Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj ts nådiga Berättelse al den 20 November’ 1850 örn hvad i riket och dess styrelse sig tilldragit sedan sista riksdag inliemtas, att ”folkskolor numera, i öfverensstämmelse med Skolstadgans (öreskrifter, Allmänna Besvärs- och Ekonom,i-Ulskotlets Betänkande, N:o HA. 5 äro i rikets alla församlingar inrättade, med undantag af några sloldislrikter, serdeles inom de norra orterna.”
Af denna Berättelse, jemförd med Berättelsen till sistlidne riksdag, visar sig äfven, att antalet af nu anställda examinerade lärare öfverst!ger det för 3:iie år tillbaka befintliga antalet af sådane nied ej mindre än 775, under det att de oexaminerade lärarnes antal minskats med 102.
Oberäknadt det antal seminarii-elever, sorn ersatt afgångne, vare sig examinerade eller oexa minerade lärare, hafva således icke mindre än 673 af semin,tHernes lärjungar under dessa 3:ne år blifvit anställde och erhållit lärareplalser, sorn förut ej funnits.
Då nu folkskolor äro nästan i alla församlingar ordnade, lärer antalet af nyinrättade skollärare1 tjenster under de följande åren komma att blifva ganska ringa, och således skall utan tvifvel, om afgången ur seniinarierne förblifver ungefärligen lika stark som hittills, ett högst betydligt antal utexaminerade elever komma i saknad af tillfälle att blifva anställda.
Nedanstående, frän Kongl.
Ecklesiastik-departementet meddelade Tabell utvisar antalet af lärjungar vid seminarierna under de sista åren:
Antal elever vårterminen år Folkskolelärare-seminarier. 1848. 1849. 1850. 1851.
Stockholm 49 39 43 42 Upsala 38 44 42 33 Linköping 36 36 35 39 Skara 60 63 44 37 Strengnäs 20 20 19 24 Westerås 27 22 20 19 Wexiö 40 43 39 40 Lund 98 69 68 70 Götheborg 50 41 45 36 Kalmar 38 35 24 17 Carlstad 44 43 41 34 Hernösand 33 31 32 38 W isby 21 26 19 12 Summa | 554j 512| 4711 441 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, AT:o 1/4.
Ehuru således antalet seminarii-elever öfver hela riket sedan 1848 sjunkit med ungefärligen gidel, har likväl behofvet af skollärare, för besättande af nya platser, under samma tid i vida större mån aftagit.
Om en elev i vanliga fall tillbringar ett och ett halft år i läroanstalten, komma, oaktadt denna förminskning, efter förhållandet vid innevarande års början, omkring 300 lärjungar att årligen utgå ur seminarierna, och om de utexaminerades antal redan under de sednaste åren, såsom ifrån åtskilliga Stift är med Visshet bekant, vida öfverstigit antalet af dem, som kunna finna platser, så måste delta missförhållande af ofvan uppgifna orsaker hädanefter blifva betydligt större.
Tager man i betraktande, hvad erfarenheten visat, att det icke år lätt för en yngling att återgå till arbetarens yrke, sedan han under ett par års tid lemnat allt kroppsligt arbete, för att bereda sig för en lärares verksamhet, och sedermera ytterligare tillbragt några år under en fruktlös väntan på befordran, så synes slaten visserligen icke böra alltför mycket underlätta inträdet på en bana, som lockar med förhoppningar, hvilka sedermera icke uppfyllas.
Ett annat skäl till vidtagande af nämnda förändring förefinnes i det stora behofvet alt, så vidt möjligt, bereda seminariernas ytterligare fulländning.
Om folkskoleväsendet, sedan det numera är fullständigt ordnadt, skall vinna den stadga och den oaflåtliga riktning till sitt mål, som är af sä omätlig vigt för det allmännas väl, kan ingenting, näst beredandet åt skollärarne af någorlunda sorgfria lefnadsvilkor, dertill mera verksamt bidraga, än en sådan inrättning af de förberedande bildningsanstalterna, att vistelsen i dem förmår rätt kraftigt bibringa den blifvande läraren, om icke vidsträckta, dock mognade kunskaper och en af sann religiositet lifvad värma för hans tillkommande maktpåliggande kall.
Dertill fordras i första rummet, att en man med kunskaper och skicklighet skall kunna odeladt egna sig åt vården om en sådan anstalt.
