Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Under förutsättning af Rikets Ständers bifall härtill, har Utskottet, i afseende å 140 § skolat erinra, att då Banko-reglementet på sina särskilda ställen upptager lieloppet af den fond, sorn är vorden åt hvarje gren af låne- och kreditiv-röreisen anvisad, samt Utskottet i dess nedan förekommande förslag om bildande af en särskild fond, under benämning af Bankens reserv-fond, dit åtskilliga summor skulle ingå, som dels i följd af Rikets Ständers beslut vid innevarande Riksdag redan blifvit i Banken reserverade, dels af Utskottet ansetts böra från vissa låne- och kreditiv— rörelsegrenar indragas, förbehållit Fullmäktige rättigheten att öfverflytta oanvända medel, likväl med iakttagande af nu gällande förbehåll, att sådan öfverflyttning icke må ske till fonderne för fastighets-belåning eller för utlåning med omsättningsrätt. så synes 140 § icke vidare vara i Banko-reglementet behöflig; hvadan 6:o. samma § torde från Banko-reglementet få utgå.
Sedan Utskottet nu ansett den utlåning mot pant af jern, koppar m. fl. vågförda effekter samt tackjern, som hittills blifvit af Bankens Låne-afdelning besörjd, böra till Banko-diskontverket öfverflyttas och der bedrifvas, följer så väl deraf, som af Utskottets förr omnämnda förslag, angående upphörande af skiftes- och odlingslåns - Banko-Utskottets Betänkande N:o 37. 9 låns utgifning, att öfrige i andra afdelningen af reglementets 6:te artikel intagna allmänna bestämmelser, eller de, som innefattas i 141 och 142 §§, i fråga om dels de slutsummor, hvarå lån få utgifvas och dels rättighet för låntagare att å sin skuld afbetala mera än han i förbindelsen sig utfäst, komma, så vidt dessa §§ afse utlåning från Banken, att ega tillämplighet i afseende å den enda lånerörelse, som Banken, oberäknadt dess befattning med utestående lån å låne-banko-obligationer, skulle hädanefter komma att omedelbart besörja, elle]1 lånen mot pant af last egendom; och då, på sätt här efteråt inhemtas, omförmälda bestämmelser blifvit upptagna i förslaget till de speciela föreskrifterna för fastighets-belåningen, hemställer Utskottet, 7:o. att §§ 141 och 142 likaledes måtte ur Banko-reglementet få uteslutas.
Under granskningen af nu gällande föreskrifter för nämnde utlåning har Utskottet till en början inhemtat, att de i Reglementets 156 § omförmälda äldre fastighetslån mot dels 4 ock dels 5 procent ränta numera blifvit till Banken slutligen in betalda, hvadan något stadgande om ordningen för dessa låns liqviderande icke vidare erfordras, äfvensom att det från Banken utgifna lån till S:t Petri kyrka i Malmö, å 8,000 l\:dr, hvilket onmämnes i 3 mom. af Reglementets 157 §, är vordet till fullo guldet; med anledning hvaraf Utskottet tillstyrker, 8:o. att 156 § måtte ur Banko-reglementet få borttagas, och 9:o. att den del af 3 mom. i 157 §, som angår lånet till S:t Petri kyrka i Malmö, måtte få uteslutas och detta moment sålunda blifva af följande innehåll: ”Morn. 3.
De till städer och korporationer redan utgifna lån, nemligen: till Kalmar domkapitel, enligt beslut vid 1818 års riksdag, Banko R:dr 25,000: — till reparation af Kalmar domkyrka, enligt beslut vid 1828—1830 årens riksdag, .... 16,666: 32. till Landskrona stads kyrka, enligt beslut vid samma riksdag, 12,000: — skola till deras återstående belopp liqvideras, enligt lydelsen af de för hvart och ett utaf dessa lån utgifna skuldförbindelser.
Brot. 1856 % 1857. 6 Sami. 1 Afd. 16 Haft. 2 10 Banko-Utsholtets Betänkande N:o 37.
