Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdags-ordningen, berättigadt, att, jemte de tillkännagifvanden, som böra, enligt 107 §:n Regeringsformen och 29 §:n Riksdags-ordningen, efter fulländad granskning af Statsrådets protokoller hos Riksens Ständer göras, anmäla, på sätt äfven vid åtskilliga föregående Riksdagar, sednast den år 1830 afslutade, varit vedertaget, de serskilda omständigheter och sakförhållanden, som kunnat väcka Utskottets uppmärksamhet och såsom mindre öfverensstämmande med vårt statsskick möjligen påkalla någon åtgärd å Riksens Ständers sida, har jag likväl icke funnit de mål och regerings-ärenden, hvilka nu blifvit på ofvan sagde grund vid slutet af detLa Betänkande omförmälde, af den egenskap hvarken till sak eller form, att de bordt der intagas, eller kunna till något afgörande i Riksens Ständers Plena föranleda; hvadan, och då jag ogillar en sådan tillämpning, af en tillförene, såsom jag förmenar, icke utan frukt begagnad rättighet, jag föranlåtes min deremot stridande åsigt reservera.
Att aktie-egare i Wermlands Privat-bank icke vid förnyad octroy blifvit tillförbundne en annan solidarisk ansvarighet, än den, som förut blifvit medgifven delegare i andra Privat-banker, kan, efter mitt begrepp, ej gerna klandras af dem, som äska, att lika rättigheter och skyldigheter böra vid samma företag tillerkännas åt alla.
Högst problematiskt förekommer det mig äfven, om, i den händelse att en Privat-bank blefve insolvent och störtade öfver ända, den menliga inverkan härutaf på det ekonomiska välståndet i hela landet skulle i sjelfva verket förringas genom delegarnes solidariska ansvarighet i strängare mening, samt dess oregelbundna tillfälliga utkräfvande hos än den ene, än den andre. 36 Konstilutions-Utskotlets Memorial, N.-o 18.
Jag har icke eller kunnat dela den åsigt, som velat anmärkande beifra, att icke Riksens Ständers underdåniga begäran om en allmän laga undersökning rörande de
Halländska kyrko-hemmanen blifvit vid föredragningen inför Konungen ovilkorligen understödd.
Föredraganden har egentligen hvarken af- eller tillstyrkt den äskade undersökningen, utan allenast framställt de flera betänkliga förhållanden och olägenheter, som skulle deraf uppstå, under en påtagligen lika långvarig, som oviss rättegång staten och kyrkan emellan, till afböjaude hvaraf han alltså hemställt, om ej heldre borde derförinnan vidtagas en i underdånighet uppgifven utväg, ledande möjligen till biläggande af sjelfva anledningarne till den obehagliga tvisten, och med omisskänligt hänseende till hemmans-åboernas derutaf beroende interesse, öfver hvilket allt Riksens Ständer borde göras till skilje-domare -— ett förfarande, som långt ifrån att innebära ett försök, att i administrativ väg afskära möjligheten af målens handläggning vid laga domstol, vill fastmer ej vara annat än en inleimediaire, förlikande, åtgärd/* Af Herr Ekholm: ”Jemte det jag hufvudsakligen instämt uti de af Herrar IVcern och Petré afgifna reservationer, anser jag nödigt såsom förklaring tillägga följande: Konstitutions-Utskottets ifrågavarande Betänkande, betraktadt i dess absoluta skick, torde lätteligen ingifva den med för handen varande förhållanden obekante förmodan derom, att Utskottet varit hänfördt af nog långt drifvet anmärkningsbegär, då Utskottet icke kunnat efter så långvarig granskning, ertappa flere anmärknings-anledningar, än som uti Betänkandet innefattas.
Denna förmodan kunde vidare föranleda till andra för ledamöternes omdömen och bevekelsegrunder ganska menliga slutsatser, om det befinnes och icke eller kan bestridas, att vissa anmärkta åtgärder, såsom enstaka fall betraktade, icke skäligen bordt föranleda till någon anmälan från Utskottets sida.
