Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På grund af delta allt, jemte hvad vid återremissen förekommit, skulle jag hafva önskat, att Utskotten tillstyrkt Rikets Höglofl.
Maj;t afgifva en detaillerad underdånig framställning, angående Consuls-embetenas förbättrade organisation, men inskränker mig vid detta tillfälle, och vid den utgång, saken i Ulskotten funnit, att hufvudsakligen instämma uti det förslag, som uti Herr Grefve von Plåtens reservation innefattas.” STOCKHOLM, Elméns och Granbergs Tryckeri, i84i•
Stais- samt Ållin. Besv.- ock Ekon.-Vt skottens Utlåtande, N.o 128. i N:o 128.
Ank, till Exp. Utsk. den 7 Januari i84i> kl. ro f. ns. Utlåtande, i anledning af återremiss å Utskottens Betänkande, N:o 5, rörande Allmänna Stadgandeti och anslag till Folkundervisningens befrämjande.
Sedan samtlige Riks-Stånden till Utskottens vidare handläggning återremitterat detta Betänkande, till följd af de anmärkningar, som deremot blifvit inom Riks-Stånden framställde, så hafva Utskotten, efter tagen kännedom af dessa anmärkningar, äfvensom af de nya, ämnet rörande förslag, som, jemte desamma, afgifvits, åter företagit frågan.
Utskottens uppmärksamhet har först blifvit fästad på det serskilda missöde, som träffat deras i 17 §. införda allmänna slutförklaring, nemligen det, att allt för litet hafva blifvit bemärkt, eller åtminstone ej uppfattad i den ali manlighet, som vid dess afgifvande varit åsyftad.
Utskotten ansågo det lända både till större redighet och till undvikande af ett alltför ofta återkommande till samma ämne, om på ett enda ställe, i slutet af Betänkandet, den allmänna åsigt uttalades, att olika förhållanden på olika orter kunde i hög grad försvåra tillämpningen af åtskilliga föreslagne sladganden, eller göra den alldeles omöjlig, i hvilka fall likväl de såsom nödvändige uppgifne undantagen alltid borde serskildt pröfvaS och, så vida de funnos af omständigheterne påkallade, medgifvas af vederbörande embetsmyndigheter.
Den åberopade förklaringen har följande ordalydelse: ”Slutligen få Utskotten erinra, att, ehuru sorgfälligt Utskotten bemödat sig att föreslå stadganden, som öfver allt måga finnas tillämplige, måste Utskotten föreställa sig, att å en och annan ort, serskilda hinder för tillämpningen skola möta, som det icke varit möjligt att nu taga i beräkning, men som måste föranleda till undantag, der de af vederbörande embetsmyndigheler bekräftas”.
I denna korta anmärkning torde tillräcklig vederläggning af åtskilligt, som mot Betänkandet blifvit erinradt, redan vara gifven; men då stället, der den blifvit införd, synes mindre väl valdt, enär den kommit att blifva Bih. till R.
Prot. 1840 och 1841. 4 Sami. 2 Å/d. 2 Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N.o 128. allt för litet i ögonen fallande; hafva Utskotten, för det åsyftade ändamålets vinnande, trott det vara säkrare att flytta den ifrån slutet till början och sätta den framför §.
1 uti det afgifna förslaget, då ordet ”slutligen’ bör utbytas mot ”i allmänhet".
