Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag fruktar nog att min stackars älskare har blifvit uppoffrad.
Vet ni, min svägerska, att om jag vore derom viss, vet jag inte hvad hämd jag ville taga.
Men det är ju inte möjligt.
Rätt möjligt.
Min bror är rätt svartsjuk.
Jag har inte gifvit honom någon anledning dertill.
Åh nej, min svägerska.
Hvem talar om er ? Ni förstår mig inte.
Det är om mig han är svartsjuk.
Om er, min svägerska?
Men jag tror att det är öfverflödigt.
Öfverflödigt!
Att höra er, skulle man tro att jag hade alldeles inga behagligheter; men fast man är gjord att behaga, att uppelda unga hjertan, så är det inte om min skönhet, det är blott om mina pengar som han är svartsjuk.
Fy, min svägerska, huru kan ni egna min man ett så nedrigt tänkesätt?
Jag vet väl hvad jag säger, och jag har nog sett FRÖKEN. FRUN.
FRÖKEN. FRUN småleende.
FRÖKEN. FRUK.
321 sett med hvad omsorg han förekommer att jag inte blir gift.
Men ingen har begärt er hand, och den unga Grefven ni trodde älska er, har inte gjort det minsta steg att erhålla min mans samtycke, fast edra skarpsynta ögon, min svägerska, hade upptäckt hos honom en brinnande åtrå att ernå er hand.
Tadel, min svägerska, tadel
Men det som inte är tadel, är att min bror röjt ur vägen den enda som rört mitt hjerta.
En Officer, rask, ung och käck, som dyrkade mig, och Gud vet hvad han gjort med honom.
Men tänk då, min svägerska...
Jag har tänkt på allt, och allt öfvertygar mig om grunden af mina misstankar.
Min bror och min älskare ordvexlade; han lemnar oss och blir borta hela dagen från Medevi, kommer om morgon först tillbaka, vi packa in, vi resa hals öfver hufvud, och Captén Berg synes inte mera till.
Han har försvunnit, och vi, vi resa nästan genom natt och dag, tills vi komma hit till Göteborg, som är en hamn, derifrån man kan gå öfver till England, till Holland, och jag vet inte FRÖKEN. FRUN.
322 hvart.
Lägg ihop allt detta och gör en slutsats: den kan inte annat bli än densamma som min.
Åh, den är helt simpel.
Vår resa är utsatt till tisdagen; måndagen är min man på jagt, och tisdagen resa vi.
Min man har angeläget att komma snart till Göteborg, och vi resa fort...
Men se der kommer min man.
Han skall minsann inte slippa mig så lätt.
Ni är hastig, min svägerska.
Min man är glädtig, god, men kort om hufvudet.
Tillåt mig söka utleta sanningen, för att förekomma misshällighet emellan er.
Låt oss se hur ni skall bära er åt.
ÅTTONDE SCENEN. DE FÖRRE.
Ah, god afton, min syster.
(Till Frun)
God afton, min vän.
Är téet godt?
Se här är en tass.
FRUN. LEJONQVIST.
Tack skall du ha, men jag har så brådtom.
Jag skall dricka det stående.
323 (Han står emellan begge fruntimren, som sitta, tar koppen och dricker under det han talar.)
Men hvad fattas dig, min syster?
Är du trött, så lägg er bara.
Vänta mig inte hem; jag blir kanske nödsakad att bli borta i afton.
Ser man, har jag inte rätt?
(Till brodern) Menar ni, min bror, att vi inte förstå alla era fintligheter?
Vi ä' inte bedragna på alla era anstalter.
Vi vet nog hvartut de gå.
Men jag tror verkligen, min syster, att ni är ond på mig.
(Skrattande) Gud förlåte mina synder!
Jag tror att Captén Berg ligger er ännu om hjertat.
Slå honom ur edra tankar.
Det var en ung fjoller, som inte passade er.
Det är just hans öde vi talte om.
Det är obarmhertigt af en bror som ni, att vara ett ständigt hinder för en ung, vacker systers etablissement.
Kära min syster, jag vet bättre hvad som anstår er.
Ung är ni inte; vacker, det kan jag inte dömma om: det hör till en liebhaber.
Men när en sådan finnes, hvarföre rödja honom ur vägen?
Menar ni att jag inte är underrättad?
FRÖKEN. LEJONQVIST.
