Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nemligen varuexport derifrån egde rum, skulle sådan verkställas i stapelstads-borgares namn, hvilket vore förenadt med kommissions-afgift till denne, jemte den kostnad, som uppkomme genom nödvändigheten att klarera å annan ort än den, från hvilken afskeppningen skedde; att genom enahanda omväg kostnaden vid varors import öka*- des, enär till Sölfvitsborg destinerade fartyg måste för lastade varors tullbehandling, anlöpa annan stad, samt varuegaren således nödgas antingen sjelf der inställa sig eller hålla kommissionär till ombesörjande af tullklareringen, hvartill kunde läggas de olägenheter, som uppstode derigenom, att fartygens ankomst till rätta destinationsorten sedermera kunde genom vidriga vindar länge nog fördröjas; att hvarje band å handel och rörelse redan i och för sig verkade mer eller mindre hämmande, och att, till följd af nyssnämnde förhållanden, en handlande i Sölfvitsborg ej kunde till export köpa landtmanna-varor till lika högt pris, som i stapelstäderne betaides , och icke afyttra de utländska varor, som landtmannen beböfde, för så godt pris, som i dessa städer; hvaraf vore en följd, att landtman, hvilka eljest skulle hafva sin handel i Sölfvitsborg, ofta föredroge både att sälja sina varor i annan stad, som egde slapelstads-rätt, och att der inköpa sina behof, hvilket åter minskade den haudels-rörelse, som eljest vore att påräkna för Sölfvitsborgs stad; att en ytterligare förlust uppkomme för handlanderne derstädes, derigenom att de måste till annan stad, der tullklarering skedde, erlägga dermed förenade afgifler af tolag samt hamn- bro- och våg-umgälder; att innevånarne inom den till Sölfvitsborg närmare belägna landsbvggd äfven i viss mån vidkändes olägenhet af de an - 6 Ålim.
Besvärs- och Ekon.- Ulsltollels Betänkande, N:o SO. förda förhållanderne, enär de nödgades antingen i staden sälja till lägre och köpa till högre pris, än det i stapelstäderna gällande, eller ock föra varorna en längre väg till eller ifrån de sednare, till följd hvaraf handeln i Sölfvesborg nied vissa varor oeh synnerligen skogs-cffekter och tyngre varor, vore mindre liflig än den eljest kumla vara; att undanrödjandet af dessa olägenheter ©tvifvelaktigt skulle innefatta en ick® ringa förmån för staden och de närmast derintill belägna socknarne, Mellby, Gammeltorp och Ysane, jemte Sölfvitsborgs landtförsamling inom Blekinge län, samt en del af Willands härad inom Christianstads län; att det derjemte vore sannolikt, att en temmeligen betydlig spanmåls-export skulle komma att gå genom Sölfvesborg och att afsättningen af skogs-produkter blefve lättare och komme att beredas för ej blott Jemshögs socken inom länet, än äfven för flera serskilda orter inom Christianstads och Kronobergs län, som hade närmare väg till Sölvitsborg än till andra sjöstäder; och har, af dessa, med flera anförda skäl, Konungens befallningshafvande i underdånighet tillstyrkt, att slapelstads-rätt måtte varda Sölfvitsborgs stad förunnad, med vilkor likväl, att staden icke allenast kostnadsfritt för staten anvisade tomter till tullhus, vågbod och andra för en tullkammare erforderliga byggnader, utan ock Vidkändes de skyldigheter i afseende på sådane byggnaders uppförande och bidrag till nödiga tjenstemäns aflönande, som stapelstäderne i allmänhet ålåge, eller hvilka vissa Städer i likartade fall förklarats skyldige att erlägga; samt af General-tullstyrelsen: att, enligt vederbörande tullkammares afgifne årsberättelser för de senare åren, Sölfvitsborg, som år 1842 hade omkring 1,200 invånare, numera egde en folkmängd af mellan 1300 och 1400 personer; att antalet af staden tillhörige fartyg ökats till 12, med en sammanräknad dräglighet af 368 läster, äfvensom att stadens hamn blifvit föremål för mera uppmärksamhet än tillförene, förmedelst anskaffande, efter dertill af allmänna medel erhållet lånebidrag, af ett mudderverk för segelledens upprensning från inloppet till stadens skeppsbro, dit förut endast 8 ä 9 fot djupgående fartyg kunnat uppkomma, men att samma berättelser, i förening med tulljournalerne, derjemte utvisade, att stadens sjöfart, äfven under de senare åren, förnämligast haft sin rigtning på inrikes orter, hufvudsakligen i och för handel med bränvin,
af hvilken vara år 1849 omkring 635,000 kannor blifvit derifrån till Stockholm afskeppade, under det att den genom 51 § i Kongl. Seglationsrordningen den 15
Maj 1843 medgifna direkta aflaslningsrätt på utrikes ort endast i ringare mån begagnats; att vid detta förhållande och då det vore af vigt för 6åvW Allm.
