Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
* L:: i: Det synes mig, som k~inde jag ej finne biittre slutord f6r skildringen af det betydelsefulla utvecklingsskeclet i S. L-ds lif an i .den sjä1fkasakteristik, hon gifvit i de ofvan citerade anteclrningarne af hennes egen hand, hvilka liiirröra fr&amp;^-^ slutet af 1871.
Den lyder s &amp; l ~ ~ n: d a Tidskriften, sedcl i samband med ofvannämnda praktiska företag, innebär, oslirifven S. L-ds hela historia med dess mörka och ljusa sidor, dess brister shväl som dess företräden, dess vittnesbörd om rika, men sent försthdda och svagt ut- veclilade nat~~ranlag, om nkgon kraft i viljan och ädelhet i syftet, men stor svaghet i verkstallandet.
.Att 11011, genom sitt svaga och bristfulla arbete dock i nhgon m511 bidragit till a t t hennes yngre systrar l m a gh en kraftigare, mera harmonisk utveckling till mötes, utgör en af lienlies trösterikaste förhoppiiingar.))
R. O-a.
Vidgad verksamhet.
F ö r Sophie Adlersparres lifiiga och energisks, natur blef ' det, efter den första tidens litterära verksamhet, ett alltmera oafvisligt beliof a t t omsätta ideerna i handling, a t t likasom öfierflytta den intellektuella och estetiska begåfningen till praktiska omrhden.
Som af en djup i~nderström lecldes dock alla hennes företag af det ständigt vakna intresset för den svensca l~vinns,n, det oafl&amp;tliga bemödandet a t t främja hennes bästa.
Alla henqes uppmaningar, hennes frhn andra lailclers och tiders erfarenheter hemtade exempel, visade ständigt hän på ökade tillfällen för livinnor till k~~nskapers inhemtailde, till vidgade verksamhetsfält, till nya arb~tsornr5den, till beredande af förvarf och ekonomiskt ooliroefide, pi % samma gång hon frani- I
för allt ville göra dem till sjiilfständigt tänkande, andligen myndiga varelser.
Men här behöfdes nya banor brytas.
nya vägar öppnas, och här kräfdes just S. L-ds sällsynta förmhga af initiativ, hennes oförskrackta mod a t t trotsa svårigheter, hvilka för andra syntes oöfvervinnerliga samt icke minst hennes kraft att rycka andra med sig, a t t hos de medaxl~etare, hon med säker instinkt, å t sig utvalde, lyckas frandialla hittills obeaktade giifvor och för dem s j ä f i a dolda anlag.
Visserligen hade redan förut S. L-d visat sig kunna, afven inom det praktiska., tillämpa satsen: wilja är kunna.
och lyckats &amp; stadkomma eller medverka till grundandet af flera allmännyttiga företag (för dessa fall han- visas till det, som blifvit omtalailt i öfversikten af oiitreck-liiigs- åren).
Dock var det först under de senaste tjngo h e n som S. L-ds stora betydelse i nu ifrilgavarande afseende tydli- gast skulle framstil, i fiämsta rummet vid skapandet af de båda institutionerna, Handarbetets Vänner, och » Fredrika- Bremer-Förbundet,, med hvilka hennes namn &amp; r ooiipplösligen förenadt.
Sophie Adlersparre har ju sjalf yttmt, att hennes lits historia - åtminstone den yttre sidan däraf - etterfinnes i P Tidskrif t för hemmet D. Genomgh man denna tidskrift f r h 1870 till den sista årghgen 1886 finner man, förutom ordnan- det af alla dessa praktiska ärenden, redan från Början af denna tid uppslagen till flera af de frågor inom stat och samhälle, hvika sedan i s&amp; hög grad togo hennes intresse i anspriik.
Så är bland annat fallet med den föreslagna iindringen i vigsel- formuläret, hvars skiftande öden inom kyrkomöten, konsistorier och komiteer, ständigt- följ des med den största oiil,pmarksainliet, man kan niistan säga vaksamhet.
&amp; nioii sistf~diutna Iiöst syssel- satte den nya kyrkohandboken S.
