Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Öfver ifrågavarande ansökning har Utskottet infordrat utlåtande af Banko-Fullmäktige, som i anledning deraf förmält, att de visserligen funne de med Tryckeri-Föreståndare-befattningen förenade göromål, under den tid Nyman samma befattning förestått, hafva blifvit af honom utan anmärkning utförde, så att det af aflidne Stereotyperings-Föreståndären Brolings enka ingångna ansvar för göromålens besörjande ej behöft påkallas; men enär det hvarken vore antagligt att Nyman, då han, uppå enkan Brolings derom gjorda förslag, förklarade sig villig att Tryckeri-Föreståndare-befattningen bestrida, skulle hafva underlåtit att förbehålla sig den nu begärda lönen, i händelse han förutsatt sådant såsom vilkor för sitt åtagande och icke ansett sig derför böra påräkna godtgörelse af Brolings sterbhus; samt det ej heller syntes skäligt att hela TryckeriFöreståndare-lönen skulle tilldelas Nyman, enär det verkliga ansvaret för tjenstens skötande icke honom, utan annan person, ålegat, så ansågo Fullmäktige sig icke höra i vidsträcktare mån understödja Nymans först nu framställda ansökning, än genom tillstyrkande att Nyman, i likhet med hvad som i allmänhet bestås en tjensteman vid förordnande att bestrida tjenst i högre tjenstegrad, måtte för den tid han, på grund af Fullmäktiges förordnände, Stereotyperings- och Tryckeri-Föreståndare-befattningen förrättat, af Bankens medel tilläggas en gratifikation, motsvarande hälften af Föreståndare-lönen, eller 600 B:dr Banko, efter år räknadt.
Utskottet, som instämmer uti hvad sålunda blifvit äf Banko-Fullmäktige vltradt och föreslaget, får, på grund deraf, hos Rikets Ständer hemställa, att Nyman, för den tid han, i följd af Fullmäktiges förordnande den 28 Augusti 1851, Stereotyperings- och Tryckeri-Föreståndare-befattningen i Banken bestridt eller från och med den 1 September 1851 till och med den 30 September 1852, må af Bankens medel tilläggas ett arfvode af 650 R:dr banko, motsvarande hälften af den för Tretton månader besparade Stereotypcrings- och Tryckeri-Föreståndare-lönen.
Banko-Utskottets Utlåtande, N:o ii. 5 I:o 14.
Ani;, till Exp.-Utsk. d. i Febr. 1854, kl. 1 e. m.
Utlåtande, öfver Kongl. Majus Nådiga Pt oposition och inkovme motioner angående
Decimalsystemets tillämpning pä rikets mynt.
Jemte Protokollsuldrag af den JO, 14 och 17
December nästlidet år har Utskottet från samtlige Riks-Stånden emottagit römiss af Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer aflåtna Nådiga Proposition af den 6 i samma månad, angående decimalsystemets tilllämpning på Rikets mynt, införd i l:a Sami. 1 Afd. af Rihang till Riks-Ståndens Protokoll och lydande, som följer: »Då Rikets \id sednaste Riksdag församlade Ständer, uti underdånig Skrifvelse af den 28 Augusti 1851, anhållit att ett enklare system för Rikets mynt, grundadt på decimalindelningens konseqventa och vetenskapliga tillämpning, måtte utarbetas och vid denna Riksdag föreläggas Rikets Ständer; så har Kongl. Majit tagit denna vid flera föregående tillfällen väckta fråga ånyo uti öfvervägande.
Redan vid 1844 och 1845 årens Riksdag gjorde Rikets Ständer, uti underdånig Skrifvelse den 15 Februari sistnämnde år, hos Kongl. Majit framställning derom, att Svenska myntets räkneenhet måtte fastställas lill {- Ridr i silfver, i enlighet med det skrot och korn, som Myntordningen af den 9 Maj 1835 bestämmer, och att denna räkneenhet, svarande emot 1 Ridr riksgäld elier 32 sk. banko, skulle benämnas Riksdaler och indelas i 48 skillingar samt hvarje skilling i 4 styfver, och lemnade Kongl.
