Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Prop. JYs SI. 17 afgift, utan ock den s. k. inqvarteringstolagen, destoheldre som den allmänna tolagen utgjorde en sammanfattning af de förut hvar för sig erlagde ordinarie och inqvarterings-tolags-umgälderna; äfvensom skäl icke saknades att i denna reglering inbegripa jemväl den under benämning af fattigvårdstolag eller öfverflödsafgift i vissa städer utgående afgift, enär denna hvilken i Stockholm och Götheborg tillförene utgjort en särskild stadsintrad, numera vore inbegripen i dessa städers under benämningen allmän tolag sammanfattade tolagsumgälder.
Enligt särskilda, Kommers- kollegii utlåtande bifogade tabeller öfver tulluppbörden i hvarje till tolags uppbärande berättigad stad för åren 1853, 1834 och 1855, jemte de samma år hvarje sådan stad tillflutne umgälder under benämningarne ordinarie, stads, allmän eller inqvarlerings tolag, äfvensom, så vidt uppgifter derom till kollegium inkommit, den i vissa städer under namn af fattigvårds- eller öfverflödsafgift uppburna inkomst, skulle tolagsersätlningen, i öfverensstämmelse med kollegii förslag och så vida förhållandet emellan tulluppbörden och tolagsinkomsterna, beräknade i medeltal för omförmälda 3 år, togs till grund för berörde ersättning, komma att utgöra följande procent af lulluppbörden, nemligen i Kalmar 3,23; Carlshamn 6,01; Carlskrona 16,5; Christianstad 5,6; Gefle 10,ft2; Götheborg 8,5; Halmstad 6,95; Helsingborg 5,9; Hernösand 12,25; Hudiksvall 6,08; Kongelf 12,5; Landskrona 4,57; Luleå 3,05; Malmö 3,65; Marstrand 21,51; Norrköping 9,51; Nyköping 40,56; Piteå 6,59; Stockholm 10,55; Strömstad 7,86; Sundsvall 7,28; Söderhamn 15,66; Söderköping 9,19; Uddevalla 4,06; Umeå 4,13; Warberg 14,11; Westervik 5,45, Wisby 6,01 och Ystad 4,8; hvilket förhållande, derest faltigvårdslolagen och öfverflödsafgiflen icke toges i beräkning, för följande städer — de enda lör hvilka denna inkomst blifvit uppgifven — förändrades: för Carlshamn till 5,69; Landskrona till 1,85; Malmö lill 2,96; Norrköping till 8,59 och Söderköping till 8,82 procent.
I sammanhang härmed fästade Kommers-kollegium uppmärksamheten på följande, särskilda städer rörande frågor, nemligen:
Luleå stads innevånare hade i sitt yttrande öfver kommitterades förslag begärt, att denna stad, som endast åtnjöle tolag af utgående varor, äfven måtte få uppbära sådan afgift för inkommande varor, och att vid tolagsersättningens bestämmande måtte tagas i beräkning medelbeloppet af den tolag, som under åren 1851 — 1855 skulle hafva influtit, derest staden då egt att dylik afgift uppbära; i anledning hvaraf kollegium dels hemställt, att frågan om rättighet för Luleå att af inkommande varor uppbära tolag icke måtte, i den ordning densamma blifvit väckt, till någon åtgärd föranleda, dels ock anmält sig icke hafva af det anförda hemtat anledning att för närvarande frånträda sitt förslag om beräknandet af tolagsersätlningen till Luleå; Sundsvall, hvars tolag tillförene utgått med % procent af tullvärdet så väl för inkommande som för utgående varor, hade genom Kongl. Brefvet den 13 Juni Jlih. lill R.
Sl. Prol. J856 A 1857. 1 Sami. 1 Afd. 2 Bd. 2 Hafi. 3 18 Kongl. Mnj.ls Nåd.
