Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kämnerers frikallande fran ansvar för för— summadt insändande af RådstufvuRätts och KämnersRätts Domböcker och Protocoll till, vederbörande OfverRätt, Rikets Ständer, sedan dåvarande LagUtskott blifvit hcirdt och. afgifvit serskildta utlåtanden , stannat i mer och mindre skiljaktiga meningar, hvilka, efter det
Lagutskottet inkommit med förslag till deras samrnanjemkande, blifvit förenade till det gemensamma beslut, som innefattas i mer— berörde underdåniga skrifvelse, så lydande T ’’Hos Rikets Ständer har i öfvervägande kommit, att Rådmans- och Kämners-Reställningar i de mindre Städer, iler en ringa aflöning vid sådane tjenster bestås, icke alltid kunna besättas med personer, som egt tillfälle att förvärfva sig erforderlig
Lagkunskap, utan vanligen måste åtagas såsom en borgerlig skyldighet.” ”Vid sådant förhållande, och då det ingalunda synes vara med billighet förenligt, att, såsom hittills, på grund af allmän praxis, samt med tillämpning af gällande Lag och 1777 års Kongl. Förklaring, Rådman och Kämnerer i allmänhet, enär Ordförande och Protocollist, def sådan finnes antagen, försumma att, inom föreskrifven tid, till vederbörande HofRätter insända renskrifne exemplar af Rådstufvu- och Kämners-Rätters Domböc;, 4 LagUiskottfts Betänkande N:o ig. ter, saint förstnämnde Domstolars ProtocoM angående Lagfarter, Inteckningar, Agtenskaps* förord och Förmyndare-mål, åläggas att uti ansvaret för en sådan försummelse deltaga , ehu:u förstnämnde Tjenstemän hvarken ega kunskap om försummelsen eller förmåga att den undanrödja, hafva Rikets Ständer trott sig höra hos E. K. M, i underdånighet föreslå, att, genom allmän Författning , måtte i Nåder stadgas : Att Kämnerer i allmänhet, ach Rådmän i alla de Städer, der ej stadgadt blifvit, att ‘Juta eller flere skola vara Litt er ate, befrias från allt deltagande ali böter för f örsummelse att till vederbörande Ilo]Rätter, inom föreskrifne tider, insända. reusktifne exemplar af Domböcker samt Lag fart s-, Inf eehn ings -, sigt enskaps - / örordsoch Förmyndare-Protocoll, sd vida desse
Tjenstemän icke deltaga i något beslut eller någon sådan åtgärd, hvarigenom Ordföranden sättes utur tillfälle eller hindras, ail antingen sjelf eller genom Rättens Betjente fullgöra hvad Rätten, i afseende på Dom bocker nes och Protocollens utskrifvande och af sändande, åligger; börande Magistrats- Secreteraren och KcårnnersRättsNotarien, der sådana funäs, gemensamt med Borgmästaren och KärnnersPrasses derföre ansvara." ”1 sammanhang härmed hafva Rikets Ständer fästat uppmärksamhet på nödvändig - LagUtskottets Betänkande N:o T g. 5 heten deraf, att beräkningen af de da ga böter, som UnderDoinstoIarne i allmänhet for för. summelse vid .Lagfarts-, Intecknings-, Agtenskapsforords- och Förmyndare-Protocolls insändande till OfverDomstoIarne kunna sig Idraga, varder till någon viss tid inskränkt, på det icke sadane böter, genom fördröjdt åtal af vederbörande Fiscaler, må uppgå till en öfverdrifven höjd.
