Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom medium af tiden emellan åboförändringarne antages omkring 20 år; c) följd häraf beräknas den under 50 år vanliga städjan, förvandlad i penningar, der någon andel varit på annat sätt bestämd, tredubbel, hvilket beräkningssätt blilver så mycket billigare till fördel för räntetagare!), som 1830 års realisation förändrat myntfoten endast till 128 skillingar eller 2j| R:dr på Uiksdalern Specie; d) Sedan sålunda medeltalet af städjans kapitalbelopp blifvit för 50 år funnet, uträknas ränta derå efter 5 procent, och denna ränta blifver det årliga belopp, som under namn af städje-ersättning skall i all framtid af hemmanet utgå. 4:o)
Denna städje-ersättning skall, under detta namn, utöfver ordinarie räntan, uti hemmauens jordeboksränta intagas till ovilkorlig framtida efterrättelse. 5:o)
På sådane vilkor anses de åboer och arrendatorer, som nu innehafva hemhemman, de förre från 1859 års början, de sednare vid nuvarande arrendekontraktets utgång, berättigade att fortfarande besitta hemmanen, de, deras hustrur och barn, led efter led, såsom för kronoåboer stadgadt är.
6:o) Skulle nuvarande åbo eller arrendator önska att genom skatteköp, på samma sätt som kronoåbo, förvärfva eganderätt till det kyrkohemman, som han nu innehafver, eller hans efterlefvande hustru och barn, skall sådant vara dem tillförsäkradt.
7:o) Vid beräknandet af skatteköpeskillingen erlägges densamma till Staten, jemte städjeersättning, i enlighet med hvad om skatteköp af kronojord stadgadt är, för den del af räntan, som Kronan tillkommer; men till kyrkan gifves i skattelösen ett belopp, motsvarande tolf gånger den ränta, som kyrkan årligen (efter medelmarkegång för sistförflutne tio år) tillkommit.
Anders Nilsson från Hallands län har framställt enahanda förslag, samt dervid, såsom ytterligare skäl för eftersträfvande af det med förändringen afsedda mål, betryggandet af åboernes besittningsrätt utan att kyrkornas lagliga rätt såsom räntetagare förnärmades, anfört, att meningen med de framställningar, som i detta ämne blifvit gjorde, aldrig varit ott förvägra eller beröfva kyrkorna deras rättigheter oph 4 Sammansatta Stats- samt Allm,. Besv.- o. Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 34. behöfliga inkomster; samt att det af Kongl.
Maj:t år 1844 framställda bemedlingsförslag skulle förenat så väl Statens som kyrkornas, presterskapets och åboernes gemensamma fördel, derest ej bland vilkoren influtit en syftning att för all framtid befästa de svåra arrendevilkor, hvilka så många familjer underkastat sig för att bibehålla sig vid fädernejorden, och hvilken syftning utgjort anledningen, hvarföre den nådiga Propositionen blifvit vid 1844 och 1845 årens riksdag afslagen.
Det nu af motionären framställda förslag förenade deremot billighet, med allas framtida fördel, så väl kyrkornas genom bestämda inkomster, som Statens, enär jordens häfd säkrast vunnes genom en tryggad eganderätt, och åboernes, som tryggades i sin besittning af jorden.
Obilligheten af den förändring, som framkallats genom arrendesystemet, visade sig då man i betraktande tog att i slutet af 1700-talet och början af 1800- talet Städjorné sällan öfverstigit 20 till 30 Ridr, men väl utgått med mindre än 10 Ridr för halfva och fjerdedels hemman.
Det sedermera införda utarrenderingssättet hade, utan någon väsendtlig fördel för kyrkorna eller för förSamlingarne, gjort mångfaldiga familjers ofärd och hotade dermed dem, som ännu ej delat dessas öde att, genom en på olaglig grund hvilande täflan, utesluta dem från deras af ålder tillförsäkrade besittningsrätt till deras fäders jord.
