Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 10/f.. 7 IO §.
Förbrytelser emot denna Förordning skola åtalas vid allmän domstol eller Police-inrättning; dock så, att, ont den tilltalade tillika är anklagad för brott, som till Police- Kammar ens upptagande ej hörer j fylleribrottet bör af allmän Domstol behandlas. n §.
Lands- oah Stadsf skaler samt Krono-, Stads- och Police-betjente åligge att å fylleribrott hafva noggrann uppsigt och dem vederbörligen åtala, vid laga ansvar, om sådant åsidosattes.
De fylleribrott, som icke inom sex månader, sedan de sig tilldragit, hvarje månad till tretio dagar räknad, blifva hos vederbörlig domstol eller Police-inrättning anmälde, äro sedermera icke åtal underkastade. 12 §.
Om tid och sätt till ändrings sök ande i utslag, som af allmän Domstol, i mål angående fylleribrott, meddelas, gälle hvad i thy fall om brottmål i allmänhet stadgadt finnes.
Huru ändring i Police-Kammares utslag sökas må, år serskildt föreskrifvet. .3 §.
Denna Förordning skall en gång om året från predikostolarne kungöras, nemligen Söndagen näst före Michaelisdag • och åligger det värdar, vid Fem Riksdalers vite, draga försorg, att ett exemplar häraf i alla värdshus, källare, näringsställen och gästgifv are går dar finnes på väggen i något allmänt rum anslaget.
Stockholm den t\
Af Herr Friherre Cederström, Anders: ”1 alla öfrige delar instämmande i asigter, som dicterat delta Betänkande, nödgas jag likväl reservera mig 8 Lag-Ulsiottets Btiånkamle.
No lo/j.. emot beslutet i i § att borttaga den i Kongl. Förordningen den 24 Augusti 1813 stadgade påföljd för 4;de resan fylleri: att varda förklarad oberättigad till deltagande i val eller väljas till sådane förrättningar, som innefatta medborgerligt förtroende.
Den , som Irenne gånger blifvit lagförd och pliktfälld för dryckenskap, samt deraf ej låtit rätta sig, torde med skäl böra oell kunna anses oförbätterlig — och för en sådan torde den påföljd ej vara för sträng, att han framdeles ej blir valbar, eller berättigad att deltaga i val, som innefatta allmänt förtroende.
För samhället är det dock af stor vigt, alt erkänd och oförbätterlig drinkare ej må bibehålla desse andre medborgare tillkommande rättigheter, hälst han, enligt Utskottets förslag, endast i händelse af påstående sättes under förmyndare, och således ofta skulle komma alt fortfarande såsom fullmyndig till stor skada för sig, familj och samhället utöfva en husbondes, husfaders, embelsmans, m. fl. åligganden.
Dessutom torde vara betänkligt att på en gång borttaga alla de svåra straffbestämmelser, som i8j3 års Kongl.
Förordning innehåller för 4^de resan ådömd dryckenskap, samt, genom borttagandet af äfven detta stadgande, snart sagdt lemna denna last utan påföljd, ty de föreslagne böterne 3 R:dr 16 sk. hvilka äro lika för hvarje gång, den tilltalade sakfälles, itererandet må hafva skett huru mångå gånger som hälst, lära visserligen ej af någon anses som ett verkligt straff, än mindre för ett, som afskräcker från denna passions LilIfredställande. ” Af Herr Professor Doctor Beocell: ”Då jag anser lagstiftningen böra, om möjligt är, handla i harmoni med och icke i en reactionär rigtning emot deras ädla bemödanden, hvilka för närvarande, genom en öfver hela landet utbredd verksamhet, söka bekämpa fylleri- och dryckenskaps-lasten, samt befordra nykterhet och samhällstrefnåd; så reserverar jag mig emot nedsättning i botes-, ansvars- och straiT-beslämmelser för fylleri och dryckenskap.
De sist utgifne statistiska anteckningar öfver nativitet och mortalitet*) upplaga ibland döde det icke obetydliga antalet af 235 personer, som supit sig till döds; och våra brottmålsransakningar må vidare utföra, färglägga och fullborda taflan.
