Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvarje stat, såsom en organisk förening af fria väsenden till ett lefvande helt, har ett inre lif, och medan den vårdar och bevakar allt hvad den erhållit af jordens lotter, löper den dock tillika på en högre bana, inom såväl den moraliska, som den intelligenta verlden.
Den är, om jag så får säga, ett menskligt väsende, icke blott med sina näringsomsorger, ulan ock med sina tankar eller opinioner, sina politiska syften, sina lagstiftnings-grundsatser, sina evigt gällande sanningar, dem det sträfvar att uppfatta, utpregla och förverkliga.
Ifrån äldre lider har man hört talas om en national-känsla, af hvilken nationerna i fordomtima ofta leddes lill många strider och förelag.
I våra dagar, och serdeles inom constitutionella stater, gifves ock ett national-förstånd och en national-vilja, med ett ord, ett national-medvetande; och Representationens stora, heliga lall är, att af detta medvetande vara ett sannt och oskrymtadt uttryck.
Men i denna väsendtliga fullhet synas de icke fatta Statens begrepp, som yrka, alt Representationen skall bildas genom samfälda, efter folknummern hufvudsakligen bestämda val, och valrätten höjas i något faststäldt förhållande till innehafvande förmögenhet.
Så vidt jag kan inse, utgå de egentligen från den blott negativa eller juridiska åsigten af Stat, enligt hvilken densamma är allenast ett värn för den menskliga friheten och en skydds-anstalt för serskilda intressen.
Redan från denna synpunkt erfordras dock för stridiga rättigheters och intressens behöriga afvägande en uppöfvad tanke, ett icke vid ytan häftande omdöme, en skärpt urskillning oell omfattande sak-kännedom, med erkännande hvarutaf, man synes bordt svårligen kunna misstaga sig på den såmedelst nogsamt gifna antydan, att ett högre element oafvisligen ingår i representationen, hvilket dock, så länge valrätten egentligen nlmätes efter folkmängd och synbar förmögenhet, ieke står på sin egen fria grund.
Meri kommer nu härtill, at^ Staten, med Biland N:0 2 till Constitutions-l/tskotlels Memorial, N;0 38.
13 begagnande af alla sina hjelpmedel, skall handla och verka i positiv riktning, emot ett högre mål, hör den, jemte vilkoren för eget sjelfbestånd, tillika åsyfta, att inom sig i görligaste måtto realisera mensklighetens ide, så påkallas desto mer hos Representationen samma högre element, såsom eftt uttryck, i strängaste mening, af Nationens intellectuella, och — man borde kunna, fast jag tvekar, säga — moraliska kraft.
Men som denna kraft onekligen beror af uppfostran, lefnads-yrke, samhälls-ställning, hildning o. s. v., så öfvergår samma element sjelfnöd vändigt, för mitt begrepp, till ett aristocratiskt.
Utskottet har visserligen egnat afseende åt all bildning, technisk eller vetenskaplig, och på grund derutaf tillerkänt valrätt åt embets- och tjenstemän.
Men då den från materiella förhållanden lånta och på de personliga illa passande, men dock antagna måttstock användes jemväl på hildnings-calhegorien, sjunker denna, neddragen ur sin egna spher och beräknad nära nog uti penningevärde, ner i den stora brokiga massan, utan serdeles betydenhet.
— Likväl, hvad är en bildad personlighet, om ej en personlighet i högre potens?
— Och den menskiiga Lagen, hvarföre vill ej den ödmjukt foga sig efter den Gudomliga ordning, enligt hvilken hvarje personlighet eger en större, äfven politisk vigt och inflytelse, i den nion densamma framstår såsom intelligent och moralisk ? 6:o Alldeles ense med mig är Utskottet, då det förklarar sig anse Staten vara en uppfostringsanstalt, der alla släglets högre anlag skola erhålla sin möjligen högsta utveckling.
Men efter mitt förmenande finna* inom detta Institut, likasom i hvarje annat — och äfven i de himmelska rymderna ölvergår ju den ena klarheten den andra? — serskilda bildningsgrader eller classer, åt hvilka, till följd deraf, äfven olika politiska prerogativ kunna och böra tillerkännas.
Lagen, som härom förfogar, vakte sig dock, att afse enskilda personligheter; den bör allenast till sitt antal och omfång bestämma de gifna ordningarne, ur hvilka de utsedde representanterne genom denna uppfattning erhålla en annan och högre betydelse.
