Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dubhelbössor 1 stycke 4 Enkla bössor 1 stycke 2 Pistoler, Puffertar och Terzeroler 1 pär 1 Delar af gevär draga dubbla tullen af det ämne, ar- betadt, hvaraf de bestå.
Gencver; se Bränvin.
Gjutstenar; se Sten. 14 Gipsarbeten, ej specificerade Glas: Bunkar, Burkar, Buteljer oell Flaskor (Karoliner samt pressade eller slipade Flaskor härunder ej inbegripna) : till och med ] kannas rymd deröfver lill och med kanna af större rymd Fenster- alla slag .
Ljuskron- Optiska: lösa och oinfattade Patent- och Glastakpannor Spegel-: rå och oslipade eller så kallade Glasämnen slipade, ofolierade folierade Ur- andra slag, hvita eller färgade, arbeten af s. k.
Benglas deri inbegripna, ej specificerade . . . .
Glasjlusser: oslipade .
. slipade, oinfattade infattade, vägas med infattningen och förtullas såsom den.
Glasvaror försedda med flätning, som icke utgör varu emballage Glete eller glitt, alla slag Grifflar, af sten . .
Qvantitet | jnfgrsejstuj]_ . f.';rUlH- Banko, beräkningen.f ll:dr sk. rist 1 skålp.
— 100 st. 100 st. 100 st. 1 skålp. skålp. skålp. skalp, skålp. skålp. skålp. skålp. 1 skålp. 1 skålp. 1 skålp. 1 skålp. 1 skålp. 1 skålp. 40 .36 24 1 4 20 1 1 2 6 12 18 24 1 Glasögon, Lorgnctlcr och andra monterade optiska Glas; se Instrumenter, mathematiska, optiska etc.
Granatäpplen; se Frukter och Bär, ej specificerade. 15 Qvantitet Införselstull. beräkningen.
It: dr sk. rst.
Gryn, alla slag, utom af spanmål 1 skalp. i 6 Gräsmattor och Gräsrep 1 skepp :d 4 — — Guld: arbetad t - 1 lod 1 bok-, äkta 1 lod 8 oäkta .... i lod 8 Anm.
Vigten för pappersbladen, emellan hvilka guldet ligger, inberäknas. musiv-, puder- eller unsen- 1 lod 10 Gulddragare-arbeten, af guld eller silfver:
Cantiller och Pailetter: äkta eller halfakta . 1 lod 8 oäkta 1 lod 5 Fransar, Galoner, Gramaner, Aiguiletter, Snören och andra ej specificerade: äkta eller halfäkta 1 lod 16 oäkta 1 lod 10 Gummi, alla slag, ej specificerade 1 skalp.
3 Gutta- Percha, arbeten deraf, ej i Taxan specificerade 1 skalp. —_ 12 Hagel, alla slag 1 skalp.
3 Hals duksvalkar 1 skalp. 32 Hampa, häcklad 9 4 Handskar, alla slag1 o " ■ Harts 1 1 lisp. 16 — Gryn af Spanmål; se Spanmål.
Guitarrer; sc Instrumenter, musikaliska.
Guldtyg; se Väfnader, SidenGummi elasticum; se Cautscheuc.
Gäss; se Foglar.
Ilandtverkerivarbr, ej specificerade; se Slöjdevaror.
Harpoes; se Harts. 16
Inforselstnll.
Banke.
R:dr sk. r:st Hallar: af strå 1 stycke 1 af siden eller annan väfnad, samt i allmänhet monte- rade Fruntimmershattar 1 stycke 2
V af ull, hår eller silke . 1 stycke o af läder, fiskben, papper, träd eller rötter m. m. 1 stycke Vi Halljlälor af halm eller strå 1 skålp. 1 16 Hattfoder och kullar, tullbehandlas lika med den väfnad, hvaraf de bestå, utan afdrag i vigten för åtföljande papper och stoppning.
Hattformar af filt, med eller utan styfning, tullbehandlas lika med den filtväfnad, hvaraf de bestå.