De föreskrifter, sorn innefattas dels i 154 §, angående utlåning mot pant af I.åne-banka-obligationer och dels i 155 §, rörande de från Banken utgilna län mot dterbetalnings-skyldighet i silfver, skulle deremot i utfärdande Banko-reglemente bibehållas oförändrade.
Beträffande utlåningen mot inteckning i fast egendom, äro motioner väckta och till Utskottet remitterade, innefattande förslag om dels upphörande, dels fortsatt bibehållande i Banken af denna utlåning.
1 den 'förra syftningen äro motioner gjorda af l:o.
Grefve Posse, A. P^son, som, enär Rikets sednast församlade
Ständer med deras beslut om inställande af guld- och silfver-belåningen i Banken samt successiv minskning af utlåningen med omsältningsrätt, syntes hafva erkänt den grundsats, att Banken, hvars hufvudsakliga ändamål vore penningevärdets upprätthållande, borde efterhand befrias
Irån alla för en realisations-bank främmande lånerörelser, — föreslagit, att Bankens landtfastighets-iånefond, uppgående till 5,650,000 R:dr, må, i mån som den inflyter, i form af kreditiv och med fyra procent ränta, på de nuvarande och blifvande Hypotheks-föreningar fördelas, i förhållande till bevillnings-taxeringsvärdet af det landtfastighets-område föreningen omfattar, mot det att hvarje förening, som erhåller sådant kreditiv, tillförbinder sig att nedsätta minimum af sina utlåningar till Ett Tusen R:dr Riksmynt; att för de erhållna kreditiven hvarje Hypotheks-förening skall aflemna säkerhet, som af Rikets Ständers Bank godkännes, eller egna fyra procent obligationer, motsvarande kreditiv—belo]>pet; samt att hvarje Hypotheks-förening skall öfvertaga Bankens nuvarande landtfastighetslån, inom föreningens område, på samma vilkor, som låntagare nu i Banken åtnjuta, så framt låntagaren sjelf önskar det; 2:o. Grefve Gyldenstolpe, A. G., hvilken ansett Banken icke böra bedrifva sådan lånerörelse, som egentligen utgör föremål för hypotheks-föreningars verksamhet och på sådan grund tillstyrkt, att Bankens fordringar mot inteckning i fast egendom måtte, i den mån de förfalla, användas lill diskontering och utlåning för handel och näringar samt till kassa-kreditiv åt enskilde personer; och 3:o. Herr A. 0. Wallenberg, som, med afseende derå, att amorteringslån på 28 år voro föga ändamålsenliga för en hank, hvilken hade till hufvudsaklig uppgift att upprätthålla myntvärdet och sorn således borde kunna hafva sina fonder tillgängliga på vida kortare tid, om sådant af behofvet påkallades, hemställt, att amorteringslån icke vidare må från Banken utgifvas hvarken på fastighet i stad eller på landet, samt att de medel, som genom inbetalning å redan beviljade dylika lån inflyta, må till kreditiv åt Filial-banker afses.
I motsats härtill har en annan motionär, Herr Montgommery, G., inom Högloft.
