Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom skäl till denna framställning har motionären anfört de olägenheter, som rotehållarne i och för denna sak få vidkännas, serdeles på sådana orter, som den, der motionären är boende, hvarest folket under 3 å i månader uppehåller sig vid sina s. k. fäbodar, merendels belägna på 2 å 3 mils afstånd från deras hem, hvarigenom således måste inträffa, att rotehållarne ofta nog få göra långa resor för att efterse och vårda munderingen, samt äfven mången gång lemna sitt arbete, dels för att framskaffa densamma till soldaten, då han uppbådas till tjenstgöring, dels äfven för att, vid dennes hemkomst från mötena, vanligen i Juli månad, den för landtmannen brådaste liden, åter nedlägga munderingen förseglad i rotekistan, och så vidare; —och tror motionären att dessa, med flera, olägenheter skulle förekommas, om, på sätt förut är nämndt, rotehållarne befriades från munderingens vårdande, och denna skyldighet öf. erflyttades på kompani-cheferne och underbefälet.
Utskottet har tagit denna motion i öfvervägande, men kan af flera orsaker ej finna skäl att tillstyrka bifall till förslaget.
De af motionären omnämnda trossbodarna finnas visserligen vid en del kompanier, dock ej vid alla.
Men äfven i det fall, att de vid alla funnes, vore dock utrymmet uti desamma ej tillräckligt för det af motionären afsedda ändamål, samt skulle ej heller utan serskild dryg kostnad dertill kunna inrättas.
Härvid måste jemväl tagas i betraktande, att uti anslagen för arméens utredning en sådan utgift ej finnes upptagen eller beräknad, hvadan några medel för den af motionären föreslagna förändringens verkställande icke äro att tillgå.
Denna utgift skulle ock komma att ökas derigenom, att för den ordentliga vården och tillsynen af hela kompaniers munderingar erfordrades en serskild härtill förordnad och lönad personal.
Det bör ej heller härvid förbises, att den vård, som rotehållaren, enligt nuvarande stadganden, är förpligtad att hålla öfver sin soldats mundering, beqvämt nog kan handhafvas samt att, rotehållarne i allmänhet icke torde vilja afstå från rättigheten att sjelfve hafva denna tillsyn, enär munderingarnas noggranna vårdande måste anses såsom en rotehållarne närmast rörande angelägenhet, då ersättandet af hvarje skada derå länder i första rummet dem till förlust.
Härtill kommer ock, att en sådan förlust blefve gemensam för alla rorehällarne, om motionärens förslag - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-11 skottets Utlåtande, N:o 54. 9 slag antoges, i händelse munderingarna genom eldsvåda eller på annat satt inom trossbodarna förstördes, samt att, om dylika fall inträffade, tvister i afseende på godtgörande och ersättning lätteligen kunde uppstå.
Utskottet hemställer alltså vördsamt, att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 14- Mars 1S 48.
!!:« 54.
Anti. lill Exp.-Ubk. d. 15 Mars, kl. 2 e. m.
Utlåtande , i anledning af väckt motion om upphörande af Landshöfding ar nes sjelfskrifvenhet till ordförande i Htishålls-sällskaperna.
Ridderskapct och Adeln har till Allmänna Besvärs- oell Ekonomi-utskottets behandling blifvit remitterad en af Herr Munck af Rosenschöld, N. R., väckt motion, så lydande:
Då landshöfdingarnes sjelfskrifvenhet till ordförande uti hushållssällskaperna at orsaker, som kunna bättre inses än omtalas, ofta medförer stora olägenheter, vågar jag föreslå, att Rikets Ständer för Kongl. Maj.t tillkännagifva den önskan, att reglementena för nämnde sällskaper måtte på så sätt ordnas, att de föreskrifva ordförandens tillsättande genom val.” Sorn Hushållssällskaperna ega att sjelfva uppgöra och till Kongl. Maj:ts nådiga fastställelse anmäla sina stadgar, enligt hvilka ock på liera ställen ordföranden utses genom val, tillstyrker Utskottet, att motionen må lemnäs utan afseende.