Majit härtill
Sitt nådiga bifall, hvarom Rikets Ständer, uti Skrifvelse den 8 Maj 1845 underrättades, med förklarande derjemte, att Kongl. Majit, sedan de för det nya myntsystemets fullständiga ordnande och tillämpning i afseende å allmänna räkenskapers förändring, utskylders debitering, vexelkursens noterande, böters beräkning m. m., nödiga upplysningar hunnit inhemtas, ville i Nåder förordna om tiden och sältet för det nya myntsystemets hringande till verkställighet.
Vid meddelandet af Nådigt samtycke till Rikets Ständers förberörde underdåniga framställning, undföll del icke Kongl.
Majlis uppmärksamhet, hurusom, bland de liera förslag till ett ordnadt myntsystem, som tid efter annan blifvit väckte, de, hvilka afsett decimalräkningens införande, rättvisligen tillvunnit sig många anhängare, och att, af åtskilliga härvid uppgifna allernaliver, räkneenhelens indelning i etthundradedelar erbjöd väsendtliga fördelar så väl med hänsigt till enkelhet och lättnad vid räkenskapsföring, som ock i anseende till delta systems öfverensstämmelse med bruket inom de flesta civiliserade länder; men Kongl. Majit trodde sig, det oaktadt, böra lemna företräde åt 6 Banko-Vtskotlets tillåtande, N:o Ii.
Rikets Ständers förslag, enär detsamma, i afseende på verkställigheten, syntes vara förenadt med ett, jemförelsevis till fördelarne af förändringen ringare mätt af kostnader och besvär, än införandet' af den från förra räknesättet mera afvikande tio och hundratalsräkningen.
Då emellertid de utlåtanden, angående sättet (ör det vid 1844—1845 årens Riksmöte antagna myntsystemets tillämpning i afseende pä allmänna räkenskapers förändring m. rn., hvilka sedermera från vederbörande embetsverk och myndigheter till Kongl.
Maj:t inkommit, utvecklade sädane förhållanden, på grund hvaraf det kunde antagas, alt decimalräkningens införande hvarken skulle åstadkomma betydligare kostnader eller förete andra och större svårigheter, än som måste uppkomma vid tillämpningen af förstnämnde myntsystem, samt myntenhetens indelning i 100:delar äfven stöde i samband med det på tiotalsräkningen grundade nya systemet för mått, mål och vigt, hvilket Rikets Ständer redan år 1823 för sin del antagit, aflat Kongl. Maj:t under den 20 December 1847 lill Rikets då församlade Ständer en Nådig Proposition, deruti Kongl. Maj:t, jemte förklarande det Kongl. Maj:t ansåge lämpligare, att förändringen af systemet för Rikets mynt verkställdes efter decimalräkningen, i öfverensstämmelse härmed framställde de förslag, som Kongl.
Maj:t länn ändamålsenliga, för alt åt del nya räknesättet gifva större fullkomlighet.
I anseende till inträffad skiljaktighet uti Riks-Slåndens beslut, förföll likväl frågan vid den då pågående Riksdagen; men deremot anmälde uti ofvanberörde underdåniga Skrifvelse den 28 Augusti 1851 Rikets sednast församlade Ständer, hurusom de, genom decimalsystemets införande uti Rikets mynt, uppkommande fördelar voro, i Rikets Ständers tanka, af den mest betydande vigt, ej blott för lättnad i alla räkenskaper, utan hufvudsakligen derför, att, då de theoreliska kunskaper, som kunde bibringas den större allmänheten, alltid måste blifva af obetydlig omfattning, borde, för att dessa ej skulle vara utan gagn, alla medel vidtagas, att äfven för de mindre kunniga underlätta tillämpningen af de praktiska vetenskapernas resultater, hvilken fördel i hög grad befordrades genom den enkelhet decimalsystemets användande tilläte vid all sådan praktisk tillämpning, deri räkning förekomma; och anhöllo Rikets Ständer, under uttryckande af sin öfvertygelse om nyttan att, i afseende på ej mindre Rikets mynt, än mått, mål och vigt, införa ett enklare system, grundadl på docimal-indelningens konseqventa och vetenskapliga tillämpning, det Kongl. Majit läcktes låta utarbeta och vid nästpåföljande Riksdag i Nåder förelägga Rikets Ständer ett fullständigt förslag i berörde afseende.
