Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
(U. A.) Ehuruväl genom Kongl, kungörelsen af den 20 November 1845, blifvit stadgadt, att den, sorn, åberopad till vittne i brottmål, inställde sig vid domstol, belägen på minst 3 mils afstånd från vittnets hemvist, borde, derest vittnet det äskade och domaren pröfvade sådant skäligt, tilläggas ersättning af allmänna medel för dess resekostnad och uppehälle för hvarje dag, som i och för resan samt vistandet vid domstolen erfordrades, i de händelser, då den tilltalade antingen icke kunde till ansvar dömas eller sakfälld saknade tillgång att ersättningen utgifva, hade dock den loide!, som med högstberörde kungörelse åsyftats, hufvudsakligen förfelats genom de omvägar och kostnader, som vore förknippade med utbekommande af ifrågavarande ersättning; af hvilken anledning, samt på det att den mening, som med omförmälte Nådiga kungörelse vore afsedd, måtte kunna verkliggöras, Friherre Palmstjerna, C. O., uti en hos högloft.
Ridderskapet och Adeln väckt, samt till Statsutskottet remitterad motion, föreslagit, att den ersättning af allmänna medel till vittnen i brottmål, hvilken af förste domstol bestämdes, måtte utbetalas af kronofogden i det fögderi, der ransakning i målet egt rum, som beloppet sedermera hos den sakfällde uttager, och att detsamma, derest tillgång saknas, anordnas af Konungens befallningshafvande, samt under behörig titel bland stats-utgifterne afföres.
Prat. 1850 f 1851. 4 Sami. 1 Aid. 12 Höft. 1 2 Stat ^-Utskottets Utlåtande, IV:o 44.
Stats-utskottet, som ansett sig icke böra lemna utau afseende de med nu fastställde sätt för ifrågavarande ersättnings utbekommande förenade olägenheter, hvaribland Utskottet får anföra, att, för utfående af oftanämnde ersättning vittnet måste antingen sjelf begifva sig till läne-residenset, eller anlita ombud, på landskontoret förete eller låta förete utdrag af domstolens utslag, anskaffa och förevisa intyg, efter föregången undersökning af vederbörande kronobetjent, derom att den sakfällde saknar tillgång, afbida brottmålets slutliga afgörande i högre instans, hvarunder tiden för ersättningskrafvets anställande ofta kan tilländalöpa, samt att, då slutligen vittnet är boende aflägse eller utom det län, hvarest ransakningen försiggått, så väl svårigheterne som kostnaderne så ökas, att desse sednare lätt kunna, om ej öfverstiga sjelfva ersättningsbeloppet, åtminstone medtaga största delen deraf, biträder den af motionären gjorda framställning och får i följd deraf hemställa, att Rikets Ständer ville besluta, att den ersättning af allmänna medel till vittnen i brottmål, hvilken af första domstol bestämmes, må, oberoende af målets fullföljd i högre rätt, eller skedd underställning af under-rätts utslag, till vittnet uppå dess anmälan förskottsvis utbelalas, å landet af kronofogden i det fögderi, der ransakningen hållits samt i städerne, utom Stockholm, af magistraten; hvarefter, sedan genom slutligt utslag blifvit bestämdt, hvem gäldandet af denne kostnad åligger, vederbörande exsekutor har att, derest någon varder skyldig känd att förskottet till staten återgälda, detsamma hos denne uttaga, men, om tillgång saknas, kommer den redan utbetalda ersättningen att af Konungens befallningshafvande, författningarne likmätigt, under behörig litel uti stats räkenskaperne afföras; skolande, hvad Stockholms stad angår, ersätt ningsmedlen direkte af Kongl, stals-kontoret utbetalas.
Slals-Utskotlets Utlåtande, N:o 45. 3 N:o 45.
Ant. till Exp.-Utsk. d. 12 Febr. 1851 kl. 10 f. m.
