Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Departement alltid utan afbrott varit den person, som egtjatt besörja om det administrativa, af allt hvad till byggnaderne och den inre oeconornien hörer, i enlighet med Riksens Högh Ständers Deputerades Instruction för Revisions- Comrnissarien af den s> 4 Mardi, 1 6 g 8, 11 och Riksens Ständers Reglemente af den i 7 Junii I698, §. 18, hvilka författningar till sin fulla kraft och verkan intill denna dag, utan någon slags rubbning fortfarit att vara gillande, sa torde Högh Revisions - Fördelningen gunstbenaget finna att, i afseende på de framställde puncterne, Coinmissariatet en Corps icke bör kunna hafva något hufvudsakligt att tillägga till den Dedamots afgifne förklaring, hvarom nu är fråga.
Dessutom har det ifrån äldre tider tillbaka särskildt tillhördt RevisionsCornmissarien, att, för Byggnads- och Oeconomie-bestyret i dess hela omfattning, inför Verkets Principaler redovisa genom afgifvande Berättelser omedelbart, utan att denria redovisning någonsin kommit till Commissariatets kännedom, ännu mindre varit deras granskning underkastad.
Commissarierne hafva aldrig haft eller ens tilltrott sig rättigheten 3tJ 665 Banco-Utskottets Betiinkanden. hafva med dessa saker annan befattning, än den collegiala, i afseenden på hemställande», beslut och liqvider.
De befallningar, rörande byggnaden, sorn från Principalerne utgått, haf. va till verkställighet blifvit remitterade till det
Departement, som dermed egde att taga befattning, hvarföre ock, endast till förtydligande af Banco Commissarien Kellins yttrande, vid slutet af ifrågavarande förklaring, rörande den af Cömmhsariernt honom uppdragne speciella tillsynen öfver byggnader:, Commissarierne i ödmjukhet få anmäla, att det aldrig berott af dem, att öfverlemna denna speciella tillsyn åt någon annan än Revisions Commissarien , hvilket de sista orden i samma förklaring jemväl tydligen utmärka.
Det Commissarierne ålagde gemensamma ansvar för alla Departementer har visserligen icke undfallit deras uppmärksamhet, men då allestädes, der, vid tillämpningen af författningar, rättvisa får ega rum, ansvaret kominer att bestämmas efter de etablerade möjligheterna till controll, så hafva Commissarierne i detta fall egt allt skal att trygga sig vid den medbroders nitfulla verksamhet, som besörjde byggnaden, och hvars åtgärder , samt redovisningssätt Riksens Ständers Revisorer och Banco Utskott gillat, och hvarföre han och det öfriga Commissariatet, i. enlighet med författningarne, erhållit decharge.
Att nybyggnaden skulle öfverstiga kostnadsförslaget var en gifven följd af de under verkställigheten tillkomne olörutsedde omständigheter, hvarom BanCO-C ommissarien Kellins förklaring närmare upp - Banco Utskottets Betänkanden. lyser, men till hvad grad sådant skett, leande icke Commissariatet, som intill denna dag icke ens fått taga kännedom om innehållet af BanquensHuf.
Vud-Bok, ty till den så kallade Secreta-Boken , författad af Boksluts-Commissarien och reviderad af Revisions-Cotnmissarien, hafva de andre Cominissarierne aldrig egt tillgång.
Härtill kommer att nybyggnaden verkstäldes på samma gång, som en stor och vidtomfattande reparation på det gamla Bancohuset samt arbetare och Materialier efter behofvet användes ömsom till dessa båda företag, och penningarne derföre, efter gammalt bruk, utassignerades af omkostnings räkningen, hvaraf allt följer , att Commissarierne icke varit i tillfälle att kunna ega kännedom om det kostnadsförslaget öfverskjutande beloppet.
På grund af hvad sålunda är anfördt , hafva Commissarierne ansett sig icke hafva något att tillägga tili den af Commissarien Kellin afgifne förklaring, utan återställa densamma härjemte i ödmjukhet.