Honung 1 skalp. 1 Horn: arbetadt: platter 1 skålp.
BIHANG TILL HOT ®® VID Urtima Riksdagen i Stockholm År 1844. »*« ANDRA SAMLINGEN. 3^2 Afdelningen: Kongl. Majlis Befallningshafvandes Femär s-Ber ättel ser. mOWOrTt* BEFALLNINGSHAFVANDES UTI Christianstads Län TILL KONGL. MAJIT i underdånighet afgifne FEMÅRSBERÄTTELSE för Åren 1839, 1840, 1841, 1842 och 1843. STOCKHOLM, 1844.
TRYCKT HOS P. A. KORSTEDT & SÖKER, Kongl.
Länets allmänna beskaffenhet är genom härifrån förut, sednast år 1839, i underdånighet afgifna femårsberättelse beskrifven.
Några egentliga förändringar i detta afseendet hafva under loppet af de sednare fem åren ej företett sig annorlunda än att, i följd af utvidgade odlingar och en starkt tilltagande folknummer, de ekonomiska och sociala förhållanderna utveckla sig i samma riktning, som under de näst föregående fem. åren.
Hvad som således i främsta rummet af denna berättelse bör afhandlas, är Länets Invånare.
Seder och bruk fortfara väl att förblifva hvad de förut varit; dock emottages äfven här intryck af tiden, som skapar allt jemnt nya behof.
Derföre tarfvas också nya källor, ifrån hvilka dessa behof skola tillfredsställas.
Dessa behof äro likväl mera en tidens fordran än nödvändighetens.
Ej heller får man i allmänhet mäta välståndet efter lefnadssättet; helst under en tid, då obetänksamheten och lättsinnigheten ega så många vägar att från lånta källor hämta medel för att tillfredsställa begären.
Detta förhållande är så mycket vigtigare att anmärka, som det allt mer och mer sprider Femårs-lerättelse från Christianstads Län, * 2 silia verkningar bland mängden och bland den arbetande klassen, som fordom i allmänhet med mera sparsamhet och med mera omtanka för framtiden beredde sig en oberoende ställning, än den nu gör.
Deremot visar sig detta begär efter oberoende på ett annat sätt, och med mera inverkan på seder och ordningen, i den mån detta sträfvande utvecklar sig medelst frigörelse från de band, sorn stärka både ordning och seder.
Detta röjer sig synbarligen i ett allt mer och mer minskadt föräldra- och husbondevähle.
Folkmängden ökas.
Å landet utgjorde den efter mantalslängderna År 1838:
Skattskrifne personer .... .... 82.214 Gemenskapen vid indelade Armeen , . 1,274 Skatlfria ‘ 66’d3!_. 67,805 Summa: 150,019 Städerna: Skattskrifne . . . . 3,804 Skatt frie . . . . 1 912 - ........5,716 Summa: 155,735 År 1843 utvisa Mantalslängderna på landel:
Skattskrifne personer • . . . 84,177 Gemenskapen vid indelade Arman . 1,271 Skallfrie ' 7JK”* - 74,857 Summa: 159,034 Städerna: Skattskrifne . 4,244 Skattfrie 2,807 Summa 160,085 hvadan alltså folkökningen lill 1843 års sint under sistförflutna fem år utgör en tillökning af 10,350 personer.
Således större än under näst föregående 5 år, clä tillökningen beräknades lill 8,153 personer.
Inom de sista 10 åren utgör alltså folktillökningen inom Länet 18,483 personer.
3 Alt ett stone antal skattfria personer nu finnas, än då förra berättelsen ingafs, härleder sig hufvudsakligen från den efter sisla Riksdag gällande författningen alt skattskrifnings-åldren blifvit förändrad.
Samma orsaker till folkökningen, sorn i förra femårsberättelse!! uppgåfvos, gälla och verka ännu.
Hemmaiisklyfningar och jord-afsöndringar fortfara och bereda tillfällen till nya bosättningar: en stor mängd nya torplägenheter äfvenledes.
Många olika tankar hafva uppstått rörande nyttan eller skadan häraf.
