Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Inom 11 län, eller Westmanlands, Södermanlands, Örebro, Wermlands, Gottlands, Skaraborgs, Elfsborgs, Calmar, Jönköpings, Götheborgs och Bohus samt We ster-Norrlands, ansågo kommittéerna hemmansklyfning, verkställd enligt de i författningen stadgade grunder, vara nödig, i följd af folktillökningen, och nyttig, såsom verkande till landets uppodling.
Deremot förmenade kommittéerna i öfriga 12 län, att ile nu stadgade lördringarne för besutenhet voro allt för ringa och hemställde derför om deras ökande; hvaraf skulle följa alt klyfning af hemman till så ringa delar, som författningen medgålvé, der ansågs skadlig; men denna åsigt är bestämdt uttalad endast från Malmöhus, Blekinge, Westerbottens och Jemtlands län.
De Hesta kommittéerna hemställde alt nödiga kontroller å författningens efterlefnad måtte stadgas, i hvilket afseende i allmänhet föreslogs, att innan hemman klyfdes lill mindre del, än ett visst uppgifvet mantal, undersökning om besutenhet borde föregå, antingen genom utsedde socken-fullmäktige, eller genom redan befintliga auktoriteter.
Det mantal, hvilket sålunda skulle utgöra minimum för klyfning ulan föregången undersökning blef, dels i de afgifna utlåtandena, dels enligt sedermera från Läns-styrelserna infordrade upplysningar, föreslaget till 1 y8—dels mantal, utom från nedanstående län, der kommittéerna, eller sedermera Läns-styrelserna uppgåfvo, för Stockholms och Hallands län l/4-dels, för Örebro län 1/8-dels inom landslag och Jyi6—dels i bergslag, för Calmar län I/6-dels, för Westmanlands i allmänhet Jy4—dels, men i bergslager och skogsorter l./8-dels, för Östergöthlands län å slättbygden Jy4—dels, men i de flesta delar af länet J/8-dels, för Elfsborgs län i Westgötha delen 1/8-dels och på Dahlsland Jyi 6—dels, för Gestrikland 1/8- dels och för Helsingland 1/4-del samt för Wester-Norrlands län 1,/8-dels mantal; • hvarjemte kommittéen för Malmöhus län ansåg nödigt, att hvarje ulklufven hemmansdel innefattade minst 15 tunnland uppskattad jord; och i Christianstads län blef föreslaget, alt ingen klyfning borde ega rum till mindre än 1,/8-dels mantal på säteri och frälse-hemman samt 1/1 O-dels mantal på krono- och krono-skatte-hemman.
För Westerbotten och Jemtlands län ansågo vederbörande något visst mantal ej kunna såsom minimum bestämmas, likasom uppgifterna från Gefleborgs, WesterNorrlands och Norrbottens län skedde vilkorligen, eller med anmärkning, att hemman inom dessa län lunnos, hvilka icke kunde, ulan fara för obesutenhet, till ifrågasatta minimum klvfvas; dock borde såsom ett särskildt förhållande anmärkas, att vid de flesta skedda hemmansklyfningar inom sistberörde 5 län, med undantag af Jemtlands 50 Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
N:o 27. undersökning och pröfning angående besutenhet föregått, antingen hos Härads-rätt eller af Konungens Befallningshafvande, innan lagfart beviljats, eller åho å ulklufven del blifvit för särskild rök antecknad.
Vidare innefatta läns-kommittéernas yttranden upplysning, bland annat derom, att jord-afsöndringar för alltid eller på viss tid under de sednare 20 åren egt rum i större mån, än tillförene uti Stockholms, Orebro, Skaraborgs, Calmar, Hallands, Malmöhus, Christianstads, Blekinge, Gefleborgs, Wester-Norrlands, Westerbottens och Jemtlands län, samt särdeles efter 102 7 uti Stockholms, Hallands, Malmöhus, Blekinge och Westerbottens län äfvensom på Öland.
