Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Största urval af goda modeller uti olika stilaiter.
dariets temperatur är 65° ibland 75°, tepidariets 50° — 55°, o c h utan ringaste tillgång på vatten till öfversköljning i dessa m y c k e t heta kamrar.
Dessutom är det förenadt med en koustmässig knådning af huden, de ytliga musklerna o c h ledgångarne, den s. k.
cJmmpoings-^roGeduxen., så följer öfverspolning m e d varmt vatten, in- tvålning och tvagning med välluktandc såpa och därefter afkylning genom tempererade duscher af flera slag samt neddoppning i kalla bassiner, frottering o c h aftorkning.
Iklädd badkappa och insvept i filtar bör man hvila minst en halftimme samt långsamt kläda sig.
D e t är i stort taget ej ett hygieniskt bad, det är mera ett kurativt bad samt ett lyxbad o c h som så- dant endast befintligt i de större städerna öfver hela världen.
Detta bad var de romerska thermerna, men det romerska folkbadet var ett annat och mera lämpligt för de syften vi af se.
Man hade äfven här 3 afdelningar, det första uppvärmnings- rummet af måttlig temperatur, så själfva badstun med sin egendomliga uppvärmning och som väl- försedd med tillgång till varmt o c h kallt vatten samt slutligen en lämplig afkylningsbassin.
Detta bad var således en rengöring o c h en rekrea- tion, icke en långt drifven utsvettning med för- slappning.
Utur denna typ har vårt mera moderna badstubad framgått.
Men det finnes en tredje hithörande badform det s. k. ryska ångbadet, där fuktigheten är det mest karaktäristiska.
När man inträder i ett dylikt, ser man ej handen för sig till följd af den tjocka imma, som här är utvecklad.
Badstun uppvärmes genom strålande värm eller genom insläppt ånga.
Dess temperatu växlar emellan 40 ä 55° m e d stor fuktighet.
Det typiskt ryska badet har 3 afdelningar, ett yttre afkylningsrum m e d 18 ", ett mellersta rum af 4 0 ' m e d riklig tillgång på varmt vatten samt ett innersta rum, som utgjordes af själfva badstun med badstu-ugnen.
Värmekällan utgjordes af kiselstenar, kanon- kulor eller dylikt, som utsättas för en stark hetta.
F ö r att öka värmen begjutas dessa glö- dande kroppar med skoptals vatten.
N u ut- vecklas på en gång en enorm värme, inom några sekunder stiger den till 65° o c h uppgår lätt till 80 ä 85° o c h därjämte växlar fuktigheten högst betydligt.
P å samma sätt, men simplare, är finska badstugan inrättad öfverallt i vårt grann- land.
Uti badstun finnas trappformigt ordnade så 149 kallade lafvar, där värmen ökas i samma mån man stiger upp på de öfre afsatserna.
Ett annat bruk, hvilket äfven åtföljer den verk- liga finska badstun, är rispiskningen.
M e d friska björklöfskvistar piskas o c h skrubbas huden, tills den blir eldröd, o c h sedan följer som slutakt en afkylning, som vanligast åstadkommes genom öf verösning af flera ämbar källvatten; eller man rullade sig i snön, kastade sig i en förbifly- tande flod o. s. v. Så ungefär var vår medel- tidsbadstuga inrättad, kanske något rå o c h pri- mitiv i sina anordningar, men kraftig o c h här- dande o c h af stor betydelse för hela vårt svenska folk den tiden.
Må det tillåtas mig att här citera prof. Curman, som gjort studiet af dessa badformer till sin lifsuppgift; i nedanstående rader skil- drar han badets betydelse för nordbon af såväl manligt som kvinnligt kön.
» I sin anspråkslösa enkelhet tjänade det i forna tider den nordiska bonden att på löger- dagen efter veckans strid o c h släp förjaga känslan af oket, rentvå o c h pånyttföda honom till en renare njutning af hvilodagen; o c h hem- kom han ibland stelfrusen o c h rådbråkad med döden i faggorna, så eldade han sin badstu och tog sig ett härligt svettbad o c h en grund- lig kringpiskning, som snabbare än någon doktor jagade den hotande sjukdomen på flykten.
