Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ordförande eller ledamot, som ulan anmäldt, af Fullmägtige godkändt, förhinder från sammankomst uteblifver, bote till stadens kassa två riksdaler riksmynt. § 41.
För hvarje fråga, som till behandling förekommit, skall ordföranden, sedan öfverläggningen förklarats slutad, framställa proposition, så affattad, att den må kunna medja eller nej besvaras.
Ordföranden tillUännagifve derefter, huru, enligt hans uppfattning, beslutet utfallit, och befäste detsamma, der omröstning ej begäres, med klubbslag.
Äskas omröstning, skall den med slutna sedlar verkställas, och tillkomme dervid hvarje Sladslullmäglig en röst.
Före sedlarnes öppnande skall en sedel afläggas, för alt, der rösterna äro lika delade, bestämma beslutet.
För beslut erfordras mer än hälften af de afgifna rösterna. § 42.
Ordföranden vare för protokollets ordentliga förande ansvarig.
Protokollet skall, antingen genast eller i annat fall vid Stadsfullmägtiges nästa sammanträde justeras.
Fullmägtige kunna likväl uppdraga åt ordföranden, jemte två ledamöter, alt protokollet justera å den dag, Fullmägtige dertill bestämma.
Det justerade protokollet skall derefter å förut kungjord dag offentligen uppläsas. § 45.
Stadsfullniägtiges beslut skola, så snart de blifvit justerade Magistraten skriftligen delgifvas.
För öfrigt ege en hvar, sorn det åslundar, att af protokollet taga afskrift och alt utan lösen fä alskriflens riktighet bestyrkt.
Protokollen, med tillhörande handlingar och bilagor, skola förvaras på sätt och å ställe, sorn af fullmägtige bestämmes. § 44.
Den, som i afgörande af ett hos Stadsfullmägtige liand lagdl ärende deltagit, kan genast, eller sist vid justeringen af protokollet, emot det fattade beslutet reservation anmäla. § 45.
Ordföranden vakar öfver ordningen vid Fullmägtiges sammanträden.
Han kan, efter varning, låta utvisa en hvar, som sig oskickligt förhåller.
Uppslår oordning, som ordföranden icke förmår afstyra, ege han sammanträdet upplösa. § 46.
Ordförande och Stadsfullmägtige åtnjute i och för ulöfningen af sitt kall det skydd, som i Lag är tillagdt dem, hvilka Konungens, hans embetsmäns eller rättens ärenden gå.
IV. Om Stadsnnnmdcn. § 47. Stadens Fullmägtige, eller, der sådana icke äro tillsatta, 39 slädens lill allmän Rådstuga församlade röstberättigade medlemmar välje bland sig eli antal ledamöter, som, ordföranden inberäknad, icke må understiga fern eller öfverstiga femton, och aldrig utgöra mer än en fjerdedel af det antal ledamöter, hvaraf stadens fullmägtigskap består, eller skulle efter grunderna i denna Förordning kunna bestå.
Itc sålunda utsedde bilda en Sladsnämnd. § 48.
Stadsnämnden tillkommer: att vaka öfver stadens rättigheter och fördelar; att i sådant afseende hos Magistraten, Stadsfullmägtige eller allmänna Rådstugan väcka förslag om hvad till stadens gagn och hästa lända kan; och alt afgifva af Konungens Befallningshafvande eller Magistraten infordrade utlåtanden i angelägenheter, som staden röra, med åliggande för Nämnden, att, der ämnets vigt sådant kräfver, förut till rådplägnining med stadsfullmägtige sammanträda.
Sladsnämnden tillhörer ock alt pröfva antagligheten af arrendeanbud å staden tillhöriga fastigheter eller inkomstgifvande rättigheter; att yttra sig öfver förslag till taxor, som läggas på allmänna rörelsen, antingen dessa skola af Magistraten utfärdas eller böra högre myndighets pröfning underställas; samt alt, efter föregången pröfning, bevilja Magistraten nödiga medel å det enligt § 74 för oförutsedda behof anvisade förslagsbelopp. § 49.
