Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af de stridiga meningar som yttrats rörande denna InkomstTitel, i det att den inom Yällofl. BorgareStåndet ansetts böra alldeles afskaffas, då deremot inom Högv, PresteStåndet yrkats att den borde förhöjas, bemtar Utskottet ytterligare skäl alt tillstyrka antagandet af Utskottets i denna punkt föreslagna beräkning, 37:0 ChartceSigillatcc-medlen, Du denna inkomst de senare åren dels uppgått nära till- dels öfverstigit 3oo,ooo
R:dr samt af de nyligen vidtagne controller mot missbruk vid handlingars charterande bör förväntas, att uppbörden snarare stiger än minskas, finner Utskottet lämpligt att från 290,000 R:dr till 3oo,ooo It:dr böja beräkningen af denna InkomstTitel.
Vid de återstående Titlarne; nämligen Postmedlcti, Rranvinsafgiften och Restantierne hafva väl åtskilliga anmärkningar blifvit gjorda, men då dessa dels inom Stånden blifvit, efter Utskottets tanka, nöjaktigt besvarade och dels varit rakt stridiga emot hvarandra, så att Utskottets förslag innefattat en medelväg af hvad å ömse sidor yrkats, har Utskottet rörande dessa Titlar ej annat att tillägga än i afseende på det förändrade belopp hvartill Restantierna nu blifvit uppförda, att Utskottet, för att vinna en jemn slutsumma i RiksStaten, jemkat denna sista Titel efter samman - s8 Stats- Ut skottets lagda beloppet af de öfriga Titlarnes, nu till en del förändrade summor.
Den 28 Mars 182g.
Reservationer. jto Angående förslagspriset å den till Statsverket ingående Spanmål.
Herr Grefve Hamilton, H:rr Lagerhjelm och Noreus hafva .yttrat den åsigt, att värdet å Spånlinden bordt, enligt StatsGontorets förslag, upptagas till 5J
R:dr, och till grund derföre åberopat niedelbeloppet af de senaste årens Riksmarkegångspris, utgörande för 5 år 6 R:dr 36 sk. samt för 10 år 7 R:dr 34 sk. 3:0 Angående Manlalspcnningarne.
Herr Grefve v. Schwerin.- Emot Utskottets Beslut, reserverar jag mig på den grund, att Mantalspenningarne, efter hvad hvarje Bonde bar sig nogsamt bekant, utgör en Grundränta, uppkommen medelst en viss afgift å hvarje förmald tunna
Säd; att denna ränta först i en senare tid förvandlats i Spannemål, hvarigenom billig nedsättning varit beredd för dem, som för sitt lifsuppehälle nödgades i brödet inblanda större eller mindre del agnar eller bark; samt ändteligen att den med förhöjningen åsyftade likhet i Mantalspenningarnes utgörande, mindre alser Statslnkomsternes förhöjande än en lättnad i redogörelseväg, hvilken dock ej bör komma i ringaste betraktande, i jemförelse med obilligheten att lägga en partiell förhöjning på en klass af Medborgare.
Betänkand en, N:o ia3. 2g Herr Lagman Noreus:
Första grunden till den under titel af Mantalspenningar utgående Skatt liar varit, att R.
St.Y vid Riksdagen år 1025,, till utförande af ett krig med Pohlen, beviljat en så kallad tjvarntull af all den säd, som fördes till Qvarn att malas och har denna skatt, i anseende till anmärkt underslef nied qvarntullen, blifvit förvandlad till en personlig eller Koppskatt.
Vissa orter hafva njntit större teller mindre lindring för denna afgift, som nu i allmänhet utgår med 12 sk. för hvaije mantalsskrifven person.
En sådan lindring har otvifvelagtigt häi ledt sig ifrån Orternas serskildta beskaffenhet, olika cultur,och innebyggarenas, jemförelsevis med andra orter, större eller mindre förmåga att skatten utgöra.