K v i n - nor o c h barn talte då vid både väta, köld o c h storm o c h fingo icke snufva o c h bröstvärk, så fort do stucko näsan ut ur stuguvärmen.
De fina stadsdamerna satte då mera ära i lyxen af en ren o c h sund hud än i hvita krås o c h stärkta manchetter, o c h man behöfde icke då med igenklistrade rum o c h eldade förstugor skydda sig för den förskräckliga temperatur- växlingen, utan den hederlige borgaren med hustru o c h barn vandrade barbenta o c h i blotta linnet till o c h ifrån ' stadsens badhstuga '. » Denna badform, som var af största betydelse isynnerhet för landsbygdens inbyggare, sträfva vi som ett önskemål att åter få tillbaka, dock kanske nu något mera modifierad efter vår tid.
D:r H e n r i k Berg, en känd författare på detta område, säger följande o m detta ö n s k e m å l: » E n badstu är billig att bygga, den förutsätter inga badkar eller vattenledningsrör, kranar, ter- mometrar eller duschar, j a den förutsätter ej ens någon badbetjäning, som dagen lång skall sitta o c h vänta på de badbesökande, den som badar är sin egen badbetjänt d. v.
s. får själf elda på o c h därtill kommer att badstun i sin visserligen något råa form är det bästa skön- hetsbevarande o c h hälsobevarande bad som vi känna för vårt klimat. » Arkitekten P.
Sundius i Stockholm har gif vit ritning till en sådan enkel badstuga, hvil- ken skulle, om den infördes på landsbygden göra oerhördt godt.
Kostnaden för en sådan uppgår till 1,000 k 1,200 kr., en kostnad all- deles ej oöfverstiglig, planen hade kanske redan varit realiserad, om intresset här varit mera vaket i landet.
Nutidens badstuguform i städerna är en modifikation af den gamla formen.
Man upp- värmer denna antingen genom en i badstun an- bragt värmekanal eller genom anbringandet af s. k. ångstrålskroppar.
Fuktigheten anskaffas antingen genom ånga, som man insläpper, eller g e n o m afdunstning af hett vatten.
R e g e l n blir att vi skola hålla badstun måttligt fuktig.
Temperaturen b ö r vara 50 — 55° med en fuk- tighet af omkring 4 0 — 5 0, % \ hvilket varskos däraf, att den torra termometern visar 55° o c h den våta 40 '.
(Dessa båda termometrar kallas fuktig- hetsmätare ellerpsykrometer).
Huden b ö r s e d a n frotteras m d björkkvasten eller med en fiber- e sudd samt gedan.
intvålas m e d någon ej för Sängar och Sängkläder, Möbeltyger, Carl Johansons Mattor och Gardiner m. m., m. m. Möblerings-Affär, Drottninggatan 4 5, 1 och 2 t r.
alkalisk tvålsort.
Så följer en öfversköljning med varmt vatten af cirka 35° o c h så en djärf neddoppning i bassinen, som vanligen håller 16 ä 20°.
A r man mera van, kan man begynna afkylningen med s. k. modererad dusch, som dock ej för länge b ö r begagnas, samt taga sig en hastig neddoppning i bassinen.
Man b ö r ej gå ned i denna dusch längre än till 25°, så i bassinen, samt på slutet en kort, kraf- tig strål- eller regndusch pä 12° eller 15°.
Själfva vistelsen i badstun brukar uppgå till 15 min., af- och påklädning till 20 min., dusch- ningen till 5 — 1 0 min., hela badet brukar i allmänhet upptaga en halftimme eller något däröfver.
(Forts.) för bildandet af karaktären finnes väl knappast än att barnet i smyg företager sig något.
