Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För att det nu utgår med hvar 6:te, hvilken kostnad endast drabbar Götheborgs stad.
Uti detta utlåtande instämde Friherre Cederström, Herr Bruncrona och Herr von Torne.
Cederström så mycket heldre, som den föieslagne rättigheten att permittera Soldater, skulle förr eller sednare föranleda till upplösning af de värfvade Regementerne., oberäknadt att den ej är förenlig med ordning och skick:
Herr von Törne: af skal, att man bör vid denna Stadga, så väl som i alla frågor utgå ifrån grunden för all Lagstiftning och sålunda tillse, att alla må njuta lika rättigheter; i följd LagUtskottets Betånkandcn. månaderna af året, så skulle det ju erfordras nytt Statsanslag af medel, för att kunna aflöna de förut permitterade, och hvilket anslag belöper sig, efter medföljande calcul, till en summa stor 19,266 R:dr 52 sk, Banco, De karlar, som mest begagna permission åt Landet, hafva vanligen sina hustrur
Och barn der.
Så är åtminstone förhållandet i afseende på Götha Artillerie.
Skulle nu en sådan karl betagas rättigheten att med arbete förvaif/a dem och sig uppehälle, för beredande hvaraf fordras, att han får lemna sitt arbete åt den eller de, som bast behöfva och bäst betala honom derföre; så skulle deraf uppkomma, antingen att han, vid Capitulationens slut, oaktadt full tjenstbarhet, tog afsked, för att återvinna den medborgerliga friheten, som varit honom beröfvad, eller och, att han till GarnizonsOrten förde med sig Hustru och Barn , hvarigenom fattigpersonalen der skulle ansenligen ökas, i hvilket fall Staten fick anslå medel till dess underhållande; likasom det ock är påtagligt, att det ifrågavarande tvånget skulle förorsaka värfningspenningarnes fördubbling och upphäfvande af alla Regementerna PassevölanceContracter — ett förhållande, som åbragte Staten en stor förlust, hvilken åter genom nytt anslag skulle fyllas.
På ofvan anförde skäl vågar jag hos Högloft.
Utskotten anhålla, om återre - LagUt skotta s Betänkandat. 43 Lagutskottet!
Betänkanden. miss af Betänkandet till sammansatta Beredningen för detta mål, eller i fall sådant skulle afslås, att denna min reservation får till Respective RiksStånden åtfölja Betänkandet.
Uppgift å tillokt kostnad för Kongl. Götha ArtillerieRegemente, i händelse hela dess nummerstyrka skulle göra tjenst året i genom.
Gage för filman, 504 dagaräg sk. i2,l6oRd.
Beklådnadspenningar d:o d:o 2 sk. 3,040 Tillökning i VårfningsPassevolancer för hela styrkan, 976 man, 1 anseende till försvårad Värfning, minst å 4 R:dr 8 sk. per man om året . . . 4,066: szt Summa R:dr B:co 19,266: 32» Anmärkning.
Service i Cassera måste då bestås hvart 4:de ir, i stället för att det nu utgår med hvar 6:te, hvilken kostnad endast drabbar Götheborgs stad.
Cederström så mycket heldre, som den föreslagne rättigheten att permittera Soldater, skulle förr eller sednare föranleda till upplösning af de värfvade Regementerne, oberäknad! att den ej är förenlig med ordning och skick:
Herr von Törne: af skäl, att man borvid denna Stadga, så väl som i alla frågor utgå ifrån grunden för all Lagstiftning och sålunda tillse, att alla må njuta lika rättigheter; i följd Lagutskottet* Betånkandiit, 675 hvaraf den permitterade Soldaten, icke mini dre än WestgÖther och Fryksdalingar, med flere, må betagas frihet, att hvar som heldst söka arbete och förtjenst.
Herr Norström \
I den tro att specifikt och bestämdt utsätta de förhållanden ovilkorligen berättiga till fattigförsörjning, föranleder sill uppmaning för den lättjefulle, dryckesbenägne, lösagtige och för sin framtid mindre eftertänksamme, uppgöra pretentioner att komma i åtnjutande deraf, finner jag ingen nödvändighet eller nytta, så omständeligen utsätta, hvilka Fattigvården nödvändigt bör taga under sitt beskydd och bispringande, samt att såmedelst liksom lägga vapen i hånderna på den samsta samhållsclassen, till yrkande i laglig väg af sådane rättigheter, den icke borde annorlunda anse än som välvilja och tacksamt emottaga, i stället att fordra det såsom en anbefald Församlingens skyldighet.