Seminariet måste kunna erbjuda denne föreståndare en sorgfri bergning, äfvensom det, om möjligt, bör ega tillgångar för antagande af en biträdande lärare och i öfrigt vara icke allt för knappt utrustadt med behöfliga materiella hjelpmedel.
För närvarande belöpa sig af anslaget till dessa läroanstalter för hvartdera af 13 seminarier icke mera än i medeltal 666 r:dr 32 sk. banko, af hvilken summa, då kostnaderna för undervisningen i sång och gymnastik afgå, knappt 500 r:dr kunna anses återstå för föreståndaren; och då finnas likväl inga medel öfriga till ett icke sällan behöflig! biträde vid undervisningen, icke eller något till lokal och materiel.
Att hvart och ett af dessa 13 seminarier skulle kunna med ett rikare anslag förses, torde svårligen med statens knappa tillgångar kunna påräknas.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o HA. 8 Deremot., om anslaget fördelades på ett mindre1 antal seminarier, skulle hvart och ett af dessa kunna på eli mera ändamålsenligt sätt organiseras, undervisningen, genom antaget biträde, blifva fullständigare, de till densamma erforderliga materiella behofven bättre försedda, och, genom beredande af boningsrum för seminavii-eleverna nära föreståndaren, den uppsigt lättas, som han äfven i sedligt afseende öfver desse unge män bör utöfva.
Ändtligen synes antalet af lärjungar vid en del seminarier, enligt hvad tabellen utvisar, redan nog litet, att en serskild lärareanstalt derföre bör underhållas.
Då Ulskoltet sökt utreda förhållandena i detta afseende och framlägga de skäl, som i allmänhet tala för en förminskning af seminariernas antal, har det likväl icke kunnat till alla delar instämma i det förslag, motionären framställt.
Ehuru i allmänhet en förändring i den riktning, han antydt, synes, på sätt ofvanföre blifvit visadt, vara af de förändrade förhållandena påkallad, är Utskottet likväl icke i tillfälle att bestämdt uppgifva, om tidpunkten, då den bör taga sin början, ännu är inne, äfvensom huru långt den bör sträcka sig och huru den skulle i det enskilta på det mest ända målsenliga sätt ordnas.
Utskottet anser sig derföre böra inskränka sitt tillstyrkande till en vördsam hemställan att Rikets Ständer måtte hos Kongl.
Maj t i underdånighet anhålla, det läcktes Kongl.
Maj:t taga i nådigt öfver vägande, huruvida icke ett så stort antal folkskolelärare redan finnes bildadt, att en förminskning i skollärare-seminariernas antal kunde ega rum, äfvensom att, i händelse Kongl. Majit täcktes besluta denna förändring, den måtte på sådant sätt verkställas, att en utvidgning och fullständigare organisation, så vidt nu befintliga tillgångar medgifva, skedde af de seminarier, som komme att finnas; samt att, der så nödigt pröfvas, någon del af de till stipendier vid folkskolelärare-seminarierna anslagna medel användes såsom reseunderstöd för lärjungar från aflägsnare orter. 2:0
Hvad beträffar de förhöjda fordringarne för inträde i seminarium, synes det Utskottet, att, då vården om ungdomens sedliga bildning ej mindre än dess förståndsodling ät anförtrodd i folkskolelärarens hand, ingen bör inträda i denna verksamhet, som icke utmärkt sig för ett sedligt uppförande och eger verklig fallenhet för undervisarens svåra kall.
Dessa fordringar synas alltför ofullkomligt motsvarade genom folkskolestadgans nuvai’aude föreskrift, att den blifvande eleven endast skall förete betyg om ”god frejd”, 6 Allmänna Besvärs• och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o H4. hv;irmecl ingalunda den sedliga renhet kan anses vitsordad, sorn hår bör vara oeftergiflig.
För att kunna rätt begagna undervisningen i seminarium är ock nödigt, att den, sorn der vinner inträde, i afseende på kunskaper, äfvensom i afseende på förmågan att dem vidare förkofra, icke står på en alltför låg punkt.
