Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
“ “Så beskaffade bestyr, om ock inskränkta inom nu angifna gränser, taga i anspråk ganska mycket arbete och uppmärksamhet samt kunna föranleda förluster.
Deraf påkallas ovilkorligen förändringar i organisationen af tjenster och göromål, för att vinna den kontroll och säkerhet, som, hos de enskilda institutionerna och personerne lätt funnen, är ganska svårt att åstadkomma i en allmän inrättning, sådan som Riksbanken, såvida nemligen kostnaderna för bestyrens förvaltning skola tagas i något betraktande.
Om ersättning kan påräknas för dessa kostnader skulle Riksbanken väl kunna åtaga sig vexlingsbestyret, men deremot hvarken bör eller får detta ombudsmannaskap gifvas den utsträckning, som detsamma, efter hvad anledning är att antaga, erhållit hos de enskilda ombuden, hvilka skola, åtminstone understundom, besörja anskaffandet af penningar för tillfällig förstärkning af enskild banks hos ombudet insatta förskott eller så kallad vexlingskassa.
Riksbanken skulle i dylika fall antingen nödgas att ikläda sig en ansvarighet för enskild bank, som vore vådlig för Riksbanken sjelf, eller ock utsätta sig för det ganska rättvisa klander från allmänhetens sida, som icke kunde uteblifva, derest Banken i saknad af nödigt förskott från den enskilda banken, vägrade att emottaga denna banks sedlar; ett klander, som, under närvarande förhållanden, drabbar den enskilda banken, men icke dess härvarande vexlingsombud.
Det är derföre sannolikt att enskilda bankerna ej skulle finna med sin fördel förenligt att begagna Riksbanken såsom ombud för invexlingar af deras sedlar, äfven om Banken skulle kunna, hvilket knappast är troligt, åtaga sig ett sådant uppdrag på bättre vilkor för de enskilda bankerna, än hvarom de nu kunna med de enskilde öfverenskomma.
Icke heller bör det lemnäs ur sigte att möjligen någon gång skulle kunna inträffa, att Riksbanken, som aldrig kunde emottaga enskild banks sedlar till högre belopp, än som motsvarade denna banks för tillfället hos Riksbanken egande behållning i vexelkassa, blefve nödsakad att vägra emottagande af samma banks sedlar intilldess nämnda kassa blifvit förstärkt, och om äfven tiden för detta vägrade emottagande inskränktes inom en ganska kort tidrymd, skulle dock blotta vägran verka skadligt för icke allenast en enskild bank, som vore i fråga, utan äfven för de andra enskilda bankerna, hvilkas sed - 8 Banko-Utskottets Utlåtande Jfs 18. lar snart nog sökte vexlingskontoret, isynnerhet då detta funnes inom Riksbanken ; hvarigenom alltså en starkare tryckning på samtliga enskilda bankers vexlingskassa skulle uppkomma, än som eljest varit att emotse och möjligen tvinga till inställd invexling af jemväl annan eller andra bankers sedlar.
“ “Väl må det medgifvas att, derest för allmänheten beredes den fördel att få, om ock blott undantagsvis, vid insättningar och liqvider i Riksbanken, begagna enskilda bankers sedlar, Riksbanken derigenom komme att ådragas bestyr, föranledande kostnad, som icke ersättes, och äfventyr, sorn icke komme i fråga, om
Banken innehade förskottsvis aflemnade yexlingsmedel; men Fullm.ägtige tilltro sig likväl icke att nu tillstyrka det
Riksbanken skall åtaga sig ett dylikt uppdrag.“ “Vidkommande det mera inskränkta förslaget att allmänheten må beredas fördelen att kunna vid insättningar och liqvider hos Riksbanken begagna äfven sistnämnda sedlar, förekommer att en och annan af de enskilda bankernas ombud eller vexlingsförrättare härstädes icke invexlar de respektive bankernas sedlar å andra tider, än emellan kl. 9—11 söcknedagsförmiddagar, och som enskilda banksedlar dels till icke ringa del förekomma i rörelsen här på platsen och dels hit ingå i remisser från den öfriga delen af riket, så inträffar icke sällan svårighet för den del af allmänheten, som har insättningar och liqvider hos Riksbanken, att, utan en förberedelse, ledande till ränteuppoffring, eller utan kostnad, förorsakad af förvexlingen, kunna fullgöra sådana insättningar och liqvider.