Det är icke efterlåtet enskilda ledamöter att utur de granskade Statsråds-protokollen framhålla alla de anmärkningsvärda förhållanden, som skulle i deras sammanfattning fullkomligt rättfärdiga anmärkningarnes befogenhet och behörigheten af Utskottets åtgärder.
Må det vara nog att erinra om Utskottets sammansättning, dess deraf härledda splittring i tvenne från hvarandra i åsigter väsendtligen skiljda fraktioner och det sålunda uppstådda factum, att ”Lottasken” merändels fått afgöra beslutens, inrymmande i texten eller reservationernes i protokollet.
Konslitulions-Utskoltets Memorial, N.o 18. 37 Huruledes sammanhanget och konseqvensen af det hela på sådant vis skulle utfalla var lätt att förutse och har äfven inträffat.
Tror någon sig alltså uti det förelagda Betänkandet sakna dessa vigtiga ingredienser, hvilkas förbund utan tvifvel varit att önska, må skulden derföre skrifvas på slumpens räkning, som i allmänhet varit gynsammare för rentvagnings- än anklagelse-methoden.
— Må emedlertid en hvar härutinnan fritt följa sin böjelse.
Min liar måst rätta sig efter insedd pligt alt oförbehållet framlägga för Utskottets principaler, som icke ega tillträde till Statsråds-protokollen, hvad anmärkningsvärdt förekommit, utan att egenvilligt utesluta det ena eller andra, enär det ock såsom otvifvelaktigt måste antagas, att derest den förra melhoden fått göra sig gällande, Riksens Ständer verkligen skulle hafva blifvit förda bakom ljuset.
Naturligtvis blifver det alltid Riksens Ständers ensak att ytterst bedöma förhållandena, hvilket deremot afskäres, om materialier saknas, och dermed möjligheten att ens ogilla, än mindre förebygga framtida misstag, oskiljaktiga från den mest välmenande statsförvaltning.” Af Grefve Gyldenstolpe: ”Efter verkställd granskning af de i Statsrådet sedan början af sistlidne Riksdag förda protokoll, har Konstitutionsutskottet af de deri förekommande mångtusende regerings-ärenden funnit sex (säger sex) vara af den beskaffenhet, att Utskottet ansett 107 §:n Regeringsformen derpå böra ega tillämpning.
Då, enligt 83 §. af samma Regeringsform, Grundlagarna skola efter deras ordalydelse tillämpas, borde man således ej kunna betvifla, det ju icke rådslag, som i dessa ärenden blifvit af vederbörande fyra olika Föredraganden afgifne, uppenbarligen ådagalägga, att bemälde Statsråds-ledamöter dervid antingen ”icke iagttagit
Rikets sannskyldiga nytta’, eller också ”icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt jörtroende-embete utöfvat'.r
Enligt min uppfattning, ega icke dessa enstaka rådslag, äfven om de med yttersta stränghet bedömas, den inneboende skadlighet, hvars fortsatta utveckling Regeringsformens 107 §. afser att hämma, genom den deruti åt Riksens Ständer erkända och förvarade rättighet, att begära aflägsnandet af en Rådgifvare, hvars bibehållande ansågs hinderlig för Rikets väl..
Jag förutsätter nemligen, att, om den 107 §.n skall kunna rimligen tillämpas på ett enda, ja, till och med på 2:ne rådslag, såsom här är framstäldt, mäste dessa antyda en så i ögonen fallande brist 38 Konstitutions-Utskottels Memorial, N:o 18. på omdömes-förmåga, att derom hos Riksens Ständer ej kan uppstå mer än en mening.
