Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
synas längst uppe i gaflarne, starkt upplysta.
En gammal stol, ett fyrKammaren korsas af resbjelkar, af hvilka två midt i kammaren äro UNISON SÅNG nerifrån kyrkan:
A Solis ortus cardine
Et usque terræ limitem Natum Maria Virgini.
Christum canamus principem
kärfve och ett fat gröt, som han ställer ifrån sig på golfvet.
Den gamle kommer upp för torntrappan med en råttfälla, en korn-
ärligt förtjent i år; två gånger har han väckt mig han ringt när elden kom lös!
Här skall tomten få sin julgröt och den har han
när jag somnat från tornluckorna och en gång har God jul, tomten, och god fortsättning!
julmat, satans råttor.
Banna icke julen!
(Han tar fram råttfällan och gillrar upp.)
Här skall ni få er EN RÖST.
kölden, som tilltar och då knäpper det alltid i bjelkarne som på ett gammalt skepp!
Här skall ni få er julmat, så kanske ni låter bli
Jag tror det spökar i qväll! -- Ah!
att gnaga af klocksträngen och äta upp talgen på axlarne, ert fördömda sällskap!
Så der, nu ha de fått sitt!
(Han sätter råttfällan på golfvet.)
Nu kommer turen till de här fjäderkräken!
De skall ha korn förstås!
För att de skall smutsa ner takblecket för mig!
Men det är kyrko-
Nu spökade det igen! --
Ja, ja, --
rådet som består, och det rör inte mig; men om
jag skulle begära ett par skillingar mer på lön, så
har man icke råd.
Det syns inte hvad man gör då, en gång om året, då ser det så frikostigt ut!
Den här är riktigt prägtig, han!
Och gifmildhet är en
men när man sticker ut en kornkärfve på en stång
dygd -- Om vi skulle dela med oss, så fick jag igen samlar kornen i en skål.)
min gröt, som jag gaf åt tomten!
(Han skakar kärfven och EN RÖST.
Han stjäl julen; han stjäl julen!
ut som en skylt; och tjenst gör han också som en
Nu sätter jag den här på stången så ser den
skylt: han visar hvad som inte fins innanför.
(Han
sticker ut kärfven genom torngluggen.)
O du gamla menniskohåla der nere!
(Han knyter näfven ut öfver staden.)
Tvi vare dig!
(Han spottar ut genom gluggen; återvänder in åt kammaren och får se till det här?
Det är inte sådana tider att man bränfickan.)
ljuset framför Mariabilden.)
Är det pojken, som har ställt ner upp ljus i onödan.
(Han blåser ni ljuset och stoppar det i EN RÖST.
ljusstråle skjuter ut från hennes hufvud.)
(Mariabilden rör på hufvudet tre gånger och en stark DEN GAMLE (ryggar).
Drifver helvetet sitt spel i denna afton!
Himmelen!
ljus! -- Min son!
Per!
Per! -- Hvar är du! -- Mina ögon!
Tänd MARIEBILDEN.
Mina ögon! --
DEN GAMLE (leder sig ner för trappan.)
Helvetets glöd! (går ned för trappan.)
andra; de ha sorgflor om svansarne.
RÅTTORNA (Nisse och Nilla) komma in från höger efter hvar NISSE.
Känner du, att det osar stekt fläsk?
står der borta!
(Sätter sig på bakbenen.)
Det var i samma en som våra små blef borta.
Oj, oj, oj! NISSE.
Jo det lofvar jag!
Akta dig Nisse, jag ser fållan
styggen ändå, så skulle det göra mig rigtigt godt i kräfvan.
Ser du inte om han lemnat efter sig någonting, som han sätter värde på?
Om vi kunde finna på något spratt åt den gamle
ramlade ner öfver hans hufvud.
Om vi skulle gnaga af bjelkarne, så att klockorna
qvar uppe i mun.
Åh Nilla, du vet, att jag bara har en fattig tand NILLA.
NISSE.
men du har ingen känsla, du, för dina barn!
Se så, inte ska vi gräla på julafton.
Hvad ha vi här!
Ett grötfat!
Ja men jag har två ... och är viljan god så ...
Som den gamle har lemnat efter sig!
Åt tomten!
Se den är han rädd för!
Vi äta upp gröten, så...
Får han tomten på sig!
