som någon missgerning uppå dess frälsejord begått, hvarförutan Kongl. Brefvet den 21 November 1744 stadgar, att af böter för olofligt, svedjande å skattefrälsehemmans egor, ehvad det sker af skattemannen elier af någon annan, tager frälseman eller den, som eger räntan af hemmanet, jordegande-andelen.
Utan tvifvel är det en enkel fordran af rättvisa, att de embets- och tjenstemän, hvilka, till följd af den nya Strafflagens ofvanberörda stadgande, gå i mistning af de inkomster, sorn varit beroende på beståndet af här ofvan anmärkta föreskrifter om böters fördelning, af Statsverket erhålla full ersättning för sålunda inträffad minskning i deras påräknade inkomster af tjensten, och det synes äfven vara billigt, att de inenigheter och allmänna inrättningar, hvilka till följd af de närvarande förhållandena med fullt skäl grundat sina inkomst- och utgift,sstater för den närmaste framtiden på beräkningen, att dem fortfarande skall tillflyta enahanda inkomster af bötesandelar, som hitintills, varda, åtminstone intilldess de hunnit att med afseende på de nya förhållandena vidtaga förändrade anordningar för sina penningebehofs reglerande, bibehållna vid nuvarande af bötesandelar beroende inkomster; dervid enär det allenast bör vara fråga om bestämmande af ersättning för hitintills åtnjutna inkomster, och då det är af vigt, att genom de för sådant ändamål vidtagna åtgärder, någon rubbning icke sker i Rikets Ständers beslut angående ofvanberörda § i Strafflagen, eller det dermed afsedda ändamål motverkas, det är nödigt, att ersättningsbeloppen uteslutande med afseende på de förhållanden, som egt rum, innan Strafflagen med dess högre böter trädt i verksamhet, och efter en viss medelinkomst förde sistförflutna åren, bestämmas till en fast summa att, af deni, som för närvarande äro till sådan inkomst berättigade, fortfarande eller tillsvidare åtnjutas.
Beträffande sättet att bestämma dessa ersättningsbelopp har Utskottet föreställt sig, att det med tillräcklig omsorg om Statens och den enskildes rätt vore förenligt, att åt vederbörande ersättningstagares egen omsorg öfverlemna att på laga sätt styrka, huru stor minskning i inkomst för dem genom den ifrågavarande lagförändringen uppstått.
Hvad angår frågan om tillgångar för Staten till bestridande af de häraf uppkommande utgifter, anser sig Utskottet kunna med full - 3 Sammant.
Stalt- och Lag-Vlskolleit Itelänhande K.-o 43. komlig säkerhet påräkna, att sådana skola uppstå genom den förökning i Statens inkomst af bötesinedlen, sorn måste blifva en följd af såväl nu ifrågavarande som ock öfriga stadganden i Strafflagen, hvarigenom bötesbeloppen blifvit i betydlig grad förhöjda.
Dä det emellertid å ena sidan icke af rättvisans och billighetens fordringar är en ovilkorlig följd, hvarken att ofvanberörda ersättningar måste vara vid vissa tjenstebefattningar fästade för längre tid än nuvarande innehafvares tjenstetid, hvilket vore så mycket otjenligare som derigenom skulle kunna uppstå invecklade förhållanden vid blifvande löneregleringar, eller att de för all framtid skulle tilläggas kommunerna, för hvilka annan utväg till deras penningebehofs fyllande blifvit genom kornmunal-författningarne beredd, eller att allmänna inrättningar, hvilka, derest de förtjena och behöfva Statens pekuniära biträde, kunna erhålla detta under en lämpligare och med vederbörlig enkelhet i finans-förvaltningen mera förenlig form, än genom stadigvarande ersättningsanslag af allmänna medel, borde förklaras till sådana berättigade; men å andra sidan tilläfventyrs förekomma af Staten ingångna förbindelser, som medföra fortfarande ersättningsskyldighet äfven i dessa fall, har en utredning, som genom Kongl. Maj:ts försorg lättast kan verkställas, synts Utskottet vara erforderlig derom, huru en reglering för framtiden af nu ifrågavarande förhållanden må kunna på enklaste och tjenligaste sätt åstadkommas.
Utskottet får derföre vördsamt hemställa: all Rikets Ständer besluta, att såsom ersättning för de förluster, som till följd af Strafflagens innell alf att deri stadgade böter böra Kronan tillfalla, kunna drabba personer, menigheter eller allmänna inrättningar, må af inflytande bötesmedel, från och med det år den nya Strafflagen träder i verksamhet, lills vidare dem tilläggas eli belopp motsvarande, hvad de efter medelberäkning för sednaste fem år hitintills ärligen uppburit, samt att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, alt Kongl. Majit i nådig Proposition till Rikets näst sammanträdande Ständer måtte framlägga förslag lill ersättning åt vederbör ande för den förlust, som genom de i Strafflagen stadgade böters indragande till Kronan dem tillskyndas.
Stockholm den 13 Augusti 1863, STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 18C3.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 44. i JW 44.
Ank. till Exp.-Utsk. den 23 Sept. 1863, kl. 11 f. m.
Betänkande, i fråga om upphörande af de sd kallade Apotheks-privilegiema och om beredande af ersättning ål nuvarande innehafvare deraf.
Motion i detta ämne är inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt af Olof Lagergren från Gotlands län (motion N:o 482), hvilken föreslår: l:o att handel med apotheks-privilegierna förbjudes; 2:o att nuvarande apotheksegare, hvilka genom köp blifvit innehafvare af apothek, lämpligare godtgöras medelst af Staten garanterade räntebärande obligationer, till det belopp, hvarmed dessas privilegier under sista tiotal af år i medeltal blifvit betalda, eller till det pris, hvartill de sist blifvit försålda, hvilket af blifvande innehafvare på femtio år amorteras; 3:o att apothek, efter kommunens medgifvande, får anläggas, hvarest sådant anses behöfligt, med vilkor att de i vanlig ordning tillsättas med den erfarnaste och skickligaste af de sökande, och att blifvande innehafvare af nya apothek proportionelt deltaga i amorteringen af samtliga apotheks-privilegierna inom riket.