L- (2: s tankar och penna, och, ehurti alla hennes Bemödanden icke 1jc.kades gent eniot ett af henne sffarpt ogilladt nttryck, torde det dock kiuiiict antagas, att S. L-d: s energiska protester i icke ringa m i n I~iclrogo att hindra införandet i den svenska iituiilen af orden om liioistriiiis undergifirenhet, hvarmed förstas hennes lydnadsplikt emot.
maii- nen.
Huru många bhde miin och kvinnor lyckades hon e,j genoiii sin varma öfbertygelse rycka med sig i denna sak, Iiiirn m h g a .deltogo ej med ifver i hennes s t r ä h n att .radda vkrt kirra gamla vigselformulär!
Synnerligen karakteristisk för S. L-d: s lifliga, impulsiva satt att verka på och med andra ar följande skildring.
- Det Gansk-tyska kriget hade utbrutit och en förening för frivillig vård af sårade och sjiilre i fält hade bildats, men S. L-d ville något mera.
Hon skrifver härom:, Ett möte på järnvägsbron - några frågor, i förbifarten utkastade och besvazade - en anmo- dan från sjukvårdsföreningar med anledning af dessa frågor -.
och den första lilla kärnan till.
en fruntirnmemkomit6~för insam- lande af gåfkor till de sårade var redan bildad,.
- Otaliga sådana små kärnor nedlades, otaliga frön utsåddes ocksii under vandringen på en eller annan af lifvets ~amrnaibindnin~sbanor O&amp; bortfördes af vinden, många voro de, son1 föllo på likgiltig- hetens stenbundna mark; men dar de föllo i god jord, väl beredd att emottaga dem, dar spirade de och buro riklig friikt, växte L I ~ till P trad med skyddande grenar och uppåt strafvande.
- I början af 1870-talet infördes i tidskriften en serie insända artiklar om %den gifta kvinnans äganderätts, och de många förslag som framställdes i olika riktningar emottogos alltid af tidskriftens red., hvilken merendels bifogade ett eget inlägg i £rhgan.
Detta skedde innan iinnn en särskild förening bildats, lndken tog den gifta lcvinnans äganderiitt om hand, och uts@de egila publikationer.
Men afven sedan refererades alltid utför- ligt riksdagsdebatter och lagförslag.
S. L-d reserverade sig vara för radikala fordriiigar dock st~mdoin mot h.vad hon ai~s&amp;g.
och ffir mycken bitterhet i disbussionen, vare sig denna fördes inom representationen eller inom pressen samt vidhöll troget den åsikt, som hon gifvit följ ande formulering: 2 sann ägendoms- gemenskap i stället för falsk - verldighet i stallet för sken - samvälde och ömsesidigt beroende i stallet för envaldew.
Huru lagstiftaren skulle lyckas lcodifiera dessa principer ansåg Iion vara hans enss~lc; för henne motsvarade de, och endast de, äktenskapets innersta vasen, dess sanna natur och den ideali- stiska uppfatt~~ing daraf, som borde vaxa regel, icke undantag.
Och S. L-d var nog inte ensam o111 den tron, att lagar icke skola slaifvas för undantagen.
- Huru mångsidigt arbetet för kviniiosal~ens intressen var under denna och den närmast följande tiden, ådagalägges bast genom en af Esselde signerad uppsats, i hvilken hon sammanfört frågorna: om gift kvinnas ratt, om förord, om det kvinliga skolvase~dets förbättrande, om kvinnans '
v&amp;att, om hennes myndighet m.
fl., och icke utan skäl anser hon; att .. » l884 t s riljsdag kommer att bilan en vandpiinkt i den syqgka kvinnans historia,.
S&amp; blef ock fallet, ehuru i en rikt- dng motsatt den som S. L-d: s optimistiska lifsBskådning 1Htit henne hoppas.
och hon yttrar i frhga om det reaktionens tide- hvmf som nu följ de: wkviimorörelsen i Sverige kom såluida att gå inifihn utat, ej tvärtom, som eljest är vanligt.
.o Men hon strackte ej vapen, 1ingt * rifrHn!