Om jag således icke alltför mycket misstager mig, är tiden alldeles icke ännu inne att från våra predikstolar promulgera att 1840 års lagstil tande församling i alla rigtningar nedsatt botes-, ansvars- och straff-bestämmelserne för fylleri.
För *) Kongl. Tabell-Comroiss.
Berättelse om Nativitet och Mortalitet m. nr.
Stockholm 1838.
Lag-Vlskottels Betänkande, N.-o 1o5.
9 För livar och en som, allvarligt eftersinnande våra betydelsefulla tidsförhållanden, lägger framför sig Lagen af år 1813 och förslaget af i84o, samt sorgfälligt jemnför dem begge, torde vissa betänkligheter icke uteblifva emot antagandet af det senare.” Af Herr Prosten Säwe: ”På grund af den rigliga åsigt, som Utskottets majoritet uttalat, ”att missbruk af starka drycker straffas genom sina egna förderfliga verkningar på den, som densamma utöfvar, och derjemte, när offentlig förargelse åstadkommes eller andras frid och säkerhet störes, antager egenskapen af brott samt inträder i och med detsamma på allmänna straffrättens område,” kan jag ej annat finna, än att det i Kongl.
Förordningen den 24 Augusti 1813 stadgade correctionsarbete för femte resan fylleri hade bort i författningen qvarstå såsom icke blott en allvarligare varning för den flera gånger frugtlöst pliktfällde, utan tillika såsom ett medel till samhällets och deras betryggande, som äro i den på dryckenskap begifnes närmaste omgifning.
Det torde vara tillräckligt bekant, att en sålunda ofta tilltalad, men dock oförbättrad supare kan, utan att beträdas med egentliga och grofva lagbrott, likväl genom sitt år efter år fortsatta omåltliga dryckenskapsbegär och sin oregerlighet gifva stor förargelse i det allmänna och jemväl utgöra en verklig plågoande mot föremålen för sin ömmaste omvårdnad.
För desse senares lugn och endrägt har det stundom varit det enda återstående räddningsmedlet, att den oregerlige till varning på viss lid kunnat afskickas till närmaste Correctionshus, der ock, någongång kunnat återvinnas det ordningssinne och den arbetsvana, som är oumgänglig för den brottsliges förbättring.
Huru allt detta skall åstadkommas genom den tilltalades blotta ställande under förmynderskap, hvilket Utskottet gjort lill högsta och sista varningsgraden, kan jag, åtminstone ej inse, och har jag af sådant skäl här reserverat min från Höglofl.
Utskottets majoritet skiljagtiga tanka.” N:o 105.
Ant. till Exp. Utsk. den 7 Aug., kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion, om ändring i sättet för testamentens kungörande.
Bonde-Ståndet till Lag-Utskottet remitterad motion, har Iiiksdagsfullmägtigen från Westerås Län Jan Andersson, enär föBih. lill B.
Brot. 1840. 7 Sami. 1 A/d. 28 Haft. 2 10 Lag-Utskottets Betänkandej N;0 106. skrift saknades, huru testamenten skola delgifvas arfvingar, hvilka till namn och vistelseort äro okände, hemställt, att, i dylika Jall, testamente må, genom kungörelse tre gånger i allmänna tidningarne, arfvingar delgifvas och desse derefter vara pligtige att, inom natt och år från den dag, kungörelsen blifvit tredje gången uti tidningen införd, sitt klander emot testamentet, i händelse af befogenhet, instämma.
Utskottet har tagit denna motion i öfvervägande; och då i betragtande tages, å ena sidan: att de formaliteter, Lagen i 18 Cap. Ärfda-Balken stadgat i afseende på sättet för testamentens delgifvande och huru tiden för klanders anställande bör räknas, stå i noga öfverensstämmelse, icke blott med de gällande grunderne för arfs-och testaments-rätten, utan äfven med hvad som af Lagen påbjudes i flere andra mål, der genom tidsförlopp eller så kallad prsescription rättigheter skola från en person till annan öfvergå, och alt ifrågavarande, för bevarande af närmaste arfvinges rätt nödvändiga formaliteter, om än i någon mon för testamentslagaren besvärlige, likväl, enligt 3 § i samma Cap., icke utestänga honom från rättigheten att under tiden behålla och nyttja hvad honom genom testamente gifvet är; — men, å den andra: alt många personer finnas, som dels vanligtvis icke taga kännedom af allmänna tidningar, dels, i anseende till serskildte omständigheter, såsom företagne resor utrikes, icke äro i tillfälle dertill; samt det derjemte ofta kunde inträffa, att arfvingar, ehuru af testamenls-inneliafvaren till namn och hemvist kände, dock gingo miste om sin rätt till klander, endast af den orsak, att den sistnämnde, med förtigande af en sådan kännedom, utverkade sig tillstånd af domaren, att låta testamentet genom tidningarne kungöras; så anser Utskottet motionärens förslag, såsom föranledande till mycken osäkerhet och våda i afseende på arfvingars rätt, ej vara antagligt; hvadan Utskottet hemställer, att motionen icke måtte bifallas.