I detta afseende torde säkerhet i innanläsning höra i främsta rummet afses, fordringarue närmare bestämmas, hvad beträffar kunskapen i katekes och biblisk historia, samt färdigheten i räkna sträckas något längre, än som förut varit äskad t; alt behofvet i detta afseende bekräftas af seminarii-förestundarnes vunna erfarenhet, visar sig deraf, att det står i full öfverensstämmelse med de önskningar, som af skolläraremötet 1849 uttrycktes, och hvilka innehöllo, alt :’vid inskrifning i seminarium först och främst borde afses säker färdighet i innanläsning; att för öfrigt mera vigt borde fästas vid förmågan att emottaga kunskap, än på måttet af det redan inhemtade; samt att de för elevers inskrifning stadgade fordringar måtte böjas.”
Af dessa skäl får Utskottet vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t underdånigst anhålla, att folkskolestadgans 5 § 4 mom. måtte få följande lydelse: ”Ingen må till elev i ett skollärare-seminari ”uin antagas, sorn icke företett vederbörande kyrkoherdeVmbeles betyg om ett hedrande sedligt uppförande och ”om anlag för undervisningskallet, samt vid af föreståndaren anställdt förhör befunnits kunna fullt obehindradt ”läsa innantill, nöjaktigt redogöra för innehållet af ett läst ”stycke, ega god kännedom af Luthers katekes med den ”antagna förklaringen, jemte dertill hörande bibelspråk, ”äfvensom af någon utförligare lärobok i bibliska histori”en, skrifva en god handstil, samt räkna qvatuor species ”i hela och brutna tal.
Den, som o. s. v.” 3:o
Att det af motionären anmärkta missförhållandet emellan den theoretiska och praktiska undervisningen vid seminarierna kan ega rum, har utan tvifvel sin grund i obestämdheten af folkskole-stadgans föreskrifter i detta afseende, hvilka endast innehålla en allmän antydning, att ”tillfälle bör beredas skollärare-eleverne att uti någon folkskola erhålla praktisk bildning för skollärarekallet.”
Det är likväl af väsendtlig vigt, att skollärareeleverne, hvilka, vanligen vid ganska unga år utgå ur seminariet för att på egen hand öfvertaga ledningen af en talrik skola, inhemta i bildningsanstalten icke allenast nödiga theoretiska kunskaper, utan äfven kännedom af den svåra konsten, att handleda och vårda en skol-ungdom.
En sådan känne - Allmänna Besvärs- och Ekonnmi-Vtskoltcts Betänkande, N:o H4-. 7 dom kan endast genom öfning och genom egen handläggning af en skollärares göromål vinnas.
Om seminarierna skola rätt uppfylla sin bestämmelse, erfordras derföre, alt sammanhanget emellan undervisningen i nödiga kunskapsstycken och öfuingen i att rätt fullgöra de åligganden, som en skolmästare tillhöra, är säl ordnadt, samt att denna sednare öfning begynner, så snart eleverna dertill äro tillräckligt förberedde och sedermera under en bestämd, icke alltför kort tid fortgår.
Utskottet hemställer derföre vördsamt, alt Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl.
Majit närmare bestämma löi hållandet emellan den theoretiska och praktiska undervisningen vid skollärare-seminarierna, samt dervid i nåder stadga, att daglig öfning i lärarekallet vid på stället varande folkskola måtte med den theoretiska undervisningen förenas, åtminstone under loppet a_f en läsctermin. 4:o Bland ålla undervisningsämnen, som i seminarium böra in hem las, är intet af större vigt än krislendomsknnskapen.
Den bör utgöra kärnan af det kunskapsförråd, som den blifvande läraren ur bildningsanstalten medför, och det är i den han skall linna vägledning och kraft att fullgöra det ansvarsfulla uppdrag, som är honom lemnadt i afseende på ungdomens äfven sedliga bildning.
Då den företrädesvis stora vigten af detta undervisningsämne synes böra af sjelfva författningen utmärkas, är det tillika väsendtligt, att kristend o msk unskapeti inhemtas förnämligast ur den källa, sorn i högsta renhet innehåller dess väsende, nemligen ur bibeln sjelf, och att en bekantskap med densamma herodes seminariKeleverne, hvilken desse sedermera kunna åt silia blifvande lärjungar meddela.