Sven Heurlin från Kronobergs län har anfört, ätt de såkallade Halländska kyrkohfemmanen, eller sådane hemman, hvaraf kyrkorna i Halland enligt jordeböckerne hade sig tillslagne bestämda smörräntor, utgöra tillsammans 113/0:dels förmedlade mantal.
Af dessa äro genom Konungens Befallningshafvandes och Biskops-embetets kontrakter 55^0:dels inantal utarféhderade på 30 år, sedan genom Utslag kyrkorna blifvit tillerkände dispositions- och städselrätten öfter 22J mantal och åboerhé å 32fördels mantal utan rättegång, efter Pastorns yrkande * underkastat sig spanmålsarrende.
Vidare äro 24*J:dels mantal, om hvilkas bortärrenderande fråga ännu icke blifvit väckt, och för hvilka endast smörräntan utgöres» ehuru kyrkorna vanligen anses ega anspråk på städselrätten, 14j7s:dels mantal frälsfe, i enskilde personers ego, med skyldighet att årligen betala smörräntan, och slutligen 18,^,:dels mantal, till hvilka, efter anställde rättegångar, Kongl. Majit och Kronan fått sig egande- och dispositionsrätten tillerkänd, kyrkorna dock deras smörräntor förbehållne.
Såsom bevis på hvilket olika öde sådane kyrkohemman, af alldeles enahanda egenskap, fått vidkännas, har motionären anfört bland andra: 1 mantal Lyngåkra i Harplinge socken, Halmstads härad.
Aboen å ena hälften hade hos Konungens Befallningshafvande sökt att få densamma till skatte köpa, emot hvilken ansökning å kyrkans vägnar protesterades, på den grund att kyrkan hade smörränta af hemmanet; men Kongl. Maj;t, under hvars pröfning frågan slutligen blef genom besvär dragen, hade genom Utslag den 19 Augusti 1823, expedieradt genom dåvafandfe Kammar-expeditionen, afgjort att Kronan egde dispositions- och städselrätten och att följaktligen för skatteköpet icke mötte hinder.
Sedan Kongl. Majit deremot i nåder funnit för godt att från Kammar-expeditionen till EcklesiaStik-expeditionen öfverflytta handläggningen af sådane mål, som anginge Halländska kyrkohemman, uppstod fråga om den andra hälften af hemmanet Lyngåkra, Sammansatta Stats- samt Allm.
Besv- o. Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 34. 5 derom Kongl. Majit, genom Utslag den 29 Mars 1825, afgjorde. att Harplinge kyrka till denna hälft egde dispositions- och städselrätt, hvadan ock densamma, sedan Kongl. Brefvet den 26 April 1826 utkommit, blef genom Konungens Befallningshafvandes och Biskops-embetets kontrakt utarrenderadt på 50 år från midfaslan 1829.
— Uti Räfvinge socken, Halmstads härad* vore hemmanet N:o 1, J mantal Lilla Brännarp, genom Kongl.
Maj;ts Utslag den 29 Mars 1826 tilldömdt Harplinge kyrka, för kyrkans räkning utarrenderadt, hvaremot i samma socken ett af enahanda beskaffenhet varande hemman, N:o 7, 1 mantal Täckinge, blifvit genom Kongl. Majrts
Utslag den 7 Oktober 1852 tilldömdt Kronan.
— Pastor i Torup hade till Tönnersjö Härads-rätt instämt åboerne å i Torup socken belägne Trippiske hemmanen N:o 2, 1 mantal Mörhult, N:o 1, mantal Hullegård och N:o 1, f mantal Rönskog, med yrkande att Torups kyrka, som af dem har sig smörräntan tillslagen, måtte tilldömas dispositions- och slädselrätten, och Härads-rätten hade, på anförda skäl, pröfvat rättvist stämningspåståendet gilla, hvilket, sedan såväl Trippiske arfvingarnes ombud som Krono-ombudet låtit Bärads-rättens utslag vinna laga kraft, haft till påföljd att hemmanen blefvo på 30 års arrende upplåtne, hvilket arrende ännu fortginge.
