Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans Excellens Hr Justitie-statsministern och jemte honom fyra andra af Statsrådets ledamöter hade härvid yttrat en motsatt mening, och ansett den, enligt 1 § i förordningen om aktie-bolag, Konungen tillkommande rättighet, att äfven afstå stadfästelse å aktie-bolagsreglor, icke böra inskränkas endast till de fall, då sådane reglor funnes vara i strid med föreskrifterna i nämnda Kongl, förordning, utan borde dervid bland annat äfven tagas i öfvervägande, huruvida det af ett bolag omfattade ändamål är sådant, att tlere personers förenade krafter och förmögenhet för dess förverkligande må erfordras, emedan i motsatt fall någon nödvändighet för staten ej vore för handen att tillåta obetydliga bolag att, med undantag från hvad allmänna lagen om bolag förmår, ställa sig under det skydd mot borgenärers kraf, som aktie-bolags-lagen medgifver; och då ett sådant fall i afseende å 46 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. ifrågavarande holag nu vore för handen, alldenstund detsamma ej hade till ändamål annat, än att förskaffa tvänne mindre härader vissa förnödenheter för bättre pris, än hvartill de förut i närmaste städer kunde uppköpas, samt härtill ännu komme, att ett så beskaffadt, bolagets direktion gifvet, mäklare-uppdrag ganska lätt kunde urarta till verklig varuförsäljning, stridande mot Kongl, förordningen den 22 December 1846, innebure allt detta skäl att den å bolagsreglorne sökta stadfåstelsen icke bevilja.
Vid öfvervägande af hvad sålunda, angående rätta förståndet af rättigheten att å aktie-bolag erhålla stadfästelse, förekommit, har Utskottet ansett det vara af vigt att bringa frågan till Rikets Ständers kännedom.
Det vigtiga prerogativ, aktie-bolags-lagen medgifvit bolag, ställda på aktier, framför de uti 15 kap. Handels-Balken omtalade solidariska bolag, deruti, att delegarne i de förra ej äro förbundne till ansvar för bolagets skulder med mera, än en hvar insatt, torde väl rätteligen icke kunna betraktas annorledes, än såsom ett från den allmänna regeln om gälds betalning medgifvet undantag, hvars rättsgrund ligger i den vid aktie-bolag af lagen förutsatta serskilda omständigheten, att det icke är delegarne, utan en v ald styrelse, som med fullt bindande kraft handlar och svarar i bolagets namn, och leder alla dess företag med det en gång för alla (derest ej ny öfverenskommelse träffas) bestämde, genom aktier inbragta, kapitalbeloppet.
Men en så beskaffad förening förutsätter företag och alfärer i stort uti handel och industri, och kan ej gerna afse dessa flerfaldiga spekulationer i smått, som hvarken erfordra synnerlig insigt eller synnerligt stora kapitaler.
Då likväl om aktie-bolags materiela föremål närmare bestämmelser uti förordningen af den 6 Oktober 1848 icke förekomma, kan detta ej annat än anses såsom en brist, som synes vara förtjent af lagstiftande maktens uppmärksamhet ; och hvad serskildt angår omförmälda bolag inom Lagunda och Hagunda härader, der Örsunds bro och de flesta andra trakter mom häraderna ligga på kortare afstånd än tre mil från någon af angränsande städer, så synes än mindre det med oftanämnda förordnings af Rikets Ständer åsyftade ändamål vara öfverensstämmande, att, så snart två eller flere bilda ett på aktier ställdt handelsbolag, hvars reglor uppställas i enlighet med samma förordnings föreskrifter, stadfästelse å dem bör följa, om än sjelfva bolagets verksamhet i öfrigt stöde i strid med hvad eljest om handels idkande i allmänhet stadgadt är.
Hvad Konstitutions-Vt skottets Memorial, N:o 6. \n Hvad angår Svanå bruks aktie-bolag, inhemtas af protokollet öfver civil-ärenden för den 10 Juli 1850, att bolaget, då det i underdånighet ansökte om stadfästelse på sina reglor, uppgifvit sitt ändamål vara, att genom tillskjutna medel i utbyte mot aktier inköpa och med tillräckligt förlags-kapital sköta Svanå bruk med dertill hörande, uti salubref af den 28 Augusti 1848 uppräknade, hemman och lägenheter.
