Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen har Förvaltningen af Sjö-ärendena funnit sig höra i underdånighet hemställa, att, innan Nådigt beslut fattades i afseende på nya fyrars anläggande, undersökningar å derför såsom lämpliga uppgifne ställen måtte få ske samt att mera detaljerade och tillförlitliga kostnadsförslag, än som beträffande ifrågavarande vidlyftiga arbeten hittills hunnit uppgöras, varda infordrade, äfvensom Förvaltningen anhållit, att, om nya fyrars uppförande eller andra med fyr- ochbåkväsendet sammanhang egande arbeten anbefallas, på samma gång måtte anvisas nödiga medel till bestridande af de årliga underhålls-kostnader, som deraf blifva en följd.
Efter den redogörelse, Utskottet nu meddelat, får Utskottet afgifva yttrande öfver Kongl. Maj:ts ifrågavarande Nådiga Proposition.
Rehofvet af en fyr-anläggning på Gottska Sandön har af Rikets Ständer länge varit insedt och erkändt.
Vid sednaste Riksdag förklarade väl Rikets Ständer, i anledning af Kongl. Maj:ts den 27 April 1854 aflåtna Nådiga skrifvelse i ämnet, att behöfligheten af en sådan anläggning blifvit, genom den undersökning som på Nådig befallning egt ram, än ytterligare bekräftad; men då lots- och fyrings-medlen härtill icke, åtminstone i den närmaste framtiden, lemnade tillgång samt de allmänna stats-medlen då blifvit för mångfaldiga andra vigtiga och angelägna ändamål hårdt anlitade, funno Rikets
Ständer icke skäligt alt bevilja särskilda medel till ifrågaställda 2:ne fyrar, utan anhöllo, att, så snart nödiga tillgångar för uppförande deraf kunde af förstnämnde medel beredas, denna fvr-anläggning måtte bringas till verkställighet.
Frågan synes Utskottet nu således vara icke så mycket om huruvida 2:ne fyrar böra på Gottska Sandön uppföras, utan fast mer om anvisande af nödiga medel till anläggnings-kostnadernas bestridande.
I sådant fall lemna lots- och fyringsmedlen dertill icke heller nu tillgång, emedan dessa, ehuruväl varande i betydligt stigande och vid den beräkning af Stats-verkets inkomster, som vid denna Riksdag blifvit uppgjord för 1858 och följande årens Statsreglerings-period, upptagne till 180,000 R:dr Riksmynt eller 37,500 R:dr mer än vid sista Riksdagen, äro påräklade och afsedda att fortfarande användas för lots- och fyrings-väsendets behof, Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk.
15 hvadan de ock till lika belopp blifvit för sådant ändamål bland utgifterna å Riksstatens Femte Hufvud-titel uppförda.
Af Handels- och Sjöfarts-fonden lärer ej heller kunna påräknas medel till ifrågavarande fyr-anfäggning, alldenstund fondens tillgångar blifvit för en följd af år och till högst betydligt belopp tagna i anspråk för andra utgifter, som med densammas egentliga bestämmelse icke heller äro fremmande.
Med afseende på alla dessa förhållanden finner Utskottet annan utväg för bringandet till verkställighet af en fyr-anläggning på Gottska Sandön icke återstå än att särskildt anslag dertill af Rikets Ständer beviljas och hvilket, med hänsigt till tiden då arbetet kan förväntas blifva fullbordadt, torde böra utgå under de begge första åren af den Statsreglering, som vid innevarande Riksdag kommer att fastställas; dock anser Utskottet att, för oftanämnde fyrars framtida underhåll, Stats verket icke bör betungas med några särskilda utgifter, emedan Utskottet föreställer sig att, genom en förändrad reglering af fyr- och båk-afgifterna, erforderliga medel till bestridande af underhålls-kostnaderna skola kunna beredas.