Afsöndringar af lägenheter för alltid, under eganderätt, hade skett inom Orebro, Wermlands, Östergöthlands, Skaraborgs, Kronobergs, Malmöhus, Christianstads, Blekinge, Wester-Norrlands och Jemtlands län.
I afseende på de afsöndrade lägenheternas rymd, jemte öfriga vilkor för afsöndrings laglighet, voro förlättningarnes föreskrifter iakttagne inom Östergöthlands och Hallands län samt på Öland; men inom andra län hade dessa föreskrifter blifvit helt och hållet förbisedda; och gjorde de flesta kommittéerna hemställan om förändrade föreskrifter i flera delar af 2 kap. i 182 7 års förordning, äfvensom att nödiga kontroller å elterlefnaden deraf måtte stadgas.
Förpantningar af jord voro vanliga i de flesta af rikets län, men hade icke under de sednare tjugu åren egt rum i större mån, än förut i flera än 8 län, samt provinserna Helsingland och Herjeådalen.
I 4 län ansågs detta sätt att upplåta jord för gagneligt, men förmenades deremot vara bestämdt skadligt i 8 län; och hvad mindre torp och backstugor anginge, hade de under de sednare åren betydligen tilltagit i alla rikets län, hvilken tillökning visat sig skadlig, i det fattighjonens antal i bredd med dessa mindre lägenheter, hvarmed högst ett mindre potatis-land åtföljde, år från år ökat sig, under det sedligheten i samma mån aftagit.
Vid underdånig föredragning af läns-kommittéernas berörde utlåtanden täcktes Kongl. Majit, genom Nådigt Bref af den 16 November 1838, i enlighet med Rikets Ständers vid riksdagen åren 1854—1835 tillkännagifna önskan, åt särskilda kommitterade uppdraga, att. efter granskning al samma utlåtanden och öfriga till målet hörande handlingar, utarbeta och till Kongl. Majit afgifva underdånigt förslag till de ändringar, förklaringar och tillägg i ofvannämnda förordning, angående hemmansklyfning och afsöndring af jord och andra lägenheter från hemman, som af dessa yttranden eller befintliga förhållanden i öfrigt kunde föranledas; hvilket Nådiga uppdrag af de utsedde fem kommitterade, dåvarande Landshöfdingen Friherre C. H.
Rålamb, Biskopen C. Heurlin, Revisions-sekreteraren A. Faxe, Kammar-rådet L. E. Cassel och Fullmäktigen i Rikets Ständers Riksgälds-kontor Hans Jansson, fullgjordes den 2 Oktober 1859.
Det förslag till förnyad förordning i ämnet, som af dem då afgafs, innefattade från 182 7 års författning skiljaktiga bestämmelser, hufvudsakligen i följande Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
N:o 27. 51 hänseenden, nemligen dels i fråga om fordringarne för besutenhet, såsom allmänt vilkor hvarför konmiilterade ansågo böra, med uteslutande af föreskriften angående egornas beskaffenhet, stadgas, att till hemmansdel horde finnas egor af den vidd och godhet, att ett hushåll af minst fyra arbetsföra personer kunde af egornas afkastning underhållas, dels, beträffande rättigheten till sådan afsöndring för alltid under eganderätt, som uti 2 kap. 1 § uti nämnda förordning, såsom utur stats-ekonomisk synpunkt skadlig och stridande mot grunderna för vår jord-heskattning, derföre icke borde tillåtas i andra fall, än hvad anginge tullqvarn, särskildt skattlagda fisken, stampar eller andra vattenverk, fabriker, garfverier, jemte flera dylika inrättningar med erforderligt utmål af jord dertill, hvilken afsöndring borde tillåtas emedan bemmans-egaren såsom jordbrukare icke alltid kunde sköta sådan för landet gagnelig inrättning, äfvensom aflägsen utjord och urfjell samt i fråga om utbrytning af arfslott; dels ock slutligen rörande