Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
afvensorn formLga att nijjaktigt redogora for det 18sta; 2) fiirdighet i dt?
$ra riiknes8tten i hela tal och ofning i enkel huEvudrlilrning ~ a n l t 3) en laslig handstil.
Det forsta allmiinns barnmorskemotet holls i Stc~ckholm &amp; r 1886 i en trdng och l&amp;g lokal pb soder.
Ett bland ofverlaggnings- imnena var: Hvilka iiro orsakerna att f~rlossningskonstens kvinliga ldkare itnjuta sb ringa uppmuntran frin det allmannas sida?
Denna frtiga jiimte andra, sorn berorde barnmorskans 1&amp;ga sociala stAnd- punkt och anseende voro de som inest afhandlndes, och det syntes liksom om krnfven pb hojds intradesfordringar samt pb okade kun- skaper och rattigheter dock frBmst utmynnade i foljande:)) hurn skola vi hoja oss ur v d nuvnrande foraktade stiillning?
Huru skola vi enkla, okunniga kvinnor kunna gora oss horda och sjalfva fora v %r talan?))
I tidskriften Eira skrifver Doktor Wretlind med anledning af det fijratsl ba~mnorskemotet: ~MAngen klngan -- icke minst frkn liikare - har horts, Atminstone i stBderna, rorande barnmorskorna.
Men ingen, har gjort nhgot for ldrens sammanslutning och forbiitt- rade st8llni.ng.
Det Br dtirfor gladjande att Bndtligen uppslag dar- till kommit fr&amp;n Mren sjiilf z.
Och liingre fram i sammzl artikel skrifver hen:)) De svenska lnrnmorskorna aro i sfseende p l kun- skaper-och ?lrlces-rattigheter bland de framst stiiende i varlden.
Mb de forblif va sB samt Bfven fb motsvarande sociaba rgttigheter o.
Sedan den tiden I~sfpa barnmorskeforeningar uppstdtt mhgen- stiides i v8rt land.
De torde nu vara c: a 20 till antalet.
Forenin- garnas verlcsamhet nfser lrtirens hojande sBva1 i moraliskt som med- borgerligt och elsonomiskt afseeride.
Foredragsserier, ofta hbllnn af nfigou ltikare i orten och afsedda att okn barnmorskornas kun- s ' kaper, omv %sln nled diskussioner rorande klrens intressen eller med mer saUslrczpliga sanikvam.
PB flere orter hafva foreningarna grundat en sjukkassa i samband ined sin verksamhet .for att 11 % s$ siitt kunna vicl behof understodja sina inedlemmar.
Af allt synes framgb att dessa foreningar ej blott bidragit att sammanfora barnlnorskorna och sanda dem for gemensalnma intres- sen, utan k h e n har genom de disliussioner som forts inom desamma vunnit i klarhet angQende millet for sina striifvanden och medlen att vinna detsnmma.
Otvifrelaktigt har Zifven i betydligt m&amp;n h5irtill bidragit den tidskrift Jordemodern, som af doktor Wretlind nu utgifvits i 10 %r.
Resultatet af detta forberedande arbete visade sig vid det fjarde allmallna svanska barnmorskernotet, som holls i Stockholm.
september br 1897.
E j sb att forsti som om onskemblen redan vunnits och frulrten vore mogen, dgrtill torde annu Hbgi ktskilliga.
i r, men anordningarna for motet, iimnena fiir forhandlingarna, dis- kussionen, hvilken till stor del rorde sig om de fi; rslag till fiirbatt- rande af barnmorskornas stallning, som framlaqts af den af tredje d m a n n e barnmorskemotet valda centralkomit6nY n8rvaron af sldana personer, som pQ frdgornas framtida utveckling kunde h a h a det storsta inflytande, diskussionens gdng och inlaggen i densamma, allt detta tydde p l att motet ordnats af en redan organiserad korpora- tion, som rned allvar och nit satt in sina basta krafter fiir att rinnn sitt m %l.
r i d barnmorskemotet gr 1886 fanns ingen liikare niirvarande och hogst f A voro de deltagare, hvilka icke tillhorde barnmorskornas egeu klass.