Nämndens sammanträden skola hållas å det ställe och å de tider, Nämnden bestämmer, och deremellan så ofta Magistraten eller Stadsnämndens ordförande finner det nödigt, eller då minst halfva antalet af Nämndens ledamöter derom gör framställning.
Der Nämnden finner nödigt alt till samråd med Magistraten sammanträda, utsätte Magisrtalen, på derom genom Nämndens ordförande gjord anmälan, lämplig dag dertill. 40 § 50.
I Stadsnämnden vare den ordförande, sorn sådan befattning hos Sladsfullmägtige innehar, men der Fullmägtige icke tillsatte äro, den, som dertill af allmän Rådstuga utses.
Är ordföranden förhindrad att vid Stadsnämndens sammanträde sig inställa, ege
Nämnden utse annan ledamot alt för tillfället lora ordet. § 51.
För valbarhet till ordförande eller ledamot i Stadsnämnd, som af allmän Rådstuga tillsättes, galle hvad i §8 2 7, 28 och 29 om Stadsfulluiägtige sagdt är. § 52.
Vid samma tillfälle, då ledamöter väljas, utses på enahanda sätt hälften så många suppleanter, eller, då ledamöternas antal icke är jemnt, det antal, som är närmast öfver hälften.
För valbarhet till suppleant, gälle hvad i nästföregående § om ledamot sagdt år. § 53.
Ledamot i Stadsnämnden fortfare i denna sin befattning så länge han, på grund af sitt dåvarande uppdrag, Stadsfullmägtig är.
Stadsnämndens ordförande och ledamöter å allmän Rådstuga utsedda, gälle om afsägelse, tjenstgöringstid och afgång hvad i §§ 30 och 51 om Stadsfullmägtig finnes stadgadt.
Ledamot i stadsnämnden kan icke, emot sin vilja, i Nämnden ånyo inväljas förr, än så lång tid förflutit, som han näst förut i Nämnden tjenstgjort. § 54.
Suppleant i Stadsnämnden, som af och ibland Stadsfullmäg - 41 tige utses, Ijenstgöre så länge lian, enligt sitt dåvarande uppdrag, såsom Fullmägtig qvarstår; men äro suppleanter al'allmän Rådstuga tillsatta, skola de hvartannat år till hela antalet förnyas.
S 55.
Suppleant kallas af Nämndens ordförande lill tjenstgöring när sådant, i händelse af ordinarie ledamots afgång, hinder för längre tid, eller i följd af andra angelägna omständigheter erfordras.
Ordförande, ledamot eller till tjenstgöring inkallad suppleant, som, utan anmäldt, af Nämnden godkändt, förhinder från sammankomst uteblifver, bote till stadens kassa två riksdaler riksmynt § 57.
Stadsnämnd må ej ärende handlägga, der icke mer än hälften af ledamöternas hela antal tillstädes är.
Ordföranden och en hvar af ledamöterna tillkomme en röst.
Äro rösterna lika delade, vare den mening beslut, ordföranden biträder. § 50.
Vid Stadsnämndens sammanträden före, der särskild sekreterare icke är antagen, ordföranden protokollet, eller vare för dess ordentliga förande ansvarig.
Protokollet skall antingen genast, eller vid Nämndens nästa sammanträde, justeras, och med bevis derom förses af ordföranden, der särskild protokollsförare antagen är, men eljest af två utaf Nämndens ledamöter. 6 42 V. Om stadcus Magistrat. § 59.
Stadens Magistrat utöfvar den verkställande och förvaltande myndigheten inom stadskommunen.
Magistraten tillsattes i öfverensstämmelse med dc Lagar och Förordningar, som antingen i allmänhet eller särskildt för vissa städer gifna äro. § 60.
Magistraten tillkommer att till verkställighet befordra Sladsfullmägtiges eller allmänna Rådstugans beslut uti kommunens angelägenheter i alla de fall, der icke verkställigheten, till följd af gällande Förordning, reglemente eller beslut, är eller blifver åt särskild Styrelse uppdragen. § 61.
