Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
301 söner äro samlade och vistande, icke allenast bevaka och bibehålla Allmän säkerhet, samt att genom de åtgärder, hvilka för eri sådan inrättning äro möjliga, hastigare kunna upptäcka begångne brott och öfverträdelse!- af Lagen och .Författningar, samt efterspana och tillrättaskaffa förbrytarne än sorn med de medel dertill, hvilka för de Ordinaira Domstolarne äro tillgänglige, kan åstadkommas, utan ock i öfrigt att tillse och befordra den Ordning, snygghet och alla de anstalter, som inom nämnde folksamling ourngängeligen måste råda och besörjas; Hvaraf således blifver en följd, att om det, som med berörde Inrättningar åsyftas, skall kunna vinnas, dermed icke är förenligt, hvarken att vid alla de serrkildte befattningar, som desse Inrättningar tillhöra, de åtgärder, hvilka af de samma vidtagas , skola ställas i likformighet med de behandlingssätt af mål, dem Ordinarie Domstolarne böra iagttaga, eller att verkställigheten af de förordnanden och beslut, som der meddelas och tagas, skola bero af en vid vanlig Rättegångs-ordning långsammare handläggning af Öfver-Domstolar; Alltså och emedan, hvad rörer den här i Hufvudstaden förordnade Police-inrättning, af de mångfaldiga ärender, som genom serskildte Författningar blifvit till den sammas handterande häriskjutne, en betydlig del äro af den beskaffenhet, att de icke tillhöra de vanliga Domstolarues pröfning och afgörande, samt således ej eller kunna komma under Hof-Rättens granskning, på hvilken grund jemväl HofRätten icke skulle kunna tillkomma, att upptaga och pröfva de Resvär, som öfver i sådana mål af 302 Lag-Utskottets Betänkanden.
Police-Inrättningen vidtagande beslut blefve anförde, samt uti de inål, der Police-Inrattningen endast har befatning med anställande af undersökning till beredande deraf att de varda satte i det skick, att de samma med mera lätthet af Under-Doinstolarne, till hvilkas vidare behandlande de från Police-Inrättningen öfverlämnäs, kunna upptagas och atgöras, de vid nämnde Inrättning hällne Protocoll i desse mai, dels dä. de samina genom besvär öfver bemälte Domstolars Utslag hos Hof Katten fullföljas, dels enär malens beskaffenhet fordrar, att berörde Utslag skola Hof* Rättens granskning underställas, antingen kunna komma, eller och verkeligerx läggas under Hof-Rättens skärskådande, samt i öfrigt det synes för hvar och en, som tror sig vara förfördela d genom de af Police-Inrättningen meddelande beslut i frågor, deruti Domsrätt densamma tillkommer, vara vida förinonligare att genast hos Kongl. Majit i underdånighet få framföra sin klagan, än att den först hos Hof-Rätten skulle göras anhängig, Ty anser Utskottet det ieke blifva öfverensstämmande h varken med Police-Inrättningens föremål och det sätt, hvarå der förekommande ämnen nödvändigt måste behandlas, eller med desse ärenders olikartade beskaffenhet, att nämnde Inrättning må ställas under Hof-Rättens inseende, betraktad såsom Ofver-Domstol, och att såsom en följd deraf det icke eller är behöfligt och till nytta ländande, att de vid Police-Inrättningen förde Protocoller skola utskrifvas och till Hof-Rätten aflemnas, hvilket af Herr Grönhagen gjorde förslag
Utskottet således finner sig icke kunna till bifall fram - Log-Utskottets Bettini anden. 303 ställa; Och hvad i öfrigt rörer den af Herr Grefve
Spens gjorde hemställan, orri angelägenheten af ett bestämmande och afskiljande utaf de ärender, med hvilka Police - Makten och Domare-Makten serskilt brira äga att sig befatta, tror Utskottet sig endast behöfva åberopa det yttrande, som af Utskottet denne dag, i afseende ä den af Herr Grefve Gyllenborg i samma ämne väckte motion, blifvit afgifvit.
Ständers pröfning varder detta vördsamt understält.
Stockholm den 18 Martil 1818.
Ständers Lag - Usskotts Betänkande öfver den af Herr Borgmästaren E. G. Holm uti ett, till Wällofl.