Vid motet IS97 leddes forhandlingen af professor Sondkn, ofverlakare vid Barnbordshuset, chefen fiir llIedicinalstyrelsen, Gene- raldirektor AZmBn, syntes troget bland iihorarna bdde for- och efter- middagarna och f i voro de frdgor under diskussionen, i hvilka han ej gjorde inlagg eller afgaf forklaringar.
Blend deltagarna &amp;, a man forntom en he1 del kvinnor af den s. k. bildade klnssen rBra kvinliga lakare jamte flere a£ deras manliga kollegor.
Till barn- morskornas stora berom n15 framh6llas: att de med samrna enkel- het och rattframhet nu sorn 1886 framlnde sina iinskningar.
De hoga herrarnas narvaro verkade ej dampande p l deras upptriidande, utan syntes de med frimodighet begagna sig af tillfiillet for att f B fora fram sin sak.
Intresset under forha.nd.lingarna syntes vara storst nar dis- kussionen rorde sig kring hojda intriidesfordringar, okade liiro- kurser och repetitionskurser samt ratten att fortfarande vid behof utofva den instrumentala forlossningskonsten.
Slsolu fijrut niimnts hafva utofver till %telsen att begagna instrument niistan inga forand- rjngar under detta Brhundrade inforts vare sig med afseende iri in- triidesfordringar, kurser eller oka3e rattigheter.
Allt st&amp;r ungefiir p % samrna stindpunkt det gjorde i borjan af drhundradet.
Finnes vgl nigon k l r i Sverige, om hvilken detsamma kan &amp; gas?
Inom alla de korporationer, som p % ett eller annat satt arbeta fiir sjukvtr- den, for lakaren och sjukskoterskan liksom for apotekaren och veteri- naren iiro kunskapsfordringarna hojda.
Det sammrt a r fallet med alla omrkden af lararekallet och diirmed har foljt forbiittrade lone- villkor och forbattrad social stdhing.
Ej underligt darfor att afven barnmorskornas refoimyrkanden erhdllit foljande motirering: gif oss battre kunskaper p % det vi battre mB kunna fylla viirt kall
' och pk det vi efter slutadt viirf m&amp; kunna se frambt till en ljusare franltid an lif vet pB fattighuset.
Det ligger nbgot nastan gripande dari att en kiil.
spridd ofver hela Sverjge och diix lefvande under de ansprbkslosaste forhkllenden, ofta under de st; ijrsta urnbaranden, kan samfalldt framlagga ansprkk af den art, att dessa hufvudsakligen afse lrommande generationers in- tressen.
For egen del hafva alla dessa enkln kvinnor ingen fordel att vinna af ratten till storre kuns ' kaper.
Och dock har fr %gan darom diakuterats rundt om i hela vArt land sB att den vid senaste barnmorskemote kunde framlaggas, icke sbsom ett forslag utg&amp;nget fr&amp;n nBgra enskildcz personer utan s&amp;som hela Ir&amp;rens fordran.
Den tid torde darfor ej vara aflagsen, db vederborande myndigheter ej langre skoln kunna motstk denna pbtryckning; hela tidsriktnin- gen tenderar darbt.
*) Och hvad ar det barnmorskorna begara?
Att intrades- sokande till barnmorskelrurserna skall aga de knnskaper, som ford- att laroknrsen blir ras for intrade vicl follrslrolelararinneseminariu~~~, tvbgrig i sti-illet for ettbrig, att instruktionsbarninorska ej allt for ofta ombytes samt att repetitionskurser anordnas for de iildre barnmor- slrorna.
DB emellerticl kbrens sbval duglighet soin anseende i hog grad iir beroende af dess moral, begares ock att intriidessokande skall for&amp; intyg af minst tvB k b d a troviirdign personer, att hon fort en sedlig och oforvitlig vandel, att mer iin hittills skett de elever afvisas, hvilka synas varn for.
knllet oliimpliga samt att eleverna under liirotiden bo vid anstalten och st&amp; under en bildad husmoders ledning.
b Sb lyder i hnfvudsak barnmorskornas forslag.