Majit förbiser ingalunda de svårigheter, som vid införande af ett nytt räknesätt uti Rikets mynt måste möta, och de olägenheter, som i början af en sådan förändring måste deraf blifva en följd.
När myntenheten, hittills delad uti 48 delar och hvardera af dessa åter uti 12 mindre, skall delas uti 100 delar, kunna icke dessa nya minsta delar af-enheten jemt motsvara en eller flera af de hittills varande minsta, eller med dem jemföras utan att bråktal uppkommer.
Antages det nya eller decimalsystemet, måste derföre alla i skillingar och runstycken, eller med afseende derå beräknade skatter, afgifter, pålagor och taxor, aflöuingar, reglementen och stadganden förändras och rättas till öfverensstämmelse med nya räknesättet, hvilket medför ej allenast mycket besvär, utan ock, måhända, vid öfvergången, misstroende och missnöje hos många.
Men som dessa olägenheter äro förbigående och, en gång öfvervunne, ej mera återkomma, hvaremot de verkliga fördelarne af enkelhet, redighet och naturlighet, en gång vunne, sedermera förblifva alltjemt qvarstående och bidragande i sin mån till bildningens och civilisationens framsteg under kommande tider, så tvekar Kongl. Maj:t cj att nu, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers underdåniga anhållan, framlägga förslag till förändrade stadganden i afseende på myntenheten och dess underafdelningar„
Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 14.
7 Åsyftas en dylik förändring uti myntet, bör den införas i sammanhang med den för - ändring uti skatteväsendet, som blir en följd af Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers beslut rörande detta, så många förhållanden omfattande ämne.
Tidpunkten är derföre inne, då ett afgörande beslut äfven i afseende på myntenbeten bör tagas.
Emellertid finner Kongl. Maj:t det vara af synnerlig vigt alt undanrödja hvarje anledning lill den föreställning, att någon den ringaste rubbning uti sjelfva myntfoten skulle vid detta tillfälle ifrågakomma eller kunna deraf blifva en följd.
En riksdaler Sillverspecie, sådan sorn den till skrot och korn är bestämd genom Kongl.
Förordningarne den 25 Juni 1830 och 9 Maj 1835, bör hädanefter såsom hitintills förblifva rätta och verkliga mätaren af alla värden, och den enhet, hvilken antages för beräkningar och liqvider i allmänhet, bör deraf utgöra en viss, i jemnt tal bestämd andel.
I likhet med hvad Rikets Ständer år 1845 hemställt och Kongl. Maj:t vid föregående tillfällen förklarat, anser Kongl. Maj:t fortfarande att | Riksdaler Sillverspecie, hvilken, nu kallad en Riksdaler Riksgäld, utgör, ehuru ej den lagliga likväl den vanligaste enheten vid värdeberäkningarne i den dagliga bandel och vandel, som eger rum på torg och marknader, i bodar och mindre penningeliqvider, helst bland allmogen, vara den storhet, som är lämpligast att antaga till laglig räkne-enhet.
Dock torde
Vid benämningen Riksdaler böra lögas något tillägg, till åtskillnad från de (lera Riksdalrar, som, under namn Specie, Ranko och Riksgäld, lör det närvarande förekomma.
Maj:t föreslår derföre: l:o alt med fastställande af allmänna räkne-enheten till värdet af {•
Riksdaler Silfver, enligt Myntordningen d.