Stockholm den I i Mars 181-8.
\ Rih. lill R.
Erot. 1847 och 1818. 8 Sami. 13 Ilä fl. i STOCKHOLM.
Berling, 181-S.
Besv. och Ekon.-Utskis Betänkande, N:o 55. 1 JW ftft. Arik, till Exp.-Utsk, den 18 Mars, kl, 1 e. ■ Betänkande, i anledning aj vackt motion om upphäjvande af det uti Kung/.
Brejven af den 6
Maj i8iy stadgade förbud om kyrkostugors uppförande inom Norrbottens och Westerbottens län af församlingsboer, hvilka äro inom en mil från kyrkan bosatte.
Uti en hos hederv.
Bonde-ståndet väckt och till Allmänna Besvärs• och Ekonomi-utskottet remitterad motion, har Riksdagsfuilmägtigen Herman Jonsson Öbom från Norrbottens län, med hvilken Johun Westermark från Westerbottens län sig förenat, framställt de olägenheter, hvilka inom de norra, glest bebodda, länen, uppkomma deraf, att, på grund af stadgandet uti Kongl, brefvet den 6 Maj 181.7,-de byar, som aro flagna inom en mil från kyrkan, icke ega rättighet att å kyrkovallen uppföra s. k. kyrkostugor, hvilket förbud, efter motionärens förmenande, dels utgjorde hinder för ett oafbrutet begagnande af undervisningen uti den vid kyrkan belägna folkskolan, helst de skolbarn, hvilkas hemvist icke är länsre aflägse O O från kyrkan än en mil och för hvilka, i följd häraf, den största fördel af undervisningen borde vara att förvänta, vintertiden, under köld och svårt väder, i saknad af nödiga herbergen, icke kunde skolgången fortsätta, dels ock gåfve anledning dertill, att, under nämnda årstid, de församlingsboer, hvilka inom berörda afstånd från kyrkan äro bosatte, icke så ofta infinna sig derstädes för gudsljenstens bevistande, enär tillfälle är dem betaget att vid ankomsten lill kyrkan erhålla tjenligt herberge, der de kunde värma och hvila sig.
— Till alhjejpande af dessa olägenheter har motionären föreslagit, det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, med upphäfvande af högstberörda nådi a stadgande, alla de hemmansegare, hvilkas hemvist äro längre aflägse från kyrkan, än i^Stdels mil, måtte förklaras berättigade att å kyrkovallen, så vidt utrymmet sådant .medg ifver. kyrkostugor uppföra.
St. fröt. 1817 & 1818, 8 Jami. 11 Mft. 2 Allm.
Besv. och Ekon.-U tsk-.s Betänkande, A’:o 55.
Vid behandling af denna motion har Utskottet inhemtat, att genom serskilda nådiga bref lill landshöfdingarne i Norrbottens samt Westerbol tens län af den 6
Maj 1817, bland annat, är vordet stadgadt: dels alt alla då befintliga kyrkostugor väl fingo af deras dåvarande egare behållas och för gudstjenstens bevistande begagnas, så länge de dertill funnos brukbara, men inga nya uppföras eller köp om de dåvarande slutas utan landshöfdingens tillstånd; dels att, vid pröfningen af ansökningar om sådane tillstånd, den allmänna grund borde följas, att ingen, som bor inom en mil från kyrkan, må hädanefter tillåtas förvärfva eller uppbygga kyrkostugor; dels ock slmteligen att inga slags handelsvaror få emellan inarknaderne till salu hållas hvarken uti marknadsbodar, som nästgränsande städers borgare i kyrkostäderne innehafva, eller uti sockneboernes kyrkostugor, samt att alla dessa handelsbodar böra emellan marknadstiderna, och kyrkostugorna emellan de tider, då allmogen dilkoinmer lill gudstjenstens bevistande, ovilkorligen vara obebodde och lillslutne vid ansvar af de till salu hållna varors förlust samt tre riksdaler sexton skillingar böter så väl för husegaren som den inhysing sig der bosatte, hvilken sednare äfven bör genast derifrån utvräkas.
