Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Väl liar sedan någon lid en inbjudning blifvit utfärdad för aktieteckning til! fullbordande af nu ifrågavarande arbete; men denna inbjudning, som med välvilja omfattats så väl inom som utom Östergötland, bar utgått från den förut,sättningen, att ett betydligare statsanslag utan äterbetalningsskyldighet skulle ai Rikets Höglofliga Ständer anvisas.
Väg- och Vallenbyggnads-styrelsens ofvanberörda förslag har ock Motioner i Bonde-Ståndet 1862, N:o 320- 501 gifvit anledning till den förhoppning, att arbetet skulle, såsom högst gagnelig!, vinna ett sådant understöd.
Likaså har frågan af Göta kanal-direktion ansetts af den vigt, att bemälda direktion lärer vara betänkt på att kalla bolaget till extra stämma för att höras öfver gjord framställning, alt äfven Göta kanal-bolag måtte för något betydligare belopp deltaga i aktieteckningen för Kinda kanals fullbordande, så framt statsanslag för ändamålet kan varda beviljadt.
Jag hyser sålunda intet tvifvel derom, att, derest Rikets Ständer täcktes anvisa Adelar af den för delta arbete erforderliga summa alt utgå såsom anslag ulan åter— betalningsskyldighet, den återstående tredjedelen, ehuru uppgående till det betydliga beloppet af omkring 440,000 R:dr, skulle kunna genom aktieteckning erhållas.
Jag torde icke helier sakna skäl till dea förhoppning, att Rikets Ständer skola beviljade erforderliga medlen, då jag vet, att Stats-Utskoltet vid 1856— 1858 års riksdag, i anledning af då väckt (råga om anslag för båtledens utsträckning frän sjön Asunden genom sjöarne Erlangen, Juttern och Krön till Wimmerby-trakten, gifvit förslaget sitt varma förord och hos kommande Ständer rekommenderat detsamma till erhållande af nödigt understöd vid utförandet.
I Stats-Utskottets den 10 November 1857 afgifna betänkande N:o 158, pag. 46, förekommer nemligen följande yttrande: ”Med begagnande af de flera nära hvarandra liggande och nästan sammanhängande samt hufvudsakligen i samma rigtning sig sträckande sjöar, hvilka söder om ”den midt i Östergötland belägna sjön Roxen genomskära denna provins och en del ”af norra Småland, synes visserligen en både naturlig och ändamålsenlig kommunikationsled genom och mellan nyssnämnda landsorter böra åstadkommas, och Stats— ”Utskottet tror sig kunna antaga, alt denna kommunikationsled inom en föga aflägsen framtid skal! vara både öppnad och allmänt begagnad för transporterandet af ”samma orters naturprodukter.
Utskottet tager alltså för gifvet, att Rikets Ständer, ”sorn under sednasté riksdag beviljade ett ingalunda obetydligt bidrag af allmänna ”medel för att, jemte den sedermera påbörjade sänkningen af några bland ofvan ”uppräknade sjöar, bereda en båtled mellan dem, framdeles icke skola vägra att ”med ytterligare statsbidrag understödja samma kommunikations utsträckning till ”dess nu uppgifna ändpunkter.”
Det torde icke behöfva erinras, att ett arbete af den betydenhet, som det ifrågavarande, måste, för att icke alltför mycket fördyras, bedrifvas med mycken kraft, så att arbetstiden i möjligaste mån förkortas, helst kanalen först då den blir fullbordad kan begagnas och lemna någon inkomst.
Till följd häraf vore det ock nödigt att det anslag, som beviljas, finge utgå, i mån af arbetets fortgång, helt och hållet under den instundande statsregleringsperioden.
På alla de skäl, jag nu haft äran anföra, vågar jag hos Rikets Höglofliga Ständer vördsamt föreslå: alt ett anslag ulan återbetalningsskyldighet, stort 8 75,300 Riksdaler Riksmynt, motsvarande Adelar af den beräknade kostnaden, måtte varda bevil - 502 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 321. jadt att successive under instundande statsregleringsperiod utgå till fullbordande af Kinda båtled medelst kanalisering af Stångån från sjön Rengen till Linköpings hamn, under vilkor att ett bolag varder bildadt, som förbinder sig att, emot åtnjutande af detta understöd, i enlighet med det kontrakt, som derom kan varda afslutadt, behörigen fullborda arbetet.
Jemte det jag anhåller, att denna min motion varder till Stats—Utskottet remitterad, får jag framställa den önskan, att Utskottet behagade infordra de uppgjorda planerna och kostnadsförslagen samt öfriga till saken hörande handlingar.
