Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Proposition N:0 34.
17 ledamöter i Nämnden icke eger något väsendtligt företräde framför det ännu gällande, särdeles som genom det föreslagna stadgandet en för stor öfvervigt skulle beredas åt de af domstolen utsedda ledamöterna, om hvilkas af alla inflytelser oförvillade omdöme man ej alltid torde kunna vara förvissad.
Det i förslagets 13 § 2 mom. nu intagna stadgande att, vid expropriation af del utaf jord eller lägenhet, den i vissa fall för återstoden uppkommande vinst skall vid ersättningens bestämmande tagas i beräkning, kan jag, lör min del, icke biträda, hufvudsakligen af skäl att den, som mot sin vilja tvingas att afstå sin egendom, mäste vara berättigad att genast få kontant ersättning för fulla värdet af hvad som afträdes, vare sig att delta utgör hela eller blott en del af egendomen; och frågan huruvida en sådan jordegare, oftast ej i större mån än orubbade grannar, kan af företaget tillskyndas någon särskild vinst, anser jag ej böra hafva ringaste inflytande på löseskillingens belopp, särdeles som en slik vinst, fastän sannolikt i de flesta fall rikeligen förespeglad, likväl ofta nog torde i sjelfva verket blifva ganska ringa och dessutom beroende på enskildt lycke.
Jag tänker mig t. ex. en tomtegare i stad, hvilken för ett torgs anläggande måste afstå en del af sin tomt.
På återstoden af tomten är uppfördt ett hus, som af egaren ensam bebos.
Genom det blifvande torgets närhet torde Nämnden, enligt ifrågavarande förslag, anse det qvarvarande huset komma att tillskyndas sådan vinst, att exempelvis hälften af rätta ersättningsbeloppet för den lösta tomtdelen aldrages; men egaren, som vill bo qvar i sitt hus och måhända ej lika högt uppskattar grannskapet af ett först flera år derefter ordnadt torg, får derigenom ej ringaste högre inkomst af sitt hus; och enda utvägen för honom att komma i åtnjutande af den innehållna hälften af värdet utaf hvad honom frångått blir således den, att lemna sin bostad och söka realisera äfven återstående delen af gården, som möjligen för honom egt ett helt annat värde än det materiela.
Ett ytterligare skäl för min ofvan uttalade åsigt synes äfven ligga deruti, att, enligt förslaget, blott fulla värdet, ej såsom hittills hälften derutöfver, skall lemnäs såsom ersättning för exproprierad jord; och skulle jag för min del önska att, till förekommande af all tvetydighet, i förordningen bestämdt uttrycktes, alt vid värderingen af del utaf jord eller lägenhet, som skulle afträdas, för återstoden möjligen uppkommande vinst icke finge lagas i beräkning.
I öfrigt har jag, i alseende å förevarande förslag, endast att framställa min åsigt af det fördelaktiga deruti, att, i stället för att genom en särskild författning ändra vissa §§ i förevarande ej särdeles vidlyftiga Förordning, sorn redan år 1854 fått en i vissa delar förändrad lydelse, utfärda en ny expropriationslag.
Carleson lemnade detta förslag utan anmärkning.
Justitierådet Södergren instämde med Justitierådet Wretman; hvaremot Bih. lill B.
Prot. 1865 & 1866. 1 Sami. 1 Afd. 15 Haft. 3 18 Kongl. Maj:ts Nåd.
Justitieråden Hoffstedt oell Iggeström voro a£ lika mening med Justitieråden Carleson oell von Hofsten.
Enligt protokollet E. /4 dier stråhle.
Förslag till förändring i vissa delar af Kongl. Förordningen om jords eller lägenhets afstående för allmänt hellof den 20 November 1845. sädan denna Förordning blifvit ändrad genom Kongl.
Förordningen den 27 November 1854. 1 §•
Der Konungen pröfvar nödigt, att jord eller lägenhet, som enskild man, menighet eller inrättning tillhörer, begagnas skall, antingen till rikets försvar, till allmän väg, bro, hamn eller lastningsplats, till torg, eller gata i stad, till uttappning eller sänkning af sjö, till strömrensning, farled eller annan vattenledning, till allmän byggnad, eller till dylikt allmänt behof, vare egare pligtig att afstä hvad för ändamälet fordras; njute dock den, som härigenom skada lider, ersättning derför.
