Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Landshöfdinge-residensets i nämnda län aflägsenhet från berörda härader och städer för dem medförde, länet måtte blifva deiadt i två landshöfdingedömen, Kongl. Maj:t, uti nådig proposition den 15 Januari 1840, föreslog Rikets Ständer, att nämnde fördelning mätte verkställas på det sätt, att af norra och södra Tjusts, Tunaläns, Säfvedes och Aspelands härader, med städerna Westervik och Wimmerby, bildades det norra länet, som skulle komma att utgöra något öfver 47 qvadratmil, med Westervik till residensstad, och att följaktligen det södra länet, med Kalmar till residensstad, komme att innefatta de återstående häraderne Stranda, Handbörds samt norra och södra Möre jemte Öland, och utgöra nära 50 qvadratmil, och att till aflöning och omkostnader för den nya länsstaten måtte anvisas en årlig summa af 11,209 R:dr 16 sk.; men Rikets Ständer förklarade, uti underdånig skrifvelse den 5 September samma år, sig icke kunna bifalla den nådiga propositionen på anförda skäl: att Kalmar län hvarken i afseende på folkmängd eller hemmantal och ännu mindre areal-omfång kunde hänföras till de största i riket; att ehuru dess längd vore mindre väl afmätt mot bredden, den likväl föga öfverstege hvad i berörde hänseende sig företedde med Götheborgs och Bohus län, der residenset jemväl vore beläget i ena ändan af länet, samt icke kunde jemföras med Wermlands och Kopparbergs län i inedlersta delen af riket eiler med något af de Norrländska länen; att förändringar uti sådana missförhållanden, som i afseende på Kalmar län blifvit anmärkte, följaktligen med lika skäl skulle kunna ifrågasättas inom flera andra län i Riket och således, derest de, oaktadt olägenheterna af rubbningar uti länsindelningarne, skulle ega rum, borde icke partielt, utan i ett sammanhang verkställas, på det att en reglering af länen måtte kunna så utföras, att ökade kostnader för Statsverket i möjligaste måtto undvckes; att de vid länsstyrelsen i Kalmar förefallande embetsgöromål, enligt arbetsförteckningärnes föranledande, ingalunda kunde anses öfverhopande och hvarken till mängd eller beskaffenhet jemförlige med dem, som uti många andra län förefölle; att kostnaden för fångars skjutsande ifrån de norra trakterna af länet till länshäktet kunde till större delen besparas, örn i Westervik och Wimmerby inrättades kronohäkten; att i och för lagsökningsmål, parter sällan behöfde resa till Rands-kansliet,
enär till sådane måls utförande vanligen begagnades ombud på stället, och hvad anginge åtskil - 14 Stals-VHkoltets Utlåtande, N:o 145. lige polismål, sådane åtgärder i afseende pä deras handläggning kunde vidtagas, att parters inställelse i residenset ifrån länets aflägsnare trakter undvekes oeh i allt fall olägenheterna för sådane parter icke vore större i förevarande län, än uti flera andra, der parter ofta hade ännu längre väg till Landshöfdinge-residenset, än i det nämnda; att innevånarne i Aspelands härad, sorn skulle utgöra en del af det nya länet, protesterat emot den föreslagna länsfördelningen, enär derigenom flere olägenheter för dem skulle uppstå, och Wimmerby stads borgerskap jemväl b estrid t den föreslagna åtgärden, så framt icke denna stad blefve till länsstyrelsens residens utsedd; samt att Statsverket genom länets delning skulle komma att vidkännas så väl de kostnader, hvilka för en gång uppstode i och för anskaffande af Landshöfdinge-residens och einbetshus-, fängelsebyggnad och inventarier m. m., som ock en årlig aflöningsutgift af icke mindre än 11,209 R:dr 16 sk., förutan kostnaderna för underhållet af förutnämnde kronans tillhörigheter.