Och han kan ställa till det bra, när han blir ond!
(De äro framme vid grötfatet och äta.)
Åh, maka åt dig, så får jag plats.
Det knäpper i trappan!
klimpen.
Nu ser jag botten på fatet!
Der ha vi smörNILLA.
Hjelp mig här på hörnet!
(De skynda ut till venster.)
Nu torka vi oss om mun och springa.
TOMTEN hissar sig ner på klocklinan.
Hvar är min julgröt?
-- Jag känner doften af TOMTEN (går omkring och letar).
den på långt håll!
I qväll skall det smaka mig rigstor smörklimp i år, då jag varit så beskedlig mot honom!
Så der, gör dig nu i ordning, min mage;
tigt skönt i kylan, och jag hoppas han gifvit mig en
(han släpper ut svältremmen) två hål sticker jag på remmen fat!
Hvad har nu gått åt den gamle menniskohahånar han mig då han sätter fram ett tomt fat...
så räcker det!
(Får se fatet.)
Tomma taren?
Har han blifvit snål och öfvermodig!
Eller Gröt har här varit och -- (luktar) smör -- ohi -- med!
Jaså! -- Jaså!
Det gör mig ondt om dig, gamle, att jag skall behöfva straffa dig, men tomten är nu en gång till för att straffa och belöna! -- Jag måste
sätta mig här och tänka efter någon rigtig julklapp. inne här med sin son, hvilken han velat skydda
(Sätter sig i stolen.)
Den gamle har låst sig
mot menniskornas ondska och förförelser; den gamle har sett mycket af verlden och hatar den; den unge har aldrig varit utom kyrkoporten utan bara sett verklen här uppifrån tornet; men jag vet, att den
lockar honom, just derför att han sett den så här i önskan här i lifvet, den, att sonen skall efterträda
fogelperspektiv.
Den gamle har blott en enda liflig honom och derigenom bevaras för lifvets strider och menniskornas ondska; godt!
Det är denna önskan som jag skall korsa.
Det är hans enda åtkomliga punkt!
Jag kallar på hans gudmor, så får
hon ta hand om gossen och visa honom all verl-
dens herrlighet: sedan är ingenting mer för den gamle att göra åt saken!
Jag känner ungdomsdrömmarnes magt!
(Hvisslar i en pipa.)
FÉEN (kommer fram ur bjelken klädd som en käring med stor brun kappa och käpp).
TOMTEN.
God qväll, gosse!
Ja ja, förstå mig rätt.
Det beror på!
God qväll, gumma! -- Kan du förföra en yngFÉEN.
det är frågan om den gamles son.
Ja inte går det i den der kostymen!
Vår Per?
FÉEN.
ligger mig om hjertat, han har gjort det ända sedan han föddes; vi, du och jag, stodo fadder åt honom och vi ha våra pligter; hans uppfostran är försummad; han har icke sett verlden och fyller ändå i dag sina femton år; jag vill, att han skall ut och se något emot det?
Just han! -- Tyst, gumma, nu talar jag!
Gossen
sig omkring så att vi få heder af honom.
-- Har du FÉEN.
svårigheter der ute, dem vi icke kunna reda honom ur, då vår magt icke sträcker sig utom dessa kyrkomurar.
Men jag fruktar han kommer att möta
tanke ur mitt hufvud! -- Nu har jag den!
Vi gifva i alla lifvets förhållanden.
Det är sant och jag måste leta fram en annan
honom hvar sin faddergåfva, som kan tjena honom FÉEN.
Och hvad vill du gifva!
Lifvet är ganska qvistigt, som du vet, och gossen TOMTEN.
är ung; han har ännu icke genom en omsorgsfull
uppfostran bland menniskor hunnit lära sig alla de konster, hvarigenom man vinner sina önskningar; nåväl, jag begär intet vidare af lifvet, ty jag vet
hvad det ger, derför skall han få min önskering.
Nå och du?
fått allt hvad han velat, då har han gjort sin van-
Den gåfvan är nog bra, men när han en gång
dring som den blinde; derför skall jag gifva honom sen -- jag vill gifva honom ett godt sällskap på vägen.
TOMTEN. FÉEN.
TOMTEN
en gåfva, som skall visa honom tingens verkliga vä-
Qvinligt?
gossen och laga att han kommer härifrån.
Du är klok du! -- Nå!