Mot den grundsats, hvarifrån Utskotten i sitt om förmälde Betänkande utgått, eller att såsom grund för den allmänna folkbildningen antaga undervisningen och läsningen i skolan, har hufvudsakligen blifvit anfördt, att, ehuru Utskotten uti ingressen till Betänkandet förklarat, alt Utskotten ingalunda förbisett föräldra-undervisningens vigt och värde, Utskotten likväl icke inrymt åt densamma den frihet, som vore af nöden, eller fästat det afseende derå, som den förtjenade; att denna undervisning, som hade sin grund uti en allmän öfvertygelse hos folket, att det är föräldrars ovilkorliga pligt och äfven rätt att sjelfve besörja sina barns undervisning, redan länge egt rum bland svenska allmogen, och att, genom densamma, vunnits en djup religiös sinnesstämning, en märkbar utbildning af förståndet, en stor säkerhet i omdömet öfver det, som ligger inom allmogens synkrets, och en återhållande betänksamhet, der föremålen ligga utom densamma, hvarigenom Svenska bonden, oaktadt sina ringare kunskaper, likväl redt sig med lätthet i det practiska lifvet; samt att, genom meddelandet af denna undervisning, bibehållas hos de äldre redan inhemtade kunskaper; att undervisningen i skolan deremot orsakar likgiltighet för föräldrar att taga närmare del i barnens intellectuella bildande, hvilket de helt och hållet öfverlemna till lärarne; att den brådstörtar kunskaper på barnen, utan att medföra eller lemna tillfälle till den skärpning af förståndet och omdömesförmågan, som fordras, för att rätt tillämpa och hemta nytta af inhemtade lunskaper; att den dessutom icke är verkställbar på flere trakter inom landet, såsom i de norra orterne, och att således, om än det är nödvändigt och nyttigt att införa skolundervisningen på de ställen, der föräldra-undervisningen försummas eller uragtlåtes, det deremot är öfverflödigt, om ei skadligt, på de ställen, der barna-undervisningen allmänt och sorgfälligt vårdas af föräldrarne sjelfve; men då, i anseende till flere anförde omsländigheter, skolorne numera icke kunna undvaras, och deras allmänna inrättande på landet är af högsta behofvet påkalladt, så har skole- och föräldraundervisningen ansetts böra sammanbindas till ett organiskt helt, så att den senare införlifvas i skol-undervisningens mekanism, såsom ett deri nödvändigt element, eller ett regelbundet medel, ungefär såsom monilörerne i vexelunder visnings-skolorna.
Stats- samt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Viskottcns Utlåtande, N.o 128.
3 Den Åsigt, i afseende på folk-undervisningen, liar dessutom Idifvil yt - rad, all folkskolan, i sill nya oell lo' brill rade skick, alltid lionie uppkomma fritt och otvunget, endast till följd af det inom hvarje forsa uddig err kända behofvet deraf; att det således borde lemnäs församlingarrie öppet att sjelfve, i mou af detta behof, besörja sina uudervisnings-anstalter, samt att Staten endast borde på tjeniigt sätt befordra och lätta de serskilda menigheternas bemödanden i afseende härå; och har denna ordning ansettjs lemna den bästa möjliga borgen för undervisnings-anstallernes ändamålsenliga begagnande.
Derjemte har blifvit anfördt, att, för det uppväxande slägtets bildning samt för dess förkofran och trefnad, fordras i framsta rummet, alt hvarje samhälls-medlem lemnäs tillfälle att, jemte insigt uti läsa, räkna och skrifva, inhemta färdighet uti något visst yrke, för att deraf kunna bereda sig utkomst och samhället gagn.
Hvad först angår de anmärkningar, som blifvit gjorde mot
Utskottens framställda åsigt af förhållandet mellan den undervisning, som lemnäs hemma i föräldrahuset, och den, som i skolan meddelas; så förneka dessa icke egentligen riktigheten af Utskottens åsigt, utan gå i synnerhet ut på att visa, att föräldra-undervisningen vid sjelfva tillämpningen dels inskränkts inom trångare utrymme, än som vederbordt, dels gjorts alldeles umbärlig, och derigenom motverkats; samt att skolundervisningen gör föräldrarne mer och mer likgiltiga för sin pligt att sjelfve undervisa sina barn, och atl dea dessutom är i flere orter alldeles oanvändbar.
Utskotten kunna så mycket mindre hafva åsyftat att nedsätta föräldraundervisningen eller göra den overksam, sorn de öppet uttalat sin öfverty* geise om dess stora vigt och värde, ja äfven i vissa hänseenden erkänt dess företräde framför skol-undervisningen.
Ingen inskränkning i föräldrarnes naturliga rättighet att sjelfve lära sina barn, när de dertill hafva håg och kunskap, har blifvit föreslagen; icke heller har skolan, i afseenda på hemläsningen, fått sig någon annan eller högre rättighet tilldelad än att rätta det felaktiga och tillägga det, som fattas.
Vöre föräldra-undervisningen i vårt fädernesland nu i allmänhet sådan, som den anses under föregående tider hafva varit och ännu i somliga landsorter verkligen är, så borde man väl betänka sig, innan man föreslår några vidsträcktare åtgärder, hvilka medelbart eller omedelbart kunna åstadkomma större förändring deruti.
Men man bör se saken, sådan den sjelf framställer sig, icke sådan, som man skulle önska, att den vore, eller gerna vill förespegla sig, att den är.