Vid 1844 och 1845 årens riksdag förekom frågan åter till behandling, i anledning af då väckta särskilda motioner; och yttrade Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten, i deröfver afgifvet betänkande, att Utskotten, som visserligen icke förbisågo de flera olägenheter, hvilka voro förknippade med den nuvarande formen af Kalmar län och länsresidensets läge, likväl ieke kunde tillstyrka det väckta förslaget, dels på grund af de utaf Rikets Ständer, uti deras ofvanberörda underdåniga skrifvelse den 5 September 1840, anförda skäl, dels ock hufvudsakligen i anseende till den omständighet, att, sedan vid 1834 års riksdag, Rikets Ständer fästat uppmärksamheten derå, att rikets administrativa och kamerala indelning otvifvelaktig! å många orter, så väl för det allmänna, som för den enskilda, medförde kostnader och olägenheter, hvilka genom en mera jemn och ändamålsenlig fördelning kunde, om icke helt och hållet undanrödjas, åtminstone i betydlig mån förminskas, samt af sådan orsak hos Kongl.
Maj:t i underdånighet anhållit, att en, efter lokala förhållanden, innevånarnes beqvämlighet och öfriga omständigheter lämpad ny administrativoch ltameral-indelning i de delar af riket, hvarest en sådan indelning, efter anställda undersökningar, kunde finnas vara af behofvet påkallad, mätte, genom Kongl.
Maj:ts Nådiga försorg, tillvägabringas, Kongl.
Majit, i anledning af denna underdåniga anhållan, under den 12 Juli 1834, i nåder beslutat, att frågan skulle till nådig pröfning förekomma i sammanhang med ett af aflidne Kansli-rådet Nicander i lifstiden afgifvet förslag till förändring uti indelningen af län, härader och domsagor m. m. inom riket; med anledning hvaraf Utskotten alltså tillstyrkte, att förenämnde motioner ej måtte föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd; hvilket betänkande af samtliga Riks-Stånden gillades.
Då denna fråga vid 1847 och 1848 årens riksdag, efter derom gjorde motioner, ånyo väcktes, kom jemväl under pröfning det uti Kongl. Maj:ts till Stats-Utskottets UlldtancU, N:o 145. 15 Rikets nit församlade Ständer aflåtna Nådiga skrifvelse omförmälda underdåniga memorial af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Kalmar län, afgifvct den 30 Mars 1847, deruti Kongl. Maj:ts Befallningshafvande till granskning upptagit de skäl, hvarpå Rikets Ständer grundat sina föregående beslut i ämnet, samt hufvudsakligen yttrat: att Kalmar län vore till folkmängd det 5:te i ordningen af Rikets län och således kunde räknas till de folkrikaste, hvaremot detta län, i afseende å hemmantal och arealvidd väl endast vore, i förra fallet det 8:de och i det sednare det 9:de, men härvid förekom, att Kalmar län, med en jordrymd, jemnstor med och äfven större än flera andra län, födde en ojemförligt större folkmängd, än dessa, och att af de 8 län, som till vidden vore större än Kalmar län, funnes endast ett, nemligen Elfsborgs län, som, i anseende till en öfver länets hela yta någorlunda jemnt utbredd befolkning, kunde anses jemförligt med Kalmar län; att hvad de öfrige 7 länen beträffade, nemligen de 5 Norrländska, samt Kopparbergs och Wermlands län, det kunde antagas, att de orter derinom, som vore mera aflägsne från residensstäderne, beboddes af en jemförelsevis obetydlig folkmängd, för hvilken de ifrån länsresidensets aflägsenhet härflytande olägenheter väl kunde vara kännbara, men dock icke så ofta påkomma, sorn i en mera befolkad ort, hvarföre behofvet af dessa läns klyfning icke kunde anses så trängande, som af Kalmar