Stockholm d. 18 Junii 1823. G. Ehrenhoff. G. Brakel. J. G. Hierzeel, M- G. Stael t>.
Holstein. A. Gollnitz.
C. Fant.
A. Broman.
A. Toran.
Rudberg. G. Londieer. G. Huldt.
Ankom den 29 Julli 1825.
Memorial till Rikets Hoel.
Ständer, rörande decharge för Herrar Banco .Fullmägtige i 668 Banco-Utskottets Betänkanden. afseende pa deras, efter sista Riksdan, öfver Banco-Verket förde styrelse.
Hos Rikets Högh Ständer får Banco.Utskottet vördsamt anmäla, att granskningen af Banco* Verkets, Tumba Bruks saint Banco- och Riks» Discont-Verkens styrelse och förvaltning, ifrån sista Riksdag intill närvarande tid , numera blifvit af'Banco-Utskottet så vida fulländad, att något hinder ej Uppstår för meddelande af det i 32 §.
Riksdagsordningen aribefalte yttrande lifver Administrationen på det hela, och för derpå följande val af Banco-Fullmägtige vid närvarande Riksdag, i enlighet med den föreskrift 6 6 §. af samma Riksdagsordning innefattar.
Utskottet har, Under oafbrutet fästadt afseende på det af Rikets senast församlade Ständers Bancö-Utskott till Banco-StyrelsenS efterrättelse utfärdade Reglemente och deruti åberopade äldre författningar, till sorgfällig pröfning förehaft de ämnen, som af Rikets Ständers Revisorer , årell 1820 och 1822, i en ellet* annan måtto blifvit till Utskottets uppmärksamhet öfverlemnade, genomgått Herrar Banco Fullmägtiges Protocoller intill nästlidet års utgång, och särskildt Undfått del af alla hufvudsakligare beslut och åtgärder, sorn Under ,den sedermera framflutne tiden kommit i fråga.
Ehuru Banco Utskottet funnit sig föranlåtet, att till Rikets Höglofl.
Ständer framställa åtskilliga anmärkningar , rörande en för Banquens räkning verkställd byggnad, så anser dock Utskottet, att Herrar
Fullmägtige i öfrigt vid alla tillfällen Banco-Utskottets Betiinkanden.
669 •ådagaladt berömlig omtanka för Banco*Verkets bästa, samt med sorgfällig noggrannhet efterlefvat och handhaft de till Herrar Fullmägtiges efterrättelse gifne föreskrifter; och då, Herrar Full. mägtige sålunda, efter Utskoitets omdiime, svarat mot Rikets Ständers vigtiga förtroende, är det flir Banco-Utskottet en lika ovillkorlig som angenäm pligt, att hos Rikets Hdglofl.
Ständer häri. genom anmäla deras Fullmägtige vid Banco-Styreisen, alla i gemen och hvar och en i synnerhet, till erhållande af Decharge, för den öfver detta angelägna verk efter sista Riksdag förde Hufvudstyrelse* Beträffande de ännu återstående dels från Rikets Ständer remitterade, dels inom BancoUtskottet väckte, och dels af Herrar Banco Fullmägtige framstälde frågor, som ega gemenskap med Banquens och dess Discont-Verks framtida functioner, och jemte de flere från Rikets Stander till Banco-Utskottet redan ingångne Beslut; böra blifva föremål för de Reglementariska föreskrifter, hvilka vid närvarande Riksdag komma att ineddelas Banco-Styrelsen, underlåter BancoUtskottet ej,1 att, i nian af desse ärenders oafbrutet fortgående, behandling, Resultaterne till Rikets Höglofl.
Ständers slutliga pröfning och stadfästelse anmäla.
Stockholm d. 24 Julii i8?3<
Ar.kcffi deri ig Julii 1823- Memorial till Rikets Höglofl.