VHatande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående uteslutande ur kronans fordeböcker och räkenskaper, dels af fisken, som åtfölja vissa hemman, dels af sådane, till utarrendering af sedda, kronofisken, å hvilka vid flera förnyade auktioner arrende-anbud icke kunnat erhållas. (I. A.) Samtlige Riksstånden hafva till Stats-utskottet remitterat högstberörde nådiga Proposition, deruti tillkännagifves, att, sedan Rikets år 1841 församlade Ständer, uti skrifvelse den 20 Januari berörde år, hos Kongl BIaj:t dels i underdånighet anmält, hurusom, af anförde skäl, Rikets Ständer för deras del beslutat, att, med undantag af de större laxfiskena, alla öfriga kronan tillhöriga, utarrenderade fiskeh, efter det ränta, lämpad efter förut erlagdt arrende, blifvit dem åsatt, skulle, i den mån de om dem afslutade arrenden upphörde, på auktion till den högstbjudande under skaltemanna-rätt försäljas, dels ock anhållit, att, derest några fisken skulle vara af den dåliga beskaffenhet, att de icke kunde till ränta skattläggas och köpare dertill erhållas, Kongl. Majit täcktes, till Rikets Ständer, framställa nådig proposition, huru med sådané fisken borde förhållas; så har, efter vederbörandes hörande och sedan en af Kongl.
Majit redan förut serskildt anbefalld utredning angående kronoflskena i sammanhang dermed blifvit afgifven, allmän reglering i afseende å dessa fisken blifvit af Kongl. Majit beslutad. 4 Stals-Ulskoltets Utlåtande, N.o 45.
Jemte det Kongl. Majit, som funnit ej mindre de större laxfiskena, än ock de betydligare strömmings-fiskena böra för kronans räkning bibehållas och enligt hittills gällande föreskrifter utarrenderas, dervid förklarat, att, med undantag dels af nämnde fisken, dels ock af skäl-fisken, hvilka, derest de icke äro skattlagde, eller för vissa behof serskildt disponerade, böra, i den mån om dem gällande arrendekontrakter tilländagå, på grund af 1 kap. 8 §. i 1766 års Fiskeri-stadga, till allmänt begagnande frigifvas och ifrån jordeböckerna afföras, alla öfriga för närvarande utarrenderade fisken, för så vidt icke i något fal! serskildt derom blifvit stadgadt, skola, i öfverensstämmelse med derom meddelade föreskrifter, under skattemannarätt försäljas, har Kongl. Majit tillika i nåder förordnat, att i afseende å alla fisken, som af ålder eller på grund af serskilda resolutioner, emot bestämd taxa eller afgift, begagnas af vissa hemmans innehafvare, byalag eller menigheter, eller äro tjenstemän till begagnande upplåtne, vederbörande skola för framtiden bibehållas vid deraf nu egande dispositions-rätt, så vida den icke är till vissa år bestämd, i hvilket fall, efter samma tids förlopp, skulle förfaras, på sätt angående utarrenderade fisken blifvit stadgadt; och då det bidroge till vinnande af förenkling i jordeböckerne och räkenskaperne, om de af dessa fisken, som sålunda fortfarande komma att åtfölja vissa hemman, likväl med undantag för de endast på vissa år upplåtna, finge med samma hemman helt och hållet förenas och ifrån jordeböckerna, såsom serskilda lägenheter uteslutas, emot det att för dem nu bestämda taxor eller afgifter tilläggas hemmanens räntor, så har Kongl. Majit nu behagat föreslå Rikets Ständer, att en dylik förändring måtte få vidtagas.
I öfrigt har Kongl. Majit föreskrifvit, att sådana fisken, som äro obefintliga, eller blifvit i behörig ordning utdömde, eller ingått i hemmans skattläggning, eller ock, enligt anställda syner, befunnits odugliga och således icke vidare kunna begagnas, böra från jordeböckerna afföras; och då det tillika förekommit, att åtskilliga af de till utarrendering afsedda fisken, fastän icke sistberörde förhållande med dem inträffat, likväl äro af sådan beskaffenhet, att vid flere förnyade auktioner anbud derå icke erhållits, hvadan de för närvarande finnas obegagnade; så och enär, under dylika omständigheter, det vore utan ändamål och olämpligt att dem skattlägga och till försäljning utbjuda, har Kongl. Majit, med föranledande jemväl af Rikets Ständers derom gjorda begäran, behagat föreslå Rikets Ständer, att de fisken, med Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 45. 5 hvilka sisth eröide förhållande eger rum, jemväl må, efter behörig utredning och pröfning, ur jordeböckerna få afföras.
Utskottet har, efter tagen kännedom af hvad i detta ämne vid 1840—41 årens riksdag förekommit, inhemtat, att de af Kongl.
Majit i ofvanomförmälde hänseende vidtagne åtgärder, hufvudsakligen öfverensstämma med hvad Rikets Ständer för deras del beslutat; och då Utskottet funnit hvad i öfrigt föreslaget blifvit, leda till förenkling i räkenskaperne, samt till undvikande af de många bestyr, hvilka i och för utarrenderandet af ifrågavarande obetydliga lägenheter, endast upptaga vederbörande auktoriteters och kronobetjenings tid, utan att tillskynda staten någon motsvarande fördel, tillstyrker Utskottet Rikets Ständer att bifalla hvad Kongl. Majit uti den nådiga propositionen föreslagit.