Besvärs- och Ekon.-Vtskottels Betänkande, N:o 50. 7 tullkontrollen som tulladministrationen i öfrigt, att stapelslädernes antal icke blefve öfver behofvet utsträckt, General-tullstyrelsen ansåge sig desto heldre böra i unders dnnighet afstyrka beviljande för Sölfvitsborg af vidsträcktare rättigheter i afseende på handcls-kommunikationen med utrikes orter, än dem, hvaraf staden redan vore i åtnjutande, som under året 1849 tvänne större beslag å tullförsnillade och till införsel förbjudna varor blifvit hos handlande derstädes gjorde, dervid försök att med våld hindra tullbetjeningens tjensteutöfning äfven egt rum.
Kommersc-kollcgium derefter, uti sitt under den 27Marssistlidne år afgifna underdåniga utlåtande i ämnet, yttrat att, oaktadt förbättringar af Sölfvitsborgs hamn under de senast förflutna åren blifvit vidtagna, och stadens handel jemväl i någon man tilltagit, kollegium likväl funne omständigheterna icke vara sa förändrade, att de gufve kollegium anledning att frångå dess, under den 21 Februari 1844 afgifna, underdåniga utlåtande öfver Sölfvitsborgs stads äldstes då gjorda underdåniga ansökning om utvidgad handelsfrihet för staden, — har Kongl. Maj:t, genom nådigt bref den 13 April sistlidne år, i betraktande af hvad Generaltullstyrelsen i frågan anfört, samt med afseende å de skäl, som lågo till grund för Kongl. Maj:ts, den 13 Juni 1844 meddelade nådiga beslut uppå Sölfvitsborgs stad» äldstes sist omförmälde underdåniga ansökning, funnit sig sakna skäl att stapelstadsrfitt staden i nåder bevilja.
Till Utskottet har derförutan blifvit ingifvet utdrag af magistratens i Sölfvitsborg protokoll för den 16
December sistlidet år, utvisande, att stadens röstegande innevånare fattat det beslut, att i händelse stapelfrihet skulle staden beviljas, stadens innevånare voro förbundne att genast på egen bekostnad uppföra samt Kongl. Maj:t och kronan tillhandahålla erforderligt tullhus med vågbod.
I enlighet med den åsigt, som Ilikets Ständer uttalat i sin, vid sistlidne riksdag till Kongl.
Majit aflåtna, underdåniga skrifvelse i enahanda fråga, anser Utskottet de åtgärder, som leda lill befrämjandet af handel och näringar böra, så vidt möjligt är, vidtagas.
Beviljandet af stapelstadsrätt för staden Sölfvitsborg skulle obestridlige i medföra fördelar ej blott för staden, hvars handel och industri derigenom säkerligen korame att i betydlig mån ökas, utan äfven för den deromkring liggande traktens innevånare, som skulle, vid afsättningen af sina produkter, vinna förmånen ej blott af närmare transportväg, utan äfven af högre pris.
De betänkligheter, som emot beviljandet af nämnde förde! blifvit anförda, bestå hufvudsakligen uti farhågan 8 Allm.
Besvärs- och Ekon.-Vtsholtels Betänkande, N:o 50. att närliggande stapelstäder derigenom skulle lida minskning i tillförseln af inhemska produkter, och uti sin handel för öfrigt, samt att ett lättare tillfälle till smuggling skulle uppkomma; men dessa betänkligheter synas
Utskottet ieke förtjena serdeles afseende och åtminstone icke böra lägga hinder i vägen för medgifvandet af den förmån, som blifvit för staden Sölvitsborg sökt.
Handeln bör ega sin naturliga fria gång, och det kan icke öfverensstämma med sannt väl att söka tvinga densamma taga en annan rigtning, än förhållandena sjelfmant framkalla.
Den kan i sadant fall åtminstone icke medföra den fördel, eller den vinst för samhället och den enskilde, som af densamma, sig sjelf utvecklande, är att vänta.