Då kommer den af inbillningskraften skapade bilden att förlora mycket af f Stats-> samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utshottens Utlåtande, N.o 128. sin lånade glans och framstå nog ofullkomlig och full af brister.
Väl är det sannt, att ingen ort finnes i fäderneslandet, der icke många föräldrar räkna för en helig skyldighet att lära barnen läsa i bok och undervisa dem i fädernes kunskaper, och deribland främst i fädernes troslära, och denna sköna hemsed får man till en stor del tillskrifva den allmännare förståndsodling, hvarigenom Sveriges allmoge bland Europas öfriga folk varit utmärkt.
Men oförnekligt är det ock, att denna hemsed börjar mer och mer komma i förgätenhet, dels af samma orsaker, som inverka förstörande på gudsfruktan och sedlighet, med hvilka dea har ett nära och innerligt sammanhang, dels genom de förändrade förhållanden inom landet, som i den nyaste tiden allt mer utbildat och utbilda sig, såsom t. ex. den tilltagande svårigheten och osäkerheten att kunna försörja sig, och de fattiges derigenom tillväxande antal, hvaraf liknöjdhet, oordentlighet och okunnighet oftast blifva följden.
Det kan ej nekas, att skolundervisningens tillgänglighet äfven verkat och kan komma att ytterligare verka till försvagande af föräldrarnes håg att sjelfve vara sina barns lärare, och det i samma mon, som man finner beqvämligare att kasta detta besvär på en annan, än att sjelf underkasta sig detsamma; men af föräldrar, som så lätt afstå Irån en visserligen mödosam, men tillika angenäm pligt, torde väl icke något serdeles samvetsgrannt och ihärdigt uppfyllande deraf vara att påräkna.
Antalet af skolor är ej heller ännu i vårt land så stort, att de ensamme skulle förmått verka ett så allmänt aftagande af denna hemsed, som nu måste öfverklagas af den, som tagit närmare kännedom om denna angelägenhet, utan andra kraftigare orsaker, hafva i hufvudsakligaste måtto dertill bidragit.
Vöre den barna-undervisning, som nu i allmänhet kommer den större delen af folket, allmogen, till godo, i alla afseenden sådan, raan hilligtvis kunde önska och fordra, så behöfde icke Staten vidtaga någre vidsträcktare åtgärder till dess förbättring, utan man kunde låta bero vid det, som är.
Men olyckligtvis måste hvar och en, som något närmare inträngt i det verkliga förhållandet, erkänna, att den på långt när icke är sådan, den borde vara, ja , att den på mångå orter beklagligtvis är i ett starkt aftagande, och att det är på tiden, alt Staten verksamt griper in deruti och ändamålsenligt ordnar en af sina vigtigaste angelägenheter, hvilket utgör ett oeftergifligt vilkor för dess bestånd och utveckling.
Tvänne utvägar erbjuda sig då att välja emellan:
Den ena är, att söka återgå till det, som har varit, att göra föräldra-undervisningen till enda grundvalen, hvarpå afl vidare kunskaps-utveckling skall byggas, och således småningom göra folkskolan umbärlig.
Ehuru önskligt detta vöre, lärer det väl nu mera icke vara möjligt.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-17t skottens Utlåtande3 N:o 128.
5 Förändringarne i delta afseende äro redan så stora — tydliga följder af många sammanstämmande orsaker — att de icke på en gång, ja! man kan väl säga rent ut, alt de aldrig låta återföra sig lill det förut varande.
En sed, som är på vägen att dö ut, kan icke genom någre påbud återupplifvas.
Dessutom fordras nu mera äfven för den stora massan af folket, likaså väl som för de så kallade bildade, utvidgning af kunskaper, och således utvidgning i de hittills för dem vanliga undervisnings-tillfällen, enär föräldrarne naturligtvis icke kunna undervisa i annat eller mera , än de sjelfve veta.
Den andra utvägen är inrättandet af folkskolor och ett fullkomligare ordnande at undervisningen i desamma, så att den blifver ett verksamt stöd för och en fyllnad uti föräldra-undervisningen , der sådan är att påräkna , samt en i möjligaste måtto fullkomlig ersättning för densamma, der den alldeles saknas.
Denna senare utväg hafva Utskotten trott sig böra välja , såsom förenande föräldra-undervisningens fördelar, så vidt sig göra låter, med den säkrare och vidsträcktare undervisning, som en, genom Statens försorg, för sitt yrke bildad lärare bör kunna meddela.
