Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då dessutom i flera ämnen lämpliga läroböcker för folkskolorna icke funnes att tillgå, och utgifvandet af dylika ej utan understöd af allmänna medel torde vara att förvänta, samt för öfrigt äfven andra undervisningsmedel borde antingen af Staten inköpas och kostnadsfritt utdelas, eller åtminstone åtgärder vidtagas, på det dylik materiel måtte kunna för ett så billigt pris som möjligt tillhandahållas; så syntes samma anslag som hittills böra äfven för instundande statsregleringsperiod vara att påräkna.
Till understöd för högre folkskolor hade under innevarande statsreglerings-period endast ett belopp af 5,666
R:dr tagits i anspråk, eller nära 3,000 R:dr mindre än under den närmast föregående.
Men ehuru antalet af ifrågavande skolor på de sednare åren icke obetydligt aftagit, kunde deraf icke med någon visshet slutas, att ju ej ett annat förhållande snart kunde inträda; och ansåge E. K. Maj:t derföre, i betraktande af det gagn, dylika skolor, rätt ordnade, kunna åstadkomma, anslaget för detta ändamål böra för den närmaste tiden bestämmas till 10,000 R:dr.
Till folkskoleväsendets utvidgande och förbättring hade E. K. Maj:t under åren 1861 och 1862 anvisat ett belopp af något mer än 114,000 R:dr, deraf till dels nya 38 Expeditions-Utskottets
Skrifvelse, N:o 169- dels under nästförflutna statsregleringspericd inrättade småskolor omkring 104,000 B:dr samt till folkskoleväsendets ändamålsenligare ordnande i öfrigt vid pass 10,000 Pi.:dr.
Toges tillika i betraktande de uppoffringar, församlingar ne för vinnande af del i detta anslag åtagit sig, så kunde redan deraf slutas, att folkskoleväsendet under do sednaste åren i betydlig grad gått framåt i utveckling.
Småskolorna hade allt mer utbildat sig i enlighet med sin bestämmelse att vara en integrerande del af den egentliga folkskolan eller att utgöra dennas lägre förberedande afdelning.
På åtskilliga ställen hade småskolan äfven erhållit plats i samma lokal, som den öfre afdelningen, hvilket ordnande af skolväsendet medförde stora fördelar med afseende å det tillfälle, gom sålunda utan svårighet erbjöde sig att utöfva tillsyn öfver skolan i det hela, samt särskildt för den examinerade läraren att öfvervaka undervisningen i den lägre afdelningen och tillvägabringa enhet och sammanhållning i skolans versamhet.
I de flesta församligar hade likväl varit nödvändigt att, med hänseende till de spädare skol? barnen, närma småskolan till desses hem och sålunda göra densamma i möjligaste mån tillgänglig, hvilket haft till följd, ej endast att småskolan varit i det yttre skiljd från den egentliga folkskolan, utan ock att i vissa glest befolkade trakter flera skolor af det förra slaget än af det sednare funnits behöfliga.
De anslag, som beviljats småskolorna, kunde, vid sådant sammanhang mellan dessa och de egentliga folkskolorna, anses gifna, om ock indirekt, till befrämjande af de sednare, som sålunda dels befriats från de första nybörjarne, dels ock kunnat mottaga ett större antal mera försigkomna lärjungar.
Äfven hade, medelst bidrag af statsmedel, flera nya med examinerade lärare försedda skolor blifvit inrättade eller ändamålsenligare ordnade; och vore det af dessa skäl af stor vigt att Staten, så vidt tillgångar dertill funnes, fortfarande lemnade församlingarne sitt understöd till folkskoleväsendets utveckling och förbättring samt, om möjligt, utan någon betydligare förändring i de hufvudgrunder, som för bidragens åtnjutande för närvarande vore fastställda.
Vid granskningen af de till Ecklesiastik-departementet inkomna folkskoie-uppgifter hade det förhållande icke kunnat undgå uppmärksamheten, att ett icke ringa antal församlingar funnes, hvilka ej hade flera eller bättre inrättade skolor än andra, hvilka dock hvarken i folkmängd eller utsträckning motsvarade mera än kanske hälften af de förra, äfvensom att åtskilliga distrikt, utöfver den till församlingarne öfverlåtna, numera så kallade folkskoleafgiften, hittills icke gjort något tillskott för sitt skolväsende, utan till och med genom besparingar å nämnda afgift samlat en fond, under det andra församlingar, deribland sådana, som måste räknas till de fattigare, tillskjutit två till tre gånger mera än beloppet af denna afgift.