Att veder- borande ej Bnnu synas Bmna tillinotesgB de frainstallda forclringarna, for sb viclt de ghlla hojda kunskaper, beror vaJ i viss mdn pb de okade kostnader sb viil for stat som for den enskilde, som en dylik forandring sk.ulle inedfora, men i annn Bogre grncl torcle skhlen diir- till ligga i de betankligheter som af f. d. ofverlakaren vid Barn- bordshuset C.
M. Groth motiveras pb foljande siitt: D Om en barnmorslras verksamhet inom allmoge- och arbetarehein skall blifvs sB viilsignelserik som mojligt fordras ej blott, att hon +) I flere andra l h d e r shsoin t. ex. i Holland oc11 Belgien Br laro- kursen tvhhig - och iiilskont l&amp;rolcurserna i vhra grannlander Denmark, Worge och Finland redm aro langre an hos oss, sti hojas dar dock nu allvaFliga, roster f r h l#karnas sida om li %rokursernas ytterligme forlsng- nin g.
382 ar kunnig i sitt yrke, skicklig, uta3 afven att hon titan forsakelse kan dela folkets vanor, sprHk och fads samt kan sofva godt i den badd, som i arbetarehemmet kan bjudas henne.
Som regel kan detta dock icke blifva forhftllandet, om icke barnmorskan sjdf a r ett folkets barn, soin under sin, barndom och ungdom vurit medlem a£ allmoge- eller arbetarehem.
Skulle fordringarna p&amp; allmiin bildning ocB skolkunskaper stegras for intrade vid barnmorskelaro- verken och storre kunskaper darvid fordras, an hvad folkskolan kan meddela, tror jag detta skulle blifva en olycka fijr landsbygden.
Det fortroliga forhilllandet mellan folket och barnmorskan skulle ej Iromma.
till stbnd, om barnmorskan genom sina foregtende vanor och genom sin sociala bildning tillhorde de s. k. stindspersonernas klass)).
Detta argument, som ju sgnes innebara en del talande skid for bibehillandet a£ barnmorskornas Ibga kunskaps- och samhallsst~l- ning, ar emellertid latt att gendrifva med motskid ej minclre talande.
Det forhA.llandet att en del forsamljngar iiro for fattigrt for att kunna va1 aflona den i derras tjiinst anstiilda harnmorsknn, att minga kvinnor salma medel att bekosta en dyrbarare kurs och att hem h n a s s l torftiga att Tistelsen dar for barnmorskan Pr forened med stora umbiiranden, dettcl bor viil ej rara fnllgoda motiv att hrPillta hela barnmorskebildningen nere och berofva barnfoderskorna i viirt land den basta mojliga hjidp.
Hiirmed vilja vi ej hafva sagt att endast s. k. bildade kvinnor bBra blifva barnmorskor.
Hur onskligt det iin rore att sldana afven iignade sig At denna bana, tro vi dock, att sb viil bbernmorske- som sjukskoterskekdren har ljehof af kvinnor tillhorande bbde de bildade och de mindre bildade samhallsklasserna.
31en en hugre zctbild~zing for yrket, hvilken klass dess utofvare an mil tiuhiira, iir i hog grad onslslig och foljaktligen hogre kunskapsfordringar Bos den intrades- sokande.
Om sdledes krafven p8 liiigre intriidesfordringar och fiirlangda kurser synas val befogade, giiller detta ej mindre betriiffande niidvan- digheten af repetitionskurser.
SBdana hafva redan borjat komma i bruk och under senaste host anslogo 5 af Sveriges landsting me- del till fordelning bland barnmorskor, som onskade bevista den- samma.
Huru valbehofliga dessa kurser bora vara finner man liitt, om man betanker den stora betydelse man nu for tiden tillligger anti- septiken, ett amne hvari de aldre barnmorskorna ej erhallit under-
visning.
DB ingen forbiidelse esisterar rnellan de fr %n Barnbords- huset utgingna barnmorskorna och denna anstalt, kunna de nya metoder, sorn clar tilliimpas, icke spridas till de aldra utofvarna a£ yrket, boende i vBrt lands atlsgsna bygder; foljaktligen ar det obi] .- ligt att begara art dessa.
skola folja framstegen pH obstetrikens omrBde.