Öfverdriften häri är, som all annan öfverdrift, menlig.
Att en för långt sträckt hemmansklyfning och jordafsöudringar från hemmanen skada så val det allmänna, som de blottställa dem, som på dessa små jordlappar skola söka deras bergning, kan ej gerna förnekas, då man närmare granskar de följder, som deraf uppkomma.
Att en utsträckt klyfning och jordafsöudringar bereda en ökad folkmängd är visserligen en sanning; men i samma mån som denna tillökning af menniskor skall söka sin bergning på så små jordlotter, sorn blifva af 5 å 6‘00:dels heraman, bör man lätt kunna fatta omöjligheten för innehafvaren att försörja sig derpå.
I denna uppgift är ingen öfverdrift, ty flera exempel kunna åberopas att klyfningen på många ställen gått så vida, som sagdt är.
Länet kan framvisa ända lill ^ig mantal med 1\ kapplands rymd för hus och gård m. m.
Under ett sådant förhållande kan med skäl befaras, alt en folkmassa uppkommer, som biifver i den belägenhet att den snarare larfvar understöd af det allmänna, än att den kan lemna det understöd åt det allmänna, som med skäl och billighet kan påfordras af sjelfegande hemmansåboer.
På de grunder vårt beskatlningsväsende befinnes, är denna gränslösa sönderklyfning så mycket mera oförenlig, som skattläggningen stödjer sig på det öfverskott, som kan hemtas af jordens afkastning.
JNär nu delningen går öfver den gräns, att egaren afjorden ej kan hemta ens underhåll åt sig sjelf, än mindre åt hustru och barn, svnes en sådan tillökning i folknummern ej vara af särdeles nytta, ty nöd och brist ibland de flera är vida sämre än ett tarfligt välstånd hos ett färre antal, som eger styrka att sig försörja och lill staten kan erlägga de ntskylder, som tillhöra jorden.
Man må förgäfves söka bortblanda det verkliga oell af enstaka uppgifter och spetsfundiga satser draga slutsatser, som i sjelfva verkligheten ej visa sig: man må förgäfves söka skäl der skälen ej förslå; tv slutet blir ändå del, att fattigdom och elände, med alla dess vådliga ulgreningar, utveckla sig pä en grund af falsk liberalism, den må utsiras för öfrigt med hvad glitter sorn helst.
Få Län i Sverige hafva måhända en 4 så bedröflig erfarenhet af denna sönderdelning, som detta Län, inom hvilket den bereder de följder, som redan låta känna sig.
Som exempel må åberopas, att vid försäljning af i mantal bevakades icke mindre än 21 köpebref å joi’dbitar, som gäldenären af hemmansdelen försålt, utan att någon enda af köparne å af dem inköpt jord kunde vinna fastställelse, ehuru flera af köparne å sina jordbitar redan uppfört hus.
Härvid bör ej heller förbises den omständigheten alt, om en mindre väl känd torpare eller arbetare med stor familj söker inträde i en församling, kan sådant möjligtvis nekas honom, derest han icke visar någon säkerhet för sig och de sinäs bergning; men vet han det rådet att på kredit köpa sig en så kallad hemmansdel, kan han tvinga sig in i hvilken församling som helst, och kan han blott på ett eller annat sätt qvarstanna som åbo å sitt hemman till följande mantalsskrifning och manta Islängdens justering, så har han vunnit sitt mål, ty då vet han, att både han och hushållet få ett stöd i sockens fattigvårds-åligganden till föga båtnad för socken.
Till en sådan bestämmelse var den Svenska allmogens åborätt i dess upprinnelse ej ämnad.
Under sådana förhållanden stadgas allt iner och mer den tanken, att frågor om hemmansklyfning böla öfverlåtas åt kommunerna och under vissa vilkor behandlas som kommunalmål.
Skälet härtill är ganska nära de skäl, som öfverlåtit andra fatligvårds-frågor åt socknarne, — ty snart nog står hemmansklyfningen i nära sammanhang med fattigvården.
Folklynnet bibehå Iller sin karakter.