Ridderskapet och Adeln förmält, att man med sorgfällighet borde undvika alt Banko-JJIskottets Betänkande N:o 37. 11 rubba Bankens grundfonder eller borttaga några dess inkomstkällor; att såsom en grundfond, hvilken icke behöfde vara rörlig, men innefattade full säkerhet under alla föränderliga förhållanden, måste företrädesvis anses de sex och en half millioner riksdaler banko, som Banken för närvarande egde utestående emot inteckning i fastigheter inom halfva taxeringsvärdet och på hvilka fordringar Banken uppbure en årlig inkomst af omkring 2(10,000 R:dr; att några verkliga skäl, hvarföre Banken skulle upphöra med denna snart sekelgamla lånerörelse och afhända sig sin enda realsäkerhet, enligt motionärens tanke icke förelunnes; alt, om Hypotheks-föreningarne skulle i stället till Banken lemna obligationer, löpande förmodligen med lägre ränta, Romme sådant att för Banken medföra säker förlust; att Banken dessutom redan innehade dylika obligationer till så betydligt belopp, att det kunde vara mindre rådligt att ytterligare öka detsamma; samt att, hvad beträffade allmänhetens fördel, denna, särdeles om någon förhöjning skedde i det för panternas belåning nu bestämda värde och i den medgifna högsta lånesumman, tvifvelsutan vore vida större vid låns upptagande i Riksbanken än hos Hypotheks-föreningarne; på grund hvaraf motionären föreslagit: att fastighets-lånerörelsen må fortfarande bedrilvas af Riksbanken utan andra förändringar än dels att 1855 års taxeringsvärde å panterne tages till grund för lånesummans bestämmande i stället för det af år 1846 och dels att beloppet af hvad i dylika lån finge utgifvas till en låntagare lörhöjes från 6,000 R:dr till 12,000 R:dr banko eller 18,000 R:dr Riksmynt.
Förslag om landtfastighets-lånens öfvertagande af Hypotheks-föreningarne emot dessa beviljad kreditivrätt å Banken väcktes äfven vid sednaste riksdag, men blef i enlighet med Banko-Utskottets hemställan i betänkandet N:o 34 (sidd. 27 och 28) af Rikets Ständer ogilladt.
De skäl, hvarpå Utskottet grundade sitt afstyrkande, voro förnämligast, alt, enär antalet af utestående dylika lån å 200 R:dr och derutöfver lill 500 R:dr vid 1852 års slut utgjorde 2,577 stycken, skulle, genom bifall till förslaget, en betydlig del af de mindre jordegarne uteslutas från möjligheten att begagna della, för dem särdeles fördelaktiga lånebiträde och nödgas att anlita låneunderstöd, som, i anseende till de dermed förenade återbetalnings-vilkor, kunde komma att öka i stället för att minska deras skuldsättning; att dessa lån vore för fastighetsegare i allmänhet förmånligare än de, som lemnäs af Hypotheks-föreningarne, hvarföre, om frågan betraktades från synpunkten af den enskildes fördel, ifrågasatta öfverllyttning af Bankens fastighels-lånerörelse torde komma att mera skada än gagna; att det jemväl vore tvifvelaktigt, huruvida.förändringen, såsom möjligen medförande en utsträckning af Hypotheks-föreningarnes utlåning, skulle leda till vinst för det allmänna; att framställning om anvisande af kreditiv å Banken till nämnde föreningar blifvit vid föregående riksdagen gjord, men lemnats utan afseende; att Hypotheks-föreningarne genom den åt deras obligationer tillerkända belåningsrätt i såväl 12 Banko-Utskottets Betänkande N:o 37.
Banken och Låne-kontoren i Götheborg och Malmö, som Rikets Ständers Riksgäldskontor, kunde på kortare tid förskaffa sig medel för tillfälliga behof; samt alt svårighet för Hvpotheks-föreningarne icke borde möta att försälja sina obligationer, i den mån medel till utlånings-rörelsens bedrifvande erfordrades.
Dessa, med liera då anförda skäl åberopar
Utskottet hufvudsakligen äfven nu, med tillägg, att det torde vara ovisst, huruvida Hypotheks-föreningarne sjelfva äro benägna att under de vilkor, som här ofvan blifvit föreslagne, öfvertaga ifrågavarande fastighetslån, samt att, om äfven så skedde, skulle, vid det förhållande, att Hypotheks-föreningar icke äro inrättade för Rikets samtliga län och ej heller belåna stadsfastighet, Banken, i hvilket fall som helst, komma att åtminstone tills vidare få bibehålla icke allenast lånen mot inteckning i landtegendomar inom de län, för hvilka Hypotheks-föreningar ej finnas, utan äfven stadsfastighets-lånen, hvarigenom en af de med förslaget åsyftade fördelar, eller beredande af minskning i Bankens förvaltnings-kostnad, skulle i väsentlig mån förfelas.