läns; att, om äfven en dylik förändring skulle vara lika erforderlig i andra trakter af riket, deri icke läge något giltigt skäl att vägra afhjelpandet af de olägenheter, som i detta hänseende onekligen tryckte innevånarne i norra delen af Kalmar län; att i afseende å göromålens mängd, Kalmar län var är 1843 det 4:de och år 1844 det 3:dje i ordningen, utan någon synnerlig öfvervigt inom de öfriga af dessa län; att anläggandet af krono-häkten i länets norra del, äfven om desamma så inrättades, att de utgjorde både ransaknings- och straff-fängelser, skulle likväl, derest den nuvarande länsindelningen bibehölles,
icke leda till aldeles samma besparing i fångforslings-utgifterna, som om länet delades, ty det inträffade icke sällan, att för obehörigt kringstrykande gripne personer, som tillhörde länets norra del, blefve från de norrut belägna länen med fångskjuts forslade till Kalmar, äfvensom att häktade brottslingar, hvilka i sådana län undergått ransakning, sändes till Kalmar, för att inställas till ytterligare ransakning vid någon domstol i norra delen af länet, vid hvilka tillfällen fångforslingen naturligtvis blefve längre, än den skulle blifvit, om besagde del af länet utgjort ett särskildt höfdingedöme; att om de, som hade lagsökningsärenden att vid Lands-kansliet bevaka, äfven icke behöfde sjelfva resa in till residens-staden, det likväl obestridligen vore en stor olägenhet att, i följd af afståndet, vara urståndsatt att sjelf kunna bevaka sin talan och nödgas att förlita sig på ett ombud, som måhända icke alltid motsvarade det lemnade förtroendet och för öfrigt, med afseende på det långa afståndet, ej utan svårig - 16 Stats-Ulskotteti Utlåtande, N:o 145. het kunde anskaffas; att den skyldighet sorn ålåge en länsstyrelse att i alla delar af länet kraftigt och skyndsamt vårda sig om polisens, den allmänna ordningens och underlydande kronobetjenings förfarande, omöjligt kunde fullständigt och till allmän belåtenhet uppfyllas, om en stor del af länet vore från Landshöfdingen residens så aflägsen, att två till tre dagsresor erfordrades för att komma dit; att, hvad Aspelands häradsboers och Wimmerby stads borgerskaps protest emot länets delning beträffade, de förres föreställning att de skulle få längre väg till Westervik, än till Kalmar, vore i så måtto origtig, som väglängden, beräknad från häradets medelpunkt, var en half mil kortare till Westervik än till Kalmar, och deras handel icke, enligt uppgift, ginge öfver Kalmar, utan öfver den midt emellan denna stad och Westervik belägna köpingen Döderhultsvik, samt Wimmerby åter genom länets delning måste blifva bättre lottadt, då dess afstånd från läns-residenset nu vore dubbelt så långt, som det annars skulle blifva, och slutligen att den kostnad, Stats-Verket genom länets klyfning finge vidkännas, syntes vara obetydlig, i jemförelse med de fördelar som genom densamma kunde vinnas.
Denna af Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande sålunda lemnade närmare utredning af frågan föranledde Rikets Ständers underdåniga anhållan, att Kongl. Majit, efter föregången ytterligare undersökning af ärendet, behagade till Rikets Ständer afgifva Nådigt förslag i ämnet; och sedan en sådan undersökning derefter försiggått, har Kongl. Majit till Rikets nu församlade Ständer allåtit den Nådiga skrifvelse i ämnet, som blifvit till Stats-Utskottets utlåtande remitterad.
Utskottet, som jemväl fått, i bestyrkt afskrift, emottaga en af Magistraten och Borgerskapets äldste i Westervik till Kongl.