Slockholm den 10 Februari 1851.
Reservation af Grefve M örne r, C. G. 6 Slats-Vtskottets Utlåtande, N:o 46. IN: o 46.
Ank. till Exp.-Utsk. don 12 Febr. ISSI, kl. 10 f. m. ZJllåtande, i anledning af väckt motion, angående be frielse för Utsockne-frälsehemmanen i Halland från skgldigheten att erlägga rote-vakans (I. A.)
Uti en från hedervärda Bonde-ståndet till Slats-utskottet remitterad motion har Riksdags-fullmäktigen David Andersson från Hallands län, med hvilken sig förenat Riksdags-fulhnäktige Bengt Gudmundsson och Anders Nilsson från samma län, omförmält, hurusom vid sistlidne riksdag utsockne-frälsehemmanen i Halland blifvit genom ett förhastadt beslut och i strid med erkända rättigheter förklarade skyldige till ordinarie rotering samt ålagda en ständig rote-vakansafgift; af hvilken anledning motionären, under anförande af de flera skäl, på grund hvaraf ifrågavarande beslut måste anses vara oriktigt tillkommet och oförenligt med Rikets Ständers förut gifua och af Kongl. Maj:t stadfästade försäkringar till de uti nämnde provins varande egare af ulsockne-frälsejorden, anhållit, att Rikets Ständer, efter förnyad pröfning af förhållandet med de, utsockue-frälset i Halland af ålderdillerkände, rättigheter och skyldigheter, i fråga om denna jords roterande, ytterligare måtte förklara hvad de i deras underdåniga skrifvelse den 13 Februari 1841 förklarat, nemligen, att dessa utsockne-frälseheminan icke äro skyldige att utgöra ordinarie rote ring; samt i följd deraf besluta, att den, dessa hemman vid sista riksdag ålagda, vakans-afgift, till två tredjedelar af det belopp, hvartill vakans-afgiften för en båtsman efter gällande beräkningsgrunder i länet uppgår, må från och med år 1851 upphöra, samt dessa hemman hädanefter endast anses skyldige att extra rotering utgöra.
Ståls-Utskottets Utlåtande, N:o 46.
7 I afseende å ifrågavarande ämne får Utskottet hänvisa till Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottens sistlidne riksdag afgifna Utlåtanden N:ris 22 och 63, hvilka innehålla en utförlig utredning af frågan; och som några nya skäl nu icke blifvit anförda, hvilka icke vid ärendets pröfning under förra riksdagen tagits i betraktande, samt denna serdeles invecklade fråga, i Utskottets tanka, vid nämnde tillfälle afgjordes på ett med rättvisa och billighet öfverensstämmande sätt, anser Utskottet olämpligt att nu åter ingå i förnyad pröfning af de flera skäl, hvilka för de olika åsigtcrna kunna å eea och andra^sidan åberopas, hvadan Utskottet hemställer, att ifrågavarande motion icke må till någon Rikeis Ständers åtgärd föranleda.
Af herrar Bildt, D. G., Celsing, L. G. och TVarn, C. F. Af Lars Rasmusson från Götheborgs och Bohus län: „U(i detta beslut har jag icke kunnat instämma, och att saken varit tvetydig, synes af de många olika beslut, sorn tid efter annan varit fattade, att roferings-sfcyldigheten ålagts utsocknefrälsejoiden i Kalland vid sistförflulne riksdag genom beslut i Förstärkt Stats-utskott, bevisar ingalunda rättvisan deraf, och det skäl, att nuvarande
Ständer ej böra upprifva ett af förta Ständer lattadt beslut, af motionärens så tydligt utredda förhållande rörande frälsejordens i Halland rätt till befrielse från ordinär rotering, utan tvertom hade; Utskottet, efter mitt förmenande, just vid denna riksdag bott låta sig angeläget rara rälta de fel, en föregående låtit komma sig till last.® Af David Andersson från Hallands län:
„Då jag går att reservera mig emot det ©förväntade beslut, hvartill Utskottets majoritet i denna fråga kommit, borde jag kunna hoppas, att icke behöfva åter upprepa alla de mångfaldiga skäl, sorn göra detta beslut orättvist och förkastligt.