Stockholm den 29 November -1862.
Carl Johan Johansson, från Östergötlands län.
Såsom Fullmäglige från Östergötland instämma i förestående motion: C. J. L.
Lönnberg.
Nils Jaensson. S. Bergström.
Johan Johansson. C. A. Larsson. A. A.
Af Olof Pehrsson från Gefleborgs län, om ändring i åtskilliga lagens rum.: i fråga om sältet för stämnings delgifvande.
Uti nådigt Svar den 21 nästlidne Oktober har Kongl. Majit förklarat sig icke kunna lemna bifall till det af Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 15 Oktober 1060 framställda förslag om utfärdande af en författning, hvarigenom, med upphäfvande af sista punkten i 7 § af il kap.
Rältegångs-balken, skulle förordnas, att samma punkt erhölle följande lydelse: ”Har man med stämning sökt någon i hans hemvist å två särskilda dagar, men ej funnit honom, då må man, der han äfven tredje dagen borta är, stämningen för hans husfolk upplåsa och densamma å husdörren fästa: finnes ej husfolk, varde ändå stämningen å dörren fästad.”
Såsom skäl för berörda sanktionsvägran har blifvit anfördt, hurusom för den händelse, till förmån för käranden och till vårdande af hans rätt och säkerhet, ett stadgande om stämnings kungörande af sådant innehåll, som det ifrågavarande, skulle såsom lag antagas, rättvisa och billighet fordrade, att på samma gång till svaran - Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o SM2.
508 dens förmån och för bibehållande af hans rått bestämmelser meddelades i den syftning, som lagkommittéen och lagberedningen, från hvilkas förslag till Rättegångsbalk förenämnda stadgande vore hemtadt, tillika i IG kap. 9 och 12 §§ samma förslag intagit om delgifvande af dom och beräknande af lid för sökande af ändring deri, i de fall att stämningen blifvit på ofvanberörda sätt kungjord, samt att olämp ligt syntes vara att såsom lag antaga det gjorda förslaget, utan att tillika, i öfverensstämmelse dermed, ändring skedde i nu gällande föreskrift i 2 kap. 3 § Utsöknings-balken om det fall, då Konungens Befallningshafvande kan låta fästa skriftlig kungörelse på dens dörr, som sökes.
Enär vigten af omförmälda skäl icke torde kunna förnekas, men ali döma efter de klagomål, som öfver det med gällande lagstiftning uti anmärkta afseende förenliga rällslöshetstillstånd ofta förspörjas, den ifrågasatta lagförändringen icke kan utan befrämjande af samma tillstånd uppskjutas, anser jag mig böra härmed föreslå: dels all sista momentet i 7 § af 1 1 kap.
Rältegångs-balken ändras till den af Rikets sednast församlade Ständer godkända lydelse, dels ock ej mindre all såsom tillägg tiil 12 kap. samma Balk införas stadganden, till erforderliga delar motsvarande innehållet af 9 och 12 §§ i 16 kap. af lagkommittéens och lagberedningens förslag till Rättegångs-balk, förra delenT* än ock att 2 kap. 3 § Utsöknings-balkeu måtte, i öfverensstäm melse med hvad sålunda blifvit föreslaget, förändras.
Om remiss till Lag-Utskottet af denna min motion anhålles.
Stockholm den 29 November 1862. 01.
Pehrsson, från Gefleborgs län.
Af Pehr ösmtan från Wesler-Norrlands lån, om anslag för anläggning af ny väg emellan Fjäls lastageplats och Nordanå bro i WesterNorrlands län.
Under sednaste tvänne statsregleringar hafva millioner, hvilka snart nog kunna räkna i hundratal, blifvit använda till förbättrande af kommunikationerna i meller - 504 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 322. sta och södra Sverige, ehuru redan natur och konst gjort så mycket för dessa trakter af samma fosterland, hvilka hafva den lyckan alt ligga närmare till hands och derföre deras behofver blifva mera uppmärksammade.
Norrland har för sin del, lika med det öfriga Sverige, burit de härigenom ökade skattebördor, hvilka inom få år blifva ganska betungande, men under del mellersta och södra delarna af landet just genom dessa lättade förbindelser blifva i stånd att draga större tunga, endast ökas svårigheterna för Norrland, ty det land eller den provins, som nu icke håller jemna steg med civilisationens raska framåtskridande går härigenom i sjelfva verket tillbaka.