Jag tycker mig liksom förese, huru den ene och andre skall, så vidt ske kan, afpassa sin lefnadsställning och uppgifva sitt tillstånd så, att det skall inträffa med någon af de qvaliteter berättiga till Fattigförsörjning, Sannt är att Fattigvården, under kännedom af och medvetandet om origtig uppgift, eller sjelfvålandet till behöfvande belägenheten , visserligen kan neka dess intagande; men då en Författning ovilkorligen stadgar, att den så och så beskaffade skall försörjas, följer sjelfmant, att klagomål eger rum. och huru lätt är icke fös den fatfi» 676 I.agUtskottets Betnnhandtn, ge, under åberopande af ömhet och barmhertighet, kostnadsfritt klaga, och ofta svårt för Styrelsen meddela andra egen kännedom och öfvertygelse.
Det nekas icke, att en noga undersökning om den hjelpsökandes lefnadsförhåilande och omständigheter, utmärker mindre benägenhet vilja gifva och undsätta, jemväl att FatsigStvrelsen någon gång kan misstaga sig, ja äfven någon gång visa ovilja och obenägenhet, utan skäl och orsak, men fastän det icke låter set ömsint och känslofullt, som nu för tiden så högt omtalas, tror jsg i det hela bättre vara något kali än för varm, i afseende på gjf* mildhet och ömhetskänsla, heldst erfarenheten styrker, att för mycken ovald frikostighet otvifvelagtigt ökar hjelpsökande antalet, och skall framliden upplysa om vår nu varande enkla förordning, att hvarje Stad och Församling bör låta sig vårda om samt försörja sina fattige och nödlidande, är mindre ärndamålsenlig, än den mycket omständliga nu år i fråga , om ej mindre åldern och rättigheten till, än äfven sät«> tet att utöfva Fattigförsörjningen. icke eller kan jag förlika mig med föreslagna directa stadgande, om vis och sätt huru en Fattigförsörjning skall, i afseende på hvarderas ålder och beskaffenhet sig förhålla.
Jag vill att sådant, utan alla föreskrifter, skall ankomma på sjelfva Styrel* sen , då jag förutsätter, att dertill äro valde redlige och välkände män, som icke lä - Lagutskottetf Betankandétl, 675 hvaraf elen permitterade Soldaten, icke mia» dre än Westgöther och Fryksdalingar, med flere, må betagas frihet, att hvar som heldst söka arbete och förtjenst.
Herr Norström; 1 den tro att specifikt och bestämdt utsätta de förhållanden ovilkorligen berättiga till fattigförsörjning, föranleder sill uppmaning för den lättjefulle, dryckesbenägne , lösagtige och för sin framtid mindre eftertänksamme, uppgöra pretentioner att komma i åtnjutande deraf, finner jag ingen nödvändighet eller nytta, så omständeligen utsätta, hvilka Fattigvården nödvändigt bör taga under sitt beskydd och bispringande, samt att såmedelst liksom lägga yapen i händerna på den sämsta samhållsclassen, till yrkande i laglig väg af sådane rättigheter, den icke borde annorlunda anse än som välvilja och tacksamt emottaga, i stället afct fordra det såsom en anbefald Församlingens skyldighet.
Jag tycker mig liksom förese , huru den ene och andre skall, så vidt ske kan, afpassa sin lefnadsställning och uppgifva sitt tillstånd så, att det skall inträffa med någon af de qvaliteter berättiga till Fattigförsörjning, Sannt är att Fattigvården, under kännedom af och medvetandet om origtig uppgift, eller sjelfvålandet till behöfvande belägenheten , visserligen kan neka dess intagande; men då en Författning ovilkorligen stadgar, att den så och så beskaffade skall försörjas, följer sjelfmant, att klagomål eger rum, och huru lätt är icke för den fatti - 6y5 LagUtskottits Betänkandet}, 1 ge, under åberopande af ömhet och barmhertighet, kostnadsfritt klaga, och ofta svårS för Styrelsen meddela andra egen kännedom och öfvertygelse.