Har egare af llygsandsfält försummat att derom taga sådan vård, som särskildt föreskrifven är; ege ock Konungen förordna, att det fält afstås skall; och gälle i öfrigt, i fråga om vilkoren för afträdande deraf, hvad i denna Förordning om annan jord eller lägenhet stadgas.
Ar fråga om jords eller lägenhets begagnande endast för utläggning af elektriska ledningstrådar, utan att genom anläggningen eller dess framtida skötsel och vård något synnerligt men i nyttjanderätten till jorden eller lägenheten egaren tillskyndas, bör hvad för ändamålet behöfligt är upplåtas, utan att jorden eller lägenheten löses.
För inträng, som derigenom må kunna förorsakas, vare dock den, som intrånget lider, om han derå gör anspråk, berättigad tili ersättning.
Kan ej öfverenskommelse träffas om ersättning, som, efter hvad ofvan sägs, utgå bör; då skall frågan härom pröfvas af särskild Nämnd, som vid Under-Rätt i den ort, der jorden eller lägenheten ligger, tillsättes pä sätt här nedan stadgas. 2 §.
Göres hos den i 1 § nämnda Under-Rätt skriftlig ansökning om särskilda Nämndens tillsättande och visar sökanden, alt Konungen godkänt behofvet af jor - Kongl.
I!» dons eller lägenhetens afstående eller begagnande, samt att tiden, dä den skall afstäs eller upplåtas, blifvit genom
Konungens förordnande eller parternas öfverenskommelse bestämd, utlärde Rätten stämning pä egare och andre, som uppgifvas i saken halva del.
Rätten föranstalta jemväl, alt, till underrättelse för möjligen varande okände eller icke uppgifne rättsegare, tiden lör ärendets företagande varder, säväl frän predikstolen i den sockens kyrka, der fastigheten är belägen, som ock genom allmänna tidningarne kungjord tre gånger, sista gången minst fjorton dagar löre den dag, hvilken till sakens företagande hr utsatt.
Jordens eller lägenhetens egare, då han höres, vare skyldig alt hos Rätten, i ändamål af instämning, uppgifva den som i anseende till nyttjanderätt med honom del i saken häfver, vid äfventyr, som i 25 § stadgas.
Hos Rätten skall jemväl företes bevis derom, huruvida jorden eller lägenheten är med inteckning besvärad; och egen parferne, att innan Nämnden sättes, i laga ordning sin talan i fråga om ersättningens belopp och sättet för dess utgörande utföra.
Uppstår, vid fråga om jords eller lägenhets begagnande till utläggning af elektriska ledningstrådar, parterne emellan tvist, huruvida derigenom må förorsakas så betydlig skada, att jorden eller lägenheten lösas skall, eller om intrånget är af beskaffenhet, att ersättning derför, enligt hvad i 2 mom.
1 § stadgadt är, utgå bör, pröfve och afgöre Rätten sådant innan Nämnden sättes.
Anses ersättning för intrång böra ega rum bestämme ock Rätten, efter ty som intrånget finnes vara ölvergående eller fortfarande, huruvida slik ersättning skall utgå på en gång eller i årlig afgift under den tid intrånget kommer att fortfara.
Emot Rättens beslut i dessa frågor må talan fullföljas i Hof-Rhlt genom besvär inom den lid i 25 Kap. 5 § Rättegångs-Balken stadgas.
I Hof-Rättens beslut må ändring sökas likaledes genom besvär, som, jemte borgen för kostnad och skada, skola lill Konungen ingifvas inom den tid 30 Kap. 18 § samma Ralk bestämmer. 3 §•
Nämnden skall hvardera parten föreslå sex och Rätten nämna fem i orten boende män, af hvilka, sedan de blifvit af domstolen ojäfvige förklarade, tre ibland de af vederparten föreslagna och en ibland de af Rätten nämnde persöner böra af hvardera parten, utan anförda skäl, uteslutas.
De nio, som så utsedde blifvit, skola Nämnden utgöra. 13 §.
Då jord eller lägenhet afstås skall, uppskatte Nämnden i penningar såväl jorden eller lägenheten, efter hvad jord eller lägenhet af lika beskaffenhet och god?- 20 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 34. het i orten högst gäller, som ock särskildt, till högsta skäliga belopp, den skada annan än egaren genom jordens eller lägenhetens afstående lider, allt med afseende pä tiden för afträdandet.