Men ehuru Utskottet, med afseende synnerligast å de kännbara olägenheter, som för närvarande och intill dess Hypotheks-föreningarne kunna blifva i tillfälle att i betydligare mån nedsätta minimum för sina utlåningar, skulle tillskyndas de mindre jordbrukarne, derest deni betoges utvägen att få i Banken belåna sina fastigheter, nu icke kan tillstyrka upphörandet af utlåningen mot pant af fast egendom å landet, har likväl Utskottet, inseende olämpligheten deraf, att Banken bedrifver en med dess ändamål så föga förenlig rörelse, sorn den förevarande, ansett någon minskning i den till samma rörelse anvisade fond kunna och böra beslutas, särdeles om utlåningen ordnas så, att den blifver till gagn hufvudsakligen för endast egare af mindre jordegendom.
Landtfastighets-fonden är, enligt gällande Banko-reglemente, bestämd till ett belopp af 5,650,000 R:dr, hvaraf dock för närvarande äro till andra Bankens lånerörelsegrenar öfverflyttade 250,000
R:dr och i fonden oanvända cirka 420,000
R:dr, så att till utlåning i denna väg äro disponerade cirka 5,500,000 R:dr; och kunna de årliga inbetalningarne å fonden beräknas att uppgå till omkring 500,000 R:dr, allt banko.
Vid sådant förhållande tvekar Utskottet destomindre att tillstyrka denna fonds förminskning under innevarande ®ch nästkommande 2:ne år med 650,000 R:dr Banko eller 975,000 R:dr Riksmynt sålunda, att detta år å fonden innehållas 525,000 R:dr och under hvartdera året 1 850 och 1859 R:dr 225,000, som det förra beloppet eller 525,000 ll:dr icke utgör mera än hvad som redan är dels från fonden öfverflyttad!, dels i densamma oanvändt, samt minskningen under alla 5 åren alltså i sjelfva verket kommer att uppgå till endast 450,000 R:dr R:mt, då deremot inbetalningarne under samma tid, enligt ofvan uppgifne beräkning, kunna antagas till cirka 900,000 R:dr Banko eller 1,550,000 Riksdaler Riksmynt. Banko-Utskottets Betänkande N:o 37. 13 Afven utlåningen mot pant af fastighet i städerna, hvilken utlåning saknar den snart sagdt enda fördel, fastighets-belåningen i allmänhet erbjuder Banken, eller en osviklig säkerhet, enär föregående tiders erfarenhet ådagalagt, att jemförelsevis betydliga förluster för Banken uppstått på lån, som från stadsfastighets-fonden utlemnats, anser Utskottet böra småningom förminskas, för att omsider alldeles upphöra.
Men som nämnda fond, 850,000 R:dr Banko, för närvarande är i större mån anlitad, så att godkända ansökningar om lån derutur, som för bristande tillgång icke kunna utgifvas, uppgå till omkring 16,000
R:dr samma mynt, samt de årligen inflytande albetalningarne å fonden icke kunna antagas till mera än cirka 50,000 R:dr Ranko, så torde den minskning eller innehållning å fonden, sorn nu kan komma i fråga, böra bestämmas till 150,000 R:dr Riksmynt, fördelad på 5 år med en tredjedel årligen, från och med nästa år 1858 räknadt.
Enligt nu gällande föreskrift får lån mot pant af fast egendom på landet och stadsjord utgå till hälften och lån mot pant af hus i städerna, utom Stockholm, till en en tredjedel af 1846 års taxeringsvärde, jemlikt behörigen styrkta utdrag af vederbörande taxeringslängder.
På sätt förut är nämndt har Hr Montgommery, G., såsom grund för lånesummans bestämmande föreslagit 1855 års taxeringsvärde; hvarjemte Riksdags-fullmäktigen Gustaf Johansson frän Kronobergs län, i en till Utskottet remitterad motion, hemställt, att lån mot inteckning i fastighet å landet måtte beviljas och utgå efter 1842 års hela taxeringsvärde.