Vid öfvervägande af hvad sålunda förekommit och ehuru Utskottet icke förbisett giltigheten af de skäl, hvilka, på sätt högstberörda nådiga bref innehålla, legat till grund för ifrågavarande stadganden, har Utskottet ändock, med afseende å de olägenheter, som, enligt hvad motionären anmärkt, härigenom uppkomma för de inom en mils afstånd från kyrkan bosatte socknemän, ansett sig böra motionen i så måtto förorda, att Utskottet vördsamt föreslår Rikets Ständer att, uti underdånig skrifvelse, hos Kongl. Maj;t anhålla, det Kongl Maj:t täcktes i nåder förklara, att äfven de församlingsboer, hvilkas hemvist äro belägne inom en mil frän kyrkan, må, derest herbergen derstädes äro‘behöfliga för dem, då de vilja bevista gudstjensten, eller för barnen under skolgången, ega att, utan hinder af hvad uti Kongl, brefven den 6
Maj 1817 angående kyrkostäderne i Norrbottens och Westerbottens län härom är vordet stadgadt, sådane byggnader hädanefter uppföra och för nu uppgifne ändamål begagna, såvidt Kongl. Maj:ts befallningshafvande i länet, efter församlingens /liim.
Besv. och Ekon.-Utsk:s Betänkande.
IV:o 56. 3 hörande å sockenstämma, finner hinder deremot i öfrigt icke möta.
Stockholm den Mars 184S. jyij ös. Ank. till Exp.-Utsk. den 18 Mars, kl. 1 e. m.
Betänkande , i ättledning af väckt motion om upphörande af skyldighet för landtman att afskala och samla barken ä till dem upplåtna ekar.
Från hederv.
Bonde-ståndet har till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottets handläggning blifvit remitterad en af riksdagsfullmägtigen från Christianstads län Pehr Nilsson väckt motion, hvaruti anförts, att genom Kommers-kollegii på nådig befallning den 5 Juni 1820 utfärdade kungörelse, angående samling och försäljning af ekbark, landtmän visserligen befriats från skyldigheten att försälja barken af de å deras skog växande ekar ensamt till garfveri-idkare, men deremot blifvit förklaradt, att det uti bemälde Kollega kungörelse af den i4 Juni i8i5 meddeldta stadgande om åliggande för landtmän att afskala och samla den afskalade barken fortfarande skulle tjena till efterrättelse.
Ehuru sistnämnda stadgande, enligt motionärens åsigt, icke borde ega tillämpning, då, jemlikt Kongl, förordningen den 28 Oktober i83o, en fri dispositionsrätt öfver ekskogen blifvit förvärfvad , har likväl detsamma af allmänna åklagaremakten ansetts fortfarande gällande och inom motionärens hemort äfven tillämpats med den stränghet, att, sedan häradsrätt, vid anställdt åtal, för underlåtenhet att afbarka ekar, fällt till det förelagda vitet af 5 daler silfvermynt, vederbörande Hofrätt skärpt ansvaret derhän, att böter ända till 5o r:dr banko blifvit ålagda; — och har motionären derföre hemställt, att, alldenstund detta på enskild mans dispositionsrätt öfver sin egendom inträngande förmynderskap vore lika skadligt för jordbrukaren, som numera ändamålslöst för inhem - 4 /film* Besv. och Ekon.