Magistraten lillsätter de vid stadens förvaltning anställda tjenstemän och betjente, såvidt ej särskilda Förordningar eller reglementen annorlunda stadga. § 62.
Alla i stadskommunen tillsatta särskilda Styrelser stå i och för sin fövallning under Magistratens öfverinseende. § 63.
Framställningar och utlåtanden, som ifrån Stadsfullmägtige, Sladsnämnd, eller för särskildt ändamål tillsatt Styrelse, till högre myndighet afgifvas, skola genom Magistraten insändas. 43 § 64.
Magistraten eger alt hos Stadsfullniägtige, eller, der sådana icke linnas, hos allmänna Rådstugan äfvensom hos Stadsnämnden framställa förslag i alla ämnen, som stadens gemensamma angelägenheter röra. § 65.
Magistraten eger, der den så nödigt tinner, att till gemensam öfverläggning kalla Sladsnämnden att med sig sammanträda. 8 66.
BIH A N G TILL 01! ®HlKS»B?PÅHaDIBSIS f VID lifto-tima Riksdagen i Stockholm O Aren 1840 och 1841* ambra SAMLINGEN. 1
STOCKHOLM, NORDSTRÖMSKA BOKTRYCKERIET, 1840.
V ö rds a m t Memorial, _Lnför Rikets Högloft.
Ständer, Hvilka, vid sistförflutna Riksdag, behagade hedra mig med det förtroende, att vara Deras Justitieombudsman, åligger det mig nu, enligt hvad i Regeringsformens 100 §. och Rikets Högloft.
Ständers lör detta Embete fastställda Instruktion af den i Mars i83o, 14 §•> föreskrifves, att aflägga en allmän redogörelse angående förvaltningen af det mig förtrodda Ernbetet, samt deruti äfven utreda Lagskipningens tillstånd i Riket, anmärka Lagarnes och Förfaltningarnes brister och uppgifva förslag till deras förbättring. 4 R.
Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840.
Regeringsformen, i dess 96 §., innehåller den allmänna bestämmelse -A för JustitieOmbudsmannens Embetsverksamhet, att lian, såsom Rikets Högloft.
Ständers Ombud, efter den Instruktion, som för honom utfärdas, skall hafva tillsyn öfver Lagars efterlefnad af Domare och Embetsman, samt vid vederbörliga Domstolar tilltala dem, som uti sina Embetens utöfning, af väld, mannarnon eller annan orsak, någon olaglighet begå, eller underlåta att sina Embetspligter behörigen fullgöra.
För sådant ändamål tillägger 99 §. honom rättigheten att, när lian det nödigt anser, öfvervara alla Domstolars och Emfietsverks öfverläggningar och beslut samt äga tillgång till deras protokoll och handlingar, ioi och 106 §§. beskrifva serskildt de tvänne vigtigare tillfällen, då han är pligtig att det åt honom uppdragna åklagare-kall utöfva.
I öfverensstämmelse med hvad sålunda i Grundlagen är stadgadt, anvisas närmare, i den för honom utfärdade Instruktion, ifrån och med i:sta §. till och med den i3:de samt vidare i i5 och 16 §§., sättet och vilkoren för hans omförmälda åligganden.
Med de undantag, hvilka dels i 106 §.
Regeringsformen och 5 §. af Instruktionen, dels ock för vissa händelser i den sednares 12 §. igenfinnas, ankommer det endast på hans egen urskiljning och pröfning, att dessa åligganden tillbörligen iakttaga och fullgöra.
Inställd i delta Embete under loppet af förra Riksdagen, lemnades mig innan kort tillfälle till dess utöfning i ett af de nyss åberopade fall, då nemligen Rikets Högloft.
Ständers Konstitutionsutskott, med stöd af Regeringsformens 106 §., genom Remiss den 20 November 1834» förordnade åtal inför RiksRätt emot de Herrar Ledamöter af Konungens Stats - R.
Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1S40.
5 Råd, jemte Föredraganden, hvilka deltagit i Rådslaget om en af Kongl. Maj:t, under den 4 nästförutgångne Oktober till Rikets Höglofl.