Detta är påtagligen icke förhållandet med de af Konstitutions-Utskottet såsom klandervärda anmälda rådslag, hvarföre jag också reserverar mig emot alla de beslut, Utskottet härutinnan fattat, och sådant, icke allenast i fråga om den sak, hvarom dessa beslut handla, utan jemväl i afseende på de personer, mot hvilka desamma riktats, i thy att då, på sätt jag uppfattar meningen af den 107 §., denna endast har för afsigt att bereda aflägsnandet ur Statsrådet af någon dess ledamot, men icke att förfölja honom äfven sedan han icke mera finnes i Statsrådet eller på jorden, jag med stöd häraf anser en bortgången Statsråds-ledamot böra vara fredad mot all tillämpning af nämnde §.
Denna §. är ett medel att vinna ett gifvet ändamål, och hvarföre då framtaga och tillämpa medlet, långt efter sedan andamålet vunnits?
Utskottet har slutligen — monne för att äfven här handla utan ändamål? — omtalat att Kongl. Maj:ts höga beslut emellanåt afvikit från Statsrådets ledamöters enhälliga tillstyrkan, hvilket jemväl med några framställda exempel är vordet ådagalagdt.
Den anmälan till Riksens Ständer derom, att 9 §. af Regeringsformen, deri det heter ”Konungen dock förbehållet att allena besluta’ varit icke sällan en sanning under större delen af den tidrymd, som de granskade protokollen omfatta, anser jag som en utsträckning af ULskottets bedömande utöfver hvad Grundlagen bestämmer.
Utskottet eger nemligen icke, i min tanke, att göra andra framställningar angående Statsrådet än dem, som kunna medföra en tillämpning af 106 eller 107 §:n Regeringsformen.
Att detta oaktadt framkomma med berättelse om regerings-ärender, dervid de afgifna rådslagen icke ogillas och således Statsrådets ledamöter undgå allt åtal, men hvarvid anmärkes, att Kongl. Maj:t fattat ett beslut, stridande mot nämnde rådslag, skulle derföre kunna uppfattas som ett försök, att göra det nådiga beslutet och den höga personlighet, som bestämt detsamma lill föremål för Riksens Ständers öfverläggningar, hvilket väl icke behöfver bevisas vara stridande mot Grundlagens både anda och bokstaf.
Ehuru jag icke vill påstå, att detta egentligen varit afsiglen med det gjorda meddelandet, har jag dock inom Utskottet bestridt allt sådant, såsom olagligt och vådligt, äfven om man dermed åsyftat blott att hos blifvande eller varande Statsråds-ledamöter inpregla den grundsats, att då afseende synes icke fästas vid deras ”underrättelser och råd”, de ega en moralisk pligt att ej längre qvarstanna vid sina förtroende-embeten, en grundsats, som 1809 års Lagstiftare hvarken Konsti tut ions-ll tskottets Memorial, N:o 18.
39 antydt eller uttalat, och som derföre äfven 1844 års Konstitutions-Utskott icke ens indirekte bordt vidröra.
Jag reserverar mig derföre jemväl emot denna, enligt min åsigt, nu till intet ledande berättande framställning.” Herr
Rääf bar yttrat sig instämma i Professorn Doktor Reuterdahls: och Grefve Gjldensto/pes reservationer, jemte Herr Lagerhjelms serskildta anförande.
Af vice-Tal mannen Herr Brinck: ”Jag har deltagit uti de flesta besluten, rörande de af Utskottet nu till Riksens Ständer uti förestående
Decharge-betänkande gjorda anmälanden, men nödgas reservera mig deremot, att Utskottet låtit liera mål, enligt min uppfattning, af större vigt, än de nu framlagde, förfalla, hvaribland specielt torde få nämnas:
Behandlingen af Stats-revisorernes begäran, rörande inventering af Lasaretts-Direktionens säkerhels-handlingar, samt af samma Revisorers begäran att revidera Danviks Hospitals-kassas låne-handlingar, förordnandet till General-Konsulsbeställningen i Rio Janeiro, samt afskrifningen af ett Malmö Hamn-Direktion år 1818 beviljadt lån; och anser jag, att
Utskottet med ett sådant förfarande icke uppfyllt sitt åliggande.”
Denna Herr Brincks reservation hafva Borgare- och Bondeståndens öfrige ledamöter i Utskottet biträdt.