Utskottet får på grund häraf tillstyrka, att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, det i 5 § 3 mom. af folkskolestadgan måtte intagas följande föreskrift:
Domkapitlet bör äfven vaka öfver det sätt, hvarpå föreskrifna undervisningsämnen i seminarium behandlas och serskildt deröfver, att Bibelläsning, med nötliga förklaringar, af läraren dagligen i seminarium förekommer. 5:o
I afseende slutligen på de betyg, som meddelas skollärare-eleverna, då de utgå ur seminariet, är det så mycket mera nödigt, att en- enhet i grunderna för dessas afgifvande eger rum, som, enligt hvad motionären äfven visat, stora olägenheter eljest måste å flera sidor uppkomma, då ansökningsrätten är fri öfver hela riket.
En olikhet i delta hänseende leder lätt till orättvisa mot de seminarii-elever, som, ehuru i sjelfva verket mera ut - 8 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-UIskottels Betänkande, No 114. märkta än deras medsökande, blifvit af ett på betyg sparsamt seminarium försedde med mindre lysande vitsord än desse, och för skolstyrelsen måste en jemförelse mellan betyg, afgifna från olika seminarier, förorsaka stor förlägenhet. då vid dessa läroverk ofta mycket olika grundsatser blifvit tillämpade.
Dessa olägenheter hafva svårligen kunnat undvikas, då folkskolestadgans 6 § 1 mom. val uppräknar de ämnen, i hvilka, vid utgåendet ur seminarium, prof bör afläggas, men ingenting bestämmer om måttet af den kunskap, som erfordras för att anses hafva i dem-ådagalagt fullgilltig insigt.
Sedan erfarenheten visat, att menliga följder vid ansökningar till skolläraretjenster af denna obestämdhet uppkomma, så väl för skolstyrelserna, som för de sökande, anser Utskottet, att en fullständigare föreskrift i detta afseende borde gifvas, samt att i synnerhet, så vida de olika gradationerna i betvgen skola bibehållas, en närmare bestämmelse bör ske i afseende på betyget godkänd, såsom det, af hvars halt de tvenne högre bero, och Utskottet hemställer derföre, att Rikets Ständer i underdånighet måtte hos Kongl. Maj t anhålla, det täcktes Kongl. Majit bestämma måttet af deri insigt i de under § G mom.
1 af folkskolestadgan uppräknade kunskapsämnen, som erfordras, för att i skollärareprofvet erhålla betyget godkänd. 6:o Vidare har Herr Prosten Wallin i en annan af honom väckt motion, äfvensom Riksdagsfullmäktigen Carl Tholsson från Skaraborgs län, i ett af honom till Hedervärda Bondeståndet ingifvet memorial, antydt olägenheterna deraf, att för blifvande folkskolelärare icke finnes stadgadt ett prof inför den myndighet, under hvilken de skola komma att närmast lyda.
Ulan en sådan skyldighet för dem att personligen dokumentera sin skicklighet i förhållande till sina medsökande, förblefve de ”en sluten gåta” för det samhälle, på hvars framtida väl de komme att utöfva det verksammaste inflytande.
Det vore nu endast genom seminariibetygen, som församlingen kunde känna sin blifvande skollärare, och dessa betyg, icke sällan afgifna på en aflägsen ort, innehölle väl fullständig uppgift på de kunskaper seminarii-eleven vid examenslillfället innehaft, men lemnade icke tillräcklig ledning för bedömandet af de personliga egenskaper, hvilka vore för barnaundervisningens svåra och granlaga uppgift de mest maktpåliggande.
Det hade äfven inträffat, att sökande, försedda med goda, till och med de bästa betyg, befunnits efter antagandet behäftade med fel, sorn nästan tillintetgjort föräldrarnes hopp, att af deni erhålla en gagnelig undervisning för sina barn.
På grund Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o H\.
9 På grund häraf hafva motionärerna föreslagit, att åt skolstyrelsen inom hvart distrikt måtte tilläggas rätt och pligt att på prof för några veckor eller helst en läsetermin anställa den eller de sökande till ledig skollärareplats, som visat sig häst dokumenterade.
I Prosten Wallins motion hafva Doktorerne Stenhammar och Nordström samt Prostarne Forssell, Lundblad, Melander och Setterblad instämt.
Då undervisningens framgång i så väsendtlig mån beror af den undervisandes personliga egenskaper, uppkommer företrädesvis vid lärarebefattningars tillsättande behofvet af den personliga bekantskap med sökanden, som ett på stället aflagdt prof medför.