De äro icke endast målsmän för vissa jordiska intressen; de uttrycka, hvar och en från sin ståndpunkt, serskilda samhälls-classers opinioner, syften, åsigter, grundsatser, vid alla förekommande samhällsärenden — och lemna på detta vis en bild af national-medvetandet i den dubbla riktningen af ej mindre förstånd, än vilja.
Hufvuddragen till en sådan National-representation tror jag mig finna gifna i och med vår Stånds-författning, den jag, på grund af hvad sålunda blifvit anfördt, anser, väl böra renas, utvidgas, förbättras, men icke förafskedas.
- Strafflöst bortkastar 14 Bilaga.
N.-o 2 till Constitutions-Ulskottets Memorial, N.-o 38. ingen arfvet af en förtid, sorn ännu lefver i minnen och seier; än mindre, om detta arf är af en högre, en sann betydelse.
Serskildt må det tillåtas mig kasta en blick på det Stånd, jag tillhör.
Om Staten är en uppfostringsanstalt, hvilket Utskottet medgifver, och onx man icke vill förneka, att det eviga, oförgängliga fröet till all vårt slägtes sanna förädling och fullkomnande ligger inneslutet och förvaradt i den christna kyrkan, om Staten ännu icke upphört att af Presterskapet fordra vård om folkets bildning och sedlighet, och om det äfvenväl är ett factum, att folk-läraren, i följd såväl af sitt kall, som sin nära beröring med folket, bäst känner dess moraliska och intelleetuella, jag kunde äfven tillägga ekonomiska, tillstånd, med hvad rätt vill man då förtränga Presten, såsom en för Stats-bestyren främmande person, från den politiska plats, han i Sverige innehar, eller med hvad billighet lemnar man honora möjligtvis ett rum vid sidan af Statens, i hele olika spherer verkande embets- och tjenstemän? —•
Annorlunda är förhållandet, efter hvad mig vili synas, med den egentligen lärde.
Mera afstängd från det practiska lifvets krets, eger han vida mindre behörighet atl deltaga i den offentliga discussionen inom Riks-Församlingen.
Men ett annat fält står i stället honom öppet.
I hvarje land, der tryckfrihet råder, är en vid bana upplåten, derå förnämligast de, som vilja helsås för lärde, må tällande inlöpa. 7:0
En regulativ princip för val- och representations-rätt låter i enlighet med ofvan framstälde tankegång, lätt igenfinna sig: allt ifrån den dunklare till den mer och mer klara föreställningen om Statens verkliga behof, tillstånd och bestämmelse.
Den enskilde, sorn igenom sin samliälls-ställning blifvit väckt till medvetande af ett gemensamt samhälls-lif, och tillika genom ett af någon medborgerlig verksamhet lifvadt och underhållet intresse är fästad vid beståndet och utbildningen af den samhälls-ordning, han tillhör, kortligen, den som genom bildningens inre, eller de ur hans verksamhet härrörande förhållandens yttre band känner sig vara en lem i Staten, han har anspråk på ofvanberörde politiska rättigheter.
Deremot synes renheten och helgden af det representativa systemet oaflåtligen kräfva val, så att prerogativet af sjelfskrifvenhet icke må åt någon utmärkelse eller förmåga tillerkännas.
I öfrigt ville jag tro, defc icke beslrides, att en classvis upprättad representation, mer än någon annan, medgifver en afvägd blandning af såväl democratiska som aristocratiska elementer, och derigenom just betryggar ett jemnt och lugnt natio-i nelt framskridande, hvilket, för att begagna Utskottets ord, förutsätter, att alla intressen till fullo höras, men att den tänkande och sansade ma - Bilaga N.o 2 lill Constitutions-U Iskottets Memorial, N.o 38.
15 joriteten eger göra sin öfvertygelse gällande såsom lag.
Utslaget af de samfälda valen beror deremot i första band af folkmassan, i den andra af ett ringare antal valmän; men hvarken det ena eller andra ger någon serdeles visshet, att majoriteten inom Riksförsamlingen skall verkligen förtjena att företrädesvis nämnas tänkande och sansad- Derhän måste dock Lagen ovilkorligen syfta, ty hvad är dock, sorn i samhället företrädesvis skall representeras, om ej den renti; förnuftiga viljan?
Den är ovedersägligen grunden för all politisk rättighet, äfven den att representeras.