Borgare -Ståndet, ingifvit Memorial väckte motion om granskning af Po/ice - Författningarne rörande sysslolöse personers försändande till Arbets- eller Corrections-hus, samt angående vederbörandes skyldighet, att till Riksens Ständers fustitice - Ombudsman inskicka de beslut, som, rörande personers dömande till Krigstjenst eller användande till Correctionsarbete, varda meddeldte. ^V^ällofliga Borgare - Ständet har till Dag-Utskottet remitterat det af Herr Borgmästaren Lag-Utsbottets Betiinbanden. E. G. Elolm dit ingifne Memorial af följande lydelse:
Det är onekeligen af stor vigt, att anstalter vidtagas, genom hvilka den, som brutit mot Pagarne, men likväl ej förvärkat rättighet, att i Samhälllets gemenskap återkomma, beredes tillfälle till detta återställande, utan att genom sjelfva straffet än mera förderfvas.
— Det är således angelägit, att de barbariske kroppsstraff, sorn under en hårdare tid blifvit intagne i våra Dagar, ju förr .dess häldre utbytas mot Fångeise-straff, hvilka, med allvar verkstähle, säkert tjena lika mycket som de förre, om ej mera, till afskräckande från brott, utan att dock för alticl förstöra deras välfärd, som skola straffas ; Men äfven så angelägit sorn detta är, lika nödigt är det ock, att de inrättningar, hvilka för ett så stort och vigtigt ändamål tillskapas, ej varda missbrukade till ett medel, att kränka den frihet Pagarne skola bevara, eller, att underhålla lättingar på Statens bekostnad.
Svenska Grund-Pagen har ansett personlig ga friheten så helig, att det blifvit Konungen. uttryckeligen förbudit, att någon förderfva eller förderfva låta till stn personliga frihet och välfärd, utan han lagligen förvunnen och dömd är, eller att ens någon ifrån en ort till en annan förvisa.
Jemföres nu detta stadgande med den magt, Konungens Befallningshafvande, genom serskildta police-Författningar erhållit, att gripa eller gripa låta och från sin hemort bortföra en hvar, som ej förmår fulltyga, det han äger något visst och gifvit Näringsfång; Så kan man väl icke undgå bekymmersamma tvifvelsmål, om Grund-La* Lag-Utskottet$ Fetänkändett.
305 gen verkeligen till personliga frihetens skydd, betyder allt hvad den i Bokstafven synes förkunna.
Hvarje medborgare är pligtig, att till Staten erlägga de utskylder, som hans beskyddande fordrar, och att strida för
Fäderneslandet när nöden påkallan men har han fullgjort vilkoret för det beskydd han skulle njuta, och har han 12tit inskrifva sig i Landets Allmänna [Beväring; Så matte ingen Samhälls-magt böra häkta honom, såsom försvarslös, eller tvinga honom till annan tjenstgöring i Rikets Almeér, än Sorn äskas af öfriga Beväringen.
Skalle han vara redo att hvarje ögonblick besvara frågan om han äger tillräckliga mede! till sin lifsbergning, och skulle hans frihet bero på fullständigheten af detta svar : då vöre friheten icke mycket värd.
Det måtte ankomma på hvar och en, att sjelf välja medlen för sitt underhåll, utan annat vilkor, än att desse medel äro lofliga.
När det kan vlsaä att han med olofliga medel missbrukar sin frihet; då, men icke förr , tillhör det Staten att gripa in i hans verksamhet; Men till dess han beträdes med brott, måtte han få sörja för sig sjelf, Utan annat äfventyr, än att svälta, om han ej vill förtjena sin föda.
— Att insätta honom i allmänt arbetshus, på det han ej genom sysslolöshet må förledas, att tillgripa andras egendom, är det samma, som att binda liänderne, på det han ej må kunna öfverfalla någon; Men af lika skäl bprde då en hvar, som har krafter, gå med bundna händer och matas af Staten.
Prat, 1S17 - 18ig. 7'de Sami, N:r j?. 4a.
Lag-l}tsioltets Betänkanden’.
Huru mycket personliga friheten sättes i vada genom Police-anstalter af detta slag, är uppenbart; Men det är ej nog dermed: da Staten sålunda utvidgar sin omsorg om hvarje enskild persons näringsmedel, ifrån att skydda honom vid dera han sielf väljer, till att dermed förse honom i fall han är håglös nog att ingen bergning sig förskaffa, skola också slutligen de, sona minst af alla förtjena Statens omvårdnad, komma att njuta den framför andra; och de tillgångar, som borde användas till Statens sanna behof, förspillas till underhåll af lättingar, folden skenbara nödvändigheten af deras utestängande från möjligheten att missbruka sin frihet.