Härvid bör ej heller förbises, att då enskilda banksedlar af härvarande enskilda bankinstitutioner emottagas, allmänheten just af denna orsak hellre hänvänder sig till dessa, särdeles då fråga är om insättning på upp- och afskrifnings- samt deposit-räkning, än till Riksbanken, hvarigenom de fördelar för Riksbanken, som af dessa räkningar eljest vore att påräkna, förminskas.
Det synes således att ömsesidiga fördelar skulle beredas
Banken och allmänheten, om det medgåfves, att vid insättningar och liqvider, åtminstone i Bankens diskontkontor, använda jemväl enskilda banksedlar, dock måste dervid åt
Fullmägtige beredas fullkomlig frihet att ordna alla härmed samband egande förhållanden.
Det torde härvid icke behöfva erinras att emottagande i Riksbanken af sedlar, utgifna af andra enskilda banker än deras, som här på platsen hafva vexlingsombud, icke kan komma i fråga, då denna angelägenhet så ordnas, att enskilda banksedlar, som ena söcknedagen till Riksbanken ingå, sednast påföljande söcknedag utvexlas.
Emottagande af enskilda bankernas sedlar föranleder ej någon rubbning i sättet för den dagliga kassaredovisningens verkställande och medför ej heller inverkan på de kontroller, sorni detta afseende böra vara oeftergifliga.
Det vill synas, som skulle denna angelägenhet kunna helt enkelt ordnas på det sätt, att åt något kontor i Banken anvisas en förskottssumma, hvarmed de under dagens lopp inkomna enskilda banksedlar infrias och hvilka genom detta kontor förbytas till Riksbanksedlar, hvadan kontoret alltid hade att redovisa hela förskottssumman i sedlar af antingen Riksbanken - Banko-Utskottets Utlåtande JVS 18. 9 banken eller de enskilda bankerna eller af båda slagen.
Visserligen förutsätter emottagandet af enskilda bankers sedlar mera uppmärksamhet hos den emottagande, än då det tillhör honom att emottaga endast Riksbankens sedlar, men vanan underlättar snart det ökade arbete, som den nödiga uppmärksamheten tager i anspråk.“ “Med anledning af hvad sålunda anfördt blifvit, hemställa Fullmägtige att ofvanberörda till utlåtande af Fullmägtige remitterade motioner ej må till annan åtgärd föranleda, än att det åt Fullmägtige öfverlemnas att vid liqvider till och insättningar i Bankens diskontkontor kunna medgifva vederbörande att, till den utsträckning och under de förbehåll Fullmägtige bestämma, låta emottaga äfven sedlar, utgifna af sådana enskilda banker, hvilka här på platsen hafva vexlingsombud. “ “Vid Bankens Lånekontor åter torde ett medgifvande i denna rigtning icke böra lemnäs.
Sedlar, utgifna af enskild bank, som på plats, der Lånekontor finnes, har sitt hufvudkontor, kunna, utan Lånekontorets mellankomst, förbytas till riksbankssedlar och sedlar, utgifna af andra enskilda banker, förvandlas lätt till vexel, dragen på enskild bank här i Stockholm, hvilken vexel, enligt 131 § 10 momentet sednare punkten i gällande bankoreglemente, kan användas till inbetalning hos Lånekontor samt Utskottsafdelningens motivering, så lydande: “Hvad nu till en början angår framställningen derom, att enskilda bankers sedlar måtte vid inbetalningar till Riksbanken i dess kassor emottagas, så är det, när den allmänna penningeomsättningen tages i betraktande, obestridligt, att, sedan enskilda bankers sedlar numera utgöra en så betydlig del af landets omsättningsmedel, för allmänheten och synnerligast den del deraf, som eger minsta vana vid och kännedom om sättet att ombesörja dylika angelägenheter, mycken omgång och tidsutdrägt med flera olägenheter förorsakas derigenom att i Riksbanken icke emottagas andra sedlar, än dess egna, och att man således först måste, ofta med svårighet, måhända icke sällan med direkt uppoffring förbyta de enskilda banksedlar, man innehar, emot riksbankssedlar.
