Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En möjlighet till ett sådant fullgörande är ju åter alltid tänkbar ända intill dess efter berörde friherres frånfälle lagligen visats, att icke några tillgångar dertill finnas.
Till denna tid bör således frågans afgörande uppskjutas; och undfå ju äfven till denna tid sagde sterbhusdelegare något skadéstånd af det olagligen försålde fidei-kommissets nuvarande rättsinnige innehafvare;» af Herr Domprosten Widebeck-, af Herr Doktor Sandberg: »Ehuru ömt och rörande nuvarande Banko-Utskott framställt förhållandet med tvänne herrar Skotte, hvilka tillika med sin moder, hushållerskan Bih. till B.
Prot. 1856 & 1857. 6 Sami. 1 Afd. 10 Haft. 2 ID Banko-Utskottets Utlåtande JM 21.
Blom, hade af kapiten Skotte genom testamente erhållit de omtvistade fastigheterna, kan jag dock icke med min röst bidraga icke blott till att upphäfva tvänne sammanstämmande utslag af rikets högsta domstolar, utan ock att upprifva tvänne riksdagars sammanstämmande beslut samt dessutom ytterligare att gå så långt i motsatt riktning, att man nu skulle bevilja dubbelt mera än hvad som förut blifvit hegardt och af Ständerna tvänne gånger afslaget.
Denna ryktbara sak är så många gånger behandlad både inom Utskott och Stånd, att den utan tvifvel kan anses vara väl bekant.
Den omförmäles också med all möjlig utförlighet uti trenne utlåtanden från Banko-Utskottet, nemligen JM 51 vid 1850—51 årens riksdag, JM 24 vid 1853—54 årens riksdag samt uti det här afgifna.
Nu har saken dock för tredje gången blifvit bragt å bane.
Vederbörande äro oförtrutne.
En Kongl. Maj:ts dom är oåterkallelig, och, sedan den fallit, får ingen komma fram 2 å 3 gånger och begära ny pröfning af samma mål.
Men annorlunda är förhållan det med andra statsmakten.
Hvad som icke lyckas den ena riksdagen kan få framgång den andra, ty både personer och opinioner äro ombytliga.
Vid tvänne föregående har man varit nöjd med en välvillig gåfva af 10,000 R:dr Banko såsom ersättning för liden förlust.
Den bar dock blifvit afslagen.
Men anspråken växa.
Lyckan står dem djerfvom bi, och ju starkare bågen spännes, desto säkrare träffas målet.
Derföre begäres numera icke en gåfva, utan såsom rättighet fordras en ersättning af dubbelt så stort bilopp eller 20,002 R:dr Banko och dertill ännu ytterligare 10 å 12 års ränta.
Och nu vinna vederbörande vida större benägenhet för sina större anspråk, än förut för de mindre.
Det Högloflige Banko-Utskottet sätter sig ned och granskar handlingarne.
Såsom af en aldrahögsta domstol pröfvas både Hofrättens och Högsta Domstolens sammanstämmande utslag.
Motiveringen för dessa domslut, genom hvilka anspråken ogillas och Banken frikännes från ersättnings-skyiriighet, skärskådas.
Och denna skarpsinniga undersökning förer till det oförmodade resultat, att eganderättens helgd blifvit på ett betänkligt sätt kränkt, hvadan Rikets Ständers värdighet krä/ver den tillstyrkta uppoffringen, m. m.
Att eganderätten måste hållas i helgd kan icke bestridas.
Men sådant sker ju i vårt land genom oberoende domstolar, hvilkas utslag måste respekteras och utgöra detta ömsesidiga skydd, icke blott till förmån för kärande, utan äfven för svarande parten, kr eganderättens helgd kränkt, så är domen orättvis och en sadan dom är så mycket vådligare, om den blifvit fälld af ett lands tvänne högsta dömande myndigheter.
Hvar finnes då rättvisan i detta mål?
Utskottet synes vilja finna densamma uti minoritetens åsigt inom Högsta Domstolen.