Den fordel, s o n tidningen J ' ordemodern, utgi.fven af doktor Wretlind, erbjuder, knn darfor knappt nog starlrt framhiillas, och det borde af koinnunalstyrelsen tillses att hvzrje barnmorake haler sig nled detta fackorgan.
Ett forslag so111 ehuru synbart af underordnad vikt bor kunna blifva af ingripande betydelse galler forestiindarinneslsap~t vid de anestalter, dar barnmorskor utbildas.
For nhvarande bytes rid Stock- h o l m bnrnbordshns, a8r de flesta sseuska barnmorskor beredas till sitt kall, forestBndarinna hvarje br, BB sidant siitt.
att en nyut- bildad elev utses for ett Ar till instrulrtionsbarnn~oralza och darefter ett Br blir forestindarinna och eftertriide.~ i sin ordning af den soin varit instruktionsbarnmorslia o. s. v. For ett siidant forfaringssatt sgnes vara svgrt att finna nigot skal - om ej nlojligen det att en nyss utgiingen elev kan noja sig med mindre afloning an en erfsran barnmorskn -, ?not detsamnla tala desto flera.
Eller H i det mojligt att den person, som vet sig om ett br skola liimna sin hefattnii~g, skall lrunna lned verkligt in- tresse skota densamma?
Och %Even om forestLndarinnan har de basta forutsattnjngar for att blifva en god ledarinna af eleverna, hurl.
skall hon under denna lcorta tid hinna fijrv5i.rfva tillracklig pedagogisli erforenhet for att kunna gora si@ 115 biista och klamste satt forstidd?
Ocli fralnfor dlt, hinru s k d l en pk en kort tid an- stalld forestiindarinna knnna bidraga till att fora ba~.nmorslzekBren frnrnbt?
ForestAndarinueslrapet bijr nledfora slryldighet att ined valren blick folja forhbllandena inoln anstalten for att nar s i ford- ras hos vederl,orande soka ntverka forandringar till ett battre.
Nen b a r och .en vet att foriindringar, de in&amp; vara aldrig sA vBl pblra.1- lade, viunas ej med ens.
Man f&amp;r valja tid och tillfalle att foreslA dem och vacka forslagen g i n g pA gbng, lcanske i andrad form for att vinna hvad son1 synes erforderligt.
Och liuru slrall en fore- stbndarinna, vald for ett Br vilja utsatta sjg for de obehag, som kunna folja lned vaclrandet af forilag.
om andrillgar.
Latt nog blir tankeglngen: ~ N o g g i r det under inin tid.~: ':) ' *) Att f6resthdarinneplatsen vid stoclihohns barnb6i.dshuo &amp; r ganska ansvarsfull frarngir bland annat diiraf: att i ' ngen l&amp;knre bor inom ansta.1ten.
Att som elev vid en ansta.lt finna dess brister ar dessutom latt nog; att som forestdndarinna foreslg medel tili bristernas afhjiilpande ar en h d t annan sak och torde nog erfordra stijrre erfarenhet an hvad ett drs ofning ken gifva.
Helt annorlwdil skulle forl~dllandena stalla sig om forestdndarinnan hade utsikt att, om - hen skotte sitt arbete viil, f i kvarstanna i sin verlrsamhet, och om hon hade att draga konselrvenserna bAde af ett .val skiitt och: af ett illn skiitt forestbndil- rinneskap.
Qnskligt vore att forestBndarinneskal~et, sdsom barn- morslrorna sjalfva foreslagit, d e l d e s p i tvti personer: en instruk- tionsbarnmorska och en hnsmoder, och att dessa bdda valdes ur den bildade klassen.
Denna anordning skulle otrifvelaktigt vara en vinst ej blott for eleverna utan iifven fiir anstalten i dess helhet.
Af de diskussionsiimnen, hvilka vid inotet ytterligere fijrekolnmo, vilja vi siirskildt framhBUa instrumentfiirlossningen.
Redan i denna artikels borjan pBvisades huru ratt till instruments anviindande liirnnnts svenska barnmorskor tidigare f t i nfigot annat lands, ehuru dennra r %€t tillkon~mer dem endast niir lakare icke kan i ratt tid anskaffas.