Å olika orter skiftar det, i mån af de olika folkstammar, som ifrån början befolkat dem.
Och anmärkningsvärdt är, att tidens längd, under gemensamma lagar, styrelse och öfriga gemensamma förhållanden, ändå ej kunnat mildra den olikhet, som finnes inom olika trakter.
Emellan hvarje härad återfinnes denna skillnad, både i de yttre dragen, språket, i mer och mindre liflighet och flera andra afseenden.
Den skarpaste skillnaden visar sig emellan skogs-boen och slätt-boen.
Den förres större beräkningsförmåga, öfvergående ej sällan till slughet och tilltagsenhet, mera hastiga rörelser och raskare handlingssätt kontrastera einot slättboens trögare lynne, kallare men mera öppna väsende och lugnare besinning i företag.
I skogstrakten finner man i allmänhet mera intelligens, än på slättlandet.
Läsning, skrifning äro mera allmänna i skogstrakten, der spekulations-andan bildat de flesta till verkliga räknemästare.
Deremot visar slättboen sitt företräde i moraliskt afseende, mera pålitlighet, hvilket äfven yttrar sig i mera månhet om andras rätt.
Brottmålen inom skogs* 5 trakterna äro alltid flera än på sätllandet.
Ibland den verkligt besutna delen af Länets invånare finnes en grund till välstånd och trefnad, som likväl i sednare åren fått känna skakningar af en mindre lycklig period för näringar och rörelse.
Härom må några ord yttras, efter det näringarne blifvit framvisade.
Jordbruk är Länets hufvudsakliga näringsgren.
En i sednare åren ökad sädesproduktion bevittnar dess framgång.
Utvidgning och förbättringar följas egentligen åt.
Likväl går utvidgningen med större än förbättringarne i allmänhet.
De förra för mycket på de sednares bekostnad.
Härpå bör likväl ej så mycket undras; ty vanor och traditioner äro äfven mäktiga krafter, som hvarken lätt eller hastigt bekämpas.
Framstegen bland allmogen kunna endast gä småningom.
Exempel verka, och då Skåne räknar flera agronomer, som med klokhet och omtanka använda kunskaper och naturens enkla men dock ofta obegagnade sanningar, erhålles eji föresyn, sorn slutligen verkar, om ej genast.
Ladugårdsskötsel vill i allmänhet ej framgå så rationell som den borde.
På en del större gårdar hafva likväl godsegare vinnlagt sig om förbättringar, dels genom bättre fodring, bättre skötsel och äfven genom införskrifning af främmande, större oell bättre kreaturs-racer.
Likväl torde förbättringen genom nliändska racer ej ännu i allmänhet vara lämplig, innan n\an lärt sig inse nyttan af bättre och starkare utfodring.
De inhemska racer, vi hafva, kunna otvifvelaktig! upphjelpas och förbättras genom bättre skötsel.
Lika säkert synes det vara, att hvilka racer, som hitkomma, skola de degenerera och försämras, om ej en bättre fodring och en bättre skötsel gifvas dem, och måhända blifva än sämre än de racer vi hafva.
På större gårdar hafva så kallade holländerier eller mäjerier inrättats, hvarest smör och ost produceras.
Fortgår denna del af landlhushållningcn med den framgång, som man har skäl att hoppas, kan snart den lid inträffa, då detta Län kan exportera till andra orter dessa nödvändighetartiklar, i stället att, som hittills varit förhållandet, behöfva importera dem för eget behof.
Del suni onekligen hittills varit celi timm är ett \äsentligl hinder fur en rationel ladugårdsskötsel, är B r unvin sbränningen, soin heklaglligU is i dess nuvarande fonn hittills gjort och ännu gör sina anspråk gällande så väl på kapilaier sorn på jord brukarens uppmärksamhet och lagstiftningens behjertande.
De större brännerierna, synnerligast de, sorn drifvas nied ångapparater, betraktas med afundsjuka af de mindre husbehofsappara lernas egare.
De sednare tro, alt de större inrättningarne genom deras stora tillverkningar bidraga till de mindres förfång.