Det må förlåtas en enskild ledamot om han vill finna den i Hofrättens och Högsta Domstolens sammanstämmande beslut.
Må skälen dertill ännu en gång något närmare påpekas.
De finnas uti Banko-Utskottens många utlåtanden och i åtskilliga reservationer, äfvensom uti förenämnde domstolars utslag.
Banken hade panträtt uti hemmanen Norra och Södra Lisma och Upsala, för ett lån på 9,ODD daler kopparmynt, som tvänne friherrar Cederström år 1751 erhållit.
Hvarken Banko-Utskottets Utlåtande M 21.
11 ränta eller kapital betaltes.
Fastighets-panterna skulle försäljas, och efter då gällande föreskrifter blefvo, på kommissariernes begäran, år 1807 Irenne laga uppbud för Bankens räkning af Svartlösa Häradsrätt meddelade på förenämnde frenne egendomar, men n. b. icke fia några andra.
Emellan andra och tredje uppbudet skedde värdering år 1808 på de förpantade hemmanen af lagman Junbeck.
Egaren, friherre Anders Cederström den äldre, var dervid närvarande och lät på samma gång lagman Junbeck värdera frenne andra fastigheter, Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, hvilka icke voro till Banken pantförskrifna och icke heller för Bankens räkning uppbudne.
Förenämnde egare, friherre Anders Cederström, begärde sedermera att dessa sistnämnde frenne hemman, som voro i sambruk med de andra frenne, hvaruti Banken hade panträtt, skulle på en gång få försäljas.
Detta tilläto Banko-kommissarierne.
Vid auktionen och före utropet den 17
Maj 1809 tillkännagafs offentligen att Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen icke voro under Bankens pant inbegripne med det uttryckliga förbehåll att Banken derföre icke ståndar hemul.
Samtlige egendomarne inropades af egarens broder Friherre Jacob Cederström.
Köpebref biel' derpå utfärdadt den 20 Maj 1809.
Uti sjelfva detta köpebref var anledningen uppgifven dertill att Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, som icke voro förpantade, hade kommit att jemte den förpantade egendomen ä Bankens auktion försäljas, med det uttryckliga tillägg att Banken utfäster sig att stånda hemul för denna egendom så vidt den varit till Banken förpantad och hvarå, i anseende till dermed verkstäld lagfart,, vederbörande domare anmodades att laga fasta utfärda.
Så vidt jag kan förstå detta hade alltså i köpebrefvet blifvit tillkännagifvet: l:o att allenast Norra och Södra Lisma och hemmanet Upsala varit till Banken förpantade; 2:o att Banken förband sig att stånda hemul för den sålda egendomen så vidt den varit till Banken förpantad och således endast för Norra och Södra Lisma samt Upsala; 3-o att dermed var tydligen utmärkt att Banken icke iklädde sig hemuls-skyldighet för de frenne andra hemmanen Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, hvilka hvarken voro till Banken förpantade ej heller för Bankens räkning uppbudne; 4:o att domaren anmodades meddela köparen fastebref n. b. på de pantförskrifne gårdarne på hvilka Banken erhållit trenne laga uppbud men icke på några andra.
Uti allt detta kan jag icke finnna någon olaglig eller brottslig åtgärd, utan endast en allt för stor tjenstvillighet hos vederbörande
Banko-kommissarier att gå egarens önskan till mötes och på hans begäran tillåta färsäljningen af hela egendomen vid samma auktion som den pantförskrifne delen försåldes.
Men härvid invändes att Bankens Kommissarier bordt skaffa sig kännedom om alla egendomarnes natur innan försäljningen skedde.
Alla sex fastigheterna, både de trenne hvari Banken hade panträtt och de trenne andra, som icke voro förpantade, hade genom friherre Anders Cederströms den äldre faders testamentariska förordnande, som först 1793 blef godkändt, erhållit fidei-kommissnatur, hvilken väl intetdera hemmanet egde år 1751, 12 Banko-Utskottets Utlåtande M 21. då frenne af (lern blefvo pantförskrifne lör Bankolånet.