“ “Från denna synpunkt torde det alltså vara önskvärdt att äfven enskilda bankers sedlar måtte kunna begagnas vid liqvider och insättningar i Riksbanken, så vida sådant utan intrång på Riksbankens egen säkerhet och fördel kan ske.“ “I sistnämnda afseende torde ej böra förbises, hvad äfven motionärerne antydt, att Riksbankens rörelse sannolikt skulle vinna ej obetydlig tillökning, om enskilda bankers sedlar der emottagas, emedan mången nu af besväret med anskaffande af Riksbankssedlar för hvaije liqvid eller insättning föranledes att förbigå Riksbanken och vända sig till enskilda bankinrättningar.
“ “Om emellertid anledning vore att frukta, det Rikets Ständers Bank genom att mottaga enskilda bankers sedlar skulle löpa fara för förluster, så läge häruti Bih. till B.
Prot. 1865 & 1866. 6 Sami. 1 Afd. 9 Håft. 2 10 Banko-Utskottets Utlåtande As 18. visserligen ett det väsendtligaste skäl emot ett dylikt medgifvande; men då det icke ens kan ifrågasättas, att emottagandet af enskilda bankers sedlar skulle åläggas Riksbanken såsom en skyldighet, utan frågan allenast gäller medgifvandet af rättighet för Bankens styrelse att kunna tillåta ett sådant mottagande och då det således jemväl finge ankomma på Styrelsen såväl att i allmänhet stadga för tryggande af Bankens säkerhet nödiga vilkor, som att, när det kunde finnas behöfligt, för särskilda fall föreskrifva ytterligare försigtighetsmått, eller inskränka eller till och med alldeles återtaga tillåtelsen, så synes någon giltig betänklighet icke heller härutinnan ega rum mot ett medgifvande af den beskaffenhet, som afdelningen nu antydt.“ “En sådan kunde likväl ännu från en annan sida synas vara för handen, i det att den ifrågasatta åtgärden skulle bidraga till ett ytterligare utvidgande af möjligheten för de enskilda bankerna att i rörelsen sprida och hålla utelöpande sina sedlar samt dymedelst göra intrång på Riksbankens egen sedelutgifning.
Icke osannolikt kunde detta blifva förhållandet, ifall Riksbanken ej allenast i sina kassor mottoge de enskilda bankernas sedlar, utan äfven åter i rörelsen utgåfve desamma, men att detta icke ens kan ifrågakomma torde vara så mycket tydligare, som sådant strider emot all vanlig bankpraxis, enligt hvilken sedelutgifvande banker väl emottaga hvarandras sedlar, men derefter sins emellan utbyta desamma och i sin rörelse utgifva utom Statens mynt, när sådant fordras, endast sina egna banksedlar tillstyrker Rikets Ständer att i blifvande banko-reglemente måtte intagas följande stadgande: “Pa Fullmägtige må ankomma att tillåta emottagande, vid liqvider och insättningar i Rikets Ständers Banks diskontkontor, utaf enskilda sedelutgifvande Svenska bankers sedlar, under sådana vilkor, som Fullmägtige kunna för Bankens betryggande mot förlust finna nödigt föreskrifva
I denna reservation hafva instämt Herrar Ribbing, E. och Wästfelt, F. P., Kyrkoherden Otterström, Doktor Almqvist och Herr julius Lindström.
Herrar C. E. Ljungberg, J. F. Björkman, C. F. Ridderstad och H. E.