Det nekas icke, att ea noga undersökning om dea hjelp sökan dea lefnadsförhållande och omständigheter, utmärker mindre benägenhet vilja gifva och undsätta * jemväl att FaUigS.tyrelsen någon gang kant misstaga sig, ja äfven någon gång visa ovilja och obenägenhet, utan skäl och orsak , mea fastän det icke later så ömsint och känslofullt, sorn n.u för tiden så högj: omtalas, tror jag i det hela bättre vara något kall än för varm, i afseende på gifmildhet och ömhetskänsla, heldst erfarenheten styrker, att för mycken ovald frikostighet otvifveJagtigt ökar hjelpsökande antalet, och skall framtiden upplysa om vår nu varande enkla förordning, att hvarje Stad och Församling bör låta sig vårda oi» samt försörja sina fattige och nödlidande^ är mindre amdamålsenlig, än den mycket omständliga nu år i fråga, om ej mindre åldern och rättigheten till, än äfven sättet att utöfva Fattigförsörjningen.
Icke eller kan jag förlika mig med föreslagna directa stadgande, om vis och sätt huru en Fattigförsörjning skall, i afseende på hvarderas ålder och beskaffenhet sig förhålls, Jag vill att sådant, utan alla föreskrifter, skall ankomma på sjelfva Styrelsen , då jag förutsätter, att dertill äro valdo redlige qch välkände män, som icke lä - Lagutskottets Betänkande»., 677 ra underlåta att, efter omständigheterne, på bästa sätt hushålla både för den skyldige oell berättigade till Fattigförsörjningen, saint att först och främst söka de allmänna utvägar och biträden kunna förefinnas, innan de betunga sina Committenter med någon anns de kunna hvälfva på någon allmän inrättning.
Det är dessa reflexioner, som stadgat mitt bestridande af alla de speciella föreskrifter
Betänkandet innehåller om rättigheten komma under Fattigförsörjningen , samt Styrelsens förvaltningssätt dervid, hvartill jag trott mig hafva ytterligare anledning, af den orsak, att hvarje Styrelses omfång är så ganska olika till personal och förmögenhet, derefter förvaltningssättet nödvändigt måste rättas, ty uti ett större och möra förmöget Fattigförsörjnings-district, med förmåga att kunna hafva FattigSehoIa: och Arbetshus, jemte hvad mera till en sådan vidsträcktare inrättning fordras, skall hushållningen nödvändigt vara helt annorlunda, ån uti en liten Stad eller Församling, som icke har förmåga att uppbygga Fattighus, ån mindre att för några få fattige inråtta en hushållning, hvilkens förvaltande skulle ådraga ytterligare kostnad, hvadan min oförgripliga mening är, att i dessa fall, utom ella tvångslagar, stadgandet icke behöfde vara bestämdt, än att hvarje Församling, Stad eller Socken bör underhålla sine fattige och nödlidande, med ansvar för underlåtenhet deraf f så att de icke hafva or« IagUtskottets Betnknnden. sak andre med tiggande beskära, hvilket borde d-n fattige ovilkorligen förbjudas, då jag icke kan föreställa mig en så litet behjertande Styrelse, att den skulle lemna en verkligt behöfvande utan allt biträde.
Deremot kan jag icke vara af deras tanka, som anse något stadgande om sättet att bidraga till Fattigförsörjning icke nö> digt, utan att det skulle få ankomma på en hvars ömsinte behjertande och deraf väntande gifmildhet, utan finnér det mest be» höfligt, och har icke mot Betänkandet i den delen, blott med det uttryckliga vilkor, så framt derom ej på annat sätt kan öfvereaskommas, ty godvillig förening, hurö som heldst, allenast tjenande till ändamålet, måste utesluta all tvångsbefattning, som blott och endast i nödfall bör ega rum.” Härmed förenade sig Herr Lager strand.
Herr Länning: ”Betänkandet rörande Fattigvården, 5 Gap. 1X §. föreslår: att innan Soldat af väifvadl Regemente till någon ort permittera*, b>r utrönt vara, att ban å det ställe dit han vill sig begifva kan erhålla bärgning och sysselsättning.