FRÖKEN. LEJONQVIST. FRÖKEN.
324 Nå så svär jag, att det måste vara i lnften något, som underrättar qvinnfolk om allt hvad man vill att de skola vara okunniga om.
Hur fan har ni kunnat få vela...
Vi veta mycket.
FRUN afsides.
Vi voro allena, endast han och jag: vi hafva tagit hvar sin väg: vi ha inte kunnat bli sedda: jag har inte öppnat min mun derom, och ändå veta de begge allt.
Var det inte sant, min svägerska?
Ja, Gunås! jag hör det nog.
FRUN med en suck.
FRÖKEN till Frun.
Jag hade aldrig kunnat tro, om ni icke sjelf försäkrade mig derom, att ondskan och egennyttan kunnat gå så långt.
Egennyttan?
Jag tror, Gud förlåte mig, ni blir ond.
Uppriktigt, trodde ni att den der unga Herrn var betagen af er skönhet?
Det hade jag inte kunnat föreställa mig.
LEJONQVTST skrattande.
FRÖKEN med en ondska som tilltager allt mer och mer.
Det är inte nog med hvad ni gjort: ni skämtar ännu deröfver?
En ung narr, bra karl, jag bör bekänna det, en ung narr kommer till Medevi, och för att ha något tidsfördrif, så behagar han göra sin cour åt min syster... åt min syster... som är fyratie år, som kunde vara hans mor: och jag ser det, och skulle inte hämnas?
Jo, fast jag är HofRättsRåd, fast jag är en ärbar Domare i Jönköping, så kan jag väl få vara en glädtig brunsgäst, en käck adelsman i Medevi; och fast min unga Herre tjent till sjöss, så har jag visat honom att en skrifvare kan vara en äfven så bra karl som en sjöorre.
Men skäms ni inte, att inför mina ögon stå och berömma er deraf?
Men Gud bevars! min man; fruktar ni inte att ådraga er förtretligheter?
Hvem skulle tala derom?
Åh det försäkrar jag han inte gör.
Vi voro allena, och bara ni tiger, kan ingen få veta deraf.
För öfrigt kan det vara lika mycket.
Man ser sakerna nu för tiden med andra ögon än förr...
Men farväl.
Tiden går förbi.
Jag fruktar att inte råka min LEJONQVIST alltid i samma ton.
FRUN med oro.
FRÖKEN. LEJONQVIST med glädtighet.
326 karl.
(Till sin syster)
Jag skall så fort som möjligt är komma tillbaka för att trösta er, minsyster.
Gå, gå.
Förena ännu med ert fasliga uppförande ett så grymt skämt, men vänta af mig endast hat, förföljelser, förtviflan#.
Förtviftan?
Om en stund går den väl öfver, och då kommer jag igen.
Farväl, farväl.
LEJONQVIST nästan vid dörren.
FRÖKEN med ifver.
NIONDE SCENEN. FRU LEJONQVIST.
FRÖKEN. FRÖKEN LEJONQVIST.
Nej, ett så ohördt uppförande är för grymt.
Nej, han är inte mera min bror, han är en nidingsman; jag måste skilja mig ifrån honom.
Jag vill aldrig se honom.
Jag vill blott hämna min älskares död...
Hör någon!
Min svägerska, tänk på hvad ni gör.
Gif er ej här till spektakel för värdfolket
Kom, låt oss gå in i er kammare först att stilla er.
Menar ni att jag mera vill lefva med er, med er man, efter en sådan gerning?
Jag skall skilja mig ifrån er båda.
Jag skall begära reda för mitt arf.
Jag skall processa med honom till sista skärfven...
Hola då någon!
(Vingren och Lasse komma in.)
327 Skaffa mig ett annat rum här i huset till i morgon.
Jag vill inte bo derinne.
VINGREN pekar åt dörren till höger.
Der är väl ett rum; men det är inte så bra, som det nådig Frun har.
Jag vill ha det.
Det är inte tillagadt; men om en liten stund skall det vara färdigt.
Det mörknar.
Om deras Nåder behagade gå in, så skall allt bli om en stund tillreds.
Kom, min svägerska.
Jag lemnar er inte förr än ni följer mig.
Men det är för sista gången, och så snart mitt rum är färdigt, skiljas vi åt för alltid.
(Under det hon går ut, mumlar hon:)
Handtera mig på det sättet!