Uppkornmer, genom begagnandet af jord eller lägenhet för allmänt behof, skada för egaren eller annan, och är sådan skada ej beräknad i det belopp, som, enligt hvad ofvan stadgadt är, bestämdt blifvit, dä skall ock ersättning derför bestämmas till högsta belopp, hvartill skadan skäligen skattas må.
Skall endast del af jord eller lägenhet afstås, och uppkommer för återstoden omedelbart genom den afsedda anläggningen annan vinst än som med anläggningen i allmänhet åsyftad är; då skall sådant vid ersättningens bestämmande i beräkning tagas.
I det fall alt endast ersättning för intrång eger rum, uppskatte
Nämnden i penningar till högsta skäliga belopp den skada, som genom intrånget förorsakas.
Ar af Rätten stadgadt, att ersättningen skall utgå i årlig afgift, rätte Nämnden uppskattningen derefter; och bör i detta fall ersättning bestämmas särskildt för det intrång, sjelfva anläggningen medför, och särskildt för det, som sker genom inrättningens skötsel och drilt.
Är fråga om flera lägenheter, som tillhöra särskilda egare, varde ersättningen bestämd särskildt för hvardera. 14 §.
Erfordras för ändamålet, att blott en del af jord eller lägenhet afstås, och blifver jorden eller lägenheten genom alskiljande af denna del, för egaren eller innehafvaren onyttig, eller uppkommer derigeuom synnerligt men i nytfjanderätten; då bör hela lägenheten, enligt nu bestämda grunder, lösas, der egaren det äskar.
F dessa frågor meddele Rätten beslut, innan Nämnden sättes, och må klagan öfver det beslut föras i den ordning, uti 2 § stadgas. 15J
Har egare, efter väckt fråga om jords eller lägenhets afträdande, i uppenbar afsigt att vinna högre ersättning, å jorden eller lägenheten nedlagt kostnader, må desamma ej tagas i beräkning vid ersättningens bestämmande. 25 §.
Tvista egare, inteckningshafvare eller andre om bättre rätt till hvad såsomersättning eller betalning är vordet bestämdt att utgå; derom må talan särskildt i laga ordning utföras.
Skulle sådan tvist yppa sig i sammanhang med frågan om skadeståndets bestämmande, må den ej uppehålla slut i denna fråga, utan varde hänvist till särskildt utförande; och ege förty Rätten, der så er - Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 34. 21 fordras, vid val af Nämnd göra förslag i de tvistandes ställe, på sätt i 5 § sagdt är.
Har egare underlåtit, alt hos Rätten, såsom 2 § bjuder, i ändamål af stämning, uppgifva den som i anseende till nyttjanderätt med honom del i saken häfver, vare egaren skyldig att, efter Rättens bepröfvande, hålla sådan motpart skadeslös. 29 §.
Varder ej jord eller lägenhet, som afträdd är, för uppgifvet ändamål använd; då håfve egaren af den egendom, hvarifrån jorden eller lägenheten afsöndrad är, eller, der hela egendomen afträdd blifvit, den som deraf då egare var eller hans rättsinnehafvare våld att den afträdda jorden eller lägenheten återlösa.
Vill den, som sådan återlösningsrått eger, den rätt utöfva, och sämjes han ej om vilkoren derför med innehafvare]] al det, som återlösas skall; slämme då denne lill Under-Rätt i den ort, der jorden eller lägenheten ligger; och pröfve Rätten af omständigheterna, huruvida det tillämnade företaget bör såsom öfvergifvet anses eller om med pröfning af kärandens talan bör på viss, af Rätten bestämd tid anstå.
Ej må stämning, hvarom nu sagdt är, ske sednare än tio år efter den tid, som, på sätt i 2 § sagdt är, blifvit för jordens eller lägenhetens afslående eller upplåtande bestämd.
Kunna, sedan så stämdt är, parterne ej sämjas om det belopp, hvarför jorden eller lägenheten återlösas skall, låte Rätten tvisten derom af särskild Nämnd prölvas, såsom förut sagdt är: dock må Nämnden ej sälta ut högre belopp än det, hvarför jorden eller lägenheten afträdd blifvit. 30 §.
Om ändring eller utrifning af vattenverk, som genom uppdämning skada jord eller hindra dess odling, är särskildt stadgadt. 22 Kongl. Maj\ts Nåd.
Utdrag af Protokollet öfver Justitie- departement s-Mrenden, hållet inför Hans Maj:t Iionungen uti Stats-Rådet ä Stockholms Slolt Tisdagen den 31 Oktober 1865, i närvaro af: Hans Excellens, Herr Justitie—Statsministern, Friherre de Geer7 Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld.