Ytterligare af Herr Petré: ”För att sätta Riksens Ständer i tillfälle att bedöma både de märkligare skiljaktigheter, hvilka i fråga om granskningsrältens tillämpning hos Konslitulions-Utskottet uppkommit, och det hinder, som legat i vägen för Decharge-betänkandets allättande i en fullständigare form, hade jag ärnat reservationsvis meddela utdrag af Konstitutions-Utskottets protokoll, hållet den 12 November 1844, men sedan Utskottet vid anställd omröstning med 12 röster mot 11 funnit delgifvandet af besagde protokoll grundlagsvidrigt, får jag nu endast detta förhållande hos Riksens Ständer vördsamt anmäla.”
Äfven häruti hafva Utskottets öfrige ledamöter af Borgare- och Bondestånden instämt.. y t: - - f.. i) f< ; , . I ') 3 : , . r. ' i . - . i i STOCKHOLM, tryckt hos P. G. Berg, 1844.
"T t < Tryckfel i följande Constitutions-Utskottets Memorialer:
N:o 11, sid ■ 7, rad . 5 ofvan i fr. står.
0 55 1 12 99 12 99 14 nedifr. — 1 55 ö 17 99 1 99 2 99 ~ _ „ 99 99 2 99 5 ofvanifr. — — N:o 18 99 9 99 8 99 99 ,, 99 18 99 20 99 ’ 20:de läs: 30:de Statsråds-afhandling — Statsråds-förhandling från — från och med den 1836 — den 1 Mars 1836 protokoll — protokollen b~) — 6:o Bih. till R.
Prot. 1844. 3 Sami. 7 Haft.
Stockholm, hos P. G. Berg, i844- Constitutions-Utshottets Utlåtande, No ig. 1 N:o 19.
Ai»k. till Exp.-Utsk. d. i3 Dcc , kl. half 3 e. m Utlåtande till Riksens Ständer, angående Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om ändringar i 17, 22 och 24 §§.
Kong].
Majit har, uti Nådig Proposition af den 3o nästlidne October, behagat gifva Riksens Ständer tillkänna, att, oaktadt Högsta Domstolen, som af Regeringsformens nuvarande bestämmelser varit och är förhindrad att arbeta på Afdelningar, i sednare tid, för att minska uppkomna balancer, under sju månader hvarje år hållit äfven eftermiddagssessioner dels en gång och dels, under sista året, två gånger i veckan, hvarvid öfver 3ooo mål blifvit med slut afhulpne, och änskönt Högsta Domstolen, hvars arbetstid ofta varit upptagen af andra än egentliga domare-göromål, såsom af frågor, hvilka dels hos Konungen och dels hos Riksens Ständer blifvit väckta om ändringar i Lag och Författningar, samt serskildt förehafda långvariga granskningar af förslagen till ny Civil-Lag oell ny Brottmåls-Lag, ådagalagt en ansträngning, som, med afseende på beskaffenheten af Högsta Domstolens arbeten, bör erkännas vara långt utsträckt, — det menliga förhållande likväl qvarstår att, i anseende till mängden af balancerade ärenden, parterne måste, till mångens kännbara lidande, alltför länge afbida, att deras mål hinna hos Högsta Domstolen förekomma; i hvilket afseende sig visat, när de egentligen löpande målen afräknats, att de öfriga, och häribland revisions-sakerne, öfverhufvud icke kunnat, med iagttagande af den tidsordning, hvari de inkommit, hos Högsta
Domstolen föredragas förr än efter förloppet af omkring ett och trefjerdedels år.
Orsakerna härtill anser Kongl. Majit vara att igenfinna uti ärendenas stora tillväxt, såsom en följd ej mindre af den förökning i folkmängden och de nya förhållanden, som inträffat sedan år 1809, då nuvarande antal af Högsta Domstolens ledamöter i Grundlag bestämdes, än ock deraf att under tiden, och synnerligen genom 1828 års författningar, många rättsfrågor, som förr varit i administrativ väg handlagde, blifvit till de allmänna domstolarnes behandling öfverlemnade, så att antalet af de till Hög Bih. till R.