Så länge otillräckligheten af Arbetsinrättningar hindrade Police - Makten, att särdeles långt utsträcka sina åtgärder i detta afseende, låg deruti ett correctif på den felaktighet, Författningarne, efter min tanka, innebära.
Nu mera, då efter Kongl. Majus Nådiga proposition, Arbets- och Corrections - inrättningarna skola komma att betydligen utvidgas, blir det i samina mohn nödvändigare, att tillse, det desse inrättningar ej motvärka det ändamål, hvartill de rätteligen böra tjena.
— När Police-magten fått rum för 800 nya fångar, blir vådan för personliga säkerheten ojemförligt större än förut; Och, om någonsin det stora syftemålet för Corrections-hus, betraktade såsom straffanstalter, skall kunna vinnas, är det nödigt att de ej uppfyllas af så kallade losdrifvare, under det den Xag utarbetas, efter hvilken de till straffinrättningar skola användas, ty äro de en gång uppfylda, så blir det ej lätt att åter uttöma dem,'
Lag-Utskottets Betiinkanden.
307 emedan den, sorn ej kunnat visa bestämdt Näringsfång, innan han ditsattes, säkerligen är ur stånd, att sådant sig förskaffa under fängelsetiden, hvaraf följer att denna blir lika lång med lians lifstid.
Jag yrkar derföre, att en sträng granskning af PoliGe-Författningarne i detta hänseende nu må företagas, och de samma bringas till noga öfverensstämmelse med Urund-Lagen och Rikets öfrige Lagar; Hvarjemte jag tar inig friheten föreslå, att den Police - Domare eller Befallningshafvande , som dömer någon till Krigstjenst, eller till Arbete eller Corrections-husen, genast bör insända Protocoll och Beslut till Justitite-Ombudsmannen, sona till Lag-Utskottet vid hvarje Riksdag aflämnar desse Handlingar jemte uppgift af den Embets-Handläggning han , i anledning deraf, vidtagit, på det Riksens Ständer derefter må kunna erfara af Utskottets utlåtande, huru denne angelägne del af Lagskipningen varder behörigen handhafd och controllerad.
— Hemställandes för öfrigt till Höglofl.
Lag - Utskottet, dit detta Memorial torde remitteras, om någon upplysning bör sökas om de personer, sorn redan intagit Corrections-runtmen, eller om de skola öfverlämnäs åt sitt ö« de.
— Bör ett Samhälle tillåta, att någon enda af dess medlemmar behandlas emot den lika gemensamma och heliga Samhälls-Lagen ? E. G. Holm."
Vid öfvervägande af hvad således är vordet framstäldt har Utskottet funnit det väl lena »idan vara ostridigt, att hvarje Medlem a£ 308 Lag-TJtskottets Betänkatiden.
Samhället bör få tillgodonjuta det skydd för sin personliga frihet, sorn är honom i Lagarne förvaradt, samt utgör grunden och ändamålet af Samhälls inrättningen, men att det å andra sidan är lika nödvändigt att hvar och en Samhälls-Medl-em , under åtnjutandet af omförmäldte skydd, använder sina krafter och förmåga att gagna det allmänna, hvilket äger en rättvis fordran att äska uppfyllandet af en sådan skyldighet.
Då detta åliggande åsidosattes, måste det instämma med en behörig Samhälls-Ordning, att de, hvilka äro satfe att vaka öfver den sammas bibehållande, hafva magt att tillhålla den försumlige till fullgörandet af berörde sin pligt, och att hindra det denne ej må, genom underlåtenhet deraf, falla det allmänna till last, för verkställigheten hvaraf lämplige tvångsmedel mäste vara tillgänglige och till begagnande tillåtne, då andra utvägar till föremålets vinnande saknas, eller icke medföra åsyftad verkan.
Personliga säkerheten kan icke derigenom anses vara förnärmad, hvilket först inträffar när nyssnämnde magt obehörigen användes eller sträckes utöfver den gräns, som för den samma blifvit lagd.
De strängare tvångsmedel, sorn här i Piket blifvit antagne och faststälde för att nyttjas emot de personer, hvilka antingen genom lättja och oordentlig lefnad försakat de tillfällen för dem varit öppne att erhålla nödig bergning, eller ock, genom föröfvade brott och derföre undergången bestraffning, försatt sig i den belägenhet, att de sakna utväg att sig ärligen försörja, äro, att desse hållas till någon för r Lag-Utskottets Betänkandm. dem passande och för Staten gagnelig sysslosättning, hvilket sker såmedelst, att nämnde personer dels insättas till tjenstgöring vid de värfvade Regementer, då de äga den fräjd att sådant kan tillåtas, dels ock i annat fall användas till allmänt arbete vid Arbets- och Corrections-inrättningarne, eller, i brist af utrymme derstädes, å någon fästning.