Rikets Ständer, sorn anse tiden för ofvannämnde Protocolls insändande från UnderDomstolarne lämpligast kunna fastställas till 3 månader, räknad från den dag berörde försummelse inträffat , och inom hvilken tid den bör kunna hinna hos Of^erDomstolen till laga på följd anmälas, få alltså till Eders Kongl, Majus
Nådiga pröfning i underdånighet öfverlemna det förslag, att, till allmän efterrättelse, förordnas kunde, det beräkningen af dagaböler får försununadt insändande af ifrågavarande Protocoll md för framtiden upphöra, när tre månader förflutit, fran den dag, dä Protocullen sist bordt vara till Öfver Domstolen insände, ehvad försummelsen inom berörde tid blifvit till ansvar anmäld eller icke • hvarefter den försumlige bär, genom förelagd tid och vilen, eller andra laglige utväga, r, tillhållas att sin pligt fullgöra Då Utskottet nu har att för Rikets Stander fratglägga sin wening i de.tta ämne, bör 6 LagUislotiets Betaniande N:o ig, Utskottet först förklara, det Utskottet icke fimer, i anseende till formen , lämpligt, alt en af Rikets Ständer vid sistiidne eller annan föregående Riksdag besluten och expedierad underdånig skrifvelse, såsom sådan,’ å nyo till Kongl. Maj:t inlemnas, utan anser Herr Cederschjålds hemställan rätteligen böra betraktas såsom en af honom vid nu varande Riksdag väckt Motion om de Lagförandringar, sorn i skrifvelsen äro föreslagne.
Det är alltså från denna synpunkt, som ifrågan blifvit af Utskottet behandlad och den •underdåniga skrifvelsen, utan afseende på dess egenskap af ett Rikets Ständers beslut, granskad och öfvervägd.
Och som Utskottet härvid ej dragit i betänkande att uti de i skrifvelsen anförde motiverne till alla delar instämma, men deremot trott sig finna, att de derpå grundade lagförändrings-förslagen kunjaa i någon mon förtydligas samt i bestämdare uttryck uppställas; så får Utskottet, utan att motiverne å nyo upprepa, härmed afgifva det l förslag: att, med ändring afsa väl Kongl.
Brefven den 2 Maji 1766 och den 28 J?ebruarii 1777, så vidt de angå RådPB5 i de Städer, der ej, enligt serr ZjagUtskottets Betänkande.
N:o ig. 7 skilda Författningar, minst två af RådstufvuRättens Ledamöter böra vid Academien hafva undergått förhör 1 Lagfarenheten, som ock af Kongl* Brefvet den 16 Julii 1766 , stadga* och förordnas må, ilo att Rådmän i omförmälde Städer, så ock alla Kämnerer, skola vara frie fran skyldighet att deltaga i gäldandet af böter, hvilka, för underlåtenhet att inom laga tid till Vederbörande HofRätt insända renskrifne exemplar af Domböcker samt af Protocoll öfver Uppbud och Lagfart, Inteckningar, Agtenskaps-förord och Förmynderskapsmål, hädanefter varda Rådstufva- elier KämnersRätt ådömde ; från denna befrielses tillgodonjutande dock undantagne de Rådmän eller Kämnerer, som deltagit i beslut eller annan åtgärd, hvarigenom hinder för Domböckernas eller Protocollens utskrifvande eller afsändande blifvit vålladtj ’o att i dem bland desse Städers RådstufvuRätter, der Mägistrats-Secreterare eller StadsNotarie finnes, sarnt i de KämngrsRätter, hvilke ära med g LagUtskottets Betänkande N:o jg.
Notarie försedde, Borgmästare och Magistrats•
Secreterare eller StadsNotarie, till .hälften hvardera, samt KämnersPrteses och KämnersRättsNotarie, äfven till hälften hvardera , skola för ofvanberörde böter ansvara.
3:0 att i de öfrige af samma Städers RådstufvuRätter Borgmästare ensam, och i de ICämnersRätter , som ej hafva Notarie, KämnersPrseses ensam skall böterne erlägga; och 4*0 att de 1 sistberörde Kongl, Bref utsatte så kallade dagaböter för olagligt dröjsmål med insändande af Intecknings-, Agtenskaps-förords- , Uppbuds- och Lagfarts-, samt Förmynderskaps - Protocoll hädanefter ej må beräknas för längre lid , än tre månader från den dag, inom hvilken Protocollen bordt vara till Hof-Rätten inkomne, ehvad dröjsmålet dessförinnan blifvit hos HofRätten åtaladt eller icke; utan skola de försumlige derefter , genom föreläggande af lämplige vitén eller annat laga äfventyr, tillhållas att sin pligt härutinnan fullgöra. / lill. till LagUtskotlets Betänkan/It N:o ig. g
Dock hemställes detta jemte en Ledamots skiljaktiga mening vurdsamligen till Rikets Höglofl.