Sammansatta Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet får alltså tillstyrka Rikets Ständer alt, för uppförande af 2:ne fyrar på Gottska Sandön, bevilja en summa af 130,000 R.dr Riksmynt, att med 65,000
R:dr årligen under 1858 och 1859 från Riksgälds-kontoret utgå, med vilkor att för denna fyr-inrättnings framtida underhåll
Statsverket icke varder med några särskilda utgifter utöfver tillgångarne från fyr- och båk-medlen betungadt.
I sammanhang med högstberörde Nådiga Proposition har Utskottet till behandling förehaft åtskilliga inom de särskilda Riks-stånden väckte motioner, nemligen: a) Af Herr Tham, S. M., hos Höglofliga Ridderskapet och Adeln; bj Af Herr Doktor Nordlander hos Högvördiga Preste-Ståndet; c) Af Herr Grape hos Vällofliga Borgare-Ståndet, och d) Af Riksdagsfullmäktigen Mats Persson inom Hedervärda Bonde-Ståndet.
Uti dessa motioner, deri flere Ledamöter af de 3:ne sistnämnde Riks-Stån den instämt, har blifvit anfördt, att under de sist förflutna 10 åren sjöfarten på de norrländska farvattnen uti högst betydlig mån stigit; att underlättandet af denna för 16 Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Utlåtande N:o io. de norrländska provinserna lika nödvändiga, sorn äfven för hela riket fördelaktiga rörelse borde åstadkommas genom en förbättring och förändring af ej mindre lots— inrättningen än fyr- och inseglings-märken utefter hela kusten; att af sjöfarande fördes en allmän och rättvis klagan öfver otillräckligheten af lots-personalen på vissa stationer, öfver stadganderne angående lotsnings-skyldigheten, äfvensom deröfver, alt farlederna till de på norra kusterna belägna städer och hamnar icke genom sjömärken vore så utmärkta, som behofvet påkallade, samt att nu befintliga märken vore af dålig och ej emot ändamålet svarande beskaffenhet.
Uti farleden emellan Stockholm och Haparanda funnos följande lotsplatser, nemligen:
Ar holmarne, Svartklubben.
Öregrund, Örskär, Limön (utanför Gefle), Gäs-holmarne, Stor-Jung frun, Lill-Jungfrun (utanför Söderhamn), Kråksmdet (utanför Hudiksvall), Brämön (utanför Sundsvall), Östholmen (norr om Sundsvall), Hernöklubb (utanför Hernösand), Ulföarne, Skogsudde (utanför Örnsköldsvik), Jernäs udde (vid inloppet till Nordmaling), Breskär (vid inloppet till Umeå), Bathan, Bjurö klubb (utanför Skellefteå), Romelsön, Rönnskär (utanför Piteå), Rödkallan (utanför Luleå), och Malörn (vid inloppet lill Haparanda).
Då till de norra hamnarne numera inlöpte en stor mängd ej mindre utländska fartyg än äfven Svenska, samt inlöpandet till dessa hamnar måste ske på de flesta ställen genom långa skärgårdar emellan klippor och skär, syntes billighet och rättvisa påkalla att lots-väsendet härstädes så ordnades, att det, så vidt, som möjligt, uppfyllde sitt dermed afsedda ändamål, hvilket nu hvarken kunde vara eller vore förhållandet vid betraktande dels af lotsarnes ringa antal på sina ställen, dels deraf att lotsarne endast hade små och dåliga båtar, hvarmed de under hardt väder ej kunde utgå så långt till sjös, sorn under sådane omständigheter för ändamålets uppfyllande, eller emottagande af ett fartyg innan detsamma komme till inloppet, vore nödvändigt, dels äfven deraf att lotsarne ej voro ålagde eller kunde, så länge de icke hade större eller bättre farkoster, förpligtas att gå ankommande fartyg längre än lill ett i jemförelse med behofvet ringa afstånd från lots-stationen till möte.