upplåtelser af jord, antingen för innehafvarens lifstid eller på vissa år, derom bestämmelserne i förslaget grundade sig på den af kommitterade byllade åsigt, alt sådana upplåtelser borde få inom den bestämda rymden af tiondedelen af hemmanets område ega rum, utan afseende på areal-vidden, endast lägenhets-innehafvaren derå kunde utsätta en tunna potatis samt vinter- och sommarföda en ko, med rättighet till bete å hemmanets utmark; hvarjemte berörde förslag, till förekommande af hemmansklyfning utan besutenhet och lägenheters upplåtande af större egorymd eller sämre beskaffenhet, än stadgadt blefve, innehöll åtskilliga föreskrifter, utgående från den af så väl de flesta läns-konnnittéerna, som de för frågans behandling af Kongl. Maj:t förordnade kommitterade antagna grundsats, i fråga om hemmansklyfning, att den allestädes kunde ega rum till ett visst mantal, utan föregången undersökning och pröfning om besutenhet; men att så väl, då klyfningar till mindre hemmantal sattes i fråga, som då någon från hemman ville afsöndra eller upplåta jord, lokal-undersökning ovilkorligen borde anställas, huruvida åbo u den utklufna hemmansdelen kunde vara besuten, eller om den lägenhet, man på hemmanet ville upplåta, vore så beskaffad, att afsöndring deraf, enligt de stadgade grunderna, kunde medgifvas; och antogo, i öfverensstämmelse med hvad de flesta läns-kommittéerna och Konungens Befallningshafvande föreslagit, kommitterade 1/8 mantal såsom ovilkorligen medförande besutenhet,
men gjorde tillika underdånig hemställan om infordrande från läns-styrelserna af mera hestämda speciela uppgifter i nämnda afseende, för meddelande af särskilda föreskrifter härutinnan, lämpade efter förhållandet inom olika orter, att intagas i den förnyade författning, som kunde blifva utfärdad.
Uti Nådig skrifvelse den 2 7 Januari 1840 täcktes Kongl. Majit till Rikets Ständers utlåtande öfverlemma omförmälda af kommitterade utarbetade förslag, som till sina väsentligaste delar af samtliga Riks-Stånden bifölls; och förklarade Rikets Ständer alltså i underdånig skrilvelse den 14 Juni 1841 sig ”hufvudsakligen dela 52 Sammansatta Lag- samt Allm. Best.- och Ekon.-Utsk.
N:o 27. de åsigter, hvilka lago till grund för de föreslagna förändringarne i Kongl. Förordningen den 19
December 182 7 och sålunda i allmänhet godkänna de föreskrifter, hvilka blifvit uti ifrågavarande förslag intagna.”
Dock funno Ilikets Ständer sig icke kunna i vissa punkter deruti instämma, i följd hvaraf Rikets Sländer, för sin del, beslutade derifrån skiljaktiga stadganden, hvaribland förekom, att Rikets Ständer, med afseende å hemmans stora olikhet i särskilda orter, funno betänkligt alt, såsom för hela riket gällande, antaga det föreslagna minimum af \JH mantal, hvartill klyfning af hemman borde få ega rum, utan föregången undersökning och särskild tillåtelse, samt derföre ansågo, att åt Konungens Befallningshafvande, hvar för sitt län, borde uppdragas, att i samråd med sakkunnige män af länets innevånare, föreslå för hvarje olika ort särskildt det minsta hemmantal, hvartill klyfning kunde utan dylik undersökning tillåtas; och att, med ledning af så beskaffade förslag, föreskrifter i detta afseende, lämpade efter olika lokal-förhållanden, borde i författningen meddelas; samt att Rikets Ständer vidare, i sammanhang härmed, hyste den åsigt, att storleken af den minsta jordlägenhet, som från hemman kunde' få afsöndras, borde efter särskilda orters olika lokal-förhållanden bestämmas.