Prot. 1844. 3 Sand. 8 Ild/t.
I 2 Constitutions-Utskottets UtlåtandeNo ig. sta Domstolens handläggning hörande målen, enligt upprättade sammandrag af Revisions-Secreterarnes arbetsförteckningar, under nedannämnde år utgjort: år 1813: inkomna 1482, afgiorda 1496 och balancerade 274» år i823: — 2170, — 2o85 ■— 421, år 1833: — 2446, — 2075 — ,097> samt år 1843: — 2484, — 25ig — 1261; lagfrågor härunder inberäknade.
Vidare är af Kongl. Maj:t i Nåder anfördt, att uppehållet i de ofta vigtiga mål, som fullföljas till sista instancen, redan länge varit icke utan skäl öfverklagadt, och att detta menliga förhållande sannolikt måste, om icke någon verksam åtgärd deremot vidtages, ytterligare tillväxa, helst det kunde förutses att, oberäknadt den nu under arbete varande CriminalJagen, flere andra ännu icke fullbordade vidsträckta lagförslag lomme att för Högsta Domstolen medtaga en ej ringa tid, likasom att, då Riksdagarne hädanefter återkomma hvart tredje år, frågor om partiella lagförändringar torde, ännu oftare än hittills, blifva föremål för Högsta Domstolens utlåtande.
Äfven den omständighet funne Kongl. Maj:t härvid förtjena anmärkas, att balancerne i Götha Hofrätt på senaste tiden stigit till en ansenlig höjd, och att, i hännelse denna Hofrätts ledamöter, efter erhållen förstärkning i antalet, hvarom framställning till Riksens Ständer redan skett, varda för någon tid fördelade på fem i stället för fyra divisioner, otvifvelaktigt, i förhållande till det större antal mål, som Hofrätten då hunne afgöra, också skulle uppkomma en tillökning i de ärenden, som till Högsta
Domstolen fullföljas.
Det syntes alltså, förr eller senare, blifva nödigt, att antalet af Högsta Domstolens ledamöter varder så ökadt, att de måtte kunna tjenstgöra på Afdelningar; och härigenom funne Kongl.
Maj:t då jemväl den fördel vara beredd, att någon del af de besvärsmål, hvilka för det närvarande afgöras af Konungen i Statsrådet, nemligen sådane, som egentligen utgöra rättstvister, kunde, om Konungen så för godt pröfvade, öfverlemnas till Högsta
Domstolen, i hvilket fall serskilda föreskrifter angående föredragningen af sistnämnde mål kom me att af Konungen meddelas.
Här vid erfordrades likväl att 24 § i Regeringsformen förut underginge en dermed öfverensstämmande förändring. Conslitutions-Uiskottets Utlåtande , N'.o ig. 3 Kongl.
Sig emedlertid icke finna nödigt, att beslut nu fattas, eller i grundlag inflyter, angående det antal ledamöter, hvarmed Högsta
Domstolen må förstärkas, utan anser frågan härom böra ankomma pä pröfning vid det tillfälle, då beviljande af löneanslag skall ske, desto hellre som behofvet af nämnde förstärkning möjligen blefve i större eller mindre nian öfvergående, så att ett eller annat under vissa förhållanden tillkommet Justitiae-Råds-embete kunde, å en senare tid, vid inträffande ledighet inom Högsta Domstolen, befinnas vara dåmera umbärligt och böra indragas.
De hinder af Grundlag, hvilka nu möta för ifrågavarande utvidgning af Högsta Domstolen, kunde lätteligen undanrödjas på ett sätt, som ej i någon måtto skulle lägga band på framtida beslut.