Det gamla ordet, att wintet mii.nsliligt är mig likgiltigt », Buiide 1ia.fva varit Sophie Adlersparres valspråk.
För henne stod det liiigst att rara människa forst och kvinna sedan.
Darför fiiiim vi ahen hennes medverkan vid lösningen af s % mHnga.
på ilagorclningen sthende sociala frågor: sedligheten, nykterheteii, folhmdervis- ningen, arl&gt;etsvi1115.oren, försvarsrörelsen och m b g a andra.
B tri- den i England och Amerika om den politiska ~ ~ l r i i t t e n ut- s sträckning till kvinnorna, lyckades dock till e11 början icke att vinna hennes sympatier, och hvad den sreiiska lcvin1iaii angick.
fann hon henne slAngt * &amp; ii redo att anförtros en s: i (lan ~ilakto.
N k o t senare uttalar hon sig dock för valrätt, men 1110th iiiider vissa garantier, shdana som s. k. i ~ ~ i n o r i t e t s d proliortion~lla.
val eller dylikt.
I samband härmed f&lt;irekom11er i ett yttraiide M n medlet af 80-talet.
(med aidediiiiig af h Borgs riksdags- motion):, Valbarhet nu och för lang franitid skulle varda liety- delselös och därför, ehiirii formelt rattvist, enligt vAr uppfatt- ning icke önskvärd r.
Under de fólj ande Aren modifieïailes nAgot denna uppfattning, och det är att bekliaga.
att det iittalaiiite, som S. L-d ännu under den sistfö~htiia ö intern pktiinkte.
och hvilket hon anskg 1,åfordradt genom den riktning agit; itioiieii för den kvinlign röstriitten tagit i rHrt I d.
att detta kltir- görande af liemes egen stallning till denna sak?
tj ' ~-arr l~lott.
blef en icke förverkligad framtidstanke.
Då förslag räcktes om kvinnors iiiviiljiinde i skolrHd- och fattigx~&amp;sdsstpelser, var det siiberligen af omsorg föi.
att det iiya kviiiliga elementet iiiorn dessa nipidigheter shille I~lifva sk inflytelserikt och s&amp; värdigt som x n ö j l i ~ representerailt.
~ som S. L-d önskade, att steget icke med ens skiiile tagas M l t ut.
Xän borde gå tillväga med varsainhet.
: konserrati.i-t inefor- merande,.
Shlunda skulle de Irri~ilig-a 1edRiiiöteriia till eii början endast deltaga i sammantrideii och cliskrissioner och icke hafra beslntanderiitt.
Kar sedan föror iliiingeii iitlioni och til-.
lämpades utan alla.
dylika halfinesyrer, var nog ingen mera nöjd däråt än S. L-d, .ehuru hon som uttryck för sin tillfreds- ställelse valde en.
form, som tycktes mången icke ta rätt i harmoni med så allvarliga saker som skolor .och fattigvård.
säger sig sjalf att i en kort minnesteckning sådan som denna, endast spridda drag från en s&amp; rik lifsgarning kunna lämnas.
Innan vi öfvergå till de båda större institntioner, soin.
blifvit omnälnnda; htersthr dock ett och annat, som icke med tystnad bör förbigås .. Har må allts&amp; erinras om den kdlelse att inträda i en af K.
M: t tillsatt komite, den s. l:.
flick- skolekomiteen, som nu första gkngen utgick från offentlig myn- dighet till svenska kvinnor, en åtgärd som utan tvifkel var en följd.
af S. L-d: s outtröttliga arbete för den &amp; liga under- visningen, +me sig delnia afsåg förberedelsec till ~iiiiversitets-.
studier eller utbildning i mejeri-.
och slöjdskolor.
Till den af ofvannämnda b. komite afgifna berättelsen hade fih Adlersparre bidragit med en afdelning, som vittnar lika mychet om kärlek till som liiinskap om den högre, fiickslcolan och ' dess berätti- gade liraf p&amp; tidsenliga reformer.