I anledning häraf erhöllo Konungens samtlige Befallningshafvande (med undantag af Konungens Befallningshafvande i Stora Kopparbergs län) genom Nådigt Cirkulär-bref af den 14 Augusti 1841 befallning att, i samråd med Häradshöfdingarne i länet samt sex andra för klokhet, nit och redlighet kände personer från olika delar af länet, efter befintliga lokal-förhållanden föreslå både det minsta hemmantalet, hvartill hemmansklyfning, utan föregående undersökning, inom länet kunde ega rum, och storleken af den minsta jordlägenhet, som derstädes kunde från hemman afsöndras, vare sig för alltid under eganderätt, eller på viss tid, hvarefter, sedan de sålunda infordrade yttranden från läns-styrelserna inkommit, Kongl. Maj:t, genom Nådig Remiss af den 2G November 1842, täcktes anbefalla Kammar-kollegium att, i anledning af dessa yttranden, underdånigt utlåtande i nyssberörda hänseende afgifva.
Denna Nådiga befallning fullgjordes af bemälde Kollegium den 2 7 Februari 1845; och ansåg Kammar-kollegium, på anförde skäl, alt inom 16 län det borde få bero vid det minimum af J/8-dels mantal, kommilterade föreslagit, men att minimum af mantal för alla öfriga län borde fastställas till iy 16—del, med undantag endast af Blekinge läns öar, hvarest befolkningen hade sin bergning mindre af jord än af liske, och någon bestämmelse härom icke syntes nödig.
I fråga åter om minsta storleken af jordlägenhet, som från hemman för alltid borde få afsöndras, fann Kollegium, som hyllade den af kommilterade utlalade samt af alla Riks-Stånden gillade mening, att jord-afsöndring för alltid icke borde tillåtas, något yttrande ej erforderligt, ulan endast angående minimum af sådan lägenhet, Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
N:o 27. 53 genhet, som under viss tid eller lör lifstid upplåtes, i afseende hvarå Kollegium i underdånighet åberopade kommitterades förslag och de motiver, som derför legat lill grund.
Högsta Domstolen, hvars underdåniga utlåtande i anledning af så väl det afgifna förslaget, som Ilikets Ständers skrifvelse, blifvit den 44 Augusti 1841 i nåder infordradt, erhöll jemväl af Kammar-kollegii yttrande del; hvarefter, enligt protokolls-utdrag den 2 Maj 1844, Högsta
Domstolen, med förklarande att den ansåg frågorna om besutenhet, eller i hvad mån jord borde få klyfvas och afsöndras samt för längre eller kortare lid upplåtas, icke innefatta ämnen af den beskaffenhet, att de utgjorde föremål för Högsta Domstolens bedömande, utan Högsta
Domstolen endast hafva att fästa uppmärksamhet vid de föreslagna stadgandenas öfverensstämmelse så väl inbördes, sorn med lagstiftningen i öfrigt samt vid sältet för hithörande frågors behandling, emot förslaget framställde åtskilliga anmärkningar, hvartill Högsta
Domstolen inom ofvanberörde gränser för dess granskning funnit anledning förekomma.
Frågan, sålunda beredd, blef slutligen föremål för Kongl. Maj:ts egen Nådiga pröfning; dervid Kongl. Maj:t, med bibehållande af föreskrifterna i 1827 års förordning, jemte deri genom Kongl.
Kungörelserna den 14 November 1829 och den 29 Januari 1851 beslutade ändringar och tillägg, utan vidare förändring, än i fråga om afsöndring af jord från hemman för alltid under full egande-rätt, till försäkrande af efterlefnaden utaf 1827 års förordning, meddelade åtskilliga föreskrifter, hvilka hufvudsakligen öfverensstämde med kommitterades utaf Rikets Ständer godkända förslag, med deri af Rikets Ständer och Högsta
Domstolen tillstyrkta ändringar och tillägg; hvilket allt upptogs i den af Kongl. Majit under den 13 Juli 1853 utfärdade förordning i ämnet.
