Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det lärer emellertid ej kunna bestridas att ju denna kontroll är otillräcklig till förekommande af missbruk, helst jordegaren, den mest intresserade till upptäckande af fel i Landtmätarens räkning, ej i allmänhet tilltror sig kunskap och förmåga dertill, samt kontrollen sålunda kommer att nästan uteslutande hvila pä Landtmäteri-fiskalen, i någon män dervid biträdd af Förste Landtmätarne, hvilka dock, såsom ringa lönade, och derföre nödsakade att sysselsätta sig med enskilda förrättningar, ej kunna ät ifrågavarande granskningsarbete egna mycken tid; hvartill kommer att Förste Landtmätarne sjelfve afgifva kostnadsräkningar, som ej böra undgå kontroll.
Landmäteri- fiskalen äter har mänga andra trägna och magtpäliggande göromål, hvilka taga i anspråk den tid och den omtanka, som vore erforderlig att ä omförmälda granskningsarbete olira, med mindre granskningen skulle, såsom nu lärer vara fallet, inskränka sig till de räkningar, hvilka blifvit afgilne af någon Landmätare, framför andra misstänkt att ej noggrannt följa taxans bestämmelser, eller der eljest någon särskild anledning till betviflande af räknings rigtighet. förekommit.
Någon skyldighet till granskningsarbetets utsträckande derutöfver lärer ej kunna, utur här ofvan anförda lagrum, för vederbörande tjenstemän härledas, och föga möjlighet till en vidsträktare granskning synes under nuvarande förhållanden förefinnas, helst när i betraktande tages att i Sverige årligen omkring fyratusende räkningar ä landtmäteriarfvoden afgilvas, samt att en sådan räknings fullständiga granskande, jemte afgifvandet af utlåtande deröfver mäste i medeltal antagas erfordra tvä dagars arbete af sakkunnig person.
Den omständighet att jordegaren icke gerna underkastar sig den möda, som erfordras för att bedöma huruvida Landtmätarens räkning öfverensstämmer med taxan, innebär redan en stor olägenhet; men ändå större skada orsakas, om, såsom Herr Grefve Anckarsvärd förmäler, taxans beskaffenhet medför en lockelse för Landtmätaren att verkställa förrättningen omständligare, och mer sönderstycka egofigurerna. än hvad till vinnande af behörig noggrannhet erfordras, äfvensom om Landtmätaren sålunda jemväl sättes i tillfälle att orätt, förfara, utan att sådant kan. vid granskning af räkningen, upptäckas, eller till påföljd föranleda.
Om äfven den klagan öfver nu gällande Landtmäteri-taxa, sorn från så mänga håll försports, mera torde grundas på nu anmärkta omständigheter, än pä beloppet af den ersättning, som för hvarje särskild landtmätareätgärd finnes bestämd, så lärer dock ej kunna bestridas att, jemväl i sednare hänseendet, grundade skäl till anmärkningar förefinnas, såsom exempel hvarå torde kunna anföras taxans bestämmelser i fråga om dels hvad redan blifvit anmärkt rörande betalning för hvarje egofigur, dels ersättningen för resekostnad samt skogsmarks, vägars och hägnaders mätning och delning.
Utskottet föreställer sig att, derest, genom lättad eller förbättrad kontroll samt genom taxans jemkande pä de ställen, der densamma nu befunnes för hög, beloppet af de kostnader, som, under nuvarande förhållanden, af Landtmätarne påföras ett skifteslag, skulle komma att nedsättas med en tredjedel, nöjaktig godtgö - Sammans.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet. 29. 25 reise för Landtmätarnes arbete ändock skulle återstå, hvarjemte härigenom månget laga skifte skulle framkallas, från hvilkets sökande de nuvarande höga kostnaderna afskräcka.
Utskottet tvekar således ej att föreslå, det må Rikets Ständer i underdånig skrifvelse anhålla, dels att Kongl. Maj:t täcktes, med anledning af här ofvan framställda omständigheter, låta Dess förnyade nådiga taxa på arfvode för Landtmäteri-förrättningar den 12
Maj 1857, undergå revision och omarbetning, afseende så väl förändring i grunden för debitering, som äfven skälig nedsättning i de delar, der taxan må befinnas för hög; dels att Kongl. Maj:t täcktes i nådigt öfvervägande taga om icke ändamålsenligare och mera verkande åtgärder, än de hittills stadgade, kunde påbjudas för befordrande af tillsynen, huru de till Landtmäteri-staten hörande tjenstemän uppfylla dem i tjensten åliggande skyldigheter, äfvensom för erforderlig granskning af Landtmätares räkningar öfver verkställda förrättningar.