Jag skall hämnas; ja, vore det hela HofRätten.
Ni skall få se, Herr HofRättsRåd...
En Skrifvare... FRÖKEN. FRUN.
VINGREN. FRÖKEN.
TIONDE SCENEN. LASSE ensam.
Det var en besynnerlig Fröken.
Hvad hon är ond!
Hvad hon puttrar!
Hvad hon är utspökad!
Jag hade så när skrattat henne midt opp i synen.
Men det börjar bli mörkt: jag måste gå efter ljus.
ELFTE SCENEN.
LASSE. CAPTÉN JERNHJELM.
CAPTÉN
kommer ur sin kammare.
Han är klädd i Amiralitets uniform, med hatt och värja.
Jag har hört en vagn.
Är det inte Baron Blåstjerna, som kommer igen?
Nej, det var en vagn som reste bort.
Så snart han kommer, skall jag säga Herr Captén till.
CAPTÉN. LASSE.
TOLFTE SCENEN. CAPTÉN JERNHJELM ensam.
(Han går och sätter sig vid tébordet, lägger sin hatt ifrån sig och lutar hufvudet emot högra handen.
Han vänder ryggen åt dörren som är i fonden, så att de som komma derifrån, icke kunna se honom i ansigtet.)
Min vän dröjer länge att komma tillbaka.
Det lär inte ha varit så lätt för honom att blidka min far, som han trodde.
Hvad skall det bli för mig, om jag tvingas att lemna mitt fädernesland, med ett hjerta uppfyldt af en kärlek utan hopp?
TRETTONDE SCENEN.
CAPTÉN JERNHJELM, sittande vid bordet FRU LEJONQVIST i dörren.
FRÖKEN LEJONQVIST med ett ljus.
Kan då ingenting öfvertala er att lemna er föresats?
329 Ni må säga mig hvad ni vill, så går jag inte derifrån.
Följ mig inte: jag vill vara allena.
(Hon går litet fram.)
Men är det inte en ÅmiralitetsOfficer jag ser?
Ack! hvad den uniformen upprör min sorg!
Kanske har han känt den stackars Captén Berg.
Det blir en tröst för mig att tala om den hjertans söta gossen.
(Högt) Får jag fråga er, min Herre...
Men hon är ädelmodig: jag måste blidka henne.
FRÖKEN skriker gällt då hon känner igen honom.
CAPTÉN. FRÖKEN.
Hvad röst!
Hvad likhet! Gud!
Det är hans vålnad.
Jag ser nog huru mycket min åsyn bör röra er; men tillåt...
FRÖKEN kastar sig i en länstol.
Ljuset slocknar.
Aj! Aj!
Kom mig inte för nära ...
Jag ber er för Guds skull.
Var nog ädelmodig att höra den som för edra fötter...
Kom inte hit...
Jag är oskyldig, jag har ingen del i er olycka.
FRÖKEN. CAPTÉN på knä.
Er förskräckelse är billig: min olycka är att den ät rättvis; men hör mig och förlåt.
FRÖKEN vänder bort hufvudet och knyter ihophänderna.
CAPTÉN på knä. CAPTÉN.
Förlåt, jag ber, gör mig inte ondt...
Förlåt...
Förlåt!...
Han nalkas... hjelp, hjelp... förlåt... förlåt!
Hör min ånger...
Förlåt!... Begge.
FRÖKEN alltid på knä.
FJORTONDE
SCENEN.
DE FÖRRE.
FRU LEJONQVIST med ett ljus i handen.
Jag hör min svägerskas röst.. . (blir varse Captén.)
CAPTÉN stiger opp och kastar sig för Fruns fötter.
FRUN. FRUN i det hon öppnar dörrn.
Det är hon.
Ja, det är jag, som för edra fötter väntar mitt straff.
Af er hand skall det blifva mig kärt.
Akta er, min svägerska: det är ett spöke2 som kommer ifrån andra verlden att förebrå oss sin olycka.
331 Nej, jag lefver, och begär af er, ja, af er endast min förlåtelse.
Jag känner mitt brott; men orsaken är för ädel, att kunna förebrå mig den.
Ni lefver?
Jo, det är ni sjelf!
Hvad Kärleken är en stor Gud!
Det är visst han som gifvit er lif.
Stig då opp, jag ber er; stig då opp.
FRÖKEN kommer sig litet före.