Att denna frtiga nu upptogs till behandling, kom sig daraf, att prof. Ullman och Gadde i en skrifrelse till Xedicinalsty- relsen foreslagit den g i h a rattens borttagande eller ininskande.
Professor Sonden hade i frigan ett mgcket intressant anforande, som sedan intsgits i Jordemodern.
Blaud annat s G e r han diiri:: .&amp;I; det darfor - under fullt medgifmnde att fo1.1) iittri.gnr iiro bade onsl-liga och nodiga - erkannas, att de instrument-larda barnmor- skorna varit till stort gagn for vBrt land och att denna for Sverige egendomliga institution i det hela utfort ett godt arbete.2 Han siiger vidare att anta-let af genom barnmorskor utforda instrnmenialfol-loss- ningar p % senare tiden minsknts.
De ntfiiras numera hufn~dsakligen i de Ian, dar lakare pi % gruod af afstHnden och bristande kommunika- tioner aro sv %rast att e r h u a, namligen i de nordligaste liinen och i Eronobergs Ian.
I Stockholm, diir lakaretillging alltid finnes, har, s i vidt rapporterna visa, ingen enda instru~~entfiirlossnin~ utf0rt.s af barnmorska under de 25 senaste h e n; likasii i flertalet andra stader och i det pB lakare rika SkBne) i.
Professor S o n d h skifver vidare att ~ s 8 s o m skiil att upphafva barnmorskas rBtt att anvanda fbrlossningsinstrument framkastats att lakarnas antal nu sB tillvuxit, att barnmorskor icke ridare skulle for utforandet af operativa ingrepp behofvas, utan skulle de redan
.nu lcunna ersiittas af liikare.
Samma slsgl anfordes redan 1 ' 777 i det d i utlcomua barnmorskereglementet., men borttogs Bter ur 1819 firs reglem&amp;e.
DIlnne detta skiil riu bar inera giltighet iill dill Svaret miste blifva nej, sB lfinge 500-600 instrumentforlossningar och darofver Brligen inom landet mdste sf barnmorslror ntforas, enze- clan lalcare icke kunna erhBllas.
Nen tiden dB lakarnas antal ej blott i stBderna utan afven l landsbyggden s&amp; okats, att barnmor- skor ej langre behofvas for operationers ntforancle, torde annu varn gavska of 8gsen.
Pii landsbyggden iir barnmorakans operativa verk- samhet nodviindig och kominer knge ntt sii forblifva.
Ja, sH liinge lrvinnor finnas i d i r t land, hvilka utan barnmorskans operativa bi- trade slrulle forgls, sH 1Bnge ar det striclande mot humanitetens ford- r i n g a ~ att forbjucla eller ens inslcranlsa bornmorskans ratt att hjalpa.
Natudigt Br att barnmorslcornas strafvan.den dock i cke ute slntande gU1t lcnnskapers forviirfvande, ntan att de afven haft sin ekonomislca existens i sikte.
Pensionsfrigan har for dein varit af det allra storsta intresse och f B torde v d de barnmorskemoten varit,, d&amp;r ej denna fr&amp;ga under de senare Bren varit pil tal.
Genom dis- lcnssioner, deputationer och shrifvelser hafva de ock sokt verka for saken, och gliidjande.
ar for alla dern, som intressera sig for barn- morskornaa striifvanden, att senaste riksdag gynnsammare iin de .foregBende upptagit pensionsirigan och att det finnes utsilst att ett litet vdfortjBnt tilderclomsnnderstod tillerlr5anes den i samhiillets tjanst ntslitna barnrnorskan.
Vi hoppas lrunua se framBt mot den tid, d6.
undervisningsan- stalterna for Banlmorslror hafvs slcarpta intradesfordriugar och for- 18ngda liiroknrse~, d&amp; staten bidrager till barnmorskans afloning p&amp; sanlma s ~ i t t som sedan hnge varit fallet i Danmark och d51 ordnade gensionsforHilllanden kunna lBta barnmorskan motse en tryggad fralntid.))