Antalet af lill bevillning be\ il jade pannor, som år 1839 utgjorde 7,012 stycken, bar år 1842 utgjort 5,113 st., men tillverkningen kan anses likväl vara lill samma belopp.
Skogarne inom Länet äro i aftagande.
Härtill bidrager en större konsumtion genom liera bostäder och således flera eldstäder, äfven den utsträckta och på många ställen fördelade brän vinstillvei kningen.
Derjemte hafva sä få den omlänksamheten alt tänka på efterkommandes behof, hvarföre det är sällsynt att någon återväxt beredes.
De vid lagné åtgärderna för bästafveln hafva haft goda resullaler, hvarigenom de här förlagde Cavnlleri-rcgemenlerna lill en del reinonteras med inhemsk afvel.
På några af de större egendoniarne fortgår får-racernas förädling; men inskränkes dock lill dessa ställen.
Att det ej mera allmänt sker, torde kunna bernias lian srårighclen att med fördel afsätta den lina ullen, synnerligast i mindre partier.
Hvaremot den gröfre lättare inom orten afsälles.
Det uppgifves, att tillverkningen årligen utgör per medium 1,790 tunnor Alun, med beräkning af ett medelpris af 18 R:dr Banko tunnan: således ett årligt tillverkningsvärde af 32,220 R:dr Banko.
Verket sysselsätter efter uppgift 14(> i n a n t a lssk r i lii a persone r.
Af de i Öfrigt inom Länet befintliga verl; oell inrättningar, som i tabellen äro upptagna, förtjenar pappersbruket
Klippan en särdeles uppmärksamhet, genom tillverkningens belopp, dess godhet, genom machineriets fullständighet, den ordning, hvarmed verket drifves, och framför allt genom den omvårdnad, hvarmed egaren behandlar de 100 arbetare, som efter uppgift 7 dagligen sysselsättas.
Årliga tillverkningen uppgifves utgöra 40,000 ris papper, beräknade lill ett värde af omkring 170,000 riksdaler.
Linneväfnad har förut, synnerligast innom Norra Åsbo och en del af Södra Åsbo härader, varit en lönande näringsgren.
Sednare årens fallande priser hafva likväl betydligen minskat den vinst, dessa orter deraf egde, hvarföre det är troligt, att tillverkningen kommer att minskas lill stor skada för dessa orter, som, i följd af en i allmänhet mager, och mindre bördig jordmån, larfva lönande binäringar, för alt berga sig.
Som skäl till prisets fallande uppgifves, alt Danska upphandlare förr inställde sig vid våra marknader, synnerligast vid Åby marknad, för att inköpa större partier linneväf till förbrukning inom Danska landet; men att denna afsättning till större delen upphört, sedan Danskarne sjelfva börjat att tillverka denna slags väfnad.
Salpeter-kokning var fordom, synnerligast inom båda Göinge härader, en lönande handtering, sorn derföre då också bedrefs temligen betydligen.
Under loppet af de sednare åren har tillverkningen deremot varit högst obetydlig.
Skälet härtill är vedens dyrhet och det låga lösningspris, Kronan erbjudit för varan.
Då Rikets sednast församlade Ständer beviljade förlagslån, så väl för salpeterladors uppförande som pannors anskaffande, gaf detta en stor del af dessa häraders hemmansegare anledning att söka dessa lån.
Det var en liv källa alt bekomma penningeförskolter, som kunde lill en del afhjelpa penningebehofven och ersätta i någon mån bristande tillgångar i öfriga lånkonlor.
Då liela anslaget, som fick för hela landet utlånas, endast utgjorde 100,(XX) R:dr, sträckte dessa 2:ne häraders lånsökande likväl sina anspråk ungefärligen tili denna summa.
Härigenom stärktes den öfvertygelseii, att lånen voro hufvudsaken och salpelerkokningen en bisak, eller rättare ett föregifvande for alt bekomma lån.