Att afhjelpa ofvan anmärkta omständigheter, dertill fordrades i första rummet att på redan befintliga lots-stationer lotsarnes antal ökades, der detsamma vore otillräckligt, ' hvilka lots-stationer vore Lill-Jungfrun, Brämön, Ulföarne, Breskär, Rödkallan och Malörn.
På dessa ställen funnes i förhållande till behofvet så få lotsar, att ej få exempel gåfvos derpå att under flera dygn någon lots ej kunnat erhållas, då de på nämnde stationer anställde lotsar, efter att hafva inlotsat ankomna fartyg lill de flera hamnar, som inom distriktet funnos, ofta ej kunde på flera dagar till stationen återkomma, och mer än annat till bevis härför talade det förhållande, som 1856 inträffat, nemligen att tili Sundsvall ankommit i veckan före midsommar ej mindre än 116 fartyg, hvaraf lil utländska, och att vid nyssnämnde tid till Hernösand an kommit - Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk.
Utlåtande N:o 15. 17 kommit 76 större fartyg.
I afseende på sjelfva sättet att bestrida lotsningen förekomme dels, på sätt redan blifvit anmärkt, beskaffenheten af de utaf lotsarne begagnade farkoster, dels lotsarnes ringa aflöning, i förhållande till deras svåra och äfvenlyrliga befattning, dels äfven slutligen den omständighet, att lotsningen skulle gå i tur.
Vid en sådan befattning, som den lotsen tillhörde, dervid han under utöfningen af sitt kall nästan stundligen utsatte sig för lifsfara, borde atlöningen vara så hög, alt densamma blefve en driffjeder att utsätta sitt lif för räddande af medmenniskors lif och gods, och syntes dessa åligganden böra, så vidt möjligt vore, vara frivilliga och det hittills följda stadgandet att lotsningen skall gå i tur emellan de å stationen anställde lotsar upphöra.
För afbjelpande af de öfverklagade olägenheterna med lotsningen på de norra farvattnen hafva motionärerne föreslagit: 4:o.
Alt lotsarnes antal måtte ökas på de ofvannämnde 6 lots-stationerna, der deras antal befunnits otillräckligt; 2:o.
Att lotsarnes aflöning måtte till det minsta fördubblas; 3:o.
Att, utom de nu varande lots-stationerna, ett visst antal större lotsstationer måtte inrättas, t. ex. 5 å 6, hvartill såsom tjenligast förslagsvis uppgifvits Söderarms fyr, vid Stor städj ehamn, Örskär, Ulfön.
Slör-Jung frun, Brämön och Bjuröns hamn vid Bjurö klubb; 4:o.
Att vid dessa föreslagna 5 å 6 större iots-stationer lotsarne skulle åläggas hafva däckade båtar eller kuttrar, liknande dem, som Norrska lotsarne begagnade, samt vara skyldige alt med dessa ligga ute till sjös och möta ankommande fartyg, så att icke, såsom nu ofta inträffade, lärtygen voro nödsakade att inlöpa emellan klippor och skär, innan hjelp af lots kunde erhållas och oftast söka sig, utan biträde af lots, ankarplats; och 5:o.
Att de lots-penningar, hvilka erlades för en sådan lotsning, mätte uteslutande tillfalla de lotsar, som besörjt lotsningen.
Andare är af motionärerne anfördt, att ett för sjöfarten på de norra farvattnen icke mindre vigtigt ämne vöre afhjelpandet af det högst förfallna och bedröfliga skick, hvaruti inseglings-märken eller s. k. kasar under flera år befunnits.
Till afbjelpande af denna äfven öfverklagade olägenhet måste, enligt motionärernes tanke, nödiga medel ej , skäligen böra kunna förvägras, enär allt borde göras för att underlätta sjöfarten på de norra orterna, der kusterna för sjöfarande vore så högst farliga samt så många fartyg förolyckades och mennisko-lif spilldes.
I betraktande borde äfven komma att. sedan ångbåts-traiiken pä de norra orterna med en förvånande hastighet tilltagit, färdades numera, till följd af detta lätta kommunikationssätt, till de norra provinserna tusentals menniskor, hvilkas lif och egendom det allmänna, om ock med uppoffring, borde söka betrygga- genom ändamålsenliga anordningar.