Den egentliga anledningen, att en sådan olikhet kunnat ega rum, vore att söka deruti, att folkskolestadgan angående antalet skolor och lärare icke meddelade bestämdare föreskrift, än att i hvarje församling borde finnas minst en, helst fast, skola med vederbörligen vid seminarium godkänd lärare.
En närmare efter behofvet lämpad anordning af församlingarnes åligganden i afseende på folkundervisningen vore utan tvifvel att eftersträfva, och då af ofvan omförmälda folkskoleuppgifter visade sig, att mot en folkmängd af 1,000 personer svarade ett antal af 100 till 140 barn i skolåldern, hade det förslag framställts att de församlingar, hvilkas folkmängd uppginge till 1,500, skulle tillförbindas att, utom den examinerade lärare, som enligt nu gällande stadgande borde derstädes finnas, anskaffa och underhålla en examinerad lärare, och att, der folkmängden utgjorde omkring ‘2,000 personer, det borde finnas antingen två examinerade lärare eller en sådan och två oexaminerade, så att, der förhållandena kunde göra inrättandet af ett större antal småskolor lämpligt och behöflig!, två oexaminerade lärare finge, beräknas motsvara en examinerad.
Af de sednast från stiften inkomna uppgifter angående folkskolorna, inhemtades, att då funnos 2,947 examinerade lärare och 2,080 oexaminerade lärare och lärarinnor, hvilket antal till och med i någon män Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
39 öfverstege det, som enligt ofvannämnda grund skulle för liela riket finnas, men likväl vore emellan de särskilda församlingarne så olika fördeladt, att inom vissa af dem för det uppvexande slägtets undervisning ännu mycket återstode att önska ocE vidare uträtta.
Ehuru E. K.
Majit således, i likhet med hvad Folkskole-iuspektörerna äfven anmärkt, funne lärarekrafterna i åtskilliga distrikt vara otillräckliga och E. K.
Majit icke ansåge den grund för bestämmande af lärarnes antal, som här ofvan blifvit ornförmäld, kunna blifva för församlingarne i allmänhet betungande, hyste E. ~K.
Majit likväl betänklighet vid att föreslå Rikets
Ständer densammas ovilkorliga fastställande genom lag, helst E. K.
Majit gjorde sig förvissad att den allt mer sig utbredande insigten om de fördelar, kunskaper medföra, snart nog skulle leda till det mål, man ville närma sig, och hvars uppnående — inrättandet af till antal och omfång fullt tillräckliga folkskolor — måste visa sig i samma mån nödvändigt och vardt uppoffringar, som folket kallades till ett mer omfattande och ordnadt deltagande i vården af kommunala och allmänna angelägenheter.
Mot de nu bestående vilkoren för åtnjutande af statsbidrag till folkskoleväsendets utveckling och förbättring hade en anmärkning blifvit gjord, som tvifvelsutan försenade att tagas i närmare öfvervägande.
Denna anmärkning afsåge det förhållande, att enligt nu gällande föreskrift församlingar, hvilka förut gjort föga eller intet för sina ! folkskolor och först, sedan anslag af allmänna medel kunnat erhållas, vidtagit anordningar, dem de långt förut och uteslutande af egna medel kunnat bekosta, vore berättigade att undfå allmänt understöd, under det sådant måste förvägras de distrikt, som redan före år 1858 försatt sitt folkskoleväsende i så beskaffadt skick, att någon utvidgning deraf icke under en längre tid kunde blifva behöflig.
Om än ur synpunkten att åt de församlingar, hvilka ej på ett tillfredsställande sätt ordnat sina skolor, lemna en uppmuntran att dermed icke vidare uppskjuta, det kunde hafva varit välbetänkt och ändamålsenligt att ställa Statens understöd i förhållande till de uppoffringar, församlingarne ville för folkskolan ytterligare ikläda sig, så kunde det likväl ur rättsgrund ingalunda försvaras, att detta understöd företrädesvis skulle komma den församling till godo, som länge fördröjt med vidtagande af de för folkskolans förbättring erforderliga åtgärder, och hvilken under flera år kunnat af den till församlingen öfverlåtna folkskoleafgift bereda sig en besparing, som, i händelse mera intresse för skolan funnits, icke skulle hafva uppkommit; och än klarare och djupare kände, framstodo skälen till anmärkning mot ett så beskaffadt stadgande, derest, äfven sedan det dermed åsyftade ändamål vunnits, denna företrädesrätt till
Statens understöd skulle för en obegränsad tid qvarstå och såmedelst, till förfång mången gång för en fattigare församling, hvilken sjelfmant uppbjudit sina krafter och offrat af sina små tillgångar för beredande af en nöjaktig barnundervisning, tillfalla den förmögnare församling, som till en sådan uppoffring funnit sig mindre benägen. E. K.