Utskts Betänkande, I\':o 56. ska garfverierna, hvilka i många fall till bättre pris kunde från utrikes, ort förskaffa sig mera tjenliga barksorter, samt då med en god landthushållning, icke öfverensstämde, hvarken att verkställa afbarkningen. under den i sådant afseende föreskrifna tid eller att nödgas afyttra en vara, då, derför erhölles. så ringa betalning, att den ej godtgjorde kostnaden för en transport af 5 till 6 mil, — Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighat anhålla, att Kommers-koliegii ofvannämnde förordning af den 5 Juni 1820 må. till all kraft och verkan upphöra.
I anledning häraf får Utskottet vördsamt upplysa, att sedan, genom Kongl, förordningen 0111 skogarne i riket af den 1 Augusti i8o5, åbo å. kronoskatte-hemman förklarats berättigad till utsyning för sitt behof af så-, dane å hemmanet vevande ekar, som för kronans räkning icke kunde användas, och uti Kommerse-kollegii förrberörde kungörelse af den ,'4 Juni j815 blifvit, bland annat, föreskrifvet, att de ekar, sorn utsynades och fin-, ge fällas till enskilda behof, borde barkas i bästa safvetiden vid 5 daler s:mt bot för den, som barken egde och barkningen försummade, hvarefter den på sådan tid afbarkade eken finge fällas när och på hvad årstid, hvar och en för sig beqvämligast funne, dock att barken, så snart den vore afta gen genast skulle förås från stället, vid lika vite som förrberördt blifvit, och samlas samt i förvaringsrum uppläggas, så alt den kunde blifva tjenlig för garfveri-idkarne, hvilka borde foga behörig anstalt om upphandlingen deraf, på det barken ej skulle ligga samlaren lill last; så har, genom Kommers-koliegii kungörelse af den 5 Juni 1820, blifvit förordnadt, att vid hvad uti Kollegii ornförmälde den 14 Juni 1815 utfärdade kungörelse vore stadgadt, i afseende på skyldighet för landtmannen att vid vite afskala till honom upplåtne ekar, borde förblifva, men alt åliggandet för landtman att hålla den afskalade ekbarken garfveri-idkarne ensamt tillhanda skulle upphöra samt ekbarksegare vara berättigade att till hvilken de helst åstundade inom riket fritt försälja den bark, sorn de vore förbundne att afskala å till dem upplåtne och för deras räkning utsynte ekar; hvarefter.
Maj:t, uti nådigt bref till förvaltningen af Sjö-ärendena och Kommers-kollegium af den 4 Februari i832, på det att, i händelse enskilde skulle underlåta alt afskala barken å utsynta ekar, vederbörande måtte blifva i tillfälle att derom gå i författning, i nåder förordnat, att, då utsyning af ekar till större mängd beviljas och så länge dylik utsyning kommer att ega rum, sådant må till garfveri-idkarnes efterrättelse i afseende på barkens tillvaratagande genom, förvaltningens, af Sjö-ärendena. försorg i post - jlllm.
Besv. och Ekon.-Utsk:s Betänkande,.
Nio 56. och inrikes tidningar kungöras; ankommande derefter på garfveri-idkarne sjelfve att för a (skalningen af ekbarken gällande författningar tillfälle är dem beredt.
Och bär genom Kongl, förordningen af den 28 Oktober i83o åt egare af kronoskatte-hemman, berustade säterier och stadsjord af kronoskatte-natur blifvit öppet lemnadt att, genom lösen i föreskrifven ordning, förvärfva egande-och oinskränkt dispositionsrätt, ej mindre till den då å bans jord befintliga ekskog, med undantag likväl af sådane då växande ekar, som vid skeende undersökningar blefve, såsom goda och för flottan användbara, utslämplade och antecknade, och hvilka kronan förbehölie sig att få fälla och afföra emot betalning efter upprättad taxa, än ock till den ekskog, som framdeles af sig sjelf eller i följd af verkställde planteringar kunde å hans jord uppväxa.