Denna fortfar ännu och utan en allmän undersökning öfver hela Riket, till vinnande af jemnlikhet uti all beskattning pä jord, kan det icke utrönas huruvida de förhållanden, hvilka grundlagt eftergiften, i större eller mindre mohn upphört att vara verkande.
Om en sådan allmän undersökning lära ock R.
M:t i underdånighet anhålla och hvarje förändring uti de ordinarie
Statsbidragen som derförinnan beslutas leder till en partiel skatteförhöjning, som icke är rättvis i sin princip och som således bör undvikas för att kunna fortgå till ett större och vigtigare ändamål.
Af dessa skäl och då denna skatt, grundad hvad Allmogen angar pål productionen af Åkerbruket, skiljd ifrån alla andra näringsförhållanden, icke bör, utan en allmän undersökning om den olika utvidgningen deraf i olika landskap, undergå någon förändring, reserverar jag mig emot det 3o Stais -Utskottets beslut sora Utskottet fattat om sältet för dess framtida utgörande.
Uti Herr Grefve v.
Sehwerins yttrande hafva instämt Herrar Hejkensköldj Nordenfeldt, och Lundgren.
Nils HåkanssonJag Reserverar mig emot Högh Utskottets Betänkande så vidt det afser förhöjning af Mantalspenningar i de orter, der nedsättning förut alltid ägt rum.
Jag åberopar härvid hvad jag uti HÖgl.
Utskottets Afdelning yttrat, att ingen Grundränta bör förhöjas, utan tvärtom nedsättas i de arter söm kunna jemföras med de nu vanlottade och förskonte} med anledning hvaraf jag föreslagit, det en generel undersökning öfver hela Riket måtte tillstyrkas alt af Konungens Bef:h:de verkställas, samt R.
StJr nästa Riksdag föreläggas, som då ägde, med Billighet och Rättvisa öfverensstämmande j till lika belopp nedsätta mantalspenningarne i de
Rikets provincer, hvilka kunna med de nu ifrågavarande jemföras.
Detta mitt nu förnyade yrkande anhåller jag, måtte, såsom min enskilta reservation, Betänkandet till R.
Anders Nilsson från Wermeland.
Att dörama af de från alla orter ingående underrättelser lärer knappast finnas någon trakt inom Sverige, der KronoSkattejorden icke redan är så med ulskylder, under allahanda benämningar, belagd, att af dess innehafvare och brukare någre ytterligare afgifter och skatter icke kunna Betänkandcn, N:o ia3. 3l Utpressas utan att deras obestånd och undergång derigenom verksamt beredes.
— Sådant är förhållandet i Wermelands
Län och i synnerhet i den bergigaste och ofruktbaraste delen deraf — Nordmarks Härad — för hvilket jag förer talan, och hvilket troligen är ett af de mäst vanlottade: —Jag skulle således handla emot både pligt och öfvertygelse örn jag icke, på det hög - tideligaste protesterade mot den af II.
Afdelning föreslagna tillökning i de hittills af Länet utgjorde Mantalspenningar och Lagmansränta.
Utom det obilliga i principen, att Wermelands Län, till hvars jord- och grundränta Mantalspenningarne, från urminnes tider, ansetts höra, såsom tillkomne i stället för den så kallade QvarnTullen , och hvilket
Onus ej mindre, i anseende till Örtens ofrugtbarhet och deraf följande svårighet att på flera ställen befolkas, än till der belägne Hemmanens ålagde deremot svarande dryga onera och tyngder, varit bestämde till mindre belopp än för kringliggande mindre vanlottade trakter.