Be hafva blifvit temJigen fullständigt meddelade i min vördsamma motion; de hafva sedan mer än 8 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 46. hundra år blifvit förebringade inom Riks-stånden, och landets förvaltnings-mvndigheter samt regering; de hafva redan 1756 framkallat en Konungs och Ständers gemensamma förklaring, att Hallands utsockne, frälsehemman, (på grund af det med provinsen år 1726 afslulade, samt af Kongl. Maj:t år 1739 stadfästade, kontrakt, hvari endast krono- och kronoskatte-hemman ålades båtsmansroteringen), rskul!e då och för framtiden bibehållas vid utskrifnings-penningars utgörande i stället för rotering;“ de hafva blifvit af Regering och Ständer erkända, då, sedan dessa utskrifnings-penningar i öfver 50 år utgått, befrielse för deras erläggande först egde rum under krigen 1808 och 1S09, då landtvärn och vargering uppsattes, och sedan extra roteringsmanskap, år 1811; de hafva högtidligt erkänts af Rikets Ständer, då Ständerna 1812 förklarade: „att, som all frihet från utskrifning upphört, genom den af Konung och Ständer nu vidtagna förändring i ulskrifningssättet för det allmänna beväringsmanskapet, samt all oroterad jord derefter komme att extra roteras, ifrågavarande utskrifningspenningar borde upphöra, och således icke vidare bland stats-verkets inkomster upptagas;* ett beslut, som ock genom Kongl, brefvet den 25 Maj 1813 stadfästades och förordnades; de hafva vidare godkänts, då Rikets Ständer i deras skrifvelse till Kongl. Maj:t af den 11 Maj 1815 yrkade, "att i fall sådane utskiifnings-penningar, för år 1812, och den derefter förflutna tid blifvit uppburna, de skulle vederbörande återställas, samt befrielsen från utskrifnings-penhingarnes utgörande meddelas;* de hafva erkänts genom Rikets Ständers skrifvelse den 13 Februari 1841, och hemmanen blifvit förklarade ricke skyldige att utgöra ordinarie rotering:* och ännu i denna stund visar den gällande bevillnings-förordniugen i § 22, att för utsockne frälsehemman i Halland betalas en serskild bevillning med Tre rdr 11 sk., såsom motsvarande den ränta, hvilken eljest skulle utgöras i yrustnings-persedlarj hvilket ytterligare visar, att dessa hemman aldrig bordt anses ordinarie rotering underkastade.
Deremot är och förblifver det en osannfärdig framställning, att den, år 1810beslutade och af Kongl. Maj:t fastställda, extra ro/erings-skyldigheten blott skulle angå den så kallade ,,privilegierade jorden.*
Delta ord finnes ej hvarken i 1810 års beslut eller 1811 års förordning om den då oroterade jordens extra roterande; och om äfven så vore, att endast privilegierad jord skulle vara derefter från ordinarie rotering befriad och extra rotering underkastad, så är det till och med en orättvisa, att utsockne-friilse kunnat Stals-Vtskollets Utlåtande, K'o 46. 9 kunnat i detta afseende såsom icke privilegierad anses, emedan den frihet, som 10 § af llidderskapets och Adelns privilegier år 1723 erkänner för denna slags jord billigtvis bör af den åtnjutas, äfven sedan den genom, i lag tillåtne, köpeafhandlingar öfvergått i ofrälsemäns händer.
Då nian likväl, så väl vid förra riksdagen, som äfven nu, ser dessa förhållanden vanställda, för att dels försvara den godtyckliga åtgärd, hvarigenom regeringsmakten rubbat alla föregående Regeringars och Ständers gemensamma beslut, angående dessa hemman, dels anskaffa mera penningar till försvarsanslagen, som aldrig kunna blifva tillräckliga, och för hvilkas fyllande allmänt väl och enskild rätt synas ämnade att uppoffras, nödgas jag ännu en gång fästa Riksståndens uppmärksamhet på dessa många och ovedersägliga skäl.
Jag gör det utan hopp att kunna rädda, så att säga, en hel provins (ty här är fråga om öfver 1,100 hemman) från en olaglig beskattning, ty jag vet, att man i denna tid och från vissa håll icke gör afseende hvaiken på lidandet eller missnöjet, blott man kan under och genom söndring och splittring uppnå sitt mål.
Men jag gör det för att underställa den allmänna känslan och rättsbegreppet, hvart det skall leda, om, 'på detta sätt, ingenting i samhället blir heligt.