Sedan Högsta Domstolen, häröfver hörd, underdånigt utlåtande afgifvit och dervid endast yttrat sig om de ingifna reglornas öfverensstämmelse med aktie-bolags-lagen, hade i Statsrådet till öfverläggning förekommit frågan, huruvida nämnda lag kunde anses vara tillämplig äfven på sådane bolag, hvilkas syftemål hufvudsakligast afsåge eganderätt till fast egendom och dess brukande.
Enligt allmän lag borde egaren till fast egendom vara offentligen uppgifven och känd; men på aktie-bolag, som förvaltades af en styrelse, vore denna regel icke användlig.
I nyare tider hade väl undantag från regeln i så måtto egt rum, att bolag, inrättade på aktier för industriela ändamål, såsom exempelvis kanalbojagen och åtskilliga större fabriksbolag, erhållit fasta på köp af fastighet; men sådane fastighets-inköp vore rätteligen att betraktas såsom medel för hufvudändamålet, icke såsom hufvudsak i sig sjelf.
Öfverflyttande af eganderätten till jord eller jordegendomar från enskilde personer på boiagsfirmor, skulle dessutom snart kunna göra besittning af fastighet lika rörlig, som den af lösegendom, och borde aldraminst staten medverka till ett sådant jordegendomarnes rörlig-görande, samt följaktligen icke annorledes än undantagsvis befrämja uppkomsten af dylika förhållanden.
Aktiebolag vore förnämligast lämpliga för större industriela företag, till hvilkas bedrifvande från början erfordrades större kapitaler, som, öfverstigande enskilda personers förmåga, lättast genom mindre sammanskott af många kunde åstadkommas; och de serskilda förhållanden, der äfven inköp af fast egendom blefve för sådane bolag ett behof; inträffade i synnerhet då hufvudändamålet vore anläggande af kanaler, jernvägar, större fabriker m. m., hvartill äfven jord och fastighet såsom medel behöfdes.
Då likväl hvad Svanå bruks-bolag vidkomme, inköpet af fastigheten med tillhörande lägenheter och inventarier erfordrat den betydliga summan af 600,000 Rdr banko; då, i följd af flere jernverksegares iråkade obestånd, en mängd jernverk eller delar deri blifvit till försäljning utbjudne, och sådant tycktes antyda, att jernverksrörelsen, åtminstone flerestädes, för att kunna med fördel drifvas, äfven vore i behof af den betydligare kapitalstyrka, som genom bildande af större bolag vinnes och hvarigenom tillverkningskostnaden nedsättes; då en förlägenhet af sådan beskaffenhet, om än, såsom man borde förmoda, endast tillfällig, likväl syntes påkalla medgifvanden, som eljest icke borde ifrågakomma, så hade på dessa skäl, Bill. till R.
Brot. -1850 & tS5t. a Sami. b Haft 5 ÅS Konstitutions-Utskottets Memorial, iY.o 6. och då bolagets reglor äfven föreskrefve, att aktie-brefven skulle ställas på viss man och af styrelsen i serskild bok inregistreras, Konungens rådgifvare i underdånighet tillstyrkt, det måtte stadfästelse å Svanå bruks aktie-bolags reglor, enligt förordningen af den 6 Oktober 1848, beviljas.
Af denna framställning följer, att Konungens rådgifvare, ehuru de tillstyrkt stadfästelse å reglorne för Svanå bruks aktie-bolag med afseende å dervid förekomna serskilda skäl, likväl icke i allmänhet ansett bildandet af aktie-bolag för inköp ech brukande af jordegendom vara med statens fördelar i allo öfverensstämmande.
För en sådan åsigt kunde ännu åtskilliga skäl tilläggas.
Hufvudanledningen för bildande af aktie-bolag är sammanbringande af en större kapitalstyrka för ett lukrativt företag, för hvilket i dess början, eller då företaget skall grundläggas, hvarken i materialier eller i produkter något egendomsvärde ännu finnes, som kunde för bolaget på grund al real-credit underlätta möjligheten att anskaffa penningemedel.
Personal-crediten i form af utställda aktier på mindre summor, blir derföre här en naturlig utväg för delta ändamål, och det af lag aktie-bolag medgifna privilegium, att deltagare ej ansvarar för mer af bolagets skulder, än han insatt, är ytterligare ett medel i samma syftning.
Men om ändamålet med bildande af ett aktie-bolag är inköp af jordegendom och jordbruk, uppstår ett annat förhållande.