För sin försummelse att hålla Kronans talan öppen hade Krono-ombudet fått plikta med 3 månaders suspension från tjensten; men sedan, genom en af nuvarande Ofverdirektören Falkman utgifven afhandling, nya upplysningar vunnits, samt åboerne derföre till Kongl. Majit ingått med underdånig ansökan om resning, hade berörde ansökning, det oaktadt, blifvit afslagen; och likväl funnes, i samma socken der de af Pastor antastade hemman äro belägne, ett hemman, Nio 2, 1 mantal Kolarp, som vöre af alldeles enahanda beskaffenhet, men egdes af en ståndsperson, hvilket motionären förmodade vara anledningen hvarföre berörde hemman ej då, eller intill närvarande tid, kommit i fråga till bortarrenderande.
För att undersöka huruvida de så kallade kyrkohemmanen äro kyrkorne tillhörige, derföre att af dem utgår vissa smörräntor, eller om de ej säkrare äro Kronans egendom, har motionären vidare anfört:
Vid fredsslutet i Brömsebro den 15 Augusti 1645 aflräddes Halland till Svenska Kronan, och uti påföljande årets vid Hallands Landskontor förvarade Landsbok förekomme, under rubrik: »kyrkornes friheter», följande mening: »Till kyrkornas i Hallands län reparation samt vin och oblaters inköp, jemväl andre kyrkornas nedrigheters tarf, är af åtskillige hemman till frihet lagt och löper efter såsom dess längd, det vidare innehåller och förmäler, räntor, bestående dels af penningar, dels af smör och dels af mjöl, till ett sammanräknadt värde af 278: 28. 8.» Denna 1646 års Landsbok var den första, som upprättades, sedan Halland kom under Svenska Kronan, och ådagalade tydligt ge nom denna behandling i Kronans räkenskap, att kyrkorne icke hade annan rätt till de så kallade kyrkohemmanen, än att uppbära de smör- och andra räntor* som voro dem lillslagne.
Af Ofver-direktören Falkmans ofvanomförmälda afhandling inhemtades jemväl att, vid Hallands öfvergång till Svenska Kronan, hemmanen egdes af Danska Kronan, derföre ock en stor del åboer å så kallade kyrkohemman voro i 6 Sammansatta Stats- samt Allm. Best.- o. Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 34.
4643 och 4644 årens mantalsregister upptagne såsom »Kronans fästebönder.»
Vid undersökning, som för några år tillbaka blifvit anställd i Kammar-kollegii arkiv i afseende å förhållandet med kyrkohemmanen, hade, bland annat, utrönts, att sedan Halland afträddes till Svenska Kronan, hafva i början åtskillige hemman, som i sednare tider äro för kyrkornas räkning bortarrenderade, blifvit bortstadde såsom krono, hvarå motionären anfört åtskilliga exempel; i anledning hvaraf motionären anmärkt, att, då å kyrkornes sida icke kunnat föras vare sig donationsbref eller annan handling, som tillägger dem egande- och dispositionsrätt, tydligt vore att de inkräktat på Kronans område.
Vidare förmäler motionären hurusom, genom donationsbref den 20 Augusti 4632, Drottning Christina donerat åtskilliga i Halland belägna kronogods och hemman, med dertill lydande egor och lägenheter i hus, jord m. m. till grefskap för Grefve Axel
Lillia att under adelig frihet och frälsemannatjenst ega, besitta och behålla för sig och efterkommande; »de 76 lispund smör likväl undantagne, som efter annotation in margine på Rikskammar-rådets uträkning blifvit till kyrkan förlänte.» Enligt anteckning i 4684 års jordebok hade denna donation återgått till Kronan, förmodligen genom Konung Carl den XI:s reduktion.
— Samma Drottning hade genom gåfvobref den 46 Maj 1653 gifvit till Öfversten m. m.