Att behofvet af desse sistnämnde anstalter och Arbets - Inrätt, ningarnes utvidgande, i ändamål att kunna förse ett större antal försvarslöse och lättjefulle, eller för brott straffade personer, med näringsmedel, har under loppet af de sednast förflutne år mer och mer tillväxt, kan icke förnekas, och orsakerne till ett sådant förhållande måste till mindre betydlig del sökas uti en tilltagande dyrhet på lifsmedel och inskränktare tillgång af arbetsförtjenst, men igenfinnas dock förnämligast uti en hos unga arbetsföre personer, mera än förr rådande böjelse att omfatta sådane yrken, hvilka äro mindre mödosamma samt lemna en snarare utsigt af medel till utkomst och ett yppigare lefnadssätt, än det sorn erbjudes genom det strängare arbete vid jordbruket och vid andre närings-grenar, hvaraf följden bl ifver, att, då berörde utsigter antingen varit skenbare, eller genom inträffande omständigheter försvinna, en sådan vana vid maklighet af dessa redan vunnits, det de svårligen kunna förmås att återgå till det trägnare och tyngre arbetet, samt således efter hand förfalla till sysslolöshet och utsväfningar, i hvilka fall allmänna säkerheten oumgängeligen fordrar åtgärders vidtagande för att förekomma, det dylike per - 310 X,ag-Utskotiett
Bet ani and m'.
Boner ej ma lemnäs tillfälle alt uti sådan lefnad fortfara.
Utskottet har icke kunnat inse det några fel ligga forborgadé i de Författningar, som uti omfurmäldte ämne äro utfärdade, föranledande dertill att ofvannämnde tvångsmedel nu mera än förut behöfva tillgripas, samt än mindre att samina Författningar störa personliga säkerheten och friheten för hvar och en, att välja det slags näringsfång, sorn han linner för sig förmonligast.
Dasamma innehålla de mest bestämde föreskrifter, vid hvilka händelser tvångsmedlen må begagnas, och Utskottet tror sig finna, att deras användande i hvarje utsatt fall är, till bibehållande af allmän ordning, nödvändigt; — Men då det tillika är af största vigt och angelägenhet att desse stadgade gränsor, af dem, sorn handhafva berörde Författningar, icke Öfverskridas, samt att besagde medel ej utöfver värkliga behofvet användas, hvarigenom icke allenast oskyldigt lidande kan. uppkomma, utan ock Staten med drygare utgifter belastas, har Utskottet, oaktadt icke ägande någon anledning till den förmodan, som skulle någre missbruk i afseende härå, hafva inträffat, likväl ansett det en Controll derå kan vara behöflig, hälst det icke undfallit Utskottets uppmärksamhet, att de personer, hvilka blifva ansedde förfallne till arbete vid Arbetshusinrättningarne, ehuru icke stängde från utväg, att, då de förmena sig derigenom blifvit obehörigen förfördelade, deröfver å vederbörlig ort klaga, likväl till verkställigheten deraf hafva svårighet, och tilläfventyrs stundom dertill sakna medel. Lag-Utskottets Betänkanden, gil Pä sädin grund har Utskottet funnit sig äga anledning att tillstyrka bifall till? den del af Herr Borgmästaren Holms väckte ofvannämnda förslag, hvarigenom han yrkat, det hädanefter, sä väl vederbörande Police-Autoriteter, som Konungens Befallningshafvande^ må blifva pligtige, att, när någon person af de n, med stöd af xneromförmäldte Författningar, dömmes skyldig till arbete vid Correctionshus eiler å Fästning, samt denne dermed låter sig åtnöja, genast derefter, utan att dock verkställigheten af beslutet derigenom må uppehållas, till Riksens Ständer» Justitise-Ombudsman insända ett exemplar af det i berörde ämne hällne Protocoll och medde’te Utslag, innefattande alla de omständigheter, som enligt stadgandet uti 6 §, af Kongl. Förordningen den 27 Februarii 1804 deruti böra intagas, på det Justitice-Ombudsrnannen må äga tillfälle att granska, huruvida hans Fmbetshandläggning i afseende derå må kunna erfordras; Hvaremot Utskottet finner, att vid frågor då personer anses till Krigstjenst förfallne, en sådan anstallt med Utslagets insändande destomlndre kan vara af nöden, som desse, såsom varande på fri fot, icke kunna vara blottställde på utvägar att få den klagan, hvartill de finna sig befogade, i behörig ordning framförd; Och tror likaledes Utskottet, det den af Herr Borgmästaren föreslagne åtgärd,
att Justitiai-Ombudsmannen vid hvarje Riksdag borde till Uag.