Detta är utan tvifvel anledningen hvarföre sådana prof i allmänhet finnas stadgade för så väl högre, som lägre läraretjenster.
Folkskolelärare-befattningarne synas i detta hänseende icke böra utgöra ett undantag, och det är måhända vid deni af så mycket större vigt, att en församling lår lära känna den person, åt hvilken vården af dess uppväxande ungdom skall anförtros, ju större inflytande läraren i dessa skolor kan hafva på barnens utveckling äfven i inoialiskt afseende.
Den enda ledning, skolstyrelsen för närvarande eger för bedömandet af de sökandes egenskaper, är den, som kan hemtas ur dessas ofta från olika seminarier erhållna betyg, och dessa betyg, utom att jemförelsen dem emellan, af ofvan anförda skäl, icke är lätt att verkställa, och oberäknad den svårighet, som i allmänhet är fästad vid bestämmandet af betyg för undervisningsskicklighet, kunna icke sällan vara för en lång tid sedan utfärdade, utan att man vet, om den deri vitsordade kunskap och förmåga att undervisa sedermera blifvit underhållna och utvecklade.
Prof finnas äfven stadgade för sökande till Klockare- och Orgelnist-bestäilningar, med hvilka de här ifrågavarande befattningarne, så vidt möjligt, torde böra ställas i sammanhang.
Alla dessa förhållanden innebära, i Utskottets tanka, talande skäl för bifall till molionärernes framställningar.
Om också, vid folkskolornas första inrättning och då en så stor mängd af skolor skulle på en gång förses med lärare, det varit nödvändigt att på allt sätt underlätta dessas antagande, synas samma förhållanden icke kunna anses vara för handen numera, då folkskoleväsendet är nästan fullständigt ordna dt.
På flera ställen har också inträffat, att skolstyrelsen, på eget bevåg, ålagt de sökande ett prof, hvilket likväl desse, då det ej varit i författningarne föreskrifvet, ofta vägrat att underkasta sig.
Utskottet anser sig likväl icke kunna tillstyrka en utsträckning af den Bih. till R.
Brot. 1850 & 1851. 8 Sami. 20 Höft. 2 10 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Vlskoltets Betänkande, N:o 114. föreslagna protläsningen till så lång tid, som motionärerne önskat, nemligen till flera veckor eller en läsetermin; emedan, helst om flera sökande anmält sig, skolan på detta sätt skulle alltför länge blifva i saknad af ordinarie lärare oell en betänklig ojemnhet inträffa i undervisningen.
Det sätt att gå tillväga vid lärjungarnes behandling, som hufvudsakligen genom ett sådant prof skulle utrönas, torde ock under en vida kortare tid kunna pröfvas.
Vidare anser Utskottet, att om skolstyrelsen på annat sätt vunnit fullt tillförlitlig kännedom af de sökandes egenskaper, den i sådant fall må kunna befria fxån afläggandet af ett sei’skildt prof.
På grund af hvad anfördt blifvit, tillstyrker Utskottet vördsamt, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Majit ingå med en underdånig hemställan, att Folkskolestadgans 6 § 2 mom. måtte erhålla följande lydelse:
Vid tillsättande af lärare i folkskola förfares sålunda, att, sedan ledigheten blifvit genom ofliciela tidningen trenne - gånger kungjord, och de sökande inom sextio dagar ifrån ledighetens första kungörande sina ansökningar till skolstyrelsen ingifvit, eger skolstyrelsen, der den så nödigt finner, förelägga de sökande läseprof, hvilket bör fullgöras genom undervisning i den skola, der befattningen är ledig, under minst en dag, högst en vecka.
Skolstyi'elsen uppförer sedermera på förslag o. s. v. 7:o I ett vid remissen af Herr Prosten EVallins motion afgifvet yttrande har Pi-osten Setterblad föreslagit, att ansökningsrätten för folkskolelärare måtte inskränkas inom stift, hufvudsakligen på den grund, att skolstyrelsen då skulle lättare lära känna de sökande och säkrare kontrollera deras betyg, hvilka eljest, då de meddelades i aflägsna orter, utan svårighet kunde förfalskas.