Detta tyckes hafva varit anledningen för Banko-kommissarierne att icke vidare göra några efterforskningar orri jordnaturen hos någondera af dessa egendomar, hvars förändring yäl icke då kunde för deni vara känd.
Svartlösa häradsrätt beviljade härefter uppå den af Banko-kommissarierne i köpebref vet gjorda anmodan fastebref åt köparen på den del af egendomen som varit till Banken pantsatt och för Bankens räkning uppbuden och lagfaren, eller på Norra och Södra Lisma samt hemmanet Upsala.
Och detta skedde i laga ordning.
Men att Sotholms häradsrätt kunde, oaktadt den tydliga inskränkning uti hemuls-skyl digheten som köpebrefvet innehöll, på friherre Jacob Cederströms (och således icke på Banko-kommissariernes) begäran bevilja honom laga uppbud och fasta på de 3:ne icke pantförskrifne hemmanen Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen utan att infordra förre egarens åtkomsthandlingar, lärer väl icke kunna förklaras annorlunda än såsom ett åsidosättande af föreskriften uti Kongl. Förklaringen den 14 Maj 1805, hvilket ingalunda kan läggas Banken eller dess Kommissarier till last.
På grund häraf innehåller också Kongl. Maj:ts dom af den 7 Mars 1849, att ett sådant Häradsrättens förfarande och icke Kommissariernes tillgörande måste anses hafva vållat det förhållande som ölverklagas; — att Bankens Kommissarier uti förevarande läll icke varit att betrakta annorlunda än såsom ombud för säljaren; — att 5 mom. af 4 § i Kongl. Resolutionen den 30 April 1689, som stadgar, »att Banken skall vara vederredo hemula »hvar och en allt hvad som under auktion säljes» icke afser annan försäljning, än af sådan egendom, som varit pantförskrifven till Banken, emedan alla de fyra första momenterna af samma § endast handla om bortauktionerande af Bankens panter och således icke kan på förevarande läll tiilämpsa m. in., så pröfvade Kongl.
Maj:t rättvist att fastställa Hofrättens dom.
Någon rättighet att erhålla ersättning från Banken lärer väl således icke förefinnas, så vida man icke vill förklara Hofrättens och Kongl. Maj:ts sammanstämmande domar för orättvisa och på den grund upphäfva dem, hvilket synes mig vara ett kränkande af domstolsåtgärders helgd, hvilket företag från Ständernas sida man fordom ansett ganska betänkligt.
Örn de personer, som tilläto försäljningen af de omtvistade hemmanen varit enskilda män och blifvit genom Högsta
Domstolens utslag befriade från den fordrade ersättningen, så hade käranderne dermed fått låta sig nöja.
Men är det rätt att härvid gå annorlunda tillväga derföre att svarande parten är en allmän inrättning, den Rikets Ständer kunna ålägga hvilka utbetalningar som helst?
Men, säger man, denna sak bör icke ensamt betraktas från juridikens och lagens ståndpunkt utan äfven från billighetens och samvetskänslans.
Ja, låtom oss då göra detta för att finna hurudant utseendet då blir.
Tvänne bröder, friherrarne Anders Cederström den äldre och Jacob Cederström, uppgöra sins emellan köpslut om jordegendomar, som de bägge veta icke lagligen kunna säljas.
De känna sin aflidne läders förordnande, hvarigenom dessa blifvit fideikommiss.
Uti några Banko-Utskottets Utlåtande A? 21. 13 Andra egendomar, sorn äro af alldeles samma natur och äfven tillhöra samme friherre Anders Cederström den äldre, har Banken panträtt för en obetydlig fordran, den egaren icke kan eller icke vill betala.
Dessa sednare skola säljas.
Egaren framställer då sin önskan att äfven de förra måtte få gå i samma köp emedan de alla ligga med hvarandra i sambruk och försäljningen skulle kunna ske med mera fördel.