JVs‘ SI. 1855 fält sin lolag förhöjd till 1V2 procent af tullvärdet; hvadan ersättningens beräknande efler medelbeloppet af föregående årens inkomst komme att betydligt understiga hvad staden numera med sannolikhet kunde påräkna; Och ansågs derföre med billighet öfverensstämmande, att tolagsersätlningen till Sundsvall bestämdes efter procentförhållandet emellan tolags- och tulluppbörden antingen år 1855 eller under de 5 år, som närmast föregå den blifvande regleringen.
För Haparanda, som först genom Kongl. Brefvet den 13 Juni 1855 fått sig tillerkänd rätt till tolag och, enligt ordningsmannens uppgift, nämnde år uppburit en tolagsinkomst af 2,491 R:dr 11 sk.
B:ko eller 4.71 procent af tulluppbörden, tillstyrkte också Kommers-kollegium att tolagsersättningen måtte bestämmas på samma sätt, som för Sundsvall blifvit föreslaget.
Vidare hade Kommers-kollegium, både med afseende å behofvet af någon tids erfarenhet för att bedöma, huruvida den föreslagna tolagsregleringen ölverensstämde med det allmännas fördel och hvarje särskild stads billiga anspråk, och enär det vore med denna reglerings ändamål öfverensstämmande, att densamma, så vidt ske kunde, utsträcktes till andra af den utrikes handeln och sjöfarten stapelstäderna tillflytande umgälder, i underdånighet hemställt, att den af kollegium föreslagna tolagsregleringen måtte fastställas endast för den tid, hvarunder nästkommande statsreglering blifver gällande, samt att kollegium emellertid kunde få sig anbefaldt att, efter det Drätselförvaltningarne, Magistraterna och öfrige vederbörande i Rikets stapelstäder, äfvensom Öfverslåthållare-Embetet i Stockholm samt Eders Maj:ts Befallningshafvande i de län, inom hvilka stapelstäder finnas, blifvit i ämnet hörde och meddelat erforderliga uppgifter, till Eders Maj:t inkomma med underdånigt utlåtande i frågan om och hvilka af handeln och sjöfarten i stapelstäderna utgående afgifler må anses böra såsom särskilda beskattningar upphöra, äfvensom huruvida och på hvad sätt nämnde städer må böra åtnjuta ersättning för den förlust, som genom dylik afgifts afskaffande komme att dem tillskyndas; Varande slutligen af kollegium hernsta 1
Idt, att nu gällande föreskrifter angående städernas dispositionsrätt öfver sina tolagsinkornster, användandet af dessa inkomster samt åliggandet för
Drätselförvaltningarne att hvart tredje år till kollegium insända uppgifter rörande tolagsinkomsternas belopp och användande, måtte, i afseende å den af lullmedlen utgående tolagsetsättningen, fortfarande tjena till efterrättelse.
Hvad sålunda och i öfrigt uti denna fråga förekommit, bevisar nogsamt med hvilka svårigheter en reglering af förevarande beskaffenhet är förknippad.
Mångfalden af ile för särskilda städer, vid olika tider och under skiljaktiga grundsatser för den ekonomiska lagstiftningen, gifna vexlande föreskrifter; den olika utveckling städernas rörelse, till någon del just i följd af dessa skiljaktiga föreskrifter, men också af flera andra i oändlighet skiftande orsaker, uppnått; de deraf uppkomna mångfaldiga behof och anspråk; allt detta och mera dylikt förenar sig visserligen Kongl.
Prop. JYi SI.
19 att uppställa hinder emot en för alla städer gemensam reglering.
Men å andra sidan torde icke heller gifvas något kraftigare skäl för tillvägabringandet af en sådan reglering, än just den emellan städerna under århundraden, utan något egentligt inre sammanhang, utvecklade skiljaktighet i rättigheten att uppbära afgifter för den utländska varuomsättningen, särdeles som denna rättighet, isynnerhet hvad tolagen angår, innefattar ingenting mindre, än en lika ojemn som i flera fall synnerligt betungande skatt icke blott på städernas, utan på hela landets innevånare.