Skulle denna ort få vidkännas eu tillökning i afgifter, utan lindring i andre bestämde pålagor, och innan, genom en ordentlig refning och jemkning å all Kronoskattejorden tillkommande onera blifvit beredd och för sig gått, vore det ofelbart ogörligt att af detta Län och framför allt ofvannämde Härad, kunna indrifva någre ytterligare skatter, enär de senare årens olyckliga erfarenhet visat, att KronoUtskylderne, sådane de för närvarande äro, icke något Ar kunnat utgå, utan genom försäljning af till mer iller mindre, från Innevånarne, pantade lösörepersedlar. 3a Stats-TJtskottets
Till styrkande af ett slikt förhållande, och att den arma SkatteBondens belägenhet, uti ifrågavarande
Län och synnerligast nämnde Härad, icke medgifver någon tillökning i Kronoutskylder, anhåller jag upplysningsvis få anföra, det jag ganska bestämdt påminner mig, att vid en förledit år i Augusti månad, för oliqvideiade skullder till K. M:t och Kronan, hållen Auction, på Ökne Gästgifvaregård, en otrolig mängd utpantade och ditförde persedlar och kreatur från Näs, Gillbérgs och Nordmarks Härader, endast från den lilla socken Trankihl, uti det sistnämda belägen, bestående af Hemman eller Mantal, försåldes, om en afyttring till irdel högst-i:del af värdet så kan kallas 96 lod Silfver, 5 Bollstra:-, 5 Hästar, i3 Kor och i3 Får, förutan Tenn, Koppar och mången fattig Jordbrukares öfrige Husgerådssaker, dem jag till cjvantiteten nu icke kan uppgifva.
Då tillståndet verkligen är sådant, icke föranledt af misshushållning eller ett öfverflödigt lefnadssätt; der den innevånare, som, med största möjliga inskränkning af lifvets behofver, undgår brist och trängande nöd anses hvad man kallar behållen och förmögen; och der någon förhoppning om inträffande bättre tider icke är att påräkna, i anseende till kringliggande orters allt mer och mer aftagande penninge-tillgång, hvaraf den närvarande fattigdomen i anseende till aftagande tillfällen till arbetsförtjenster och afsättning, varit föranledd, skulle det vara ej mindre omenskligt än overkställbart att påtänka nya och ökade skatter:
Af sådan , Betänkanden, N:o ia3. 33 dan, på grundade skäl fotad öfvertygelse är det, som jag på det högsta, för hemmavarande protesterar emot den af Högh Afdelningen föreslagne tillökning i de [för Wermland hitintills bestämde Mantalspenningar oell LagfuansRäntan; och yrkar, att, otti detta oagtadt, en slik föreslagen tillökning, till likhets vinnande i benämningen öfver hela Riket, icke möjligen skulle kunna undvikas, Länets innevånare då ovillkorligen måtte få tillgodonjuta någon deremot fullkomligt svarande minskning i annan Onus, hvarföre den eftergifne Fångskjutsen så mycket mindre kan anses, som då Lagmansräntan, lika med den, utgår af Matlag, beräknas Mantalspenningarne efter personalen, — En Vida åtskilld beräkning, Nits Strindlund:
Jag sorn ej kunnat dela dert mening hvaruti Högh StatsUtskottet stadnat, får i anledning deraf lemna följande reservation i Då med anledning af K, M:ts Nådiga Proposition om StatsVerkets tillstånd och behof, Utskottet till R.
St:r beslutit den hemställan det borde i synnerhet i Rikets Norra Provinser, troligen till beredande af större redighet och lättnad i Uppbördsverket, betalas af hvarje mantalsskrifven person lika mantalspengar med dem i Rikets Södra, men om de fjellarne närboende, mindre väl lottade skulle fordra häruti ett undantag, vederbörande LandshÖfdingar skulle äga att sådant bestämma; så har jag reservationsvis till respective RiksStåndens behjertande velat hafva bifogat följande anmärkningart 2 D. 2 H. 3 34 Stats-Utskottets
Hvad mantalspenningarne angå, hafva de sålunda tillkommit: att R.
St:r vid Riksdagen år 1625 åtagit sig att betala en viss afgift för hvarje Tunna säd, som förmaldes under namn af qvarntull, som detta öfverklagades i synnerhet af Uppbördsmännen, så blef sedermera å Riksdagen i65a beslutit att hvad Kronan genom denna afgift inom hvarje
Län ägde att uppbära, skulle deruti till betalande fördelas lika på hvarje person öfver i5 års ålder.