Carlson, Justitieråder,:
Södergren, Hofsten.
Sedan, efter hvad Statsråds-protokollet. ofver Justitie-departements-Ärenden för deri 28 sistlidne Februari utvisar, Kongl. Maj:l behagat förordna om infordrande af Högsta
Domstolens utlåtande öfver ett inom Juslitie-departementet upprättadt förslag till förändring i vissa delar af Kongl.
Förordningen om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof den 20 November 1845, sådan denna Förordning blifvit ändrad genom Kongl. Förordningen den 27 November 1854; så föredrog nu Hans Excellens Herr Justitie-Stalsministern de i Högsta Domstolen, enligt dess protokoll den 22 Mars innevarande år, uti detta mål afgifna yttranden, hvarefter Hans Excellens vidare anförde: »Bland de i Högsta Domstolen emot förslaget gjorda anmärkningar afser en, att i stället för att genom en särskild författning ändra vissa §§ i nu gällande expropriationslag, en ny sådan lag borde utfärdas, uti hvilken jemväl skulle intagas de §§, som ej undergå förändring.
Då jag i underdånighet tillstyrker iakttagandet af denna anmärkning, sker detta endast för att derigenom bereda allmänheten en större beqvämlighet, och må ej anses innebära, att hela expropriationslagen varit underkastad revision.
Med det remitterade förslaget har nemligen icke varit åsyftadt annat än att undanrödja eller åtminstone förminska de olägenheter af författningens tillämpning, som föranledt Rikets S tänders framställning i ämnet.
I afseende å den frågan, huruvida en vinst, som, vid expropriation af en del jord eller lägenhet, för återstoden uppkommer, skall vid ersättningens bestämmande lagas i beräkning, hafva anmärkningar blifvit framställda i en motsatt syltning Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N;o 34. 23 mot den åsigt, Rikets Ständer uttalat.
För min del kan jag icke finna annat än, att ett så inskränkt medgifvande i deri af Rikets Ständer åsyftade rigtning, som det förslaget innehåller, kan utan orättvisa ske.
Men då det torde kunna antagas att endast i ganska sällsynta fall ett allmänt företag tillskyndar jordegare en omedelbar vinst af annan art än de lördelar, som med företaget åsyftas, och det föreslagna stadgandet således sannolikt komme att endast i ringa mån verka lill nedsättning af de expropriationskostnader, det allmänna måste vidkännas, finnerjag, med afseende förnämligast å de oförnekliga svårigheterna att i förekommande fall rätt bedöma detta stadgandes tillämplighet, detsamma böra ur förslaget uteslutas.
Deraf anser jag dock icke följa, att jemväl bör uteslutas den föreslagna § 29, angående rätt till återvinnande af exproprierad jord, sorn ej blifvit för uppgifvet ändamål använd.
Lag-beredningen har föreslagit stadgande i sådant syfte, fastän Beredningen ej stadgat något afdrag i expropriationssumman för en vinst, som, vid expropriation af en del af jord eller lägenhet, för återstoden uppkommer.
Och om det i allmänhet bör betraktas såsom en rättighet för jordegare alt kunna återvinna exproprierad jord, som ej blifvit för det allmännas behof använd, synes en sådan rättighet desto heldre böra genom lag stadgas, då den nu stadgade förhöjning aj femtio procent i expropriationsvärdet komme att upphöra.
Att, såsom af en ledamot i Högsta Domstolen blifvit föreslaget, till stadgandet, att
Nämndens uppskattning skall grunda sig på hvad jord eller lägenhet af lika beskaffenhet och godhet i orten högst gäller, tillägga orden „efter gångbart pris,,, vore efter min uppfattning ingen förbättring, enär å eria sidan derigenom ingen annan mening uttrycktes, än den förslaget innehåller, så vidt som lörsäljningsprisen i orten tagas till ledning, men å andra sidan Nämnden kunde, genom detta tillägg, möjligen anse sig förhindrad att jemväl taga hänsyn till andra värderingsgrunder, såsom till exempel taxerings- och brandförsäkringsvärden, hvilka i orter, der endast få försäljningar egt rum, kuuna lemna goda upplysningar till fastighetsvärdens bedömande.
Beträffande sättet för Nämndens bildande, kan det visserligen icke förnekas, alt opartiskhet sannolikare borde kunna påräknas, om
Nämndens ledamöter icke till någon del utsåges af parterne sjelfva, jpetta kan dock snarare försvaras i förevarande ämne, än i åtskilliga andra fall, der parterne ega samma förmån.