Majit ingifven underdånig skrift af den 9 Februari detta år, innefattande anhållan, att, i händelse af Kalmar läns delning, Westervik måtte bestämmas till residensstad i det ena länet, samt förklarande, att staden vore villig att, äfven med någon uppoffring, försälja stadshuset derstädes, till Landshöfdinge-residens, äfvensom att en annan byggnad inom staden, tjenlig till länsfängele, kunde få af Kronan inköpas, har tagit i behörigt öfvervägande så väl hvad högstberörde Nådiga skrifvelse innehåller, som ock de yttranden, hvilka vid densammas remitterande från Riks-stånden blifvit dels för, dels emot den ifrågasatta länedelningen afgifne; och då, hvad först angår de af Kammar-kollegium och Stats-kontoret framställda alternativa förslag, angående, det ena; residensets i Kalmar förflyttning till något i midten af länet beläget ställe, och det andra, förläggandet af en del utaf samma län till Östergöthlands län, Kongl.
Maj;t funnit dessa förslag icke antagliga, utan böra förfalla, anser Utskottet, vid sådant förhållande, något yttrande i dessa delar icke erfordras.
Beträf - Stats-Vlskottets Utlåtande, N:o 145. 17 Beträffande således frågan om Kalmar läns fördelning i 2:ne Landshöfdingedömen, medgifver väl Utskottet, lika med Rikets åren 1847 och 1848 församlade Ständer, vigten af en del utaf de anmärkningar, som Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i nämnde län, uti dess underdåniga skrifvelse den 30 Mars 1847, framställt till förringande af de skäl, på hvilka löregående Ständer grundat deras afslag i frågan; men flera af dessa skäl qvarstå dock, på grund hvaraf Utskottet anser en slik fördelning icke böra ega rum.
Härvid förekommer i första rummet den betydliga kostnad, Stats-verket genom en sådan delning finge vidkännas.
I detta afseende hafva nemligen Kammar-Kollegium och Stats-Kontoret anfört, att den uti Kongl. Maj:ts Nådiga proposition af den 15 Januari 1840 upptagna aflönings-stat för det ifrågasatta nya länet, slutande sig på en summa af 11,209 R:dr 16 sk., syntes, i betraktande af sedermera förekomna förändrade förhållanden, böra förhöjas med ett belopp af 1,786 R:dr 32 sk., äfvensom att Kollegierne ansågo nuvarande Lands-Sekreterare, LandsKamererare och Landt-Räntmästare i Kalmar län vara berättigade till ersättning för den minskning i sportel-inkomster, som genom länets delning för dem kan uppstå, hvartill komma de dryga utgifterna för anskaffande af Landshöfdinge-residens och embetshus, fängelsebyggnad m. m.
Och då för öfrigt innevånarne i Aspelands härad, hvilket skulle tillhöra det nya länet, ansett sig, i anseende till de olägenheter, som de, efter deras förmenande, komma att vidkännas genom den föreslagna länsfördelningen, böra motsätta sig densamma, och dylika förändringar, erforderlige äfven inom andra delar af riket, synas böra icke partielt, utan i ett sammanhang verkställas, hvarigenom ökade kostnader för Stats-verket måhända ock kunna undvikas, samt den, i Utskottets tanke, största olägenheten af nu varande länsindelning, nemligen kostnaden för fångtransporter från de norra trakterna af länet till länshäktet, i väsendtlig mån blifver afhulpen, när den af Styrelsen för fängelser och arbets-inrättningar i riket redan år 1845 tillstyrkta byggnad af ett kronohäkte i Wimmerby kommer till stånd, har Utskottet, på dessa skäl, och i betraktande jemväl deraf att Kongl. Maj:t nu icke framställt bestämdt förslag i ämnet, utan deremot ifrågasatt om något i förevarande hänseende borde tillgöras, funnit sig icke böra föreslå Rikets Ständer någon åtgärd till förändrad reglering af Kalmar län.
Prot. 1853 * 1854. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 9 Haft. I <8 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 140.
JV:o 146.
Ank. till Exp.-Otsk. den 30 Maj 1834, kl. 1 e. m.