Jakob de la Gardies Grefvinna Fru Ebba Sparre, för dess oförtrutna tjenstgöring, åtskilliga i Hallands län belägna kronogods, att njuta, bruka och behålla under adelig frihet och frälsemannatjenst så länge, som provinsen Halland under Kongl. Maj:t och Kronan förblef; »dock tages i observantz, att den smörränta, som åtskilliga kyrkor af en del utaf berörda, uppsatte gods, njuta och dem förländt, är, dem blifver så härefter som härtill under berörda kyrkor alldeles förbehållne, och häfver bemälda Grefvinna eller dess arfvingar, sig med dem intet att befatta eller uppbära låta.»
Då Grefvinnan De la Gardie sedermera allidit utan manliga bröstarfvingar hade denna donation till Kronan återgått.
I afseende å omförmälde två donationer har motionären anmärkt, att obestridligt vore det de, såsom endast innefattande kronohemman, återgått till Kronan med sin krononatur, och likväl vore deribland hemman, som hade smörränta till kyrka, och hvilka sedermera, utan något giltigt skäl, blifvit förvandlade till kyrkohemman och för kyrkornas räkning bortarrenderade.
Sedan motionären anfört ytterligare exempel, huruledes på enahanda sätt hemman frångått Kronan och blifvit kyrkorna underlagde, erinrar han att i sednare åren har, vid afgörandet af frågor oin rätta naturen af så kallade kyrkohemman, synnerlig vigt fästats vid 4369 års Lunds Landebok; men, vid undersökningen, huruvida berörde bok förtjenar en sådan vigt, borde i betraktande tagas att Landeboken upprättades i följd af Konung Fredrik II:s Bref den 41 Augusti 4569 på det sätt, att Presterskapet och Prostarne skulle lemna uppgifter till Superintendenten i Lund, hvilken derefter hade att låta göra en riktig och säker jordebok på aila kyrkors och presters hemman, jordar och egendomar öfver hela stiftet, hvartill Halland då hörde.
Alla såkallade kyrkohemman i Norra Halland vore nu utan undantag i Landeboken upp - Sammansatta Stats- samt Allm. Besa.- o. Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 34. t tagne pä det sätt, att för hvarje hemman specificeras huru mänga tunnor säd, som kunde utsäs och huru mänga lass hö, som kunde höstas, samt hvad Landgillet till kyrkan utgjorde.
Deremot förekommo i Landeboken de så kallade kyrkohemmanen, som äro belägna i Södra Halland på följande sätt: »An gifves årligen till kyrkan landtgille smör, så och så mycket af en gård N. N.», med anteckning för öfrigt dels att dominium är till stiftet, dels att dominium häfver Kongl. Majit, och så vidare.
Man borde besinna, att Landeboken var upprättad efter presternes egna uppgifter, och att för dessa uppgifter presterne i norra delen af Halland antagit en princip och presterne i södra Halland en annan, samt att för öfrigt presterne voro jäfvige att handlägga sin egen sak; men icke desto mindre hade Landebokens ord härom blifvit af Kongl. Kammar-kollegium, uti meddelade utslag, såsom domskäl åberopade.
För att ytterligare bestyrka det kyrkorna äfven i norra Halland icke ega annan rätt till de så kallade kyrkohemmanen, än att få uppbära landgillet, har motionären åberopat dels Konung Fredrik II:s Bref af den i Augusti 1564, till Länsmannen på Warbergs slott, Hans Holk, hvaraf kunde inhemtas att fråga till och med varit å bane att till Kronan indraga landgillet, hvarigenom obestridligen ådagalades, att hemmanen äfven i Warbergs län, eller norra Halland, hvaraf kyrkorna åtnjöto landgille, vore, innan Landeboken upprättades, Konungens och Kronans egendom; — dels samme Konungs
Bref den 4 Februari 1566, hvarigenom åt Fru Anna Clausdotter förlänades herrlighelen af de i Brefvet uppräknade kyrkohemman »att hafva, njuta, bruka och behålla fritt, utan afgift, till så länge Wi annorledes derom tillsägandes varda, dock så förenämnde Fru Anna Clausdotter intet skall befatta sig med något det landgille, som går af förenämnde gårdar, men det alt följe kyrkorna de tillega, efter som af Arilds tid sedvanligt häfver varit.»