Då, med afseende å de särdeles höga taxeringsvärden, som under sednare åren blifvit en del fastigheter åsätta, det förra förslagets antagande sannolikt skulle leda till förminskning i Bankens säkerhet, hvilket jemväl blefve fallet om lånen finge utgå till belopp, motsvarande 1842 års hela taxeringsvärde, har Utskottet ansett sig icke ega skäl att tillstyrka annan ändring af ifrågavarande föreskrift, än att 1846 års taxeringsvärde, som bibehållits olörändradt för alla efter den 1 Januari 1849 inkomna låne-ansökningar, måtte utbytas mot det af året 1850, hvilket sednare för närvarande gäller vid antagande af säkerhet, som af delegare i Filial-bank aflemnas.
Herr Montgommery har vidare i dess ofvanberörda motion tillstyrkt förhöjning från 6,000 R:dr till 12,000 R:dr Banko i maximum för ifrågavarande lån.
Genom en sådan förhöjning i maximi-beloppet kunde emellertid fonden komma att till betydlig del upptagas af större fastighetsegare, hvilket skulle motverka det af Utskottet förut angifna ändamål, att denna utlåning, så länge den i Banken fortfar, bör komma egentligen endast mindre jordbrukare till godo.
Om nämnde ändamål, eller att så många små jordegare, sorn möjligt, må af fondens tillgångar blifva del— aktige, skall vinnas, synes det fasthellre, i synnerhet om den af Utskottet tillstyrkta innehållning eller minskning af fonden kommer till stånd, vara angeläget, att någon 14 Banko-Utskottets Betänkande N:o 37. nedsättning i det nuvarande maxim i-beloppet eger rum, och Utskottet har af detta skäl ansett sig böra föreslå, alt den högsta lånesumma, som mot inteckning i fast egendom får någon meddelas, måtte bestämmas till 6,000 R:dr Riksmynt.
Årliga inbetalnings-skyldigheten å lån af förevarande beskaflenhet utgör för närvarande 6 för 4 såsom ränta.
Ehuru vid betraktande af pennin geräntans ståndpunkt inom landet och särdeles deraf, att för lån af Hypotheks-föreningar räntan i allmänhet är bestämd lill 5 för 100:de, den sedan längre lid tillbaka bibehållna räntefot för Bankens fastighetslån måste anses vara nog låg, håller Utskottet likväl före, alt någon förhöjning i denna räntefot icke bör ega rum, enär fördelen af ifrågavarande slags lånebiträde derigenom skulle i väsentlig mån gå förlorad.
Deremot synes den årliga inbetalningsskyldigheten af 6 för 100:de af primitiva lånebeloppet böra i någon mån ökas.
Med verkställande af denna inbetalning upptager lånets liqviderande en tid af icke mindre än 28 år.
Om årliga inbetalningen fastställdes till 7 för 100:de, skulle tiden förkortas till cirka 21 IJ2 år.
En sådan minskning af återbetalnings-tiden kan väl, ,på det bela taget, synas vara för Banken likgiltig samt utan särdeles vigt och inflytande på dess ändamål, men förändringen skulle dock innebära åtminstone ett steg till förbättring i det närvarande förhållandet.
Den komme dessutom att för Allmänheten medföra en bestämd fördel i så måtto, att fonden genom den Ulligare omsättningen blelve jemförelsevis mera tillräcklig än förut och sålunda till gagn för ett större antal låne-behöfvande; och Utskottet hyser den föreställning, att fastighetslånen, i följd af den för dem medgifna låga ränta, skola fortfarande komma att med stor begärlighet i Banken sökas, äfven om, såsom Utskottet föreslår, nu föreskrifna inbetalning af 6 procent å ursprungliga lånebeloppet till 7 procent förhöjes.