Ständers profning.
Utdrag af Protocollet, hållet inför Rikets Högloflige Ständers Lagutskott, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm den 16 Januarii IS29. S. D. t öredrogs Herr Cederschjulds, P. G., Motion angående Rådmäns och Kämnerers befrielse från deltagande i ansvaret för försummelse , att till ÖfverRätt insända renoverade Domböcker och Protocoll. Sedan Utskottet inhemtat, att enahanda fråga blifvit väckt vid 1823 års Riksdag och af då varandd LagUtskott behandlad , beslöt Utskottet, i likhet med hvad af Rikets Ständer vid berörde Riksdag är vordet hos Kongl, Maj:t i underdånighet hemstäldt, att tillstyrka ett sådant bifall å motionen, som upptages i Betänkandet N:o 19.
Herr Borgmästaren , Advocat-Fiscalen
LeUon var fran detta beslut skiljaktig och V 10 Bil. till LagUtskotlets Betänkande N:o kj. afiemnade serskildt yttrande af följande in-, nehåll: ”Då Höglofl.
LagTJ*skot(ets Öfrige Respective Ledamöter, ! anledning af derom ■väckt fråga ■, ansett sig böra tillstyrka bifall till befrielse för Rådmän och Kämnerer från deltagande i ansvar för församin ad ins..ndning till ÖfverDomstol af Eådstufvu- och XämnersRätis Dombok och Rrotocoll , får jag, i påföljd af min emot detta Beslut gjorde reservation, vördsamt framställa de skäl, som utgöra grunden för min härvid fattade tanka.
I likhet med hvad Rikets Högh Ständers Lagutskott vid sist öfverståndne Riksdag, uppå då väckt enahanda Motion, sig härutinnan yttrat:
Att enär samtlige Ledamö. ter i Kämners- och Rådstufvu - Rätter uti alla öfriga Domare-Embetet tillhörande förrättningar, enligt Lag, dela ansvar för sina åtgärder, synes det mig eftertänklig! att uti ett enda , af ingen nödvändighet påkalladt fall, bryta denna åldriga kedja af ansvarsförbindelser.
Det stöd härför, som velat hemta* af förhållandet vid Härads- och LagmansRätter, förfaller snart vid öfvervägande deraf, att StadsDomstolarne icke allenast äro permanenta, hvarigenom en ständig tillsyn å göromålens gång och en närmare bekantfkap med deras behandling är för hvar L*j Bil. till LagTJiskoitets Betänkande N:o ig. ii idamot beredd, utan sfven ali, utom det att Ledamöterne i StadsDomstol ega lika rösträttighet och följaktligen lika inflytande på Besluten som Ordföranden, i Stad der KämnersRätt finnes, målen åtminstone vid de Rådet ufvu
Rät ter, der lagens föreskrift iakttages, till en del vanligen lottas emellan dess Ledamöter, hvilka sålunda hvar för sig ansvara för de utlottade målens beredning till föredragning, och hvarigenom en så väsendtlig skillnad emellan desse Domstolars Ledamöter både i tillfället för insigters förvärfvande och tjensthandläggningar uppkommer, att jemförelse härutinnan icke eger rum.
Någon olägenhet för rättsökande parter lärer väl aldrig, genom det ansvar Lägen för ifrågavarande försummelse ålägger, varit förspord.
Skälet för Lagens upphäfvande måste således endast och allenast sökas i Rådmäns och Kämnerers beqvämlighet, jag kan icke antaga okunnighet, emedan ingen menniska, anställd i Domareväg, lärer vara så blottad på begrepp och urskillning, att den ej förmår fatta föreskriften i a §.