Sjelfva jorden, såsom sådan, är redan det bästa fundament för realcredit, och för att under ett sådant förhållande kunna anskaffa erforderliga penningemedel, är aktie-bolags-privilegiet så mycket mindre behöfligt. som inteckningshvpotheket redan Irån början här är att tillgå.
Om således ock jord-inköpet, enligt allmän lag, ansåges vara tillåtligt på ett aktie-bolags firma, ehuru specifikt namngifna köpare ej förekomma, följer dock deraf ej, att aktie-bolags-privilegiet rörande gälds betalning borde tillkomma äfven ett sådant bolag.
Bildande af aktiebolag för nu nämnda ändamål har dessutom andra ganska betänkliga sidor.
Genom den kapitalstyrka, de förmå sammanbringa till sin disposition, skulle stora jordegendomsmassor kunna hopas i deras händer, hvaraf verkningarne på förhand knappt kunna beräknas.
Serskildt för jordbruket såsom sådant kunde de måhända blifva välgörande, ehuru ock lika lätt skadliga, då den sjelfegande brukarens omsorger här icke kunde omedelbart ingripa; men på de bemödanden för folkets sedliga höjning, som lagstiftningen hittills sökt utveckla genom underlättande af tillfällen till förvärfvande af sjelfegande, mindre jordlotter och jordbruk, på den gamla, samhället genomgående, odalmanna-principen, med ett ord, skulle de, derest aktie-bolag till större antal med ifrågavarande syftemål sålunda uppmuntrades att organisera sig, sannolikast snart komma att utöfva en icke fördelaktig inflytelse.
De smärre jordegarne skulle då lätt kunna förvandlas först till landboer, sedan till legobrukare; jorden, i stället för att vara ett föremål för den omsorg, som Konstitutions-Utskottels Memorial, N:o 6.
•I» icke skyr mödan för framtida frukter, skulle blifva en vara, hvars värde bestämdes af ögonblickets konjunkturer; och frågan blir alltså, huruvida under de ändamål, som afsågos med stiftandet af lagen om aktie-bolag, hvilken mera ur formel än materiel synpunkt behandlat hithörande ämnen, äfven nu anförda förhållanden kommit i behörigt öfvervägande.
Det är på dessa skäl, som Utskottet ansett sig böra, jemte anmälan om anförda tvänne fall af aktie-bolags-lagens tillämpning, hos Rikets Höglofl.
Ständer vördsamt hemställa, huruvida Rikets Ständer i anledning häraf kunde finna lämpligt, att hos Kongl. Maj:t göra underdånig framställning om behofvet af närmare bestämningar rörande de ändamål, för hvilka aktie-bolag må stiftas. III.
Beslutet om raserande af Christianstads fästningsverk.
Sedan Kongl. Majit under den 8 Februari 1847 beslutat, att Christianstad från och med samma dag skulle upphöra att räknas till rikets fästningar, och under den 19 i samma månad i följd deraf befallt, att förslag till fästningsverkens rasering och stadens förvandlande till öppen garnisons-ort skulle efter vederbörandes hörande uppgöras, har frågan om raseringen med alla dithörande omständigheter den 19 Februari 1850, efter hvad af protokollet öfver landtförsvarsärenden för samma dag inhemtas, uti Statsrådet till slutligt afgörande förevarit, och dervid förordnadt blifvit, så väl att raseringen skulle på statens bekostnad verkställas inom viss tid, som huruledes den derigenom uppkommande lediga mark skulle användas dels till exercis- och målskjutnings-fält för den i staden förlagda garnison, dels för stadens behof.
Konstitutions-utskottet, som äfven emottagit en i ämnet af Hr Stjernsvärd, G. 31., anmäld anmärkning, har serskildt fästat sin uppmärksamhet vid detta faktum, såsom ett exempel på ett förhållande, som, ehuru det angår ett af rikets vigtigaste intressen, likväl icke är i afseende å sin administrativa behandlingsform i grundlag närmare bestämdt.
Då på ena sidan alla kronans lägenheter, större eller mindre, som på ett eller annat sätt kunna medföra någon inkomst eller annan fiskalisk fördel för kronan, enligt 77 § R.
F. skola förvaltas efter grunder, dem Rikets Ständer bestämt, och icke kunna utan deras samtycke kronan afhändas, saknas på den andra närmare bestämmelser om den dispositionsrätt, regeringen tillkommer öfver kronans fästningar.