Medan man i dpi nedra Sverige på många ställen odlar stenbackar och föga vinstgifvande jord, ligga, isynnerhet i det öfre Norrland, ofantliga sträckor af den bördigaste jord orörda.
Så är äfven förhållandet i Mjellåns floddal, som, med folkmängd af omkring 5,000 personer, på en sträcka af flera qvadratmil helt och hållet saknar landsvägar.
Redan tvänne riksdagar förut har jag föreslagit statsbidrag lill två tredjedelar för anläggning af landsväg mellan Fjäls lastageplats och Nordanå bro, gående genom Hässjö, Ljustorps och Wiksjö socknar af Wesler-Norrlands län; och med hvarje år blir denna för ortens utveckling alltmera af nöden, hvarföre jag äfven nu förnyar densamma.
Hänvisande till mina föregående motioner i ämret, hvilka, jemte tillhörande handlingar samt uppgjorda kartor och kostnadsförslag, skola i behörig tid inlemnas till Höglofliga Stats-Utskollet^jfl jag blott här upprepa, att den föreslagna vägsträckningen uppgår till 2 mil 06^ fot, med anläggningskostnad af 43,519 R:dr 85 öre Rimt.
Jag föreslår: alt Rikets Ständer mätte, för anläggning af ny väg mellan Fjäls lastageplats i Hässjö och Nordanå bro i Wiksjö socken af Wester-Norrlands län, bevilja två tredjedelar af det i kostnadsförslag^ upptagna belopp, med jemnad summa af 28,880 R:dr R:mt, att utgå under tvänne år med en tredjedel för hvarje, mot det att kommunen bidrager med återstående tredjedelen.
Pehr Östman, från Wester-Norrlands län.
Motioner i B onde-Ståndet 1862.
N:o 323. 505 N:o 323.
Af Pehr östman från YVester-Norrlands län, om anslag till lön dt en lektor i främmande lefvande språk vid Hernösands högre elementarläroverk.
För afhjelpande af en inom Hernösands högre elementar-läi overk befintlig olägenhet, är det som jag vågar påkalla Höglofliga Rikets Ständers uppmärksamhet.
Den första särskilde lärare i främmande lefvande språk, som enligt då gällande författningar vid della läroverk varit anställd, afgiek efter sökt och erhållet afsked från tjensten vid läseåret 1854—1855, och dennes efterträdare erhölls först efter cirka 8 månaders ledighet i Maj 1855.
Efter alt något öfver 2 år hafva innehaft tjensten begärde och erhöll han''i Augusti 1857 afsked från densamma, och nu kunde först efter hela 2 år eller i Juli 1859 en ny ordinarie innehafvare af tjensten erhållas, hvilken då utnämndes till adjunkt vid läroverket med undervisnings-skyldighet i främmande lefvande språk.
Men åter efter ett år eller i Augusti 1860 har den sistnämnde sökt och erhållit befordran till Lektor vid Umeå läroverk, hvarefter en efterträdare erhölls i Januari 1861, men hvilken åter efter ett år elier sisllidne Januari månad lemnade tjensten, dock icke såsom den förre lill följd af erhållen befordran, utan endast genom erhållen transport till enahanda läraretjenst vid Östersunds läroverk, hvarest dock lektor i samma ämne finnes.
Och har denna tjenst sedermera 2:ne gånger varit ledig till ansökning, utan alt någon sökande sig dertill anmält.
Alt nu under den korta tidrymden af vid pass 8 år, hvarunder ofvanberörda tilldragelse egt rum, denna vigtiga och vid detta läroverk i sitt slag enda tjenst ej blott 5 gånger ombytt innehafvare, utan under nära hälften af samma tid stålt alldeles oliilsatt och måste af vikarie skötas, är något som i sig sjelft tillräckligt vittnar om att det eller de läroämnen, som af denna tjensts innehafvare skola uppehållas, måste åtminstone lida af de täta ombyten och deraf följande osäkerheten i afseende på undervisningens jemna fortgång eller ännu värre visar sig förhållandet, då i betraktande tages, hvad erfarenheten under denna tid ådagalagt, att svårigheten att erhålla dessa mestadels för hvarje termin ombytta vikarierna, varit till den grad stor, att läroverks-styreisen ofta mäste taga den först kommande, utan att om hans erforderliga duglighet för tjenstens hjelpliga skötande ega på förhand andra vitsord än hans egen uppgift.
Prot. 1862 fy 1863. 11 Sami. 4 Afd. 64 506 Motioner i Bonde- Ståndet 1862.