Märkligt ' är afven ilet .förslag om smlskolor, som liar fra~nställes, att nämligen vissa af statens lägre.
läroverk i mindre kommuner sknlle blifva.
tillgängliga: afven för flickor, och detta ehnru S. L-d anizzirs sager.sig » icke obetingadt instanrina i entusiasmen för samskolan ».
i4tt Irviiinor.
skulle tillika med man deltaga i stirelsen, i organisationen och.
iiispektionen af sådana skolor afvensom vid sniiibarnsskolor, sy- skolor m.
var ett ofta nttaladt önsl-mingsniål, motiveradb med det obestridliga yrkandet, atD hvar ocli eii bör göra livad han (eller hon) bäst lian göra.
Stoclil~ol~ns h,ögskola och 1rWino- bildningen %r ett ämne, till Iivilket Iion d t a återkommer ined ' stora fraintidsförhoppiii11.gar och soni hon niecl förliarlek be- llandlar: En ~ ~ p p s a t i s ~Tidslcrift för hemmets.
sista årgång, som.
till.drog sig icke ringa uppmarksam1iat, bar the111: B Gifves det en värilplilrt för kvinnan?
w, och S. L-d: s varma fosterlmds- kärlek fann ocliså ett ja på den fikgan ..
Efter en längre frain- stallning ' af de11 storslagna, ehiiru icke ännu f ~ ~ l utredda lt pla- nen för det hela, slutar ock artikeln inecl följande ord: # Vi hafva sett, att den svenska liviniim verklige11 ager en ~värnplilct, hvill~eii, aftj anad inom sj ukvårdeils olika oinïhden, motsvarar det lwiiiliga vaselidets innersta slcaplyniie,.
Har finner man
%ter denna tanke på de sjukas behof af verkligt god, icke blott h bildad och skolad kvinlig, vård.
Af denna djupa medkänsla för allt hvad som rör sjnkslröterskans ka.ll, kunde ännu e11 yttring spåras d&amp;, endast nágra f&amp; ~ e c k o r före hennes död, hon tecknade sitt namn sista gingen under ett upprop till allmänheten för bildande af en pensionsfond for sjuksköterskor.
Inom Fredrika Bremer-Förbundet har ock sjuk~å.r&lt;len en sar- skild komit6, i hvilken S. L-d anda: till sin bortghng var ordförande.
öm utan ä Den som vid t a l om föreningen Handarbetets Vaiiiier vill börja ined det allraa första uppslaget, bör gå tillhaka till i Köpenhamn 1872.
Sophie Adlersparre ind~istriutstä~ingen sammanträffade dar oförmodaclt utanfdr iiigången med en vän- inna.
, Gå inte ina, sade hon %för att se det svenska kvinno- arbetet, det ar så underhaltigt, jämfördt med det danska, att jag helst skulle vilja täcka öfver alltsammanss.
Flere besökande frhn Stockholm hade f&amp;tt ett liknande intryck, ocli p&amp; Iiösteii.
samma år öfverenskommo nagra damer, att i förening med S. L-d f r h utlandet rek-virera en profsamling af stilriktiga hro- derier, t y nggot borde jn göras för att höja ocli rena smaken på prydnadsarbetets område.
Samtidigt hade friherriiinan Adlersparre och m&amp;larinnan fru Wiiige, jämte n8gra fii andra, börjat intressera sig för det inhemska allmogearbetet med de nationella mönstren, och efter ett par krs fui; lwredande htgärder och studier stiftades föreningen Haiiclarhetets Vänner, detta.
företag hvars nuvarande utveckliiig och r~ckvidd di % ingen Imnde ma.
Allra.minst kunde S. L-d sjalf tanka., att hirr skidle slås en af (lessa broas einellaii hemmet ocli samhallet, som hon sh ofta talade om, sh mycket, illskade iitt bygga p i med taldar, ord och gärningar.
Hennes onttröttliga energi sökte och fann ocksh pessoiiligt och iuaterielt understöd, l y c h - des tända andras i h e r och sysselsatta andras krafter med en fmmgkng, som vid den tiden och inom dessa bretsai.
knappast for n8g.01~ annan varit möjlig.
Xan tvekade, man iiekade, inan pekade p&amp; otaliga hinder och sduiglleter, men intet fick gälla.
inför hennes friska, modiga vilja.
Det s 7 M e gH, - ock det gick!
