Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
(85) En u n g flicka, SLÖJDLÄRARINNEPLATS.
Slöjdlärarinneplatsen vid Skolhemmet för blinda döfstumma i Venersborg är ledig, att tillträdas vid nästkommande hösttermins början.
Lön 300 kr.
för år och allt fritt, utom tvätt.
Ansökningar ställda till skol- hemmets styrelse insändas till underteck- nad, skolhemmets föreståndarinna före juli månads utgång.
Venersborg d.
6 juli 1899.
E N FR. 7 KL. ELEMENTARL.
med myc- ket goda betyg utexaminerad flicka, ön- skar i höst komma i god familj, där hon kan erhålla, undervisning i musik mot att hon undervisar mindre barn i vanl.
skol- ämnen o. språk.
Lön begäres icke.
Re- flekterande vände sig till kyrkoherden O. Martinsson, Brattfors &amp; Filipstad.
(61) Elisabeth Anrep Nordin.
F LICKA, som tagit s. k. studentexamen, erhåller elevplats å apoteket i Högsby.
allt fritt.
(72) Pregrada bei Robitsch-Sauerbrann.
D e p ö t e r å d e flesta a p o t e k.
Centraldepdt för Skandinavien: Fabriken Farma, Campagnestraed34, Köpenhamn Ö. RÄSTDOTTER önskar till hösten plats, att mot fritt vivre deltaga uti alla hus- hållsgöromål.
Svar till » 19 år », Berg.
(81) LÄRÅRE (G.
85186) Jag varnar mot inköp af värdelösa förfalskningar och ber att noga iakttages att på hvarje degel måste ofvanstående skyddsmärke och firma » SCHUTZENGEL-APOTHSKE DES A.
THIERRY IN PREGRADA » vara inbrändt.
E.MUU I I I K U U ä b l c U i e.
Goda löneförmåner, MOT STILLAR TILL O O H M E D G A M L A L I D A N D E N.
3) Fördrifver grundligt hvarje feber, i) Helår öf- verraskande alla sjukdomar i lefvern, magen och tarmarne, i synnerhet magkramp, kolik och värk i underlifvet.
7) Tjänar förträffligt vid tandvärk, ihåliga tänder, skörbjugg i mun- nen och vid alla tand- och munsjukdomar och borttager uppstqtningar och dålig lukt.
8) Är ett godt medel mot mask, binnikemask och vid epilepsi.
9) Tjänar såsom ett underbart utvärtes botemedel för alla sår, friska och gamla ärr, ros, hettbleromor, fistlar, vårtor, BRÄNNSÅR, förfrusna lemmar, klåda, utslag, spruckna, sträfva händer m. m. och förtager hufvudvärk, susning, reumatism, gikt, örvärk m. m.
Akta är denna balsam endast, om hvarje flaska är tillsluten med en silfverkapsel, som bär min firmastämpel: A D O L F T H I E R R Y, - A P O T H E K E Z N M » S C H U T Z - ENGEL I N FREGRADA » och är försedd med ofvanstående gröna skyddsmärke.
HVAREST TORDE LATS ÖNSKAR bildad, huslig flicka, kunnig i matlagning, bakning, sömnad, väfnad m. m.
Ordentlig, punktlig.
Svar till » Gladlynt », Iduns exp.
(79) (latinare el.
realist) väl vitsordad finnes 2:ne elevplatser å apoteket » KRONAN », Christi- anstad.
TAR FINNES o För student eller studentska A p » röfira.cl o c l i £jo&lt;iteä.iicl af sundlietsltollesrlum .. DEPÖT N PÅLITLIG, bildad flicka, kunnig i hushållsgöromål, önskar plats för skol- hushåll eller hos äldre fruntimmer i Stock- holm.
V. A. », Ekerö p. r.
(76) (s.
61760) Enda äkta engelska E] E KICKLIG LÄRARINNA söker^ plats.
Undervisar i svenska ämnen, språk, mu- sik, handarbeten.
Barnkär, godt lynne.
Svar » Nitisk », Iduns exp.
(78) Specerihandlande i Landsorten.
Denna balsam är: 1) Drottninggatan 6.