Rednn vid barnniorskemotet 18 % framhollo barnmorskorna onskviirdheten af att bildade lcvinnor agnade sig &amp; t deras kall, och samrna yrlzancle har sedan dess gjorts i biide tal och skrjft, och det kan ej annat an forefalla markvardigt, att ett yrke sB viktigt och an- svarsf~lllt som barnmorskans ej i anseende stBtt hogre, ej sedan ur- lninnes tider bland sina utofrare f i t t riikna de bildade kvinnorna i samhiillet.
Man undrar ofver att icke de bildade Icvjnnol-na, de som af lust eller tvBng kommit att &amp; p a sig Bt ett yrke och som varit utrustade med goda kroppskrafter, ej funnit studiet af lifsntveck-
- lingen lika rent och aktniugsviirdt, sorn trots ntigot annat.
Och dock 1111 man kanske ej allt fijr mycket forvbnas diirofver.
Den nppfostran, som systematiskt liirnnats kvinnan, utan kannedom om en he1 del vilitiga organ i hennes egen kropp och som i okunnig- heten om heunes vigtiga lifsfunktioner satt det sakraste Iriinnetecknet p l invinlig renhet, har ej varit agnad att locka den bildade livinnsn till barnmorskans yrke, Det ar vdr tid forbellillet att hiirutinnan tistadkomma en rat- telse.
OcksA ha vi under de senaste Bren erhgllit ej blott en kvin- lig kkare, specielt agnande sig i t fijrlossningskonsten, utnn ett ej ringa mtal bildade kvinnor hafvu genornggtt ~ &amp; r barnmorskeinstitut.
a Betydelsen af den nya insats, som sbh~nda blifrit gjord, kan komma att hafva det storsta ~ i i r d e for barnmorslrefrdgans utveckling.
S8wm ett onskemll skulle vi iifl-en vilja framhfilla, att kvin- nans inflytande inom barnmorskeanstalterna m8tte okas.
Hvilken reminicens a£ garnla tiders uppfattning ligger ej diiri, ctt ett barn- bordshus stdant som Stockholms ledes nteslutande af miin, d. v. s. en anstalt, dar barnafoderskor och deras barn vdrdas och diir elerer utbildns, en anstalt, uteslutande afsedd fijr kvinnor och dartill sb stor och vidtonlfattande att antalet under Br ISSi inskrifna nlodrar var 1347, och inskrifna elever under samma tid 52.
Och d l a dessa kvinnor st&amp; under inseende a£ och lyda forordningar och reglementen, hvilka ej blott i sina stora drag utan ock i sina detaljer aro uppsatta sf mau!
(SB lange namligen forestdndarinnan raljes sd som nu iir fallet, kan hennes inflytande knappast tagas med i beriikning).
Harmed f % vi afsluta denna korta redogiirelse for den rorelse, som nu p&amp;giGr inom barnmorskekbren.
Euru ansvarsfullt, hnru maktpfdiggaode ar icke barnmorskans kall d l i hennes vArd anfortros det dyrbaraste, det kiiraste man ager!
D8 faran st#&amp;r for diirren, stiillas krafven pB barnmorskan hiigt, d&amp; fordrar man ej blott gedigna kunskaper och tilliimpning af antiseptikens och aseptikens s t r h g a regler, utan ock offervillighet, noggrannhet och den storsta plikttrohet.
Xan hoppas och vantar allt af den vdrdarinna som man, sedan hon slutat sitt arbete, ofta illa aflonar och m a r t glommer.
Borde ej den k&amp;r, som utfijr ett sL maktpkliggande arbete i vArt land, kunna pirakna alla kvinnors sympati och borde ej den rorelse, som vill soka skaffa dess luedlenirnar hogre utbildning, vjnna hela viirt follrs stad och intresse?
A.. '
Om karlek ~Iverlefver dod.
Om karlek ojverlefver dod och iifYer himlens froskel skrider, om ' hjarta t v arms a j jordisk glod dar ojvan jordens kval och strider, dar ingen pldgor, ingen lider, dd vill jag do i denna s fund, vill fly94 oyver rum och fider mot evighefens Ousa rund.