Uppstår behof af att anlägga ny fästning, måste frågorna om dertill nödig mark, så vida denna är kronans, och om medel för fästningens uppbyggande i öfrigt till Rikets Ständers pröfning och beslut hän - 20 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. skjutas; men då, på en eller annan grund, en fullfärdig fästning icke mer befinnes för sitt ändamål vara behöflig, anses åtgärderna för dess rasering och anslag af dertill erfordeliga medel ankomma ensamt på ett regeringsbeslut, af hvilket en del, eller befallningen om tasering, fattas och utfärdas i kommandoväg, och den andra delen, eller frågan om de erforderliga penningemedlen, afgöres i Statsrådet.
Denna behandlingsform för så beskaffade ärenden, synes förtjena uppmärksamhet, ej allenast i anseende dertill, att den icke synes lemna tillräcklig säkerhet för den omsorgsfulla pröfning, som borde föregå ett regeringsbeslut uti en för rikets försvar så vigtig fråga, som den om bibehållande eller raserande af en fästning, utan ock, emedan uti ärendet ingå frågor äfven om disposition af medel 'för raseringens verkställande och om användande af den derigenom uppkommande lediga, kronan tillhörande mark.
Att frågor om en fästnings raserande under krigstid likväl torde böra ur annan synpunkt betraktas, kan ej förbises, emedan omständigheterna då kunna fordra snabba beslut och skyndsam verkställighet; men för fredstid synes frågans behandlingsform kunna annorledes ordnas; och får Utskottet, jemte anmälan härom, på dessa skäl hos Rikets Höglofl.
Ständer vördsamt hemställa, huruvida icke Rikets Ständer kunde finna lämpligt, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet göra framställning derom, att raserande under fredstid af någon bland rikets fästningar ej måtte företagas, innan Rikets Ständer öfver frågan och hvad dermed sammanhänger blifvit hörde.
Det återstår för Utskottet att meddela det slut, till hvilket
Utskottet kommit vid pröfningen af de serskilda anmärknings-anledningar, som, utom de i det föregående anförda, till Utskottets behandling blifvit i vederbörlig ordning öfverlemnade.
Sådane anledningar till anmärkning hafva blifvit anmälde: c. I.
Af Rikets Ständers Stals-utskott mot Statsrådet och Cliefen för Sjöförsvars-departementet.
Vid granskningen af Rikets Ständers år 1849 församlade Revisorers berättelse, angående verkställd revision af Statsverkets tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1846 och 1847, hade Stats-utskottet serskildt fastat sin uppmärksamhet vid en af Revisorerne gjord anmälan derom, att, sedan Sjömans-föreningen i Dram - Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. 2\ rnen, genom Norrska Marin-departementet hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att två fyrar måtte varda uppförde å svenska ön Koster eller å någon annan af de derintill belägna öar vid svenska kusten, samt Kongl. Förvaltningen af Sjöärendena uti infordradt utlåtande hemställt, att, i anseende till den stora fördel, som genom de ifrågaställda fyrbyggnaderne skulle tillskyndas norrska sjöfarten framför den svenska, antingen endast en fyr måtte anbringas å ön Koster, samt ytterligare en fyr på ön Fterder på norrska sidan, eller ock två fyrar uppföras på ön Koster, men med förbehåll att hvartdera af de förenade rikena skulle vidkännas så väl nybyggnads- som årliga underhållskostnaden för en af båda fyrarne, hvilken kostnad, enligt hvad Kongl. Förvaltningen derjemte upplyst, skulle uppgå, för nybyggnaden till minst 28 å 30,000 Rdr, och för årliga underhållet till 2,000 Rdr; så hade, efter det vederbörande norrska embetsmyndigheter uti inlordradt ytterligare utlåtande, förklarat stora svårigheter komma att möta inrättandet af två fyrar på ön Faerder, men anbringande af två fyrar på ön Koster deremot blifva af nytta för svenska sjöfarten, om ock den norrska deraf komme att draga ännu större fördel, Kongl. Majit, uti nådigt bref af den 15 Maj 1846, i nåder bifallit uppbyggande af två fyrar på ön Koster, samt förordnat, att, då hvarje Iand i allmänhet bekostade och underhölle de å dess kuster befintliga lyrar, utan afseende på de större fördelar, som af dem kunde tillskyndas andra nationer, uppförandet af dessa fyrar skulle i den mån tillgångarne det medgåfve och sedan de allaredan beslutade fyrbyggnaderne på ön Gottland blifvit fullbordade, företagas, och kostnaderne för så väl byggnaderna, som fyrarnes framtida underhåll bestridas genom de för rikets fyr- och lots-inrättning anvisade medel.