Majit har fördenskull ansett, att det understöd, Staten lemnar de särskilda församlingarne till folkskoleväsendets utveckling och förbättring, icke borde göras beroende af den tid, då åtgärder i sådan syftning vidtoges, utan deremot bestämmas hutvudsakligen med hänseende till vidden af de uppoffringar, som för ändamålet blefvo gjorda, dock att, såsom hittills, ett undantag från denna regel borde till förmån för fattiga församlingar ega rum.
Såsom allmänt vilkor iör erhållande af bidrag utaf det anslag, Rikets sednast församlade
Ständer anvisat till löneförbättring åt folkskolelärare, hade blifvit stadgadt, att vederbörande församling skulle till sitt folkskoleväsendes årliga behof, hvarunder väl icke torde böra inbegripas kostnader för uppförande af skolhus eller andra tillfälliga utgifter, hafva förut tillskjutit ett belopp, minst motsvarande dem församlingen förut anslagna andel i den personliga skyddsafgiften eller den nuvarande folk - 40 Expeditions- Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 169. skoleafgiften.
Af de flesta församlingar utginge redan ett tillskott till sådant belopp, och det kunde ej, då undantag medgifves fattigare församlingar, någonstädes kännas tryckande, om ett lika beskaffadt vilkor föreskrefves för undfående af understöd för folkskoleväsendets utveckling och förbättring i allmänhet, helst församlingarne, enligt folkskolestadgan, egde att för tillskottets utgörande välja flera särskilda grunder.
Med anledning häraf och då någon annan förändring i nu gällande bestämmelser för erhållande af del uti ifrågavarande anslag icke syntes af behofvet påkallad, har E. K. Maj:t, som äfven ansåge detta anslag böra vid dess nuvarande belopp, 75,000 Ridr, bibehållas, föreslagit Rikets Ständer, att, såsom vilkor för åtnjutande af understöd från Statens sida för folkskoleväsendets utvidgande och ändamålsenligare ordnande, för framtiden måtte stadgas, att endast de församlingar, sorn för aflöning af lärare eller lärarinnor redan tillskjutit eller åtoge sig att tillskjuta ett belopp, minst lika stort med folkskoleafgiften, skulle af ifrågavarande anslag erhålla del, hvilken i sådant fall skulle, såsom hittills, utgå med hälften mot hvad församlingarne utöfver berörda tillskott förbunde sig att i hvarje särskildt fall för angifna ändamålet lemna; E. K. Maj:t dock, hädanefter som hittills, öppet lemnadt, att, der särskilda förhållanden, ibland hvilka i främsta rummet borde räknas en församlings fattigdom, föranledde undantag från de stadgade vilkoren, ett sådant undantag bevilja.
Hvad härutinnan blifvit föreslaget, skulle jemväl medföra den fördel, att det utan svårighet kunde utrönas, huruvida uti uppgiften från någon församling ett misstag insmugit sig, enär beloppet af folkskoleafgiften kunde af vederbörande embetsmyndighet, samt lärarnes aflöning af desse, behörigen verificeras.
Hvad vidare anginge det nuvarande anslaget till löneförbättring åt examinerade folkskolelärare, så och ehuru rättigheten att af detta anslag erhålla del blifvit utsträckt äfven till lärare vid ambulatoriska skolor, hade till sådana löneförhöjningar, grundade på vederbörande församlingars åtagande att uppfylla de föreskifna vilkoren, blifvit af E. K.
Majit anvisadt ett belopp af vid pass 30,000 R:dr, hvarjemte såsom understöd för lärares aflönande inom församlingar, som till följd af medellöshet ej kunnat detsamma af egna medel bekosta, beviljats närmare 15,000
R:dr, således tillsammans en summa af 45,000 R:dr årligen, hvaraf likväl, till följd af ett större antal församlingars underlåtenhet att ställa sig de fastställda vilkoren till efterrättelse, icke mer än omkring 40,000 R:dr, eller hälften af det för omförmälde ändamål anvisade anslag, syntes komma att under denna statsregleringsperiod tagas i anspråk.