Utlåtande i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, angående förhöjning af de Länsmännen tillkommande pensioner u Allmänna Indragnings-Staten. (U. A.) Sedan sednast församlade Fullmägtige för delegarne i Civil-Statens Pensions-Inrättning, uti skrifvelse af den 11 November 1852, jemte förmälan hurusom Länsmännen, hvilkas aflöning vid 1840 och 1841 arens Riksdag blifvit bestämd till 200
R:dr, icke egde att å Allmänna Imlragnings-Staten åtnjuta pension till högre belopp än 100 R:dr årligen, hos Kongl.
Majit underdånigst anhållit, att, då sättet för pensioneringen å Allmänna Indragnings-Staten otvifvelaktig! utöfvade inflytande på Civil-Statens Pensions-Inrättning, samt i sednare tider väsendtligen förändrade förhållanden med Länsmännen inträdt, derigenom att, enligt Kongl. Brefvet den 22 December 1841, desse Tjenstemän skola hafva undergått vederbörlig
Universitets-examen, eller ock aflagt särskilda kunskapsprof inför Kongl.
Majit» Befallningshafvande, hvadan billigheten fordrade att Länsmännen, hvilkas befattningar voro ganska besvärliga, måtte kunna, i likhet med Statens öfrige tjenare, vid högre ålder taga afsked med pension, svarande mot deras innehafde lön, Kongl.
Majit måtte täckas vidtaga de åtgärder, som kunde erfordras för Länsmännens pensionerande å Allmänna Indragnings-Staten med ett belopp af 200
Ridr årligen; och Kongl. Stats-Kontoret, i ämnet hördt, till Fullmägtiges ofvanomförmälda underdåniga hemställan tillstyrkt Nådigt bifall; så har Kongl.
Majit, i betraktande af hvad till stöd för den ifrågaställda pensionsförhöjningen för Länsmännen blifvit anfördt, och med afseende på behofvet att tillöka pensionens nuvarande ringa belopp, uti en till Rikets Ständer den 13 nästlidne Januari aflåten och från samtlige Riks-Ständen till Stats-Utskottet remitterad
Nådig proposition föreslagit, det bemälde tjenste - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 147.
19 män måtte förklaras berättigade, att, under iakttagande af de vilkor, Författningarne i afseende på ålder och tjenstetid m. m. innehålla, å Allmänna Indragnings-Staten uppföras med pensioner, motsvarande deras nu innehafvande aflöning, eller af Två hundra Riksdaler Banko årligen.
Utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande och får, på de skäl den Nådiga propositionen innehåller, tillstyrka, att Länsmännen må berättigas att, under iakttagande af de för pensionsrätt å Indragnings-Staten i allmänhet stadgade vilkor, vid afskedstagande! erhålla årlig pension till det af Kongl. Maj:t i Nåder föreslagna belopp af 200 R:dr.
Och anser Utskottet sig härmed jemväl hafva besvarat en af Kontraktsprosten Forssell hos Preste-Ståndet väckt motion, om förhöjning af Länsmännens pensioner å Allmänna Indragnings-Staten till 266 R:dr 32 sk. årligen.
Ank. till Exp.-Utsk. den 30 Maj 1854, kl. 1' e. m.