Enligt de af Kommers-kollegium åberopade tabeller visar det sig, alt denna beskattning icke i 2 af Rikets samtlige stapelstäder uppgår till lika procent af tulluppbörden; och likväl är denna uppbörd enda mätaren af den skatt, staten ansett sig böra pålägga varutrafiken med utlandet.
— Huru önskvärdt det än vore, att afven andra af nämnde varutrafik stapelstäderna tillflytande afgifter, synnerligen der dessa utgå efter andra grunder, än som vid tullagstiftningen blifvit följda, kunde samtidigt med städernas tolag och efter samma grund regleras, lärer dock, då tolagen i de aldra flesta fall utgör den hufvudsakligaste af dessa städernas inkomster, regleringen deraf icke böra fördröjas i afbidan på det mindre väsendtliga.
Frågan om sältet all tillvägabringa denna reglering eller bestämmandet af tolagsersättningens belopp sönderfaller i tvenne.
Den ena afser godlgörelse för hvad hvarje stad hittills i tolag åtnjutit; den andra åter godtgörelse för hvad städerna derutöfver kunde framdeles erhålla.
1 förra fallet synas både rättvisa och billighet kräfva, att den verkliga inkomsten, oafsedt de skiljaktiga, dock i behörig ordning stadgade grunder, efter hvilka samma inkomst uppburits, och de olika namn, under hvilka den utgått, till sitt fulla belopp ersättes.
Men att fortfarande göra denna ersättning beroende af hittills rådande procentförhållande emellan tolags- och tulluppbörden, likasom att i sednare fallet, eller frågan om godtgörelse 'för framtida tolagsförhöjning, bibehålla nämnde för hvarje stad skiljaktiga procentförhållande såsom grund för ersättningen, på sätt Kommerskollegium tillstyrkt, skulle utan tvifvel innebära en alltför långt drifven hyllning åc just det system af olika förmåner för särskilda städer, som, bland annat, med den ifrågaställa tolagsregleringen skulle afskaffas.
Utom orättvisan af en sådan uppgörelse, hvarigenom den ena staden framgent skulle få åtnjuta ända till 40 procent af hela tulluppbörden derstädes, under det en annan stad finge endast omkring 2 procent af sin tulluppbörd, skulle en sådan reglering för Statsverket kunna blifva af högst menliga följder.
Det är nemligen antagligt, att, sedan tolagen såsom särskild afgift upphört och inbegrepes i sjelfva tullsatsen, den med öfverdrifven andel deri gynnade staden skulle både uppmuntras och sättas i tillfälle att bereda sin handel och sjöfart så öfvervägande förmåner, alt handeln, nu genom den höga tolagen från en sådan stad afhållen, af ett motsatt förhållande leddes dit ifrån sina eljest naturliga viigar; hvarigenom statens behållna tullinkomst öfver höfvan minskades, öfriga städer förnärmades och ett nytt konstladt band lades på rörelsen.
Då jag således i fråga om godtgörelsen för städernas hittills åtnjutna tullin - 20 Kongl. Maj:ls Nåd.
Prog. JVs 5!, komster hufvudsakligen anser mig böra gifva företrädet ål grunderne för kommitterades förslag, hvarmed någon annan oegenllighet icke ar förknippad, än alt en eller annan siad, der rörelsen kunde komma att aftaga, ändock hlefve vid sin nuvarande inkomst bibehållen intilldess Eders Majit och Rikets Ständer annorlunda förordnade, tror jag mig finna, att, ifråga om den tolagstiliökning, sorn med en stigande rörelse otvifvelaktig! bör stapelstäderna, i samma mån de dertill bidragit, tillfalla, en lämplig och med regleringens ändamål förenlig medelväg emellan kommitterades och Kommers-kollegii skiljaktiga förslag erbjuder sig; och den vore, att hvarje stapelstad, i mån af rörelsens tillväxt derstädes, erbölle en viss, för alla städer lika procent af stadens stigande tulluppbörd, hvilken tillökning i lolagsersätlningen jag, ifråga om siffran, lika med kommilterade, anser lämpligen böra bestämmas till fem procent.