ILDAD FLICKA, som i 17 år haft plats i samma familj, men gen.
dödsfall blif- vit därifrån ledig, önskar till hösten plats, helst på landet, i prästgård eller annat bil- dadt hem, som värdinna och, om så önskas, hafva tillsyn öfver barns uppfostran eller som sällskap, läs- och skrifhiträde samt hjälpreda åt äldre person.
Goda intyg fin- nas.
Svar till » Plikttrogen 62 », adr.
Firm.
Stockholm, N:r 38 (144) Fredagen den 19 september 1890.
Tidningen kostar Annonspris: endast I kr.
för kvartalet, med 35 öre pr petitrad (10 stafvelser).
För » Platssökande, och .Lediga platser- Iduns- Mode- och Mönstertidning &lt; kr.
65 öre; 25 öre.
Utländska annonser 70 öre pr petitrad.
Från år 1875 existerar i Förenta staterna ett mäktigt o c h inflytelserikt kvinligtnykterhetsförbund, Woman ' s Temperance Union (W.
U.)
Sedan sin uppkomst har Boktr.-Alitieb.
Byrå: H a m n g a t a n 1 6, 2 ' /, t r.
Träffas å byrån kl. 9 — 10 Lösnummerpris: 15 öre A H r n.
Prenumeration sker i landsorten å post- anstalt, i Stockholm hos redaktionen.
REDAKTÖR OCH UTGIFVARE: F R.
I T H I 0 F H E L L B E R G.
Mary Clement i nämnde i vårt före- gående nummer, att man till vårt land och hufvudstaden i dessa dagar väntat en öfver hela världen beryktad kvinna.
E n kvinna, som vigt sitt lif åt människokärlekens idé ", o c h som lyckats ge- nom okuflig energi och aldrig tvekande offervil- lighet föra den fram till ett stort o c h omfattande välde — Josephine Butler.
D e n nyss afslutade fede- rationskonferensen måste emellertid afstå från gläd- jen att räkna mrs Butler bland sina deltagare, men fick dock en fullgod er- sättning, ett lysande kvin- nonamn att anteckna på sin medlemslista, då Mary Clement Leavitt, den väl- diga amerikanska nykter- hetskämpen, anlände hit.
F ö r s t å konferensen och sedan, under denna vecka, i en serie offentliga f ö r e - drag bar bon med sin ovanliga vältalighet och den ädla andan i sina syf- ten värmt o c h besjälat tal- rika åhörarskaror.
Våra läsarinnor möta o c k säker- ligen i dag med nöje h e n - nes bild i sin tidning.
Gemandt »: Leavitt.
detta uträttat och uträttar än i dag, med ständigt växande krafter, storverk vid bekämpandet af rus- dryckerna, vid höjandet af nykterheten och därmed fäderneslandets allmänna välstånd.
D å denna kvin- noförening redan lefvat några år, o c h de välsig- nelserika frukterna af dess verksamhet gifvit uppmun- tran o c h m o d, uppstod som a f sig själf frågan: hvarför icke utsträcka den- na kvinliga nykterhets- verksamhet till ett för- bund, som omsluter hela j o r d e n; hvarför icke göra det ädla sträfvandet inter- nationelt?
Vid samma tid hade de le- dande krafterna i den ame- rikanska föreningen vun- nit en beaktansvärd f ö r - stärkning, i det Mary C l e - ment Leavitt slutit sig till rörelsen med sitt brin- nande nit o c h sina ut- märkta talargåfva.
Hon var den rätta; m o d o c h förtröstan saknades minst, och så b l e f hon korad att främst lägga handen till verket.
Mary Clement, dotter till Joshua Clement från V e r m o n t, är född o c h upp- fostrad i N e w England ocli började undervisa redan vid sexton års ålder.
Där- efter gick hon igenom nor- malskolan i Massachusetts
D e t är i c k e u n d a n t a g, m e n r e g e l, A t t m å n g e n m ä n s k l i g brist, s o m j a g beler, Ä r — h v e m s?
H v e m a n n a n s, o m ej m i n o c h er, I fall v i s e o s s o f ö r s t ä l d t i s p e g e l?
och egnade sig fortfarande åt lärarinnekallet.