Nu skall du ta hand om
Han lyder och fruktar sin far.
Lappri!
Gör dina hokus pokus och visa honom TOMTEN.
herrligheten här nere i de festklädda hemmen, så går det nog.
Det tror du?
nu till verket.
Jag känner ungdomen! -- Se här min ring och
Är det rätt att leka med menniskors öden?
Vi leka endast med menniskorna; deras öden, TOMTEN.
ja, dem styra icke vi.
Gossen skall förr eller senare gått ut i lifvet!
När han slutat sin vandring då FÉEN (närmar sig den bjelke, hvariStraxt!
ut, och så väl rustad som han har ingen före honom kunna vi talas vidare om saken! -- Är du redo? från hon kommit).
bjelken.)
Då hvisslar jag.
(Han hvisslar och försvinner iden andra
PER (kommer ner för trappan som leder högre upp i tornet.)
Din gudmor, Per!
Känner du mig ej?
FÉEN (fram, hvitklädd som en engel).
gången då jag föll ut ur tornet.
Hväd vill du mig i dag?
Ah! det är du, som tog mig på dina händer den
Jag vill gifva dig en julgåfva!
Gåfva?
Något, som gör en nöje! Nöje?
Uppfyllandet af ens önskningar!
Önskningar!
Nu börjar jag kanske förstå.
Har du känt när du står der ute på altanen PER.
FÉEN. PER.
hur det liksom drar dig, lockar dig ner i djupet.
Ja det känner jag!
Ser du den mörka randen
der borta, der ljuset och mörkret mötas; om dagarna ser han annorlunda ut och när det blåser rör han sig.
Skogen!
Hur ser det ut in i skogen?
Der är svalt och skönt!
våldsamt, att jag ville springa ut genom torngluggen och som foglarne segla genom luften.
Och bortom skogsbrynet!
Dit, ser du, drages jag ibland, så
Fins det något bortom?
Der ligger verlden?
Verlden!
Vill du se den?
Är den nöjsam?
fram skall jag visa dig några bilder ur denna brokiga Ser du det stora huset vid torget, der det lyser
Somliga säga så, de flesta säga icke så!
tafla, som menniskorna kalla lifvet.
(Fonden transperant.) i alla fönster; der bor den rike mannen; se nu in i behängdt med gåfvor af alla slag: söderns gyllne
rummen: det står ett brinnande julträd på bordet, frukter, som kommit med skeppen öfver hafvet, jordens dolda skatter, som menniskorna böja knä för, men ser du ljusskenet i de smås ansigten, det är och som i sina skimrande drägter spegla ljuslågorna;
jordelifvets sol, det är glädjen:
Den känner du icke, stackars barn, men du skall känna den, du vill ju det?
ger barnen af de gyllne frukterna?
Det är modern!
Hvem är den goda féen, som går omkring och
du blef till åren.
Du har också haft en mor, men hon dog innan PER.
milda skenet i sitt ansigte?
Och den gamle, som sitter i sin vrå med det FÉEN.
barndom.
Det är fadern, som i minnet lefver om sin PER.
Fadern!
Men han ser ju så vänlig ut!
Ja, ty han älskar icke sig sjelf allena.
Och den ynglingen, som lägger sin arm om den PER.
unga flickans lif, och nu (Han blir upprörd) trycker han sitt ansigte mot hennes -- deras läppar mötas -- hvad är det?
Talar man så ute i lifvet!
Det är kärlekens sätt att tala.
se allt detta?
Det måtte dock vara härligt att få FÉEN.
Det brinner ett enda ljus; ett fattigt eländigt ljus; (Tablå.) PER.
Vänta! -- Se nu uppe der i gafvelfönstret! --
got skönt!
Fattigdomen! den känner jag!
Nej, visa mig nåFÉEN (betraktar honom).
der uppe om kring det ensamma julljuset!
Det lyser blekt, men det lyser varmt på den förnöjsamma fattigdomens bord.
Du är njutningslysten! -- Nåväl!
Se fortfarande
Nej, något vackert vill jag ha!
få se! -- Se dit upp -- till slottet, der kungen bor!
(Tablå.) O! PER.
Fins något vackrare än -- men du skall
kristaller; ser du huru väggarne återkasta ljusens
Ser du hvilka präktiga kläder, hvilka gnistrande
mångdubblade sken, och huru midt i vintern röda rosor och blåa liljor slagit ut sina blommor! O!
som skänka dét röda vinet i silfverbägare...