Delta är väl lägre än förhållandet mellan samtlige stapelstädernas nuvarande tolagsinkomster och Rikets hela tulluppbörd, men öfverstiger deremot nuvarande procentförhållandet emellan tolagen och tulluppbörden i flera städer, samt torde dessutom vara den högsta beskattning å varutrafiken, som skäligen må kunna, såsom allmän regel, städerna medgifvas, och med hvilken de också desto heldre böra finna sig tillfredsställde, som städerna genom denna reglering i främsta rummet komme i åtnjutande af fördelarne utaf handelns naturliga frihet och dessutom blefvo befriade från nuvarande kostnader för sin särskilda tolagsuppbörd.
Enligt delta förslag och derest, i likhet med hvad Kommers-kollegium alternativt hemställt, medelbeloppet af tolags- och tulluppbörden i hvarje stad under åren 1833, 1834 och 1833 loges lill grund för tolagsersättningarnes bestämmande, skulle således till exempel Calmar, hvars tolags - inkomst under dessa år i medeltal utgjort 3,820 R:dr med en tulluppbörd, också i medeltal, af 180,320 R:dr, tilläggas ersättning för redan åtnjuten tolag med 3,800 R:dr samt derjemte af den tulluppbörd, som utöfver 180,300 R:dr allt Banko derstädes inflyter, undfå fem procent.
Härigenom komme visserligen den städerna medgifna tolagsförhöjning att inträda förr, än vid den tidpunkt, då brutto-tuiluppbörden uppginge till det, såsom vilkor för tillökningen, af kommitterade ifrågasatta belopp; men till den förändrade grunden för bestämmandet af hvarje stads tolagstiliökning låter vilkoret af ett visst belopp utaf hela Rikets tulluppbörd icke lämpa sig; och ehuru den sålunda beräknade, nu straxt utgående lolagsersätlningen, äfvensom den tidigare tillökningen i samma ersättning, komme' alt för Statsverket medföra ett betydligt högre afdrag på tullmedlen, än kommitterade i sådant hänseende beräknat, böra dock dessa medel, då den hittills särskildt och i allmänhet med högre procent utgående tolagen hädanefter skulle i sjelfva tullsatseina inbegripas, kunna, såsom jag framdeles närmare skall visa, med trygghet antagas lemna den behållning, som i Eders Majlis Proposition angående
Statsverkets tillstånd och behof blifvit beräknad.
Då, enligt mitt här lill sina hufvudgrunder underdånigst anförda förslag, fråga icke skäligen bör kunna uppstå alt bevilja någon stad högre tolagsersältning, än som motsvarar Kongl. Maj.ls Nåd.
Prop. M 51. 21 hvad staden hittills verkligen åtnjutit, jemte tillökning af 5 procent å stadens utöfver föregående årens medelbelopp stigande tulluppbörd, torde den af Luleå stad framställda begäran om tolagsersättningens beräknande efter hvad, enligt andra än redan fastställda grunder för lolagens uppbärande, kunnat staden tillfalla, icke förtjena afseende; hvaremot de omständigheter, som i afseende å städerna Sundsvall och Haparanda blifvit af Kommers kollegium anförda, synas lämpligen böra föranleda dertill, att endast 1853 års tolagsinkomst och tulluppbörd läggas till grund för fastställandet af ersättningen till dessa städer, under det i allmänhet medelbeloppet af hvarje stads samtlige tolagsinkomster och tulluppbörd för de 5 sista åren 1855, 1854 och 1855 torde böra, med utjemnande (ill närmaste hundratal, utgöra grunden för den ifrågavarande ersättningens bestämmande.