Att nu antydda missförhållande skall komma att afhjelpas, om adjunktsbefattningen i främmande lefvande språk ånyo kunde blifva med ordinarie (jensteman tillsatt, är ingen skälig anledning alt hoppas, ty en blifvande innehafvare skulle ulan tvifvel begagna första lägliga tillfälle att söka en annan tjenst, om ej lektorat, åtminstone adjunktsljenst vid läroverk, der Lektor finnes i samma ämne, och detta säkerligen af ingen annan anledning, än den som de näst föregående innehafvarne af tjensten icke otydligt låtit förmärka eller att tjensten är alltför mödosam och ansträngande i förhållande till den lägre aflöningsrält, som är dess innehafvare tillerkänd, helst, så länge icke lektor finnes i läroämnet, adjunkten skall, såväl i afseende på det hufvudsakliga af kompetens-profvet, som i allt hvad till undervisningen hörer, lullgöra en Lektors åliggande.
Ja, hvad antalet undervisningstimmar angår, långt mera.
Man kan icke heller för sig dölja, alt en sådan åsigt ej blott är grundad på erfarenheten vid detta läroverk, utan vinner fullt stöd vid betraktandet af de fordringar på undervisning i de tre främmande lefvande språken, som nu gällande nådiga läroverkssladga uppställer för ett högre fullständigt läroverk, och hvilka fordringar, om man sammanräknar läslimmarne med skyldigheten alt hvarje vecka rätta de 5 öfversta klassernas skriftliga öfningar, synes nödvändigt förutsätta läro ämnets fördelning på två lärare.
Då nu lärare med den högre bildning, som tarfvas för undervisningen i de högre klasserna, icke lära erhållas, så framt ej Lektorslöneförmåner dem erbjudas, men då tillika, om en lektor i läroämnet anstålles, och adjunktens undervisnings-skyldighet derigenom kan återbringas inom dess naturliga gränser, ingen svårighet lärer blifva att finna sökande till adjunktstjensten, så följer deraf naturligen att, örn en dylik lektorstjensls inrättande vid Hernösands läroverk är af den stora vigt, att, utan bifall dertill, det ofvan antydda skadliga tillståndet korinne att fortfara, den nödiga undervisningen i främmande lefvande språk vid läroverket skulle komma alt för framtiden på ett betänkligt sätt äfventyras.
På grund häraf vågar jag vördsamt föreslå: det måtte Pikets Ständer, med bibehållandet af läroverkets ordinarie lärare personal, anslå lön för en lektor i främmande lefvande språk vid Hernösands högre elementar-läroverk, med samma löneförmåner som en lektor i samma läroämnen vid andra högre elementar-läroverk tiilerkännes, med undervisnings-skyldighet uti främmande lefvande språk, på sätt gällande skolstadga föreskrifver.
Stockholm den 29 November 1862. P. Östman, från Wester-Norrlands län.
N:o 824. 507 N:o 324.
Af P. Östman från Wester-Norrlands län, att båtsmans-rotehdllare mä befrias frän skyldigheten alt anskaffa och underhålla de s. k. smäpersedlarne.
Riksdag efter riksdag har frågan om Kronans öfvertagande af de så kallade småpersedlarna eller kappsäcks, skjortors, strumpors och skors anskaffande och underhållande af de båtsmanshållsskyldige förevarit; och ån i dag i mitt kommittentskap klagas öfver detta onus, emedan deras hemman äro så betungade med grundskatters utgörande, att de derigenom hafva en alltför stor tunga på sig lagd.
I öfrigt hafva vissa orter rönt önskad framgång härutinnan, hvilket sednast tillkom provinsen Blekinge; men i det hela befinnes detta underhållande ännu oafgjordt.
De skäl, som anförts för detta Statens öfvertagande af nämnda småpersedlar, äro på ett så öfvertygande sätt framställda och så ofta upprepade, alt ett vidare ordande derom med rätta kan synas öfverflödigt.
Det kan vara nog alt erinra, att, om Kronan försedde båtsmännen med dessa persedlar, sedan hon redan åtagit sig förskaffandet af den egentliga beklädnaden, skall en mängd tvister de båtsmansskyldige och båtsmännen samt deras befäl emellan upphöra, mången olägenhet och besvär förekommas samt en nödig enbet i hela båtsmansbeklädnaden vinnas.
Af dessa orsaker får jag vördsamt föreslå: att båtsmans-rotehållarne må befrias ifrån skyldigheten att anskaffa och underhålla de så kallade småpersedlarna.