Ständer, i anledning af Banquens Fiscals- Ämbetes gjorde 6yo ' 2}(ineo‘Utskottets Betänkande, framställning, atl Banquen matte i allmän■* het blifva befriad fran skyldigheten atl i Concourser och Års Proclainata bevaka sine emot lös pant egande fordringar BanquénS Fiscals * Ämbete Ilar, uti hosföljande till Banco-Utskottet ingifne Memori» al, af den d. *2 i denne månad; på före* komne anledningar, och i sammanhang med bemälde Fiscals Ämbetes förutgjorde och jern» te Banco Utskottets Memorial N:o 5, till HoglLag-Utskotteis behandling, remitterade framställningar, rörande ändring, och undantag i några allmänna Lagar och Författningar, för betryggande af Banco-Verkets säkerhet , fästat Banco
Utskottets uppmärksamhet på angela* genheten afen Lagförklaring, hvarigenom Bani quen kunde blifva bestämdt befriad från skyldighet, att i Goncourser och års Proclamata be* vaka sine emot Lös Pant egande fordringar , i annat fall, än då Banquen ansåge panteri otillräcklig, och för bristen ville hålla sig till Låntagarens person och öfriga egendom.
Till förekommande ej mindre af befarad omgång och osäkerhet för Banquen, än förluster för Låntagare, anser Banco-Ufskottef, 1 likhet med Fiscals Ämbetet, en bestämd För. klaring öfver nu gällande Författningar i denna del vara af behofvet påkallad, och får alltså vördsamt tillstyrka, det Rikets Ständers Lagutskott i sådant hänseende matte fa sig uppdraget , ]3ancO'TJtskoitets Betdnhanden 671 draget, ali på grund af hvad uti Memorialet blifvit anförd t och hemstäldt, til 1 Rikets Ständer inkomma med dess förslag och Utlåtande.
Stockholm d. 24 Julii 1823.
All erödmjukaste
Uti den berättelse , Piscals-Ämbetet vid Riksdagens början till Höglofl.
Banco-Utskottet afgaf, yttrade sig Fiscals Ämbetet ibland annat, att , i anseende till det särskildta förhållande, som Företer sig med Banquens lösöre-panter, 20, 21, 2 2, 23 §§. i 2:dra Capitlet Concours-Lagen, rörande .lyftning för> prioriterade fordringar, under anslagstiden eller innan
Dom i Concours-saken gifven iir, samt om borgens ställande derför, icke kuntje i hela deras vidd tillämpas på Banquen , och, uppå förekomne anledningar, finner sig Fiscal*-Ämbetet i sammanhang dermed nu alleröclmjukast böra anhålla, att få fästa Höglofl.
Utskottets uppmärksamhet på angelägenheten af en Lag.förklaring, sorn bestämdt befriar Banquen från skyldigheten att i Concourser och Ars-Proclamata bevaka sine emot lös pant, egande fordringar, i annat fall än att Banquen befarar, <;let panten är otillräcklig och för bristen vill hålla sig till Låntagarens person och öfrige Egendom.
Af 17 Capitlet Handels-Balken synes följa, att den sont har lös pant i händer, måste, lika med andra Borgenärer bevaka sin fordran; men, efter Fiscals-Arnbetets åsigt, borde Innehafvare af dylik pant i allmänhet desto heldre vara befriad
Bihang till Riht.
Pral. I82j. 6. te Sami. 37- 67 a Banco-Vtskoitet» Bettini anden. från en slik skyldighet, derest han icke, såsom nyss är namn,dt, i ovisshet om panten kunde förslå till hans fulla förnöjande, genom bevakningen, ville hålta sin talan öppen mot Gäldenären och bereda'sig rättighet att för bristen dela Concoursmassans öfrige tillgångar, som panten genom öfverlemnande! till Panttagaren, redan innan Concoursens början, blifvit skiljd fran Gäldenärens bo, så att dennes egande rätt, ehuru den icke alldeles upphört, likväl blifvit inskränkt och vilkorlig, så att den ej kan utöfvas eller gälla för än Pant hafva ren är vorden förnöjd för den derå lemriäde försträckning jemte ränta, om sådan är betingad.