Ett sådant stadgande anser jag högst nödigt, om Landet ej hädanefter som hittills skall öfvermåttan besväras med kringvandrande permitterade Soldater; men deremot tror jag ej att ChefsÄmbeteterna skulle ovillkorligen åläggas skriftväxla med Konungens Befallningshafvande, för att utröna, hvar permitterad Soldat kunde blifva emottagen, nian bör detta åliggande ej förr vidtaga, LagUi skot tets Betänkande».
677 ra underlåta att, efter omständigheterne, på bästa sätt hushålla både för den skyldige och berättigade till Fattigförsörjningen, samt att först och främst söka de allmänna utvägar och biträden kunna förefinnas, innan de betunga sina Committenter med någon anns de kunna hvälfva på någon allmän inrättning.
Betänkandet innehåller om rättigheten komma under Fattigförsörjningen , samt Styrelsens förvaltningssätt dervid, hvartill jag trott mig hafva ytterligare anledning, af den orsak, att hvarje
Styrelses omfång är så ganska olika till peisonal och förmögenhet, derefter förvaltningssättet nödvändigt måste rättas, ty uti ett större och mera förmöget Fattigförsörjnings-district, med förmåga att kunna hafva FattigSchols och Arbetshus, jemte hvad mera till en sådan vidsträcktare inrättning fordras, skall hushållningen nödvändigt vara helt annorlunda, ån uti en liten Stad eller Församling, som icke har förmåga att uppbygga Fattighus, ån mindre att för några få fattige inråtta en hushållning, hvilkens förvaltande skulle ådraga ytterligare kostnad, hvadan min oförgripliga mening är, att i dessa fall, utom ella tvångslagar, stadgandet icke behcifde vara bestämdt, än att hvarje Församling, Stad eller Socken bör underhålla sine fattige och nödlidande, med ansvar för underlåtenher deraf, så att de icke hafva or - CjS LagUtslottets Betnkandctt. sak andre med tiggande besvara, hvilket borde den fattige ovilkorligen förbjudas, då jag icke kan föreställa mig en så litet behjertande Styrelse, att den skulle lemna en verkligt behöfvande utan allt biträde.
Deremot fean jag icke vara af deras tanka, som anse något stadgande om sättet att bidraga till Fattigförsörjning icke nö« digt, utan att det skulle fä ankomma på en hvars örminfe behjertande och deraf väntande gifmildhet, utan finner det mest be» höfligt, och har icke mot Betänkandet i den deleD, blott med det uttryckliga vilkor, så framt derom ej på annat sätt kar» öfverenskomma», ty godvillig förening, hurö som heidst, allenast tjenande till ändamålet, måste utesluta all tvångsbefattning, som blott och endast i nödfall bör ega rum.** Härmed förenade sig Herr Lagerstrand.
Herr Lanningr ”Betänkandet rörande Fattigvården, 5 Cap. 11 §. föreslår: att innan Soldat af värfvadt Regemente till någon ort permittera», b'r utrönt vara, att batt å det ställe dit han vill sig begifva kan erhålla bärgning och sysselsättning.
Ett sådant stadgande anser jag högst nödigt, om
Landet ej hädanefter som hittills skall öfvermåttan besväras med kringvandrande permitterade Soldater} men deremot tror jag ej att ChefsÄmbeteterna skulle ovillkorligen åläggas 'skriftväxla med Konungens Befallningshafvande , för att utröna, hvar permitterad Soldat kunde blifva emottagen, clan bör delta åliggande ej förr vidtaga* LngVt skottets Betänkande». 67g an den som permitteras ej pa annat sått kunnat nöjagtigt styrka sitt tillfälle, blifva emottagen och bärgad der, dit han vill sig begifva.
Prosten Hallström:
Vid 3 Art. 3 §. får jag anmärka, att den It
Fastighetsegare tillerkände ovilkorlig» rättighet, att i Socknen intaga Fattige, enär de vid sine Hemman fästa fattigvårdspligten, framställer sig för mitt omdöme såsom högst betänklig.