Huru lätt leder icke detta till osanningar; och att är- lighet och sanningskärlek äro något af det vikti- gaste att lära barnet, därom äro vi troligen eniga.
Att kortleken kan medföra så förfärliga följder, som Erny påpekat, veta vi j u, men det är just för möjligheten af att kunna minska antalet af dessa olyckliga jag tror det vore bättre lära bar- net bruka, men icke missbruka densamma.
Det finnes intet nöje, som icke kan missbrukas, hvarför det bör vara af vikt för de äldre att söka lära barnet det rätta och oskyldiga bruket däraf.
Och har det lyckats, har barnet växt upp till en bra o c h förständig människa, kan det göra de gamle ett nöje, därmed att det uppoffrande spelar med dem, för hvilka det kan vara en angenäm sysselsättning, då försvagad kraft o c h synförmåga göra andra sysselsättningar så godt som omöjliga.
Fruar och Från Iduns läsekrets.
En strumpstiekning-sfråga.
För ett par månader sedan var en fråga synlig i Idun, som i mitt och fleres tycke var af en viss vikt och ej så lätt att besvara.
Frågan lydde: Huru laga strumpor på ett mera praktiskt sätt än det nu vanliga, isynnerhet de besvärliga barn- knäna, som jämt vilja gå sönder?
Ha inga svar inkommit, att man därigenom kunde få någon ledning i konsten?
Undertecknad anser strumplagningar, särskildt inom ett hus, där det finnes små barn, som ett ganska viktigt göromål, så att de lärdomar, er- farna Idunsläsarinnor därvid skalle vilja bjuda, belt visst böra mottagas med tacksamhet.
Att bortkasta strumpor, som äro svårlagade, är ingen ekonomisk vinst, o c h illa stoppade strumpor äro en styggelse att se, helst knäna, s o m på barn ständigt äro synliga.
Därför vore undertecknad tacksam, om redak- tören skulle vilja taga saken i öfvervägande och göra läsarinnorna uppmärksamma därpå, en fi åga kanske lika angelägen som den om rumsstädning, hushållsekonomi och andra frågor, för hvilka Idun öppnat sina spalter.
För snart svar vore flere prenumeranter tack- samma.
Ja, ärade läsarinnor, räcken nu, som så ofta förr, en hjälpsam hand!
Känna vi vår läsekrets rätt, behöfver insändarinnans bön ej förklinga ohördan.
» familjeflickor ».
Glädjande att se, har nu en gång frågan om den ogifta kvinnans ställning i samhället blif- vit framdragen i ljuset, och önskligt vore, om Iduns ogifta läsarinnor ej så snart mattas af, utan försöka få sin ställning något mera aktad och an- sedd, än som nu är fallet.
Visserligen kan man invända, att den kvinna, som rätt uppfyller sin kallelse och plikt, alltid kan stå på egna fötter och äga det bästa, som finns här i världen, nämli- gen själfaktning.
Men hennes väg genom lifvet med det ständiga arbetet för det dagliga brödet är tung och ansträngande, och nog skulle det be- tydligt upphjälpa hennes mod och lifva hennes kraft, om det allmänna tänkesättet något ändra- des till hennes fördel och en sundare uppfattning i afseende på hennes ställning gjorde sig gällan- de.
En tänkande människa kan ej annat än med förvåning bemärka fruars sätt och hållning gent emot den löntagande kvinnan, och man kan med skäl fråga, hvarför den skall bemötas med hög- mod som innehar samma, om ej högre, bildnings- grad och som utgått från samma samhällsställ- ning som de själfva, endast därför att förhållan- dena gestaltat sig så, att hon med eller mot sin vilja blifvit gammal » familjeflicka » eller, hvad värre är, gammal flicka med anställning.
