Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid dylika jemförelser kan svenska nationaläran omöjligen hämta någon tillfredsställelse af den förskoning, hon genom åverkanslagen njuter från skymfen af alltför många tjufnadsstraff.
»Hvad som kan historiskt försvaras uti de anförda grunderna till bibehållande af nämnde lag, är det inäga rättsbegrepp, som i densamma röjer sig och soin den underhållit, efter att hafva derifrån hämtat sitt ursprung.
Under de förhållanden, som i en förfluten tid måste förutsättas, då skogarne knappast voro tagne i enskild besittning och deras effekter ägde ringa värde, har i lagstiftningen kunnat antagas en viss ofullständig äganderätt till växande vilda träd, och dessas fredlysning mot tillgrepp derföre stadgas mindre sträng, än lagen till fredande af annan egendom.
Om nu en sådan lagstiftning, hvilken icke låter förena sig med en framskriden bildnings mera bestämda rättsbegrepp, ej dess mindre alltför länge bestått, under det bildningen fortgått och andra förhållanden uppkommit, hvarigenom äganderätten till skog blifvit lika fullkomlig och nödvändig med all annan äganderätt; så följer häraf endast, att lagens förändrande nu är destomer af nöden, ju mera ett alltför långvarigt fördröjande af en sådan ändring kan hafva framkallat förhållanden, som försvåra dess verkställande.
Ty lättare skulle den tvifvelsutan lör sig gått, om den längesedan blifvit företagen, under det skogsbristen, i förhållande till folkmängden, ännu var mindre i de orter, som för närvarande deraf besväras.
Denna brist skulle troligen, i detta fall, ej heller nu varit så stor, som den är, och straffen för skogshygge blifvit i samma mån sällsyntare, som de varit allvarsamare och mera svarande mot brottens natur.
Det kan säkerligen ej vara annat än lagens slapphet, som förled t så många att blifva förbrytare; och det är dessa, som genom lagens kraft måste — 40 — ledsna att trotsa den, icke lagstiftaren, som af deras mängd skall låta afskräcka sig från utkräfvande af rättvisans fordran.
»Från dessa begrepp i ämnet liar man ej kunnat komma till annan slutföljd, än att skillnaden imellan skogsåverkan och annan stöld bör ur strafflagen försvinna.
Härvid har likväl bordt iakttagas, att hvad med skogsåverkan för närvarande förstås, omfattar en del af de föremål, som här blifvit hänförda under begreppet af snatteri, enär bränsle utgör en förnödenhetsvara, hvars umbärande i ett hårdt klimat är en bland de mest kännbara försakelser, och hvars tillgripande i så ringa mängd, att den ej öfverstiger det här antagna snatteribelopp, man derföre ansett böra hänföras till detta, och från tjufnadsstratf fritagas.
Ibland öfriga i lagförslaget under åverkan upptagna föremål kunna ållon och nötter hänföras till samma kategori med matvaror, såsom tjeniiga att stilla hungern; och dessa, äfvensom vilda bär, hvilka jemväl äro af denna egenskap och hvarken synas böra ostraffadt kunna tillgripas, eller göras till föremål för tjufnadsstraff, har man derföre inbegripit under snatteriet; äfvensom man ansett tillgrepp af de i lagförslaget under åverkanstitel förekommande artiklarna växande gräs, torf, näfver, löf och bast, när de icke öfverstiga snatteribeloppet, skäligen kunna förskonas från tjufnadsstratlet, enär dessa tillgrepp möjligtvis kunna äga rum, utan att förutsätta den vanart, som eljest i stöld röjer sig.
»Då man sålunda i förevarande kapitel infört tillgrepp af föremål, hvilka först genom detsamma blifva, men icke förut äro lös egendom; har man ock funnit nödigt att derefter lämpa definitionen af stöld, så att den kommer att omfatta äfven det, som genom tillgreppet från fast egendom afsöndras; och denna utvidgning af definitionen har, i allt fall, synts vara af nöden, för att icke från stöldbegreppet utesluta dylika afsöndringar, när de träffa t. ex. växande säd, delar af byggnader eller af annan fast egendom.
»Emot denna definition, sådan den finnes i lagförslaget, är dessutom af högsta Domstolen anmärkt, att orden »i besittning» vore öfverflödiga och ledande till den origtiga föreställning, att här kunde vara fråga om bruk och nyttjande.