Genom detta förändrade sätt, att debetera, uppstod ingen skärpning i beskattningen för den ena, ej heller lindring i utskylderne för den andra Provinsen.
När en del af de emot fjällen belägne Län, som Betänkandet innehåller, på den tiden för sine personer kommo att betala en mindre Contribution än andra, så var detta en följd, icke deraf att Gränseprovinserne mot fjellen skulle, för sin i andre afseenden vanlottade belägenhet, njuta en lindring vid Recognition till Staten för samma förmån med Sydlänningarne; det kom derifrån att Norrlänningarne malde mera bark, än de sydlige Provinserne; och för barkens matning fordrade då hvarken Kung eller St:r någon afgift.
Om, såsom ledande till reda och säker controll, bevillningen, för begagnande bränvinsbrännings-rättighet, ej skulle uppbäras efter de Käril och den Redskap eller ock det ämne, som härvid användes, utan efter den inkomst, som Kronan derigenom ville påräkna, skulle till utgörande fördelas lika på hvarje till en viss alder hunnen mansperson, så, oaktadt det Betänkande!), N:o ia3. 35 i hela det vidsträckta Norrland, ej tillverkas ^V^el så mycket bränvin, som i en del af de Sydlige Länen, så kunde jag likväl vara öfvertygad, att, i likhet med hvad i förevarande Betänkande finnes tillstyrkt, det ej skulle anses sorn obilligt, utan tvertom som en naturlig jemkning i bärandet af till allmän fördel erforderlige skattebidrag.
Låtom oss taga tillbaka det äldre debeteringssättet, för det senare; om Sydlänningarne då åter betala mera än Nordlänningen , månne då de förre graveras för hvad de sakna, när de senare ej vidkännas hvad de innehafva?
Nej! jag förklarar, att i händelse af bifall till Utskottets Betänkande, de Södra Provinserna då de vilja pålägga de Norra en Recognition för hvad de sakna, ingalunda synes hafva förstått sina förfäder, som aktade ovärdigt, att, sjelfve starke, lägga en lika tunga på sina svagare Bröder:
Det är icke vid pluraliteten hvilka med mina Comraittenter dela samma Interesse, som jag hyser hopp om Betänkandets ogillande.
— Uselheten af vårt land har gjort att på Riddarhuset finnas få, så väl som i Medstånden, som tala för Norrlands rätt, såsom sitt hemland.
Vid saken ensam rättvis, och Rättvisan såsom allas interesse, har jag försatt min förtröstan.
Den som häremot vunnit en fördel, har redan förlorat mera, än om han allena varit bibehållen vid det han förr ägde genom den osäkerhet som väntar i besittningen af båda.
Om jag nu om Betänkandet talade mera, 36 Stats-Utskottets skulle jag kanhända göra både RiksSlåndeu och min ■vördnad för dem en orättvisa.
Hvad vidkommer controllen och den sökta redig-, heten i Upphörden, genom bifall till Betänkandet, lemnar jag till hvar och en att bedöma, när Landsliöfdingarne skola äga att bestämma hvarest de traeter ärp i vissa Län, som skola få behålla sin gamla rätt i ifrågavarande fall.
Sist vill jag fråga —. är nu tiden inne att öka Grundräntor som stått i 204 år? — eller har de,t skett om det rört annat Stånd än BondeStåndet?
Jag anhåller att desse tankar få åtfölja Betänkan-, till MedStåuden, Häruti hafva Riksdagsmannen Pehr Pehrsson och Carl Bergman instämt, 3.0 Angående NumerLolleriVtrket.
Emot Utskottets Pluralitets Beslut, att tillstyrka Lotteriinrättningens bibehållande, har Reservation an-, maits af Hr Grefve von Schwerin, Hrr Lagerhjelm, Heijkensköld, Nordenfeldt, Lefrén, Biskop Thyselius, Professor Hasselroth, Prosten Heurlin, Doctor Rönbeck, Prosten Grevillius, Doctor Häggblad, Rådman Lundgren, Grosshandlaren Ekerman, samt Hr Commerce-.