Då likväl ansökningsrätten allt ifrån folkskolornas första inrättning vaiåt fri, och då klockare-beställuingarne, med hvilka skollärai'etjenster ofta förenas, kunna sökas utan afseende på hvilket stift de sökande tillhöra, torde en så beskaffad inskränkning, som den föreslagna, numera svårligen kunna vidtagas, och får Utskottet derföre tillstyrka, att ofvanberörda förslag måtte lemnäs ulan afseende. 8:o Herr Prosten Klintberg har i en fran Högvördiga Preste-Ståndet remitterad motion, med åberopande af de olägenheter, sorn inom försa mlingarne och synnerligen för skolstyrelserna uppkomma derigenom, att folkskolelärare ofta söka flera tjänster på en gång, och, i händelse de blifvit på mer än ett ställe antagne, genast afflytta till det de helst utvälja, föreslagit, att folkskolelärare icke måtte tillåtas samtidigt söka flera läraretjenster; att Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 114.
11 vidare folkskolelärare, som sökt oell vunnit transport, icke malte ega rätt att från sin förra ijenst afflytta förr än 6 månader efter sedan officiel underrättelse ingått om den nya tjenstens erhållande, samt slutligen att den, som klagat olver tillsättningen eller förslaget till en folkskole!ärare-tjenst, icke matte vara berättigad, att söka en annan befattning, innan klagomålen blifvit till slut bragta.
Hvad först beträffar rättigheten att söka flera skollärare-sysslor på en gång, anser Utskottet, lika med motionären, att, då ansökningsrätten är fri öfver hela riket, icke obetydliga olägenheter kunna uppkomma derigenom, att en skollärare möjligen på en gång söker flera serskilda befattningar, hvarigenom en församling, som i vederbörlig ordning antagit lärare vid sin skola, kati komma att ännu en längre tid sakna en ordinarie undervisare i densamma.
Enahanda förhållande kan inträffa,om en sökande, som icke er hållit en förut sökt tjenst, men anfört klagomål, under tiden söker en annan befattning.
Utskottet får således vördsamt tillstyrka den underdåniga1 hemställan hos Kongl.Majit,att ett så lydande tillägg måtte införas i Folkskolestadgans 6 § 2 mom.
Ej må någon anmäla sig såsom sökande lill flera skolläraretjenster på samma tid; sker det, vare lag samma, som för klockare i sådana fall gifven är.
Samma påföljd vare ock om den, som öfver förslag eller utnämning till folkskoleläraretjenst anfört besvär, anmäler sig såsom sökande till annan dylik Ijenst, förr än han styrkt sig vara från sin förra ansökan i vederbörlig ordning skild. 9:o
I afseende på lörslaget att folkskolelärare icke skulle ega afflytta från , sin innehafvande tjenst till en annan, förr än viss tid förflutit efter utnämningen, får Utskottet upplysa, att Piikets Ständer, på grund af ett förslag i enahanda syftning vid sistlidne riksdag, hos Kongl. Maj:t anhållit, att elen 1 Maj måtte, i enlighet med hvad för ecklesiastika tjenster är stadgadt, bestämmas såsom allmän afflyttningstid för folkskolelärare, men att denna anhållan icke vunnit Kongl. Maj:ts Nådiga bifall.
Att en folkskolelärare lemnar sin redan innehafvande tjenst, innan församlingen hunnit blifva försäkrad om en ny lärare vid skolan, synes emellertid böra genom någon utväg förebyggas, på det rubbningar i undervisningens jemna gång, så vidt möjligt, må undvikas, och Utskottet tror sig derföre böra tillstyrka bifall till motionärens förslag, i den form, under hvilken detsamma blifvit al honom ånyo framstälhlt; Utskottet hemställer på dessa skäl, att Rikets Ständer måtte hos Kongl.
Maj:t i underdånig - n Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N.-o 114. het anhålla, det ett så lydande stadgande måtte i 6 § 2 mom.
Folkskolestadgan intagas: folkskolelärare ege icke, utan skolstyrelsens bifall, rätt, att från sin innehafvande tjenst afflytta förr än 6 månader förflutit, efter den dag, då han hos skolstyrelsen anmält sin afsigt att från skolläraretiensten afträda. 10:o I sammanhang härmed har Utskottet trott sig böra besvara en motion, som, ehuru den icke uteslutande har till föremål tillsättningen af folkskolelärare, dock till en del afser denna, och i öfrigt till sitt innehåll står i så nära förening med ifrågavarande ämne, att den icke rätteligen kan utan i samband dermed behandlas.