5 Cap. och 6 §. 6 Cap. RättegångsBalken, och som, i händelse försummelse af denna art genom andras tillgörelse vöre att befara, ej skulle kunna lära sig att deremot göra påminnelse inför Rättens Protocoll och reservera sig, såsom icke skyldig till fflet, ifrån ansvaret. JJ BiL till LngUtskottets Betänkande N:o ig.
Jag hemställer alt derföre, om, för beredande af en sadan beqvämlighet en Lag bör upphäfvas, sorn icke allenast aldrig medfört olägenhet för det allmänna, men verkat till det nyttiga ändamål, att väcka omtankan till uppmärksamhet på sin tjenstepligt hos de personer, för hvilka den blifvit stiftad, och om icke, genomen sådan ändring, anledning till liknöjdhet emot Lagens qvarstående bud vöre anvist, hvarifrån Lagutskottet lätt fördes på en kanhända icke overksam önskan att befrias från iakttagelsen af dess öfrige föreskrifter, helst jag för min del tror, att äfven då, när det någon gång är högst angeläget ändra en Lag , sådant måste ske med varsam och darrande hand och det mest sorgfälliga vårdande af alla offentliga försighetssteg, på det ej menigheten, genom omvexlande och i allmänna omdömet mindre nödiga förändringar , mä förlora aktningen för Lagbudens helgd.’’ Ut supra.
Ex ProtocoIIo, P. Hernblom, Lagutskottets Betänkande N:o 20. 13 N:o 20.
Betänkande, i anledning af Herr P G. Cederschjölds Motion, att den del af Rikets Ständers, den 22 December J8Q.3, till Kongl. Maj:t aflåtne underdåniga skrifvelse, som rörer upphäfvande af Kongl. Förordningen den 7
December 1787, angående lifsstraff för obehörige omdömen öfver de af Kongl. Maj:t vidtagne författningar, mätte ä nyo till Kongl. Maj;t inlemnas.
Af ilen anledning LagUtskottets, denna dag, under Ordnings - numero 19, till Rikets Hogloflige Ständer afgifna Betänkande utvisar, har Herr P. G.
Cederschjöld hos Hög~ loflige Ridderskapet och Adeln gjort den hemställan, om icke Rikets Ständers, den 2a December 1823, till Kongl. Majit i underdånighet aflåtne och i Bihanget till samtlige RiksStåndens Protocoll under N:o 412 upptagne skrifvelse, om öfverseende, förbättring eller upphäfvande af åtskillige författningar, kunde, till den del deraf, som rörer upphäfvande af Kongl. Kungörelsen den 7 December 1787, angående lifsstraff Jör obe - H LagUtskottets
Betänkande Nto sol hÖriga omdömen 'öfver de af Kongl. May.t vidtagne författningar, varda till Kongl. Maj:t å nyo inlernnau.
Utskottet, till hvars granskning
Och utlåtande denna hemställan blifvit fran Ridderskåpet och Adeln den 19 sistlidne December remitterad, har i 1823 ars Riksdagshandlingar sökt närmare underrättelse om beskaffenheten af förevarande fråga , och inhemtat,' att, sedan Rikets Ständers Lag- samt Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskott vid nyssnämnde års Riksdag, efter erhållne remisser af åtskillige Motioner om öfverseende och förbättring af Rikets Oeconomiska och Police-Författningar tn. rn., samt deribland af Herr Cederschjölds Motion om upphäfvande af omförmälde Kongl.