Och hvarje, uppå annan grundval, vare sig förmögenhet eller befolkning, uppförd represenlalions-byggnad vacklar, i samma man, den vill ställa sig på egen botten, och om den för någon lid dock består, uppbäres den icke af den lagda grundvalen, likasom vore den dess egenLliga styrka, utan af andra, dermed tillfälligtvis gifna stöd.
Skall Representationen kunna påräkna en lugn och varagtig, icke revolulionairt öfvergående inflytelse, skall den verkligen blifva, hvad den bör vara, en Statsmagt, så måste den ovilkorligen upphemta sin styrka från den enda rättmätiga och oföränderliga källa dertill, ifrån folkets moraliska och intellectuella kraft.
Det är den eviga Lag, som aldrig låter sig gäcka, ehvar och under hvilka förhållanden, som helst, ett beslående välde skall stiftas — en Lag, som vill vara den ledande grund-ideen för all constitutionell samhälls-reform, jemväl den representativa — en Lag, som gäller äfven för all Statsmagt.
Jag bar härmed nog vidlyftigt uttalat mina åsigter af ämnet, men i en så vigtig reform-fiåga har det förekommit vara en pligt» älven med äfventyr af misstag och ett förtjent hårdare bedömande.
Tillämpningen kan vara desto mera kort.
Jag anser: att ingen må kunna såsom representant uppträda, som ej dertill blifvit af vederbörande principalers förtroende kallad, och att all sjelfskrifvenhet, af hvad art och namn som helst, må upphora; att våra class-afdelningar, som gemenligen henämnas Stånd, kunna och höra bibehållas, men dock på åtskilligt vis jemnkade; att en del medborgare, som ej hitintills njutit representationsrätt, böra i dem intagas, andra, emedan en utvext torde svårligen kunna undvikas, bilda, vid sidan af dem, en ny afdelning; alt valrätten må utöfvas af hvarje dass serskildt, emedan den säkrast och bäst väljer silt eget ombud, och att alltså inga samfälda val må ifrågakomma; att valen deremot blifva samtligen direeta, med undantag endast för Bonde-classen. 16 Bilaga.
N;0 2 till Censtitutions-Utskoltets Memorial, Pilo 38.
Under förutsättning af hvad här blifvit rörande valrättens utöfning andraget, har jag hyst och hyser den öfvertygelse, att, utöfver de för ombudskap i allmänhet gällande qvalificationer, inga serskilda bestämmelser erfordras för valbarhet, i afseende på hvilken jag ville lemna den största frihet och ett fullkomligt oberoende af ort, vilkor och samhälls-class.
Den ort eller dass, som må hafva något eget intresse att bevaka, skall nog veta att träffa sin man.
Då Representanterne utses classvis, är intet behof för handen, alt, i motsättning emot denna val-corps, hilda ett af andra elementer bestående Öfverhus.
Representasionen har redan, i följd af sin sammansättning, tillräckligen återhållande krafter inom sig.
Och likväl klafver, efter mitt omdöme, såväl öfverläggningarne, sorn beslutens lugna utveckling, all Representationen icke sammanföres på en enda Kammare.
Å andra sidan har mångdelningen sina nogsamt kända olägenheter, mindre dock, serdeles hvad de stora frågorna beträffar, af någorstädes saknad upplysning, eller discussionens ofullständighet, än af osammanhang i beslut och den näring, som gifves åt classernas enskilda intressen.
Jag skulle ur dessa skäl önska, alt Representationen kunde, utan uppoffring af annat, än dessa ofta smärre, men desto mer förhatliga, inbördes strids-ämnen, sammanföras på 2:ne Kammare.
Men jag har icke, på elt för mig sjelf tillfredsställande vis, förmått lösa det svåra problemet om en rationell fördelning.
Jag vet icke, om densamma borde, utan uppehör, blifva under Riksmötet omvexlande, på det sätt, att, efter de förekommande ärendenas serskilda beskaffenhet, än den ena, än den andra class-afdelningen, måhända med någon tillsats af de öfriga, egde prcerogativetj i ordets ursprungliga bemärkelse; eller om denna fördelning borde vid hvarje Riksdags början uppgöras, efter Brödrafolkets föredöme; eller om den en gång för alla låter sig fastställa, efter hvad man gemenligen benämner samhällets materiella och ideella intressen.
Hvad i senaste fallet förekommit mig, är allenast, alt man dervid kunde, utan afsaknad, lemna alldeles å sido de vanliga begreppen om en högre Kammare, såsom återhållande kraft, och en lägre, såsom det egentliga rörelse-elementet.