Denna författnings hufvudsakliga föreskrifter äro vid hemmansklyfning: alt undersökning om besutenhet å till utklyfning ifrågakomna hemmans-delar skall i allmänhet, der utklyfning sker till mindre än 4yö—dels mantal, verkställas af nämnd, bestående af trenne i jordbruk kunnige, inom socknen bofaste män, hvilka utses bland sockne-nämndens ledamöter; alt denna nämnd skall bedöma huruvida, enligt de i Kongl. Förordningen om hemmansklyfning stadgade grunder, åbo kan vara besuten å hvardera af de hemmansdelar, som genom klyfning uppkomma; att, innan genom en sådan undersökning det utrönts att hemmansdel, som genom köp, skifte eller gäfva blifvit utklufven, medför besutenhet, det köp, skifte eller gåfva ej må lagföljas eller kungörelse om åboförändring utfärdas, icke heller den sednare egaren s eller åboen i sådan egenskap för hemmans-delen skattskrifvas eller i kronans handlingar antecknas; hvaremellertid den förre hemmans-innehafvaren skall ansvara såsom ensam egare eller åbo för hemmanet med dess utskylder; att om genom laga kraftBih. till R.
Prot. 1856 § 1857. 7 Sami. 2 Afd. 8 Haft. 5 34 Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
N:o 27. egande beslut varder förklaradt, att klyfning ej tillåtas må, då skall köp, skifte eller gåfva gå åter oell öfverlåtelse af åbo-rält vara ogild; att då lagfart eller åbo-bref sökes å hemmansdel, som är mindre än hvad för klyfning utan undersökning är eller varder medgifvet, eller när ny egare eller åbo skall för sådan hemmans-del skaltskrifvas, vare sökanden skyldig styrka, huruvida hemmans-delen blifvit utklufven före eller efter den dag, då den Nådiga förordningen trädde i verkställighet och i sednare fallet jemväl förete det beslut, som i afseende å klyfningen blifvit meddeladt; samt att för de orter i riket, der ofvannämnda minimi-beslämmelse af 1,/8-dels mantal, hvartill hemman utan undersökning finge klyfvas, kunde, i anseende till särskilda förhållanden, undantagsvis tåla nedsättning, Konungens Befallningshafvande egde att, efter samråd med sakkunnige män inom länet, derom till Kongl. Maji afgifva underdånigt förslag, hvarefter Kongl. Maji för hvarje sådan ort ville särskildt i Nåder bestämma och låta genom Dess Befallningshafvande allmänneligen inom länet kungöra det minsta hemman-tal, hvartill klyfning utan föregången undersökning finge verkställas.
På grund af sådana underdåniga förslag har också hemmansklyfning utan föregången undersökning genom särskilda Kongl. Bref medgifvits få ega rum :
I Blekinge län:
Inom en del af Ronneby och Listers socknar samt å öarne Tjurkö, Aspö och Hasslö, äfvensom Sturkö till 1/48 mantal.
Brefven den 2 Mars 1854 och den 10 Januari 1857.
Inom länets öfriga delar till 1/16 mantal.
Brefvet den 2 Mars 1854.
I Norrbottens län:
För de hemman inom länet, hvilka icke blifvit till bergverkens behof anslagne eller äro lappmarks-hemman, till 4/l 6 mantal.
Brefvet den 2 7 April 1854.
1 I Gestrikland:
Till ett öres-land, eller 1/ i 0 hemman, utom byarne Oppåker, Kungsgården, Nordanbro och Kälum i Hedesunda, Berg, Furnäs och Bro i Öster Fernebo samt Sjökulla och Fors i Hamrånge socken.
Brefvet den 27 April 1854. / Wermland:
Till 4/24 mantal.
Brefvet den 11 Maj 1854. / Elfsborgs län:
Till 1/16, med undantag af Dahlsland, der klyfning medgifvits till 4/24 mantal.
Brefvet den 11 Juli 1854.
Sammansatta Lag- samt Allm. best- och Ekon.-Utsh.
N:o 27. 35 1 Malmöhus län:
Till \J\6 hemman.
Brefvet den 25 Juli 1855.