Såsom vilkor för belåning af stadsfastighet är föreskrifvet, bland annat, att den skall vara försäkrad antingen i Städernas Allmänna Brandstods-bolag, eller i Skånska Brandförsäkrings-inrättningen, eller, i Götheborgs Nya Brandstods-lörening.
Som af dessa Inrättningar den sistnämnda, eller Götheborgs tiga Brandstods-förening, med förlidne års slut upphört, kommer densamma följaktligen att ur Banko-reglementet uteslutas från deri upptagna försäkringsgifvare; hvaremot och då Utskottet ansett sådana hus och byggnader i städerna utom Stockholm böra få i Banken belånas, som blifvit försäkrade i det sedan sistförflutna Riksdag bildade Försäkringsaktie-bolaget Skandia, föreskrift derom torde i Reglementet meddelas.
Vid belåning af lius och byggnader skola dessutom iakttagas de särskilda föreskrifter, som finnas intagna i Usta Afdelningen 29 punkten af Kongl.
Majlis Nådiga Kungörelse den 15 Maj 4 850.
Då dessa särskilda föreskrifter, till hvilka Banko-reglementet nu endast hänvisar, innefatta åtskilliga bestämmelser af vigt, t. ex. angående borgens ställande; så Banko-Ulskollels Betänkande N:o 37. 15 äro, för vinnande af nödig fullständighet, samma föreskrifter i hvad de afse Städernas Allmänna Brandstods-bolag och Skånska Brandförsäkrings-inrätlningen, i nedanintagna förslag införda; hvarjemte, i fråga om belåning af hus och byggnader, försäkrade i Försäkrings-aktiebolaget Skandia, Utskottet, efter tagen kännedom af det för nämnda Bolag utfärdade Reglemente, ansett hufvudsakligen enahanda särskilda föreskrifter böra tjena till efterrättelse, som gälla i afseende å Skånska Brandförsäkringsinrättn ingen.
För öfrigt har Utskottet, under åberopande af hvad i afseende å 141 och 142 §§ af Banko-reglementet blifvit i det föregående yttradt, funnit bestämmelser nödiga så väl derom, alt fa st i gh ets—1 ån utöfver minimi-beloppet ej få utgå annorlunda, än å hela 10-tal R:dr Riksmynt, som angående fortfarande rättighet lör dylika låntagare att till Ranken verkställa afbetalningar utöfver förbindelsernas innehåll, på sätt vidare inhemtas af det förslag till stadganden, angående Bankens utlåning mot inteckning i läst egendom, som Utskottet härigenom lill Rikets Ständers godkännande framställer: 10:o. Morn. i.
Fonden till utlåning mot inteckning i fast egendom, deruti inberäknadt beloppet af de från Banken utgifna ännu oguldna lån mot återbetalnings-skyldighel i silfver, hvilka följaktligen, i mån som de inflyta, till denna låne-fond ingå, är bestämd till 9,750,000 R:dr, hvaraf tillhandahållas 8.475.000 lt:dr för inteckningar i egendom å landet och 1.275.000 R:dr för inteckningar i hus och jord i städerna utom Stockholm, likväl med åliggande för Fullmäktige, att innehålla af landtlästighets-fonden 525,000 R:dr under innevarande år och 225,000 R:dr under hvartdera året 1858 och 1859, samt af sladsfastighets-fondcn 50,000 R:dr, allt Riksmynt, under livart och ett af åren 1858, 1859 och 1800. Mom. 2.
Vid denna belåning gälla följande hufvud sakliga bestämmelser: a) Hvar och en i Sverige bosatt och under svenska lagarne lydande medborgare är berättigad, att af låne-fonden erhålla delaktighet, då den erbjudna panten finnes med författ ningarne enlig och innebär den för Banken nödiga säkerhet. b) Grunden för låne-summans bestämmande blifver 1850 års laxerings-värde, enligt behörigen styrkta utdrag af vederbörandes taxerings-längder; och må, efter pröfning i hvarje särskildt fäll, hälften af detta värde kunna såsom lån meddelas, Banko-Utskottets Betänkande
N:o 37. mot pant af fast egendom på landet samt stads-jord, men allenast en tredjedel af samma värde mot pant af hus i städerna utom Stockholm; dock under iakttagande, att maximi-summan för låntagare ej i något fall får öfverskridas.