Banko-kommissarierne äro nog beskedlige och foglige att bifalla denna begäran, för att icke onödigtvis beröfva egaren fördelen af en ostyckad försäljning.
Kommissarierne känna icke de ifrågavarande egendomarnes natur.
De ansågo sig icke heller behöfva fråga derefter utan hade fullt förtroende till de ädle och högt uppsatte män med hvilka de hade att göra.
De efterkomma på god tro desse herrars billiga önskan och tillåta att egendomarne få gemensamt säljas, ty de kunde väl aldrig förmoda att ett groft bedrägeri skulle vara möjligt för män af den börd och den samhällsställning som desse friherrar innehade.
Emellertid vet friherre Anders Cederström deri äldre ganska väl, att de egendomar han säljer och för hvilka han uppbär köpeskilling, dem kan hans son friherre Anders Cederström den yngre återtaga för intet när han behagar.
Det oaktadt säljer fadren egendomarne, emottager köpeskillingen, hvilken efter hans död skall tillfalla hans barn i arf.
Den andre brödren, friherre Jacob Cederström, som köpt egendomarne, vet också ganska väl att om han säljer dem och derför uppbär köpeskilling, så kan hans brorson, den förenämnde friherre Anders Cederström den yngre återtaga dem för intet när han för godt finnér.
Likväl säljer han bemälde egendomar och uppbär med god smak betalningen, ehuru han för visso vet att de skola förr eller sednare fråntagas en köpare utan ringaste ersättning.
Detta inträffar också i laga ordning.
Fadren, friherre Anders Cederström den äldre dör och lemnar åt sina barn i arf, bland annat, äfven den köpeskilling han uppburit för de omtvistade egendomarne.
Detta hindrar naturligtvis icke en af dessa arfvingar, den oftanämnde sonen friherre Anders Cederström den yngre, att sätta sig i besittning af samma egendomar, utan att utbetala någon köpeskilling till herrarne Skotte och Jungfru Blom, hvilka genom testamente deraf kommit i åtnjutande.
När härtill kommer att friherre Anders Cederströms, den yngre, farbroder, den förutnämnde friherre Jacob Cederström med mycken klokhet satt både sin egendom och sin person i fullkomlig säkerhet, så att han icke kan åtkommas af några anspråk på hemulsskyldighet, så har man här, när allt tages tillsammans, af män på samhällets höjder en sådan bragd, hvars namn jag icke vill nämna.
Det förnekas derföre ingalunda, att friherre Anders Cederström den yngre på grund af lag och rätt kommit i besittning af egendomarne utan att godtgöra innehafvaren dess förlust; ty dorostolarne hafva i högsta instans tilldömt honom denna rätt, och den är fördenskull laglig.
Men då samma höga domstolar hafva frikänt Banken från skyldigheten att betala det, hvaraf Banken aldrig haft någon fördel, skall en sådan dom vara obillig, om icke rent af orättvis?
Jag kan icke förstå denna slutkonst.
Om en svart moralisk skugga hvilar öfver denna beryktade sak, så faller den med sina mörkaste drag sannerligen icke öfver 1809 års alltför beskedliga och eftergifna Banko-kommissarier, utan åt helt andra håll. 14 Banko-Utskottets Utlåtande Jt? 21.
Jag kan visst icke annat än gilla Utskottets framställning, att den, som i sina enskilda angelägenheter gjort sig skyldig till ett sådant förfarande, icke skulle kunna med bibehållet samvetslugn tillbakavisa en uppmaning att ersätta den förlust, som han visste sig hafva förorsakat, och hvilken hans tillgångar medgåfvo honom att godtgöra, derom kan blott finnas en mening.
Men på hvem är det, som denna sanning rättvisligen bör tillämpas?
Ar det väl på Banken?
Jag frågar blott.