Och dessa unga flickor, med de lösta lockarna,
faten.
Och nu bära de hvitklädda köksmästarne in PER.
peterna ljuda... seende.) lifvet?
Härolderna stöta med stafvarne i golfvet, trum(En klocka höres slå 3 slag.
Tornkammaren återtar sitt förra utVe, tiden är ute! -- Per! vill du ut att pröfva PER.
På godt och ondt!
känna.
Ondt tror jag mig känna, godt vill jag lära
icke är godt och allt ondt icke är ondt.
Jag vill ut bara!
Härifrån!
Du tror så!
Men du skall snart se, att allt godt
som hjelp på färden en gåfva, af hvilken du kan
Du skall få gå! -- Men först vill jag gifva dig
hafva nytta.
Men när du fått den, har du fått mer dra mer af dig en gång!
än andra menniskor och derför skall man också forPER.
dina önskningar, till din fromma, men ingens onda!
Det var en bra ring.
Men hvad skall den gamle FÉEN. PER.
Denna ring eger förmågan att skaffa dig alla
säga?
straffet för sin sjelfviskhet.
Han går endast sitt rättvisa straff till mötes, PER.
nom ändå.
Ja, det är rätt! -- Men det gör mig ondt om hoFÉEN.
sorg.
Sörj icke för honom, jag skall vaka öfver hans
lifvets enda njutning!
Låt honom sitta och njuta då, jag skall nog skaffa honom tillfällen.
Sorg!
Sorgen, säger han, är
vise!
Till sist, yngling, vill du hafva reskost af den PER.
Goda råd?
Ack, det har jag så fullt af.
väl då!
Må lifvet lära dig att lefva, och när du slutat din vandring, då skall du vara -- antingen du
Jag vet det! -- Och jag känner deras öde!
Far-
är stor eller liten, lyckad eller misslyckad, rik eller och en mensklig menniska! -- Farväl!
fattig, lärd eller olärd -- framför allt en menniska (Hon försvinner i pelaren.)
flere gjort före dig!
Men är det då så qvistigt der
Jaså, Per, du skall gå ut i lifvet.
Det har väl
PER ensam.
Jag har visserligen stått på kyrktaket och
sett ner på gatan hur menniskorna kräla der nere
om hvar andra; den ena kommer härifrån och går faller mig gå så lugnt och stilla till, och aldrig ser jag, att de gå på hvar andra fast det är tätt som
dit, den andra kommer derifrån och går hit, det före-
mygg.
Att hundar och skomakarpojkar slåss ibland, det har jag sett, men gammalt folk -- aldrig!
Aldrig har den gamle och jag slagits fast vi gå om
hvar ann i trapporna tio gånger om da'n; det är visserligen sant, att han har slagit mig, men jag har vara så elaka heller som det säges!
Var det inte aldrig slagit honom.
Och menniskorna måtte inte eldsvåda här om da'n hos en rik köpman?
Jo; och kom det inte springandes från alla håll med fattiga stackare; och gingo de inte upp till den rike och räddade hans saker; jo, jag såg hur de buro silfverpjeser ända ifrån hans matbord långt utom sta'n, der de gömde upp!
Var det inte beskedligt det!
dem bakom höstackar för att inte silfret skulle brinna
dig omkring i verlden och göra bruk af dina gåfvor!
Låt se nu!
Hvad skall jag önska mig först?
PER. (Betraktar ringen).
Emellertid, min käre Per, så skall du ut och se
DEN GAMLE (kommer in genom väggen.)
OCH PER.
Jaså, den gamle är här! -- Jag hörde inte dina
steg i trappan; hvad kom du för väg?
Såg du det?
DEN GAMLE (orolig).
händt något!
Får jag se på dig?
-- (Fixerar honom.)
Här har PER.
och lägga dig i din kammare så att jag får stänga om dig!
Min son, det är midnatt snart!
Vill du ej gå in
har du aldrig ämnat släppa mig ut i verlden; icke har du väl tänkt, att jag skulle sitta här i evighet och torka bort.
Alltid vill du stänga igen om mig!
Min far, säg,
len och derför vill jag skydda dig!