V i d tjugusex års ålder gifte hon sig m e d T h o s.
Leavitt från B o s t o n, o c h denna stad b l e f nu hennes h e m.
T i o år senare finna vi henne helt o c h hållet hänvisad till sina egna krafter för sitt o c h sina tre små flickors uppehälle.
Å t e r började hon undervisa, som vanligt m e d utmärkt framgång.
Å r 1880 lemnade mrs Leavitt skolan oeh hängaf sig uteslutande åt nykterhetsarbetet, särskildt verkande att göra allmänhetens sinne emottagligt för en på vetenskaplig öfvertygelse grundad måttlighet.
Å r 1883 anmodades hon att resa till Sandwiehsöarna.
Oupphörligt hade därifrån k o m m i t uppmaningar att en W.
U.-kvinna skulle k o m m a till deras hjälp.
D å hon begaf sig af på sin mission, undslapp henne ej ett enda ord om uppoffring.
Hon bokstafligen » arbetade sig fram » från B o s t o n till San Francisco, öfverallt på sin väg efter- lemnande de bästa minnen o c h spridande väl- signelse i sina spår.
D e n 16 november 1884 begaf sig en passa- gerare ut från San Francisco på en opröfvad färd.
Trettiofem dollars o c h en biljett till Honolulu utgjorde all hennes e g e n d o m; men hannes förtröstan till försynen o c h kärlek till medmänniskor kunde ej uppmätas.
Denna pas- sagerare var ingen annan än mrs Leavitt, som gick ut s o m missionär för de ameri- kanska kvinnornas nykterhetsförbund för att knyta denna mäktiga organisations band rundt om j o r d e n.
H e n n e s första verk var att orga- nisera en förening i H o n o l u l u med 32 med- lemmar.
H o n stannade där till i början af 1885 o c h for därifrån till N e w Zeeland.
Där stiftades 11 föreningar.
Därefter gick resan till Japan, K i n a, Siarn, Singapore, Burmah, Ceylon, Mauritius, Madagaskar o c h därifrån till England.
Från England gick hennes resa tillbaka till Afrika för vintern, o c h därefter har hon arbetat på Europas fastland och i Palästina.
N u hafva vi henne här.
Skola svenska kvinnor ej med glädje räcka henne sina h ä n d e r?
H o n har dock utfört ett stort o c h ädelt verk, o c h äfven där ej de absolutistiska principerna delas, skall erkännas allt det goda, som följt i dessa sträfvandens spår.
Från Europa ämnar sig mrs Leavitt till Sydamerika, så att ännu år torde förrinna, in- nan hennes döttrar få se sin moders ansikte åter.
H o n har hållit öfver 1000 möten o c h organiserat närmare 100 olika föreningar.
Hon har talat till ett trettiotal folkslag af olika tungomål o c h begagnat ett o c h ett hälft hun- dratal tolkar för att göra sig förstådd.
Hon har talat m e d de flesta regenter i de land, hon besökt, o c h blott två gånger blifvit nekad audiens — en gång hos kejsaren af Tasmanien o c h en gång hos ministern för kejsarinnan af Japans hushållning.
D e t är väl den första gången, som en kvinna ensam har dragit ut på en sådan tur.
Men det gifves dess bättre kvinnor med en energi o c h fasthet, som ej vika för några vansklig- heter.
D e amerikanska kvinnornas nykterhets- förbund har danat fleije storslagna karaktärer.
Främst bland d e m står Mary Clement Leavitt.
D e n aktning o c h beundran, en karaktär o c h gärning af så upphöjd art öfverallt förvärfvat Mary Leavitt, ej minst naturligtvis från hennes yV.
eget kön, togo sig ett vackert o c h känneteck- nande uttryck, då vid afslutandet af federa- tionskonferensen härstädes Fru Andersson-Meijer- helm å deltagarnes vägnar som ett minne o c h en tacksamhetsgärd till henne öfverlemnade en kartong, hvilken i stilfullt guld- o c h färgtryck bar följande engelska inskription: I have given my li / e to thee and every day and hour is ihine.