Vi hafva vid sista riksdag sett, huru, sedan de två stånd, som denna beskattning egentligen rörde, nemligen Adeln och Bonde-ståndet, yrkat på helgdeu af fordna Konungars och Ständers beslut, Preste- och Borgare-stånden pålagt utsockne frälset den deremot stridande beskattningen, genom en till och med utan laglig form tillkommen votering i förstärkt Utskott.
Vi hafva sett på det viset icke Riks-ståndens pluralitet, utan en tillfällig omröstning afgöra frågan om en ny roteringsbörda, hvilken 80 § Regeringsformen uttryckligen säger icke må kunna ålaggas, utan Konungs och Ständers gemensamma beslut.
Jag vill blott ställa till de värda Riks-stånden den frågan, hvar då gränsen skall blifva för folkets lidande, om man på detta sätt skall, liksom af skadeglädje, stånd mot stånd, klass mot klass, söka nedtrycka hvarannan; och jag tror mig, med anledning af diskussionen inom det högvördiga Preste-ståndet vid sista riksdagen i denna fråga, böra yttra den öfvertygelse, att liksom man då behandlade den utan afseende på Regerings och Riksdagsbesluts helgd och grundlagens anda, kan den stund komma, då de andra stånden på samma sätt behandla Presterskapets löne- och skatteförliållanden; lemnande i öfrigt åt
Borgare-ståndets rättskänsla att vid denna angelägenhets afgöranBih. till R.
Prof. 1850 ty 1851. 4 Sami. i Afd. 12 Hä/t. 2 10 Slals-V Iskottets Utlåtande, N:o 4-6. de ådagalägga huruvida det säkert tillräckligt utvecklade begreppet om det rättseuliga i Halländska utsockne frälsejordens befrielse från ordinarie rotering, äfven nu skall vika för liknöjdheten om den jordbrukande befolkningens bördor.
Af Måns Mänsson i Calmare län.
Af alla jurister, alla domare har den, enligt svensk lag, välgrundade principen gjort sig gällande, att om en fråga synes otydlig och outredd, bör den utredas innan dom fålles, äro å båda sidor lika bevis, gälle den främst, som svaranden fria; ty domaren äger häldre att befria än fålla; i öfverensstämmande med detta hälsosamma lagstadgande har Sveriges jurister hitintills dömt; men höglofl.
Stats-utskoltets majoritet tyckes beträda en helt motsatt bana.
Så väl en del af de utmärkt skickliga jurister, hvilka uti öfverläggningarne deltogo, som ock en del af de öfrige ledamöteme inom Utskottet yttrade, utan förbehåll, alt man hade fullt ut lika skäl att befria Hallands utsockne frälsehemman för ordinarie rotering, som man hade skäl att pålägga dem någon ordinarie rotering; allt detta oaktadt fällde de rättslärde den dom att Halländska utsockne frälsehemman böra betala ordinarie rotering.
På hvad grund?
Jo på den grand, att Rikets Ständer vid förliden riksdag grundat sitt beslut på en enskild mans reservation: på sådant sätt tydas
Iagarne nu då det är fråga om att hålla privilegier i helgd, hvilka tillhöra Hallands menigheter; häraf ser man alt den principen gör sig gällande än i dag, att det är personen som skall tillegnas privilegier och icke jorden.
Skulle detta Stats-utskoltets beslut vinna Rikets Ständers bifall, kan man, för konseqvenseus skull, icke komma ifrån att ålägga jord, af hvad beskaffenhet och natur den vara må, ordinarie rotering, „eja vore vi der“ — men när den dagen varder kommande får man höra ett annat ljud i skällan, som man säger.
Ridderskapet och Adelns privilegier, Presterskapets privilegier och att menigheten icke har andra privilegier än de stående grundskatterne samt kroppsstralfen.
Då frågan är uti så tvetydigt skick som visadt är, får jag tillstyrka ali Rikets höglofl.
Ständer fatta enahanda beslut i denna sak som vid 1840 och 1844 årens riksdag.
Af Christen Andersson från Malmöhus län, Anders Gustafsson från Östergöthlands län och Per Persson från Örebro län.
Stats VIskotleU Utlåtande, A’:o 47. 11 N:o 47.
Auk. lill Exp.-Utsk. den 12 Febr. 1851 kl. 10 f. m.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående eftergift af Kronans rätt till dana-arf efter enkan B, H.
Sandelin. (I. A.) Sedan Norrtelje stads magistrat och äldste uti en, genom Kongl.