Ständer allåten skrifvelse, angående upptagande af ett lån till befrämjande af Hypotlieksföreningar.
Utgången af denna
Sak är anmärkt på annat ställe, dertill vördsamt hänvises.
Det i 12 §. af Instruktionen beskrifna fall, då serskildt uppdrag till vidtagande Embetsåtgärder vore att förvänta, eller om RikeLs Högloll.
Ständer, Deras Bankoutskott eller förordnade Revisorer, skulle finna skäl att ställa Deras Fullmäktige i Banken eller RlksgäldsKontoret under tilltal, har deremot icke ägt rum, och någon annan anledning till sådan Embetsåtgärd ej heller förekommit.
I afseende å Embetets utöfning i öfrigt, fordrar ordningen, ej mindre än frågans egen vigt, att först nämna, det hvarken med föranledande af de vid åtskilliga tillfällen anmälda förhållanden eller eljest, lagliga orsaker förefunnits, att någon af de i Regeringsformens 101 §. omförmälda, oförmodade händelser inträffat, som skulle hafva förpligta t
Embetets innehafvare att emot Konungens Högsta Domstol eller någon af Dess Ledamöter med anmärkning och åtal uppträda.
Hvad åter angår andra Domstolar och Domare samt Embetsman i allmänhet, hafva dels serskilda myndigheters och enskilda personers anförda klagomål, dels, hufvudsakligen och oftare, den af mig egnade tillsyn åt lagskipningen och öfriga offentliga förhandlingar, gifvit anledning till uppmärksamhet å mångfaldiga derunder förefallna händelser, af hvilka # 6 R.
Ombudm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 12,40. emedlertid de flesta, serdeles hvad enskildes klagomål beträffar, blifvit utan vidare anmärkning 1 * made eller af vederbörande behörigen förklarade, eller ock, med afseende å deras ringa vigt och påföljd eller vissa förekomna omständigheter, kunnat vid anmärkningars meddelande och derefter iakttagen rättelse bero.
Hvaremot de öfriga, om än deribland ej ens något kunnat anses härröra från egennytta, vrångvisa eller väld, likväl synts ådagalägga i Embetet begångna försummelser af svårare eller mindre art, uppenbara öfverträdelse!' af Lagar neli Författningar, eller misstag vid dessas tillämpning, hvarigenom merendels, för det allmänna eller för enskilda, skada eller obehörigt lidande åstadkommits och äfven framdeles, vid lika beskaffade händelser, komme att inträffa, så vida ej sällan vederbörande velat sina åtgärder såsom lagenliga försvara.
Vid sådana tillfällen har jag anseLt mig pligtig att beifra anmärkta fel eller förseelser, såsom förfaranden, hvilka eljest, genom deras omedelbara eller ännu aflägsna följder, skulle störa nödig enhet i Lagskipningen och otvifvelaktig! i samma mån bereda allmän osäkerhet för medborgares rättigheter, hvaraf den ,alt tillgodonjuta likhet inför Lagen hufvudsakligen totade böra lagas i anspråk, om än dervid endast vore i fråga ringa och 0- bemedlade personer; helst dessa, just för deras ställning i samhället, sjelfve icke kunna inse och värja denna rätt samt följaktligen ej heller förstå att i föreskrifven ordning söka rättelse i Domslut, derigenom, den ena eller andra parten till förfång, Lagen öfverträdes eller oriktigt tillämpas.
Åtskilliga anmärkta händelser af sådan beskaffenhet visa nogsamt, att, 0111 understundom domslutet varit lindrigare än Lagen fordrat, ett motsatt förhållande oftare ägt rum, serdeles vid förvandling af ådömda böter, i det att den i stället ålagda kroppsplikt antingen befunnits svårare, än Lagen uttryckligen medgifver eller med dess rätt fattade mening är förenligt, eller ock, i tvifvelaktigt ansedda fall, blifvit i den strängare syftningen * R St.
Juft.