En och annan minnes f r h denna tid siikasesna från Söders - där S. L-d den tiden liade sin bostad - d;, icke
25 1 - litan ett visst naivt ' ringaktande af andras tid och tycken, .det begärdes, a t t på några få timmar - det skulle utföras, som lrräfde dagars arbete, då det aldrig förutsattes, a t t den som fick ett uppdrag Iiiin.de vara förhindrad att genast fullgöra detsamma, a t t icke omedelbart, med bidosättande af - allt annat, taga ihop med det som slriille göras.
Också kallade man ibland.sliämtande sig själf och andra för S. L-ds stadsbud, hennes offer, hennes slafvar.
Det var eniellertid ingen brist på sh-ämtsamma svar från S. L-ds sida, och det goda förståndet vid det gemensamma, för nVännerizas vänner)) kära sträf~7andet, rubbades sällan.
Hände det någon ghng, så återställdes snart jämvikten, t y lång- sinntliet och smhaktighet voro alltid främmande för S. L-d.
Hon såg helst allting i stort, ville icke tillatn, a t t målet skulle skymmas af o~äsentliga detaljer och att man lät sig nppeh&amp;llas af vägens små stötestenar.
Men fordrade hon mycket, så gaf hon också mycket, gaf sig själf, hela sin personlighet och be- gåfning, fritt och utan alla förbehall.
Och däri lag hemligheten af den nialrt, som till lieane drog så många sympatier, som kring Iieiine samlade så många villiga och s&amp; goda krafter fr %n.
när och {j ärran.
Handarbetets Vänners historia är i sin helhet äzziiin oskrif ' ven, men en af stiftaiinnorna har i en i Dagny intagen .&amp;ter- blicka lifligt skildrat n&amp;gra af f~~ei~iiigeiis leclaiide personlig- heter.
Med rätta säger författarinnan, att för deni alla fanns ett gemensamt: den ideella riktningen, samt tillägger en förrco- dan, a t t det är detta, som allt framgent gjort det för Hand- arbetets Vänner möjligt att fasthålla idén, föreningens syfte e t t i fosterländsk och konstnärlig riktning förädla den svenska hemslöjden.
är ' man nu ser den i flere våningar fördelade och kyrkskrndar, när nian.
lokalen nzed ~ ~ t s t ä l l d.
gobelintapeter a vet a t t föreningen sysselsätter hundratals kvinnor, när man hör omtalas den insats densamma, gjort i den för konstindusti.ien betydelsefulla riktning, som stundom fått namn af nordisk renässans och a t t dess rykte nått vida öfver faclerneslandets gränser, - då har man svårt a t t i tanken gå tillbaka till den tid, då styrelsens ledamöter skötte försäljningen jämte de blygsamma aff ärerna, och styrelsens ordförande, S. L-d sj alf, tillika var D skriftföraren och besörj de korrespondensen, hvilken i hennes hand visserligen icke hade blygsamma proportioner Ty det gällde då att skaffa både offentligt och enskildt under '.
stöd, värfvn både ledamöter och arbeterskor, och uniler detta allt hålla i d h s fana högt.
I, Tidskr.
for hemmet.
infördes icke blott många af Handarbetets Vänners mest anvanda mönster, utan nära nog hvarje häfte hade något att förtälja om förenin- gens första kamp för ' tillvaron och senare framgkngar.
- Rikedom på ideer och förinhga af initiativ äro icke alltid förenade med egenskapen att kunna leda den lugna, jämna ut- vecklingen af ett företag.
Och viil att så ar, ty arbetskraftiga, förståndiga, för rent praktiska uppgifter dugande kapaciteter ä r o lyckligtpis icke s&amp; sällsynta.
som idkmanniskor.
Xiir day- for af dessa sistnämndas planer och förhoppningar blifrit en verklighet, nar det systematiska ordnandet skall ske och det gäller tillgodogöïa.ndet af redan vunna aktuella fördelar, d&amp; allt detta, med lugn ka.n lämnas i andras händer, d&amp; söker det varma hjärtat och den starka &lt;jan ett nytt falt att odla, samt finner afven genom ett slags intuition cn ny jordnian fiir idhernas frösadcl.