1 öfverensstämmelse med hvad jag sålunda baft
Nåden anföra, och med ledning af de utaf Kommers-kollegium vid dess underdåniga utlåtande fogade, här ofvan omförmälda tabeller, hemställer jag alltså, att, med upphörande af den nu till städerna såsom särskild afgift ingående tolag, derunder inbegripna så väl ordinarie-, stads- och allmän tolag, som den i vissa städer särskildt utgående ioqvarteringstolagen, fattigvårdslolagen och öfverflödsalgiften, hvilka i kommitlerades förslag icke beräknade afgifter, der de hittills såsom tolag utgått, jemväl skulle komma alt upphöra och i tullsatserna inbegripas, följande stapelstäder måtte, från och med den blifvande nya tulltaxans inträdande tillämpning, af tullmedlen undfå årlig godtgörelse derutöfver med 5 med bestämdt proc. af den tullbelopp uppbörd, som i hvarje R:dr R:mt. stad öfverstiger R:dr R:mt.
Calmar 8,700. — 270,500.
— Carlshamn 6,900. — 114,500.
— Carlskrona . 12,700.
— 77,100. — Christianstad 2,900. — 50,900.
— Gefle 15,000. — 119,900.
— Götheborg 505,600. — 5,570,700.
— Halmstad 5,400. — 78,500.
— Haparanda 5,700. — 72,400.
— Helsingborg 8,500. — 145,700.
— Hernösand 5,500. — 26,700.
— Hudiksvall 900. — 15,500.
— Kongelf 50. — 200.
— Landskrona 15,600. — 542,600.
— Luleå 400. — 15,400. — 22 Kengl. Maj:Is Nåd.
Prop. JM Sf. Malmö 14,000. — 383,200. — Marstrand . 600.
— 2,800.
— Norrköping 44,600. — 467,100.
— Nyköping 1,700. — 4,300.
— Piteå 1,700. — 26,000.
— Stockholm 333,500. — 3,244,500.
— Strömstad 1,000. — 12,400.
— Sundsvall 3,500. — 38,100.
•— Söderhanm 1,700. — 10.900. _ Söderköping 2,600. — 28,200.
— Uddevalla 1,800. — 43,200.
— Umeå 2,500.
— 59,600. — Warberg 5,500. — 38,900. — Westervik 3,000. — 54,200. — Wisby 2,900. — 48,200.
— Ystad 7,700. — 160,900. — 815,730.
9,520.900. — att utgå: den till visst belopp bestämda tolagen qvartalsvis, och den på en stigande tulluppbörd beroende tillökning elter hvarje års slut och sedan tulluppbörden blifvit till beloppet bekant.
I öfverensstämmelse med grunderna för denna tolagens reglering torde ock böra stadgas, att för redan befintliga, men till uppbärande af tolag nu icke berättigade stapelstäder, äfvensom för ytterligare blifvande stapelstäder, Eders Maj:t må ega alt, om anledning dertill vid pröfning i hvarje serskildt fall förekommer, i stället för tolag bevilja sådan stapelstad ett anslag af tullmedlen, motsvarande fem procent af stadens årliga tulluppbörd.
Derest denna tolagsreglering vinner Eders Majrts och Rikets Ständers bifall, synes något giltigt skäl icke förefinnas att, såsom Kommers-kollegium hemställt, inskränka regleringen till någon viss lid, utan torde den fastheldre, på sätt
Kommitterade i afseende å sitt förslag tillstyrkt, böra framgent lända till efterrättelse och icke kunna förändras utan begge Statsmakternas samtycke; hvarförutan i sammanhang härmed lärer böra uttryckligen sladgas, att det förändrade sätt, hvarigenom städerna komma i åtnjutande af den fordna tolagen, icke skall medföra någon rubbning i stä dernas tillförsäkrade dispositionsrätt öfver sina tolagsmedel och icke heller föranleda förändring uti hittills gällande stadganden angående tolagens användande och stapelstädernas pligt att hvart tredje år till Kommers-kollegium insända bestyrkta uppgifter öfver beloppet och användandet af de under nästförutgångna trenne år influtna tolagsmedlen.