Jag har sett lifvet, jag känner dess Sodomsäpp-
Men lifvet är icke så surt som du påstår kanske!
Hvad vet du om den saken!
Kom hit skall jag visa dig!
Åh jag kan väl se något från min höga plats!
Hvad kan du visa mig, som jag icke känner?
PER (leder den gamle till luckorna). vid torget!
Ser du det stora huset der uppe DEN GAMLE.
måste du vara i säng!
Men skynda dig!
Innan klockan slår tolf PER.
Ser du julträdet med dess guld och silfver.
Bara papper, gosse!
Och söderns gyllne frukter.
Maskätna...
anleten...
Och solen, glädjen, hur den lyser på barnens DEN GAMLE.
Dessemellan förvridna af afundsjuka...
Och den gamle, som sitter der årsäll och nöjd...
Han bäfvar i sitt hjerta för hushyran, som DEN GAMLE.
skall betalas på nyåret...
Han, den rike mannen!
Döljer sin stundande undergång!
arm...
Och dessa unga; ser du hur han räcker sin DEN GAMLE.
Efter faderns penningpung.
Fy då!...
Deras läppar mötas...
Till vällust!
det ensamma ljuset...
Hvad är det!...
Se nu der uppe i gafveln vid DEN GAMLE.
Befaldt af försigtigheten, som fordrar mörker...
Vid skenet af förnöjsamhetens stilla ljus...
Som de stulit i kryddboden, sitter hela tjufligan DEN GAMLE.
och rådlägger om nästa ströftåg i stadens bodar.
Jag kan det! hör du!
Och der uppe i slottet, der ljusen gnistra i tusental och spegla sig i vinets etterströmmar; der tumla de, tomma hufvu'n och tomma
hjertan, som säga sig tänka och känna för folkets väl, der tumla de mellan buteljer och fat...
Hvarför talar du så fort?
Låt mig fortsätta...
Gå härifrån! och lyd, gosse!
se barnanleten, om ock de kunna skuggas af afun-
Nej bort härifrån!
Jag vill ut i verlden!
dens larv, jag vill äta söderns frukter, om ock de äro maskstungna, jag vill dricka vinet, om ock det kan bli etter, jag vill lägga min arm om en midja, om
ock det sitter en utfattig fader i kakelugnsvrån, jag vill ha guld och silfver, om ock det till sist bara är mull!
DEN GAMLE. EN RÖST. PER.
Helvetets glöd!
derligare än vanligt!
Far, se på mig!...
Ah hvad är detta!
Det är icke hans ansigte!
DEN GAMLE (på knä).
Här är så underligt i qväll; un-
som vill dig väl, stanna inom dessa lugna murar!
Hör din fader!
Lyd den gamles röst
Denna ring!
Hvem har gifvit dig (Vill taga den af Per.)
Du är icke min far!
magternas förtrollning!
Din brottslige, din olycklige far, som står under (Den gamle förvandlas till en stor srart katt.)
Jesus Maria, hjelp! PER.
(Starka ljusstrålar från Mariabilden; klockan slår tolf.) Trollet!
Trollet! -- Vik hädan, orena ande!
(Slår upp tornluckorna.)
Till lifvet!
(Vänder på (Han springer ut genom de öppna luckorna.)
(Katten försvinner.)
ringen.)
Till skogsbrynet!
En skog med snö i förgrunden snedt öfver scenen en isbelagd bäck.
I SKOGEN.
PER in.
(Det blåser uppe i träden.)
Detta är således skogsbrynet, dit mina tankar
så ofta flugit genom den klara luften, och detta är skogen! -- Och detta är snön!
Nu vill jag göra snöbollar, som jag sett skolgossarne göra.
Det lär vara något utomordentligt nöjsamt!
(Han tar en snöboll och kastar några gånger.)
Inte är det så utomordentligt!
En gång till!...
Jag tycker det nästan blir tråkigt!...
nor?
-- Vinden! -- Ja, det låter ganska vackert! hör på det der länge!
Sus, sus, sus sus!
Nu låter
Men hvad är det som spelar uppe i trädens kro-
Sus, sus!
Sus, sus.
Men man blir sömnig om man det som myggen om sommarqvällen! -- Det är märkvärdigt hvad allting är kort här ute i naturen!
Ledsnaden i tornet, den var lång den!
Nu är det inte alls -- Hvad kan man ha för nöje af den?