Det är han som gjort all min olycka; han som endast kan trösta mig, och som ensam kan vara min undskyllan.
Stackars barn, hvad han rör mig!
Säg honom då ett godt ord, min svägerska.
Men stig då opp, jag ber er.
Hvad skulle man tänka om någon kom?
Att jag är brottslig och att jag söker för era fötter min förlåtelse.
Jag stiger ej opp förr än jag den erhållit.
CAPTÉN. FRUN.
CAPTÉN ännu på knä.
FEMTONDE SCENEN. DE FÖRRE.
HERR LEJONQVIST kommer ifrån den dörren der han gått ut.
En ung karl för min hustrus LEJONQVIST.
332 fötter!
Det är min unga Officer; han har fan i sig också.
Bedra ej mina ögon mig?
Är det väl HofRättsRådet jag ser?
Han sjelf.
LEJONQVIST. CAPTÉN. CAPTÉN stiger hastigt opp.
Och ni är inte död?
Jag ber derföre om ursäkt.
Men jag sköt ihjel er, jag såg er falla.
För att stiga opp igen.
Men pistolen?
LEJONQVIST. CAPTÉN.
Var inte laddad.
Och er?
Äfven så litet.
Hvad grymt skämt!
Vi andra skrifvare, vi äro för kloke att taga saken så allvarsamt; eller huru?
Om ni är missnöjd att jag lefver, kunna vi börja på nytt.
Jag ser allt hvad ni har rätt att säga mig; CAPTÉN.
333 men efter denna stund kunna vi inte vara annat än de hätskaste fiender, eller de bästa vänner.
Det är ett namn jag skattar ännu högre: det att nämnas er svåger.
Jag är af godt folk, min far är en hederlig man, är rik, och jag tror mig kunna göra er systers lycka...
Men hvad lycka för min far hit?
SEXTONDE SCENEN. DE FÖRRE.
DIREKTÖR JERNHJELM.
Är Direktör Jernhjelm er far?
Genom hvad händelse finner jag min son här?
Det är kärleken som uppeldar honom.
I er hand är hans lycka.
Jo, jo, han är lycklig.
Hur kan han inte vara det, då hån älskar, då han är älskad?
Jo, jo, älskar: han älskar sin metier.
Det är en hurtig gosse.
Åh, Direktören förstår mig inte.
Det är ert samtycke han väntar till sitt giftermål.
FRÖKEN otålig.
DIREKTÖREN.
FRÖKEN. DIREKTÖREN döf. FRÖKEN minauderar.
334 Ett giftermål?
Jo, jo, jag förstår...
Jag skall väl tänka derpå med tiden...
Jo, jo, med tiden.
Är det verkligt visst att ni vill ha min syster?
Hur kan ni tvifla derpå?
LEJONQVIST. DIREKTÖREN.
Men förebrå mig inte sen att ha velat missbruka er ungdoms inbillning.
Inbillning?...
Inbillning?
Hvad han brukar för ord!
Nå väl, efter ni så ändteligen vill, efter er far lär ej vara deremot, efter min syster så vill, så må det ske.
Men ångra er inte.
Ni har mitt samtycke.
Jag ångra mig!
Denna dag är mig den lyckligaste af alla.
(Han kysser Fruns hand) Ni samtycker till min lycka, ni gillar min kärlek.
Jag dör af glädje.
Hans lycka förbryllar honom.
Hör jag rätt?
Andra tider, andra seder
ANDRA TIDER, ANDRA SEDER.
Lustspel med Sång i 5 Akter.
af X
Prisbelönt 1857.
BONNIERS FÖRLAG. 1857.
HÖRBERGSKA B OKTRYCKERIET, 1857.
PERSONERNA. v . G Y L L E N M A L M , f. d.
M A R I A , hans dotter.
K N U T , hans son.
B Ä C K , Skomakare-ålderman och husegare.
S U S A N N A , hans hustru. A N N A , deras dotter.
A L F R E D , deras son.
E R I C , Bäcks brorson.
Mamsell R O S E T A R L A T A N , Nipperhandlerska.
K N O R R , Sadelmakare från Trosa. A L F G R E N E R O T , hufvudman för Hättebröderna.
G U N I L D , hans dotter.
ALBREKT KARLSSON, PETTER ÅLÄNNING, HÄTTEBRÖDER. ROBERT LICHTONE, Grefve, Kongl. Råd, General-Löjtnant och President.