Rådet Santesson , äfvensom sedermera af Hr Prosten Östberg, som vid frågans afgörande af sjukdoms för-, fall hindrats att vara tillstädes, Och har denna Minoritet förenat sig om det tillstyrkande till R.
St:r, att nu besluta afskaffandet af NurnerLotterilurättningen saint att stadga såsom grun-.
Betänka nelen, N:o ia3. 37 der för verkställigheten deraf, att spelningen å ifrågavarande , så kallade Genuesiska Lotteriet må bestämdt upphöra med 1833 års utgång; samt att det årliga Arrende-belopp 5oo R:dr, som SeraphimerLazarettet hittills påräknat för öfverlåtelsen af dess in nehafde privilegium å ett Lotteri, från och med i834 å Stat uppföras.
Hvarjemte hos K.
M:t bör i underd. anhållas, dels att något Privilegium i Lotterispel hädanefter icke må utfärdas, dels att kraftiga controller mot sådana Spellnrättningars införande i allmänhet må vidtagas samt dels att de vacancer, som inom NumerLotteriVerkets Embets- och Tjenstemanna-personal yppas, måtte, så vida återbesättning är nödig, endast genom provisionella förordnanden tillsättas.
Blifvande det, så vida R.
St:r besluta Lotterilnjättningens upphörande, nödigt att vid StatsRegleringen på annat sätt för år 1834 afse den hittills beräknade inkomsten af LotteriVerket. 4-o Danska.
Fyringsmedlcn.
Hr CommerceRådet
Santesson har åberopat sin i i detta ämne förut afgifna Reservation, som igenlinnes i i:sta Bandet pag. i65.
Uti denna serskilta tanka hafva Hr Frih. PalmStjerna och Amiral von Schantz jemväl instämt. I Stats-Utsk.
Betan kand en, N.‘o 124. i N:o 124.
Utlåtande, i anledning af någre i K. M:ts Nådiga Proposition, om StatsVerkets tillstånd och Behof, förekomne Allmänna Frågor.
D -till R.
St:r, StatsUtskottet nu öfverlemna!- dess Förslag lill reglering af RiksStaten under dess 10 HufvudTitlar , jemte Allmänna IndragningsStaten för år l83o och följande år, intilldess den vid nästa Riksdag skeende Statsreglering lifver gällande, liar, i afseende på de med de årligen erforderlige StatsUtgifterne gemenskap ägande mera allmänna eller princip-frågor, sora K.
St:r den i3 Nov. 1828 allåtne Nådiga Proposition, ang:de StatsVerkets tillstånd och behof, innehåller, Utskottet ansett sig böra serskildt yttra sig.
Att, såsom en allmän grund för StatsUtgifternes bestämmande, K. M:t antagit, att myntvärdet skall, genom R.
St:rs åtgärder vid denna Riksdag, bevaras från ytterligare försämring.
Utskottet medgifver, att en myntbestämning, hvilken skulle försäkra StatsVerket att få emottaga sine inkomster efter samma myntvärde, som de sedermera utdelades och användes, innebär hufvudgrunden för en pålitlig beräkning i det hela, och att det ändamål, som K.
M:t åsyftat genom löners bestämmande i penningar, derigenom skulle vinnas och medföra de mångfalldiga 2 B. 2 II.
A ii Stats-Utskottets fördelar KammarCollcgium och StatsContoret, på sätt här längre fram förmäles, upptagit och utredt.
Men då denna myntbestämning annu icke är afgjord, och i alla fall åtskillige omständigheter medverka, att Verkställigheten deraf icke genast kan följa, har Utskottet ansett, att för närvarande förutsättningen deraf icke kan såsom grund för StatsUtgifternes bestämmande antagas. 2:0 K.