För sin del kan Fiscal s-Ämbetet icke inse något äfventyr eller olägenhet af ett så biskaffadt allmänt stadgande, då Gäldenärens eller Concoursmassans rätt att lösa panten , för hvad den blifvit utsatt till, med ränta derå inom den tid och på de vilkor, som vid pantsättningen blifvit betingade och Fägen i allmänhet bestämmer, varder i sin fulla kraft och verkan bibehållen, derest Gäldenären eller hans rätts innehafvare skulle finna förmånligare att lösa panten än att låta panthafvaren behålla den emot sin fordran.
Det torde invändas, att befrielse från bevaknings-skyldigheten möjligen kan befordra eller rjnderlätta bedrägliga pantsättningar; men om en Gäldenär på sine rättmätige Borgenärers bekostnad vill gynna tredje man eller hos denne ät sig sjelf förvara en framtida tillgäng, kan han sorn|gåfva lemna honom eller under sken af köp till honom föryttra sin lösa Egendom och Banco Utskottet» Betänkande, 673 på sådant sätt åstadkomma lika stor, om icke större skada, än genom en falsk pantsättni-ug.
Frågan må dock i allmänhet anses huru sorn lieldst.
Hvad Banque» särskildt beträffar, lärer Höglofl.
Utskottet högst upplyst finna att bevakning af dess fordringar for Hån å lösöre panter, särdeles Guld och Silfver, rnc-rähdels är lika o nöj!ig att verkställa, som den i sjelfva verket synes öfverflödig och auda mål sslös.
Vid pantsättning af Gujd och Silfver upp gifver väl pantsätiaren ett namn, stundom endäst Inuial-Bokstäfver, som antecknas i Banquens Böcker, egenteligen i afsigt att förekomma, det panten icke må kunna lösas af obehörig person; men Fåne Bariquens Tjenstemän kunna icke känna alla dem, som inlemna panter till beläning och följaktligen icke eller controllera, om de uppgifva sina rätta namn, och mariga Låntagare nyttja äfven fremmande personer till pantsättningens ombesörjande, hvilket desto lättare kan ske oell desto mindre af Banquen förhindras, som någre förskiifningar för Lån å dylik säkerhet icke afgifvas, hvarförutan pantsedlarpe såsom stälde till Innehafvarne icke sällan af Låntagaren föryttras till tredje man.
Att Banquen under sådane omständigheter icke kan känna rätta Gäldenären och således ej eller af de i allmänna Tidningarne införde underrättelser, om utfärdade Proclamata , erhålla någon upplysning, huru vida de samma i detta hänseende röra Ban^uens rätt, är uppenbart; och som inne* 674 BancoUlskottets BetSnkanden. hafvare af lös pant icke eller har samma ovill.’ torliga rättighet, att undfå särskild kallelse, som i ii och 31 §§. af 2 Cap. i ConcoursLagen är Inteckningshafvare förvarad, ärBanquen i de fleste fail utur stånd att kunna bevaka de på Guld och Silfver utgifne Lån.
Endast i den sädsynta händelse att CencoursiDontaren meddelar B.inquen särskild underrättelse, örn inställelsedagen, med bestämd uppgift på pantsedelns numer och innehåll samt i hvars namn
Lånet är upptaget, blif■ver en sådan bevakning möjlig.
Men då af stadgandet i 57 puncten af 1668 års BancoOrdning , med tämmelig säkerhet bör kunna dragas den slutföljd, att panten icke i något fall kan af egaren eller pantsedelns innehafvare, återfordras förr än Lånet med dess interesse blifvit till Låne-Banquen betaldt, och flere författningar samt deribland senast Kongl, lii un gör elsén den 29 September 1818 förmå, alt de Guld- och Silfver panter, för hvilka de undfångne lånen ej inom Ett års förlopp omsättas, hemfalla tili Banquen , samt någon tvifvel om dessa panters tillräcklighet till Banquens skadeslöshållande ej kan ega rurn , tyckes någon bevakning af’dylika
Lån, äfven der den är möjlig, icke erfordras, enär vid nyss anförde förhållande pantegaren eller dess rätts innehafvare icke icke synes med någon framgång kunna påstå, att, i ansende (till försummad bevakning, utan lösen 'återfå panten.