I Westmanlands län:
Inom Skinnskattebergs, Norbergs och Öfver Tjurbo härader, Ramnäs och Sura socknar af Snefringe härad, samt Vester Säfsta, Enåkers och Huddunge socknar af Salbergs fögderi till 1/16 mantal.
Brefvet den 8 December 1855.
I Christianstads län:
Inom Ingelstads, Jerrestads, Norra och Södra Åsbo samt Bjäre härader till 1/16 och inom länets öfriga delar till 1/52 mantal.
Brefvet den 14 Fe bruari 1856.
I afseende å jord-afsöndringar stadgas genom Kongl.
Förordningen den 13 Juli 1855: att afsöndring i allmänhet ej må ske för alltid under full egande-rätt, om den icke antingen i och för sig sjelf eller, derest sammanläggning med angränsande lika beskaffad äldre jord-besittning inom samma hemman åsyftas, tillsammans med denna må anses kunna bilda enahanda besutenhet, som i afseende på hemmansklyfning är stadgadt; att undersökning om besutenhet skall begäras och verk ställas på sätt om hemmansklyfning är stadgadt, icke allenast när fråga är om jordafsöndring för alltid, utan äfven vid jord-afsöndring för vissa år eller på lifstid; att nämnden skall meddela utlåtande jemväl angående beloppet af den ränta eller afgäld, som dylik lägenhet draga bör; att, sedan afsöndring godkänd blifvit, Konungens Befallningshafvande, uppå skeende anmälan, skall den föreslagna afgälden pröfva och, der den tillräcklig finnes, fastställa; att för jord eller lägenhet, som från hemman afsöndras, må, innan afsöndringen visas vara vederbörligen godkänd, de lagfartseller intecknings-åtgärder, om hvilka i 12 § 2 kap. af Kongl. Förordningen om hemmansklyfning och jord-afsöndring den 19
December 182 7 är stadgadt, icke ega rum.
1 anledning af åtskilliga vid sista riksdagen väckta motioner samt Rikets Ständers i följd deraf den 4 December 1854 aflåtna underdåniga skrifvelse, utfär dades Kongl.
Maj:ts Nådiga Förordning den 20 Juli 1855, hvarigenom stadgas: att om delegare i samma hemmans-nummer, som klyfvas skall, vill lösnings-anspråk väcka, skall han sådant anspråk vid domstol anhängiggöra innan laga stånd den ut— klufna hemmans-delen åkommit, eller, der lagfart ej eger rum, inom natt och år efter det undersökningen blifvit verkställd; att om undersökning cj egt rum, der 56 Sammansatta Lag- samt Allm. Best.- och Ekon.-Utsk.
N:o 27. hemman undergått klyfning i mindre delar, än i allmänhet för orten utan undersökning är tillåtet, vare egarne af de utklufna delarne fortfarande underkastade det lösnings-anspråk, som, enligt kap. 1 § C af Kongl. Förordningen den 19 December 1827, delegare i samma hemmansnummer är berättigad att framställa; samt att, i likhet med livad genom Kongl. Förordningen den 13 Juli 1855 blifvit medgilvet i fråga om hemmansklyfning, Kongl.
Majit ville för de orter i riket, der, i anseende till skiljaktiga förhållanden, den jordrymd, som i kap. 2 § 3 af 182 7 års förordning är bestämd såsom den minsta, hvarunder jord-afsöndring icke får ega rum, på Konungens Befallningshafvandes, i samråd med sakkunnige män inom länet, framställda underdåniga förslag, särskildt bestämma samt genom Konungens Befallningshafvande låta i länet kungöra den minsta jordrymd, hvartill så beskaffad afsöndring må verkställas.
Enligt den upplysning Utskottet från Kongl. Civil-departementet inhemtat, har förslag till nedsättning uti den jordrymd, hvarunder afsöndring af jord eller lägenheter från hemman på viss tid eller lifstid icke linge ega rum, efter utfärdandet af ofvannämnda kungörelse, inkommit endast från Konungens Befallningshafvande i Gefleborgs län, dervid blifvit i underdånighet föreslaget: två tunnland för Helsingland och ett tunnland för Gestrikland, hvartill Kammar-kollegium uti afgifvet underdånigt yttrande tillstyrkt nådigt bifall.