Denna origtiga föreställning torde väl förfalla vid betraktande af det »uppsåt alt sig tillegna», sorn definitionen derjemte innehåller; men deremot synes det kunna anmärkas, att besittningstagande i egentlig mening är en för stöldens fullbordande öfverflödig åtgärd, och således ej kan ingå i definitionen.
»I lagförslagets uppställning af densamma ingår ännu ett begrepp, som man ansett betänkligt att bibehålla, nemligen att tjufven skall vela, det den egendom, han tillgriper, »hörer annan till».
Detta vetande måste åtminstone vara umbärligt, då något tvifvel ej lärer uppstå, att ju den, som skulle "kunna visa, det han verkligen ansett för sitt det, han tillgripit, måste frikännas från tjufnadsbrott, äfven utan att i lagen finnes härom en särskild försäkran, hvilken troligen skulle kunna missbrukas såsom anvisning alt uti löreburen okunnighet söka en undskyllan.
»Efter denna redovisning för den omfattning och den rubrik, man trott kapitlet böra erhålla, samt för den definition, hvarmed man ansett det förevarande brottet böra utmärkas, följer i ordningen alt upptaga frågan om lämplig bestraffning för den art af detta brott, som i kapitlet måste först förekomma, den enkla stölden eller den, som första gången och utan qvalifikation föröfvas.
Härvid har bordt tagas i betraktande beskaffenheten af det antagna straffsystemet, så vidt det åsyftar utrymme för domarens pröfning vid stralfmätningen, i förhållande till mildrande eller försvårande omständigheter; och då brott af nu ifrågavarande art, första gången föröfvade, onekligen kunna förete mycken anledning till skonsamhet i subjekt itf afseende, samt dessutom det stulnas belopp, hvilket härvid särskildt bör komma i öfvervägande, är, enligt Lagberedningens bär ofvan yttrade åsigt, antaget att kunna blifva huru lågt som helst; har man häraf ansett följa, att straffarbete eller deremot svarande tukthusstratf icke ovilkorligen bör stadgas för sådan stöld, hvarom här är fråga; hvarföre detta stratf blifvit föreslaget alternatift med fängelse, deraf man dock ansett mindre tidslängd än två månader icke vara här lämplig.
»Härmed hoppas man hafva motifverat de förändringar, som visa sig uti l, 2 och 3 §§ af Lagberedningens förslag lill lagtextens redigerande, lie uteslutningar, som skott i 3 § ‘J moni., förklaras genom åberopande af en ny §, hvilken längre fram kommer att motifveras. — 47 — »De i 3 § af lagförslaget uppräknade försvårande omständigheter äro väl till största delen sådana, som endast vid enkel stöld komma i betraktande och ej kunna sammanträffa med de qvalitikationer, hvilka enligt andra §§ medföra ovilkorlig förhöjning af straffet; men så vida aila dessa omständigheter böra afses i de fall, då brottet itereras, och dessutom vissa af dem, såsom det stulnas värde i hvarje fall samt personernes qvalitikationer eller stället, der tillgreppet sker, i andra, finna tillämpning äfven på nämnde, med strängare straff belagda stölder; har man ansett rätta ordningen fordra, att denna 3 § blir den 2:dra, och sålunda får sin plats framför alla dem, som bestämma de särskilda tjufnadsarternes bestraffning.
»Uti 4 § *) har man ansett orden »olofligt tillgrepp af hvad värde som helst» endast ämnade att utmärka, det de i denna § förekommande nuancer af stöld ej finge i något fall under snatteri hänföras, och således vara oförenliga med det nu gjorda förslag om borttagande af snatteristraflet.
Dessa ords uteslutande bör ock undanrödja all tvekan derom, att det stulnas värde bör vid stralfmätningen äfven bär afses, ehuru hvarken detta eller öfriga mildrande eller försvårande omständigheter få verka till straffets förflyttande utom den grad, som i § är bestämd.
»Då orden »ute å marken» i 1 mom. af denna § i lagförslaget lära hafva en betydelse, som omfattar allt slags jord, hvarå kreatur kunna gå, men någon tvetydighet möjligen kunde anses äga rum, huruvida endast bete å utmark vöre i fråga; har man trott sig böra tillstyrka bibehållande af lagens hitintills nyttjade uttryck inom dkr utom hägnad.