Beträffande åter Herr Grefve Anckarsvärds förut omförmälda yrkande, att tillämpningen af Kongl. Majits förnyade nådiga Taxa den 12 Maj 1857 mätte inställas, och Kongl.
Taxan af den 18 Oktober 1834 ånyo blifva gällande, intill dess någon ny lämpligare författning i berörda hänseende hunne utkomma; så lärer väl ej kunna anses ändamålsenligt att, på sätt sålunda blifvit föreslaget, upphäfva en gällande lag och provisionelt införa en annan.
Utskottet hemställer alltså att ifrågavarande förslag ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Vidkommande slutligen Herr von Köchs förslag att, för kontrollerandet af Landtmätarnes arfvodesräkningar, måtte anvisas ett förslagsanslag af 48,000 R:dr ärligen, så enär, Utkottet hemställt om underdånig framställning till Kongl. Majit rörande detta ämne, finner Utskottet sig föranlåtet att jemväl till detta förslag afstyrka bifall.
Reservationer: Af Riksdagsfullmägtigen Sven Bosenberg från Christianstads län: ”Emot det af Utskottet framställda förslag att, derest alla delegare i skifteslaget icke kunna förena sig om samma skiftesman, Konungens Befallningshafvande skulle ega att förrättningsman förordna, får jag reservera mig på den grund, att, dä man velat komma ifrån den orättvisa att blott en enda delegare kunnat mot alla de öfrigas vilja fä den förrättningsman han önskat, man, efter mitt förmenande, fallit in i en motsatt orättvisa, att nemligen en enda delegare kan hindra antagandet af den förrättningsman alla de öfriga önska.
För undvikande af båda dessa ytterligheter har jag förfäktat den åsigt att till skiftesman borde förordnas den, som de flesta delegarne inom skifteslaget, utan afseende på deras hemmantals storlek, önska och att, först då det visat sig att en sådan pluralitet icke kan erhållas, Konungens Befallningshafvande må ega att efter omständigheterna förfara.
Prot. 1862 & 1863. 4 Sami. 2 A/d. 9 Haft. 4 26 Sammans.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- och Elcon.-Utsk. Bet. 29.
Af Riksdagsfullmägtigen Anders Jonson från Wermlands län: ”Jemte det jag instämmer uti Riksdagsfullmägtigen Rosenbergs ofvanstående reservation, får jag äfven reservera mig mot det Sammansatta Utskottets beslut, att afstyrka bifall till det väckta förslaget, att klander mot egogradering skall fullföljas innan skiftet afslutas.
Efter en tretioårig erfarenhet, dels såsom god man vid skiftes-förrättningar, dels såsom ledamot af Egodelningsrätten, torde det vara en känd sak, att ofta en jordegare af klanderbegär, för att söka hindra tillträde af nya skiftena, sorn alltid medför förlust för jordegarne, denne, i brist på andra skäl, anställer klander mot graderingen, och att en del unga oerfarne Egodelningsrätts-domare och ledamöter, för att den klagande icke ensam skall få betala Egodelningsrättens sammanträden, ofta företaga sig några små ändringar uti graderingen, dä skall skiftesmannen företaga ny delning, uppbära nytt arfvode, som ofta mångdubbelt öfverstiger de ändrade figurernas värde.
Jag vill härmed ingalunda hafva sagt, att icke misstag uti graderingen ofta mot bästa vilja kunna begås och böra rättas, men de blifva icke mera synliga derigenom att skiftet afslutas, ty de äro att söka i jorden, men den förändrar icke genom afslutande af skiftet sin sämre eller bättre natur, tvärtom tror jag mången gång jordegarnes egennytta mindre vara att befara genom granskningen af graderingen förut, innan de voro säkra på hvem som blefve den slutlige egaren af marken.” STOCKHOLM, tryckt hos a. l. norman, 1863.