Expropriationsnämnden kan nemligen mindre anses hafva en dom att afkunna, än ett köp att afsluta; dervid parterne icke endast hafva att framställa påståenden.
Säljare och köpare hafva tvärtom vid alla andra köp rätt att sjelfve bestämma sitt pris och dervid förblifva; och ehuru detta icke kan medgifvas vid en expropria tion för det allmänna, kan det likväl icke anses obilligt att åtminstone säljarens mening får ega något inflytande på prisets bestämmande.
Hos en ständig Nämnd, utsedd lill exempel af Landstingen för ett helt län, kunde hvad som vunnes i opar - 24 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 34. tiskhet någongång måhända komma ali förloras i sakkunskap.
Samma personer Liefve nemligen då utsedda alt bedöma alla slags expropriationsfrågor, ehuru samma sakkunskap icke erfordras för att värdera olikartade föremål, till exempel ett hus i stad och en skogsmark o. s. v. I betraktande af sällsyntheten af expropriationer i de liesta orter af vårt land, synes det icke heller rätt lämpligt, att Landstingen oupphörligen skulle utse fulltaliga Nämnder, som måhända endast med liera års mellanskof komme att sammanträda.,, På tillstyrkande af Stats-Rådets samtlige ledamöter beslöt Kongl. Maj:t att Proposition i ämnet, sådan den finnes detta protokoll bifogad, skulle till Rikets Ständer atlåtas.
Riis, 1865.
Proposition N:o 35. 1 H:o 35.
Ank. till Exp.-Utsk. den 23 Nov. 1865, kl. 6 e. m. Kongl.
Majlis Nådiga Proposition till Pikets Ständer, om antagande af en författning angående arfsrätt för oäkta barn; Gifven Stockholms Slott den 51 Oktober 1865.
Uti underdånig skrifvelse den 6 December 1(163 hade Rikets
Ständer framställt förslag lill förordning angående rätt för oäkta barn att laga ari' efter sin moder.
Majit, som, i följd af de mot Rikets Ständers förslag gjorda anmärkningar, funnit
Sig icke kunna detsamma bifalla, men likväl ansett förändring i denna del af lagsti fl ningen vara af behofvet påkallad, bar derföre låtit upprätta ett förslag i ämnet, hvilket,, genom att från de oäkta barnens arfsrätt undantaga sådan egendom, sorn utgör bröstarlvinges laglott, lemnar orubbad grundsatsen om det lagliga äktenskapet såsom familjens grund samt för öfrigt stöder de oäkta barnens räll till arf eller modren på en förutsättning af den aflidnas ej tillkännagifna yttersta vilja; varande närmare moliver för de föreslagna stadgandena upptagna i härvid fogade Statsrådsprotokoll.
Efter alt i ämnet hafva hört Högste
Domstolen, hvars protokoll jemväl bifogas, vill Kongl. Majit alltså, jemlikt 87 § Regeringsformen, till Rikets Ständers antagande framställa följande förslag till Förordning angående arfsrätt för oäkta barn: ”Med ändring of hvad 8 Kap. 7 § Ärfda-Balken stadgar derom att barn, som äro aflade i lönskaläge utan äktenskapslofven, eller i hordom, ej må taga annat arf än efter egna hain och hröstarfvingar, förordnas, att oäkta barn, som ej är afladt under modrens äktenskap eller i förhudna led, må, derest modren låtit såsom sitt barn anteckna det i kyrkoboken för den församling, i hvilken hon då var kyrkoskrifven, lika med äkta barn taga arf eller sin moder i den egendom, som ej utgör bröslarfvinges laglott”.
År och dag som ofvan. CARL.
Prot. 1865 # 1866. 1 Sami. 1 Afd. 16 Haft. I 2 Kongl. Majds Nåd.
Transsumt af Protokollet öfver Justitie-departements-Ärenden, hållet inför Rans Maj:t Konungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott Tisdagen den 13 September 1864. i närvaro af: Hans Excellens, Herr Justitie-statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld och Carlson.
Justitieråden: /'Vretman och Adlercreutz Hans Excellens, Herr Justitie-statsministern anmälde i underdånighet:
Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 6
December i803 af följande lydelse: Hans Excellens, Herr Justitie-statsministern yttrade: ”Arfsrälten, hvilken icke kan hänföras till de medfödda rättigheter, som äro grundade i sjelfva den menskliga naturen, har i vår lagstiftning hittills hufvudsakligen ingått såsom en familjerätt, hvilken dock i väsendtlig mån begränsats och gjorts vilkorlig genom testamenlsrätten.