På nu anförda grunder har Kongl. Maj:t, genom högstberörde Proposition, till Riksens Ständers grundlagsenliga behandling i nåder föreslagit, att Regeringsformens nedanstående paragrafer erhålla följande förändrade lydelse, nemligen:
Regerings- Formen. §• »7- Konungens domsrätt skall uppdragas minst Tolf af honom utnämnde lagkunnige män, hvilka fullgjort hvad författningarne föreskrifva dem, som uti domare-embeten må nyttjas, samt i sådana värf ådagalagt insigt, erfarenhet och redlighet.
De kallas Justiliae-Råd och utgöra Konungens Högsta Domstol.
Deras antal kan ej ökas utöfver Tolf, med mindre Konungen och Riksens Ständer, de sistnämnde i den ordning, som för anslagsfrågors afgörande finnes stadgad, sådant besluta, i ändamål att Högsta Domstolens ledamöter må kunna tjenstgöra pä Af delningar. §. 22.
Domstolen kunna ringare mål pröfvas och afgöras af Fem ledamöter, så ock af Fyra, der alla Fyra äro om slutet ense.
Öfver vigtiga re saker skola minst
Ej må flere än Åtta ledamöter på en gång i pröfningen af något mål deltaga. §. 2/f De ärenden, hvilka tillhöra Högsta Domstolens handläggning, skola beredas och uti Högsta Domstolen f öredragas, på sätt härom i allmänna lagen förordnas, eller serskildt stadgas.
4 Constitutions-Utskottels Utlåtande N:o ig. Hvad Kongl. Maj:t sålunda i nåder föreslagit har Constitutions-Utskottet, till följd af samtlige Riks-Ståndens den g innevarande månad aflåtna remisser, tagit i behörigt öfvervägande.
Dervid har visserligen hos en och annan bland Utskottets ledamöter tvekan uppstått, dels huruvida, under ovisshet om framtida Riksmötens anslags-beslut, det må för syftemålets ernående vara tjenligt att icke i Grundlagen till siffran bestämma den tillökning i Justitias-Rådens antal, som kan finnas erforderlig, dels i hvad mån det må anses nyttigt och ändamålsenligt att från Konungens beslutanderätt i Statsrådet till Högsta
Domstolens afgörande öfverflytta flera slags tvistemål, rörande efterlefnaden af ekonomiska och administrativa Författningar, än dem, som redan, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Förordningar af den 17 April [828, blifvit från Rikets Styrelseverk till de allmänna
Domstolarnes behandling öfverlemnade, — dels ock om icke tryggheten för justitiae-ärendenas noggrannare föredragning hos Högsta Domstolen vore bättre bevarad genom bibehållande i Grundlagen af stadgandet om dessa ärendens beredning uti Konungens Nedre JustiLiae-Revision; — hvarförutan, med hänsigt till angelägenheten att försäkra och vidmagthålla den enhet och consequens i lagskipningen, som, serdeles för den högsta domstolsinstancen är af så synnerlig vigt, enligt någras förmening, kunde varit ömkligt, att det vid Regeringsformens 17 §. föreslagna tillägg äfven utmärkt afsigten att på Högsta Domstolens tillämnade serskilda
Divisioner fördela målen efter dessas olika beskaffenhet.
Utskottet finner sig emedlertid skäligen böra förutsätta, att Riksens Ständer, derest de, med full insigt af behofvet att afhjelpa det allmänt öfverkiagade hindret för en skyndsammare lagskipning, antaga Kongl. Maj:ts grundlagsförslag för utvidgande af Högsta
Domstolens verksamhet, jemväl i följd deraf icke lära undandraga sig att vid Statens reglerande bevilja de nya löneanslag, som kunna för ändamålet pröfvas nödiga; och förslaget att Regeringsformen, i likhet med Konungariket Norriges Grundlag, skulle endast upplaga minsta antalet af Högsta Domstolens ledamöter, torde fördenskull, vid de af Kongl. Maj:t
Nådigst anförda förhållanden, icke möta någon serdeles betänklighet.