Stais-, Lag- sami Allm.
Besvärs- och Ekonomi-['iskallets Betänkande N:o 30.
I il o so. |Ank. till Exp.-Utsk. den 9 Juni 1863, kl. 10 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion örn målskjutningars införande inom alla rikets socknar, samt beväringsmanskapets förpligtande att deri deltaga, emot befrielse från vapenöfningar m. m.
Denna motion är inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln väckt af Herr Stjernsvärd, G. M., (N:o 129), hvilken framställt följande förslag: l:o) Bestämmes såsom ett kommunalt åliggande att en inålskjutningsförening skall inrättas inom hvarje socken af riket, hvilken till öfning bör sammanträda hvarje söndags eftermiddag när årstid och väderlek sådant tillåter.
2:o) Målskjutningen skall verkställas under uppsigt af en i socknen eller i dess närhet boende Officer, Under-officer eller Korporal af indelta arméen, eller annan behörigen qvalificerad person (folkskole- eller gymnastiklärare) biträdd af 2:ne soldater, båtsmän eller i beväringsåren befintliga, tjenlige personer, hvilka samtlige för sina åligganden ega rätt till lämpligt traktamente af allmänna medel.
Målskjutningen verkställes i noggrann öfverensstämmelse med exercisreglementets föreskrifter. 3:o) Till begagnande af skjutföreningarne öfverlemnas till hvarje församlings sockennämnd nödigt antal till målskjutning lämplige infanterigevär med bajonetter, efter beräkning af tio gevär för hvar hundrade man, som i skjutöfningarne komme att deltaga; deremot åligger socknen att, hvarest naturlig skottvall icke finnes, inrätta och underhålla en dylik, jemte nödvändiga inålskjutningstaflor.
Sl. Brot. 1862 & 1863. i Sami. 2 Afd. 10 Haft. 1 2 Sammans.
Stall-, Lag- tami Allm.
Besvärs- och Ekonomi Utskolteli Betänkande K:o 39. 4:o) Hvar och en person bekostar sjelf den ammunition, som af honom förbrukas.
Ammunition erhålles af Kronan pä socken-nämndens reqvisition emot samma betalning den kostar Statsverket (cirka 2 öre R:mt för hvarje skarp patron.) 5:o) Målskjutningen verkställes, dels med dels utan påsatt bajonett, på samma distanser, som för infanteriet äro bestämda.
6:o) Under fem år, räknadt från den 1 Januari 1863, så framt krigstillstånd icke under tiden inträffar (eller ock tills vidare) äro samtlige klasser af allmänna beväringsmanskapet befriade frän allt uppbåd till så väl vapenöfning som annan tjenstgöring mot skyldighet, således bindande, pligtenligt åliggande, att årligen deltaga i socknens skjutöfningar.
Uteblifvande från skjutöfningarne utan laga hinder, äfvensom ohörsamhet och sjelfsvåld, bestraffas med böter, sorn af sockennämnden användes till uppköp af ammunition.
Första beväringsklassen blifver dock fortfarande som hittills inmönstrad, och dervid införd uti för ändamålet upprättade milor samt fördelad, efter hvad af Kongl. Maj:t faststäldt blifver, på stående härens inom länet förlagda olika vapen, med tillkännagifvande för hvar och en särskildt, hvilket vapen, regemente, bataljon, kompani (sqvadron, batteri) han vid uppbåd till tjenstgöring kommer att tillhöra, eller om han endast kommer att anses såsom disponibel.
Inträffar deremot krig, så inträder genast tjenstgöringsskyldighet för beväringsmanskapets alla fern klasser och hvilka böra utgå i den ordning och till det antal Konungen inom hvarje län nödigt pröfvar.
7:o) Hvar och en inom socknen boende vapenför mansperson, som utträdt ur beväringsåren, eger och bör uppmuntras till att i socknens skjutöfningar deltaga. 8:o) På Statsverkets bekostnad utbetalas årligen på hvar hundrade man, som i sockenskjutöfningarne deltaga, följande premier, nemligen: 1 å 12 Spec R:dr Runt 48. 2 å 5 d:o
Summa 15 premier, utgörande ....