9 Maj 1835, denna räkne-enhet, motsvarande 1 Riksdaler Riksgäld, eller 32 skiilingar Banko, benämnes Riksdaler Riksmynt, till skillnad éj blott frän den nuvarande räkne-enheten, Riksdaler Banko, utan ock från den ursprungliga mynt-enheten Riksdaler Silfver; 2:o att räkne-enheten indelas i 100 lika delar, benämnda öre, deraf alltså hvar öch en i värde motsvarar l^Vk rst. i Silfver, eller 3,-% rst.
Banko,eller 5T788ff rst.
Riksgäld, eller nära J skilling sistnämnde mynt; 3:o alt, efter det nya systemets verkställighet, all offentlig räkning må föras i 2:ne kolumner Riksdaler Riksmynt och Öre, hvarvid, när så erfordras, jemte öretalet kan utsättas deraf uppkommande bråk; 4:o att Taxor ä allmänna afgifter undergå skälig jemkning, till öfverensstämmelse med det nya mynt-systemet, så att bråk, öfver- eller understigande £ öre, undvikes; 5:o att då, med tillämpning af det nya räknesättet, följande mynt af Silfver och Koppar präglas, skrot och korn må bestämmas sålunda: de lem största fortfarande oförändradt utmyntas enligt Myntordningen af den 9 Maj 1835, så att mynten förblifva tolflödiga eller innehålla 3 delar fint silfver emot en del koppar, silfret till den i nämnde Förordning bestämda vigt, under förbehåll af deri tillika utsatta remedia.
Det minsta silfvermyntet, eller det å 10 öre, har Kongl. Maj:t deremot ansett böra, för alt vara beqvämligen handterligt, erhålla enahanda storlek, som det nu gällande A) att af Silfver mynten, nemligen:
Ett st. af 1 R:dr Silfv., som är lita med 4 R:dr [liksm.
B) ätt af Kopparmynten: 1 st. af 10 öre utmyntas efter 800 Hulr Riksmynt per Skeppund Koppar viktualievigt och skall i nu gällande mynt motsvara 3 sk. 2? rst.
Banko 2 sk. 44 rst.
Rgs. 1 „ „ 2 .. d:o d:o 000 d:o
5-öres tycken 4000 „ 2-örestyekeu . . . •. . . 7500 „ 1-örestycken 12500 „ }-örestycken 25000 ,, och komme sålunda de nya kopparmynten all i värde nära motsvara 5, 2|, 1, J, och | skilling Riksgäld, men till storleken biifva något olika med de nu präglade.
6:o alt i sammanhang ined heslutet om präglingen af det föreslagna nya skiljemyntet, hvartill räknas sä väl det minsta silfvermyntet på 10 öre, som de nya kopparmynten, hör, i öfverensstämmelse med hvad nu är stadgadt, förklaras, att ingen är pligtig i betalning eller vexling på en gång emottaga mera af detta skiljemynt, än 1 R:dr Riksmynt; och slutligen: 7:o alt det nya räknesättet må (räda i verkställighet under loppet af år 1855, från och med den dag, som af Kongl. Maj:t, genom minst sex månader förut utfärdad kungörelse bestämmes, och inom hvilken tidpunkt Kongl. Maj:t ville låta vidtaga alla de förberedande åtgärder för detta ändamål, som af Kongl.
Maj:t bero, och hvarförinnan de för Bankens sedlar erforderliga nya lormulärer äfven borde hinna förfärdigas.»
Vid remiss af ifrågavarande Nådiga Proposition äro yttranden afgifna: l:o.