Utskotten anse denna sin grundsats, såsom härflytande af och stödd på sakernes nuvarande verkliga förhållande, ej böra möta något ogillande af dem, hvilka varmt och upprigtigt nitälska för denna så högt påkallade förbättring, serdeles som dervid just påräknas af det för handen varande allt, hvad skäligen kan antagas såsom användbart för det vigtiga ändamålets vinnande.
Om vid den gjorda tillämpningen häraf skulle tyckas, att skol-undervisningen framställer sig såsom hufvudsak, och föräldra-undervisningen blott såsom bisak, så följer icke deraf, att man i sjelfva verket frångått densamma, såsom grund för det hela, utan det är en i UiskoLtens tanka gifven följd deraf, att det, som här måste reglementeras, nemligen skol-undervisningen, alltid måste skarpare framträda i en Författning, hvilken afser just detta reglementerande, jin det, som här finnes bredvid bestående, men ehuru grund lör det hela, dock, i följd af sin natur, ej kan i lag påbjudas eller genom Författningar bestämmas.
Att Utskotten tänkt sig skol- och föräldra-undervisningens förening såsom ett organiskt helt, så att den senare utgör ett oumbärligt element till den förra, är på ett annat ställe i Betänkandet utveckladt.
Attén folkskola, i det skick, Utskotten den föreslagit, skulle i somliga orter vara obehöflig eller oanvändbar, kan icke medgifvas, enär den är beräknad att meddela ett vidsträcktare kunskaps-mått, än som af föräldraundervisningen kan påräknas, och således att till denna lemna en nödvändig fyllnad.
Gerna medgifves likväl, att den, i följd af locala omständigheter, icke genast kan så fullkomligt inrättas öfverallt, att den fyller hela 6 Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, lV:o 128. undervhnings-behofvet; men undantagen upphäfva ej regeln, och rlå de äro förutsedda och tagne i bejakning, torde val böra medgifvas, alt sjelfva föreskriften måste rätta sig elter d*t allmänna förhållandet, icke efter det, sota på serskilda oller undantagsvis eger rum.
O*vifvehtgligt vöre det bäst, om skolors inrättande ej behöfde anbefallas, utan öe af ett inre erkändt behof föranleddes, och öfverallt, der de beböfdes, genom församlingarnes egen försorg bildades.
Men detta hör till fromma önskningar, på hvilka ingen framlida byggnad lår grundas.
Saken skulle allt för länge qvarblifva i samma skick, som den nu är, örn man ville låta bero på församlingarnes egna godtycke att inrätta skolor eller icke.
Det är naturligt, alt just i de församlingar, der okunnig heten är allmännast, och således beholvet al undervisning störst, der skulle detta minst blifva insedt och erkändt, och således okunnighetens aflijelpande äfven längst komma alt fördröjas.
Slaten har nog länge sett på, huru långsamt folkskole-väsendet, sig sjelf lemnadt, utvecklat sig.
Den måste väl ändtligen en gång gripa in med påbud och understöd.
Huru gagneligt det skulle vara , om vid skolan undervisning kund« lemnäs i något visst yrke eller handaslöjd, jemte den, som meddelas i läsning och skrifning, m. m. , hafva Utskotten ej förbisett, men hafva ej trott, och tro sig ej eller nu böra eller kunna föreslå en så stor utsträckning åt folkskolorne, då den redan föreslagna nog torde fordra de största ansträngningar, lör att sättas i verket.
Dessutom torde det böra anses för hvarje församlings ensak att, så snart beholvet af en sådan serskild anstalt blifvit insedt och medel för dess inrättande utfunne, ordna den åsyftade undervisningen efter eget godtycke, utan någon Statens inblandning.
Sedan Utskotten sålunda yttrat sig öfver de anmärkningar, som blifvit framställde mot de allmänna grunderne för Betänkandet, öfvergå Utskotten nu till besvarande af de erinringar, som mot serskilda stadganden blifvit gjorde. (§ *0 Jemte det att en redactions-förändring af 1 §.