Möjligt synes mig åtminstone, att sedan den pågående, i grunden negativa, kampen enrot qvarstående privilegier och deras utgrenade inflytelse, blifvit utkämpad, kunde i en aflägsen framtid, vid ideernas stigande välde, rolerna lätt nog komma att ombytas.” Af Herr Doctor Moren: ”Föregående förslag, som hvarken är rent rationell, eller till fullo likt Norges Grundlov, eller lämpligt lill det representations - Bilaga.
N.o 2 lill Consiitiitions-Vtskoltéts Memorial, N.o 38- 17 senlationssätl, sorn förefinnes, liar jag icke kunnat godkänna.
En reform erkänner jag vara b ef höflig så till vida, att de medborgare, hvilka nu icke representera, böra erhålla rättighet dertill, och att de tidsödande och onödiga omvägarna för Riksdags-ärendenas behandling böra förkortas.
För Öfrigt anser jag andan hos representant erna vara det väsendtliga, representationens form af underordnad vigt.
Serskildt reserverar jag mig deremot, att man, genom den bestämda lägsta valcensus, borttagit representationsrätten från mången medborgare, sorn nu är i besittning af både valrätt och valbarhet: att man, då valen skulle göras allmänna, ifrån dem uteslutit så väl arbetaren, som qvinnan, då lion är sin egen målsman: att man ej tillåtit valen ske omedelbart utan electorer’ att man tillegnat den större egendomen för ringa rösträtt: att man icke antagit en andra pröfvande och förmedlande Kammare: att man för mycket nedsatt valmännens ålder: samt •'slutligen, genom det för vissa tjenstemän stadgade undantag, röjt ett misstroende, lika skymfligt för dem och folket.
Såsom en nu lämplig öfvergångsformation, bade jag velat föreslå de 4 Ståndens reduction till lika antal af 5o eller 6o ledamöter hvardera; tillägget af ett 5:le genom val in"om de icke representerande classerna; alla dessas förening uti en Kammare till gemensam öfverläggning, och till gällande beslut, då det vore enhälligt, i annat fall till beslut ståndsvis.
Denna beslutanderätt ståndsvis kunde lemna rum för en andra Kammare, vald genom Länsnämnden, om sådan kommer till stånd.
Utskottens, åtminstone någras, personal torde tunna reduceras, och sjelfva Utskotten i viss mon omformas.
Någon gräns för missbruk af motions- och remisS-rätten synes jemväl både böra och kunna sättas, såsom den finnes uti Engelska Parlamentet.
Dessa modificationer hade jag bifallit, har jag önskat.
Betänkandet har visserligen mycket värde genom sin motivering af olika åsigter och sin historiska framställning af olika bruk, men af Constitutions-Utskottet hade, efter mitt förmenande, varit anledning att vänta mindre en sådan afhandling, än ett antagligt och Verkställbar! förslag.
Uti sjfiningen till en sådan förändring, äfven en mera genomgripande att nuvarande grund icke alldeles upprifves, förtjenar det af Professorn Doctorn Thomander till Utskottet ingifna förslag mycken uppmärksamhet, hvarföre jag detsamma, lill Rikets Höglofl.
Ständers kännedom, uti min reservalion upptager och här bifogar. ”Till Rikets Ständers Conslitutions-Utskott.
För eif försök, att, i den vigliga representations-frågan, sammanjemka Bih. till R.
Prot. 1840. 3 Sami. 23:dje Raft. 3 18 Bilaga N.o 2 lill C&nstitulions-UlskoUels Memorial, 2Y:o 33. meningarne, dristar jag vördsamt utbedja mig uppmärksam bet.
Alla ord om ämnets vigt äro inför det Höglofliga Utskottet öfverflödiga.
De i Engelsk-Fransysk mening så kallade allmänna valen hafva en ganska ringa sannolikhet för sig att kunna i vårt land och under våra förhållanden, få utgöra uteslutande grundvalen för de åsyftade förändringarna.
Möjligtvis ett eller tvänne, men säkerligen icke alla fyra de nuvarande Riks Stånden, skulle låta till detta steg beqväma sig.
Förslagen om val inom fyra Stånd, antingen med tillägg af ett f< m te eller med dettas inpassande uti de förut befintliga, hafva väl större ulsigter för sitt antagande; men lemna de mångå och gällande röster, som höjt sig för de så kallade allmänna valen alldeles otillfredsställda.