Maj:ts Nådiga proposition, angående anslag till uppbyggande af ett kapell i Korpilombolo by af Ofver-Torneå socken, samt för inköp af boställe åt en Kapell-predikant derstädes jemte bidrag till dennes aflöning. (U. A.) Sedan innevånarne uti 22 till Öfver-Torneå, Pajala och Öfver-Calix sockhar hörande byar, belägna uti den trakt, der dessa socknar gränsade intill hvarandra, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att, med afseende derå, att de, boende på ett afstånd af 5 till 8 mil från nämnde socknars kyrkor 20 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 147. och i saknad af farbar väg, svårligen kunde å annan årstid, än då slädföre inträffade, besöka kyrkorna eller träffa sitt presterskap, samt endast uti 2:ne af socknarne, eller Öfver-Torneå och Pajala, prester funnes, som vore kunnige i Finska språket, det enda sökanderne förstode, hvaraf följde, att de af sökanderne, som hörde till Öfver-Calix pastorat, saknade all undervisning af eget presterskap, Kongl. Maj:t måtte, för afhjelpande af de mångfaldiga olägenheter, som af dessa förhållanden härllöte, i Nåder tillåta, att en kapell-kyrka finge i den i medelpunkten af omförmälda trakt belägna Korpilombola by uppbyggas och en särskild predikant för ifrågavarande byar anställas, äfvensom att, i anseende till sökandernes oförmåga att af egna tillgångar bestrida kostnaderna, Kongl.
Majit täcktes hos Rikets Ständer äska nödiga anslag för kyrkobyggnad, anskaffande af prest-bostället och nödtorftig aflöning åt predikanten, till hvilken aflöning, med beräkning att presterskapet i Öfver-Torneå, Pajala och ÖfverCalix pastorater komme att till den blifvande predikanten afstå tillsammans 3£ tunnor korn och att sökanderne till hans aflöning bidroge med lOf tunnor samma sädesslag, kontant lön af Staten med 400 R:dr af sökanderne ansetts erforderlig; så och efter det Konsistorium i Hernösands stift, Öfver-Torneå, Öfver-Calix och Pajala församlingars Kyrkoherdar, Kronofogdarne i Torneå och Calix fögderier samt Läns-styrelsen i Norrbottens län, uti frågan hörde, samtlige, med vitsordande af de utaf sökanderne uppgifna förhållanden, förordat den nya kapell-församlingens bildande, sistnämde Embetsmyndigheter, med särskild upplysning att ett i närheten af den tillämnade platsen för kyrkan beläget och till kapellpredikants-boställe lämpligt skattehemman, som ansåges värdt omkring 2,000 K:dr, förmodades kunna få för ändamålet inköpas, samt Kongl. Majits och Rikets Kammar-Kollegium derefter, under den 29 Nov. nästlidet år i ämnet afgifvit underdånigt utlåtande, har Kongl. Majit i öfverensstämmelse med bemälde Kongl.
Kollegii underdåniga tillstyrkande, uti en den 25 Februari detta år till Rikets Ständer allåten, af samtlige Riks-Stånden till Stats-Utskottet remitterad, Nådig proposition behagat föreslå, att Rikets Ständer måtte anvisa dels för en gång 3,000
Ridr till bidrag lör uppförande af kapellbyggnaden i Korpilombola by och 2,000
Ridr till inköp af boställe åt en kapell-predikant derstädes, dels ock tills vidare, och intilldess kapell-boerne förmådde att sin predikant sjelfve underhålla, 400 Ridr årligen till hans aflöning.
Utskottet, som äfven fått emottaga de till detta ärende hörande handlingar, har tagit detsamma i öfvervägande; och då vederbörande myndigheter samt öfrige, hvilka i ämnet sig yttrat, samtlige vitsordat behofvet, att, af ifrågavarande delar utaf Öfver-Torneå, Öfver-Calix och Pajala församlingar, som, enligt hvad Kammar-Kollegium upplyst, utgöras, oskattlagda nybyggen oberäknade, af hemman till ett skattetal af tillsammars 5$$?idels mantal, samt hafva en folkmängd af 750 personer, en särskild kapell-församling bildas, till beredande Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 147.