Prot. 1856 éf 1857. 4 Sami. 2 Afd. 6 Haft. 3 i 18 Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Såsom en följd häraf är af motionärerne ytterligare föreslaget: l:o.
Att vid nedan uppräknade ställen befintliga inseglings-märken eller s. k. kasar, hvilka alla voro förfallna, måtte hyggås högre, brädbeslås och hvitmålas, nemligen:
Vid Haparanda Svartsten, Punkko och Gunnarn; vid Kalix ltepskär; Vid Piteå Ledskär; vid Skellefteå på Rönnskärsholmen; vid Umeå Bredskär, hvarest nya stora och tillräckligt höga märken borde anbringas; vid Nordmaling Storbådan; på Bonden, hvarest det befintliga kumlet tarfvade betydlig tillökning.
Att nya fyrar mätte uppföras, nemligen:
På Bondin en roterande fyr; på Hernöklubb en mindre fyr; på Björn en större fyr, på hvilket ställe en sådan omöjligen kunde undvaras, samt på Finngrmdena ett fyrskepp. 3:o.
Att nedannänmde grund måtte utmärkas genom bojar eller andra sjömarken, nemligen:
Springaren, beläget emellan Luleå och Piteå, cirka syd-ost till söder ifrån Rebbens båk och endast 7 fot djupt; Norrströms-grundet vid Luleå, hvarå en mängd fartyg strandat och förlorat; Marakallan, i närheten af Rödkallen; Söran, vid inloppet till Piteå; Hösen och Geten, tvenne grund med endast 8 fots djup nära Rönnskärs lastageplats, hvarå många fartyg strandat, då de ingått för erhållande af lots; Ratha Storgrund, vid Rathan; Lördagshällan, ett grund liggande i valtenbrynet vid inloppet till
Umeå långt ut till sjös i granskapet af Bonden, hvarförutan hela segelleden till
Umeå, såsom varande trång och farlig, borde utprickas; Ytterjernäs-grundet 2 fot och Longro-grmdet 7 fot djupt, belägna utanför Nordmaling långt till sjös; Storgrunden vid skags-udden utanför Örnsköldsvik; Hällgrundet utanför Söderhamn; Länsmansgrundet i Öregrunds-grepen och Växelhällan i Stockholms skärgård, hvarå ett kummel borde uppresas.
På grund af hvad sålunda blifvit andraget hafva motionärerne slutligen anhållit, ”att Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t begära Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
19 afbjelpande utaf ofvan anmärkta olägenheter, samt dertill utöfver redan befintliga tillgångar anvisa nödiga medel;” hvarjemte Mals Persson särskildt föreslagit, att ett (yrskepp måtte utläggas öster om Gräsön på grundet Kallegrund. e).
Af Herr Wallenberg hos Välloflige Borgare-Ståndet, hvilken anfört, att under det man med spänd uppmärksamhet följde jernvägs-lrågans gång och utveckling; borde man likväl ej alldeles förglömma, att det funnes andra frågor lika vigtiga för industri och handel, hvilka af den vanliga anledningen, bristande medel, blifvit undanskjutna från Riksdag till Riksdag.
Sjöfarten vore väl lika vigtig, om ej så modern som jernvägarne, och likväl hade ännu blott ringa blifvit tillgjordt i vårt land för sjöfartens betryggande genom tillräckligt antal fyrar, oaktadt det allmänneligen erkändes att våra farvatten under vissa årstider vore särdeles svåra.
Ytterst vanlottad i delta hänseende vore Bottniska viken.
Ikring
Stockholms skärgård funnes väl några fyrar och straxt norr örn samma skärgård fyrarne Örskär, Eggegrund och Storjungfrun; men från Storjungfrun vore en kuststräcka af omkring 50 mil helt och hållet saknande dessa till seglarens betryggande nödvändiga ledstjernor.