Jag har väl hort sägas, att nuvarande innehafvaren af egendomarne, friherre Anders Cederström den yngre, förbundit sig att hålla bröderne Skotte i någon inån skadeslösa för deras förlust vid egendomarnes frånträdande.
Om detta är sanning, hvilket jag icke vet, så kan deraf icke heller härledas någon skyldighet för Rikets Ständers Bank att träda emellan och lösköpa friherre Anders Cederström den yngre från en förbindelse, hvars uppfyllande erhållandet af betydliga egendomar kan för honom vara en samvetspligt, och ännu mindre är det tillbörligt att bereda herrarne Skotte en dubbel ersättning från både Banken och egendoms-innehalvaren.
Slutföljden af allt detta är, att efter min öfvertygelse nuvarande Banko-Utskott bort afgifva ett betänkande till Bilsets Ständer uti enahanda syftning, som Banko-Utskottet vid sistlidne riksdag afgaf.
J)å icke några nya eller förut obekanta upplysningar i frågan kunnat erhållas, kan jag icke hvarken utur juridisk eller moralisk synpunkt med min röst understödja denna icke på grund af arfsrätt, utan på grund af testamente fordrade ersättningen, hvilken, om den bifalles, skulle i sin mån undergräfva öfvertygelsen om domstolarnes rättvisa samt utan tvifvel framkalla flera anspråk på ersättningar af det allmänna till många andra, som tro sig hafva lidit förluster genom någon verklig eller förment försumlighet eller orättvisa af statens tjenstemän, och icke blott upprifva 2:ne föregående riksdagars sammanstämmande beslut, utan ock till den grad handla tvärt deremot, att nu skulle beviljas dubbla beloppet emot den summa, som förr blifvit begärd, och som då, oaktadt den var hälften mindre, likväl blef afslagen.
Det förekommer mig sannerligen mycket tvifvel underkastadt, huruvida Rikets Stander ega rätt att använda Bankens allmänna medel till ett sådant ändamål, som det nu tillstyrkta, och detta är en fråga, som ännu torde få anses icke vara så alldeles afgjord.
I denna reservation hafva instämt Riksdags-fullmäktige Olaus Eriksson från Götheborgs och Bohus län, Nils Andersson från Christianstads län, Jonas Andersson från Östergöthlands län, Nils Svensson från Blekinge län, Carl Dahlgren från Elfsborgs län, Nils Nilsson från Örebro län, J. E.
Rudberg från Kalmar län, Lars Gustaf Andersson från Elfsborgs län och Herman Öbom från Norrbottens län.
Herr af Geijerstam, C., har begärt att få antecknadt, det han, till följd af sjukdom frånvarande, icke deltagit i Utskottets beslut. Banko-Utskottets Utlåtande M 22. 15 N:o 22.
Auk. till Exp.-Utsk. d. 10 Mar* 1857, kL 1 e. ra.
Utlåtande, i anledning af förre Förvaltaren vid Tumba Pappers-Bruk C.
Uti en tili Banko-fullmäktige ingifven, till Utskottet ställd skrift har förre förvaltaren vid Tumba bruk, Kamereraren i Rikets Ständers Bank C.
Möller, förnyat en af honom hos Rikets sednast församlade Ständers Banko-Utskott gjord ansökning, att uti innehafvande pension 900
R:dr undfå förhöjning med 300 R:dr, hvarigenom pensionen komme att uppgå till det belopp af 1,200 R:dr, allt banko, årligen sorn skulle hafva honom tillkommit, derest den vid hans förflyttning på pensions-stat pågående reglering af Banko-statens löner varit slutligen fastställd; i anledning hvaraf Banko-fullmäktige, uti afgifvet utlåtande, förmält, att de vid förra riksdagen visserligen funnit sig föranlåtne att afstyrka bifall å Möllers lika beskaffade ansökning, hvilken då jemväl af Banko-Utskottet ansågs icke böra till någon åtgärd föranleda; men att, som sökanden, på sätt af ett handlingarne hifogadt läkarebetyg inhemtades, i Mars månad förlidet år haft ett slaganfall, hvaraf svaghet i högra armen ännu återstode och i öfrigt vore periodiskt angripen af podager, hvadan han nu måste anses ega mindre förmåga, än förr, att sjelf bidraga till sitt och sin familjs underhåll, samt då härtill komme, dels att lefnadskostnaderne betydligen stigit, och dels att Möller numera uppnått den höga ålder, att han sannolikt icke länge borde komma att belasta Pensions-staten, — Fullmäktige ansett sig böra till Utskottets behjertande öfverlemna ifrågavarande ansökning, med hemställan, huruvida icke den förhöjning, som kunde varda Möller beviljad, må få beräknas från och med 1856 års ingång.