Kungörelse, afgifyit gemensamt betänkande och besvarat dervid gjorda anmärkningar samt slutligen inkommit med förslag till jemkning af de skiljaktiga meningar, hvari RiksStånden i afseende på sistberörde ämne stannat, Rikets Ständer förenat sig om det gemensamma beslut, som innefattas i följande utdrag af ofvannämnde un; derdåniga skrifvelse: ”Då Rikets Stander, med antagande af de grundsatser, att hvarje strafflag, likasom all annan Lag, icke bör pä något sätt stå i strid med opinionen eller med tidens och Lagutskottets Betankaiule N:d 20.’ 15 en högre upplysnings fordringar ,' samt att straffet bör lämpas eker brottets storlek och. vigten af det samhällsfördrag, sorn blifvit öfverträdt, anse, det Kongl. Förordningen den 7 December J787, angående lifsstraff för obe-i hörige omdömen öfver de af Kongl, Majk vidtagne författningar, icke till sina grunder och innehåll är öfverensstämmande med liikets nu gällande grundlagar, oell följaktligen bör betraktas såsom genom grundlagarne upphåfven, få hos Eder Kongl.
Majk Riket* Ständer framföra den underdåniga anhållan, att, till allmän kännedom, och efterrättelse, måtte i Nåder kungjordt varda, att denna författning ej vidare får tillämpas
I öfverensstämmelse med hvad Utskottet i förberörde dess Betänkande, N:o 19, yttrat, får Utskottet äfven här tillkännagifva, det Utskottet ej kan tillstyrka, att en af Rikets Ständer vid en förfluten Riksdag beslutad och expedierad underdånig skrifvelse nu åter, såsom sådan, till Kongl. Maj:t i underdånighet inlemnas; utan anser Utskottet ifrågavarande skrifvelse, till den del deraf , som har ofvan är anförd, böra betraktas såsom Herr Cederschjölds egna Motion , framställd till nu varande Rikets Ständers pröfning.
Då nu Utskottet i sådant afseende tagit Motionen i öfvervägande, har Utskottet funnit,' 16 LagUt sköt tets Betänkande N:o 2o« a) alt Kongl. Kungörelsen den 7 December 1787, hvarigenom stadgades, alt den, som skrift- eller muntligen, eller genom tryck fällde obe-it höriga och vränga omdömen öfver de författningar, Kongl. Majit till Rikets fördel och nytta vidtagit eller framdeles funne sig föranlåten att vidtaga, skulle V3ra förfallen till det i 5 CJa pi t let 1 §.
MissgerningsBalken utsatte straff å den, so/n lasteliga talar, eller skrifver något emot Konungen, eller Drottningen, eller den, som till efterträdare i B egenie ntet förklarad är, icke öfvered s st ;im iner med de grunder för hvarje Svensk Mans granskningsoch yttrande-rätt, som i 86 § af a 809 ars Regeringsform samt i 181 2 års TryckfrihetsFörordning blifvit fastställde; b,) att, enligt allmänt erkänd grundsats för lagskipning, i de fall då serskilda Lagar i samma ämne finnas hvar mot annan stridande, allmän
Lag eller serskild allmän författning skall vika för Grundlag, och en äldre
Lag för en nyare; c) att LagZJtskotlets B »tänkande N:o so* 17 c) att, i följd deraf, 1787 års Kungörel, se af dubbla skäl upphörde att vara tillämplig, så snart Regeringsformen och TryckfribetsFörordningen erhöllo kraft af Lag; och d) attén författning, som icke vidare eger tillämpning, bör, till förekommande af möjligt missförstånd eller ovisshet hos Domaren , uttryckligen upphäfvas; Och på dessa skäl tillstyrker Utskottet, Att till allmän kännedom och efter--, rättelse kungöras må, det oftaberör» de Kongl. Förordning af den 7
De. cember 1787 upphört att vara gäl* lande ; , <•
Hvilket dock till Rikets Högloflig^ Ständer» pröfning vördsamligen heniställes.
Stockholm den 16 Januarii 1829- Bihang till Riks-St.
Proh iSr8 ochiBlcj, 7 Sami, 3 6 Haft, i8 LegUtskottels Betänkande N.'o 91.
,Betänkande öfver Herr ContractsProsten S. D. Nibelii Motion om stadgande, att lägrad qvinna, som till sitt barns försörjande vill njuta understöd af fattigvärds-inrättning, skall åligga att uppgifva sin lägersman.
Under den 17 sistlidne December har Högvördige PresteStåndet till Lagutskottet re-' mitterat ett af Herr ContractsProsten S.