Hos Ridder skåpet och yl deln: af Herr Westerstrand, som, bland annat, anfört, alt då enhetens benämning R:dr Riksmynt vore något trög att utsäga, borde denna benämning hellie blifva den utsägbarare, Riksmyntdaly', hvarigenom äfven vunnes analogi med våra grannars, Danskarnes, benämning af Rihsban/esdaler; att den föreslagna decimala, elier rättare centesimala, beräkningen af Riksdalerns fördelning i 100 öre väl klefve på papperet både vig och lätt att använda, men torde i den allmänna rörelsen, mundtligen begagnad, medföra någon svårighet, synnerligen för den enfaldige, som ej nog redigt lärer taga sig ut med högre tal af öre; att, såsom exempel härå, kunde åberopas förhållandet i Frankrike, der myntenheten Franc är fördelad i 100 Centimer, meri der man likväl mundlligen häller sig vid den gamla beräkningen af Sous, 20 st. på en Franc, och der man högst sällan hör någon säga 60 Centimer, utan nästan alltid 12 Sous o. s. v., hvilket beräkningssätt, som stundom utsträcktes ända derhän att man, utöfver 20, räknade Sous ända till 40, svarande mot 2 francs, medförde den olägenhet, att det, med bibehållandet af deciinalsyslemet, ej i skrift kunde begagnas; att ändamålet i delta afseende, skulle hos oss fullkomligt vinnas, om emellan R:dr och Ore infördes en mellanvalör, utgörande en Banko-Utskollels Utlåtande, N:o 14. 9 en tiondedel af R':dr, hvilken valör sjntes lämpligen kunna benämnas Tiling; att härigenom erhålles den enkla, mycket användbara och verkligen decimala fördelningen af 1 Riksmyntdaler i 10 Tilingar och 1 Tiling i 10 Ore; alt på skillnaden emellan två och tre kolumner i skrifna räkningar afseende ej torde böra fästas, samt att då emellan det nu gångbara fyraskillingsstycket i koppar och det föreslagna kopparmyntstycket på 10 öre (en Tiling) skillnaden vore ganska ringa, och man dessutom, enligt förslaget, skulle få ett Tioörestycke af till hälften silfver och till hälften koppar, det syntes som skulle det särskilda Tioörestycket kunna från kopparmyntningen uteslutas, helst det, likasom fyraskillings-stycket, icke allenast skulle blifva både tungt och ovigt för rörelsen, ulan lill och med vore för densamma öfverflödigt. af Herr Bråkenhjelm, som, i -ändamål att i någon mån förekomma de olägenheter,
hvilka antagligen skola uppstå till följd deraf, att åtminstone den lägsta af de föreslagna myntenheterna icke i hela tal fullt träffade in med nu brukliga enheter i penningeräkningen, föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla att, i händelse de nya myntenheterna blifva antagna, 'å en eller tvänne sidor i de små almanakorna måtte införas en tabell, utvisande huru mycket de nya enheterna från och med 1 till och med 100 motsvaras i hela tal af de gamla skillingarne och runstycken, med de remedia, som kunna vara lämpliga, så att t. ex. en half af den nya lägsta myntsorten antages för ett helt och hvad som understege värdet af en half blefve för noll antaget. 2:o. Hos Borgareslandet: af Herr Hasselrot, hvilken, under erinran, bland annat, att i den Kongl. Propositionen icke funnes enhet i system eller ens decimal-indelningen konsequent tillämpad, då, enligt densamma, två myntsorter skulle bibehållas och det gångbara myntet påtryckas en prägel, som hvarken öfverensstämde med det värde, det i handel och vandel redan antagit och som det, enligt förslaget, skulle erhålla, och ej heller stöde tillsammans med en konsequent decimal-indelning, föreslagit, att Riksdaler Riksgäld blefve mynt- och räkne-enhet, under namn af Riksdaler; att R:dr Specie må präglas till 4, och en half Specie till 2 R:dr; att Riksdalerns underafdelningar blefve desamma, Kongl.
Maj:t i Nåder föreslagit; att dessa underafdelningar må utpräglas till 50 ören, 25 ören och 10 ören, samt att prägeln tydligt utsättes och icke i bråk. af Herr Berger, hvilken, i afseende på Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition, framställt följande anmärkningar: att förslaget icke vore fullt öfverensstämmande med Rikets Ständers vid sednaste Riksmöte, ingalunda "afsigtslöst yttrade önskan, att Kongl.