Genom att bibehålla sigte af sistnämnde fyrar kunde de farliga undervattens-grunden, ”Finngrmden”, undvikas, då man söder ifrån styrde nordvart.
Men kommande norr ifrån funnes intet, som angåfve faran alt totalt förolyckas för den seglare, som Under nattens mörker eller tjocka råkade på dessa grund.
Någon uppgift kunde väl icke åstadkommas om antalet af de fartyg, som i dessa farvatten genom att hafva stölt på Finngrmden spårlöst försvunnit; men otvifvelaktigt voro de ganska många och då kostnaden för ett fyrskepp icke uppginge till värdet af ett enda 200-lästers skepp, så torde det vara stats-ekonomiskt klokt att skyndsamt anbringa ett dylikt, äfven om man ej ville fästa hufvudsakligt afseende på mensklighetens pligt att söka förekomma skeppsbrott.
Längre norrut sedan Storjungfrun passerats, erbjöde sig tvänne punkter liksom af sig sjelfva för anläggande af fyrtorn, nemligen Agön och Brämön.
Vid begge dessa öar kunde ankarsättning äfven nattetid uppnås, om de vore försedda med fyrar.
Såsom vittnesbörd att det icke vore för tidigt verkställa dessa fyr-byggnader, har motionären erinrat, dels alt begäran derom i olika former flerfaldiga gånger blifvit (ramställd, dels att trafiken numera hunnit till den betydenhet, att mer än 1,200 skepp passerade dessa öar hvarje seglations-år.
Om Brämön varit lörsedd med fyrtorn, hade ångfartyget
Umeås förolyckande troligen uteblifvit, ty all anledning vore att förmoda, det påstötningen skett till följd deraf, att lotsen ansåg ön Gran vara Brämön.
Fyrar uti dessa farvatten kostade i underhåll mindre än uti de flesta andra, emedan de trenne månader under sommaren ej behölde tändas, och om våren hindrade isen vanligen all navigering tills den ljusa årstiden inträdde.
Det vore således egentligen endast under den korta hösten, som de voro af nöden. 20 Stats- samt Allm.
Besv- och Ekon.-Utsk.-Ulldtande N:o i5.
På grund af det sålunda anförda har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte bevilja: ”Till ett fyrskepp att förläggas å östra Finngrundet 75,000 R:dr Riksmynt; ”Till uppförande å Agön af ett fyrtorn och dess förseende med en lentille fyr af andra storleken 50,000 R:dr Riksmynt; och till uppförande på Brämön af fyrtorn och dess förseende med en lentille—fyr af andra storleken 50,000 R:dr Riksmynt;” samt f) Af Riksdagsfullmäktigen Per Matsson från Wester-Norrland hos Hedervärda Bonde-Ståndet, hvilken yttrat, att då sjöfarten å de norra delarne af riket, så väl med seglande som ångfartyg, år från år ökats och allt mera tilltoge, fordrade äfven nödvändigheten att, till betryggande af denna ökade trafik, Norrlands svåra och hittills med fyrar och sjömärken allt för sparsamt försedda kust och skärgård måtte erhålla flere sådane, synnerligast å de ställen, der nästan årligen sjöskador inträffade och så många fartyg med gods redan gått förlorade samt menniskolif förspillts.
Sådane ställen voro i främsta rummet: l:o Det vid vestra mynningen af Oregrunds-grepen belägna grundet Björn, hvarest behöfdes en stadig fyr med minst två tyska mils lysvidd, till ledning vid genomsegling af Grepen för så väl de från Gefle-bugten, som Norrbotten kommande fartyg, och 2:o Klippan Bonden, belägen något söder om Norra Qvarken.
Å denna klippa tarfvades en roterande fyr till ledning dels för söder ifrån kommande fartyg, hvilka sökte Umeå och deromkring liggande flere lastage-platser äfvensom
Qvarken, och dels för norrifrån kommande fartyg alt kunna undvika Finska kustens många och farliga grund samt få en säker afseglings-punkt för passerande af Finngrunden och sökandet af Södra Qvarken.