I vår äldre lag sträckte sig t. ex., enligt landsrätt, testamenlsrälten till all förvärfvad egendom, och numera omfattar den både den ärfda och den förvärfvade, såvida ej bröstarfvingar finnas, i hvilket läll den är inskränkt till hälften af hela qvarlåtenskapen.
För såvidt sorn sålunda arlsrälten hos oss för närvarande icke är en ovilkorlig familjerätt, ulan viker för testamente, synes den mig icke höra betraktas annorlunda än såsom en presumtion af den ärfdas ej lillkännagifna yttersta vilja.
Att nu, med bibehållande i öfrigt af dessa principer för arfsrätten, på sätt som skett i Rikets Ständers förslag, utsträcka den ovilkorliga familjerätten till oäkta harn, genom alt tillägga dem arfsrätt efter moder, lika med äkta harn, jemväl i bröstarfvinge» laglott, vore att erkänna en annan grund för familjen än det lagliga äktenskapet, hvilket jag, för min del, icke kan tillstyrka.
Annat är deremot förhållandet med den delen af arfsrälten, som kan sägas stödja sig på lagstiftarens presumtion Kongl. Magita Nåd.
Proposition N:o 30. 3 af ilen aflidnas yttersta vilja.
En ändring af lagen i denna del inverkar icke egentligen på någons rätt, emedan den enskilde i olla fall eger att deruti sjelf stifta lag.
Det är blott till de enskildes beqvämlighet, som lagen söker att blifva uttrycket för de flestes egen önskan; och jag tror att det allmänna rättsmedvetandet skulle godkänna såsom en allmängiltig presuintion af modersviljan, om oäkta barn finge arfsrätt efter moder i den qvarlåtenskap, öfver hvilken lion eger alt genom testamente förordna.
Likväl synes mig för möjligheten af en sådan presumtion erfordras, att modren sjelf erkänt sitt barn, hvilket äfven torde vara ett nödvändigt vilkor för att förekomma de olägenheter af barnets arfsrätt, som blifvit i Högste Domstolen antydda, såsom följder af bifall till det nu föreliggande förslaget.
Emot stadgandet af ett sådant vilkor synes så mycket mindre hafva bort möta någon betänklighet, som för modrens erkännande icke hehölt föreskrifvas någon annan formalitet, än alt barnet blifvit såsom hennes i kyrkoboken behörigen antecknadt, — en anteckning, som i alla fall skall ske, så framt icke modren uttryckligen önskar blifva okänd, och sålunda icke erkänner sitt barn.
På dessa grunder hemställer jag derföre, att Eders Kongl. Majit täcktes vägra sanktion å Rikets Ständers förslag, men anhåller i underdånighet att särskildt få underställa Eders Kongl. Majit förslag till nådig Proposition i ämnet”.
Justitieråden Wretman och Adlercreutz åberopade sina i Högste
Domstolen afgifna yttranden i ämnet.
I enlighet med Stats-Rådets öfrige ledamöters tillstyrkande, fann Kongl. Majit ej anledning godkänna Rikets Ständers ifrågavarande förslag samt biföll hvad Hans Excellens, Herr Justitie-statsministern äfven i öfrigt hemställt.
Rätteligen transsumeradt; betygar Ex ofiicio C. F. W.
4 Kongl. Maj-.ts Nåd.
Utdrag af Protokollet öfver Justitie-de-partements-Ärenden, hållet inför Hans Hajd Konungen uti Stats-Rådet d Stockholms Slott Tisdagen den U Oktober 1864. i närvaro af: Hans Excellens, Herr Justitie-statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld och Carlson.
Under åberopande af hvad vid föredragningen af Rikets Ständers förslag till förordning angående arfsrätt för oäkta barn i underdånighet blifvit anfördt, föredrog Hans Excellens Herr Justitie-statsministern ett inom Justitie-departemenlet upprättadt nytt förslag till Förordning i delta ämne och hemställde, att Kongl. Maj:t, med förklarande det Kongl. Maj:t vore sinnad att i ämnet lill Rikets Ständer aflåta Proposition, täcktes anbefalla Högste
Domstolen alt öfver sistberörda förslag inkomma med underdånigt utlåtande.