Då Möller, som är född den 31 Mars 1791 och frén den 16
Maj 1808 till i Maj månad 1838 eller i 30 år tjenst.gjort vid Tumba pappersbruk, hvaraf de 11 sista åren såsom förvaltare, hvilken befattning han, enligt ansökningen bilagda betyg, till Fullmäktiges fullkomliga belåtenhet bestridt, allenast, till följd af Banko-Utskottets beslut att till förvaltare vid nämnde bruk borde förordnas en i papperstillverkningen kunnig och vetenskapligt bildad person, och således utan att Möller sjelf derom gjort ansökning, blifvit den 14 December 1837 förflyttad på pensions-stat, likväl med vilkor att bruksförvaltningen skulle fortgå på Möllers ansvar, till dess hans efterträdare kunde emottaga befattningen, hvilket egde rum 16 Banko-Utskottets Utlåtande M 22. fdrst i derpåföljde
Maj månad, och då Möller, hvilken såsom förvaltare, utom boställsrum, innehade betydliga löne- och andra förmåner utöfver den ordinarie lönen, vid sin förflyttning på pensions-stat tillädes såsom pension endast ett belopp, motsvarande lönen eller 900 R:dr; så och med afseende å de af Fullmäktige anförde ömmande omständigheter, anser Utskottet billigheten tala för bifall till Möllers ofvanberörde ansökning och får alltså vördsamt tillstyrka, att förre förvaltaren vid Tumba pappersbruk, Kamererare!) C.
Möller må, under sin återstående lifstid, från Banken undfå ett årligt understöd af 300 B:dr banko, att beräknas från och med innevarande års ingång.
Af Herr Heijkensköld, S.; » » Grefve Wrangel, F. U.; Riksdags-fullmäktigen E. I.
Hudberg från Kalmar län; och » » Lars Gustaf Andersson från Elfsborgs län. STOCKHOLM, tryckt has Kric Westrell, t«57.
Banko-Utskottets Memorial N:o 23. 1 * Ank. lill Exp.-Utsk. d. 16 Mars 1857, kl. 3 e. m. Memoria!, i anledning af erhållna återrcmisser af Utskottets Utlåtande N:o iiJ.
Uti berörde Utlåtande N:o 15 hade Utskottet i i-.sta panleten hemställt, att, med alsing å do al Herr Grefve Frölich, Herr Grefve 'Lewenhaupt och Herr IVaIIenbert/ väckta förslag, den genom nu gällande Mynt-ordning för silfvermvntel bestämda ulmyntningsgrund måtte oförändrad bibehållas; i 2:dra punkten afslyrkt bifall å Herr Ehrenhoffs motion om förändring i den vid sednasle riksdag beslutade text ä de sedlar, Banken, vid tillämpningen af det nya räknesättet, kommer att utgifva, och i 3:dje punkten likaledes alstyrkt bifall å Herr Friherre Tersmedens motion, att den minsta sedel-valör, som Banken skall utgifva, må bestämmas lill Fem Riksdaler Riksmynt.
Jemlikt Utskottet tillhandakomna protokolls-utdrag för deri'21 och 25 näsllidne Februari har Höglofl.