Icke heller anser Utskottet insmuggling i riket af främmande länders alster kunna lättare försiggå, om stapelfrihet beviljas staden Sölvitsborg, än för närvarande, då staden ej åtnjuter en sådan frihet.
Tvertom synes det Utskottet, som skulle genom den ökade tullbetjening, hvilken, i händelse stapelrätten beviljades staden, kunde der underhållas, farhågan för sådan insmuggling förminskas.
Af dessa skäl och med afseende å hvad som blifvit af Konungens befallningshafvande i Blekinge län, uti dess ofvauberörde underdåniga utlåtande anfördt och upplyst, samt då stadens innevånare redan utfäst sig att bekosta tullhus och vågbod, får Utskottet vördsamt hemställa: att Rikets Ständer hos Kongl.
Maj:t i underdånighet anhålla, att stapelrätt måtte beviljas staden Sölvitsborg, med vilkor, att staden ej blott på egen bekostnad uppför och håller Kongl. Maj:t och kronan tillhanda tullhus, vågbod och andre för eu tullkammare erforderliga byggnader, utan ock åtager sig att vidkännas de bidrag till nödige tjenstemäns aflönande, som stapelstäderne i allmänhet åligga eller vissä städer i likartade fall blifvit tillförbundne att utgifva.
Häremot anmäldes följande reservation af herr Hedenstjerna, W. “Då Kongl. Majit nyligen eller den 13 April nästl. år, efter det sådan undersökning, som Rikets Ständer i underdånig skrifvelse af den 28 Februari 1848 begärt, egt rum, för andra gången i nåder afslagit gjord framställning om stapelstadsrätt för staden Sölfvits borg, Allm.
Besvärs- och Ekon.-Ulskollels Betänkande, N:o 50. 9 borg, och till stöd för den nu väckta motionen i samma ämne åberopats blott de af Kongl. Maj:t förut nådigst pröfvade handlingar, jemte ett magistrats-protokoll af den 16 sisth December, enligt hvilket stadens innevånare förbundit sig bekosta tullhus oeh vågbod, i fall stapelstadsrätt vunnes; så och enär detta obetydliga åtagande icke lärer i någon mån uppväga de af General-tullstyrelsen och Kommerse-kollegium åberopade skäl, hvarpå Kongl. Maj:ts nådiga beslut grundats, finner jag mig icke nu kunna instämma i Utskottets tillstyrkande af en förnyad underdånig anhållan om stapelstadsrätt för Sölfvesborg.
Magistratens åberopade protokoll anser jag ej öka, utan snarare förringa anledningarne till den föreslagna åtgärden, emedan detta utvisar, att stadens innevånare, ehuru Konungens befallningshafvande i länet förordat stapelstadsrätten under den förutsättning eller med det vilkor, att staden skulle ej allenast bekosta de för en tullkammare nödige byggnader, utan ock bidraga till tulltjenstemännens aflöning, likväl, då de i ämnet hördes, endast åtogo sig uppföra tullhus och tullbod.
Aflöningen af en tullkammares tjenstemän och betjening är ganska kostsam och skulle tilläfventyrs uppgå till nästan samma summa som tullintraderne i Sölfvesborg, hvars handlande hafva kraftige medtäflare i dé inom cirka tre mil belägne städerne Carlshamn och Christianstad och icke lära få serdeles stora affärer med utlandet, der fördelaktig afsättning af den väsendtligaste export-artikeln, eller bränvin, ej är att förvänta.
Skulle stapelstadsrätt beviljas Sölfvesborg, komme dylik förmån att med större skäl påkallas af en mängd andra städer, ja äfven köpingar, genom beviljande hvaraf tullverkets utgifter komme att högst betydligt ökas, utan serdeles tillökning uti intraderne.
Så väl i motionen som inom Utskottet har, såsom skäl för den förra, uppgifvits, att Sölfvitsborg förr egt stapelstadsrätt, ehuru denna sedermera skall blifvit öfverflyttad på Christianstad.
Af de vid motionen bilagde handlingar upplyses dock, att förstnämnde stad väl fordom olofligen idkat utrikes haudel, men redan år 1654 förbjudits att dermed fortfara.
Min åsigt är, att motionen ej bör föranleda någon åtgärd af Rikets Ständer.*
Uti denna reservation instämde herrar Montgommery, B. N. G., och Bråkenhjelm, P. Ii.
Prol. 1850 f tS54.