Eiscals-Ambetet veterlig! har ej eller något så beskafladt anspråk emot Banquen nå* Banco-Utskottets Betankanderi. gonsin blifvit väckt; men, efter hvad Fiscal*- Ä-mbetet inhemtat, skall en enskild panhafvare för underlåten bevakning i pantegarens Cori« cours blifvit dömd att återställa pantén utan lösen, och kännedomen derom skulle tilläf— ventyrs kunna föranleda till lika beskaffade påståenden mot Banquen, sorn, om de icke medförde någon annan olägenhet, åtminstone adrogo Banquen kostsamma och vidlyftiga Rättegångar, till hvilkas förekommande den Lagförklaring Fiscals-Ämbetet i djupaste öd-' mjukhet föreslagit, synes blifva nödig, och torde vid framställningen derom till Rikets Höglofl.
Ständer ej böra lemnäs obemäldt, att då Banquen någon gång är i tillfälle att be" vaka ett mot pant af Silfver eller Guld upptaget Lån, kunna bevaknings-kostnaderne stundom uppgå till lika belopp som Låne-Capitalet och komma nästan alltid att stå i ett högst olämpligt förhållande till pantens värde, hvarigenom antingen Låntagaren eller dess rätts innehafvare, i fall panten inom behörig tid löses och förenämnde kostnader dervid ersättas, eller ock Banquen, derest panten i motsatt händelse till den samma hemfaller, blifver lidande, så alt ett Lod Silfver på|sådant sätt möjligen kan komma att kosta En Riksdaler 3 a sk. och deröfver.
Hvad angår Lån på Låne-Banco Capitaer och Silfver-Sedlar, hvilka antecknas p.å de af Låne-Banquen utgifne Obligationer, sorn derefter återställas egaren; så blifver bevakning gen deraf lika omöjlig och mer öfverflödig än 6-6 Banco-Utskottets Betänkanden. af Lån på Guld och Silfver, och har en dylik bevakning, så vidt Fiscal*
Ämhetet kanner alldrig egt runn; samt vidkommande sluteligen
Lin på jern och andre exportable effecter; så är det väl lättare för Banquen att låta bevaka berörde
Lån, som utgöra ett ringate antal och för hvilka Låntagaren alltid afiemnar sin förskrifning till Banquen;men med afseende å hvad Fiscals-Ämbetet bär ofvan anfort i fragan om bevakning i allmänhet af fordringar mot lös pant, torde det finnas skäligt, att den för Banquen föreslagna befrielse från bevakningsskyldigheten äfven utsträckes till delta slags Lån.
Dock varder detta allt Höglofl.
FancoUtskottets upplystare pröfning och bedömande vördsamt umlerstäldt.
Stockholm af Banquens Fiscals-Contoir den 2 2 Julii 1823.
Nils Rud. Kruse. G. Marcks v. Wurtemberg.
Helsingius N:o 40.
Ankom d. 6 Augusti 1823.
Memorial till Rikets Högl.
Ständer, angående det äfventyr, sorn för Banquen uppstår i anseende till omöjligheten, ött fä tillförlitligen upplyst, huru' vida dess läntagare.
, mot inteckning i Banca-Utskottets Betänkanden. 671 fast Egendom, är o frie för Förmynderskap eller Förvaltning af andra förmäns rättegan• de medel.
Da samtlige Hof-Rätterne, alla Harads- och.