Revisorerne hade gjort anmärkning härom i anseende dertill, att då anhållan om dessa fyrars uppförande utgått från norrska sidan, och de af Kongl.
Förvaltningen för Sjöärendena framställde tvänne alternativer, åsyftande norrska statsverkets deltagande i kostnaderna, vore så billiga, att hinder för enderas antagande från norrska sidan skäligen icke bordt kunna möta, helst i Revisorernes tanke en af fyrarne lika val och med samma verkan kunnat uppföras å Faerder eller någon annan af närbelägna norrska öar, hade åtminstone byggnads- och underhållskostnaden för dessa fyrar icke bordt drabba svenska fyr- och lots-inrättningen, hvars medel vore fullt behöflige för fullbordandet af andra å svenska kusten erforderliga fyrbyggnader.
Stats-Utskottet har rörande detta ärende dessutom, enligt för detsamma tillgängliga handlingar, uppgifvit, att sedan Kongl.
Majit under den 17 Mars 1848 förordnat, det borde båda fyrarne blifva stillastående och till dem begagnas så kallade lentille-apparater af 3:dje ordningen med stadigt sken (å feu fixe), så hade, uppå Norrska Marin-departementets underdåniga anhållan, att en af fyrarne Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. måtte förändras till blänkfyr, Kongl. Maj:t, under den 6 Juli 1849, med bifall till denna anhållan, sådan ändring anbefallt, hvaraf en ny, approximativt beräknad kostnad af 5000 riksdaler uppkommit, utom en genom Kongl. Brefvet den 23 Oktober 1849 entreprenören af fyrbyggnaden tillerkänd ersättning, stor 1000 riksdaler, för rubbning af kontraktsvilkoren.
Stats-utskottet, som lika med Rikets Ständers revisorer, ansåg att, derest lämplig plats för meranämnde fyrar nödvändigt hade bordt å svenska kusten utses, — hvilket dock, med afseende å hvad i saken förekommit, icke kunde anses vara ådagalagdt —, deraf likväl ej bordt följa, att kostnaderne för denna från norrska sidan föreslagna och för dess sjöfart företrädesvis gagneliga fyrbåksanläggning och dess framtida underhållande skulle ensamt drabba svenska statsverket, helst fyringsmedlens otillräcklighet för Sveriges egna behof visat sig äfven deruti, att flere i de norra länen behöfliga fyrbåksanläggningar i brist af tillgångar ännu ej kunnat tillvägabringas, har, på dessa grunder och då sålunda en större undfallenhet för anspråken från Norrige egt rum, än som med tillbörligt afseeende på Sveriges sannskyldiga nytta och fördel är förenligt, ansett sig, med stöd af 30 § 2 mom.
O. böra detta ärende, jemte anmärkning mot kontrasignanten af ofvanåberopadc Kongl. Bref af den 15 Maj 1846, till Konstitutions-utskottet öfverlemna för den åtgärd, hvartill sakens beskaffenhet kunde föranleda.
Konstitutions-utskottet, som från Sjöförsvars-departementet på begäran erhållit ytterligare upplysningar i ämnet, har derigenom inhemtat, att kostnaden för nybyggnaden af två fyrar på Nord-Koster, enligt räkenskaperna, uppgår till 45,919 riksdaler 47 sk. 7 rst., hvaraf på tvenne lentille-apparater sig belöpa 21,590 riksdaler eller 10,795 på hvardera, och omkring 5000 riksdaler för en blänkfvrsapparat med utvexlingsverk, samt att kostnaden för uppassning vid en blänkfyr för året är något mindre, än för uppassningen vid en fast fyr; i följd hvaraf och då, genom den anbefallda förändringen af ena lentillen till blänkfyr, denna lentille är såsom kronans tillhörighet för andra dess behof disponibel, en minskning i kostnaderne för fyrarne på Koster, ur denna synpunkt, genom förändringen uppkommit.
Efter inhemtande af dessa upplysningar, har Utskottet tagit ärendet under pröfning; och ehuru, hvad hufvudsaken angår, Utskottet finner de af Stats-utskottet yttrade åsigter icke sakna grund; dock, som den rådgifvareåtgärd, hvilken på sätt anfördt är, utgör föremålet för ifrågavarande anmärkning, ligger långt utom tiden för Utskottets nuvarande gransknings- och pröfningsrätt, finnér Utskottet vid sådant förhållande den af Stats-utskottet anmälda anmärkning icke kunna vidare till någon åtgärd föranleda.