Vid sednast förflutna riksdag hade den gräns, inom hvilken Staten skulle bidraga till förhöjande af folkskolelärarnes löner, blifvit bestämd till 400 R:dr, oberäknadt värdet af husrum och vedbrand; men då ett belopp af 500 R:dr visserligen icke öfverstege hvarken hvad till fyllande af lefnadsbehofven för de examinerade lärarne erfordrades, eller de anspråk dessa, med hänseende jemväl till den bildning de måst tillegna sig, med all billighet kunde ställa i afseende på vedergällningen för ett ansvarsfullt och ansträngande kall, ansåge E. K.
Majit nämnda gräns böra för den kommande tiden fastställas till sistberörda summa 500 Ridr, likaledes oberäknadt husrum och vedbrand, och i öfrigt de vid sednaste riksdag för bidrag från detta anslag bestämda vilkor bibehållas, utan annan modifikation, än att äfven de vid ambulatoriska skolor anställde, examinerade lärare uttryckligen skulle förklaras deraf kunna erhålla löneförbättring, lika med lärarne vid de fasta skolorna, Under förutsättning att Rikets Ständer delade dessa åsigter och då det med visshet kunde antagas, att under nästinstundande statsregleringsperiod ännu flera församlingar, än hittills, skulle finnas beredvilliga att förbättra sina lärares löner, syntes för ifrågavarande ändamål under nämnda statsregleringsperiod böra påräknas ett belopp, med omkring 25,000 Ridr öfverstiganue hvad som under närvarande förhållanden visat aig vara erforderligt, eller en sammanlagd summa af 65,000 Ridr.
Jemte Expeditions- Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 169. 41 Jemte det E. K. Maj:t sålunda äskat, att den personliga skyddsafgiften jemväl under nästinstundande statsreglerings-period måtte till folkundervisningens befrämjande användas och att deraf på sätt och under de vilkor härofvan äro upptagna anvisas: till seminarierna R:dr 65,000: understöd för seminanii-elever „ 30,000: arfvoden och resekostnader för Inspektörerne a 30,000: undervisningsmateriel m. m „ 10,000: understöd för högre folkskolor „ 10,000: folkskoleväsendets utveckling och förbättring i allmänhet „ 75,000: och till löneförbättring för examinerade lärare r.. „ 65,000: tillsammans R:dr 285,000: har E. K. Majit tillika föreslagit, att hvad af skydssafgiften icke för vissa behof anvisades, äfvensom de på de särskilda anslagen uppkommande besparingar, måtte af E. K.
Slutligen har E. K. Maj:t fästat Rikets Ständers uppmärksamhet å ett annat med folkskoleväsendets ändamålsenliga ordnande nära sammanhängande behof, som hittills endast i ganska ofullständig mån kunnat afhjelpas, nemligen om folkskolelärares pensionering.
Vid 1850—1851 årens riksdag, då ett anslag af 80,000 R:dr B:ko anvisats till fond för stiftsvis inrättade anstalter för folkskolelärare, hade dessas antal utgjort 2,288, hvaremot detsamma nu uppginge till närmare 3,000 och utan tvifvel ännu en tid komrne att betydligt ökas.
Emellertid hade, till följd afpensiönsanslagets otillräcklighet, dylika pensionsanstalter icke kommit till stånd i mer än 4 stift, men om statsanslaget ökacles till sådant belopp, att pensionsinrättniugarnes framtid blefve fullt betryggad, skulle sannolikt inom några få år hvarje stift ega en sådan anstalt.
Såsom i det föregående blifvit anfördt, vore visserligen de till folkundervisningens befrämjande för nu löpande statsreglerings-period anvisade medel, särdeles hvad de större anslagen beträffade, redan till fullo disponerade; men detta oaktadt och då ganska många af de skolor, åt hvilka bidrag af statsmedel blifvit beviljade, ej hunnit komma i gång förrän mot slutet af sistlidet år och statsbidragen ej finge beräknas utgå förr än från den tid, de särskilda skolorna trädt i verksamhet, Trun de man med temlig säkerhet emotse, att icke obetydliga besparingar för 2 år å nyssberörda medel skulle uppkomma.
Finge dessa besparingar läggas till den allmänna fonden för folkskolelärares pensionerande, så skulle det första vilkoret för ordnandet af denna angelägenhet vara uppfyldt; och har E. K.