What thon appointest let it be, thy will is betler, Lord, than mine.
W0mfi liafoet, O, att som få ila dit att, fri ut fängsel hafoet, se hafoet!
bud livad ryggar därvid men dragés magnetiskt är det?
vrå, underlig maning, allt själ!
svindlande närmre spänner, stupande djupet, i oändliga Se hur hafoet, hvad bränner leende att där en svan drömmande saligt, af hamnande invid våg håg bortom våg tåg?
se hafoet!
tjusande O, alt som få vid aning, likväl.
min vid tvång, gång till min som för Hvad och en sång!
därifrån Jag blå!
Elida örnen böljornas hemliga Hvad yster och trängsel som vida, det skimrande kvalmiga draga under hvad på ur sin ifrån det väldiga stolta, en viking där jagande Se se hafoet, det kungliga glida Hur vinkar soligt det dess bryn!
i dess rymd mot längtan famnas himmelens utan å gyllene glänser, gränser hägrande och trängtan syn, i brand, strand rand!
C. V. pTRANDBERG.
försvann det betydelsefulla i s p e l e t *; sådant händer äfven i andra saker, när utländska se- der blindt efterapas.
» S e här en präktig Filipin!
V i l l fröken A d l e r våga ett spel med m i g?
V i träffas j u åter på trettondedagsbalen hos öfverstens. » » J a g leker aldrig F i l i p i n; » — hon dröjde småleende på det förvridna tyska ordet — » t y antingen är det en vadhållning, o c h dylika af- skyr jag, eller är det ett sätt för herrarne att öfva sig i glömska — N e j, herr ryttmästare, håll vad med någon annan! » Afslaget gafs i dämpad ton, men major Hol- ger, som ifrigt lutat sig fram för att syna den ovanligt stora tvillingmandeln, uppfattade or- det vad.
Se hafvet!
•v ' ^é fa.
Samtalsämne.
|et var en dag, eller rättare afton, emel- lan jul o c h nyår, som major H o l g e r o c h hans fru hade en liten bjadning, blott för hu- sets närmaste vänner.
Majoren eger ett vac- kert herresäte i en bördig trakt, där tre järn- banor stöta samman vid den närbelägna sta- tionen; man behöfver ej ängsligt vänta på släd- före som förutsättning o c h vilkor för en bjud- ning till majorens.
I lilla salongen var en krets damer o c h her- rar upptagen af det behagliga göromålet att skala apelsiner, b e d ö m a smaken hos tre ä fyra olika sorter utsökta äpplen samt leka V i e l - l i e b c h e n m e d krakmandel.
Man kallade dock leken » F i l i p i n », o c h så » A p r o p o s vad, mitt herrskap, » sade han, vändande sig m o t det öfriga sällskapet, » s å slog vår kronofogde i går vad med Möller på Björkhult o c h det om en sak, som inga kristna människor förr än nu kunnat k o m m a i tvist med hvarandra.
Kronofogden påstod nämligen, att ingen kvinna ännu på flere år kommer att inväljas i vår sockens skolråd; Möller vågade en flaska champagne på, att vi få in en, om icke två kvinliga ledamöter vid nästa v a l.
» » N å, o c h hvem tror majoren vinner v a d e t?
» frågade friherrinnan Augusta von Ziegelstein, jämkande på en rosenfärgad lampskärm, så att skimret därifrån flög som en morgonrodnad öfver hennes ansikte.
» M ö l l e r vinner otvifvelaktigt, ty saken b ö r - jar j u bli starkt modern. » Friherrinnan började skala ett äpple, hon tycktes ej ha lust att upptaga majorens ytt- rande.
» D u är nu en gång för alla en kättare i kvinnofrågan, H o l g e r, » sade majorens fru små- leende.
» Misstag, min v ä n; jag kan blott ej för- draga, att allvarliga ting göras till rena mode- saker.
H a d e vi här i socknen en eller ett par kvinnor, som verkligen tänkt öfver skol- angelägenheter o c h kunde yttra sig klart o c h redigt i sak, så skulle ingen hellre än j a g se, att de blefve invalda i skolrådet, ty ingen af oss män kan så noga som en mor eller en äldre syster veta, hvad som i undervisningsväg lämpar sig för barnaåldern.