Stor tanklöshet kan man tycka finnas hos föräldrar, som gifva sina döttrar en god och omsorg full uppfostran i den tanken, att dessa måhända en gång i framtiden äro nödtvungna att själfva för- tjäna sitt uppehälle, men icke på samma gång söka se till att skaffa dem en någorlunda dräglig ställning i samhället, när den tid kommer, då de genom hemmets upplösning måste göra bruk af sin uppfostran.
De förändrade förhållandena vid föräldrarnes frånfälle skulle för dem icke blifva fullt så tryckande, om de finge behålla den plats inom sällskaps- o c h samfundslifvet, de ifrån hem- met vant sig vid.
Bruka, men ieke missbruka.
I Idun n:r 13 förekommer en artikel af » E m y » om » Barn o c h kortspel », som jag, en gammal gumma, önskar taga till orda emot, då min er- farenhet går i motsatt riktning mot Ernys och barnuppfostran dessutom är något af det vikti- gaste man kan intressera sig för.
Huru man än vill betrakta kortleken, lär det icke stå i männi- skomakt att utrota den.
Vore det då icke bättre att söka lära barnet bruka den rått, i stället för att fördöma densamma.
Det är ingalunda lätt att förskaffa barn syssel- sättningar lika underhållande, som dem man kan förskaffa dem genom kortleken, hvarför det nog ock vore bättre, o m vi äldre mera deltoge med barnen i detta nöje och därvid tidigt sökte lära dem att med saktmod taga emot de missräknin- gar, som kortspelet medför.
Lifvet gifver nog många hårda slag, hvarför det vore önskligt, att barnen, j u tidigare, desto bättre, finge lära sig att tåligt o c h utan bitterhet fördraga dem, hvarige- nom lifvet kunde blifva lyckligare både för dem själfva och för dem, med hvilka de komma i be- röring.
Kortspelet gifver barnet tillfälle att vän- ligt unna sin nästa sådana företräden, som det själft måste gå miste o m, äfvensom att öfvervinna sig själft.
Ofta har jag sett barn undertrycka sin ledsnad och med god min mottaga kamraters skämt och munterhet, då de råkat blifva » Svårte Petter » o c h af de andre nedsvärtas i ansiktet.
Hvad som dock mest talar för att icke förbjuda barnet använda kortleken är den frestelse, som den förbjudna frukten alltid medför.
Alla veta vi, huru lätt barn frestas att göra det, som de veta icke är tillåtet, o c h något mera föidärfligt » Gamla familjeflickor » i Finland.
Med förvåning läste jag artikeln » Gamla familje- flickor » i n:r 14 af Idun.
Stå vi verkligen här i Finland sä mycket framom Sverige i antydt afse- ende, ty gamla ungmor hos oss bemötas ingalun- da på något som helst ringaktande sätt, utan äro föremål för aktning och välvilja, lika väl som den gifta kvinnan, då hon gör sig däraf förtjänt.
På bjudningar och soaréer intar hon samma he- dersplats som frun, o m hon än har lägre sam- hällsställning, o c h aldrig hör man en bildad per- son, i anledning af hennes ogifta stånd, ringak- tande uttala sig om henne.
Om man någon gång hör någon medförakt tala om den » gamla flickan », kan man vara viss på, att detta uttalande gjorts af en tanklös eller obildad person- Hvad föreningar i välgörande syfte beträffar, är det den äldre, ogifta kvinnan, hvars tid o c h möda företrädesvis tagas i anspråk, och den gifta frun är mycket tacksam därför, då hon merendels har full sysselsättning i hemmet och så föga tid för det allmänna.
Författarinnan af uppsatsen i Idun nämner om, att missförhållandet i fråga isynner- het är.
märkbart i småstäderna.
Jag är bosatt i en af Österbottens småstäder med 2 000 invånare, bland dem mänga gamla ogifta fruntimmer, men ännu aldrig har jag funnit samma förhållande existerande här som det i Idun skildrade.
Här finnes bland annat en » fruntimmersförening », hvars syfte är omsorg om de fattiga, Förenin- gens ordförande har i många år varit en gammal, nu 60-årig, fröken.