S I G R I D , hans dotter.
U L F T H O R S O N , hans Kapellan.
Tjenare hos Lichtone.
Händelsen föregår i Stockholm. _______ Svenske borgare.
Första Akten . (Ett tarfligt möbleradt rum med fond- och sidodörrar.
På väggarne några gamla Porträtter i förgyllda ramar.
Till venster ett skrifbord, till höger ett sybord under fönstret). ________
Första Scenen.
Knut (inkommer r esklädd).
Ingen hemma tror jag?
De väntade mig således inte.
Det är åtta år sedan j ag lemnade detta hus, åtta år sedan jag med mina toma händer och min goda vilja gaf mig u t i den villande v erlden.
Allt är sig likt ... de gamla möblerna äro desamma ... der s tår min f ars skrif bord ... och der ett sybo rd ... min systers ... barnet har vuxit upp ... och tack vare den vårdande handen märker jag en förändri ng, som kan kallas beh aglig; jag kan inte nu som förr göra mina mathematiska eqvationer i dammet på bordskifvan.
O, jag är hemma!
Hvilken hjertlig klang i detta o rd.
Man borde resa bort ibl and bara för att erfara ljufheten af att komma hem. ( M el .:
F r å n m in h em by g ds b e r g o ch d a l ar . )
Borta i de fjerran länder Jemt mitt h em för tanken stod...
Sucken flög till hemmets stränder, Återkom med tröst och mod; Ty den bilden skönt h ugsvalar Blott af nordens vind en fläg t -- Och min hembygds berg och dalar Prydda s tå i hoppets drägt.
Andra Scenen.
Knut, Maria (med en n yckelkorg; hon niger främmande).
M A R I A .
Min far är nyss utgång en.
K N U T (för sig) .
Du lill a älskade syster! (högt) Det är förmodligen med hans älskvärda dotter jag h ar den äran att tala?
M A R I A (för sig).
Så han betrak tar mig.
(högt, förlägen) Pappa väntas ic ke hem på en stund.
K N U T (för sig).
Stackars min lilla Maria, hon vill bli af med mig.
(högt)
Det vill med andra ord säga, att j ag skall g å min väg och komma åter sednare.
M A R I A . D et har j ag icke sagt ... men...
K N U T .
Men j ag tog mi g friheten att uttala edra tankar.
Ni måste urs ägta mig, men j ag är så ovan att s e f remmande, vi emottaga så ytterst sällan några besök af andra än husets folk.
Mi tt ärende är att f råg a om renskrif ning.
M A R I A . Huru , min herre ... ni vet då...
Ja, min f röken, j ag vet att er far renskrifver mot betalning, mot en ringa betalning; rodna ej derför, arbete är ära, arbete är helsa och lif. (för sig) Du har således bibehållit din svaghet min stackars gamle f ar.
Hvad han betrak tar mig . (högt) Ni har rätt min herre, man behöfver icke blygas öfver att man arbetar.
Det är en f alsk känsla inom oss, som bjuder oss att dölja vår möda och inbilla verl den att vi drömma bo rt vårt li f ... men j ag är så uppf ödd i dessa vano r ... men för att bevisa er att jag ej hyllar dem, så anhåller jag om att ni ville lemna til l mig ert renskrifningsarbete ... jag hjelper min f ar beständigt.
Och jag är förtjust öfver att få lemna min affär i edra täck a händer.
Det är ett bref ti ll en k är vän ... som det är ang eläget skall jag bedja att genast få diktera.
3 M A R I A (sätter sig vid skrifbordet).
Ett bref?
-- Man skrifver väl vanligen sjelf brefven till sina käraste vänner?
-- Det är således?
K N U T . En mystifikation? -- ja, min fröken, men var lugn, den är icke k omprometterande.
Får jag besvära?
Jag är i ordni ng...
K N U T (dikterar).
Mi n älskade Maria.
M A R I A (skrif ver).
"Älskade Maria".
Om du skulle se dessa rader.
Skrifvit!
Skrifne af mi n egen hand.
M A R I A . Hand!
Skulle du se den darra ... af återseendets... M A R I A (forskande).
Återseendets.
Återseendets ljufva fröjd...
Er hand darrar ju , min fröken.
Min? nej visst icke ... j ag är färdig.
Jag är åter hemma.