»Vid jemförelse af ordalagen i 2 mom. om den, som »stjäl gods af strandadt skepp» och lagens nu nyttjade uttryck om den, som »stjäl af strandadt skepp eller gods», visar sig det förra af dessa talesätt vara mindre vidsträckt, än det senare, hvilket vore användbart äfven på det fall, att delar af sjelfva skeppet bortstules, då deremot det förra inskränker sig till fall, som röra stöld från skeppets last.
Det har dessutom blifvit anmärkt, att äfven sjelfva fartyget skulle kunna blifva löremål för stöld, och att ej blott strandadt, utan ock annorlunda förolyckadt fartyg, samt ej allenast gods, som stjäles af fartyget, utan ock sådant, som tillhörer detsamma, ehuru ej på sjelfva fartyget befintligt, bör i stadgandet inbegripas; hvarföre textens uppställning biifv it härefter lämpad.
»Uti lagtörslagets 5 § ’*), som handlar om inbrott, förekommer den betydliga afvikelse från nu gällande tagstadganden i detta ämne, att alla de i lagförslagets 3 § ‘) moni. ***) upptagna åtgärder, hvilka för närvarande anses lika med inbrott, äro från förevarande § uteslutna, och endast betraktade såsom försvårande omständigheter vid föröfvad stöld, men icke med särskildt straff belagde.
Och ehuru Lagberedningen ansett enahanda straffbarhet i dessa brott, som uti det gröfre inbrottet, icke vara för hand; har dock den slutföljd häraf ej kunnat dragas, att stralllöshet för de förra brotten borde äga runi i de fall, då tillgreppet, som utgjort deras syftemål, ej blifvit fullbordadt; hvarföre och enär straffet för försök, i dessa läll, skulle, i förhållande till det tillstyrkta tjufnadsstraffet, komma att stadna vid böter, hvilka man icke ansett motsvara så beskaffade brott, det förslag funnits lämpligt, att uti en ny §, den 5:te, särskildt straff måtte stadgas för denna art af tjufnadsförsök, till hvilka man äfven trott böra hänföras uppbrytande af bref, hvarom i detta kapitel af lagförslaget ingen ting förekommer, och som likväl, när det sker i uppsåt att stjäla, ej lärer böra förblandas med hvad 20 kap. 4 § derom innehåller.
Det här nödigt ansedda särskilda straffet är föreslaget till fängelse minst två månader.
»Lagförslagets 5 § blir härigenom i ordningen den Ode, och är oförändrad bibehållen.
»Till de i lagförslagets 0 § ****) upptagna brott har man ansett böra hänföras stöld af bref, som åt allmänna posten äro förtrodda, om de än icke innehålla penningar eller annat, som har egentligt penningevärde; hvarföre och då förslagets ordalydelse skulle kunna så för - *) Hvilken i nya Lagberedningens förslag förekommer såsom den 5:te. **) I nya Lagberedningens förslag den 6:te. ***) 4 g 11 morn. i nya Lagberedningens förslag. *“*) Eller den 7:dc i nya Lagbcredn. förslag. stås, sorn voro brottet, i afseende på bref, st ra tibart endast i de fall, der deras innehåll kunde i sådant värde bestämdt uppskattas, nian funnit nödigt att särskildt utsätta äfven bref. såsom föremål flir den stöld, hvarom här är fråga.
Afven utan gifvet penningevärde, kunna nemligen bref ofta vara för deras afsändare eller emottagare särdeles dyrbara; och huru lågt än ett sådant någon gång må kunna skattas i penningar, så är dock alltid någon kostnad derpå använd, och den afsaknad, som dess mistning medförer, härrörande från det gagn, som ej sällan dermed varit åsyftadt, måste berättiga dess ägare att hafva äganderätten dertill, såsom till annan egendom, skyddad af lagen.
»När stöld af bref sker från allmänna posten; bar man oek trott sådan stöld böra lika qvalificeras med hvarje annan från denna post föröfvad stöld.
Då deremot (stulna) brof i allmänhet rätteligen hänföras under allmänna begreppet af stiild, men icke lämpligen kunnat i definitionen deraf uttryckligen upptagas; har man, för att erhålla ett sådant, för nödigt ansedt uttryckligt stadgande, ej kunnat finna tjenligare utväg, än att under förevarande § i ett särskildt moment föreslå detta stadgande om stöld af bref, som icke äro åt allmänna posten förtrodda; och har man trott denna stöld böra straffas lika med stöld i allmänhet.