Slutligen har motionären, för alt ytterligare bevisa det kyrkorna aldrig egt annan rätt till de så kallade kyrkohemmanen, än att uppbära landgillet, åberopat Kongl. Kommissariernes resolution, gifven på Landtdagen i Malmö år 1662, deruti nionde punkten, som angick Halland, vore så lydande: »De beneficier, som af särdeles benådning och förmedelst Kongl. Bref äro lagde till kyrkors, skolors och deras betjenters underhåll och nu förmenas vara införde uti ens eller annans donation; och (inna samtlige Kommissarierne skäligt, att kyrkor, skolor och dess betjente, till hvilka af gammal tid någon viss ränta förmedelst Kongl. Bref then en Christlig intention är förordnadt och perpetueradt, bör maintineras; dock mäste sådant intet vidare extenderas än på den ränta, som af ålders tid sedvanligt till dem är underlagdt»; — Och yttrades, om denna Resolution, uti Malmö Recess den 18 September samma år: »Förutan allt thetta hafva the Kongl. Kommissarierne optagit och förhördt hvart och ens stånd så väl som hvars och ens särskilda besvär och desiderier och them efter tidsens iägenhet och deras medgifne fullmagt på bästa sättet, som them häfver tillstädt, resolverat och förklarat, och hvilket allt så kraftigt skall hållas, såsom thet i thenna Recess vore infördt, dermed ock Ständerna äro tillfreds.» 8 Sammansatta Stats- samt Allm. Bese.- o. Ekon.-Dlskottets Betänkande N:o 34.
Motionären, som förmälde sitt anförande afse dels de Sä^ff:dels mantal, sorn redan äro för kyrkans räkning bortarrenderade, och dels de 24^J:dels mantal, örn hvilkas bortarrenderande fråga ännu icke blifvit väckt, men hvilka dock kunde anses, åtminstone de fleste, såsom varande i kyrkornas våld om de vanliga principerne fortfarande finge vara gällande, påyrkade derföre att dessa hemman, tillsammans 79fjjj:dels mantal, såsom otvifvelaktig!
Kronans egendom, måtte till Kronan återställas, på del åboerne måtte få njuta sin lagliga rätt till besittning, såsom för kronohemmans besittning i allmänhet stadgadt är; och föresiog motionären, att Rikets Ständer måtte ingå till Kongl. Maj:t med underdånig anhållan l:o Att Kongl.
Maj:t i nåder täcktes från Ecklesiastik-departementet till Finans-departementet förflytta handläggningen af mål, som angå de så kallade Halländska kyrkohemmanen, såsom, enligt Kongl. Majits nådiga Stadga af den 16
Maj 1840, angående fördelning af ärendena emellan Stats-departementerna, till Finans-departementet hörande, då den obestridligen angår jordeboksväsendet, och 2:o Att Kongl. Maj:t täcktes förordna en Kommitté, sammansatt af sakkunnige personer, som, efter nu gifven klav, utreder frågan i sin helhet och afgifver underdånigt betänkande, samt att Kongl. Majit derefter täcktes i nåder densamma i ett sammanhang pröfva och afgöra.
Carl Ifvarsson åter har blott, med anledning af Sven Heurlins ofvanberörde motion, yrkat att Rikets
Ständer måtte å nvo till pröfning upptaga frågan om Kronans egande och dispositionsrätt till Halländska kyrkohemmanen, samt att frågan måtte af Rikets Ständer betraktas icke såsom ett önskniugsmål utan såsom en sak, deruti de egde att för sin del besluta, och sålunda ej hänföras till sådan ekonomisk lagstiftning, som på Kongl. Majit allena beror.
Utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande; och anser, lika med Statsutskottets minoritet vid sistförflutna riksmöte, det ej kunna förnekas att olägenheterne af de nuvarande förhållandena med dispositions- och eganderätten till Halländska kyrkohemmanen äro af den betänkliga beskaffenhet att en förändring deruti må anses af behofvet verkligen påkallad; till stöd för hvilken åsigt då jemväl åberopats den omständighet att så väl Kongl. Majit som Rikets Ständer vid flere föregående tillfällen erkänt rättvisan af åboernes anspråk på en friare dispositionsrätt till berörde hemman, fastän de i sådant afseende framställda förslag hitintills ej lyckats komma till verkställighet; att, då åboerne äro så föga betryggade vid jordens besittning, att hemmanen vid inträffande ledigheter skola utbjudas på arrende-auktion åt den mestbjudande, och sålunda åboens barn nödgas med främmande spekulanter täfla om den jord, deras förfäder af ålder innehaft, ett sådant förhållande måste i hög grad menligt inverka på jordbrukets tillstånd, enär en hemmans-innehafvare påtagligen icke kan vara hågad att nedlägga kostnad och arbete på jordens förbättrande och uppodling, då han hvarken för sig eller för sina barn deraf kan påräkna någon säker vinst, men deremot med visshet förutser, att hemmanets förbättrade beskaffenhet skall vid näst - S immansnUa Stata- samt Allm. lies».- o. bikort.-Utskottets Betänkande N:o 34. 9 mistinträffande arrende-auktion föranleda till en ytterligare uppstegring af arrendet; samt alt denna laglöshet för jordens vård och förbättring icke allenast måste för <1 iwer ne sjelfve i moraliskt och ekonomiskt hänseende medföra menliga följder, utan ock, i anseende till det stora antal familjer och hemman, hvarå detta förhållande inträffar, utgör för hela samhället en olägenhet af så betänklig art, alt dess afhjelpande påkallar allvarliga bemödanden å Statens sida.
Härtill vill Utskottet ytterligare lägga den erinran, att då så väl den civila, som den ekonomiska lagstiftningen inom fäderneslandet nu mera städse slrälvat dertill att, genom betryggande af egande- eller besittningsrätt till jorden, uppmuntra till bättre vård och odlande af densamma, och Staten, för vinnande af detta ändamål, ej skytt betydliga uppoffringar, så väl genom öfverlåtande af egande- och dispositionsrätten till en del jord, som genom försakande af förhöjd inkomst, under vissa förhållanden, för den jord Statsverket sig förbehållit, skulle det synas i hög grad inkonseqvent, derest Rikets Ständer, i denna enda fråga frångående dessa sunda åsigter, fortfarande öfverlemnade omsorgen om de Holländska kvrkohemmanens öden åt hvarje enskild åbos förmåga att i laga ordning utföra sin talan och vid Domstol framlägga de skäl, som, till stöd för Kronans och åboernes anspråk, nu och förut äro vordne så fullständigt förebragte.
Rikets Ständers behörighet att häruti ingripa lärer ock så mycket mindre kunna ifrågasättas, som på Konung och Ständer gemensamt ankommer, ej blott att iakttaga Kronans och enskildes rätt och fördel, men jemväl att bevaka Kyrkans intresse, hvilket, i vårt fädernesland, ej eger någon högre verldslig vårdare än de nämnde, och således ej heller kan, i inateriela frågor, undandragas deras beslutande rätt.
Att så uppfatta
Kyrkans intresse, som kunde detsamma ej förlikas med det allmännas fördel och ett stort antal enskilde medborgares välfärd, vore sannerligen att allt för mycket misskänna denna »igtiga institution och dess höga betydelse; och anser Utskottet således — äfven om Kyrkans eganderält till de så kallade Halländska kyrkohemrnanen verkligen vore styrkt — frågan om eftergift, till större eller mindre del, af Kyrkans derpå grundade anspråk allt för väl kunna af Konung och Rikets Ständer afgöras.