P. östman, från Wester-Norrlands lån.
Per Tjernlund, J. O. Sundgren, från WTester-Norrlands län. från Stockholms län. 508 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 825.
Åf Olof Lagergren från Gotlands län, alt, med ändring af 26 Kap. 2 § Byggninga-balken, preslgärdsinnehafrare må lillförbindas alt sjclfee underhålla de s. k. laga husen.
Frågan'om byggnadsskyldighet vid prestgård år ännu alltjemt ett ständigt tvisteämne mellan församlingarne och deras lärare, ofta ledande til! en osämja, som är högst beklaglig.
Man hoppades på den blifvande löneregleringen, alt äfven byggnadsskyldigheten då skulle blifva bestämd, men så vidt jag har funnit, finnes icke ett ord, som rörer prestgårdsbyggnad; hvarföre jag föranlåtes äfven vid denna riksdag ånyo fästa Rikets Ständers uppmärksamhet härvid, för att få detta tvistefrö till en slutlig lösning.
Alltså vill jag härmed föreslå att 26 Kapitlet 2 § Byggningabalken må erhålla följande lydelse: prestgård skole ock alle bygga efter gårdatalet, men sätes- och ladugårdar, så ock afhysta rå- och rörshemman vare der frie före.
I prestgård skall vara stufva med två kamrar, kök, brygghus roed bakugn, bod med dubbel botten och loft, visthus, lada med tak och loge, fähus och stall, aila till den storlek, som särskildt derom stadgadt är; dessa hus och ej flera ega socknemännen med tak och innanrede! kyrkoherden färdiga antvarda, och vare ban sedan skyldig alt bålla dem vid magt med egen kostnad, och ansvare ban eller hans arfvingar, alt de i godt skick till efterträdaren öfverlemnas, och må virke å preslbolets egor tagas, om der tillräcklig skog är.
Olof Lagergren, från Gotlands län, Motioner i Bonde- Ståndet 1862.
N:o 326. 509 N;o 326, Af Olof Lagergren från Gotlands lån, att de inom Gotland indelta tvänne bdtsmanstiompanier måtte indragas mot ärlig vakansafgift till Staten.
De stora förändringar, som måste blifva en följd af de sista årens erfarenheter i afseende på sjöförsvaret och hvad dermed står i sammanhang, gifva vid handen, alt äfven manskapet för detta vapen kommer att ordnas och uppsättas på annat sätt, ån som nu eger rum, så alt eli vid sjötjenst, manövrering och exercis mera öf vadt manskap må erhållas.
— För vinnande af detta ändamål synes mig ingenting vara lämpligare, än alt bålsmanshållen så småningom varda indragna och alt rote håilarne, i stället för de nu utgående natura-prestationerna, till båtsmäns underhåll och aflöning berättigades antingen till Staten på en gång erlägga en viss summa, motsvarande detta onus kapitaliseradt, eller ock en årlig s. k. vakansafgift.
En så beskaffad förändring af båtsmanshållet skulle för den provins, jag representerar, vara högst välkommen och jag vågar tro, att den äfven vore billig, om dymedelst någon liten lindring kunde vinnas i de derförutan tryckande bördor, som i och för öns försvar mer än tungt hvila på dess bebyggare.
— Alt Gotland för sitt försvar gör stora uppoffringar, större än någon annan af Sveriges provinser, torde vara öfverflödigt alt nu utförligare framhålla, då det är en känd sak, att en hvar af dess manliga befolkning är underkastad värnepligt alltifrån det 18:de lill och med 50:de året, derunder dem åligger en årlig exercis af 8 dagar i 12 års tid eller ifrån 18:de året till 50 års ålder.
Af denna anledning föranlåtes jag, dertill jemväl uppfordrad af hemmavarande kommiltenter, vördsammast föreslå, att Rikets Höglofliga Ständer ville besluta: alt de inom Gotland för närvarande indelta tvänne båtsmanskompanier in dragas, emot det att rotehållarne derstädes till Staten årligen erlägga en vakansafgift, motsvarande det skäliga belopp, i ett för allt, hvartill underhållet af nämnde 2:ne kompanier uppgår samt fördelade på samtlige ro teringsskyldige, i den mån bidrag på en hvar ankommer.
Jag anhåller om remiss af denna min motion till Utskott, som vederbör.
Olof Lagergren, från Gotlands län. 510 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Af Per Nilsson från Christianstads lån, om förändrade grunder för kronobrefbäringens utgörande.