Då hennes krafter ej mera medgåfvo hennes kvarstående, hade föreningen önskat åter få till ordförande någon äldre, ogift fröken, som mera odeladt kunnat ägna förenin- gen sin tid o c h sina krafter.
Ordförandeplatsen måste dock denna gång af flere orsaker besättas af en fru.
Huru som helst finnes ingen anledning numera för oss här i Finland att beklaga det bemötande,, som den äldre ogifta kvinnan får röna, ty de ha, sitt människovärde likaväl som den gifta, o c h den som dristar påstå något annat, torde ej oanmärkt få göra det.
Har samma åskådningssätt ännu ej fått insteg i Sverige, kan det dock ej dröja länge, förrän de gamla fröknarnas anseende är till fullo upprättadt, deras förtjänster erkända o c h ingen skillnad göres i den uppmärksamhet hvar o c h en är skyldig bevisa, vare sig gift eller ogift, äldre aktningsvärdt fruntimmer.
En finska,.
Kronprinsessan som författarinna.
En tysk tidning berättar, att kronprinsessan Victoria för närvarande är sysselsatt med en skildring af sin egyptiska resa och att denna reseskildring skall illustreras med de fotografiska vyer, s o m hon själf tog under sin vistelse i Egypten.
Kronprinsessan Victoria afreste från R o m till Florens den 2 d:s.
Resan fortsattes till Venedig den 5 d:s. Kronprinsessans hälsotillstånd är fort- farande tillfredsställande.
Intet ålderdomsunderstöd åt våra barn- morskor!
Barnmorskornas behjärtansvärda pen- sionsfråga har nu tyvärr fallit pä kamrarnes olika beslut.
Första kammaren biföll visserligen den k. propositionen o m beredande af ålderdomsunder- stöd åt barnmorskorna, men andra kammaren bi- trädde utskottets afslagshemställan.
Hr C. Wal- lis betonade, att frågan dock icke därmed för all- tid var fallen, utan borde återkomma.
* Kvinnorna för fosterlandet!
Svenska kvinnoföreningen för fosterlandets försvar har nu, som bidrag till Karlsborgs befästande, ställt till konungens förfogande 26,000 kr.
Nämnda fäst- ning, som förut af föreningens medel bekommit 74,000 kr., har således af föreningen erhållit det för den samma ursprungligen afsedda beloppet af 100,000 kr.
Hädanefter kommer föreningen att odeladt ägna sig åt » Norrlands fasta försvar ».
# D:r C. von Bergens maka, fru Sojie Wil- hehnine Amalia iion Bergen, född Lamberg, har aflid.it härstädes 75 år gammal.
Hon var gift första gången med löjtnant G.
S. Tamm och hade i detta äktenskap sonen Hugo Tamm till Fånö, nuvarande ledamot af första kammaren.
I sitt andra äktenskap, med brukspatron Th. Ankarcro- na, hade hon fyra barn.
För tredje gången var hon nu, som sagdt, gift med den kände föreläsa- ren och skriftställaren Carl von Bergen.
Selma Lagerlöf har skrifvit ett skåde- spel, som hon afser till uppförande vid den fest representation som nästkommande augusti skall anordnas i samband med » Kvinnornas utställ- ning » i Köpenhamn.
Vredrika Bremer-förbundet.
För den af onämnd gifvare stiftade stipendiefonden för kvinnor, som studera medicin, har genom den af förbundets styrelse utsedda valnämnden de för innevarande är lediga stipendierna tilldelats: det å kr.
500 till med.
kand. fröken Berna Skog o c h det ä kr.
400 till med.
kand. fröken Sophie Holm- gren.
* En blomsterutställning af sällsynt vackert slag har fröken Charlotte Boström från Jönköping för närvarande anordnat i Industripalatset här- städes.
Fröken B. hade förlidet år statsanslag och uppehöll sig då i Paris, där hon på en af världsstadens största blomsterfabriker studerade tillverkningen af konslgjorda blommor.