Utskottet har hvad sålunda förekommit i öfvervägande tagit och dervid ansett det i Kommers-kollegii kungörelse den 5 Juni 1820 meddeldta stadgande, angående ekars afbarkande, endast böra ega tillämpning i afseende å de ekar, sorn efLer föregången utsyning blifvit lill landtmän upplåtne, men ingalunda tjena till efterrättelse i de fall, då, på grund af Kongl förordningen den 28 Oktober i83o, egande- och oinskränkt dispositionsrätt öfver ekskogen blifvit förvärfvad.
Enär dock, enligt motionärens uppgift, en sådan tydning åt gällande författningar i ämnel icke i allmänhet vid domstol torde gifvas, samt då i öfrigt, enligt Utskottets tanka, åt den enskilda omtankan bör öfverlemnas att flitt förfoga om barken jemväl å de ekar, som annorlunda än efter skedd inlösen blifvit till disponerande upplåtne, och ett stadgande i strid dermed alltså synes olämpligt* likasom detsamma icke af skyldig omtanka för garfveriernas behof påkallas, sedan, til! följd af de under sednare tider i denna handtering gjorda förbättringar och framsteg, barken af andra trädslag än ek med fördel kan vid, garfning användas, hemställer Utskottet vördsamt. det Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, att Kongl. Majrt täcktes i nåder förklara Kommers-kollegii förrberörda förordning af den 5 Juni 1820, äfvensom öfrige angående skyldighet för landtmän att afskala och samla barken å till dem upplåtne ekar, utfärdade författningar böra till all kraft och verkan upphöra.
Häremot anfördes följande reservation af Herr low Hohenhausen, M. S,°: 6 Allm.
Besv, och Ekon.-Utsk:s Betänkande, TT:o 57.
”Emot förevarande betänkande reserverar jag mig, enär jag anser, att den nu ifrågasatta förmånen icke bör medgifvas andra än dem, som af rättigheten till ekskogslösen sig begagnat, samt att dessutom nu gällande föreskrifter, rörande ekbarkning, såsom nyttiga för en vigtig näringsgren, böra bibehållas, så mycket heldre som olägenheterne deraf hufvudsakligen försvunnit, sedan egarne till ekbark numera ega tillåtelse att afyttra denna vara till hvilken som helst.”
Uti denna reservation instämde herr Friherre Cederström, R. JW 5*.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 18 Mars, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om upphäfvande af Kongl. Förordningen den tg Juni 1843, angående kolmätning.
Uti en från Höglofl.
Ridderskapet och Adeln till Allmänna Besvärshoc Ekonomi-utskottet remitterad motion, har herr von Stockenström, Carl, anfört, hurusom i Kongl, förordningen af den i g Juni 1843, om hvad i afseende å mätning af träkol iakttagas bör, blifvit, med upphäfvande at förut i allmänhet gällande stadganden angående skyldighet för den kolande allmogen alt vid landväga transporter af träkol begagna krönta stigar eller skrindor, bland annat föreskrifvet, att, utom för kol-leveranser till Stora Kopparbergs bergslag, i afseende hvarå Bergs-kollegii den 13 Februari 1826 utfärdade reglemente för kolmätning ännu tjenar till efterrättelse, ett lästroått, innehållande 12 tunnor, äfvensom en koltunna skall, vid de tillfällen, då för mätnings verkställande sådant erfordras, finnas att tillgå å de ställen, der träkol efter lästberäkning vanligen aflemnas.
Enär likväl, enligt motionärens förmenande, en sådan mätning af kolen å sjelfva levereringsorten, såsom medförande allt för mycken tidsutdrägt, vore mindre lämplig, synnerligast vid de tillfällen, då ett större antal säljare på en gång ankomuie till ett ställe och vore angelägne att, för flera forors anskaffande, med skyndsamhet få aflemna sin vara, dervid oftast inträffade, att mätning må - Allm.