Ombudm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. 7 stadgad; röjande dessa händelser, å Domarens sida, dels okunnighet eller vårdslöshet, dels förbiseende af den märkliga skillnad i ansvaret för lika brott, som redan ligger deri, att den förmögne brottslingen får böta med penningar, men den oförmögne deremot måste plikta med kroppen, dels äfven, i följd deraf, glömska eller åsidosättande af den, enligt rättvisa och mensklighet, gällande regel, att i sådana fall, icke skärpa, utan heldre mildra, så vida det möjligen kan med Lagens bud instämma.
Det bör dock härvid erinras, att de flesta anmärkningar i dessa afseenden förekommit emot serskildt tillförordnade och följaktligen, åtminstone merändels, jmgre Domare.
Om än, A ena sidan, af detta förhållande icke må dragas den slutsats, att lagkunskap, uisUiljning och noggrannhet nu mindre allmänt än tillförene ådagaläggas, torde likväl, å den andra, böra medgifvas, att de således uppenbarade förseelser härleda sig ifrån ovana eller ringare erfarenhet; brister, hvilka hvarje
Domare kan, genom en med uppmärksamhet fortsatt utöfning af sitt vigtiga kall, afhjelpa.
Men det måste dä äfven erkännas, att de af sådana anledningar tillkomna afvikelser ifrån Lagen, om ock flera gånger i enahanda fall försporda, icke alltid innefatta bevis om dess otydlighet, deraf olika eller oriktiga tillämpningar kunna följa.
Att emedlertid äfven detta förhållande kan inträffa, må icke nekas, och exempel derpå igenfinnas i flera af de här ofvan omförmälda händelser, då anmärkningar skett, men åtal uteblifvit, vare sig derföre, alt, genom vederbörandes medgifvande af anmärkningens behörighet, det åsyftade ändamålet, enhet och sammanhang i Lagskipningen, vunnits, eller att omständigheterna fordrat, det framställning i detta syftemål till Rikets Högloft.
Ständer, på sätt i5 §. i Deras Instruktion för Justitieombudsmannen förmår och af det följande i denna vördsamma Berättelse äfven skönjes, funnits af nöden.
Ibland de frågor åter, hvilka utgjort ämne för åtskilliga emot vederbörande utförda åtal, torde serskildt 8 R.
Ombudsni.
Emb.-Ber. den 14 Jan.
JS40. höra nämnas den angående beräkning af kroppsplikt för stölder, som ligga i tveböte, då nemligen kroppsplikten stadgas, icke till spö- eller ris-straff, men till fängelse vid vatten och bröd; en fråga, som tillförne varit Lagstiftande Maktens bedömande underställd.
Dess mening deri blef då äfven tydligt nog uttalad, ehuru frågan kom att förfalla.
Sedermera icke i denna ordning å nyo väckt, såsom tvifvelsutan ansedt öfverflödigt, har den fortfarit att vara beroende på Lagskipande Maktens ompröfning; hvarföre och enär nyssnämnde deri redan uttalade mening bekräftat min enskilda öfvertygelse om Lagens behöriga tillämpning i detta fall, jag destoheldre ansett mig befogad att, på sätt som skedt, anmärka de händelser, då en deremot stridande Lagtillämpning sig visat, som denna sednare synts hvarken med Lagens Stadganden om tvebötesmål i allmänhet och de serskilda straffarternas olika beräkning, eller med rättvisa och billighet förenlig.
Efter dessa vördsamt angifna åsigter har den af Rikets Höglofl.
Ständer åt mig uppdragna tillsyn öfver Lagars och Författningars efterlefnad af Domare och Embetsman, blifvit utöfvad och iakttagen; hvarvid sednare tiders mera bekanta tilldragelser lemnat icke ringa bidrag.
Mina Embetsåtgärder, så vidt de hittills blifvit af Domaremakten pröfvade, äro till deras beskaffenhet och utgång närmare redovisade i de af mig redan, genom trycket, Allmänheten meddelade och här bifogade Berättelser för åren 1834» *835-, i836 och 1837 samt, i fortsättning deraf, uti den sistförflutna tvänne åren omfattande Berättelse, som nu för Rikets Höglofl.