M A R I A . Hemma.
Och förblifver evigt -- Din trogne (tar pennan ur hennes hand och skrif ver). M A R I A . Knut, min älskade bror!
Maria, min lill a kära syster.
(de omfamna hvarandra) J a, här har du mig åter.
Men låt mig se på dig...
Ditt hår har mörknat, du h ar vuxit upp, men barnet blickar ändå f ram ur dina klara, goda ögon.
Och du , min bror, jag kände dig icke -- och likväl var det något som drog mig till dig ...
Så gammal du ser ut ... s tort skägg, mörk hy ... men du är ändå min älskade bror.
Och vår f ar -- är h an densamme?
Åhja ... han bi behåller sina g amla vanor ... nog har h an åldrats .
4 K N U T .
Och allt här i huset är sig likt.
Lilla Anna är väl en ung och äl sklig qvinna ... hon var en söt men egensinnig flickunge då jag sist såg h enne och kallade h enne min lilla fäs tmö. M A R I A .
Hon är ännu l itet eg ensinnig, men g od och vacker...
Jag håller så hjertligt af henne, men pappa vill inte vi skola umgås såsom när vi båda voro små ... inte tro r jag h eller att Ålderman B äck ser mig så gerna ... och detta är bra l edsamt för mig.
K N U T . Tro r du att li lla Anna minnes mig ännu?
Jag är säker derpå ... vi tala beständigt om dig.
K N U T (stannar, betraktande porträtterna).
Om mig?
Det v ar så länge sedan hon s åg mig ... j ag väntade att finna henne gift redan, ehuru jag bad henne, halft på gyckel, dröja dermed till dess jag kom hem ...
Maria du ... jag tycker att våra högtärade förfäder se så förundrade på mi g...
De själlösa ögonen sti rra så frågande på deras ättling i rätt nedstigande led...
Jo jo, ädla damer i styfkjortlar och roberonder och J höga herrar med along eperuker, jag undrar icke öfver åskan i edra no bla drag, jag , det stolta namnets upprätthåll are, jag har ju omplanterat det mång greniga stamträdet i en sundare, friare jordmån och det tål icke krukvexten vid ... i börj an ... men sedan blir det nog godt.
M A R I A (lyssnande).
Jag hör steg ... det är kanske pappa.
Nej, det är mamsell, som har ändrat min hatt...
Säg icke hvem jag är.
Tredje Scenen.
De förra, mamsell Tarlatan (bärande en hatt) .
M A M S E L L E N .
Åh min tid, lilla fröken har f remmande...
Jag blef alldeles al ternerad, men så tyckte jag att det inte v ar värdt att göra några sans faconer,
5 utan j ag s teg på.
Det är kanske någon resande med helsningar f rån unge herr Knut...
Jag undrar hvar han är, den sö ta gossen, som jag höll så myc ket af som barn.
KNUT. Mycket rätt g issadt.
Det är min granne, Mams ell Rosa T arlatan.
Det skall bli roligt att se h err Knut som sto ra karlen....
Här är h atten, lilla frök en Mari a, den är alldel es mo dern.
Men hvad säger f rök en, nu går sk ammen på to rra landet, -- j ag var inom till Bäckens och hade hatten med mig och då blef det tal om att mamsell Bäck skulle kantänka ha en ny hatt och gubben han röt och svor på att hon kunde gerna ha den gamle, och då kom jag i min oskuld att säga, att då f röken Maria bara hade en ändrad, så kunde gerna mamsell B äck h a det också, men se då vaknade högfärdsanden i gubben och han gick tvärt till byrån och gaf henne tjugo Ri ksdaler till en ny h att.
»Min dotter kan få ny hatt,» sa' h an, »hon behöfver inte ändra sin, hon, som fröken deruppe».
Hvad tycker herrskapet v äl, en sådan högfärd, men det är som jag säger ... menniskorna bli galnare och g alnare dag från dag och det kommer si g bara af den orsak att de lefva bara för sin flärd och sin verldsliga förnöj else...
Nej, se bara, hvad gör lilla fröken?
Banden si tta som de böra si tta, det försäkrar jag .
Men är det i nte smakfullare så h är?
M A M S E L L E N . Smakfullare?
Likasom inte jag visste hvad som passar sig . J ag skall säga henne, min lilla fröken, att hatten är lika bra som Florys, fastän di har bod och jag numera gör på rum.