Ah jag mins nu, man kan åka på den!
Det måste jag försöka! skräckelse och blir liggande.)
vackert och roligt!
(Får se bäcken).
Is!
(Han går ut på bäcken; isen brister, han faller om kull af för-
-- (Tar upp ringen som Per tappat då, han föll.)
En ring! -- Han sofver i snön!
Han har slagit sig!
Midt i skogen och midt i snön, ingen menniska har sina vägar hitåt, men han måste frysa i hjel om han icke kommer
Der är han! -- Ah -- Han sofver! -- Hvad är
(Springer fram till Per).
LISA in.
Den goda féen skickade mig att söka upp träffa honom halfdöd i en snödrifva.
Om det vore gräsmattan.
(Hon tummar på ringen.)
den här gossen, men hon sade mig icke, att jag skulle sommar åtminstone och solen sken på den gröna
täcket och rinner fram mellan stenar och solen lyser på det hela.) alla sidor.
Per vaknar).
LISA. O!
(Hon ser sig häpen om kring åt PER (gnuggar ögonen).
(Landskapet förvandlas från vinter till sommar; bäcken mister is-
kommer i en skog med snö, kastar snöboll, åker
-- Jag flyger ut genom tornet,
kana, slår hufvudet i isen, mister förståndet -- och så vaknar jag -- och då är det sommar!
Har jag legat här under snön i sex månar?
Nej det syns inte;
(speglar sig i bäcken) jag är röd som en ros; (lutar sig ner i källan) men hvad ser jag der nere i djupet!
En blå dem -- en flicka!
Just en sådan, om hvars midja himmel, gröna trän, hvita vattenliljor och midt bland den unge mannen lade sin arm i julhemmet; utslaget hår, en mun som en sång, ögon som dufvor -- mer!
Ah -- hon nickar åt mig -- jag kommer, jag kom(
Han vill kasta sig ner i bäcken, då Lisa ger till ett utrop.)
Och nyss der nere! LISA.
Tro icke alltid dina ögon.
En besynnerlig verld det här!
Men låt mig se (Betraktar henne.)
om det är samma flicka!
ring.)
Hvad, min ring!
Du har plundrat mig under det jag låg sanslös! O!
Tro icke alltid dina ögon, sade du!
Nu har jag min första lärdom!
Jag vill omfamna en engel och jag finner en tjuf! LISA.
(Vill springa mot henne, men får se sin
du dömer!
Tro icke alltid dina ögon, Per!
Undersök innan PER.
är du?
Flicka, hvem LISA.
Lisa är mitt namn!
Hvem jag är får du icke
veta förr än tiden är fullbordad.
Jag kom hit och krafter jag icke kände!
fann dig sanslös; på isen hittade jag din ring, hvars PER.
Lisa, du skall följa mig, på min vandring skall du se på ett lustigt lif! LISA.
Du har räddat mig från en säker död i kölden.
vandring?
Du vandrar, säger du?
Hvad är målet för din PER.
Målet!
Jag söker, som alla andra -- lyckan!
Du söker lyckan!
Det är en skröplig ting!
Ah, tala inte så; jag kan ju få allt hvad jag vill.
Ha vi icke fått den ljufligaste sommar midt i vintern.
Se dock hur härligt solen lyser der uppe i Nej se!
Hvad är detta? tallarne; du skall veta, att detta är nytt för mig!
(Plockar upp några grankottar).
Det är trädens frukter.
Då duga de att äta!
Nej, men barnen bruka leka med dem.
Leka!
Skall vi leka, LISA.
Ja men hvad?
Skall vi leka ta fatt?
kottar på Per).
Ta fatt mig nu!
Så här bara!
(Hon springer bakom ett träd och kastar granPER (springer efter henne).
och gör sig illa i foten.)
Ja det är inte så godt det.
(Trampar på en grankotte PER.
De fördömda granäpplena!
Banna inte trädens frukter.
vet jag sådana som jag såg i ett julträd!
Om denna gran kunde bära sådana ändå -- (Changement.)
Sådana der frukter kan man vara utan!
Tacka
Låt oss smaka!
(Granen bär apelsiner.)
Nå hvad tycker du?
(De taga ned frukter och äta.)
tänkt mig.
Det är nog godt, men inte så som jag hade LISA.
Så är det alltid, hela lifvet igenom.