Fyringsliden för dessa håda fyrar behöfves från den i Augusti till seglationens slut i December månad hvarje år.
I påföljd häraf hade motionären föreslagit, ”alt anslag mätte beviljas till uppförande af fyrar utaf uppgifven beskaffenhet och till föreslagen fyrningstid å nyssnämnde 2:ne ställen.”
Hvad sålunda förekommit, har Sammansatta Stats- samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet tagit i öfvervägande; och vidkommande först motionärernes förslag om förläggande af fyrskepp på de så kallade Finngrunden, så får Utskottet, biträdande de skäl, Förvaltningen af Sjö-ärendena uti sitt i detta ämne afgifna underdåniga utlåtande anfört och hvilka äro vordne här ofvan fullständigt omförmälda, afstyrka Rikets Ständer alt bevilja medel för utläggande af fyrskepp på de så kallade Finngrunden.
Beträliande derefter den föreslagna Fyr-inrättningen på Agön, har visserligen Lots-direktören upptagit densamma å sitt förra, men ej å sitt sednare förslag, hvilket upptager de fyrar, som ansetts vara mest af behofvet påkallade, och då Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Utlåtande N:o 15. 21 äfven Förvaltningen af Sjö-ärendena icke förordat denna fyrs anläggande, finner Utskottet sig nu icke heller böra tillstyrka inrättandet af en fyr på Agön.
I afseende på uppförande af föreslagen fyr på klippan Bonden, har Lotsdirektören uti sitt förberörde afgifna betänkande med förslag till ett utvidgadt fyrsystem yttrat: att delta 57 fot höga, tvärstolpiga och branta skär, med bråddjup strand omgifvet, dock på något afstånd med flere farliga grund, såsom Lördagshällan, Tufvan, Sydvest- och Sydost-brotten, vore beläget på vid pass två mils afstånd ifrån fasta landet, att en kustfyr onekligen skulle på denna klippa, ehuru med oländig mark och af ringa omfång, vara af särdeles, ja utmärkt nytta för sjöfarten; att dock för landningen vid klippan stora svårigheter förekomme, i följd af den nästan alltid oroliga sjöns häfning omkring densamma, så att denna fyr-anläggning säkerligen blefve högst kostsam, och om den en gång skulle blifva färdig måste fyrbetjeningen der befinna sig liksom ombord på ett fartyg och vara provianterad för hela Ivsningsliden, emedan kommunikationen med land icke kunde påräknas med någon skymt af säkerhet, samt slutligen, oaktadt de stora och ovanliga svårigheter, som med ifrågavarande fyr-anläggning vore förenade, bade dock Lots-direktören, för den händelse Staten skulle vilja dertill anslå medel, i sitt första vidtomfattande förslag upptagit densamma.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, anser Utskottet sig böra för närvarande afstyrka den föreslagne fyr-anläggningen på klippan Bonden.
Angående föreslagen fvr-inrättning på Brämön, har, på sätt ofvan blifvit omförmäldt, Förvaltningen af Sjö-ärendena ansett en sådan icke vara ibland de nödvändigaste, som först borde ifrågakomma, utan att dermed kunde tillsvidare anstå, och varder berörde fyr-anläggning jemväl utaf Utskottet lör närvarande alstyrkt.
1 fråga åter om öfriga föreslagna nya fyrars uppförande har Utskottet, med fästa lt afseende på hvad ej mindi e Lots-direktören än Förvaltningen af Sjö-ärendena i ämnet yttrat, funnit sådanas inrättande vara mest af behofvet påkallade och i främsta rummet höra förekomma vid Bjuröklubb, Hernö klubb och Björn, hvarföre anläggnings-kostnaden blifvit af nyssnämnde embets-myndigheter approximativt beräknad till en summa af 89,000 lt:dr Riksmynt.