Så äfven med S. L-d.
Till &amp; r 158 ' 7 stannade hon som F. H.
V: s ordförande och har alltsedan i ordets egentligaste mening varit dess hedersledamot, samt uppliörde alclrig att med varmaste intresse följa Handarbetets Vänners eksa am het.
Blen redan före denna tid hade en af S. L-d länge niirci tanke börjat taga .fast form och framträdde slutligen i en plan, Ii~4.keii under lhngvariga och lifliga öfverläggningar smb- ningom iitarbetades.
Det p i så många h&amp;ll spridda arbetet för kvinnans framhtskridande ansgg hon borde samlas, och genoin makten af den nya tidens kraftigaste hiifsting.
associationen.
skulle en enig samverkan af kvinnor orli man lzun~ia uppstå inom vida kretsar af vårt land.
Kring denna plan sainlades en liten krets likatänkande, och efter åtskilliga förberedelser stif- tades under hösten och vintern 1884-83 Fredrika-Bremer-För- bundet, i ändamål att, verka för en sund ock lugn ~ ~ t v e c k l h g af arlsetet för kvinnans höj ande i sedigt och intellektuellt skval som i socialt och ekonomiskt kanseende:;.
Programmet r a r vidsträckt och öppnade utsikter å t alla håll, påvisade möjligheter och uppmanade till ingriptuide, hvar- helst n %got kunde st&amp; att vinna för kvinnans basta.
Inom det rymliga arbetsfdtet fanns plats för alla.
som dit me&amp; %rde god vilja a t t ofha nggot af tid, krafter eller ägodelar.
&amp; en har var början icke lätt.
Nycket Mgades och mycket undrades hur denna samverkan skulle taga sig u t i den praktiska till-
253 - ' ärnpningen och hvilken .färg.
det nya firbundet skullefå.
Det föreföll nära nog Irornislct då ' från ena hallet hördes ' välmenta.
varningsrop mot de r öda kvinnoradikalernas omstörtande ' teorier, och från clet andra spefnlla försäkringar, att i ' ett så, grått, konservativt sällskap inga hisinnade åsikter kiinde vinna an- slutning, att.
därifrån vore intet fram&amp;tskridande att förvanta.
S. L-cl hade dock redan i inbjudningsskriften, framh %llit, h~kiisoni skvinnofrågan behöfde varilas, icke blott mot real&lt;- tionens ntan ock mot revolutionens farors, ' och hela hennes föregående verlisamhet var en borgen för att något ytterlighets- parti aldrig skulle få rakna.
henne inom siim leder.
I trots af alla oblida ' omdömen utom, alla skiljaktiga meningar inom Förbundet, blef det clock snart tydligt.
att S. L-ds tanke hade varit riktig, att i sammsnslutningen fanns en lcraft, som främjade hvarj e enstaka sträfvan.
Förbalidets spada planta visade sig synnerligen lifskraftig och växte snart nider den kloka och liärleksf~dla våiden s$, att i dess hägn kunde beredas skydd och stöd å t niånga af ' kvinnosakens out- vecklade eller hemlösa afkomlingar.
Under de tio åren af sin tillvaro hm Förbundet varit stadt i jämn tillväxt, den ena fiågan h m ~~pptagits efter den andra och de olika komit6ernas antal ha ständigt ökats.
Inom Pörbunclet var det alltid ~ G g o t ' nytt att skapa eller något gammalt att framdraga ur oförtjiint glömska, och clet vm jiist detta rörliga] .if, som så starkt fastade S. L-ds intresse, fäi~gslacle 11.ennes spaidiiga, lifliga sinne.
Sj alf besörj de hon de första åren utgifvmdet af Förbundets ticlskrift Dagny, som s&amp;lunda i ratt neclstignnde led harstwnnlar från * Tidskr.
för hemmets.
Hon var afven med i flera korni- teer; bland hvilka främst må namnas stipendiekomiten med dess viclt omfattancle p l m och stora £rnmticlslöften.