1 mom. ansetts böra ega rum, har man mot 2 mom. anmärkt, att stadgandet, det en fast skola bör finnas inom hvarje pastorat, icke kunde med fördel verkställas å alla orter inom Riket, och vore så mycket mera olämpligt, som en stor del af Sverige är så glest bebodd, och många pastorat så vidsträckta, att stora svårigheter för den fasta skolans besökande skulle möta för många , som behöfde den begagna; och har på grund häraf blifvit föreslaget, att det måtte öfverlemnas till församlingarne att bestämma, huruvida fast skola eller endast ambulatorisk bör inrättas, helst församlingsboerne bättre än Stats- samt Allm. Sesv.- och Ekon.-VIskottens Utlåtande, N.-o 128.] 7 någon annan måste vara i tillfälle att bedöma det tjenligaste oell med om ständigheterne mest öfverensstämmande sättet för skolornes inrättande på hvarje ställe; dock har äfvenledes det stadgande ansetts böra bär införas, att vid alla Bruk och Fabriker af så stor vidd, att derstädes finnas 3o fasta arbetare, egaren af bruket eller fabriken borde vara förpligtad att för desse arbetares barn underhålla en skola, hvilken skulle vara mot betalning tillgänglig äfven för barn från kringliggande trakter.
Härförutan har blifvit anfördt, att innehållet af 1 och 2 moro. af denna §. ej vore med hvarandra öfverensstämmande, enär i det senare finnes stadgadt, att minst en fast skola bör finnas i hvarje pastorat, och det tilläfventyrs kunde inträffa, att tvänne pastorat äro så små , att en lärare kan ändamålsenligt bestrida undervisningen i dem bägge, i hvilket fall det ansetts böra vara dessa pastorat medgifvet att om en lärare och en skola sig förena, der sådant lämpligen kan ega ruin.
Den af Utskotten i 3 mom. föreslagna tid af 5 år, räknade från 1840 års utgång, för lärares anskaffande och fasta skolors inrättande, har man anmärkt vara alltför korrt och förmenat det skola blifva för församlingarne serdeles tryckande att inom så inskränkt tidrymd fullgöra det föreslagna åliggandet; hvarjemte åt 4 morn. gifvits den tydning, som skulle skolbarnen vara förpligtade att dagligen besöka skolan under de föreslagne åtta månaderne; och då denna tid ansetts allt för lång, har det förslag blifvit meddeladt, att lärotiden i skolan måtte bestämmas till endast 6 månader.
Beträffande det i:sta mom. af förevarande § 1. hafva Utskotten, med anledning af den härvid gjorda erinran, funnit redactionen böra förändras ©ch mom. erhålla följande lydelse: ”Att minst en lärare bör anställas i hvarje socken; dock må tvänne eller flere socknar om en lärare sig förena, när folkmängden i dem är så ringa, att en lärare kan ändamålsenligt bestrida undervisningen, samt local-förhållanden för öfrigt sådant medgifva.” Förslaget, att minst en fast skola bör finnas i hvarje pastorat har mött mycken motsägelse.
Utskotten få likväl härvid i allmänhet erinra, att de aldrig föreställt sig, det hela undervisningsbehofvet dermed kunde fyllas, eller ens att alla barn inom hvarje pastorat skulle kunna besöka dess fasta skola; utan det bar tvärtom uttryckligen blifvit tillkännagifvet, att ambulatoriske eller flyttande skolor mångenstädes komma att erfordras, såsom biträden för den fasta skolans undervisning.
Utskotten hafva antagit, att en fast skola är oumbärlig såsom medelpunkt för hela skolundervisningen inom pastoraten, emedan en fullständig, med skicklig lärare försedd, skola måst 8 Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtandej iV.o 128. förutsättas, innan man, i sammanhang dermed, kan tänka sig en ändamålsenlig organisation af de ofullkomligare, flyttande skolorna.
Dessa mäste nemligen efter hand kunna förses med skickligare lärare, än de nu vanliga, när den fasta skolan hinner efter den antagna planen utbilda ett större antal lärjungar, bland hvilka man har tillfälle att välja; och skulle ej dessa mindre skolor kunna lemna all den undervisning, som Skollagen fordrar, kunna deras lärjungar sedan på kortare tid i den fasta skolan, såsom ett högre och fullständigare undervisningsverk, inhemta hvad som brister.
— Således har man föreställt sig undervisnings-anstalterne inom hvarje pastorat i ett systematiskt sammanhang ordnade, i hvilket, den fasta skolan utgör stammen, och de flyttande skolorne utgreningar, hvilka sjelfve småningom, efter vunnen större utveckling, kunna på tjenliga punkter fästa sig, det vill säga, förvandlas till fasta, hvarigenom systemet ändtligen i en framtid kan blifva fullständigt utbildadt.