Ständer vördsamt framlägges.
Allt hvad härutinnan för öfrigt under Embetets förvaltning förekommit, inhemtas af de vid Expeditionen förda Diarier och Registratur, hvilka, jemte dertill hörande Handlingar, komma att till Rikets Höglofl.
Ständers Lagutskott inlemnas.
Emb. Ber. den 14 Jan. 1840.
Sedan, på sätt min Embets-Berättelse för åren 1836 och 1837 (pag. 4) T7" 1 TT O T* <* m - • -w» 1 1 • * — « utvisar, Kongl. Hof-Rätten öfver Skåne och Blekinge, uppå AdvokatFiskalsEmbetets derstädes åtal, genom Utslag den g Augusti i836, under åberopande af 2:dra och 4;de §. §. i Kongl.
Taxan på Expeditionslösen den i5 Maj rSai , dömt f. d. Landssekreteraren i Malmöhus Län, Lagmannen J. N. Hoffman, att, för det han, under sin tjenstetid, dels obehörigen fordrat, dels oriktigt beräknat lösen för 420 serskilda, af honom utgifna Utslag och andra KansliExpeditioner, böta, efter 20
R:dr för hvardera, tillsammans Åttatusen-fyrahundra Riksdaler Banco, eller, vid bristande tillgång till böter, i stället, enligt 5 Kap. 4 §■ Stralfbalken, undergå tjugoåtta dagars fängelse vid vatten och bröd; deröfver hos Kongl. Maj:t Lagmannen Hoffman anfört underdåniga besvär, med ansökning tillika, att Kongl. Majit, derest HofRättens
Utslag skulle finnas lagligen grundadt, måtte täckas af Nåd befria lionom åtminstone från Kronans- andel af böterna; har Kongl. Majit, som i Dess Högsta Domstol pröfvat detta mål, medelst Utslag den 2g Maj sistlidna år, sig yttrat, och funnit skäl icke vara anfördt, som kunde föranleda till ändring i öfverklagade Utslaget; dock att klaganden, derest lian saknade tillgång till de honom ådömda böter, i stället skulle, jemnlikt 32 Kap. 2 §.
Rättegångsbalken, Kongl.
Förordningen den 20 Januari 17.79» 10 Kap. 1 §.
Utsökningsbalken och Kongl.
Förklaringen den 23 Mars 1807, undergå två månaders fängelse; hvarjemte Kongl. Majit förklarat sig ej finna anledning att den i underdånighet sökta Nåden bevilja.
Efter hvad Högsta Domstolens Protokoll för den 3o nästförutgångne April utvisar, hade ibland de Herrar Ledamöter derstädes, hvilka deltagit i pröfningen af detta mål, Herrar Justitie-Råden Themptander j von Lindecreutz j Nyblaeus, Backman och Nordenstolpe tillkännagifvit den mening, i öfverensstämmelse hvarmed Kongl. Maj:ts högstberörde Nådiga Utslag, i hvad det rörer klagandens besvärstalan, är affattadt; hvaremot, angående samma ämne, Herrar Justitie-Råden Isberg och Grefve Sparre förenade sig uti det yttrande, att de hvarken i afseende å rättegången eller i sjelfva saken funno skäl anfördt, som i Hof-Rättens öfverklagade Utslag kunde verka annan ändring, än att, då i detta mål åtal på en gång förekommit, Bih. till R.
Prot. 1840. 2 Sami. 2 io R.