M e n, som sagdt, jag känner ingen mer än mor Karin, rusthål- lare Bengtssons hustru, som tänkt något öfver dessa saker, o c h af henne skulle man på ett sammanträde ej kunna utpressa tre o r d.
» » H v a r f ö r se sig om bland bondhustrurna?
Här finnas j u flere bildade damer i s o c k n e n.
» » Bildade damer! » brusade majoren u p p.
» B r o r K l i n t vill väl ej inbilla mig, att en dam ur våra kretsar, som ej har mer än ett helt ytligt begrepp o m allmogens o c h fattigmans hemlif, tankegång o c h andliga ståndpunkt, skulle ha ett förnuftigt ord att säga i hvad som rör undervisningen i f o l k s k o l a n?
» A l l a s blickar riktades ofrivilligt m o t friherr- innans plats.
Majoren bet sig förlägen i musta- schen; en paus hotade att inträda, fröken A d - ler skyndade sig att förebygga densamma.
» V e t major H o l g e r ej, att jag står på för- slag att inväljas? » H o n såg varmt leende på den häftige mannen.
» B l i r j a g vald, så af- säger j a g mig ingalunda uppdraget. » * Vielliebchen, ordagrannt: mycket älskade.
» Oaktadt major Holgers kritik öfver sock- nens bildade d a m e r!
» Friherrinnan k l ö f sitt äpple med en viss energi, olik hennes vanliga blida väsen.
» Fröken A d l e r räknar jag sannerligen ej till dessa — » E t t allmänt skratt af bröt den ohjälp- lige majoren, men ännu en gång k o m fröken A d l e r h o n o m till hjälp.
» J a g gör ej heller anspråk på större ut- märkelse än att nämnas som jämnbördig m e d mor Bengtsson i fråga o m kännedom i skol- saken. » » J u s t det, just så menade j a g!
» utbrast ma- joren.
» N i två äro ena kättare i läran om mångläsning o c h examensspektakel i barnsko- lorna.
Ni två ha bildat er en egen mening, grundad på iakttagelser o c h erfarenheter: mor Karin o c h fröken A d l e r studera barnundervis- ningens verkningar o c h frukter i hemmen, mitt herrskap, o c h ej vid förevisningarna i skolan.
R i t s c h, ratsch, höger, venster, takt, f u!
» » V ä n t a r då major H o l g e r af oss dam.
jag menar af fröken A d l e r o c h mor Bengtsson, att de skola reformera vårt undervisningsverk?
J a g tyckte eljes, att majoren nyss kallade da- mernas inväljande i skolrådet för en ren m o d e - sak.
» » D e t gjorde jag, friherrinna, men det var, så att säga, profetiskt, ty jag förutser, att en hop manliga mul.
lvadar framdeles k o m m a att, utan hänsyn till o m en kommun har några kvinliga förmågor eller ej, föreslå det högst be- titlade fruntimret, antingen det så är riksdags- mans-mor eller — eller en dam ur societeten, bara för att det skall se bra ut, frisinnadt, liberalt o c h allt det där.
O c h så få vi äfven här in en skimrande flik a f den väfnad, hvaraf ' kejsarns nya kläder ' tillverkas — äkta svenskt skenväsen nämligen. » » A t t hon är en n o l l a?
» » N e j, icke det, utan att om kvinnan, öfver hufvud taget, skall deltaga i allmänna angelä- genheter, är det de väljandes plikt att därtill utse sådana personer af vårt kön, som verkli- gen ha ett upplysande ord att säga i förelig- gande saker.
A t t i denna särskilda angelägen- het söka använda oss som en ny slags deko- ration i samhället, vore icke allenast en ny råhet, utan tillika ett gyckelspel, som k o m m e att hämna sig värre på vår ungdom, än hvad som redan skett genom att utestänga oss från allt deltagande i undervisningsfrågor. » » Fröken m e n a r?