Rådstnfvu-Rätter i hela Riket, Justitias-Colle* gium i Stockholm, Borg-Rätterne, samt Considoria, Acedemica i Upsala och Lund, äro behöriga att förordna Förmyndare för omyndige barn, under hvarderas Jurisdiciion och dervid icke äro förbundne eller skäligen kunna förpligtas, att till en dylik befattning utse endast sådane personer, sorn tillhöra samma jurisdiciion, enär Barnens slägtingar, äfvensom andre, åt hvilke forrriynderskapet på goda skäl kan komma i fråga att uppdragas, oftast kunna vara boende på annan ort eller vara af annat stånd än de omyndige, så att t. ex. Förmynderskap kan anförtros en person i Haparanda af Rådhus-Rätten i Ystad, en Ofrelseman för Frelse mäns barn, en till Hof-Staten icke lydande person, för barn efter någon sota lyclt under Borg-Rätt, en Borgare i Upsala och Upsala för en Akademisk persons barn, och så vidare, samt här tillkommer att
Fader är sine barns rätte Förmyndare, utan att behöfva
Domstolens förordnande dertill; och att Domstolen ofta saknar kännedom huruvida en under dess jurisdiction hörande person har om händer några andra förmåns rätt egande medel, så kunna de bevis om frihet från Förmynderskap och öfrige medel af nyssnämnde •genskap, sorn meddelas, för Frälseman , af den Banco•
Utskottets Betänkandenl Hof-Rätt hvarunder de lyda, oell för andre, af den Domstol, som gifvit inteckning för Banquens räkning , samt om
Dånsökanden veterligen iir boende annorstädes, äfven af hans Forum Domicilii icke blifva till racki ige att skydda Banquen mot förluster, och ej heller är det verkställbar att ålägga Länsökanden anskaffa dylike bevis från alla de
Domstolar i Riket, sorn ega att tillsätta Förmyndare.
Den försäkran en Låntagare, i följd af 6:te puncren uti Kongl.
Förordningen d. 8 Maj 1739, på Heder och
Ara i Skuldebrefvet lemnar, att han icke har barnarf orri händer, e!h*j- häftar för någon annan skuld af hvad namn den vara må, som kan lända Banquen till förfång i dess' inteckningsrätt, synes alltså innefatta den största möjliga säkerhet, som Banquen under hittills varande förhållanden, i detta hänseende, kunnat vinna; men enligt hvad Banquens Commissarier hos Utskottet anmält, har icke ens derigenom ändamåltet kunnat ernås, utan hafva flere anledningar förekommit, att Banquen, genom förtegade
Förmynderskap torde blifva utsatt för förluster och äfventyr.
Det är följagtligen af en synnerlig vigt för Banquen, att nödige åtgärder vidtagas till dess betryggande mot dylike förluster, för hvilka de hittills vanlige bevis fran Domstolarne, enligt hvad ofvan är nämndt, lemna föga eller ingen säkerhet , och som äfven äro allt för svagt förebyggde genom
Låntagarnes i skuldebrefven afgifvande försäkran; då högst berörde Kongl, Förordning, för den sorn emot sanning och batt - Banco-Utskottets
Betänk andem 679 re vetande afgifver en Sudan försäkran , dels icke bestämmer något ansvar i annat fall, än att Banquen derigenom verkligen gör förlust pä
Länet och dels icke alltid torde vara till innehållet känd af vederbörande Låntagare , hvilka således sakna kunskap om den strängare påföljd, af Schavott samt vatten och bröd eller Fästningsarbete, som samma Författning i sistnämnde händelse utsätter ; ett stadgande, hvars tillämpning dock sällan kan komma i fråga, efter sora förtegade Förmynderskap eiler andre dylike befattningar merendels icke yppas förr, än Låntagaren är död och Concours efter honom uppstår.
Banco Utskottet, som efter Banquens FisC3ls-Ambetes hörande, tagit ämnet i sorgfälligt öfvervägande , har för dess del fömodat att det åsyftade ändamålet skulle bäst, säkrast och med minsta omgång vinnas, genom en allmän'förändring i 17 Gap. Håndels-Balken, hvarigenom det blefve stadgadt: att de fordringar , hvilka blifvit i Gäldenärs fasta Egendom behörigen intecknade» böra utgå med förmånsrätt utur samma egendom och dess afkastning
. framför all annan gäld än de utskylder, sorn fördea inteclcnade fastigheten skola erläggas, samt tilläfventyrs obetald köpeskilling, derest inteckning blifvit gifven innan.