»Med den inskränkning i snatteriet, sorn Lagberedningen föreslagit, skulle lagförslagets 7 § naturligen öfverensstämma; och dess bibehållande kunde således icke alstyrkas, i läll den för sitt ändamål vore behöflig.
Men då detta ändamål endast varit att afskaffa, hvad Kongl.
Brefvet af den 25 November !762 innehåller, nemligen att för särskilda snatterier, som tillsammans öfverstiga, hvad enligt lag får såsom snatteri räknas, straffet skall blifva såsom för stöld; och ©tvifvelaktigt är, att detta stadgande tillräckligen upphäfves genom dess uteslutande från lagen; har man ansett förevarande § höra från lagförslaget försvinna*).
»Hvad åter 8 § **) beträffar, så har man ansett den art af tillgrepp, hvarå benämning af snatteri blifvit bibehållen, icke skäligen kunna vid återfall underkastas försvåradt straff, vid betraktande af de motifver, hvarifrån detta brotts lindrigare bestraffande blifvit bämtadt; och då samina motifver qvarstå äfven i de fall, der snatteri iöröfvas af den, som förut begått stöld eller inbrott; har man trott sig böra tillstyrka, att denna-§ hel och hållen från förslaget uleslutcs. »Vid granskning af It § ***) i lagförslaget, der bestämd förhöjning i straffet för itererad stöld ej vidtager förr, än andra återfallet sker, har man väl funnit detta, vid andra resan stöld, vara en tillämpning af ilen i 6 kap. framställda allmänna regel för återfall i brott, nemligen att dessa endast såsom försvårande omständigheter betraktas; men som denna regel icke blifvit följd vid förnyade återfall i stöld, och större stränghet häruti för detta slags brott synes vara högst af nöden, helst det ej vore lämpligt, att, i de läll, då redan vid dessa brotts föröfvande första rosan högsta måttet af det för dem bestämda straff, i följd af försvårande omständigheter, blifvit användt, utväg till straffets försvårande vid första återfallet skulle saknas, såsom vid nämnda förhållande måste inträffa, om bestraffningen skall, oaktadt de mest försvårande omständigheter, stadna inom den redan för första resan stadgade grad; så har man ansett sig äga giltigt skäl alt föreslå straffets förhöjande vid första återfallet till en grad svårare, än som eljest å gerningen bordt följa; och har man härvid äfven tagit i betraktande ilen tillstyrkta nedsättningen i straffet för lörsta resan stöld till alternatift fängelse, hvarigenom undvikes alt vid första återfallet tillämpa svårare straff, än lägsta graden af tukthus, när mildrande omständigheter sig förete.
»I följd af denna förändring, har man för andra återfallet bordt tillstyrka straffets förhöjning i samma förhållande, som lagförslaget utsätter för tredje återfallet eller fjerde resans stöld, nemligen andra straffgraden öfver den, som eljest å gerningen följa bordt; hvarvid likväl det förbehåll, sorn i lagförslaget är gjordt, att dödsstraff ej må äga rum, blifvit öfverflödigt, ') 1762 års K.
Itrcf är af nya I.agbcredn. åtcrsläldl. 9 § i nya Lagberedn. förslag. *•*) 10 § i nya Lagberedn. förslag.
— 49 — digt, då andra straffgraden öfver den, som flir första resan stöld efter 7 § i Lagberedningens eller 6 § i Lagkommittéens förslag skall ådömas, stadnar vid lifstidsfängelse, i följd af den förändring uti nämnde §, som vid revision af Lagkommittéen blifvit vidtagen.
»Tredje återfallet (4:de resans stöld) skulle, genom fullföljande af den från lagförslaget hämtade proportion, komma att trä flas af det stral!', som för 5:te resans stöld är i lagförslaget tillstyrkt, eller lifstidsfängelse.
Men som detta blefve mer än 3:dje graden öfver det straff. hvarmed gerningen, första gången föröfvad, kunde beläggas, när den hörde under 3:dje § (eller bestode i enkel stöld); så har man trott sig för dessa fall böra, i öfverensstämmelse med den antagna regeln af en grads förhöjning för hvarje iteration, stadna i dessa fall vid högsta graden af tukthusstraff, såsom varande tre grader öfver högsta straffet för enkel stöld, och inskränka lifstidsfängelset (ill de arter af stöld, som höra under A och 7 §§.