Som det ej kunde vara afsigten att derföre förskjuta med penningar, och med ansökuingarne dessutom ej de föreskrifna vilkoren voro fästade, afslyrkte Eders Kongl. Majds Befallningshafvande bifall till dessa lån, hvilket alstyrkande salpetersjuderi-slyrelsen till större delen gillade.
Sedan Kronans lösningspris nu blifvit förhöjdt, är att förmoda, det näringen utan lån kan blifva lönande.
Att deremot genom lanta penningeförskolter inlocka till en näring, sorn ej af sig sjelf kan löna sig, skall utan tvifvel snarare försämra än förbättra näringsidkarnes villkor, synnerligast då lånen skola återbetalas.
LånimxiUningar saknas för öfrigt ej.
8 Sjöfart idkas i synnerhet inom Bjäre härad, der dugligt och raskt sjöfolk är att tillgå.
Från Länets östra kust göras transporter af spannmål tili Blekingska hamnar, hvarifrån ved och timmer hemtas.
Härigenom herodes förtjenst åt fiskare och Båtskeppare.
Fiske, hvaraf det i Östersjön och vid vestra kusten är det betydligaste, sysselsätter flera hushåll och lemnar dem utkomst.
Jagt är utan någon betydelse och kan inom detta län ej räknas som något egentligt näringsfång.
Handel inskränker sig hufvudsakligast till landthandel med ortens produkter och med afsättning, dels i Länets släder, och dels på landtmarknader.
Spannmål och brännvin, en del timmerskog samt ek- och bokstäfver äro de hufvudsakligaste exportartiklar.
Af förenämnde yrken gifva visserligen flere medel lill förtjenst, men att bestämma totala inkomsten häraf är omöjligt, helst de fleste, som idka dem, synnerligast af allmogen, ej för sig sjelfva göra några beräkningar deröfver.
Medel-markegångspriset under åren 1839 med 1843 gör inom Länet för råg 8 R:dr 46 sk. 10 rst, korn 5 R:dr 28 sk. och för hafre 2 R:dr 44 sk. 7 rst, allt Banko.
Att bestämma markegångspris, så att en allmän belåtenhet dermed vinnes, röjer allt mer och mer svårighet.
Synnerligast visar den sig, då en hastigare omvexling i de gångbara sädespriserna uppkommer i följd af olika årsväxt.
Då markegångspriset skall bestämmas i början af November månad, har sällan något gångbart pris på spannmål efter den inbergade skörden ännu stadgat sig, och då rågpriset lill exempel 1 eller 2 månader förut uppgått lill 14 ä 15 R:dr B:ko tunnan, hvarpå exempel här ej saknas, och kan 2 å 3 månader derefter falla så småningom till 6 å 7
R:dr, är det nära nog omöjligt att under tiden linna ett pris, med hvilket både räntegifvare och räntetagare blifva belåtne.
Häraf föijer vanligen en missbelåtenhet, som ofta höres och som troligen ej kan afhjelpas, förr än dels en annan tid bestämmes för markegångssältningen, dels andra grunder föreskrifvas för sjelfva prissättningen.
Att för öfrigt tillförlitligt uppgifva näringarnes tillstånd, i tabellarisk form med bestämda zifFeruppställningar, kan ej göras.
Om näringarne äro i stigande eller fallande kan således ej på annat sätt pröfvas, än genom en allmännare öfversigt af Länets ekonomiska ställning.
Skånska provinsen, och således äfven detta Län, har dessa sednare åren haft stora svårigheter att bekämpa.
Att, under åkerbrukets, enskiftenas och odlingarnes rätta utvecklingsperiod, hvilket man kan kalla de sednare 10 åren, under stora ansträngningar att använda alla möjliga krafter till förbättringar och utvidgade odlingar och må hända skynda dermed mera än krafterna medgåfvo och förståndigt var; att under sådana förhållanden mötas med tvänne nära nog totala missväxtår, under det en äfven å andra orter kännbar penningeförlägenhet kändes, öppnade sår, som ej så snart kunna läkas.
Såren blefvo så mycket djupare, som ymniga och lätta lånetillgångar hade föregående åren blifvit i stor skala anlitade.