Ridderskapel och Adeln bifallit Usla punkten, men på grund af gjorda anmärkningar, återremitterat 2:dra och 3:dje punkterne', hvaremot Högv.
Prest c-x tanti c t och Vällofl.
Borgareståndet godkänt utlåtandet i sin helhet, hvilket åter i alla tre punkterne blifvit af fiederv.
Bondeståndet återremitterad t, utan alt likväl, efter hvad del hos sistnämnda Riksstånd hållna protokoll gilver vid handen, någon anmärkning mot
Utskottets alstyrkande i 2:dra och 3:dje punkterne förekommit.
Sorn Utskottets, af Bonde-ståndet återremitterade framställning i ista punkten blilvil af Ridderskapel och Adeln, samt Preste- och Borgare-stånden bifallen, och i frågor af förevarande beskaffenhet tre Riksstånds sammanstämmande mening utgör Rikets Ständers beslut, anser Utskottet Bonde-ståndets ålerremiss i denna del icke föranleda till någon åtgärd ; Och dä, hvad dernäst angår Utskottets afstyrkande i 2-dra och 3:dje puhkterne, detsamma är vordet af Preste- och Borgare-stånden gilladt, så lära, ehvad beslut Ridderskapel och Adeln samt Bonde-ståndet än må fatta, de i berörde två punkter upptagne frågor hafva förfallit.
Slockholm den 9 Mars 1857.
Fröt. 1856 & 1857. 6 Sami. i Afd. 11 Haft. 1 9 Banlo-Utskollets Memorial IS:o 24. i%]:o 24.
Atil;, lill Exp.-Ulsk. den t G Mars 1887, kl. ." e. m.
Memorial, med anmälan om lliks-sldndens beslut, i anledning af Ut skottets Memorial N:o i6.
Enligt lii!
Utskottet ankomna protokolls-utdrag för den 28 näsllidne Februari och den G innevarande månad, hafva respektive Riks-slånden, i anledning af Utskottets i Memorialet N:o 16 gjorda hemställan, att af Bankens vid 1856 års utgång upplupna disponibla vinst, beräknad till 2,833,187 R:dr 14 sk. 10 r:st Banko, eller 4,219,780 R:dr 96 öre R:mt, ett belopp af 1,000,000 R:dr R:mt årligen må, vid slutet af hvartdera året 1857, 1858 och 1859, från Banken, i och för Statens allmänna behof, till Riksgälds-kontorel aflemnas, slädnät i följande beslut, nemligen: Hiigloflit/a Ridderskapel och Adeln har b i fallit Utskottets berörde hemställan; Hiigoördiga Preste-stdndet och Ftilloflipa Borgareståndet hafva deremot, med afslag å samma hemställan, beslutat, att endast 500,000 R;dr R:mt skola, vid slutet af hvartdera utaf ofvannämnda tre år, från Banken, i och för Statens allmänna behof, till Riksgälds-kontoret aflemnas; hvarjemte Hedervärda Bondeståndet beslutat att sislberörde belopp eller 500,000 R:dr
R:mt skall under hvartdera af åren 1857, 1858 och 1859 lill Riksgälds-kontoret öfverlemnas, men återstoden af den upplupna vinsten förbehållas
Banken; i sammanhang hvarmed Bonde-ståndet åt Utskottet öfverlemna!, att uppgöra förslag till de bestäm melser, hvilka kunde vara nödiga för den, Banken behållna vinstens användande till Bankens fördel.
Då, hvad först angår det belopp af Bankens vinst, som skall till Riksgälds-kontoret aflemnas, Preste-, Borgare- och Bonde-stånden bestämt berörde belopp till 500,000 R:dr R:mt årligen ; så utgör detta, i följd af tre Riks-slånds sammanstämmande mening.
Rikets Ständers beslut; och skall Utskottet icke underlåta att i dess afgifvande förslag till reglering af Bankens lane- och kreditiv-rörelse yttra sig i fråga om användande af den del af vinsten, som blifvit Banken förbehållen.