»För femte resans stöld har man bibehållit det i lagförslaget upptagna lifstidsfängelse. och i aila de till denna § hörande fall har man funnit inbrott böra lika anses med enkel stöld, samt biträdt lagförslaget deruti, att förut begånget rån skall vid tjufnadsstraffets förhöjande betraktas lika med stöld; äfvensom man trott sig icke böra tillstyrka någon ändring uti hvad denna § i lagförslaget innehåller derom, att de föregående brotten, änskönt de tillhört särskilda arter af stöld, skola medföra enahanda förhöjning af straffet för återfall.
»Förevarande § blir, efter Lagberedningens förslag, i ordningen den 8:de. • »Lagförslagets 10 §, sorn innehåller endast ett till förtydligande af 1 § gjordt tillägg i definitionen pa snatteri och stöld, syftande att bestämma de fall, då det i denna definition inbegripna besittningstagande af det stulna skulle anses hafva ägt rum, har synts blifva öfverflödig, i fall, enligt hvad nu löreslaget är, ett sådant besittningstagande försvinner ur definitionen; och man har desto heldre ansett sig höra tillstyrka uteslutande af denna §, som de der förekommande kännetecken på tjufnadsbrottets fullbordan, nemligen att gerningsinannen till sig tagit eller af stället flyttat det tillgripna, ändå att han ej hunnit det bortföra, torde vara föga tjenliga att häfva all tvekan vid den stundom förekommande stora svårigheten att urskilja det moment af gerningen, då stöld må anses verkligen fullbordad.
»\ id inbrott bar inan trott all hjelpande och främjande åtgärd vara lika straffbar, som vid stöld, och således tillstyrkt, att uti Lagförslagets !
I § dylik åtgärd äfven vid inbrott må upptagas.
Och da all sa beskullad delaktighet i dessa brott, som utgör ämnet för förevarande §, synes vara af den svara art, och sa litet kunna hafva sin grund i urskuldande motifver. att all undflygt till gerningens förmildrande bör med skäl undanrödjas; har man trott sig böra fran denna § tillstyrka uteslutande af det vilkor, hvartill bestraffningen inskränkes, att deri. som till brottet hulpit eller det främjat, skall »tillika hafva i det tillgripna tagit del eller eljest »af brottet vinning haft», och ansett den i brottet delaktige böra, utan detta vilkor, straffas så, som hade han sjelf stölden eller inbrottet föröfvat. »1 numerorduingen blir denna §, elter Lagberedningens förslag, den 9:de. »12 § i lagförslaget, hvarvid ingen anmärkning förekommit, ingår i Lagberedningens förslag såsom den 10:de. »I)å irån laglörslagets 13 §, hvilken här förekommer under M 11, uteslutes hvad sorn handlar om snatteri; har man endast, lill förslagets förtydligande, ansett böra bestämdt utmärkas, att deltagaren i brottet må, lika med hufvudmannen, vidkännas förhöjdt straff för återfall, och, i sadant afseende, tillstyrkt hänvisning äfven till 8 §. */* §' l"ars numer i Lagberedningens uppställning blir 12, har man, i stället för brottets hänförande till ofuiiändadt försök, och med afseende derå, att itererande eller annan qvalifikation af hulvudmannens gerning ej kan blifva försvårande för medhjelparen, och dennes brott således i hvarje lall bör kunna med oberoende straff beläggas, funnit sig böra föreslå detta stralls bestämmande till ovilkorligt fängelse.
»Lagförslagets 15 och lii §§ äro utan annan förändring införda, såsom den 13 och 14, än att det i 16 § nyttjade ordet tillåter, hvilket ej synes vara rätta uttrycket på den åtgärd! bär menas, blifvit utbytt mot later han verkställa'). ') Antaget af nya Lagberedningen. R. SI.