Oberäknad så väl svårigheten att kunna för framliden bestämma fattiges underhållskostnad, som ock den påföljd, att egaren afen ringa hemmansdel, hvarå han icke ens sjelf utan annat gårdsbruk är besuten , skulle vara i tillfälle att i Församlingarne indraga hela Colonier af fattighjon, skulle detta Stadgande ovedersägligen leda till intrång i Inteckcingshafvandes rätt och ådraga Fattigvårdsstyrelsen de mest invecklade och obehagliga rättegångar.
Det upphäfver dessutom i hufvudsaklig måtto Kongl, Förordningen af den 5 December 1788, hvilken jag anser böra förblifva i sin fulla kraft, enligt med hvad i föregående §. redan är stadgadt.
Jag kan icke eller gilla 5 Art, 6 §., så vida af den följer, att den fattiga skall vara berättigad, att i formlig besvärsväg tvista sig till Församlingens välvilja och understöd.
En sådan tillåtelse strider alldeles emot det begrepp jag hyser om Fattigförsörjningen, och skulle särdeles bidraga att förvandla den samma till ett tryckande ok. 6So Lagutskottets Betänhanden> Huru vill dessutom Konungens Befallnings» hafvande pröfva den klagandes verkliga behof, då han må.;te hemta alla upplysningar ifrån motparten eller Församlingen.
Mig synes det i sjelfva verket, som vore den fattiges öde ganska väl trygadt, enår det samma icke beror af enskilde mans godtycke, utan af den omgifvande Församlingens sam* mahståmmiga beslut.
Ty omöjligen kan jag hos en hel menighet tänka mig någon allmän ovilja emot den uTe och cödgtälde: och skulle äfven å SockenuämmoUtslaget blifva vidrigt} så eger ju hvilken Ledamot som heldst, att i den fattiges stad anföra klagan.
I nära sammanhang med sistnämnde Stadgande star 6 Att. 5 som förmår, att åt den Fattige, som vill anföra klagan öfver vägrad fattigdel, biträde skall lemnäs med besvärens uppsättande, och kostnaderne bestiidas af FattigCassans medel.
Jag kan icke eller bifalla denna af hvilken jag föreser rätt svåra följder; ty hvilken skulle icke, om fattigdel blifvit honom vägrad, vara färdig att deröfver anfö* ra klagan, enär ban deraf ingenting förlorar, icke ens drager ringaste tunga?
utan tvifvel skola derföre, derest detta stadgande bifalles, en hel ny art af Besvärsmål uppkomma, hvilka, så vida ej Konungens Befallningshafvande skola anses mer infallibla i denna än andra åtgärder, låra till högre instantier böra fortgå; hvaraf följden vidare LngUtskottcts Betånlanden, 6g j vidare skall blifva, att ÖfverDomstolarne än mer öfverhopas af inkommande mål och FattigCassornes mesta tillgångar försvinna i Rättegångs omkostnader.
Med Herr Prosten Hallstrom förenade sig Herrar Prostar Hagberg och Kjellander samt Herr Hjertström, och Hederv.
BondeStåndets
Sam t el igé Ledamöter uti dess reservation emot Fastighetsegares absoluta rätt, att emot Inteckning få emottaga dem som äro, eller snart kunna blifva föremål för fattigvården.
Med Herr Prosten Hallström instämde ock hufvudsakligen Herrar Ribbing och Ce Herr Huldberg; Jag reserverar mig emot Utskottens förslag, att genom uttryckligt stadgande yrka Barns reciproka pligt tili sina fattigs och behöfvande iöräldrars vård, såsom jag anser detta icke någonsin uti ett christeligt samhälle böra såsom ovisshet un* derkastadt sättas i fråga.
H err Huldt:
I fråga om Fatcigvårdsafgiftens bestämmande, hvilken nu mera icke kommer af Hoglofl.
Bevillningsutskottet att behandlas, utbeder jag mig få fästa Höglofl.
Utskottens uppmärksamhet dervid, att uti Kongl. Maj:ts nådiga Förordning af den 5 Julii 18H» äro CoopvardieSkeppara och Sjöfolk ålagde att, vid påmönstringar uppå Sjömanshusen, erlägga fattigvårdsafgift; tnen som de förstnämnde debiteras för den - Lagutskottets Betänkanden. 43 f Lagutskottets Betänkande!!. na afgift hvarje år uti sina ContributionsSedlar, med g sk. på Riksdalern af 2 Art.