» » A t t äfven den bästa sak kan, just i själfva början, tanklöst ledas in i ett falskt spår, till stor skada för hela framåtskridandet. » » D e t var i alla fall ett heroiskt steg af frö- ken A d l e r att hålla sköld för majoren.
Endast frökens ungdom kunde afvärja damernas miss- tanke, att ni själf önskade blifva vald. » Den unga kvinnan betraktade ryttmästaren, som o m hon nu för första gången såg hans verkliga ansikte.
H o n förstod med ens, att hvad som för henne var en allvarlig, foster- ländsk sak, för honom blott var ett — sam- talsämne.
T y s t vände hon sig om för att gå tillbaka in i salongen.
Musiken hade upphört, hela sällskapet var samladt kring friherrinnan von Ziegelstein, som med färdighet o c h behag utförde en del små kortkonster.
» V i e l - l i e b c h e n!
» hviskade ryttmästaren smäk- tande o c h räckte åter en tvillingmandel åt frö- ken A d l e r.
» D e t är bittermandel, herr ryttmästare.
L e m - nom d e m!
Har ni sett det nya sällskapsspelet? » » D e t är tråkigt. » » K a n s k e, men det ger uppslag till samtals- ämnen, » sade hon m e d ett vemodigt leende.
Majoren steg upp, gick fram till sin dotter och bad henne spela ett stycke.
» Konversationen blir mera taktfull med till- hjälp af pianomusik, » hviskade han till en äldre dam med en fläkt af galghumor.
Han var medveten o m att ha groft försyndat sig mot sällskapstonen.
N u följde han sin dotter in i musikrummet bredvid salongen.
» D e t är för väl, att ej min man är i skol- rådet; han tar alla saker för varmt.
F ö r min del ser j a g i det här inväljandet ej mera eller mindre än en ny form af artighet o c h u p p - märksamhet m o t oss damer.
Några drufvor, Augusta, de äro ej sura.
— A h, där ha v i Holgers älsklingsstycke! » » H ö r ni på musiken, fröken A d l e r?
» » N e j, herr ryttmästare, jag hör på konversa- tionen hur den stiger o c h sjunker i takt med musiken.
Pauserna äro svårast att afpassa; de k o m m a så o f ö r m o d a d t.
Så, nu slutade stycket!
Bifall, tacksägelser — o c h så ett annat offer till flygeln. » » Spelar icke n i?
» » A l d r i g på bjudningar.
J a g försökte en gång, men höll upp så snart samtalet kom i f a r t.
H v e m är det n u?
» » Friherrinnan A u g u s t a.
N u krossar hon majoren med sin talang.
A t t han ej v i s s t e.
» D e två samtalande hade begagnat pausen emellan musiknumren för att draga sig in i vinterträdgården, där en grupp ungdom slagit sig ned.
» J o, han visste, att friherrinnans val blifvit satt i fråga; därför blef den präktige gubben het, o c h jag såg ingen annan utväg att rädda situationen än att på skämt framställa mig själf som kandidat, men det hjälpte honom föga.
O c h kanske det var så godt, att den sanningen b l e f så öppet uttalad o c h så skarpt betonad, som nu s k e d d e.
» Om kläderna fatta eld.
f et inträffar så ofta förskräckliga olyckshän- delser, förorsakade genom eld, och därför tro vi, att några meddelanden om hvad s o m bör göras, ifall man skulle fatta eld, möjligen kunde rädda något dyrbart lif.
Dessa råd kunna j u vara särskildt välbehöfliga för fruntimmerna, som äro mest blottställda för denna fara.
Deras kläder äro icke blott tillver- kade af mer lättantända ämnen än männens, utan de fladdra omkring dem i o c h utbreda sig på ett sätt, som gör dem mycket mer utsatta för att råka i eld än herrarnas åtsittande kostymer.
Om någon bland våra läsarinnor vid något till- fälle skulle göra den förskräckande upptäckten, att det brinner i hennes kläder, hvad skulle hon då göra?
» Springa efter vatten », höra vi någon svara.
» Ropa på hjälp », säger en annan.
» Einga häf- tigt på klocksträngen, är hvad jag skulle göra », svarar en, som är van alt ringa på sin jungfru för allting.