~ y a r vi ti / / &amp; dens afgrund ftirts, vi droya bayvande vid randen; f as f redan dodssignalen horts, vi gripa efter jordebanden.
flck om man ~ i s s t e att, man f m n den, till hvilken jam f ens hjarfa trdr, a f f anden blefye e f t rned anden i karlek, som ej doden ndr!
Jephtahs dotter.
Gar du lofvat cit gud i vcir nod, o min fader, din dotters dd; d, bar din seger du kopt rned mitt / if, se jag blottar min barq for din knif.
Jag .har klagat for sis fa gcing bland bergen min sorg i min s i n g - jcir jag do for den hand jag har kar, kan ej diidssmartan komma mig nar.
Och det, o min fader, jag svir- att $6 rent ar det blod du tegar sum diff sista vdsign~nde ord som det sista mig trostar p6 jord.
qor ej tcfrnornas jc4inrande skri.
var en hjalfe och domere fri!
Jag har vunnit en seger fir dig, och mitt folk ar befriadf ef mig.
/ Yar du fogit det / f du m u gaf och ditt barn ligger stumt i sin graf.
md den frvden dd vara d&amp; nog, ott du minns hur jag leende dog.
Jag sdg dig grcifa, scig en t6r.
som skymde ogats sol.
Ben h n u for mitt mime sMr som dagg pd en viol.
J a g s6g d@ le - safirens glans blef dunkel och blef matt vid dina ogons strdlars dons och dina blickars skratt.
Som vastersol siff skimmer stror pci molnens morka berg och knappt i nottens skymning dor den a ' jupa ambrafarg, eN sinne morkt of sorg och ve dift leende gor glad ', och den, som en g h g sett dig le, har Ous i hjartats natt.
Ylara Johanson.
Eva Thorssell f. Inom hufvudstadens fattigv4.rdskretsar, f r u s t H Noi.rmalm, var Eva Thorssell ett ofta hordt och vtil handt namn.
P6 den centralbyrii, soin Foreningen for valgorenhetens on.dna.de Cppn ade i slutet af 61: 1SS9, borjade hon n81nligen tjiinstgora reilsn IS90 och har sedan dess oafldtligt iignnt sig Bt arbetet for de fnttigs.
Fa1 hafva sb varmt som hon varit besjalade af den id&amp;, s o ~ n ligger till grund for I ?.
0: s vorksamhet.
Godtk6ps-valgorenhet, d. v .. s. gifvandc af en slant, storre eller mindre, till hoger och venster, utnn att man gor sig modan att forsijka taga reda pPL hvad hjalp, som verkligen ar af noden, betecknade hon rent nf soin ett brott, bide mot den som f8r slanten och den fattige som st8f breclvid och med undren och forbittring ser pB det Izritiklijsa gifvandet eller bagiirligt soker att sjdf fH en lika liitt forv&amp;rfvad penning.
Med aldrig svilsande intresse och Reg energi viilnlade hon sig om att ur missmodets, oformHgans eller slohetens dy Iyfta den hjiilpsolsande, men sin gladje faun hon i att f H stodjn den son1 vaclrlade under en for tung borda eller som striifvxde af all sin Irraft stt forbattra sin stiillning.
Den, soln ockrade pd modmiin- niskors gifuzildhet och a£ lattja eller vhdsloshet var i standig svii- righet, fick af henne hora m8ngen skarp sanning, under clet att hon strBlade af medlidsam olnhet mot den ofiirskyldt lidande.
Ett sbdant hufvudets och hjartats arbete noter och det ford1.a.r en frisk och stark L o p p fib att stR bi.
Med bekymmer har man liinge sett, att Eva Thorssells brinnande, ofortriSttadt verksamme ande slet ut hennes lrropp, men hon ville ej gifvn vika.
Tills hon stupade, stod hon kvar pH sin post.
Vid hennes nyss slutna graf st8 med tgrdde blickar de, som gjort till sin den stora uppgift hon med ssdan hangifvenhet om- fattade.
De hafva i henne mistat den liffulla, varmbjiirtnde med- arbetemkan och kiirleksf ulla vilnnen, och arbetet sjiilft har forlorat en kraft, som syues llardt nar omistlig.