Hvad du är klok, min kära flicka!
Lisa!
(En fogel börjar sakta sjunga uppe i granen.) LISA.
lägga min arm om ditt lif.
Ja, men hvad skall det vara för?
Får jag kyssa dig också?
Ja, det är väl icke farligt!
Fogeln sjunger högre.
bäcken?
Jag är så varm efter leken, Lisa!
Skola vi bada LISA.
Bada?
(Hon håller händerna for ögonen.)
PER (kastar af sig rocken).
LISA (gömmer sig bakom ett träd; fogeln sjunger).
Nej! nej! nej!
Hvad är det för en skrikhals der uppe i trädet!
Det är en fogel som sjunger.
Hvad sjunger han om för slag?
Jag förstår foglalåt, det har min gudmor PER.
lärt mig.
Nå det skall bli lustigt att höra!
"Icke så, Icke så!" sa' han nu!
(Fogeln sjunger.)
(Fogeln sjunger igen.)
Vet du hvad han sade nu?
Nej! PER.
"Lef oskyldigt, mitt öga ser dig!"
Oskyldigt!
Det vet jag icke, men... kläd på dig!
Inte är det någon som ser oss här, det är bara (Göken ropar: jo! jo! jo! jo!) PER.
snack!
Hvad ropar den der gynnaren då?
Jo! jo! jo! jo!
LISA (härmar göken).
skall vara ändå!
Det är fasligt så mycket omständigheter det LISA.
glädje.
Kan du inte njuta af naturens stora, oskyldiga PER.
vesten.)
Jo, en liten stund! -- Aj! hvad är det?
(drar af sig LISA.
En myra!
ten.)
Hvad var det för en som stack mig?
-- En mygga!
Se så mycket obehag bara!
(Slår om kring sig med hat-
det och tag det onda med det goda!
Allt är ofullkomligt här i lifvet, Per, kom i håg
(Slår om kring sig.)
Det onda må den onde ha, jag vill ha det goda.
Nu är jag led på den här skogen!
Och man kan
väl inte leka bort sitt lif heller!
Jag längtar efter
verksamhet och vill komma ut bland menniskorna!
Lisa, säg mig, du, som är en sådan liten vis varelse, hvad sätta menniskorna mest värde på, ty det skall jag skaffa mig!
ord: menniskorna skola göra dig lika mycken förtret som myggen, men icke skänka dig det behag som den evigt unga naturen.
Per, innan jag svarar dig, hör ett förståndigt
kyrktorn, men den blir allt enformig på nära håll!
Står inte allting stilla, stå inte träden på samma ställe som för femtio år se'n och komma de inte att stå här i femtio år till; mitt öga är redan trött på den här härligheten; jag vill se rörelse och höra
Naturen!
Ja, den är mycket vacker från ett
buller, och äro menniskorna som myggen, så håller man då dem mycket lättare ifrån sig än det här sällskapet.
(Slår med hatten om kring sitt hufvud.)
lära dig bättre än mina ord!
Du får väl se, du får väl se!
Erfarenheten skall PER.
på hos en menniska?
Nå, Lisa!
Hvad sätta menniskorna mest värde LISA.
Jag skäms att säga det!
Du måste säga mig det!
Guld!
icke hör till hennes väsen!
Men det är ju något utom menniskan, som LISA.
Ja det vet man väl, men det är nu en gång så!
Hvad har då guldet för märkvärdiga egenskaLISA.
per?
ger allt hvad jorden kan bjuda på, ty det är sjelf kan sätta en fläck på, men som kan sätta rostfläckar på själarne!
Det hjelper för allt, och för intet. -- Det
den fullkomligaste af alla jordarter, som rosten icke
Följer du med mig, Lisa?
Jag skall alltid följa dig på afstånd!
På afstånd!
Hvarför icke i min närhet.
Lisa, LISA (sliter sig ifrån honom).
nu lägger jag armen om ditt lif igen...
Fråga fogeln!
tala om!
Inte förstår jag hvad han säger.
Det får du LISA (brydd). (Foqeln sjunger samma strof.)
Kan inte?
käresta och då kan du förstå hvad han säger...
Kan jag veta det!
Han sjunger inte för oss nu, han sjunger för sin
dig!"
"Jag älskar dig, jag älskar PER.
LISA (i det hon springer ut).