Utskottet aflemna förenämnde till honom inkomne handlingar, jemte uppgift af den Embets-handläggning han i anledning deraf vidtagit, destomindre kan blifva lämplig, som be* Lag- Utskottets Betänkanderi. malle Utskott icke kan tillhöra att taga befattning med granskning af redan afgjord© och i verkställighet satte beslut, utan att det blifver för ändamålet tillräckligt, att Just i tias- Ombudsmannen uti de årliga Emhets-berättelser , som af honom böra afgifvas, upptager de händelser då han till
Embets talan eller åtgärd i berörde frågor ansett sig äga fog. X öfrigt finner ock
Utskottet sig icke äga skäl att föreslå någon serskildt anstalts vidtagande till erhållande af upplysning rörande de personer , hvilka för det närvarande äro vid Allmänna Arbets-inrättningarne använde, enär denne forskning, der den kan anses nödig, icke är Justitia - Ombusmannen i kraft af dess Em bete betagen.
Detta tillika med de serskilt© meningar hvaruti någre af Utskottets Ledamöter stadnat, varder till Riksens Högloflige Ständers vidare pröfning vördsamt öfverlemnadt, Stockholm den 18 Martii 18x8, Utdrag af Protocollet, hållit i Riksens Hög* loft.
Ständers Lag-Utskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 18 Mars 18I8, C D. Föredrogs Herr Borgmästaren E. G, Holms af Vällofl.
Borgare-Ståndet hitremitterade Memorial, deruti han yrkar, att de Författningar, som berättiga Poliee-Domare och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, att för sysslolöshet eller bristande
Laga näringsfång döma till Ar - Lag-TJiskottets Betänk anil en' 313 bete pä Fästnings- eller Correclinns-Hus mätte öfverses o«h Granskas, saint bringas till noga öfverensstämmelse med Grundlagen och Rikets öfrige Ragar ; hvarjemte Herr Borgmästaren föreslagit att, dä någon person af föremämnde Auetoriteter dömdes till Krigstjenst eller Arbete, borde Protocoll och beslut derom genast insändas till Justitia-Ombudsmannens granskning och i öfrigt hemstält, huruvida någon upplysning borde sökas om de personer sorn redan intagit Corrections-Rummen.
Ifrån detta beslut var Herr Advocat-Fiscalen Cramér i så måtto af skiljaktig tanka, att, enär dömande till Krigstjenst för bristande Kaga Försvar och Näringsfång jemväl vore en inskränkning i personliga friheten, och åtskilliga omständigheter kunde för en till Krigstjenst dömd person försvåra utvägen, att öfver ett sådant beslut hos Kongl.
Maj:t i underdånighet sig besvära, ansåg Herr Advocat-Fiscalen, för sin del, nödigt, att äfven i dessa mål Protocoll och Beslut borde till Justitise - Ombudsmannen insändas.
Och då det tillhörde Justitia •
Cancelleren, såsom Konungens Högste Ombudsman, att hafva tillsyn deröfver, att Ragar och Författningar varda iagttagne och efterlefvade, samt att icke någon hög eller låg, rik eller fattig för när sker; Tillstyrckte Herr Advocat - Fiscalen att
Protocoll och beslut i de här omförmäldte händelser, jemväl borde till Justitias-Cancelleren insändas.
Hvaremot Herr Doctor Eurén och samtlige Redaroöterne af Ridderskapet och Adeln förklarade, att då livar och en söm för bri - Lag-TJtslottets Beiäntanäen. stande Laga Försvar eller Näringsfång dömes till Arbete, är berättigad, att om lian tror sig dertill äga anledning, öfver ett sädant beslut å vederbörlig ort föra klagan; Och de vanlige Fång - Förteckningarne lemna både JustititeCancelleren och Justitias-Ombudsmannen tilifäl» le att om dylika Personer och anledningen, hvarföre de blifvit insatte, inhämta all erforderlig upplysning.; Funno bemälte Herrar
Ledamöter sig icke äga skäl tillstyrka bifall å Herr Borgmästaren Holms ifrågavarande Förslag, hvars antagande dessutom skulle förorsaka tillökning i Arbetet vid Police-Domstolar och hos Kongl. Majus Befallningshafvande.