S Sami. 9 nä/t. * 2 Allm.
Besvärs- och Ehon.-Vlskollels Utlåtande, A: o 51.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 26 Febr. 1851, kl. 11 f. m.
Utlåtande, i anledning af väckt fråga om användande af Norrska hingstar vid Ottenby stuteri, till hästafvetns förbättrande.
Uli en, inom hedervärda Bonde-ståndet väckt, till Utskottet remitterad motion, har riksdagsfullmägtigen Jan Samuelsson från Olands södra Mot anfört, att, ehuru stuterierna i riket onekligen i en icke ringa mån bidragit till upphjelpande af landets inhemska hästafvel, så kunde likväl den anmärkning med fog göras, att de flesta beskällare utgjordes af engelska fuliblodshingstar, hvilka väl vore nyttiga för producerandet af rid- och vagnshästar, men deremot föga användbara för bondens behof af starka, ihärdiga och mindre ömtåliga arbetshästar; samt att hvad serskildt Ottenby stuteri vidkomme, derstädes väl funnes utmärkta hingstar af flera racer, men likväl högst få, sorn voro. tjenliga för betäckning af allmogens ston; och då, på. flera ställen, erfarenheten visat, att föl efter Norrska hingstar blifvit utmärkt dugliga arbetshästar,, har motionären föreslagit, att vid Ottenby stuteri måtte hållas fyra eller högst sex beskällare af Norrsk race, så vida utmärkta och fullt lämpliga sådana hingstar kunde dertill erhållas; hvarjemte motionären uttryckt den åsigt, att något serskildt anslag för ändamålet icke torde behöfvas, utan detsamma kunna, vinnas på det sätt,, att en eller annan, vid samma stuteri, varande, hingst försåldes och ersattes med en Norrsk.
Uti detta motionärens förslag, har riksdagsfullmägtigen Anders Nilsson från Ölands norra Mot instämt.
Med anledning af berörde motion, får Utskottet upplysa, att Rikets Ständer vid sistlidne riksdag, uti underdånig skrifvelse, hos Kongl. Maj:t anhållit, att, med afseende å landets stora behof af att erhålla dugliga arbetshästar, Stuteri-öfverstyrelsen måtte i nåder anbefallas att tillse, det en och annan till arbets-racens. iepphjelpande tjenlig hingst kunde blifva att tillgå vid hvarje station i riket, dit Allm.
Besvärs- och Ekon.-Vtskotlets Utlåtande, iV:o 51, 11 landlbeskållare från stuterierna utsändas; men att, sedan Stuteri-öfverstvrelseu, i algifvet underdånigt utlåtande, anfört, att den afvel, som genom stuterierna åstadkommits, , till en del vore till arbetshästar fullt lämplig, och att Rikets Sfänders omförmälde anhållan, med för handen varande tillgångar, icke kunde i vidsträcktare mån uppfyllas, utan att stuteiiernas hufvudsakliga bestämmelse, främjandet af en till Svenska kavalleriets remontering, tjenlig afvel derigenom skulle förfelas, Kongl. Maj:t under den 16 Augusti 1848, i nåder förklarat, af omförmälde anledning, Rikets Ständers framställning icke böra till någon åtgärd föranleda.
Enligt den, för Stuteri-öfver-styrelsen den 18 Maj 1837 utfärdade, nådiga instruktion, har styrelsen till ändamål, att i en föreningspunkt verka sammanhållning och gifva kraft åt verkställigheten i det speciella, af alla de anstalter, som å statens sida vidtagas till inhemska hästafvclns förkofran.
Det är således icke endast en förbättrad hästafvel, tjenlig till remontering, utan den inhemska hästafvelns förkofran i allmänhet, som med Stuteriernes inrättande är afsedd.
Och får Utskottet af detta skäl, samt, enär det torde vara kändt, att afvel af god Norrsk, Svensk eller Finsk race, är till arbetshästar serdeles tjenlig, vördsamt hemställa, att Rikets Ständer må hos Kongl.
Majit täcktes taga i öfvervägande, huruvida icke med Stuteriernes ändamål och nuvarande tillgångar vore förenligt, att, till upphjelpande af den egentliga arbetsracen, hingstar af Svensk, Norrsk eller Finsk race vid stuterierna klefve underhållna.
Slockholm den 20 Februari 1851..