Af den redogörelse, Utskottet här ofvan lenmat för innehållet af de flera vid denna riksdag i ämnet väckta motioner, finnes, att dessa äfven nu gå ut på, antingen alt, med upphälvande af alla hittills detsamma rörande lagar och författningar, rättigheten lill hemmansklyfning och afsöndring från hemman mätte helt och hållet frigifvas, eller ock all vilkoren derför mätte blifva förändrade; i sammanhang hvarmed motionärerne framställt åtskilliga anmärkningar emot innehållet af 1853 års författning.
För alt undgå allt för stor vidlyftighet vid besvarande af dessa motioner, hvilka, der de hafva enahanda syftemål, innehålla, till stöd för hvad som påyrkas, enahanda, fastän i uttrycken varierande, skäl, har Utskottet i ett sammanhang anlört alla dessa skäl, utan alt Utskottet dervid ansett nödigt att redogöra för hvilken eller hvilka af motionärerne dem särskildt åberopat.
Stöd för yrkandet om obegränsad hemmansklyfning och jord-afsöndring är vordet hufvudsakligast anfördt: ali, i den mån folkmängden ökas, civilisationen framgår och industrien lillvexer och utbildas i Sverige, blifva närvarande, för besutenhet å jord, gällande lagar olämplige.
En ökad folkmängd gåfve anledning till och fordrade användandet af alla möjliga, inom landet befintliga, förut obegagnade naturkapitaler odh utvägar till sjellFörsörjning och sjelfständighet.
Civilisationen ökade behofven och industrien uppfunne medlen till dess fyllande och tillfredsställande.
Men vid allt detta vore det jorden, Sorn skulle, genom en ökad produktion, förse det Sammansatta Lag- samt Allm. Bese.- och Ekon.-Utsk.
N:o 27. 37 tillvexände antalet af menniskor med oundgängliga näringsmedel.
Det vore en känd sak, alt en trädgård eller annan mindre jordrymd proportionsvis producerade mera än hundradetals tunnland i en hand.
Hvar och en, som kunde förskaffa sig ett eget bo, fordrade en plats på jorden för sin bostad — och han hade rätt dertill.
Men lian vöre derföre ej i tillfälle att köpa precist del mått af jord, som våra lagar bestämt såsom vilkor för tillfredsställandet af hans rättmätiga anspråk.
Resultatet häraf blefve, att han finge låta bli alt bo, åtminstone under eget tak.
Detta verkade tryckande både på civilisation och industri och man kunde gerna säga äfven på folkökningen.
I vårt med städer glest behvgda land vore det dessa stora mellanrum på landsbygden, som borde lemna tillfälle för industriens utveckling; och der funnes äfven många obegagnade hjelpmedel dertill.
Fabriker och andra industriela näringar hörde ej längre uteslutande till staden, ulan funnos redan nu på landsbygden flere tusende äldre och yngre personer, hvilkas lifsnäring vore beroende på fabrikernas verksamhet.
Erfarenheten hade jemväl visat, att i allmänhet den arbetare, som lyckais förskaffa sig den egna jordtorfvan, vore både i sedligt och ekonomiskt afseende bättre, än den, som deraf vore i saknad; och bland desse sistnämnde räknades det största antalet sakfällde.
I stats-ekonomiskt afseende vore det således både klokt och rigligt, alt lagstiftningen icke lade band på den naturliga rätten för hvar och en att förskaffa sig huru stor eller huru liten jordrymd, han för sin ställning i samhället kunde behöfva.
Derigenom beredde ock lagstiftningen uppkomsten af en arbetsklass, som, just derföre att den blefve sjelfständig, mäste blifva af ofantligt högre värde äfven i sedligt hänseende, än den lösa befolkningen, som nu funnes.