Tänker man på ett förlikningsförslag emellan stridiga meningar, så förutsätter man, att de icke äro så rakt stridiga som de sjelfva antaga, samt att beggederas fördelar låta sig i en viss mon förena och beggederas olägenheter undvikas.
Classval och districtval utgöra ingen fullkomlig motsättning.
Ett district kan nästan uteslutande innehafras af en enda dass, i hvilket fall districtsval och classval är detsamma.
Detta kan inträffa med en större handelsstad, en större fabriksstad, en bergslag, en vinträd, ett grefskap, beslå ende af blott större possessioner, eller med ett aflägsnare och ofruktbart landskap, beboat endast al torftigare jordbrukare.
För sådana landsdelar är frågan om classval och districtval i det närmaste likgiltig: det blir i alla händelser handlanden, fabrikanten, bruksidkaren, vinhandlaren, possessionaten, bonden, som bestämmer valet och som är genom valet representerad.
Den ringa minoriteten måste antingen göra sig till intet, eller också åtnöjas med att vara den mer eller mindre ojäfvige skiljedomaren emellan möjligen uppträdande olika candidater till äran att representera ortens intresse.
Man plägar föreställa sig distrktvalens företräde äfven deruti, att det skulle utesluta stånds intresset.
Månne slaf-frågans historia i de Förenta Starterna och Kornlagarnes i England och jernet», vinets, h vitbetornas i Frankrike, verkligen lemna någon bekräftelse på detta antagande.
Man har rätt till en del.
Det är hos bättre naturer en lätt förklarlig ärelystnad att vilja någon gång erfara om man njuter förtroende äfven af aadra än sitt stånd.
Vallagen bör lemna utrymme äfven för denna erfarenhets förvärfvande, Men man har icke rätt uti allt.
Stånds-skilnaden upphör icke, eller har åtminstone icke upphört..
Ingen är menniska elier medborgare i ali - Bilaga.
JV.o 2 till Constitutions-Utskottets Memorial, N.o 38. mänhet, utan hvar och en är i denna sin egenskap betingad af sina anlag, sin uppfostran, sina vanor och sysselsättningar.
Fordrar man, att han skall afsöndra sig från allt detta , så fordrar man , att han skall sönderslita sig sjelf.
Han kan tjena sitt land genom att vara hvad han är, men icke genom alt vara något annat, som han icke är.
Riddersmannen, ehuru mycket han må synas bortblanda sig med hopen (lian gör det sällan så att han är oigenkännelig), erfar ändå alltid någon för honom enskild glädje, ej mindre af sin förvärfda ära, än ock af sin ärfda, om han ärft någon.
Presten, om han är prest, kan icke från sig aflägsna föreställningen om de andliga krafternas, om Jjusets, den sedliga frihetens och sinnesfridens öfver allt annat upphöjda värde: är han blott i yttre mening prest, så pläga åtminstone de yttre kyrkliga, sedliga och intellectuella inrättningarne för honom bibehålla någon serskild vigt och betydenhet.
Den större näringsidkaren , och till en del äfven tjenstemannen , känner sig med rätta dragen till den stora glädje, som friheten och förmågan till ett väl ordnadt, klockt beräknadt, fritt och ärligt arbete , med all sin frimodighet, sin liflighet och sin regeringskonst merlförer.
Den ringare arbetaren pröfvar i detta land sina krafter och sin sjelfständighet under en hård himmel och på en karg jord, och finner dem jemngoda med hvarje annan medborgares.
Fattigdomen är Sveriges anor: han gömmer sig här äfven under guldbroderade rockar.
Fattigdomen är Sveriges val-census.
Det är fruktlöst alt tala om en annan i det land der Nils Månsson ifrån Skumparp lefde med en sjelfständighet, som af ingen rikedom öfverträffas, och dog med eri behållning, som icke uppgick till hvad en Engelsk Lord påkostar på sin ridhäst.
De serskilda samhällsclassernas sympalhier äro icke nödvändigtvis i strid med samhällets.
Staten beslår icke af Statens fiender, ulan af Statens vänner.
Det gifves dock en gräns, der Statens rättmätiga anspråk vidtager, att det enskilda skall känna sig såsom ett allmänt och skall förgäta sig sjelft för detta allmänna.