Häremot anmäldes följande reservationer: l:o af hr grefve Liljencrantz, G. F. “Ehuruväl jag gillar tillgörandet å Utskottets sida, hvarigenom det af motionären framställda förslag, som afser ett lo— kalintresse^ blifvit förvandlad! till en allmännare angelägenhet, kan jag, i öfrigt, ej annat än ogilla Utskottets framställning.
Utan att fästa afseende hvarken vid Stuteri-öfverstvrelsens ofvan anförde förklarande^ att med mindre stuteriern. os hufvudsakliga bestämmelse ej skulle förfelas, vidsträcktare anstalter för arbetshästars uppdragande än de redan anordnade,. ej med de medel Stuteristyrelsen, hade att tillgå, kunde vidtagas, aller Kongl. Maj:ts, med anledning af be - 12 Allm.
Besvärs- och Elton.-Ulskotlels Utlåtande, N:o 5i. rörda underdåniga förklaring, under den 16 Augusti 1848 meddelda nådiga beslut, har Utskottets majoritet ansett sig kunna framkomma med ett förslag, som, alla andra skäl oansedt, ensamt till följe af ofvanberörde, så nyligen meddelade nådiga förklarande, synes mig alldeles olämpligt.
De med ämnet någorlunda bekanta inse visserligen, att, om med den föreslagna åtgärden någon verksam och varaktig fördel skulle kunna beredas, erfordras ej allenast, att utmärkta afvelsdjur,- så väl hingstar som ston, inköptes, utan också att för dessa afvelsdjurs remonterande med fullt tjenliga sådana, ett betydligt antal unghästar inom stuteriet uppdrages.
För det förstnämnde inköpet erfordras ett tillfälligt anslag, måhända betydligt nog, om något nyttigt ändamål skall vinnas, samt för racens framtida bibehållande, ännu betydligare årligt statsbidrag.
Denna högst vigtiga omständighet har majoriteten ej ansett löna mödan att vidröra, emedan det derförutan outförbara förslaget förmodligen då ej kunnat påräkna deras sympathier, som gerna vilja åtnjuta allehanda fördelar under uttryckligt förbehåll, att någon kostnad ej derigenom förorsakas.
Skulle åter afsigten vara att för uppdragandet af den ifrågakomna racen förminska antalet af ädla hästar, som vid stuterierna nu underhållasoch för hvilkas fortsatta förädling desse inrättningar, i sin nuvarande inskränkta skala, ensamt måste anses vara afsedde, så vore ett sådant tillvägagående så mycket oklokare, som de beskällare af ädel race, hvilka från stuterierna årligen i landet utsän das, på långt när ej äro så talrika, att de kunna i fullt mått motsvara afsigten att frambringa en för de flesta af våra serskilda behof tjenlig afföda.
Det är en af sakkunnige erkänd sanning, att ju färre racer, som inom samma stuteri förefinnas, desto säkrare kunna den eller de befintliga förädlas, så vida tillgångarne medgifva att på tjenliga mellantider uppspäda stammens blod med ädla djurs af samma race, men från annat ställe.
Förgätenheten i sednare tider af denna sanning har haft till påföljd, att, då Sverige för 40 år sedan ännu egde åtskilliga konstanta och utmärkta racer, såsom Woiwoods-, Morenkopfs-, Agents-, den så kallade Ottenby utgångs-, samt Flyinge framför alla andra härdiga, eldiga och sköna race, hafva vi i denna stund ej en enda konstant sådan.
Äfven af detta skäl är således otjenligt, att vid kronans nuvarande, för deras ofvan antydda ändamål ändock otillräckliga, stuterier underhålla sådane hästar, som af Utskottet förordats, och det så mycket heldre, som omsorgen att med dessa slags hästar förbättra arbctshästracen lämpligen kan öfverlemna® - Allm.
Besvärs- och Ekon.-Vtshollels Utlåtande, A': o 51.
13 lemnäs åt den enskilda omtanken, för hvilken detta bestyr i sednare lider ej heller varit främmande.
Det är dessutom i allo måtto otjenligt, att på allmän bekostnad underhålla beskällare, i ändamål att frambringa en afföda, afsedd för ett visst ändamål, då i vårt land denna affödas framtida bestämmelse egentligen beror deraf, huru uppfödandet lyckats, eller huruvida egaren har råd att väl föda fölet och att ej i förtid begagna detsamma.
I bästa fället blifver unghästen ridhäst, eljest vagnshäst, remont, herregårdshäst, bondhäst, eller, om knapp kost. vankats, kommer han kanske i en torpares ego.