D. jSlibelius afgifvet, så lydande anförande: ’5fcke sällan besväras fattigvårds-inratthingarne i städer och på landet af lägrad qvinna , som ej sjelf kan försörja sitt barn ; men då ifrån denna försorgs deltagande icke billigen bör uteslutas den dolde och oangifne lägersmannen, underställes vördsamt, om icke det stadgande för slike fall bör ega rum, att lägrad qvinna, för åtnjutande af fattigvårds försorg, bör åligga att uppgifva lägersmannen, t fall fattigvårdsföreståndare finna utväg att tillförbinda honom biträde med uppfostringshjelp.
” Hvad sålunda blifvit föreslaget har Utskottet till öfverläggning förehaft; och som dervid de anmärkningar sig framställt:
LagUtskottets Betänkande
N-o al. 19 a) att lägrad qvinna tilläfventyrs icke alltid känner sin lägersman eller sjelf bestämdt vet af hvem hon blifvit med barn rådd; b) att, om hon ock känner och kan uppgifva den person, som är fader till hennes barn, hon likväl ofta ej är i stånd att beledsaga sin uppgift med laga bevisning ; och c) att, i fall qvinnan ej vill lägers mannen upptäcka, hon alltid har den utväg att föregifva, antingen att han är för henne okänd, eller att hon saknar bevis till hans öfvertygande; så, enär obevisliga angifvelser, såsom endast ledande till förargelse, snarare böra förekommas och undertryckas, än framkallas, samt en Lag, hvilken alltid kan gäckas, och hvars ändamål således sällan står att vinna, ej bör stiftas, tillstyrker Utskottet, att Herr Contracts-Prosten Nibelii ofvanberorde förslag måtte varda ogilladt; hvilket dock till Rikets Högloflige Ständers pröfning vördsamligen öfverlemnas.
Stockholm den 16 Januarii 182g. so LagUlskattils
Njo sj*.
N;0 22* Betänkande öfver Riksdags-Fullm äg tigen Herr C. F. Lundmans Motion, om föreskrift för HofRätterne att, utan anlitande af Konungens
Be fällning skafvan des handräckning, brefvexla med UnderDomstolar i de mål och ärenden, der dessas åtgärd af HofRätter ne på fordras, -*—■'agUtskottet har till granskning och öfverläggning förehaft ett till Vällofl, Borgareståndet af RiksdagsFullrnägtigen Herr C. F. Lundman afgifvet, den 17 sistlidne December till Utskottet remitteradt, så lydande Memorial.
”Ibland de medel, sorn föreslagits till minskning af onödig skrifning . och möjlig minskning i Tjenstemännens personal, har varit, att de fordna omvägarne med Bref borde upphöra och Embetsverken icke anse under sin värdighet att affärda Bref och handlingar till den Autoritet, hvars åtgärd påfordras.
— Hvadan händer då så ofta i våra dagar, att HofRätterne fortfara att adressen LagUtskottets Betänkande Nio 2 2.' 21 ra sina Bref till Konungens Befallningshafvande, likasom på ett annat Adresse-Contoir, iör att, genom dess benägna, ofta obehöfliga handräckning , få handlingarne fortställde?
Sker det af misstroende till den UnderDoroare, elit
Documenterne skola fortgå, så kastas en skugga på hela Domareväsendet.