R:dr Runt 168, således för 100,000 man, hvartill fem klasser beväring beräknas och hvilka samtlige ega skyldighet att i skjutöfningarne deltaga, 168,000 R:dr.
Härjemte tilldelas hvar och en, som erhållit högsta premiet, en medalj att bäras såsom ständigt utmärkelsetecken.
Den som erhållit medalj kan icke vidare tilldelas högre pris än det lägsta.
Det vill synas
Utskottet som om det af motionären framställda förslag afsåge en ganska ringa ersättning för den öfning, som, genom upphörandet af nu föreskrifna beväringsmöten, ginge förlorad.
Afven om de föreslagna skjutöfnin - Sammarin.
Stalt-, Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Ulskoltels
Belänkande Nio 31. 3 garne allestädes med behörig noggrannhet verkstäldes, ett förhållande, hvilket, efter den uppgifna planen, torde blifva svårt att behörigen kontrollera, så vunnes dock derigenom allenast skjutfärdighet, en visserligen för soldaten nödvändig egenskap, men hvilken hos innevånarne i flera delar af riket redan förut finnes utbildad; hvaremot ringa eller ingen kännedom i exercis, marscher och manöver kunde vid sådane skjutöfningar vinnas, äfvensom ej ens i planen för dessa skjutöfningar ingår att bibringa manskapet begrepp om lifvet i läger och fält, om disciplin och krigstukt.
Utskottet hemställer således att motionen må af Rikets Ständer afslås.
Stockholm den 1 Juni 18G3.
A o 31.
Ank. till Exp.-Utsk. den 9 Juni 1863, kl. 10 l. ra.
Betänkande, i anledning af dels Kongl. Majlis nådiga Proposition, om tillägg uti 15 § af Kongl.
Kungörelsen den 13 November 1860, angående den allmänna beväringen, dels enskilda motioner i ämnet.
Genom högstberörda nådiga Proposition, som är aflåten den 24 Oktober 1862 samt återfinnes under N:o 2 i 1 Samlingen 1 Afdelningen af bihanget till Riks-Ståndens Protokoll vid denna riksdag, har Kongl. Majit för att lifva den fosterländska anda, som framkallat det frivilliga skarpskytteväsendet, samt på det att fäderneslandet derigenom må vinna en stridbar manlig befolkning, på samma gång lättnad gåfves denna befolkning och möjligen förminskning i Statens utgifter kunde uppkomma, i nåder föreslagit följande tillägg i 4 Sammans Slats-, Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:n 31. 15 § af Kongl. Kungörelsen, angående dea allmänna beväringen den 13 November 1860.
"Morn. 4.
När beväringsskyldig, som bland allmänna beväringsmanskapet inmönstras, är aktiv medlem af frivillig skarpskytteförening, och företer skriftligt betyg, undertecknadt af öfverbefälhafvaren för den korps, han tillhör, jemte en af Chefen för närmaste regemente eller korps i arméen tillförordnad, i tjenst varande Officer, derom att den beväringsskyldige under minst ett år deltagit i skarpskytte-korpsens öfningar, utförda i öfverensstämmelse med det för arméen gällande exercis-reglemente och eger den färdighet i vapenföring, marsch och manöver, som motsvarar läraktig beväringskarls efter första årets möte, samt derjemte förvärfvat den skjutfärdighet, som i målskjutningsinstruktion är för rekryt i arméen bestämd, såsom vilkor för approbation till soldat, må sådan beväringsskyldig befrias från deltagande i första årets vapenöfning med den allmänna beväringen.»
Maj:t föreslagit, att den Officer, som för pröfning af beväringsskyldige skarpskyttars vapenfärdighet blifvit, på ofvannämnda sätt, ur arméen utsedd att inställa sig på skarpskyttekorps’ öfningsfält, må ega att åtnjuta rese-ersättning och aflöning efter gällande rese-reglemente, samt att denna kostnad må godtgöras utaf 4:de
Hufvudtitelns anslag till rese- och traktamentspenningar.
I anledning af denna nådiga Proposition har Friherre Baab, Hugo, den 10 Januari innevarande år, hos Ilöglofliga Ridderskapet och Adeln anfört: att genom beväringsynglingens befriande från elt inöte blefve en högst vådlig bana beträdd, ty samma skäl, som blifvit anförda för befrielse från eli möte kunde lika väl anföras till befrielse från två möten; och ©tvifvelaktigt komme vid hvarje följande riksdag motioner i berörda rigtning att väckas.