Det är nämligen uteslutande sädana, som den nu pågå- ende utställningen omfattar.
Man finner här en utomordentligt väl sorterad samling af dekorations- blommor samt garnityr och lösa blommor till hattar och baltoaletter, såsom olika slag af sy- rener, de härligaste rosor så naturliga, att man
1895 IDUN iäi Lotten stod tankfull ett ögonblick.
Hon II.
kunde ju i dag bära barnet ur kupén, i och Lotten var färdig, följande morgon skulle ur vagnen och hjälpa det i säng, men i skol- hon resa.
Hon gick sina sista ärenden ge- lofskolonien hade man nog ej beräknat någon nom gatorna så jublande glad till mods, att särskild vårdarinna, och om det nu funnes hon helst velat stämma upp och sjunga, och flera så eländiga barn, hur skulle det då gå?
hon såg på alla dem hon mötte med en be- Gud ske lof, så illa var det ej beställdt klagande blick, som ville hon säga: » Ni med de andra.
De kunde alla gå och reda stackars människor, som inte få ut och resa sig själfva, och en liten gosse, som haltade i morgon! » Ja, hon skulle gärna velat taga och gick med käpp, försäkrade: » Fröken, jag skall hjälpa till att se efter de minsta. » alla, både stora och små med sig.
Detta sista skulle också bli henne beskärdt.
Lotten smålog, men det var ej utan att På aftonen kom ett hastigt bud från en af den lilles frimodighet uppmuntrade henne, hennes väninnor, en folkskollärarinna, som ty i själfva verket började hon nu känna sig lofvat medfölja tolf fattiga sjuka barn till en en smula ängslig till mods.
Icke så mycket skollofskoloni i Södermanland.
Hon hade nu för barnens skull, men hela denna resa före- Teater och musik.
insjuknat och vände sig till Lotten med för- kom henne som ett riktigt vågadt tilltag, Kungl.
Den tyske gästen hr Götse har frågan, huruvida hon skulle i hennes ställe hvarpå hon knappast kunde hoppas ett lyck- redan uppträdt tvänne gånger härstädes, nämligen vilja åtaga sig barnen; resan skulle blifva ligt slut — det var blott tanken på att hen- i lördags som Profeten o c h i tisdags som Lohen- henne ersatt, blott hon ville se barnen rik- nes väninna väntade henne i det vackra, frid- grin.
Vi föredraga honom afgjordt i det senare tigt och väl framme vid bestämmelseorten, en fulla Molde, som kom henne att känna sig partiet.
Han förfogar öfver en varm lyrisk, men på samma gång ganska kraftig tenorstämma, som gård, belägen omkring en mil från Katrine- något lugnare.
dock rätt ofta visar böjelse för att sjunka.
Detta holms järnvägsstation.
Kunde Lotten säga Men nu hade hon icke mera tid att tänka märktes särskildt i Profeten, men äfven i Lohen- nej till en sådan bön?
Hade hon väl hjärta, på sig själf.
Stationsklockan ringde för an- grin, ehuru mindre.
Bäst var han här i tredje aktens scen med Elsa samt i Graalsrecitativet.
hon som själf skulle få se så mycket skönt, dra gången, det sista knytet var instufvadt, Att hr G. skulle, såsom uppgifvits, äga någon syn- att för en enda dag uppskjuta de fattiga det sista afskedet uttaladt af föräldrarne på nerligt framstående dramatisk talang, måtte vara barnens resa, något som måste ske, om de perrongen, hvilka hade många förmaningar gripet ur luften.
Vi hafva i detta hänseende föga skulle vänta på sin lärarinnas tillfrisknande, och — olyckligtvis - — hvarjehanda påsar märkt annat än det vanliga konventionella.
Hr eller tills en annan följeslagerska hunne an- med godsaker att gifva sina barn i skilsmäs- Rothmuhl gaf i alla afseenden en bättre bild af Lohengrin.