Falhem hafva anmält att de icke närvarit vid slutliga afgörandet af förevarande ärende. Banko-Utskottets Memorial J/s 19. 11 N:o 19.
Ank. till Exp. Utsk. desi 6 Mars 1866, ki. lem.
Memorial, i anledning af Riks-Ståndens beslut i fråga om Betänkandet N:o 10, med. förslag till reglering af Bankens låneoch kreditivrörelse samt om användande af upplupen bankovinst.
Enligt till Utskottet ankomna protokollsutdrag för den 17 sistlidne Februari, hafva, i anledning af Utskottets under N:o 10 till Rikets Ständer afgifna förslag till reglering af Bankens låne- och kreditiv-rörelse samt om användande af upplupen bankovinst, Riks-Stånden fattat följande beslut, nemligen:
De af Utskottet i punkterna 1, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 11, 12, 13, 16 och 18 framställda förslag hafva blifvit af samtliga Riks-Stånden bifallna.
Punkten 2:o, angående ett kreditiv af 2,250,000 R:dr till manufakturernas och fabrikernas understöd mot vilkor, bland annat, att för de å kreditivet uttagna summor Banken egde beräkna fyra procent årlig ränta, har bifallits i sin helhet af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet.
Preste-Ståndet har godkänt Utskottets förslag såväl angående kreditivets belopp som i öfriga delar, med undantag af hvad angår räntan, hvilken detta Stånd bestämt till allenast tre procent; Bonde-Ståndet åter har beslutat att kreditivbeloppet borde nedsättas till 2,000,000 R:dr, men deremot, lika med de förstnämnda två Riks-Stånden fastställt räntan till fyra procent.
Punkten 3:o, angående fortfarande kreditivrätt af 900,000 R:dr åt Jernkontoret, mot enahanda vilkor, beträffande räntan, som för kreditivet till manufakturernas och fabrikernas understöd, har likaledes bifallits i sin helhet af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet; hvaremot Preste-Ståndet, med be - 12 Banko-Utskottets Memorial J\/s 19. viljande af nyssnämnda kreditivsumma, bestämt räntan till allenast tre procent; Bonde-Ståndet åter, väl i afseende på räntan, gillat Utskottets, af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet godkända förslag, men nedsatt kreditivets belopp till 600,000 R:dr. 10: de punkten, angående fonden för utlåning med omsättningsrätt bar bifallits af Ridderskapet och Adeln, Preste- och Borgare-Stånden, men återremitterats af Bonde-Ståndet.
I 15:de punkten bade Utskottet, som i föregående punkt tillstyrkt medgifvande åt Allmänna Hypotheksbanken att undfå kreditiv i Riksbanken å 200,000 R:dr, hemställt, att nämnda Hypotheksbank, jemte Riksgälds-kontoret och sparbankerna, måtte varda befriad från erläggande af s. k. inträdesafgift.
Ridderskapet och Adeln, Borgare- och Preste-Stånden hafva emellertid icke godkänt Utskottets förslag angående kreditiv åt Allmänna Hypotheksbanken och fördenskull, med gillande i öfrigt af innehållet i 15:de punkten, beslutat att bestämmelsen om befrielse för Allmänna Hypotheksbanken från inträdesafgift för kreditiv borde utgå.
Bon de-Ståndet åter har godkänt punkten oförändrad.
Punkten 19:o, om användande af upplupen bankovinst, är bifallen af Ridderskapet och Adeln, Preste- och Borgare'Stånden, men afslagen af BondeStåndet, som derutinnan fattat särskildt beslut.
Då emellertid alla de särskilda delarne af nu omförmälda punkter blifvit godkända af tre Riks-Stånd, oaktadt vissa Riks-Stånd i den ena och andra delen fattat från de öfriga Stånden skiljaktiga beslut, och då i frågor af förevarande beskaffenhet tre Riks-Stånds sammanstämmande mening afgör Rikets Ständers beslut, l:o kunna de, på sätt nyss är nämndt, af särskilda Riks-Stånd i vissa delar fattade, från de öfriga Riks-Ståndens skiljaktiga beslut icke till någon åtgärd föranleda.