Konstitutions-UtsliAjttets Memorial, N:o 6. 23 II.
Af Johan Johansson, Riksdagsfullmäktig från Örebro län, mot Statsrådet och Chefen för Civil-departemcnlet.
Anmärkningen är rigtad mot de efter sednaste riksdag dels i utkomna Förordningar, dels annorledes meddelade Regeringsbeslut, som angå rättigheten för den så kallade Traktörs-societeten i Stockholm att utminutera bränvin.
Desse Traktörer, som enligt äldre författningar med, burskapsrätt idkat sin rörelse, skulle,, efter anmärkarens påstående, till följd af Kongl Reglementet den 23 November 1770, vara berättigade, att utan inskränkning till tid hålla sina lokaler öppna för “bättre och sämre gäster“ och äfven för gästerna tillhandahålla bränvin, samt deremot pligtige att deltaga i borgerlig tunga och andra burskap åtföljande skyldigheter.
, Med afseende härpå hade vid sednaste riksdag Rikets Ständer uti sitt underdåniga förslag till Förordning med förändrade föreskrifter angående försäljning af bränvin intagit en $ af den lydelse, att rättigheten att i stad försälja bränvin i minut skulle, med undantag af de städer, för hvilkas minuteringsråttighet serskilda privilegier voro utfärdade, genom vederbörlig
Magistrats försorg utbjudas på auktion för högst tre år i sänder.
Genom detta Rikets Ständers beslut hade traktörerne i hufvudstaden, der serskilda privilegier för dem finnas, bordt blifva i sina borgerliga rättigheter betryggade.
Sådant hade likväl ej förhållandet blifvit.
Väl. nämndes ej ännu uti Kongl. Förordningen af den 13 Oktober 1848, som bland annat fastställer vilkoren för bränvins-försäljning, traktörerne i hufvudstaden bland dem, hvilka skulle underkastas den i 58 § bestämda utminuteringsafgift.
Men genom de föreskrifter rörande bränvinsförsäljning i minut, som genom Öfverståthållare-embetets på Kongl. Maj:ts nådiga bref af den 6 Juli 1849 grundade Kungörelse för hufvudstaden, fastställdes, hade, då äfven traktörerna derigenom underkastades den i 2 och 9 §§ stadgade minimi-afgift, en olaglig inskränkning skett i dessas ytterligare genom Kongl. Grefven af den 18 September 1837 och den 20 Februari 1838 försäkrade rättigheter; och då traktörs-societeten, i anledning häraf, först hos Ofverståthållare-embetet och sedan hos Kongl. Maj:t sökt upphörande af nyssnämnda Öfverståthållare-embetets föreskrifter och berättigande för nuvarande traktörer samt deras enkor att utan inskränkande vilkor, på grund af sitt burskap, få, med befrielse från minimiafgiften, idka sin rörelse, men, genom Kongl. Maj:t$ den 11 Januari 1850 härå meddelade resolution, det blifvit lemnadt i traktörernas val att antingen åtaga sig minimi-afgiften i likhet med andra försäljare af bränvin, eller ock inskränkas uti sin utminuteringsrätt till den tid, som för dem härförinnan varit bestämd, så hade derigenom ett betänkligt ingrepp blilvit gjordt 24 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. i svenska folkets rätt, att genom Rikets Ständer sig allena beskatta; hvarföre rådgifvare-åtgärden vid sistnämnda regeringsbeslut bordé med all grundlagens stränghet behandlas.
Konstitutions-utskottet har tagit detta ärende under pröfning, och dervid funnit: att de af anmärkaren såsom Rikets Ständers citerade ord i deras underdåniga förslag till Förordning om bränvinsbränning och försäljning, väl förekomma i Bevillnings-, Lag- och Ekonomi-utskottens utlåtande N:o 1 vid sednaste riksdag, men deremot, efter äterremiss, blilvit uteslutna af dessa Utskott sjelfve i deras förnyade utlåtande, och ej heller sedermera af Rikets Ständer i nämnda deras förslag intagna ; att, hvad angår de sersilkda “privilegier1', traktörerne i Stockholm skulle innehafva i afseende å utminutering af bränvin, dessa traktörer, enligt 1770 års reglemente, endast ega rätt att utminutera bränvin i förening med mat, hvilket, enligt Kongl.