För öfrigt hafva vi j u redan här hem- skaffas?
Det var ju dessutom ingen omväg sans stund.
ma vid vår k. opera en både Profet och Lohen- för henne; hon hade visserligen tänkt att resa Lotten fick full gärning med sin barnskara.
grin, som går utanpå såväl hr Rothmuhl som hr öfver Storlien och Throndhjem, men hvad Här hade hon att lugna en liten gråtande Götze.
Vi behöfva väl ej nämna hans namn.
hindrade henne att i stället fara öfver Kri- parfvel, där aftorka en rinnande näsa eller I &gt;Profeten&gt; fästes största intresset vid Bertas stiania?
Lotten hörde icke till dem, som så bädda åt någon som varit uppe för tidigt och Fides ' representanter, fru Östberg o c h fröken växa sig in i sina planer, att de icke tåla och kände sig sömnig.
Några af barnen Alrnatl.
Båda voro förträffliga.
Har den senare här sitt bästa parti, så förmår hon i stället ej af- den ringaste ändring — utan lång öfverlägg- hade aldrig förr rest på järnväg, andra voro vinna Ortrud i » Lohengrin » något vidare intresse.
ning hade hon saken klar.
så försigkomna, som hade de rest tre gånger Denna prestation led af märkbara brister.
Elsa har däremot i den senare operan en i vokalt hän- » Jag följer gärna med barnen, » var hen- kring jorden, och talade om allt med en sä- seende utmärkt representant i fru Östberg.
— Pu- nes svar, » de äro ju stora nog att inte kasta kerhet, som kom Lotten att känna sig rik- bliken var vid båda föreställningarna talrik och sig ut genom kupéfönstren eller springa bort tigt enkel.
Sedan den första upphetsningen bifallet lifligt.
på stationerna, så att med Guds hjälp hop- lagt sig, började barnen att undersöka sina Tvänne musiktillställningar af ovanligt framstående pas jag att det går bra.
Jag ligger öfver karamellpåsar.
» Måtte det bara bekomma slag äro förestående.
Den ena gifves redan i af- dem väl! » suckade Lotten för sig själf; ty- ton af syskonen Neruda.
Den andra går af sta- natten på skollofskolonien och fortsätter nästa peln nästkommande tisdag o c h är anordnad af dag — fjällen springa ju ej sin väg under värr bekräftade snart erfarenheten, att hon grefvinnan Math.
Taube, född Grabow, till firande tiden och min vän i Molde inte heller. » haft rätt i sin farhåga därtill kom af hennes 25-årsjubileum som sångerska.
Båda att några af de.
små icke tålde vid skaknin- musiktillställningarna tala för sig själfva.
Följande morgon träffade Lotten i god tid gen i vagnen, och sålunda började Lottens tillsammans med sina små skyddslingar på Hr Richard Andersson, vår kände o c h framståen- stationen.
De voro synbarligen alla rädda norska resa på ett allt annat än lysande sätt.
de pianolärare, anordnar i morgon, lördag, ett musikföredrag i Vetenskapsakademien, hvarvid pro- att komma för sent till tåget, och många af Nu började också en och annan att gråta af grammet upptager konserter af Rubinstein, Chopin dem hade redan en half timme varit där, då trötthet och hetta, andra ville nödvändigt och Tschaikowsky, utförda af elever af hr A.
Lotten kom.
Det var en ganska glad an- packa upp sina knyten för att visa fröken blick, dessa tolf barn, åtminstone på långt de rena, hvita skjortor och nya strumpor, som * &amp; ' håll, utstyrda som de voro med den bästa de fått med sig till landet.
Detta lyckades omsorg till resan och de flesta med någon dock Lotten att afstyra; det såg kaotiskt nog liten ny sak, som de med innerlig glädje vi- ut i kupén förut, och hon bäfvade för åter- T a n t L o t t e n s n o r s k a r e s a.
En hade fått en blå halsduk, en an- inpackningen.