I vårt land måste hästen vara lättfödd, läraktig, snabb, oöm och kunna användas ömsom för husbondens vagn, plogen och i skjuts, och af detta, som af hvad här näst förut är anfördt, finnes, att man för vår hästafvels förädlande måste använda sådan race, som, homogen med vår egen oförfalskade, i möjligaste måtto besitter de egenskaper, som göra affödan användbar för alla de olika ändamål, hvartill man har anspråk att kunna använda sin häst.
Dessa egenskaper finnas endast i hufvudsaken förenade hos den ädle hästen.
Denna är derföre den ende, som det tillhör kronans stuteri att uppamma; och alltså önskar jag, att Utskottets, efter mitt förmenande, olämpliga förslag, ej må vinna Rikets Ständers bifall.11 Häruti instämde herr grefve Björnstjerna, C. M. L., herr Silfverstolpe, F. O., herr Montgommery, R. N. G., samt herr kontraktsprosten J.
Söderberg. 2.o af herr Hedenstjerna, W. “Motionären har inskränkt sig till påyrkande af en förmån, partielt för innevånarne på Öland; men Utskottet har velat göra den allmän.
Jag skulle gillat det sednare, om denna förmån, eller befordrandet af arbetshäst-racens förbättring, kunnat åstadkommas på lämpligare sätt, men nu måste jag protestera mot så väl motionärens som Utskottets förslag, emedan det förra i någon och det sednare i betydlig mån skulle rubba den goda princip, hvilken, på sätt betänkandet upplyser, gjort sig gällande, icke blott hos Stuteri-öfverstyrelsen, utan äfven hos regeringen, nemligen den, att stuterierna böra i främsta rummet befordra tillgången på de för kavalleriet och artilleriet mest lämplige hästar, hvarpå bristen är ganska stor.
Priset på sådane hästar har, i anledning deraf, att man, på sednare tider, mer allmänt begagnat hästar af ädlare slag till enskilte rid-och vagnshästar, betydligt stigit.
Rusthållarnes och statens utgifter för hästars anskaffande till kavalleriet och artilleriet äro derföre nu vida större, än hvartill de varit beräknade, och det synes mig billigt, samt nödigt att man genom stuterierne, som af all— m. m R. M. Pret. 1850 jr 1851. $ Sami. 9 Hält. 3 14 Alim.
Besvärs- ooh hkon.-Uts/soltets Utlåtande, iV:o 51. manna medel underhållas, söker företrädesvis lätta utvägarne för de hardt tryckte rusthållarne och staten att prestera för det allmännas behof lämplige hästar.
Stuteriöfverstyrelsen, till hvars sakkännedom jag har större förtroende, än till Utskottsledamöternes, har dessutom ansett de vid stuterieme nu befintlige hingstar åstadkomma till de fleste ändamål lämplig afvel, hvilket ej lärer vara förhållandet med dem, mot hvilka Utskottet föreslagit, att åtskillige af de förre skulle utbytas.
Staten måste uti ifrågavarande hänseende bekosta hvad, som är behöfligt och ej skäligen bör annorledes åstadkommas, och derföre hafva till stuterierne blifvit införskrifne hingstar af ädel race, hvilka äro så dyra, att man ej kän fordra, det sndane skola anskaffas af enskilte föreningar, som Kongl. Maj:t, enligt nådigt bref af den 21 nasti.
December, sökt genom premier befordra, och hvilka deremot, utan betydliga uppoffringar, kunna genom andra goda, men vida mindre dyra hingstar söka afhjelpa bristen på kraftfulla arbetshästar.
Detta kunde icke ens i märkbar mån ske genom statens stuterier, äfven om de blefve ordnade uteslutande för detta ändamål.
Derför skulle erfordras mångdubbelt större anslag, än de nu beviljade.
Då härtill kommer, att Kongl. Maj:t på Rikets Ständers nästan enahanda framställning, som den af Utskottet nu föreslagna, meddelat afslag uti nådig skrifvelse af den 16 Augusti 1848; så anser jag en förnyad underdånig anhållan i detta ämne olämplig.*4
Häri instämde herr Bråkenhielm, P. R.
STOCKHOLM, f. d. Sehultaes Boktryckeri, 18öl.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 52. 1 N:o 52.
Ank. lill Exp. Utsk. d. 1 Mars 1851, kl. 9 f. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om en Jyrbåks anläggning på nordvestra udden af Gottska Sandön.