När man härtill lägger alt spekulationerne hade dessutom sträckt sig i öfverdrifvet mått till egendomshandel, i hvilken både stora egendomar och en mängd hemman och hemmansdelar ingingo, hvartill krediten fortfarande behöfde anlitas, under det att egendomarnes värde voro i stigande och nära nog ingen gräns för deras värden, så kan man lätteligen fatta följderna af den stagnation, som uppkom genom brist på produkter att afsätta och genom brist på cirkulerande mynt, hvarmed redan ingångne förbindelser och de stundliga behofven skulle liqvideras.
Känningen häraf skulle blifva så mycket starkare, som bristen ej kunde afhjelpas genom ett återhåll, ty stegen voro redan tagne, voro för stora och för allmänna.
Ett ovarsamt begagnande och användande af de tillgångar, som varit tillgängliga och som onekligen släpptes allt för hastigt och allt lör mycket på en gång ut, måhända med beräkning af långifvarne, alt derigenom ernå en deremot svarande och kanske obillig vinst, skulle naturligtvis skuldsätta fastighetsegare och näringsidkare till ett belopp, som ej kunde ulan tvångsmedel återbetalas, när samma källor, från hvilka lånen blifvit gjorde, på en gång och på flera månader stängdes, antingen af försigtighet eller af brist på tillgångar.
Emellertid hade dessa i och för sig sjelfva skenbara tillgångar uppstegrat både fastighets- och varupriser, hvilka äfven under naturliga förhållanden ej kunde stå på samma höjd och skulle ovilkorligen än vidare falla i samma mån det förut cirkulerande myntet indrogs och krediten blef störd.
Bristande kredit, som alltid blilver en följd, när den ovarsamt och utan beräkning i öfvermått blifvit begagnad, förorsakade, må hända mer än Femärs-berättelse frän Christianstads Länr 2 10 brist på penningar, den oreda som erlarits, ty sedelfabrikerna existerade med samma rätt att fabricera, ehuru de ej vågade att utsläppa deras tillgångar i den ■vacklande rörelsen.
En i början för stor och sedermera en för ojemn utlåning af Privat-bankerna bar gjort onell.
Della kan af ingen förnekas.
Lättsinnigt hafva låntagare begagnat öppnade tillfällen att derifrån på egna och andras namn erhålla penningeförskolter.
Ostadiga hafva privatbankers operationer varit och olämpliga för den rörelse och den hufvudnäring, som inom detta Län tarfvar en annan amorteringsprocent än den, som är för privatbanker och diskonter bestämd.
De höga straffräntorna lisa ej heller jordbrukarnes bekymmer.
Alt näringarne häraf lidit, att jordbrukaren, äfven den som ej deltagit i lidens financiella operationer, också deraf lidit och lider, är omisskänneligt.
Att de för högt uppdrifna fastighets- och varupriserna fallit nära 33J procent och, efter ett föregående temligen ymnigt år och med förväntan på ett kommande ymnigt, ännu vidare skola falla, kanske under arbetskostnaden och egendomarnes reela värden, äro följder, som äro kännbara.
Bekvmren synas, och, när de inställt sig, röja sig vanligen begären efter hjelp.
Mången frågar med otålighet: hvar finnes den?
Den finnes må hända närmare än de fleste sjelfva vilja.
Den finnes säkrast hos hvar och en sjelf, som dertill måste bidraga.
Skall den sökas på annat sätt och på andra ställen, kan ingen hjelp erhållas.
Den finnes i ett efter våra tillgångar enligare lefnadssätt och att lättsinniga och förhastade speculalioner bannlysas af deni, som ej förmå mäta dess följder.
Den finnes i en redlig afsigt ali ej våga iner än man liar, d. v. s. i allvarliga bemödanden att göra hvar man rätt, äfven om del niå ske med en och annan uppoffring af lifvets njutningar.
Då kan förtroendet återkomma, då kan trefnaden åter inträda i de byggder, inom de hushåll, der den förr var hemmastadd.