Genom denna sålunda för framtiden afsedda tolagsreglering möter icke binder att jemväl på enahanda sätt eller annorledes bereda afskafTandet af våg- och stäm - Kentjl.
Prnp. 51.
23 pelpenningarne jemte flera andra stapelstäderna utaf utrikes varutrafiken tillflytande afgifter; i hvilket hänseende Eders Maj:t torde täckas anbefalla Kommers-kollegium att, på sätt kollegium hemsläldt, efter vederbörandes hörande, inkomma med underdånigt förslag om vilkoren och sältet för samtlige dessa särskilta afgifters fullkomliga afskaflände emot den godlgnrelse, sorn må finnas lämplig; hvarjemte, och då en sådan reglering icke lärer kunna vid innevarande Riksdag komma under Ständernas pröfning, men det voro af synnerlig vigt, att åtminstone grunden för de särskilta på varutrafiken lagda afgifternas utgörande kunde sålunda förändras, alt afgifterna, så vidt möjligt, utginge med viss procent af tuilsatserna, kollegium torde böra förståndigas alt, sedan vederbörande blifvit hörde, inkomma med särskildt förslag till denna förändring så tidigt, att frågan derom, förr än ny tulltaxa vinner tillämpning, må hinna algöras.
Den af kommitterade, i afseende å tulltaxans uppställning och formela beskaffenhet, föreslagna förändring, att vid införsel tullfria varor, som nu äro å en serskild förteckning upptagna, skulle med iakttagande af behörig alfabetisk ordning införas uti inlörselslariffen, hafva Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen ansett leda till lättnad vid tulltaxans tillämpning; och torde således denna förändring, emot hvilken någon anmärkning icke förekommit, böra godkännas.
1 sammanhang med kommitterades tillika gjorda förslag att ur taxan utesluta den särskilda kolumnen för varors tullvärden, hafva kommitterade, under erinran att dessa tullvärden varit behöfliga för beräkningen af afgifterna till städerna, nederlagsrecognitioner och böter i konfiskationsmål, vidare anfört, att, om en sådan reglering, sorn kommitterade i afseende å tolagen föreslagit, icke skulle kunna samtidigt utlöras i afseende å våg- och stämpelpenningarne, dessa jemförelsevis mindre betydliga afgilter tillsvidare kunde beräknas efter de tullvärden, som i nu gällande taxa finnas införda; att noderlags-rekognitionen, enligt hvad kommitterade vidare föreslagit, skulle komma att beräknas till viss procent af tullbeloppet; och att böter i konfiskationsmål kunde, såsom ock af särskildt anförda skäl ansågs lämpligt, bestämmas efter den värdesumma, hvartill i beslag tagne varor, vid i allt fall stadgad besigtning och värdering, uppskattades.
Och blefve genom vidtagandet af sådane beslut tullvärdes-kolumnen obehöflig.
Emot detta förslag hafva Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen anmärkt, att, om också tolagen komme att såsom särskild afgift upphöra, samt nederlags-rekognitionen och böter i konfiskationsmål utginge efter de förändrade grunder kommitterades lörslag afsåge, tullvärdena dock vöre behöfliga såsom beräkningsgrund icke blott för de af kommitterade omförmälde våg- och stämpelpenningarne, utan ock för flera andra efter tullvärdet nu till städerna utgående afgifter, hvilkas reglering efter annan beräkningsgrund svårligen kunde samtidigt utföras; och i så - 21 Kongl.
Prop. M SI. dant fall ansågs ett stadgande, att tullvärdena i nu gällande tulltaxa fortfarande skulle tjena till efterrättelse, komma alt leda till förvecklingar, der förändringar af tulltaxans rubriker och qvantiteterna för tullberäkningen blefvo vidtagna, samt derjemte för städernas och de trafikerandes rakenskapsföring medföra olägenheter, då alla andra allmänna afgifter utginge efter del nya myntsystemet, men de af tullvärdet beroende umgälder skulle beräknas efter det gamla; hvarjemte Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen hemställt, att, derest tullvärdena ansågos böra qvarstå, införandet af desamma i taxan kunde fä verkställas sedan de taxans bestämmelser, af hvilka dessa värden äro beroende, blifvit af Rikets Ständer fastställde.