M:t har i Nåder tillstyrkt indragning till Statsverket af de indelta löningsräntorne, för verkställigheten af den föreslagrie löneregieringen för LandsStaterne samt Indelta Armeens Befäl, jemte lönernes bestämmande i Silfver, att utgå i BancoSedlar, efter en för 5 år bestämd medelcöitrs.
Noggranheten och fullständigheten af de vidsträckta undersökningar, som föregått K. M:ts Nådiga Proposition härom, och hvaraf Utskottet kommit i tillfälle, att närmare känna Afloningens nuvarande beskaffenhet så väl inom de Civile Staterne som ock inom både den värfvade och den indelta Armeen, äfvensom verkan af den föreslagne nya regleringen ej mindre på deraf uppkommande
Statsbehof än löntagarnes vilkor i alla grader samt uppbörden, redovisningen och Statsförvaltningen, föranleda Utskottet så mycket mera, att inför B.
St:r framlägga och söka utreda detta ämne, som berörde reglering åsyftar en hufvudsaklig förändring i en inrättning, hvilken, grundlaggd af en bland Sveriges störste Konungar, ägt bestånd under nära halftannat århundrades mångfalldiga skiften.
I Betänk anden, Alio 124.
I sådant afseende får Utsk'*ttet till en Början upplysa: att, sedan hos R.
Sttr vid sista Riksdag den önskan blifvit framställd, att tillgång måtte beredas till förbättring uti de för Befälet vid indelta Arme'en an-’ slagne löner, samt att R.
Sttr tillika ville bos K.
M:t i underdthet anhålla, att en jemnare reglering med dessa löner måtte verkställas och ett minimum i lönebeloppet bestämmas för hvarje grad; så anmälte, i underd. skrifvelse af den 29 Julii 1823, R.
St:r, att, vid öfvervägande af hvad i detta ämne förekommit, R.
Sttr runnit Befälet vid indelta Armeen och egentligen vid Infanteriet vara ganska olika lönadt, samt en del försedd med löner, som icke kunna anses tilIräckIige för skälig utkomst; men att, ehuru detta missförhållande i någon mohn kunde härröra deraf, att prisen på Landtmanna-varor fallit och andra pris deremot blifvit stegrade, R.
Sttr likväl trodde egentliga orsaken igenfinnas i Armeens i senare tider förändrade organisation, hvarigenom Befälets personal blifvit ökad.
Och med tillkännagifvande, det StatsVerket saknade tillgångar, att genom ytterligare anslag åt ifrågavarande
Befäl bereda förbättrade lönevilkor, anhollo alltså R.
Sttr i underdthet, att med indelta Arme'ens Befäl en sådan reglering måtte vidtagas, att hvar och en kunde finna nödig utkomst med hvad Staten för närvarande består, samt att aflöningen blefve efter tjenstegraderne lämpad.
Vidare och efter det R.
Sttr äfven i öfvervägande tagit en från K.
M:t dem öfverlemnad underd. ansök - xv Stats-Utskottets ning af KronoFogdarne oell HäradsSkrifvarne uli Inlands, Oroust och Tjörns samt Sunnervikans och Norrvikens Fögderier af Götheborgs och Bohus Län om löneförbättring, afgåfvo till K. M:t B.. St:r en underd.
Skrifvelse den 27 derpåföljde Augusti, af det innehåll: att ehuru R.
St:r, på grund af deras uti underd.
Skrifvelse den 23 Julii i8r5, ang:de i allmänhet förhöjda löner för Rikets Penninge-löntagande Embets- och Tjenstemän, meddelte Beslut, alt lönetillökning ej finge åtnjutas afdon, som vid sin tjenst innehade större eller mindre andel af lönen indeld, eller ock dervid njöt fördelar af Boställen, Bohemman eller jord m. m.; ansett sig icke kunna bevilja den af KronoBetjeningen i BohusLän sökta lönetillökning; R.
Strr dock, enär erkändt vore, att KronoBetjeningen i vissa orter afRiket innehade löneinkomster som icke svarade emot denna TjenstemannaCorps trägna sysselsättning eller lemna densamma en skälig utkomst, af sådan anledning hos K.