Ingen af- delning inom Förlxs mångsidiga, verksamhet var henne likgiltig, och hennes, rika .erfarenhet och ' klma omdöme, hennes infly- tande i vida kretsar voro alltid af stort varde för detta förbinnd som hon, hvilken så högt uppskattade rmoderlighetens~ bety- delse, ofta b r ~ ~ k a d kalla e för: » mitt sista barn ».
Det var också en glädje, icke blott för henne sjalf utan för alla Förbundets medlemmar, att S. L-d npplefda den första tioårsperioden af Förbnndets tillvaro och att hon då ännu kvarstod inom dess styrelse.
- NBgon tid förnt hade Sophie Adlersparre blifvit hedrad med att af K.
: t erhålla den medalj i guld, som bar
konungens bröstbild och inskriften: ~ I l l i s quorum mernere la- b ~ r e s r, hvilken utmärkelse tilldelades henne för hennes för- t j änstfulla verksamhet till främjande af kvinlig bildning.
Det ar en kommande tid förbehilllet att skrifva S. TA-d Adlersparres historia, sh som den bör skrifvas ofveren sällsgmt adel och på hafvadets.
och hjärtats riignar s i rikt begåfvud kvinna.
De spridda drag, som här blihit sammanförda, knma endast af dem, som bevara Iieniie i ett kärleksfullt och tack- samt minne, hopfogas till en bild, Iivillren mera autyder iiii htergifver hennes personlighet.
För många, mknga inom sam- hällets alla lager var hennes namn kändt och hugt värderadt.
m h g a hade kommit till henne och fått b i s t h d i råd och dád, många hade henne att tacka för sitt andliga lifs blomstring.
Därför har äfi7en Fredrika-Breiner-Förbundets ordförande, rika- antikvarien Elildebrand,.
gif ' vit ett sannt uttryck åt Iivad alla djupt hände, i de ord han tillställde S.
L - d Adlersparre med anledning af Förbundets tioåriga tillvaro: .Till Sophie L-d Adlersparre uttalar Fredrika-Bremer- - Förbundet, sarnladt till tioarsfest, sitt beklagande, a t t lienlies hiilsa ej tillåter henne vara närvarande- Hennes lekamliga närvaro behöfves dock icke för att pitminna Fiirbimdet om Iivad hon för detsamma varit - det förgiitea aldrig, s&amp; lange Pör- bundet &amp; mes och så länge arbetet för kvinnans biista.
fortgkr.
i v i r t land *.
E. A-d.
C Den som på väg söderut &amp; &amp; n Stockholm passerar Salt- skog, kan några minuters vag därifkan se skymta &amp; am iu.
träden en ljus, vänlig herrghrd inom gula tritdgiirclsgrindar.
Det är Ström.
At andra sidan blickar det ut iifyer en vik af Sdtsjön och en skymt af Söderteljeinloppet med varsamma barrskogshöj der bortom.
Har tillbragte friherrinnan Adlersparre slutet af sommaren 1894.
Den vanliga orngifningen, n a t ~ ~ r e n skönhet s och den har- liga liiften - allt bidrog till h.ennes trefiiad; det var med saknad, som hon i böqjan af september htervande till staden.
Kom så den l&amp;nga vintern; och oingifhingen, sarskildt clm dotterliga vtin, som iniider sista deceiiniet delat hennes hem, niarkte 1111 med oro liwii hennes krafter började sjiinka.
Hon blef trött af att höra inånga inanniskor omkring sig och af nziiista kroppsrörelse.
Till slut, då kölden slog till, vkgade hon sig ej intoni sina ruin.
Under hela denna inörka tid kämpade ' den alltjämt spän- stiga och energiska rtiiclen en lång kanlp niot fysisk trötthet och 8lclerns lil.anipor.
1: ntresset för bvarje detalj af det utveck- lingsarbete, hvar&amp;t 11011 agnat sitt lif, ar lika-vaket och varmt som någonsin; men Bvad soin förr varit en lek kostade nu an- strängning, och hvarje ansträngning h&amp;mnade sig på den brack- liga kroppen.
Resignatioiiens trötthet och vemod lade sig allt oftare öfver de tärda dragen och speglade sig i den allt blidare vordiia blicken.