Bland servituter, som ganska hårdt trycka jordbrukaren är äfven den så kallade kronobrefbäringen, eller skyldigheten att fortskaffa presterskapets, kronobeljenin gens m, ff.s bref i i Ijensleärenden.
Olägenheterne för den enskilde hemmansegaren af en sådan kronopost-inrättning äro hvarken få eller obetydliga.
Flyttar en kronobetjent i närheten, genast blir mitt hemman anslaget lill kronobrefbäring och jag måste nu två, tre eller ändå flere gånger i veckan, ofia åt många olika håll, hvardera på ^ mils eller ändå längre afstånd, — allt i förhållande till ortens tätare eller glesare befolkning — fortställa vederbörandes bref, vore mina egna göromål vid jordbruket än så trängande.
Försummar jag att i behörig lid bära brefven vidare, blir jag tingförd, måste plikta och betala rättegångskostnader; likaledes om genom en opålitlig eller slarfaktig tjenares oärlighet eller försumlighet något bref skulle förkomma.
Har delta innehållit penningar, ökas min förlust med dessas belopp.
Från sagde onus, likasom från åtskilliga andra, äro säterier och ladugårdar samt rå- och rörshemman helt och hållet befriade, hvaremot det allmänna frälset endast till hälften mot krono och skatte deri deltager.
Visserligen har genom Kongl. Maj:ts nådiga Cirkulär den 50 November 1849 blifvit förordiiadt, att ersättning för kronobrefbärings-besväret bör af samtlige brefbäringsskyldige hemman inom häradet utgöras.
Men denna ersättning bestämmes vanligen så lågt, alt den ej på långt när kan anses som godtgöreise; dessutom gifvas ju vissa tider under vår och höst, då jag knappt till något pris vill undvara något af mina dagsverken.
Då nu i vår tid allmänna posterna i flera olika rigtningar genomkorsa landet, så, och med anledning af det ofvansagda, vågar jag vördsamt hemställa: l:o Alt så kallade kronobref må, så vidt möjligt är, med allmänna posterna fortskaffas, eller, då detta ej kan ske, 2:o
Att säterier-, rå- och rörshemman samt allmänt frälse må lika med krono- och skattehemman taga del såväl i brefbäringsskyldigheten, som den derför utgående afgift.
511 Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles.
Pehr Nilsson, från Christianstads lån.
Af Nils Peterson från Calmar lån, om tillägg lill eller förklaring af Kongl. Förordningen den 9 November 1844-, i fråga om vilkoren för beviljande af inteckning af alla slags afhandlingar om nyttjande rått till fast egendom d landel.
Då det visat sig att domare på landet tillämpat lagstadgandet uti Kongl. Förordningen af den 9 November 1844, på det sätt, alt afhandling å besittning eller nyttjanderätt till hus och jord å landet, som på viss tid eller lifstid upplåten är, ehuru icke till Häradsrätt inlemnad till inteckning eller förnyelse inom tio år, och eganderätten till hemman, hvarifrån upplåtelsen skett, öfvergålt till annan person, ändå blifvit intagen uti intecknings-protokollet, den nye egaren ohörd; så har häraf blifvit en följd, alt den nye hemmansegaren, som tror sitt hemman vara gravationsfritt, eller åtminstone ej behäftadt med andra inteckningar, än som funnits intagne i gravationsbevis då han köpte hemmanet, och hvilken således tror sig kunna fritt detsamma disponera, vid genomseendet af ett nyare gravationsbevis finner handlingar deri intagna, som för honom äro alldeles okända.
Väl kunna nu dessa genom anställd rättegång frånkännas laga kraft och verkan; men är nu hemmansegaren i behof af ett penningelån, länet beror på inteckning i förut gravationsfrilt hemman, så kan ju lätt hända, att innan han bli I ver qvitt sina okända inteckningshafvare, går länet honom ur händerna, och följden kan då blifva hans ruin.
Det händer äfven, alt upplåtelser ske af egare lill en mindre del uti ett hemman eller en by af samma namn, och då ej afhandlingen visar från hvilken del upplåtelsen skett, blifver denna intagen såsom graverande hela byn under samma namn.
Vill man nu vara förvissad om, att ej någon obehörig inteckning graverar ens hemman, ser jag, under nuvarande förhållande, icke någon annan utväg, ån ali man måste vid hvarje ling utlösa gravationsbevis; men som delta ej torde vara lämpligt, jemte det 512 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.