Sker det åter af försigtighet, för att hafva vittne om brefvens framkomst, så är förhållandet det samma, och dertill ett besvär utöfver allt ändamål, enär det ej vore mera omöjligt att förneka bref från Konungens Befallningshafvande, än ifrån Hofrätten; om rättelse härutinnan anliålles vördsamt.” Utskottet, som icke har sig bekant, hvad ej eller i Motionairens anförande är uppgifvet, att HofRätterne vid andra tillfällen äska Konungens Befallningshafvandes handräckning för skrifvelsers eller handlingars öfverlemnande till UnderRätt, än då säkerheten finnes fordra, att bevis om öfverlemnandet meddelas och till HofRätten insändes , hvilket HofRätten, efter Utskottets tanka, bör ega att efter omständigheterne och målens beskaffenhet bestämma, anser för öfrigt ej mindre ffofBätternes än andra Domstolars , antingen i serskilda Instruelioner och Reglementen uttryckligen föreskrifna, eller genom långligt bruk vedertagna och emot allmänna Rätte - aa LagUlskottets Betänkande N:o 2?. gångsordningea ej stridande, expeditionsioriner icke i annat fall böra blifva ämne för lagstiftningens omsorg, än derest dessa former skulle befinnas leda till större om» gäng och uppehåll i Lagskipningens ordentliga gång, än som fordras för bevarandet af allmän eller enskild säkerhet, hvilken ej får för skyndsamhetens skull uppoffras.
Och sorn Utskottet icke erfarit eller kunnat inhemta, att detta fall inträffar på den expeditionsform , hvilken är föremål för Motionairens ifrågavarande anmärkning, samt derföre saknar anledning att yrkandet om ändring eller rättelse deruti understödja j så föreslår Utskottet, att Motionen måtte förklaras nu ej kunna till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Pock varder detta Utlåtande till Rikets Höglofl.
Ständers ompröfvande vördsamligen hem Stäldt, Stockholm den 16 Januarii 1829.
Lagutskottets Betänkande N:o 23. 25 N:o 2'}.
Betänkande öfver Rikdags-Fullmägtigen Herr A. P. Stähles förslag, att alla vitén och böter skola, då tillgäng till deras gäldande hos den sakfallde ej finnes, förvandlas efter de grunder, som i 10 Cap. I §.
UtsökningsBalken och 5 Cap, Straff-Balken äro stadgade, i\f den anledning, att de tttji mångfaldiga .Författningar nu föreskrifne olika sätt, huru vitén och böter, i brist af tillgång hos den sakfällde, böra förvandlas, skola vara utan nytta och endast leda till förvillelse vid tillämpningen, har Rik sd agsFull magt igen Herryd.
P.Stahle, i afgifvet Memorial,som Väilofl.
BorgareStåndet den 17 sistlidrie
December till Lagutskottet remitterat, föreslagit, ”att to Cap. 1 /.
UtsökningsBalken och 5 Cap, Straff-Balken måtte, med de förändringar tidens kraf nu fordra, varda förklarade för den enda gällande beräkningsgrund, hvarefter böter och vitén, dlagde sä väl efter allmänna Lagen, som efter serskilde Författningar, böra, i brist af tillgång, forz vandlas.1* 24 Lag Utskottets Betänkande N:ö 23.1
Vid granskning af detta förslag, hvilket Utskottet till öfverläggning förehaft, möter först den erinran, att Motionairen icke uppgifvit i hvad måtto tidens kraf nu fordra förändringar ni just de lagrum, hvilka Motionairen önskar antagne såsom allmänneliga och utan undantag gällande reglor för böters och vitens förvandling.
Och sorn.
Utskottet, till hvars bestämmelse det hörer att utarbeta de fran Rikets Ständers plena remitterade förslag till stiftande , ändring, förklaring eller upphäfvande af allmän Civil-, Criminal, och Kyrkolag samt att upptaga de i sådana ämnen Rikets Ständer meddelade Konungens Propositioner eller i Rikets Ständers plena väckta frågor , icke anser denna sin bestämmelse innebära rättighet eller pligt att tolka tidens kraf och på grund af en sådan tolkning uppgöra egna lagförslag; men det likväl är nödvändigt, att de af tiden fordrade förändringarne i berörde lagrum skola vara gifne och bestämde , Innan det blifver möjligt att urskilja, huruvida samma lagrum, ideras förändrade akick, må vara tjenlige för det ändamål, Motionairen afsett; så följer redan häraf, att Motionen, så obestämd den nu är, ej kan till den yrkade lagförändringen föranleda.
Men derjemte framställer sig emot förslaget den allmänna och hufyudsajkliga an-.