Maj.ts befallningshafvande i Stockholms län till Kongl. Majit insänd och förordad skrift, i underdånighet anhållit alt, då enkan Brita Helena Sandelin, som varit i nämnde stad bosatt, den 16 November 1846 utan kände arfvingar aflidit, samt oaktadt i Post- och Inrikes Tidningarue införd behörig kallelse någon arfvinge icke låtit sig afhöra, hvarföre all anledning vore, att af qvarlåtenskapen, som, enligt förrättad bouppteckning utgjorde en behållen summa i fast och löst af 5,574 ridr 21 sk. 10 rst. banko, den del deraf, som efter fullgörandet af åtskilige, utaf enkan Sandelin i lifstiden gjorda testameutariska dispositioner, tillsammans uppgående till 1,615 ridr banko eller, om några bland dispositionerna, på sätt ifrågaställdt blifvit, i riksgäldsmynt beräknades, till 1,448 ridr 16 sk., kunde blifva öfrig, komme att till följd af stadganderne i Ärfdabalkens 15 kapitel, såsom dana-arf anses, Kongl. Majit måtte täckas, med behjertande af de svåra bekymmer, hvaruti Norrtelje stad i afseende på dess fattigvård sig befunne, härledande sig från den betydliga tunga, staden måste vidkännas genom underhållandet af fattiga enkor och barn efter arbetarne vid det numera nedlagda gevärs-faktoriet, äfvensom från det större behof af fattighjelp, hvartill den af faktoriets upphörande vållade minskning i arbetsförtjenst för stadens innevånare föranledt, i nåder medgifva att kronans rätt till omförmälda dana-arf, med derå upplupen eller upplöpande ränta, blefve efterskänkt och till Norrtelje stads församlings fattigvård öfverlåten; så har Kongl. Majit i betraktande af de omständigheter, som, rörande staden Norrteljes fattigvård blifvit upplyste, behagat, uti till Rikets Staude! 12 Stais-Viskottets Utlåtande, l\’:o 47. aflåten och från samtlige Riks-ståuden till Utskottet remitterad proposition föreslå, att kronans rätt till ofvanomförmälda dana-arf må på Norrtelje stad till förmån för dess fattigvård öfverlåtas, under förbehåll att det sålunda erhållande kapitalet orubbadt bevaras och endast dess afkastning till det afsedda ändamålet användes.
I afseende å denna fråga har Utskottet inhemtat, att 2:ne personer från Finland, hvilka uppgifvit sig vara aflidna enkan Sundelins närmaste arfvingar, väckt anspråk på hennes qvarlåtenskap, samt att rättegång härom ännu är på domstols pröfning beroende; och då, vid sådant förhållande, ovisst är, huruvida merbemälta enkas qvarlåtenskap innehar egenskapen af dana-arf, får Utskottet hemställa: att Rikets Ständer måtte, till svar å förrberörde nådiga proposition, i underdånighet förklara sig icke kunna till hvad deruti blifvit föreslaget lemna bifall.
Stockholm den 11 Februari 1851.
Af grefve Mörner•, C. G. „Af de, jemte Kongl. Maj:ts ifrågavarande nådiga proposition, till Stats-utskottct öfverlcmnadc handlingar inhemtas: att Norrtelje gevärs-faktori blifvit för kronans räkning anlagdt omkring år 1620 och sedermera ända till 1760-talet enskildt tillhört kronan och bedrifvits för dess räkning; att ehuru faktoriet med tillhörande byggnader och inrättningar sistnämnde tid till privat man försåldes, härvid dock fästades det vilkor, att gevär för kronans räkning skulle der fortfarande tillverkas, och egande-rätten till ej mindre vattenfallet, deri faktori-verket fanns uppfördt, än äfven sjelfva tomterne och den jord, som i öfrigt tillvdde faktoriet, förbehållas kronan; och att då, med Kongl. Maj:ts nådiga tillåtelse, faktoriets förbindelse att åt kronan tillverka gevär år 1842 upphört och faktori-egaren derjemte erhållit tillåtelse, att inköpa äfven vattenfallet jemte faktori-tomlerne och jorden, faktori-egaren, hvilken under den förutgångna tiden städse ensam vidkänts kostnaden för faktori-personalens fattig-försörjning, vid faktoriets upphörande, någon tid fortfarit att gifva de behöfvande bland arbetarne samt deras enkor och barn årligt understöd; men att efter egendomens, ifrån faktori-egaren skedda, försäljning Stats- Utskottets Utlåtande, fV:o 47.