Uti 14:de punkten hade Utskottet hemställt, att den föreskrift, som kommer att motsvara Usta momentet af § 61 i nuvarande bankoreglemente, måtte få lyda sålunda: “Kassakreditiv beviljas Riksgälds-kontoret, Allmänna Hypotheksbanken, de sparbanker, hvilka äro försedda med stadgar, stadfästade af vederbörlig myndighet, enskilda personer samt sådana bolag, hvilkas reglementen ålägga delegarne oinskränkt ansvarsskyldighet för alla bolagets förbindelser och hvilka icke ega rätt till utgifvande af egna banksedlar.
“Kreditivtiden bestämmes till högst ett år.
Sparbanker, enskilda personer och bolag skola ställa säkerhet, som af vederbörande Styrelser pröfvas och godkännes.* Banko-Utskottets Memorial Jfå 19. 13 Rörande denna punkt hafva Preste- och B or g are-Stånden fattat sammanstämmande beslut, enligt hvilka medgifvandet för Allmänna Hypotheksbanken att erhålla kreditiv komme att uteslutas, men deremot tillåtelse meddelats att bevilja kreditiv äfven åt sådana bolag, hvilka äro bildade på grund af Kongl. Förordningen om aktiebolag af den 6 Oktober 1848.
Ridderskapet och Adeln åter har, med afslag å Utskottets förslag, beslutat, att stadgandet i 61 § 1 mom. af nu gällande bankoreglemente skall oförändradt bibehållas; varande alltså, enligt detta Stånds beslut, såväl Allmänna Hypotheksbanken som bolag öfver hufvud uteslutna från erhållande af kassakreditiv i Riksbanken; hvaremot Bonde-Ståndet bifallit Utskottets förslag oförändradt.
Frågan om kassakreditiv åt Allmänna Hypotheksbanken har alltså genom trej Riks-Stånds sammanstämmande beslut fallit.
Då åter, hvad angår kassakreditiv åt bolag, Preste-, Borgare ,och Bonde-Ståndens beslut öfverensstämma derutinnan, att kreditiv får beviljas bolag, hvilkas reglementen ålägga delegarne oinskränkt ansvarsskyldighet och hvilka icke ega rätt till utgifvande af egna banksedlar, men de två förstnämnda Stånden derutöfver i motsats tilli; Utskottets, af;'BondeStåndet godkända förslag, velat utsträcka tillåtelsen till kreditivs erhållande äfven till sådana bolag, som äro bildade på grund af Kongl.
Förordningen om aktiebolag af den 6 Oktober 1848, så och då Utskottets, af Bonde-Ståndet antagna förslag mindre, än Preste- och Borgare-Ståndens beslut, afviker från Ridderskapet och Adelns åsigt, anser Utskottet sig 2:o böra vidblifva sitt förslag i denna del, samt inbjuda de öfriga Stånden att deruti sig förena; för hvilken händelse det ifrågavarande stadgandet komme att lyda sålunda: “Kassakreditiv beviljas Riksgälds-kontoret, de sparbanker, hvilka äro försedda med stadgar, stadfästade af vederbörlig myndighet, enskilda personer samt sådana bolag, hvilkas reglementen ålägga delegarne oinskränkt ansvarsskyldighet för alla bolagets förbindelser och hvilka icke ega rätt till utgifvande af egna banksedlar.
“Kreditiv-tiden bestämmes till högst ett år. “Sparbanker, enskilda personer och bolag skola ställa säkerhet, som af vederbörande Styrelser pröfvas och godkännes/4 I 17:de punkten hade Utskottet föreslagit, bland annat, att såsom kreditiv måtte få beviljas åt Allmänna Hypotheksbanken högst 200,000
R:dr och åt bolag högst 100,000 R:dr.
Brot. 1865 & 1866. 6 Sami. 1 Afd. 9 Haft. 3 Banko- Utskottets Memorial JS 19.