Uti skarpskytteföreningarne inträdde företrädesvis sådana män, som voro lifvade af fosterlandskärlek och håg, eller åtminstone ej hade afsmak för militäriska öfningar, och dessa föreningar komme företrädesvis att omfatta den del af medborgare, som i bildning och intelligens är den stora mängden öfverlägsen; men derföre blefve ock följden af den nu föreslagna förändringen den, att just de ynglingar, hvilka för närvarande genom sin läraktighet och goda vilja utgöra den öfriga beväringens heder och föresyn, och hvilka nu vanligen uttagas till vice korporaler, komme att undandragas beväringsexercisen.
Förslagets inflytande på skarpskytteföreningarne sjelfve kunde, ehvad befrielse lemnades från ett eller begge årens beväringsmöten, ej heller blifva det bästa, ty i stället för att skarpskytten nu toge geväret, lifvad af fosterlandskänsla och af lust att tillsammans med sina vänner och bekanta öfva sig i exercis och målskjutning, för att derigenom blifva användbar till krigstjenst, i händelse landets försvar behöfde hans krafter, så skulle skarpskytte-föreningarnes ändamål, deras enda praktiska uppgift kunna Sammans.
Besvärs- och Ekonomi Vtskollels Betänkande N;o 31. 5 blifva att så billigt och beqvämt som möjligt försäkra sina medlemmar om befrielse från bevärings-exercisen.
Men om skarpskytte-föreningarne nedsjönko till ett sådant mål kunde hvarken folk eller regering till dem hysa förtroende.
Ej heller vunno på sådant sätt föreningarnes medlemmar den skicklighet, att, vid utbrytande krig, arméens fåtaliga befäl kunde ur dem förökas, hvilket eljest kunde blifva en af de vackraste och nyttigaste uppgifter, som dessa föreningar hade att lösa; en lösning, som främjades af den intelligens och bildning, skarpskyttarne inom sina lecker besitta.
Den ifrågasatta förändringen skulle ock nästan helt och hållet upphäfva den frivillighet, sorn nu vore skarpskytte-föreningarnes heder, öfver hvilken de med rätta kunde vara stolta, och hvilken äfven vore fäderneslandet en borgen för att föreningarne, lifvade af en sann fosterländsk anda, skulle i farans stund ej allenast sjelfva erbjuda sina krafter till landets försvar, utan äfven rycka med sig hela folket och göra försvaret af fosterjorden till dess heligaste och dyraste pligt, för hvilken alla andra måste stå tillbaka; och den skulle sätta i stället en frivillighet, grundad på egennyttiga små beräkningar, utan något stort mål för ögonen, utan att föreningarne på något sätt kunde vara berättigade till landets fulla förtroende genom att visa någon högre uppfattning af hvad de kunde vara.
Såsom säkrare, än befrielse från bevärings-exercisen, befrämjande lif och utsträckning åt skarpskytte-rörelsen samt ökad styrka åt landets försvarskrafter, föreslog derföre Friherre Raab att de, som uti skarpskytteföreningarnes öfningar en längre tid deltagit, och, vid ankomsten till mötesplatsen, visade sig ega den färdighet i exercis och manöver, som i detta hänseende kunde komma att bestämmas, borde, i förhållande till sitt antal, bilda ett särskildt korporalskap eller kompani vid bevärings-bataljonen och särskildt öfvas.
Måhända borde man till och med låta dem medtaga och begagna sina egna gevär och bandoler och sina egna uniformer, samt indela dem i tältlag till 12 för hvarje tält i stället för 25.
Det vore väl bekant hvilken afsky en så kallad bättre person bure för att påtaga Kronans beväringskläder och huru vidrigt det förekomme att under loppet af 15 dagar vara inhyste 25 stycken i ett tält.
Det vore äfven bekant att just dessa omständigheterna voro de, som afhöllo de fleste bland de förmögnare klasserna från deltagande i bevärings-exercisen; hvaremot, om tolf förlädes i samma tält, förhållandet blefve sådant det under långliga tider varit med kadetterne under öfningslägren.