Majit mätte . täckas låta utarbeta och vid nästa Riksdag förelägga Rikets Ständer ett fullständigt, på decimal-indelningens konsequenta och vetenskapliga tillämpning grundadt förslag till ett enklare system i afseende på Rikets mynt, mått, mål och vigt; att han väl insåge de fördelar, som skulle blifva följden af ett decimal-system, grundadt till och med på den nu föreslagna myntenheten, men dock trodde att detta system icke skulle blifva så varaktigt, att icke en förändring deri, i afseende på mynlenhelen, snart skulle af behofvet påkallas; att myntenheten ej borde vara någon tillfällighet, utan bygga® på vetenskapliga grunder; att antagande af myntenheten till 40 sk.
Ranko, hvars1 tiondel utgör 6 sk.
Riksgäld, skulle bereda en lättare öfvergång till decimal-systemet, än Riksdalerns, eller 48 skillingars, fördelning i 10 delar; att en vetenskaplig grund för myntenhetens bestämmande till 40 sk.
Ranko derjemte funnes deruti, att det nya Dih. till R.
Prot. 1853 & 1854. 6 Sami. 4 Afd,. 6 Uäft. 2 10 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 14.
Silfvermynlet, beslående af 80 delar silfver och 20 delar koppar, som skulle representera enhelen, utgjorde, i enlighet med det förslag, han vid sednaste Riksdag afgif vit, jemnt eller af samma vigt-enhet, så att 100 Silfver R:dr koinme att väga jemt 1 mark efter det nya vigtsystemet, hvarigenom ett vetenskapligt samband inträdde mellan mynt och vigt; att Kongl, Majlis förslag börjat med att dela myntenheten i 100-delar och ej i 10-delar, oaktadt sjelfva karaktären på ett decimal-system vore indelning i 10-delar, hvilka sedermera, men först der behofvet så kräfver, sönderfalla i nya 10-delar, samt att benämningen R:dr Riksmynt, såsom olämplig och tung att utsäga, hellre kunde utbytas emot Riksdaler ensamt, eller något annat.
Af Herr fVallenberg, som, befarande att decimal-systemets anhängare, genom Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition, blifvit bragle i den bedrölliga nödvändighet att motsätta sig det deri afgifna förslag, för alt icke bidraga till den villervalla, som icke kunde uteblifva i följd deraf, att nämnde förslag afvikit från decimal-indelningens konsequenta genomförande, uttalat de åsigter: att ett fullständigt genomförande af decimalsystemet uti så väl mynt, som mått, mål och vigt, innehure en öfvervägande fördel derutinnan, att ett dylikt system, i följd af dess natur, måste blifva allt framgent beståndande, eller utan behof af ytterligare förändringar; alt sådant deremot icke vore förhållandet med den af Kongl. Maj:t nu föreslagna myntindelnings-förändring, hvilken fasthellre angifvits såsom en öfvergungs-åtgärd; alt han icke heller kunde fullt gilla att uti den Kongl.
Propositionen, i fråga om myntenhetens bestämmande och tillämpning af decimal-systemet, så stor vigt blifvit lagd på bibehållande af 1830 års myntfot, eller den så kallade tolflödighelen, i hvilket afseende förtjenade anmärkas, huruledes uti den Svenska myntfoten mera koppar ingår, än uti något annat lands, och alt man längesedan kommit till den åsigt, att myn tels verliliga värde bör uppskattas efter dess silfver-innehåll; att den i Kongl.
Maj:ts Proposition föreslagna räkne-enhet betydligt försvårade all öfvergång och, bland andra, hade den stora olägenhet, att dess underafdelningar träffade mer eller mindre ojemnt in med de gamla myntvärdena; att deremot det vid föregående Riksdag väckta förslag om antagande af -40 sk.