Besv. och Ekon.-Utsk:s Betänkande, N.o 57. 7 ste uraktlåtas och köparen nödgas erlägga betalning för ett större tunnetal kol, än lian fått emottaga, helst en af köparen ifrågasatt mätning stundom haft till påföljd, att säljaren forslat sin vara till annat närbeläget ställe, der en sådan kontroll icke fordrats; men deremot, om sjelfva fordonet vore till rymden uppmätt och denna rymd genom i behörig ordning verkställd kröning för hvar och en angifven, besväret med mätning kunde undvikas och köparen ega visshet om beloppet af den vara, han emottager; har motionären föreslagit, det Rikets Ständer mätte i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t, med upphäfvande af omförmälde nådiga förordning af den ip Juni 1843, täcktes meddela nådig föreskrift, att på sätt för Stora Kopparbergs bergslag finnes bestämdt, alla fordon, som till koltransport användas, böra vara till rymden uppmätta och behörigen krönta.
Utskottet har tagit denna motion i öfvervägande; och ehuru, genom skyldighet för kolsäljare att i vissa förut till innehållet bestämda målkärl eller skrindor till lefvererings-stället forsla sina kol, besväret af ytterligare mätning vid flere tillfällen kunde undvikas och tidsbesparing derigenom vinnas, anser likväl Utskottet betänkligt att genom ett lagbud ålägga en säljare, hvilken eger alt till hvem som helst afyttra sin vara, att vid ansvar forsla denna på ett sätt, som han sjelf måhända icke anser för sig beqvämligt och hvarigenom honom skulle förnekas ett fritt användande af fordon utaf den storlek och form, han för sitt behof finnér’ lämpligast.
Vanligen anses ock köparen vara den, som bör kontrollera, huruvida den vara, han köper, verkligen utgör hvad uppgifvet blifvit, hvarom det alltså bör åligga honom att sig förvissa, utan att någon bevisnings-skyldighet i detta hänseende bör kunna åläggas säljaren.
Den olägenhet, motionären uppgifvit Såsom en följd af friheten alt föra kolen i okrönta skrindor, att nemligen säljaren, då mätning ifrågasättes, vanligen vänder sig till annan köpare, som Gnderfåter denna kontroll, har sin naturliga grund deri, att, då köpslutet beror på frivillig öfverenskommelse, den köpare, som betalar lika mycket för en mindre qvantitet och således betalar varan högre, alltid måste hafva lättare tillfälle att få köpa, än den, som icke vill för samma vara erlägga lika högt pris.
Deremot medför begagnandet af krönta skrindor såsom målkärl den olägenhet, att de omätta kolen, serdeles om de äro lösa,, under transporten till någon del sönderkrossas och således sammanpackas; hvarigenom brist i målkärlet uppkommer, då antingen den, som lefvererat kolen, derest han skall fylla samma brist, eller ock i annat fall emottagaren kunna anse sig hafva lidit 8 sillm.
Besv. och Ekon.-U tsk:s Betänkande, N:o 57. orätt; hvarförutan vid ombyte af skrindor och fordon samt dessas förnyade justering och krönande den kolsäljande, i allmänhet fattigare, allmogen måste vidkännas en icke så ringa kostnad och tidspillan.
På grund häraf och då det genom Kongl, förordningen den 19 Juni i843 föreskiilna mätningssält, enligt UlskotleLs tanka, upplyiler det hufvudsakligä ändamålet af säkerhet och reda vid kol-lefvereriwgen, tillstyrker Utskottet, att ifrågavarande motion icke må lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 1.4 Mars 1843.
Häremot anförde herr Friherre Cederström, R.:
"Ur så väl ekonomiska som isynnerhet moraliska grunder får jag mot Utskottets beslut i det ta ärende mig reservera, enär för ordning, skyndsamhet -och reda vid koilefvereringen mig synes tjenligast antagandet af motionärens förslag dock med det bestämmande, att fordon af hvad storlek och form som helst må vara lofgifne, allenast deras rymd blefve behörigen uppmätt och genom vederbörlig kröningsåtgärd å fordonet utmärkt.