Den sålunda föreslagna anordning skulle medföra det gagn för hela bevärings-inättningen att en stor del af landets förmögnare och intelligentare ungdom heldre fullgjorde sina två beväringsmöten, än betalade 100 R:dr för att derifrån vara befriad; och denna anordning skulle äfven från de biidade klasserna tillföra skarpskytte-föreningarne flere unge män.
Indelning och skyldigheter under beväringsmötena borde för öfrigt, äfvensom förplägningen, vara desamma för skarpskyttarue, som för den öfriga beväringen.
Öfningarne borde 6 Sammans.
Besvärs-och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 3J. så ordnas att de skarpskyttar, som dertill visade sig någorlunda lämplige, utgjorde en b^fäls-skola, uti hvilken de fingo lära sig att instruera, exercera och leda trupp.
Härigenom skulle under första året flere dugliga befälsämnen kunna utbildas, hvilka redan under andra året kunde användas såsom instruktörer för den öfriga beväringen.
Med en sålunda ordnad exercis komme utan tvifvel regementerne att af skarpskytte-korpserne hafva långt mera nytta, än af de nuvarande bevärings-eliterne, hvilka voro svåra att erhålla och i allmänhet loga lämpliga att till befäl utbildas.
Arméen vunne härigenom en behöflig tillökning i instruktörer för den allmänna beväringen; vid utbrytande krig och då arméens befäl blefve otillräckligt, en förstärkning deruti genom utväljande af de bästa bland de beväringsskyldige skarpskyttarne: och slutligen den fördel att beväringen komme att intaga ett mera aktningsbjudande rum bland landets försvarskrafter, emedan den i massa blefve bättre öfvad och erhölle en högre uppfattning af sin bestämmelse och sitt värde, än hvad nu vore fallet.
Deremot har, genom motioner väckta inom Riks-Stånden samt till Utskottets behandling öfverlemnade, blifvit föreslaget: htom Fällofliga Borgare-S lår/det af Herr Ridderstad (N:o. 51) att, till de vilkor Kongl.
Majrt i nåder föreslagit för skarpskyttars befrielse från ena årets bevärings-exercis, ytterligare måtte läggas: l:o Att. hvarje skarpskytte-förening borde utgöras af ett antal aktiva medlemmar, minst uppgående till ett korporalskap eller 24 man, oberäknadt två korporaler; 2:o
Att skarpskytte-förening, som sjelf icke uppginge till ett fullt kompani af 100 man, borde anslutas till den närmast varande förening, som uppnått denna numerär, samt träda under dess öfverbefälhafvare och statuter; 3:o
Att skarpskytte-förening, sorn sålunda anslutits till en talrikare förening, skulle, oaktadt dess sjelfbestämmelserätt i hvad som anginge så väl dess enskilda ekonomi som enskilda öfningar, minst en gång hvarje år deltaga i den förenings öfningar, till hvilken den slutit sig, äfvensom jemväl en gång hvarje år, efter ordres från Öfverbefälhafvare!!, inställa sig vid hela föreningens gemensamma samlingsplats, för att derstädes undergå den inspektion, vid hvilken, enligt Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, betyg för befrielse från ett beväringsmöte kunde erhållas.
Inom Hedervärda Bondc-Ståndet af: a) Ola Jönsson från Malmöhus län (N:o 87), hvilken yrkat att, genom tillägg till 15 § af ifrågavarande Kongl. Förordning den 1 3 November 1860, måtte stadgas att när yngling, som bland allmänna beväringsmanskapet inmönstras, är Sammans.
Stais-, Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JV:o 31. 7 aktiv medlem af frivillig skarpskytte-förening och företer skriftligt intyg af Öfverbefälhafvaren för den korps han tillhör, derom att den beväringsskyldige eger nödig färdighet i vapenföring, marsch och manöver m. m. samt förvärfvat den skjutfärdighet, som är bestämd i målskjutnings-instruktion för att rekryt i arméen skall kunna såsom soldat approberas, sådan beväringskarl må befrias från deltagande i första årets vapenöfningar, samt att enahanda befrielse må från andra årets bevärings-exercis ega rum, då den beväringsskyldige i behörig tid tili vederbörande Magistrat eller Kronobetjening ingifver