Det lärer ej heller böra dragas i tvifvel, att ju, i händelse den ifrågavarande organisationsplanen går i verkställighet, Högsta Domstolens Afdelningar, i den mån omständigheterne det medgifva, komma att handlägga olika slags mål, ehuru någon föreskrift derom, såsom utgörande ett reglementariskt ordningsstadgande, icke föreslagits att i Grundlagen inflyta.
Då i öfrigt Utskottet föreställer sig, att, i händelse ytterligare öfverflyttning till Högsta
Domstolen af tvistemål, sorn hittills blifvit af Kongl. Majit på admi - Constitutions-Utskottets Utlåtande, N:o ig. 5 nistrativ väg afgjorda, skulle i n&der anses Lora ega rum, sådant icke lärer ske utan efter Riksens Ständers hörande, — att, i hvad fall som helst, afgörandet af underdåniga besvär i befordringsmål icke kan komma i fråga att den administrativa Konungamagten frånskiljas, — och slutligen att de stadganden rörande rättegångsordningen i högsta instaneen, som, enligt den föreslagna lydelsen af Regeringsformens 24 §, kunna blifva nödige, icke kunna tillvägabringas annorlunda, än på sätt 87 § af samma Grundlag föreskrifver, anser Utskottet, vid betraktande af det afsedda ändamålets stora vigt för samhället, sig böra vördsamt tillstyrka Riksens Ständer att antaga Kongl. Maj:ts ofvananförda Nådiga förslag, i den ordning, 81 § Regeringsformen stadgar.
Stockholm den 28 November i844- Reservation af Herr von Hartmansdorff: ”Jag erkänner behofvet att vidtaga åtgärder, hvarigenom de till Högsta
Domstolens pröfning hörande ärenden må kunna hastigare afgöras än hittills; men nödgas likväl afstyrka bifall till Kongl.
Maj:ts derom aflåtna Nådiga Proposition, af skäl, som här nedan skola närmare utredas. 1.
Ärendet saknar den utredning, som af Högsta
Domstolens eget utlåtande bordt vara att hemta. §. 87.
Regeringsformen säger: ”Finnér Konungen godt någon lagfråga för Riksens Ständer framställa, äske Han Stats-Rådets och Högsta Domstolens yttranden deröfver, samt meddele Riksens Ständer Sin proposition, tillika med berörde yttranden.”
Hade fråga nu varit om någon ändring i de lägsta domstolarnes, i Kämners- och Härads-Rätternes sammansättning: så och emedan denna är af allmänna lagen bestämd, hade Högsta
Domstolens hörande varit nödvändigt.
Men som den sistnämndes sammansättning och verksamhet ej upptages i den allmänna lagen v utan i Regeringsformen, och Högsta
Domstolens hörande öfver grundlagsfrågor ej är uttryckligen anhefaldt, fastän de angå lagskipningen, så) ansågs det förmodligen äfven i denna kunna underlåtas.
Men manne icke den- Högsta
Domstolens organisation har på lagskipningen i Riket ett vida) större- inflytande, än de lägste domstolarnes sammansättning?
Utan tvifvel är det derföre, sorn hon ej af den allmänna* utan af grundlagen bestämmes.
Högsta Dom - 6 Constilutions-Utskottets Utlåtande, N:o ig. stolens yttrande öfver en på lagskipningen så hufvudsakligen verkande åtgärd synes följagteligen hafva varit för mången Riksdagsman behöfligt att, i ett så grannlaga ärende, icke äfventyra misstag.
Åtminstone hade för mig en sådan ledning varit nödig.
Då jag, såsom ledamot af ConstitutionsUtskottet, likväl är föranlåten att yttra mig öfver Kongl.
Maj:ts Nådiga proposition, torde det ursäktas, om jag, utan berörde vägledning, antingen är alltför betänksam, eller do;k likväl far vilse vid sakens skärskådande. 2.
Stadgande saknas om Justitice-ärendenas fördelning mellan Högsta Domstolens ledamöter, sedan deras antal blefve ökadt.
Allestädes vill man undvika, att i lika saker dömes olika, emedan ingen eljest vet hvad som är rätt, oaktadt lagen för alla är densamma.