Emb.-Berältelse för år 1852. 7 — 50 — »Då enligt Lagförslagets 17 § alla itererade stölder skulle medföra förlust af medborgerligt förtroende för alltid, och detta stadgande sammanhänger med den högre straffgrad, som för dessa brott efter lagförslaget uppkommer derigenom, att enkel stiihl redan första gången belägges med ovilkorlig! straffarbete, hvaraf följer, att äfven den enkla stölden vid återfall skulle straffas svårare, än med lägsta graden af straffarbete; bar Lagberedningen, som föreslagit den nedsättning i straffet för enkla stölden, att äfven fängelse kan derå användas, men bibehållit graden af försvårande för återfall, så att straffet för andra resans stöld kan stanna vid lägsta graden af tukthus, funnit sig icke kunna på samma gång tillstyrka ovilkorlig förlust af medborgerligt förtroende, såsom påföljd af all itererad stöld, utan ansett denna påföljd böra inskränkas till de läll, der bestraffningen uppgår öfver lägsta graden af tukthusstraff; och som denna bestämning passar äfven på de öfriga bit hörande brott; så föreslår Lagberedningen, att densamma må ensam begagnas, och följaktligen förlusten af medborgerligt för troende stadgas såsom påföljd i alla de fall, der svårare straff än tukthusstraff i fjerde grad ådömes *).
»Förevarande § blir efter nu uppgjorda redaktion den 15:de.
»Till slut är stadgandet om snatteri, af det här ofvan motifverade innehåll, tillagdt uti en §, i ordningen den I6:de.» Härefter följer ett så lydande förslag till lagtext: 5r.‘i Méfl/i. (22 Kap. enligt ordningen i L.F.) Om stöld. 1 §•
Tager man olofligen hvad annan tillhörer, antingen det är liist gods, eller det från fast egendom genom tillgreppet afsöndras, i uppsåt att sig det tillegna; då skall man för stöld straffas, såsom här nedan sägs. 2 §•
Aid straffs mätande för stöld skall, utom öfriga omständigheter, som å straffbarheten inverka, afseende göras å det tillgripnas större eller mindre värde.
Såsom särskildt försvårande omständigheter skola dessa hvar fiir sig anses: 1 om man stjäl å åker eller äng säd skuren eller oskuren, hö eller halm, stackadt eller ostackadt, fruktträd, träd- eller jordfrukter, eller annat, sorn i trädgård eller å åker planteradt eller sådt är; huggen ved, timmer, gärdsel eller annat dy likt i skog, eller eljest ute å mark eller ock å flottled; åker- kör- eller trädgårds-redskap ute å mark; bistock; lisk ur dammar, sompar, nät, mjärdar, katsor eller andra fisketyg, eller ock sjelfva fisketygen, sorn ute ligga; läglar eller andra djur ur jagtredskap, eller sjelfva redskapen ute å marken; eller ock saker, som lill blekning, torkning eller för annan sådan orsak utlagde eller utStälde äro; 2 om tjenstefolk, köpmansbetjent, gesäll, lärling eller annan stjäl från sitt husbondefolk; 3 om stölden föröfvas af handtverkare eller annan arbetare från den, hos hvilken han i och för sitt arbete tillträde äger; 4 om gästgifvare, värdshusvärd eller annan, som herbergerar resande eller för sin näring eller vinning emottager gäster i sitt hus, stjäl från resande eller gäst; eller om stöld från honom sker af den resande eller gästen; 5 om slöiden sker å marknad eller å allmän väg, gala eller farled af resandes tillhö righeter eller af varor, som under forslande äro; ') Till grunden antaget af nya Lagberedningen. 6 om man stjäl ur kläder, sorn någon på sig bär; 7 om man stjäl från barn, som yngre är än tolf år, eller från afvita, hvad helst de hos sig hafva, eller af badande eller simmande eller af den i svår sjukdom ligger, eller af död menniska, eller af solyande å marken; 8 om man stjäl i Konungens slott eller det, som veterligen tillhörer staten eller milda sliftelser eller inrättningar till fattiges försörjning eller sjukas vård; 9 om vid stöldens föröfvande det våld eller den list användes, som i 5 § sägs; 10 om stölden sker nattetid, i hus som bebodt är, och gerningsmannen olofligen, dock utan inbrott, dit inkommit; 11 om man stjäl något af annan under gudstjenst, antingen inne i kyrka eller annorstädes,
der gudstjenst hålles, eller ute å kyrkovall; eller örn man stjäl ur likhus eller graf. 3 §.
Ar stölden ej utmärkt med någon af de i 4 eller 7 § nämnde omständigheter; dömes gerningsmannen till fängelse minst två månader eller tukthusstraff i fjerde grad. 4 §•