På detta sätt kunde kolen hastigt och utan förminskning, som medelst uppmätning i tnnnemått äfventyras genom dervid inträffande förnötning, å förbrukningsslället emottagas och koltillverkaren till godo beräknas; jemte det den frestelse tili missbruk af ömsesidigt förtroende, som nu torde ega rum, synes kunna, anses förebyggd, utan att någon kostnad för anskaffande af nya fordon blefve koltillverkarne åvägabragt.*’
Häruti instämde Herr hammarberg samt herr Wahlgren. STOCKHOLM, Lundberg & Comp. 1848. -£$m. B t sv.- ock Ekon.
Utlåtande, N:o SS. 1 i N:o 58.
Ånk. till Ezp. Duk. dea G April, kl. 11 f. m. 3Utlåtande, i anledning af väckt motion om Beklädnads-Direktioner nes förp Ut/tande att insätta en del af de under deras förvaltning ställda medel uti Rikets Ständers Bank, emot årlig ränta.
Bonde-ståndet bär till Allmänna Besvärs*- och Ekonomiutskottet blifvit remitterad en motion af Riksdagsfullmäktigen Carl Tholsson från Skaraborgs län, hvaruti ban anmärkt, att åtskilliga Beklädnads-direktioner vid de indelda infanteri-regementerne underlåtit att ställa sig till efterrättelse föreskriften uti 8 § af instruktionen denj 7 Maj 1842, angående insättande af icke behöflige beklädnadsmedel uti Rikets Ständers Bank, emot tre procents årlig ränta, och i stället förvarat dessa medel uti landtränteriet, hvarest de legat alldeles ofruktbara; samt, till förekommande af ett sådant för beklädnads-kassorne menligt förvaltningssätt för framtiden, föreslagit, „att, sedan ett belopp af omkring femtusen riksdaler banko vore på löpande räkning att i landtränteriet tillgå, de överskjutande medlen måtte linsättas uti Rikets Ständers Bank emot tre procents årlig ränta.,, Denna motion, jemte hvad vid föredragningen deraf till remiss inom Bonde-ståndet blifvit yttradt, har Utskottet i öfvervägande tagit, samt får i anledning deraf anföra: Kongl.
Maj:ts förnyade nådiga instruktion för Beklädnads-direktionerna vid de indelda roterade infanteri-regementerne af den 7
Maj 1842 innehåller uti 8 § „att de medel, hvilka till Direktionen ingå, skola genom dess ordförande eller af kronofogdarne, efter medlens serskilda beskaffenhet, genast efter emottagande! insättas uppå löpande räkning i landtränteriet inora det län, hvaruti största delen af regementet är roterad, samt att lyftning deraf verkställes i mån af behof;,, och vidare „att det är direktionen förbjudet att upptaga lån, likasom att beklädnads-fondens medel utlåna eller räntor godtgöra;» dock må direktionen, när tillfälle dertill gifves, uti Rikets Ständers Bank insätta under årets lopp icke behöflige kontanta medel, emot Bih. till it.
St. Pr. 1847 och 1848.
8 Sami. 15 Haft. 1 4 Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk.
Utlåtande, N:o 59.
Lånebankens obligationer, uppå sex månaders uppsägningstid, och med löpande tre procents årlig ränta.
Vid sistlidne riksdag beslöto likväl Rikets Ständer,, att det ej vidare skulle tillåtas att insätta kapitaler i Ranken emot tre procents ränta, hvarigenom sistnämnda föreskrift gjordes overkställbar; och lärer, vid detta förhållande, motionärens förslag, att, så snart beklädnads-kassorna ega en behållning utöfver 5000 r:dr, densamma må under berörda villkor i Rikets Stoiders Bank insättas, komma att förfalla.