Hvad i denna punkt rörer Allmänna Hypoteksbanken hafva Ridderskapet och Adeln, Preste- och Borgare-Stånden, i följd af deras angående 14:de punkten fattade beslut, uteslutit, hvadan denna fråga är genom tre Stånds beslut afgjord.
Beträffande åter den i förevarande punkt intagna bestämmelsen angående det belopp, som må beviljas bolag, hafva Preste- och Borgare-Stånden godkänt Utskottets förslag, Bonde-Ståndet åter nedsatt beloppet från 100,000 R:dr till 50,000 R:dr, men Ridderskapet och Adeln, i följd af dess nyssberörda beslut vid 14:de punkten, uteslutit all föreskrift i detta hänseende.
Enär emellertid två Stånd godkänt Utskottets förslag, anser sig
Utskottet böra vidblifva detsamma, samt fördenskull 3:o inbjuda de öfriga Riks-Stånden att, i likhet med Presteoch Borgare-Stånden, antaga samma förslag.
Reservation t Af Herr J.
Lindström, som ansåg, att Utskottet saknat anledning att inbjuda de öfriga Stånden att förena sig uti Utskottets af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet godkända förslag, att icke åt bolag med inskränkt ansvarighet medgifva kreditivrätt, hvilken fråga, enär två Stånd stadnat emot två, bör, i enlighet med stadgandet uti § 75 af Riksdags-ordningen, anses hafva förfallit.
I denna reservation har Herr Ribbing. E., instämt.
Herrar Friherre Liljencrantz, Friherre Stjernstedt och Biskop Björck, samt Herrar C. E. Ljungberg och H. E. Falhem hafva anmält, att de icke närvarit vid fattandet af förenämnda beslut.
Stockholm, K. A. Linditröm, 1866. Banko-Utskottets Memorial N:o 20. 1 N:o 20.
Ank. till Exp.-Utsk. den 23 Mars 1866, kl. 2 e. m.
Memorial, med förslår/ rörande föreskrifterna i G:te och 7:de Artiklarne af Banko-reglementet.
Vid uppgörandet af nedan framställda förslag rörande de bestämmelser, hvilka böra i blifvande Banko-reglemente införas, motsvarande nu gällande reglementes 6:te artikel, sorn handlar om göromålens fördelning, deputeradens åligganden samt tjenstemännens ansvarighet, samt 7:de artikel, uti hvilken äro upptagna föreskrifterna om hankostatens löneförmåner, grunderna för befordringar och pensionsheräkning samt ordningsstadganden, har Utskottet endast .omförmält de §§, i hvilka ändring blifvit ifrågasatt, men ansett de öfriga böra oförändrade vid deras nuvarande lydelse bibehållas ; och har Utskottet, vid den företagna granskningen af ifrågavarande delar utaf Banko-reglementet, tagit i öfvervägande såväl de af Banko-fullmägtige derutinnan afgifna förslag, som en till Utskottet remitterad motion, hvilken här nedan på sitt ställe omförmäles.
Nu gällande reglementes § 94 bestämmer bankoverkets indelning i särskilda kontor och expeditioner samt angifver i allmänhet fördelningen af göromålen dem emellan ; hvarjemte, i anledning af de mera betydliga förändringar i Bankens inre organisation, som vid sistlidna riksdag beslutades, föreskrift då infördes derom att nya instruktioner skulle upprättas och öfverlemnas till pröfning och fastställelse af Banko-Utskottet vid innevarande riksdag, med rättighet likväl för Fullmägtige att låta under tiden tillämpa samma instruktioner i alla med reglementets föreskrifter öfverensstämmande delar.
Till följd af sistberörda föreskrift hafva Fullmägtige till Utskottet öfverlemnat förslag till instruktioner för samtliga kontor och expeditioner, hvarvid Fullmägtige likväl anhållit, att de, utan hinder af det godkännande Utskottet kunde finna godt lemna dessa förslag, måtte berättigas att i desamma framdeles vidtaga sådana förändringar, Bih. till R.