Majit af denna anledning föreslagit, dels att den ännu återstående delen af berörde fond måtte jemväl under nästinstundande statsreglerings-period och under samma vilkor som hittills ställas till E. K.
Maj:ts disposition, och dels att Rikets
Ständer måtte till behöflig förstärkning af densamma anvisa den slutliga besparing, som under nu löpande statsreglerings-period kunde å den personliga skyddsafgiften uppkomma.
Beträffande E. K.
Majits nådiga framställning om den personliga skyddsafgiftens anslående till folkundervisningens befrämjande jemväl under nästkommande statsreglerings-period, har det synts Rikets Ständer, som, enär numera vissa statsinkomster icke anvisas för vissa bestämda utgifter, ett lämpligare sätt vid denna riksdag kunde och borde vidtagas för anvisande af de summor, som för folkundervisningens befrämjande af Rikets Ständer anslås.
Vid de närmast föregående riksdagarne, då ifrågavarande anslag ännu voro nya, kunde skäl förefinnas för vidtagande af nämnda åtgärd, men numera, sedan tvänne statsreglerings-perioders erfarenhet blifvit vunnen, synes intet hinder möta för att en del af de ifrågavarande anslagen å ordinarie stat Bih. till 11 St.
Fröt. 1862 & 1863. 10 Sami. 1 Afd. 17 Haft. 6 42 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 169. uppföras, samt att de öfriga anvisas å Riksgälds-kontoret, utan att vid anslagens bestämmande den halfva personliga skyddsafgiftens belopp behöfver hufvudsakligen afses och utan de invecklade liqvicler mellan Stat s-kontoret och Riksgälds-kontoret, som af skyddsafgiftens användande till visst bestämdt statsbehof blifva en följd.
På grund häraf hafva Rikets ständer, som här nedan komma att i särskilda fall meddela utlåtande, hvilka anslag, enligt Rikets Ständers tanke, böra å ordinarie eller extra stat uppföras, icke funnit skäl bifalla hvad i ofvanomförmälda hänseende blifvit af E. K. Maj:t föreslaget.
1 fråga om folkskolelärare-seminarierna har E. K. Maj:t, som funnit en inskränkning i dessa läroanstalters antal böra ega rum, äskat en förhöjning i de vid dem anställde lärares vilkor; varande i detta ämne jemväl hos Rikets Ständer väckte åtskilliga förslag, åsyftande dels förminskning i seminariernas antal, dels utvidgning af dessa bildningsanstalter och förbättring af föreståndarnes och lärarnes löner.
Den stora vigt, som, då man afser folkskoleväsendets utveckling, måste läggas på en fullständig och ändamålsenlig semiuarii-inrättning, är så allmänt insedd och erkänd, att Rikets Ständer icke anse sig för ådagaläggandet deraf behöfva ingå i en utförligare framställning.
Första vilkoret för att folkskolan skall kunna uppfylla sin stora bestämmelse är otvifvelaktigt det, att läraren är fullt vuxen sitt magtpåliggande kall, och att han erhållit den grundliga bildning, som erfordras både för en fullgod insigt i de läroämnen, hvari honom åligger undervisningsskyldighet, och för kännedom af det mest ändamålsenliga sätt att åt lärjungarne meddela dessa kunskaper.
Staten kan icke på ett kraftigare sätt höja folkbildningen, än om den sörjer derför, att de läroanstalter, vid hvilka lärarne skola förvärfva sin bildning, äro ändamålsenligt ordnade och försedda med de bästa lärare.
Af dessa skäl hafva Rikets
Ständer ansett lärare-seminariernas utvidgning och deras förseende med tillräckliga anslag vara ett af de föremål, som i främsta rummet böra afses, då fråga är om folkbildningens befrämjande.
Att i spetsen för hvar och en af dessa bildningsanstalter, ställes en man, som med en omfattande bildning förenar en förtrolig kännedom af det nu mera nästan till en särskild vetenskap utbildade sättet för läroämnenas behandling inom folkskolan, och att lärarne besitta den grundliga bekantskap med sina undervisningsämnen, utan hvilken de icke kunna bibringa sina elever hvarken en verklig kunskap i dessa ämnen eller en lefvande håg för dem, utan endast en ytlig, ofta anspråksfull bokstafskunskap, är ett lifsvilkor för folkskolans bestånd och verksamhet.