Det var katten hvad gumman är sig lik...
De ha alla bibehållit sina svagheter märker j ag.
Nog är hatten bra, j ag skall gå in och försöka den. ( Går in i ett sidorum.)
Det är bevars ungdomens sed att mönstra och anmärka.
Hon är rätt snäll , lilla fröken Marie, men nog har hon sina svagheter, hon också, det kan jag gerna säga utan att förtal a henne.
Såå ... jo, det lär vi väl h a li te hvar.
M A M S E L L E N (för sig).
Hvad kan han vara den här som sitter på tu man h and med Marie. (högt) Kanske herrn känner henne mycket väl . K N U T .
Nej , det gör j ag inte ännu, men jag intresserar mig mycket för henne.
Intresserar sig för henne... tjenarinna! -- (högt) Det är verkligen en rätt söt flicka, ganska söt ... men...
K N U T . Men?
M A M S E L L E N (sätter sig vid skrifbordet).
Myc kel illa uppfostrad...
Fadren, stackare, är så eländigt högfärdig och nog har flickan också fått sin portion (ser på ett papper på bordet, för sig) »Min älskade Maria»...
J aså ... från en älskare ... ser man på bara.
K N U T . Hurudan var sonen?
M A M S E L L E N . Åhjo, det var både si och så ... högfärdig han med...
J ag förmodar herrn k änner honom?
Kände honom, h an är död! M A M S E L L E N (gapande).
Vet systern af det?
Ännu inte.
Då får hon ta bort de skära banden i hatten...
Död...
Kors då skall väl Anna B äck bli till sig.
K N U T (lif ligt).
Hu ru så?
Jo, kantänka ... hon h ar talat om honom både likt och olikt, likasom han skulle bry sig om henne, om han hade kommi t hem...
Pytt Pelle, tänk te jag, då jag hörde det, h an är ändå adelsman och hvad är du, jo du är skomakaredotter... J aså, att han är död, Gud fröjde själ en ... det var så g odt det det hade visst bara blif vit skräp af honom.
MAMSELLEN.
7 K N U T (afsides).
Hår får man höra sanning. (högt) Hvarför tror ni det?
Åh , u taf fans ägg bli fans ungar...
Gubben är en högfärdsblåsa, det kan j ag gerna s äga utan fö rtal ... mig bemöter han då som vore j ag alldeles under honom och jag är heldre den jag är, än en gammal fattiglapp med adelsnamn.
Jag säger u t min mening, jag, till min värde herre, alldeles som om vi kände hvarandra.
Oändligt smick rande ... det f ägnar mi g att mi tt uts eende ingif ver förtroende, min nådiga mamsell.
M A M S E L L E N (afsides). Gud, en sådan söt karl. (högt) Jag har inte den äran att veta med hvem jag har den äran att tala.
Jag är en resande...
Svensk till min börd, men har nu läng e uppehållit mig i fremmande land och vill nu gagna och tjena mitt eget.
M A M S E L L E N (afsides).
Lika slug blef j ag.
(högt) Min herres karak ter ... hm ... det är så svårt då man inte vet titterlatu ren...
Man k allar mig endast herre ... det är ju den bäs ta ti tel som finnes att vara sin eg en h erre.
Sådana idéer...
Men h an är bestämt grefve eller baron. (högt) Den sanna högheten gömmer sig allti d för verlden ... j ag är säker på att herrn ... j a, jag är öfvertyg ad om att ni vill dölja er rätta ti tel . K N U T .
Jag är en man, som lefver af mina k apitaler ( ser leende på sina händer). M A M S E L L E N .
Tänker min herre bosätta sig i Sverige?
Med Maria, den lilla nippertippan, kanske. (högt) Ja, det är icke godt att mannen blifver allena...
J ag önskar att er hustru måtte bli god och bra, en söt och enk el hustru.
KNUT. Ja visst, j ag tänker gifta mig.
8 K N U T . En hustru? -- Tror mams ell att j ag är nöjd med en hustru, ... nej, en tio, tolf styck en ämnar jag bestå mig . M A M S E L L E N (häpen).
Tio ... tolf ... stycken?...
Ni är s åledes ... K N U T (hviskar i hennes öra) Mormonhöfding!
M A M S E L L E N . Mormonhöfding ... vi lefva på verldens yttersta tid...