Till bestridande af dessa kostnader sakna likväl, såsom ofvan blifvit erinradt angående den tillstyrkta fyr-inrättnigen på Gottska Sandön, Lots- och Fyrings-medlen tillgångar, hvadan särskildt anslag måste, derest ifrågavarande 3 fyrar skola kunna uppföras, beviljas, och hvarvid det vilkor torde böra fästas, att lör dessa fyrars framlida underhåll Statsverket-icke varder betungadt med några särskilda utgifter. 22 Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Sammansatta Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet får fördenskull tillstyrka Rikets Ständer att, för uppförande af trenne fyrar, en på Bjurö klubb, en på Hernö klubb och en på Björn, bevilja en summa af 89,000 R:dr Riksmynt, att med 44,500 R:dr årligen under 1858 och 1859 från Riksgälds-kontoret utgå med vilkor att för dessa fyr-inrättningars framtida underhåll Statsverket icke varder med några särskilda utgifter utöfver tillgångarne från fyr- och båk-medlen betungadt.
Hvad ändtligen angår de af motionärerne till inrättande föreslagna sjömärken uti de norra farvattnen, så och enär sådane för befrämjande af sjöfartens säkerhet och beqvämlighet i allmänhet äro nödvändiga, väsentligen för kust- och inomskärsseglingen och af Lots-direktören i hans sednare af Förvaltningen af Sjö-ärendena i denna del förordade förslag upptagne till en kostnad af 16,325 R:dr Riksmynt, anser Utskottet sig böra i så måtto understödja motionärernes framställning i ämnet, att Utskottet tillstyrker Rikets Ständer att till sjömärkens anbringande, företrädesvis i farvattnen norr om Stockholm, bevilja och till Kongl. Maj:ts disposition ställa ett anslag af 16,000 R:dr Riksmynt, alt med 8,000 R:dr årligen under 1858 och 1859 från Riksgälds-kontoret utgå.
Öfver de af motionärerne gjorda här ofvan fullständigt omförmälda framställningar i afseende på äskade förbättringar i lots-väsendet, får Utskottet nu slutligen sig yttra.
Att lots-väsendet är behäftadt med flere bristfälligheter kan Utskottet icke underlåta att såsom sin öfvertygelse uttala.
Såsom sådane anser
Utskottet företrädesvis böra antydas att lots—helaltn ingen mångenstädes är förenad med jordbruk.
Då vid åtskilliga hemman fästades skyldigheten att uppehålla lotsningen inom vissa distrikter, emot befrielse från utgörande af flere den skattskyldiga jorden åliggande onera och besvär, berättigades tillika ett lotshemmans egare eller innehafvare att sjelf besörja lotsningen om han dertill vore lämplig.
I följd af sin dubbla egenskap af både jordbrukare och lots är han ofta i frestelse att åsidosätta lotsningens mödosamma, farliga och svagt vedergälda åligganden för att verkställa de för hemmanets brukande nödiga samt tillika lugna och mera vinstgifvande arbeten.
Vidare äro, såsom ock Förvaltningen af Sjö-ärendena uti dess oftanänmde underdåniga utlåtande yttrat, hela lots-personalens lönevilkor för små och lots-taxorna för låga, dels med afseende på lotsarnes svåra och ofta lifsfarliga sysselsättning, dels ock med hänsigt till den stegring af arbetslönerna i allmänhet, som i sednare åren inträffat, och slutligen kan Utskottet icke undgå att anmärka såsom ej fullt billigt och uppmuntrande Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Utlåtande N:o 15. i 3 för den nitiske och oförskräckte lotsen, att han pj ensam eller åtminstone till större delen får behålla de penningar, som betalts för den lotsning han verkställt, utan att dessa skola, i följd deraf, att uppassnings-skyldigheten måste gå i tur, inflyta till en gemensam kassa lill fördelning emellan stationens alla lotsar, ehvad de gjort sig deraf iner eller mindre förtjente.