» Rulla in mig i en matta eller filt », svarar en stillsam och förståndig flicka.
Detta är otvifvelaktigt ett förträffligt sätt att utsläcka lå- gorna — när tid o c h tillfälle medgifva.
Men vi vilja nu tala om ett annat sätt att gå till väga, som nästan alltid kan fullföljas och ofel- bart lyckas, om det utföres i tid — d. v. s. i samma ögonblick, ni upptäckt, att ni brinner.
I ert sofrum, i salongen, köket eller utomhus — hvarsomhelst nästan kan ni lägga er ned rak lång och rulla er omkring, öfverallt där ni ser lå- gor.
Dröj inte för att ringa först; spring inte ef- ter vatten, o c h framför allt, om lifvet är er kärt, spring ej för att ropa på hjälp.
Var öfvertygad om, att ni kan göra mer för er själf under de första dyrbara sekunderna, innan elden riktigt gri- pit omkring sig, än alla anhöriga och vänner till- sammans .sedermera förmå uträtta.
Om ni blott vill hafva m o d att, vare sig ensam eller i säll- skap, genast ligga ned och rulla er, så kan ni ut- släcka elden bättre än någon annan kan göra det, så länge som ni står upprätt.
Genom ett enkelt experiment kan ni måhända själf öfvertyga er om detta förhållande.
Påtänd en sticka och håll den under ett par sekunder i lodrätt ställning, med den brinnande ändan nedåt.
Den svedande hetta, som ni då känner bränna edra fingrar, ger en svag föreställning o m den brännande smärta, som erfares å ansikte och hals af någon, hvars kjolar råkat i brand.
Men lägg ned den brinnande stickan i kakelugnen t. ex., och ni skall då finna, både att den brinner mycket långsammare, och att ni utan smärta kan hålla i den icke brinnande ändan, så länge den ej lyftes ur den horisontella ställningen.
Vi se således, att man, genom att lägga sig ned, skyddar ansikte och händer mot lågorna, och om ni varit rask och ej förslösat några dyrbara sekunder med att springa efter hjälp, kan ni helt visst släcka elden själf o c h utan att blifva skadad.
Följande historia är hemtad ur verkligheten in i minsta detalj.
Den är ett beundransvärdt exem- pel på m o d och sinnesnärvaro under förhållan- den, som skulle förskräckt de flesta.
En ung flicka, iklädd en tunn, hvit balklädning, önskade komma åt en bok på öfversta hyllan af en hög bokhylla, som stod på byrån i hennes sofrum.
Hon steg därför med tillhjälp af en stol upp på byrån, på hvars bortre ända hon ställt ett ljus.
Emellertid beräknade hon icke, huru långt kjolarna skulle breda ut sig, då hon stod emot bokhyllan.
Det första hon märkte, var rummets briljanta upplysning.
Tänk er hennes fasa, då hon upp- täckte, att hon själf var den brinnande fackla, som upplyste rummet.
De flesta flickor vid hennes ålder skulle hafva rusat skrikande ut ur rummet för att söka någon, som kunde hjälpa dem — någon som kunde släcka.
Om hon gjort så, skulle hon efter all sannolikhet blifvit bränd till döds och möjligen också orsa- kat, att andra blifvit brända.
Men på ett mycket förståndigare sätt hjälpte hon modigt sig själf.
Naturligtvis hoppade hon strax ned från sin upp- höjda ställning, och så snart hon uppnått golfvet, hade lågorna redan vunnit sådan häftighet, att de flammade upp i hennes ansikte, men oaktadt spetsarna af hennes långa, mörka ögonhår blefvo svedda, hann elden icke skada henne, så ögon- blickligt kastade hon sig ned på golfvet.
Genast erfor hon lindring, då hon intog den horisontella ställningen.
Hon berättade sedermera, att hon ämnat taga upp en matta och svepa om sig; men hon fick ingen tid härtill, ty lågorna flammade omkring henne, äfven då hon låg.
Icke ens då förlorade hon ett ögonblick sinnesnärvaron, utan rullade sig tappert fram och tillbaka; öfverallt där hon såg några lågor, rullade hon öfver på dem o c h släckte dem sålunda.