Enligt Rikets Ständers tanke bör derföre en seminarii-föreståiulare sättas i den ställning, att han kan åt detta magtpåliggande kall egna hela sin verksamhet och fästa sig dervid, såsom vid sitt lifs mål.
För detta ändamål böra hans vilkor icke vara mera ofördelaktiga, än hvad en man af hans bildning och förmåga vanligen kan i en annan samhällsställning erhålla.
Rikets Ständer hafva derföre icke ansett sig kunna föreslå en seminarii-föreståndares lön till lägre belopp än 3,000 R:dr, med rättighet att, i likhet med lärare vid elementarläroverken, för hvart femte tjensteår, efter början af nu ingående statsregleringsperiod, åtnjuta löneförhöjning af 500 R:dr intilldess lönen uppgår till 4,000 R:dr.
De vid seminariet anställde lärarne böra, efter Rikets Ständers mening, hafva i lön 1,000 R:dr, med enahanda rätt till löneförhöjning, som Adjunkter vid elementarläroverken, likväl med iakttagande dervid att tiden för åtnjutande af dylik förmån beräknas på enahanda sätt, som för seminarii-föreståndaren här ofvan blifvit bestämdt.
Då lönevilkoren sålunda förbättras, böra, å andra sidan, fordringarne på en ådagalagd grundlig bildning hos dem, som skola bestrida dessa ansvarsfulla platser, vara fullt berättigade, och Rikets Ständer anse, att, i enlighet med hvad E. K.
Majit föreslagit, seminariernas föreståndare äfvensom öfrige lärare böra hafva aflagt kunskapsprof, motsvarande dem, som för anställning vid elementarläroverk äro stadgade, nemligen Expeditions-UtsTcottets Förslag lill underd.
43 filosofie kandidat-examen äfvensom ett af E. K. Maj:t, med hänsyn till seminariernas bestämmelse, särskildt förordnadt undervisningsprof; E. K. Maj:t dock öppet lemnadt att i särskildt förekommande fall från fullgörande af hvad sålunda i ena eller andra hänseendet föreskrifves lemna befrielse.
Af högsta vigt anse Eikets Ständer det vara, att ett tillräckligt antal lärare äro vid seminariet anställde; och enligt Eikets
Ständers tanke kan undervisningen i de hufvudämnen, hvilka böra vid dessa läroanstalter bibringas, nemligen kristendom, svenska språket, mathematik, naturalhistoria, historia, geografi, samt tillika ledningen af den öfningsskola, hvars ändamålsenliga skick är för elevernas insigt i methodiken och för deras praktiska utbildning af så väsendtlig vigt, svårligen på ett tillfredsställande sätt bestridas, med mindre än att vid hvarje seminarium finnes, utom föreståndaren, minst fyra lärare.
För undervisningen i sång och musik samt i teckning måste äfven skicklige lärare anställas; och hafva Eikets Ständer, med afseende pä dessa ämnens synnerliga vigt för folkskolan, till aflöning för nämnda lärareplatser, äfvensom till arfvode för bestridandet af undervisningen i gymnastik och trädgårdsskötsel vid skollärare-seminariet, icke ansett kunna beräknas mindre sammanlagdt anslag än 2,400 E:dr.
Att lokalen för en så vigtig läroanstallt bör vara rymlig och sund kan ej bestridas; och då till det anslag, som lör detta ändamål erfordras, komma de oundgängliga kostnaderna för nödig materiel, ved, ljus, m. m., hafva Eikets Ständer funnit utgifterna för dessa behof böra beräknas öfver hufvud till 2,000 E;dr.
Det årliga anslaget för ett fullständigt manligt seminarium blifver, efter denna beräkning, något mera än 11,000 E:dr och för ett qvinligt något mindre, enär antalet elever, efter hittills vunnen erfarenhet, bör antagas vid ett seminarium af sednare slaget blifva mera inskränkt samt undervisningen icke så utsträckt, då den lämpas efter gällande bestämmelser i afseende på de lärareplatser, vid hvilka qvinnor kunna antagas.
Hvad åter beträffar seminariernas antal, måste det erkännas, att, då vid folkskolornas första inrättning flera tusen skollärare skulle på en gång och inom kort tid bildas, ett större antal läroanstalter var behöfligt och måste inrättas.
Nu deremot, sedan det första behofvet af lärare är i det närmaste fyldt och utvidgade kommunikationer i högst betydlig grad lättat tillfället att besöka andra orter än de närmast belägna, är förhållandet icke mera detsamma.