Emb.-Ber. dm 14 Jan. 1840. angående oriktigt beräknad och uppburen lösen för icke mindre än 420 serskilda Expeditioner, dem Lagmannen Hoffman, i egenskap af Landssekreterare, under loppet af flera år utfärdat, och, vid öfvervägande af hvad klaganden andragit till sitt försvar, anledning visar sig, att den felaktighet, som i afseende härå stannar honom till last, haft sin upprinnelse från fattadt oriktigt begrepp om rätta förståndet af i ämnet gällande författningar, hvilket icke må hänföras till sådan förbrytelse, sorn omförmäles i 4 morn. af ExpeditionsTaxan den i 5 Maj 1821, och derå följaktligen icke eller må tillämpas det i samma moment stadgade serskilda ansvar för hvar expedition; klaganden, för det genom oriktigt förstånd af ExpeditionsTaxans föreskrifter och bristande uppmärksamhet å innehållet deraf, i afseende å beräknandet, antecknandet och uppbärandet af lösen för ifrågavarande expeditioner, han gjort sig skyldig till fel under LandsSekreteraretjenstens utöfning, borde pä grund al 1 Kap. 12 §.
Rättegångsbalken fällas att, sedan han numera från nämnde tjenst erhållit afsked, höta ett belopp, svarande emot den lön, som varit för samma Ljenst anslagen under de sista sex månader af hans tjenstetid; hvarjemte han borde, på sätt Idof Rätten stadgat, ersättning utgifva.
— I fråga åter om den af klaganden sökta JNåd, ville Högsta Domstolens förstbemälde fleste Herrar Ledamöter, enär anledning vore, att
Hoffmans förseelser härledt sig endast från fattadt oriktigt begrepp om Författningarnes rätta förstånd och tillämpning, tillstyrka eftergift för Hoffman af Kongl. Maj:ts och Kronans andel i de honom ådömda böter; Och Herrar JustitieRåden Isberg och Grefve Sparre hemställde, under åberopande af hvad de i pröfningsväg yttrat, att Hoffman kunde af Gunst och Nåd få försona sina förseelser med böter till belopp, svarande emot den lön, han åtnjutit under de sista sex månaderna af hans tjenstetid såsom Landssekreterare.
Uppå de hos Kongl. Maj:t af f. d. Landssekreteraren i Skaraborgs Län G. P.
Möller anförda underdåniga besvär öfver Kongl. Götha HofRätts den 9 Augusti 1836 gifna , i nj^ssåberopade EmbetsBerättelse (pag. 10) omförmälda, Utslag, hvarmedelst klag3nden, för visad försummelse i tjenstens utöfning, blifvit ålagdt att af egna medel utbetala allt hvad af Landtbrukaren A. G. Carlens skuld till Götha KanalBolags f. d. DiskontVerk, efter behörigen upprättad räkning, vore oguldet i kapital, ränta och utsökningskostnader, är Kongl. Maj:ts med Dess Högsta Domstol beslutna Utslag den g Oktober sistlidna år meddeladt, och derigenom öfverklagade utslaget R.
Emb.-Ber. dm 14 Jan. 1840.
11 blifvit fasLstaldt; detta beslut fattadt enhälligt af Herrar JustitieRåden Themptander, Isberg, von Lindecreutz, Nyblaeus, Backman, Grefve Snoilsky och Grefve Sparre.
I samma Embetsberättelse (pag.
63) förekommer äfven det mål, hvaruti Kongl. Götha HofRätt, genom Utslag den 24 April 1807, dömt dåvarande Landshöfdinge och Landssekreterare i Skaraborgs Län, att, för vidtagen obehörig åtgärd till förre Sergeanten C. F. Gegerfeldts häktande, plikta, Landshöfdingen 5o R:dr och Landssekreteraren 33 R:dr 16 sk. samt att gemensamt ersätta hvad Kongl. Maj:t och Kronan kunde hafva serskildt påkostat för Gegerfeldts forslande och underhåll i häktet under viss tid; Och har, vid pröfning af de besvär, Landshöfdingen och Landssekreteraren häröfver i underdånighet anfört, Kongl. Mnj-.t, i Dess Högsta Domstol, förklarat, det skäl icke var anfördt, som till ändring i öfverklagade Utslaget kunde föranleda; Uti hvilket beslut, under den 29 Oktober sistlidna år utfärdadt, Herrar JustitieRåden Themptanter, Isberg, von Lindecreutz, Backman, Grefve Snoilsky och Grefve Sparre sammanstämt.
Konungens Befallningshafvande i Elfsborgs