Banko såsom myntenhet ovedersägligen skulle medföra stor lättnad vid öfvergången till det nya myntsystemet och ega den fördel, att alla nu gällande sedlar och silfvermynt blefve jemna multipler af denna enhet, hvarigenom undvekes behofvet att hafva två slags silfvermynt, ett tolflödigt och ett åttalödigt, om hvilket sistnämnde myntslag hans förut uttalade mening, rörande det tolflödiga, gällde i ännu högre grad; att han måste, beklaga att den föreslagna myntenheten icke år 1830 blifvit sådan, att den motsvarade En R:dr Hamburger
Banko eller angränsande länders mynt; att då reformer i afseende på myntets indelning skola ske, äfven myntfoten borde reformeras så, alt myntenhetens vigt komrne ali slå i eli decimalt förhållande till. vigtenheten; samt att, ehuru det uti 1830 års ännu gällande Lag angående Myntbestämningen visserligen heter, att den är grundad på myntbestämnings-lagen af år 1664, man likväl vid jemförelse skulle finna, att en Silfverspecie nu innehåller 4 ass finsilfver mindre, och att efter år 1830 kopparlegeringen varit vida större än någonsin förut, enär den uppgår ända till 25 procent.
Af Herr Stolpe, som yttrat, dels alt ändamålet med det för den nya räkne-enhelen föreslagna namnet Riksdaler
Riksmynt lättare kunnat vinnas genom den enklare benämningen Daler, för hvars återupplifvande, oaktadt den gamla daler-räkningen ännu ej allestädes upphört, någon fruktan ej borde hysas, enär den nya
Dalem, ulan tillägg af de gamla benämningarne »Silfver»- eller »Kopparmynt,» temligen lätt skiljes derifrån och snart torde uttränga räkningen i dessa gamla Dalersorter; dels ali då den Kongl. Propositionen icke upploge förslag å något mellantal emellan den föreslagna räkne-enheten och dess enda underafdelning, emellan del högsta och lägsta, men i daglig handel Banko-Utskottets Utlåtande, A':o 14.
II och vandel likväl behöfdes en hvila för tanken i mynträkningen, genom en räkneenhet, sorn kan mångfaldiga sig, utan att komma till 60, 70 eller 80 enheter, en sådan förmedling, enligt Herr Stolpes åsigt, lätteligen skulle kunna uppnås derigenom, att emellan den högsta och lägsta enheten, emellan daler och öre, inskötes en afdelning, som skulle kunna kallas Mark och motsvarade 10 öre. af Herr Hörnstein, som erinrat, att det vore oegentligt och obehöfligt att i silfver prägla hela Specie
R:dr och endast underafdeiningar deraf, sedan man antagit en mynt-enhet af annan beskaffenhet; att valören i Riksgäld eller Banko borde uttalas af prägeln, såsom vigaste och säkraste sättet för allmänheten att känna myntets värde och att icke missledas; att skada för den enskilde, för landets anseende och kredit samt förlust för Banken skulle uppkomma derigenom att, såsom i den Kongl. Propositionen föreslagits, det minsta silfvermyntet blefve endast åttalödigt och följaktligen underhaltigt, ty de enskilde måste, likasom Banken, emottaga dem efter prägelvärdet, men lemnade såsom verklig valuta, t. ex. på Myntet, blefve de reducerade till sitt silfvervärde och skillnaden en gifven förlust för innehafvaren; alt i flera andra länder Staten bekostade utmyntningen och att i Sverige, så mycket borde uppoffras på dess Myntverk, att intet silfvermynt behöfde slås underhaltigt; att den föreslagna myntenheten af 1 R.dr Riksgäld ej i någon enda underafdelning instämmer med nu gällande mynt, hvaremot om mynt-enheten bestämdes till 40 sk.
Banko, den bringades till öfverensstämmelse dermed; samt att enär differensen emellan 1 R:dr Riksgäld eller 1 R:dr Banko å ena och en mynt-enhet af 40 sk. å andra sidan utgjorde 12 sk. riksgäld, öfver eller under, så skulle, om för tillfället enheten 40 sk. kallades för Daler Riksmynt och 10-delen deraf, eller 4 sk.