N:r 72.’ Riksens Högloft.
Betänkande öfver den af tjenstförrättande Herr Öfver-Hof-Predikanten Doctor Hedrén, uti ett till Högrör dige Preste-Ständet ingifvit Memorial, väckte fråga omför ändring uti nu stadgade sätt för uppenbar
XLX11 ett till Högvördige Preste-Ståndet inleinnadt Memorial, har Tjenstförrättande Herr Öfver-Hof-Predikanten Doctor Hedrén anfört, hurusom den anstalt, hvilken vid den Christeliga Församlingens början åsyftade fallne bröders för. bättring och upprättelse, med tidens lopp undergått så märkeliga förändringar, och omsider till den grad afvikit från sin ursprungeliga be - Lag-Utshotlets Betänkandert. 31 5 stärnmelse, alt dea, utan en fullkomlig reform , icke syntes mera kunna äga rum.
Herr Doctorn liar framställt, att i Kyrkans första alder några åtgärder af verldsliga makten icke beliofdes, för att till det Ghristeliga Samhället återbringa en fallen medlem deraf, utan att denne då sjellvilligt skyndade tillbaka, erkännande sin ovärdighet, afbedjande sitt fel och utlofvande framtida förbättring, af hvilket steg till en sann omvändelse han icke ansåg sitt förnedrad, samt emottogs således till en fullkomlig försoning för det tillkoaimande oell glömska af det framfarna; men att det sedermera icke länge dröjde, förr än denne Kyrkans välgärning blef ett verkligt straff, hvilket dock icke upphörde att bibehålla sin första egenskap oförkränkt, såsom ett medel till de förvillades förbättring och upprättelse, och att försoningen med Församlingen således, äfven vid Reformationens början i detta Land, ehuru srnärtande för den mer och mer tilltagande så kallade hederskänslan, likväl ansågs vara en i sina verkningar lika helsosam, sorn i sitt upphof vördnadsvärd anstallt, hvilken hvarken borde förändras eller afskaifas.
— Herr Doctorn har vidare yttrat, att tidens fortskridande ande oförmärkt i berörde inrättning utplånat alla spår af dess första egenskap, såsom en Kyrkans välgärning, och deruti endast qvarlemtiat det ona-i turliga, tned åren tillkomna, under namn af Kyrkans straff, enär den, efter de första tiders bruk, inrättade offentliga försoningen med Guds Församling, hufvudsakligen grundad på hjertats förberedelse dertill genom ånger, betraktats 3t6 Lag-Utskoitets
Betänk anden. såsom utan ändamål och nytta, samt, sedan det religieusa förbättrandet i denne del af Kyrkotukten försvunnit, desto större vigt blifvit lagd på det återstående poenala.
Efter det Herr
Do ctorn i det följande sökt ådagalägga, att Kyr. koplikten nu mera endast är ett borgeligt straff, tili styrkande hvaraf ibland annat blifvit åberopadt, att Kongl. Majs:t, uti Nådig skrifvelse den 24 September nästliden år till Hof-Consistoriurn och Krigs-Hof-Rätten, förklarat, att något uppskof med verkställigheten af uppenbar eller enskild Kyrkopikt för bristande Christendomskunskap destornindre, efter senare utkomne Författningar, borde äga ruin, sorn strafflagarnes ändamål derigenom märkeligen skulle förfelas, samt Herr Doctorn , som förmält sig anse en af Kyrkans äldsta och mäst välgörande inrättningar nu mera vara icke allenast dragen ifrån sitt ändamål, utan äfven vanställd och ohelgad, tillika velat visa, både nödvänheten af Salighetskunskap och bättring, för att kunna erhålla aflösning, och jemväl olämpligheten deraf, att en brottsling, ehuru befunnen okunnig, lastbar, fördärfvad , religions-och samvetslös, likväl med våld skall tvingas till en liyeklad bekännelse och ånger, saint deruppå i Församlingens namn erhålla tillgift och förlåtelse, äfvensom att äldre och senare Författningar, saint deribland Kyrko-ordningen och Kyrko-Handboken af år 1809 , skulle lemna klara föreskrifter om en syndares både inhämtade undervisning och bevisade botfärdighet, såsom nödvändiga vilkor för. hans aflösning, har Herr Doctorn, med förutseende deraf att hans Lag-Utskotlets Betänk anden.