Om det verkligen inträffade att den cläss-ledaihbt, som erhåller en kallelse, genom allmänt val, ytt vara sitt folks ombud i dess offentliga angelägenheter, mera glömde sitt ständ1 och sina enskildheter, än den, som af sfn dass dertill utsåges; då borde alla andra betänkligheter möjligen vika, och district-valen vore då de enda tillfyllestgörande.
Men vi hafva redan anmärkt det, förhållandet är icke sådant.
Det är lika sant, både alt de folkombud, sorn blifvit valde under de öbevekligäste Ståhdsförhåilanden, ådagalagt sant medborgerlig! sinnelag, och att de, som blifvit 20 Bilaga IV.-o 2 lill Constitulions-Utskottets Memorial, lV:o 38. valde clistrictsvis, kunnat svika i denna egenskap; man jemföre t. ex. Villéles Kammare med en och annan Svensk riksdag.
Kan det likväl å andra sidan icke nekas, att skråanda och ensidighet lätteligen och måhända oundgängligen utveckla sig ur class-valen, så mäste dessa uppblandas med, districts-val, i fall detta med, någon conseqvens låter verkställa sig.
Emot det öfverklagade onda, så väl som emot allt ondt , gifves ingen, annan någorlunda tillräcklig borgen, än samvetet, och delta, låter sig genom ingen lag framkalla.
Den medborgare, sorn har samvete, skall icke förråda sitt fäderneslands intressen för sitt stånds.
Alla andra garantier, ehuru, ingalunda föraktliga, äro dock af en lägre ordning.
Högst ibland dem står ärelystnaden.
Så, allmänt, erkänd är nödvändigheten af ett samvete, alt åtminstone den offentlige mannen,, om han saknar, det, likväl vill, synas, sorn om han utmärkte sig för denna egenhet.
För väckandet och underhållandet af en sådan ärelystnad, sörjer vallagen derigenom ,, att. den,mångfaldigar tillfället till, candidaturer..
Men huru skall detta, sammanjémkande blifva ett organiskt?, huru, skall; det kunna erhålla en, rationel grund?, eller eger det verkligen en sådan?
För att reda dessa, förhållanden, mäste man gå ännu ett steg tillbaka, och göra sig den, fråganhvad är, idéen af national-representation?
Nationalrepresentationen, är. en statsmagt,. en del af statsmagten..
Såsom sådan oclii såsom hufvudsakligen, lagstiftande, lyder representationen under den hufvudregel, att den, ”till sin, form, må, inrättas på. ett sådant sätt,, som ger den största sannolikhet derom,, att alla dess beslut må blifva trogna uttryck af den allmänna förnuftiga viljan.”’
De förhoppningar man gör sig. om denna allmänna förnuftiga viljas, förhanden varande hos de enskilda samhällsmedlemmarne, kunna, vara större eller, mindre.
Ju mer en statsförfattning är despotisk, desto mer förutsätter den, att den allmänna förnuftiga viljan befinnes endast hos en eller ganska få personer..
Ju mera, den är conslifulionel, desto, mera är den grundad, på, det antagande,, att denna, vilja befinnes. hos flera i sin klarhet och verksamhet.
Ingen, författning kan bryta tvärt af emot det förut befintliga,, eller, bryta tvärtemot det medvetande, Staten förut har om sig sjelf, utan att dervid äfventyra att sönderbryta mer eller mindre oumbärliga beståndsdelar af Staten sjelf.
I vår statsförfattning är det så demokratiskt stäldt, att, då, förmögenhet, och bildning annars tagas såsom i en viss mon nödvändiga vilkor för representantkällets utöfning, kan här de tre fjérdedelarne af representationens personal ingen yttre garanti för något slags hildning affordras, och. den ena fjerdedelen blott garantieni Bilaga N.o 2 till Constitutions-Utskotlets Memorial, N.-o 38. 21 för en presterlig, sorn är ifrån den politiska till sin natur myckel aflägsen; oell liela representationspersonalens förrnögenhetstillstånd kan lagligen vara sådant, att det kan uppvägas af en enda godsegare.
Följagtligen måste en repi esentationsförändring i Sverige,., så vida den icke skall innefatta ett orättvist och skadligt afbrott, medföra allmänna val i en vida sannare och vidsträcktare mening,, an som i England, Frankrike o. s. v. är förhållandet.
Det oaktadt, stå de oundgängliga vilkoren qvar med sina anspråk på garantier för förnuftig och sedlig bildning hos dem , som skola , antingen såsom väljare eller såsom valde, utörva representationsrätten.