21 af en lättad religionsvård åt nämnde befolkning, af hvilken de till Öfver-Calix hörande, uppgående till 223 personer, för närvarande sakna allt tillfälle att af sin församlings presterskap erhålla religionsundervisning på deras modersmål, Finska språket, samt tillika utredt är, att innevånarne å omförmälda trakter, i anseende till deras medellöshet, icke mägta att bekosta kapell-byggnadens uppförande eller inköp af kapellpredikants-boställe, ej heller till predikantens aflöning bidraga med mera än 10J:dels tunnor korn, har Utskottet, helst förut, i likartade fall, understöd af allmänna medel blifvit lemnade, såsom dä i anledning af gjord framställning om behofvet af tvenne särskilda kapell-församlingar i de till Carlstads stift hörande finnmarker, föregående Ständer för sådant ändamål anvisade till kapell-byggnadernas uppförande 6,000 R.dr att dem emellan lika fördelas, till inköp och bebyggande af kapellpredikants-boställen tillsammans G,600 R.dr, och till lön för hvardera Kapell-predikanten 400 R:dr årligen, funnit sig böra tillstyrka Rikets Ständer att, med bifall till den Nådiga propositionen, dels å Riksgälds-kontoret anvisa, för en gång, 3,000 R:dr till uppförande af kapell-byggnad i Korpilombola by och 2,000
R:dr till inköp af boställe åt en Kapell-predikant, derstädes, dels ock tills vidare, och intilldess kapellboerne förmå att sin predikant sjelfve underhålla, till dennes aflö ning å stat uppfora ett årligt anslag af 400 R:dr, under förbehåll, att medlen endast må reqvireras i mån af behof att dem använda, samt att de besparingar, som å anslagen för hvarje särskildt föremål tilläfventyrs uppkomma, icke må kunna för annat behof disponeras.
Stockholm den 29 Maj 1854. 1lili. till R St.
1853 <Sf 1854. 4 Sami. i Afd. 2 Band. 9 Bäft. 4 STOCKHOLM, tryckt hos Rudolf Wall, 1854. Slals-Ulskoltets Ullålande, J\1 148. 1 M 148.
Ank. till Exp.-lltsk. d. 3 Juni 1834, kl. 5 e. m.
Utlåtande, i anledning af vackt motion angående upplåtelse dt Kongl.
Serafimer-Ordens-Lasarettet af plats för tvättinrättning från Kongl. Maj:ts och Kronans, af Kongl. Karolinska Mediko-Kirurgiska Institutet disponerade, egendom Arris 1 och 2 i qvarteret Glasbruket å Kungsholmen, samt i sammanhang dermed beviljande ät nämnde Kongl. Institut af anslag, motsvarande den hyresafgift, som för nämnde plats nu erlägges. (I. A.)
Ridderskapet och Adeln till Stats—Utskottet remitterad motion har Herr C. J. Ekströmer anfört, hurusom, efter det Kongl. SerafimerOrdens-Uasarettet, genom dess år 1832 fulländade utvidgning, uppnått ett sängantal af omkring 300, och i följd deraf för detsamma oundgängligen erfordrats en motsvarande ändamålsenligt inrättad tvättanstalt, Lasarettets Styrelse, då en härför fullt användbar plats saknades å Lasarettets till Clara sjö gränsande strand, men vore att tillgå inom Kongl. Maj:ts och Kronans åt Kongl.
Karolinska Mediko-Kirurgiska Institutet upplåtna och å Kungsholmen vid Mälaren belägna egendom Niris 1 och 2 i qvarteret Glasbruket, i underdånighet sökt, att en förut såsom lastageplats begagnad del af samma egendom, upplagande en areal af 2,949 qvadratalnar, med en derå uppförd smedja, måtte för nämnda ändamål åt Lasarettet öfverlåtas, hvilken begäran Kongl. Majit jemlikt Nådigt Bref den 20 Januari 1857, sålunda biloll, att den ifrågakomne platsen, icke för alltid, hvartill Rikets Ständers bifall erfordra des, utan endast på 30 års tid, och emot en årlig hyra af 200 R:dr till Lasarettet uppläls; hvarefter å densamma blifvit uppfördt ett dyrbart tvätthus, efter brandförsäkringsvärde uppskattadt till 6,666