Brot. 1865 Sr 1866. 6 Sami. 1 Afd. 10 Hä/t. 1 2 Banko-Utskottets Memorial N:o 20. hvarigenom enkelhet i göromålens handläggning än ytterligare kunde beredas, utan uppoffring af den säkerhet och kontroll för verket, som alltid utgjort oeftergifliga vilkor vid det redan vidtagna ordnandet af göromålen.
Derjemte hafva Fullmägtige, beträffande denna § i öfrigt, anfört, att om det än icke kunde vara olämpligt, att reglementet innehölle någon anvisning för den organisation, hvarmedelst reglementets föreskrifter skola bringas till verkställighet, så vore det dock af särdeles vigt, att icke föreskrifterna sträcktes så långt, att derigenom hinder uppstode för de säkrare och snabbare kontroller, som vinnas genom expeditionens och kontrollens sammanförande, samt för den skyndsammare expedition, som endast genom göromålens förenkling kunde tillvägabringas.
Af lika mycken vigt vore det ock, att i arbetsordningen med lätthet kunde åstadkommas förändringar, då sådana visade sig erforderliga eller ändamålsenliga; och vore det knappast ett misstag, om det påstodes att den omständighet, att instruktionerna för tjenstemännen varit af Banko-Utskottet fastställda, utgjort en väsendtlig anledning dertill, att arbetsmethoderne i banken icke med den skyndsamhet, som vederbort, blifvit lämpade efter rörelsens fordringar.
Med anledning häraf hafva Fullmägtige hemställt, att stadgandet i denna § borde inskränkas till angifvande af bankoverkets organisation, och att det måtte lemnäs åt instruktionerna att bestämma göromålens fördelning samt åt
Fullmägtige att fastställa instruktionernas lydelse och att deri göra de förändringar, som af omständigheterna påkallades; till följd hvaraf stadgandet skulle erhålla följande lydelse: ”Göromålen inom bankoverket handhafvas af Kassa-, Depositions-, Sedel-, Räkenskaps-, Diskont- samt Revisions- och Ekonomi-kontoren, äfvensom af Fullmägtiges expedition och Ombudsmans-expeditioneri, allt i enlighet med nu gällande instruktioner, i hvilka Fullmägtige ega att vidtaga de förändringar, som kunna anses erforderliga för beredande af ökad säkerhet för verket och minskad omgång vid göromålens handläggning.”
Hvad nu först angår de till Utskottet öfverlemnade förslag till instruktioner, så har Utskottet, efter verkställd granskning, till efterrättelse fastställt och till Fullmägtige öfverlemnat desamma, med tillkännagifvande derjemte för Fullmägtige att, sedan deras framställning om tillåtelse att, utan hinder af den gifna fastställelsen, i instruktionerna vidtaga förändringar blifvit vederbörligen afgjord, Utskottet ville om beslutet härutinnan meddela underrättelse.
Vidkommande åter denna fråga, eller huruvida Fullmägtige må berättigas att i de fastställda instruktionerna vidtaga förändringar, finner Utskottet det väl vara nyttigt att en sådan rättighet lemnäs Fullmägtige, enär, i motsatt fall,en förändrad anordning, om än aldrig så ändamålsenlig, skulle kunna förhindras genom en instruktionsföreskrift, i hvilken åtminstone icke förrän vid nästföljande riksdag ändring kunde vinnas.
Då likväl hädanefter, liksom hittills, arbetsordningen inom Banken torde böra i sista hand af Banko-Utskottet bestämmas, anser Utskottet sig icke kunna tillstyrka en alldeles oinskränkt frihet i detta hänseende, utan hemställer, att alla dylika, af Fullmäg - Banko- Utskottets Memorial N:o 20. 3 tige vidtagna instruktionsförändringar böra underställas Banko-Utskottet vid nästkommande riksdag, för att af detta slutligen pröfvas och fastställas.