Är pant, derå lån sökes, besvärad med inteckning, egande förmånsrätt framför det sökta lånet, afdrages beloppet af samma inteckning jemte 5 års ränta derå från den del af taxerings-värdet, hvarutöfver lån icke får meddelas. c) Af denna fond må högst 6,000 R:dr Riksmynt till en låntagare utgifvas.
Lån beviljas icke å mindre belopp än 500 R:dr Riksmynt eller annorlunda än å hela 10-tal
Till innehafvare af förut i Banken belånad fastighetspant utgifves ej såsom nytt lån större summa, än hvad som utgör skillnaden emellan hans redan innehafvande lån och nämnde maximi-belopp af 6,000 R:dr Riksmynt.
I afseende på lån, som af bolagsmän samfäldt sökas, gäller det stadgande, att den bolagsman, som förut enskildt häftar för lån till ringare belopp än 6,000 R:dr Riksmynt, kan för sin del i bolaget erhålla så mycket, som fordras till fyllnad i denna summa, eller, om han åtagit sig delaktighet uti ett bolagets gemensamma lån, derjemte ega sin enskilda lånerätt öppen för hvad utöfver hans andel i sådant lån belöper; samt att för öfrigt i de fall, då intressenter antingen redan häfta för fulla låne-beloppet, eller icke kunna styrka sig vara fria från förmynderskap, upphörd m. m., eller på annat sätt brista i erforderliga prestanda, afdrag sker å desses andelar utan inskränkning af de öfriges lånerätt. d) Å lånen beräknas 4 procent ränta. ej Årliga inbetalnings-skyldigheten utgör 7 för 100:de af lånets primitiva summa och fortfar oafkortad till dess allt är liqvideradt; åliggande det dock Bankens kommissarier, att derförutan, vid omsättningar af beviljade lån, infordra en större inbetalning, derest det skulle befinnas att den pantsatta egendomen betydligt fallit i värde.
Upplupen ränta och förskjulne låne-påkostnader godtgöras vid hvarje skeende betalning och hvad deraf sedan öfrigt är minskar kapital-skulden.
De Banko-Utskottets Betänkande N:o 37. 17
De från Banken utgifna lån mot årlig inbetalningsskyldighet af 6 för 100 af ursprungliga låne-beloppet komma att liqvideras efter skuldförbindelsernas innehåll och i enlighet med förut meddelade föreskrifter. f) Låntagare vare oförhindrad att, i afräkning å skulden, göra afbetalning utöfver hvad han i förbindelsen sig utfäst, dock att sådan öfverbetalning, der den särskildt för sig eger rum, sker å fullt Riksdaler-tal och ej till mindre belopp än tio R:dr Riksmynt. Mom. 3.
Såsom pant antagas: a) på landet: frälse, berustade och andra skatte säterier, rå-och-rörs samt andra frälse-hemman och lägenheter, frälse-skatte-hemman och lägenheter, bergs-frälse-hemman och lägenheter, krono-skatte-rusthåll och andra krono-skatte-hemman och lägenheter samt jernbruk, belägna på egen säteri-,- frälse- eller skatte-grund och försedde med egna underlydande hemman, äfvensom de så kallade hyttor i bergslagen, hvilka, ehuru ej upptagna under vanligt hemman-tal, ega tillydande jord; kommande jordens betydlighet och värde vid sådana jernbruk, hyttor och lägenheter att blilva enda grunden för deras låne-rättighet. b) i Rikets städer, med undantag af Stockholm: hus och byggnader, som blifvit försäkrade antingen i Städernas allmänna brandslods-bolag eller i Skånska brand för säkring s-inrättningen eller i För säkrings-aktie-bolag et Skandia, samt tomter, arf och egna åkrar och vretar i och utom städerna.