Bevillning, så täcktes Héglofl, Utskottena rättvist finna, det CoopvardieSkeppare ifrån ofvannämnda afgift uppå Sjömanshusen böra blifva befriade.
Hvad åter Sjöfolket vidkommer, så får jag vördsamt hemställa till Höglofl.
Utskottens bepröfvande om icke Sjöfolket såsom bland den fattigare Classen , bunde befrias från denna afgift, på den grund att Kongl. Maj:ts nådiga Reglemente af aen go Martii 1748, 5 Art. 1 §. frikänner Sjöfolk ifrån alla ötskylder och pålagor till Kronan.
Ex Protocollo, A♦ Fryxell:
Här intages Betänkandet N:o 35 (Å*fc> 1—Y1I. a—f.) om Näringsfriheten, N:o 12J.
Ankom den 2J Julii >823* Riksens Ständers Lag- samt Allmänna Besvärs* och EkonomiUtskotts Utlåtande öfver Kongl.
Maj:ts Nådiga Skrifvelse, jemte åtskillige enskilde Motioner, i frågan om Näringsfriheten , samt om förslag till nya Handels- och Handtv erker i-Re glan euten* T^ill Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottens handläggning hafva Riksens Höglofl.
Ständer öfverlemnat Kongl.
Majrts Nådiga skrifvelse af den 19 sisth Februarii, deruti förklaras, att, ehuru Kongl. Maj:t, i likhet med hvad trenné af RiksStånden, vid sårskildte tillfällen , yttrat, fimnit den för Rikets allmänna hushållning vigtiga frågan, om en vidsträcktare frihet i utöfning af handel och handtverk, vara af oeconomisk beskaffenhet, och följaktligen be LagUtskottets Betänkanden. I 2 Lagutskottets Betänkatiden, roende endast af Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och afgörande, Kongl. Maj:t icke velat derom besluta, utan efter föregången öfverläggning med Riksens Ständer.
Maj:t hade nemligen insett nödvändigheten , att med varsamhet anstål-< la förändringen af ett hushålls-systeme, som under en längre tids tillämpning grundlagt flera enskildla och allmänna förhållanden och gifvit bestämd rigtning åt capital- och arbets-förmågan: att vid öfvergången till en af omständigheterna påkallad friare utveckling af industriella krafter, ej åsidosätta omsorgen för ordning och konstflitens fullkomnande : att vid fördelningen af borgerliga skyldigheter göra skäligt afseende på den inskränkning i lagligen tillkomna förmåner , som en utvidgad täflan kan för nuvarande medlemmar af vissa corporationer förorsaka , samt att, så vidt möjligt år, söka bereda allmänt gagn med undvikande af enskilda för-* luster och olägenheter.
Med dessa åsigler hade Kongl. Maj:t, med tillämpning af Regeringsformens 89 §., i nåder för godt funnit till Riksens Ständer öfverlemna , att frågan om Näringsfriheten, i likhet med hvad angående lagfrågor år stadgadt, gemensamt med Kongl. Maj:t afgöra; i hvilket afseende Kongl. Maj:t till Riksens
Ständers pröfning tillika hänskjutit de af en i nåder tillförordnad
Committé författade underdåniga förslag till Handtverkeri - och Ilan - Lag Utskottets Betänkanden. g dels - Reglementen , samt till en författning ani gående Gerningsmän å landet.
I sammanhang härmed hafva Utskotten ansett sig bära upptaga följande Motioner, hvilka dels till Lag- och Ekonomi - Utskotten gemensamt, dels särskildt till sistnämnde Utskott blifvit remitterade.
Ridderskapet och Adeln. 1:0 Friherre Cedersträms, Jacob, Memorial, hvaruti, under utvecklande af grunderna för Friherrens mening, att någre privilegier icke lägga hinder i vågen får en allmännare Näringsfrihet, yrkas rättighet för hvem som heldst, i Stad eller på landet, att idka hvilket tillåtet Handtverk han behagar, endast han anmäler sig hos vederbårande autoritet och erlägger behöriga utskylder. 2:0 Framlidne Grefve Posses, Carl Henric,'