Då likväl med allmän och enskild fördel städse öfverensstämmer att aktningen lör laga domstols beslut och helgden af gjorda och behörigen styrkta aftal bibehållas oförminskade, har Utskottet dock icke trott sig kunna, utan all reservation, tillstyrka bifall till alla de bestämmelser, två af motionärerne, Herr Björck och Anders Nilsson frän Hallands län, i afseende å denna fråga föreslagit.
Utskottet anser nemligen i Rikets Ständers blifvande beslut i ämnet böra tydligen inflyta den förklaring, att genom samma beslut ej göres någon ändring i förhållandet med de hemman, hvarom laga kraftvunnen dom mellankommit, eller beträffande egonderätten till hvilka donationsbref kunna åberopas.
Ej heller anser Utskottet sig kunna tillstyrka Rikets Ständer att, pä sätt Sven Heurlin föreslagit, till Kongl. Maj:t framkomma med hemställan om öfverllyttande från Ecklesiastik-departementet till Finans-departementet af de frågor, som röra Halländska Bih. till B.
Brot. 1859 * 18(10. 4 Sami. 2 Afd. 17 Haft. ~ 10 Sammansatta Stats■ samt Allm.
Bese- o. Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 34. kyrkohemmanen. helst förutsättningen att frågan hvilket
Departement som komme att till föredragning inför Kongl. Maj:t berecia ärendet skulle å den slutliga utgången medföra inflytande, innebure ett misskännande af ett Stats-departements verksamhet och af det sätt, hvarpå Kongl.
Maj:ts beslutande rätt handhafves.
På grund af hvad Utskottet sålunda anfört, tillstyrker Utskottet, det måtte Rikets
Ständer för sin del besluta följande reglering af de så kallade Halländska kyrkohemmanens förhållanden: 1:o) Kyrkorna i Halland försäkras om framtida oqvaldl åtnjutande af den ränta, som under namn af Landgille af ålder utgått från de numererade kyrkohemmanen i Halland, allt efter hvad jordböckerne nu utvisa.
2:o) Såsom ersättning för den städja, hvilken kyrkorna i äldre tider uppburit vid förändring med åboer å nämnde hemman, äfvensom för de arrenden, hvilka i sednare tider blifvit i stället för städjandet anbefallde, komma kyrkorna att åtnjuta en förhöjd ränta under namn af stiidjeersätt ning. 5:o
Denna förhöjda ränta bestämmes på det sätt, att a) Städjebrefven emellan år 1776 oell år 182 tagas till grund för densamma; b) såsom medium af tiden mellan åboförändrin arne antagas omkring 20 år; c)
I följd häraf beräknas den under 50 år vanliga städjan, förvandlad i penningar, der någon andel varit på annat sätt be stämd, tredubbel. d) Sedan sålunda medeltalet af städjans kapitalbelopp blifvit för 50 år funnet, uträknas ränta derå eller 5 procent, och denna ränta blifver det årliga belopp, som under namn af städjeersättning skall i all framtid af hemmanet utgå. 4:o)
Denna städje-ersättning skall, under detta namn, utöfver ordinarie räntan, uti hemmanens jordeboksränta intagas till ovilkorlig framtida efterrättelse. 5:o)
På sådane vilkor anses de åboer och arrendatorer, som nu innehafva hemmanen, de förre från 1859 års början, de sednare vid nuvarande arrendekontrakts utgång, berättigade att fortfarande besitta hemmanen, de, deras hustrur och barn, led efter led, såsom för kronoåboer stadgadt är; dock att genom nu meddelade föreskrifter ej göres någon ändring i förhållandet med de hemman, hvarom laga domstols kraftvunna beslut mellankommit, eller beträffande eganderätten till hvilka donationsbref kunna åberopas.