M.‘t i underdlhet anhöllo, att ett generelt Förslag till KronoBetjeningcns och LandsStatsTjenstemännens jemnare samt i förhållande till tjensternes beskaffenhet mera afpassad aflöning måtte, efter föregången undersökning om lönevilkoren i allmänhet, varda upprättadt, samt vid nästa Riksdag förelaggdt R.
Stlr, som då torde blifva i tillfälle att det öfverklagade lidandet afhjelpa.
Sedan, till följd häraf, på K. Mits Nådiga befallning, ej mindre KammarCollegium och StatsContoret upprättat ett generelt Förslag till ny LöneStat för LandsStatens TjenstemannaCorps, utan äfven blifvit Betänkande!), N:o 124. v utarbetadt ett project till ny lönereglering för den indelta Arrae'ens Befäl; så har K. M:t, till pröfning i sammanhang med regleringen af Statsanslagen under 2:dra och 3:dje HufvudTitlarne, till Utskottet öfverlemna! desse serskildta Förslager.
De utgå gemensamt ifrån den i K. M:ts Nådiga Proposition omförmälte HufvudPrincip, att det indelta löningssättet bör upphöra och att med indelningarnes indragning till StatsYerket lönerne i contant böra från StatsCassan utgå.
KammarCollegium och StatsContoret hafva såsom till denna förändring föranledande skäl anfört, ibland annat: att, då Indelningsverket, som för både Militiae— och LandtStaten till sina hufvudgrunder fastställdes genom K.
Reglementet af den 5 Januarii 1684 och K.
Förklaringen deröfver den 7 April iG85, från sin ursprungliga beskaffenhet, såsom löningssätt betraktadt, tillkommit icke egentligen för löntagarnes säkerhet, utan fasthäldre i ändamål, att den tid, då en emot varuproduetionen svarande myntstock icke fanns, besörja Statens utgifter med den lättnad för de Skattdragande, som kunde beredas, derigenom, alt grundräntorne, bestående hufvudsakligen i jordens afkastning, anvisades att omedelbart och in natura erläggas till löntagaren, hvars behof då äfven nara lämpade sig derefter; så enär denna orsak till indelningarne försvunnit, eller åtminstone väsendtligen sig förändrat; hafva KammarCollegium och StatsContoret trott, det afseende härvid förnämligast bör fästas derå, om icke vi Stats-Utskottets desse indelningar deremot numera, i stället att medföra den fördel de förr kunnat äga, snarare aro menlige att bibehålla.
För Löntagaren skulle detta aflöningssätt vara åtföljdt af den olägenhet, alt, då hemmansrnntorne ieke böra illgöras förr än nära i månader in på följande året, Tjenstemannen emedlertid måste förskottsvis besörja sin lefnadskostnad för ett helt år, och i brist af egen förmögenhet, hvilket oftast skall inträffa, skuldsätta sig och betala ränta, som i sin mohn förminskade den behållning han af lönen borde äga för sjin bergning: ett förhållande, som otvifvelaktigt beredt mångas obestånd och ej sällan haft ännu svårare följder.
— Då löntagaren icke kunde med räntegifvaren annorlunda derom öfverenskomma, nödgades den förre in natura emottaga persedlar, hvilka för honom icke behöllige mäste till underpris föryttras för anskaffandet af andre förnödenheter; genom hvilka omsorger, och af löningssättet ofta föranledde tvister emellan räntegifvare och indelningshafvare, irppkommo kostnader, besvär och tidspillan om icke förluster.
Desse allmänna olägenheter för hvarje indelningshafvare skulle dessutom ökas för de till LandsStaten hörande Tjenstemän, som icke blott för egen del, utan ock för de öfrige Embets- och Tjenstemännen utkräfva löningsräntorne eller afyttra dem på ett eller annat sätt, samt derföre göra läkning med löntagaren; oberäknadt det åliggande KronoBetjeningen jemväl hade, att uträkna, uppbära och redovisa Lönings-öfverskotterne.—