Laga Ständ äkommit.
Flere skäl förete sig för vidtagandet af era sådan förändring, hvilken både synes öfverensstämma med antagna och giltiga Rätts - begrepp , och förr eller sednare torde finnas nödvändig för litt i allmänhet befästa förtroendet till Inteckmn» 68 o
Banco Utså utfatt B/tänåandsTt. gar, hvilka dessförutan i sjelfva Verket innebära en nog chimerique säkerhet för 1,angifvare».
Enligt nu gä
I lande
Lag eger den , sorn hal ver lös pant i händer, alt derutur njuta betalning framför alla andra fordringsegare, hvaremot en Inteckningshafvare måste se en mängd andre Borgenärer, med rut r eller mindre skäl, framför sig taga betalning utur den intecknade Fastigheten.
Till denna skillnad är svårt att finna någon giltig grund, da det synes öfverensstämmande med bade rättvisa och naturlig billighet, att deri som fästa: sin säkerhet vid något visst'af Låntagarens Egendom, det vare sig löst eller fast, också bör derutur, få njuta sin betalning.
Och då Inteckning i fast egendom tillkommit just derföre, att fastigheter icke kunna, lika som lösören, .öfver* lemnäs i Långifvarens händer, tyckes den ock höra medföra enahanda säkerhet.
Visserligen kan det invändas emot förändring af den stadgade förmånsrätten för Barnarf, upphörd och dylike i 17 Cap i 8 §•
Handels-Bal ken örn nä mrida medel, att Lagen bör sörja för omyndige barns och publike Verks säkerhet, och således söka förekomma den möjliga händelse, att en Förmyndare eller Uppbördsman använder Barnarfvet eller de allmänna medel han har om händer, til! inköp af fastigheter, hvarå hon sedan emot inteckning kan upplaga penningelån , sorn då skulle vid inträffande concours, till de omyndigas eiler det allmännas skada, utgå med förmånsrätt; men deremot synes, med lika skäl, den erinran kunna ega runa , att säkerheten hos en Förmyndare eller Uppbördsman, för hvad lian Baneo-UtsAotutt ÉttHnhanden.
68 i i sådan egenskap får om händer, förnämligast be• ror af personens moraliska charakter, och att om han för anförtrodt Barnarf eller Uppbörd kan kö» pa fastighet, derå göra Län och förskingra penningarne, kan han utan en sådan omgång mycket lättare directe förslösa Barn arfvet eller LTppbörden, hvarigenom de omyndige eller det allmänna sta- på samma punct samt föijakteligen i båda fallen kunna gå. miste om sine medel.
Eger åter Förmyndaren eller Uppbördsmannen fast egendom , innan han einottager en sådan befattning, och sedan later inteckna, samma fastighc-t så saknas äfven i den händelsen skälig grund att
Barnarfvet eller uppbörden tilläggas något företräde utur fastigheten, enär "Lagen icke fordrar, att man skall vara fastighetsegare lör att kunna blifva Förmyndare- eller Uppbördsman, och den tillfällighet att ert och annan är det, icke skäligen bör tillskynda de omyndiga eller det allmänmänna en förmån på de Borgenärers bekostnad, som iåtit inteckna sine fordringar, orri det ock, skett sedan Gäldenären blef Förmyndare eller Uppbördsman; oberäknadt det verkligen hårda och obilliga deruti, attén Förmyndare eller Uppbördsman etdigt nu gällande föreskrifter, i ock för en sådan befattning skall vara stängel från från möjligheten ätt göra
Lån mot Inteckning i sin redligt förvärfvade fastighet, äfven då han icke eger det ringaste af de så kallade Förmånsrätt egande medlen hos sig yjnestående.
För den händelse, att Banco-Utskottets ofvannämnde förslag, rörande förändring af 17 Cap.