Under förutsättning, att Eders Maj:t bifaller min bör förut underdånigst gjorda hemställan om utarbetande af förslag till förändrad grund för beräkning af de flera städerna utaf utländska varutrafiken tillkommande afgifter, och att frågan derom samtidigt med ny tulltaxas tillämpning kan vara afgjord på sådant sätt, att den i flera hänseenden för afgifters beräkning olämpliga grunden efter tullvärden sålunda kommer att afskaffas, förfalla de skäl, som Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen emot kommitterades ifrågavarande förslag anfört; och ehuru jag, af anledning, som här nedan vidare skall omförmälas, ännu icke är i tillfälle att yttra mig öfver det för nederlags-rekognitionens beräknande af kommitterade uppgjorda förslag, anser jag mig dock redan nu kunna antaga, att beräkningssättet älven i detta fall varder lämpadt efter tullafgiften och icke efter tullvärdet; likasom jag helt och hållet delar kommitterades åsigt, att böter i konfiskationsmål rättvisligen böra utgå efter i beslag tagna varors verkliga värde och icke efter det för hela varuklasser mer eller mindre riktiga medelvärde, som bör antagas hafva utgjort grunden för tullvärdenas bestämmande.
Att under sådane förhållanden i taxan bibehålla de hittills vid sjelfva tullsatsernas bestämmande, icke mindre än vid statistiska beräkningar öfver värdet af Sveriges in- och utförda varor, ofta missledande och någon gång, efter hvad man af erfarenhet vet, äfven i andra hänseenden rätt besvärliga tullvärdena, vore utan allt gagnande ändamål.
Någonting motsvarande tullvärdena förekommer icke heller hvarken i Norriges eller, så vidt jag eger mig bekant, något annat lands tulltaxor; och jag hemställer således, att tullvärdeskolumnen måtte ur taxan utgå, samt att med beräknandet af böter i konfiskationsmål må förhållas på sätt kommitterade föreslagit.
Angående kommitterades framställning rörande dels upphäfvandet af nu gällande föreskrifter om kredit-upplag och nederlag samt dessa upplags ersättande genom utvidgad nederlagsrätt, dels ock tullkontrollerna och dermed gemenskap egande ämnen, hafva Kommers - kollegium och General - tullstyrelsen, enär dessa frågor nlgjorde föremål för behandling i sammanhang med af Eders Maj:t den 15 sistlidne Januari anbefaldt utarbetande af förslag till en allmän tullförfattning, hvilket förslag
General-tullstyrelsen komme att underställa Eders Majus pröfning, nu vid sådant förhållande Kongl. Majlis Nåd.
Prop. JM SI. förhållande hemställt, att gällande föreskrifter rörande omförmälda ämnen måtte bibehållas oförändrade, intill dess den allmänna tullförfaltningen hunne blifva fullständigt utarbetad och efter föregången pröfning af Eders Majit stadfästad.
Af dessa skäl torde Eders Maj:t täckas låta med pröfningen af kommitlerades förslag i förevarande hänseenden få anstå, intill dess förslaget lill ny allmän tullförfattning hinner inkomma.
Underdånigst åberopande de allmänna grunder för tullagstiftningen, hvilka jag här förut anfört, öfvergår jag nu till - redogörelse för kommitterades tulllaxeförslag, hvilket, likasom Kommers-kollegii och General-tullstyrelsens underdåniga utlåtande och förslag till i vissa hänseenden förändrade tullbestärnmelser, ur grundadt på den förutsättning, att afgiften till handels- och sjöfarts-fonden samt tolagen skola uti sjelfva tullsatserna inbegripas.