Såsom Utskotten tänkt sig saken, kunna de således ej frångå sitt yrkande om den fasta skolans oundgänglighet, hvarförutan en säker grundval för undervisningen skulle komma att saknas.
I anledning af den gjorda erinran, att tvänne pastorat kunna vara så små, att en lärare kan besörja skol-undervisningen i dem bägge, få Utskotten förklara, att, derest sådant någonstädes eger rum, detta förhållande måste utgöra ett af de redan såsom tillåtliga förutsatta undantagen från de allmänna föreskri fterne.
Det förslag, som blifvit väckt, att egare till bruk och fabriker med 3o ”fasta arbetare”, eller derutöfver, borde vara förpligtade att för sina arbetares barn inrätta en serskild skola, skulle, efter Utskottens tanka, om det verkställdes, blifva mångenstädes alltför hardt, helst något undantag för sådane bruks- och fabriksegare icke medgifves från deltagande i underhållet af pastoratens gemensamma skolor, hvarigenom de således i dubbelt mått skulle blifva betungade.
Detta förslag få Utskotten fördenskull afstyrka, under förklarande likväl, att afstyrkandet ingalunda afser något förbud mot ett, efter serskilda locala förhållanden, på billiga grunder, ordnadt skolverk inom de pastorat, der det genom godvillig öfverenskommelse kan åstadkommas, i öfverensstämmelse med de antagne allmänna grunderne, utan att tvertom
Utskotten anse det vara serdeles önskligt, om serskilda skolor inrättas vid dylika ställen, der ett större antal barn vanligen är sainladt.
De Siats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskollcns Utlåtandet N.-o 128.
9 De anmärkningar, som blifvit framställde mot 3 morn., hafva Utskotten tagit i öfvervägande, men finna desamma icke böra föranleda till annan förändring af detta morn., än att orden: ”räknade från 1840 års utgång”, förändras till* ”räknade ifrån den tid, Författning uti ämnet blifvit kungjord.”
Med anledning af de mot 4 morn. gjorda erinringar, få Utskotten förklara, att, ehuru ordalydelsen uti mom. innehåller, att undervisning i de fasta skolorne bör gifvas minst 8 månader ©m året, det lik väl icke häraf skäligen kan dragas den slutsats, som skulle skolbarnen ovilkorligen under hela denna tid böra iagllaga skolgångsskyldigheten, ehuru tillfälle till undervisnings erhållande ansetts så länge böra vara öppet för dem, som deraf vilja sig begagna.
För att likväl göra meningen häraf ännu tydligare, tillstyrka Utskotten, att momentets första del, till och med ordet terminer, erhåller följande lydelse: ”alt de fasta skolorne hållas öppna, till meddelande af undervisning, minst åtta månader af året, samt att denna tid indelas i terminer”; hvarjemte Utskotten anse meningen härefter, lill och med orden: ”från skolan”, böra, såsom öfverflödig, utgå, äfvensom * benämningen ”commun” förändras lill ”församling”.
Mot 2 § har blifvit anfördt, dels att flere socknar skulle vara af fat- (§ a.) tigdom alldeles urståndsatte att bekosta äfven de första nödvändiga utgifterne i och för uppbyggandet af skolhus, och att de derföre borde ega att, efter skedd anmälan, af Slaten erhålla det anslag, som till skolbyggnaden vore behöfligt; dels att, derest Staten skulle anses böra lemna bidrag härtill, sådant måtte gifvas, utan anspråk på återbetalning, och icke, såsom Utskotten föreslagit, i låneväg, hvilket skulle medföra flere olägenheter.
Det vöre nemligen icke allenast otroligt, att en församling, som beliöfde och erhölle ett understöd, skulle, efter någon tids förlopp, blifva i tillfälle att utan svårighet återgälda detsamma; utan det vöre älven högst sannolikt, att låne-rättigheten skulle missbrukas och begagnas af såväl behöfvande sorn icke behöfvande församlingar, hvarförutan detta sätt att lemna understöd skulle medföra göromål, till hvilkas bestridande en serskild tjensteman erfordrades.
Dessa anmärkningar hafva föranlåtit
Utskotten att närmare öfverväga alla de svårigheter, som skulle blifva förenade med rättigheten för fattigare församlingar att erhålla biträde af Staten till uppbyggande och underhållande af sina skolhus; och då Utskotten tro sig kunna antaga, att knappast Bih. lill R.
Proc. 1840 och 1841•