No 106.
Ant. till Exp. Utsk. d. 7 Aug., kl. 2 e. tn.
Betänkande j i anledning af väckt frågaj om upphörande af Frälsemäns rättighet att i vissa mål dömas af Hof-Rätt såsom förste domstol.
Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet har Lag-Utskottet fått till sig remitterade följande motioner: Lag-Utskottets Betänkande, IV.-o 106. 11 1:0 Af Herr Hjerta, Lars, som anfört, att föreskrifterne i 8 morn. af 2 § i 8 Cap.
Rä ttegångs-Bal ken, det Hof-Rätt äger döma i tvister, angående alf efter frälsemän, deras förordnande vid dödstimman om sin egendom samt förmynderskap för deras barn och arfvingar, så ock, der frälseman eller dess arfvinge vill genom offentligt anslag afstå sin egendom till borgenärer, och om hvarderas rätt och företräde dertill, eller den ena makan söker att skilja sin lott i bo från den andras enskildta gäld, medförde stora olägenheter, emedan derigenom dels frälsemän beröfvades förmonen att få tvister af berörde egenskap underställde pröfning af Hof-Rätt, såsom andra instans, dels förorsakades betydligt ökade utgifter för resor lill inställelse vid Hof-Rätt från den ofta aflägsna hembygden, eller för fullmägtigs anskaffande, samt för stämpladt papper och expeditionslösen, som vore dubbelt dyrare, än vid Under-Rätter, dels ock tillökning föranleddes i Hof-Rätternes göromål; på grund hvaraf motionären föreslog antingen upphäfvande af ej mindre 8 Cap. 2 § Rättegångs-Balken, i hvad den rörer ofvanuppgifna fall, än ock de senare, i öfverensstämmelse dermed utfärdade författningar, eller ock att, om detta ej bifölles, åtminstone frälsemäns afträdes-, boskillnads- och urarfvarätts-tvister måtte hädanefter handläggas vid samma domstolar, som sådana mål i allmänhet upptaga; och 2:0 af Nils Strindlund från Wester-Norrlands
Län, hvilken yrkat, det Ridderskapets och Adelns rätt, att i concursmål hafva Hof-Rätt till första domstol, måtte försvinna.
I anledning häraf, får Utskottet yttra, att, genom afskaffandet af Ridderskapels och Adelns i örte punkten af dess privilegier den 16 October 1728 samt 8 och t) mom. i 2 § af 8 Cap.
Rättegångs-Balken, jemte serskildta författningar, grundade rätt att i vissa mål omedelbarligen af HofRätt dömas, flere fördelar, och deribland enhet i rättegångsordningen, skulle vinnas.
Då emedlertid de väckta motionerne ej afse alla så beskaffade mål, samt fråga således nu endast kan blifva om ett partielt upphäfvande af nämnde privilegium, från hvars begagnande det dessutom beror på Ridderskapets och Adelns godtfinnande att, med de öfrige Riks-Ståndens samt Kongl.
Majrts bifall, afstå, torde en förändring härutinnan, om den kan till vägabringas, ej böra sträckas till andra, än afträdes- och förmonsrättssamt boskillnads- och urarfva-mål, hvilkas behandling af Hof-Rätt, såsom förste domstol, ovedersägligt medför stora olägenheter ej mindre för de sökande sjelfve, än för borgenärerne, genom den ökade tidspillan och de förhöjda kostnader, som deraf äro en följd.
För den händelse, alt Ridderskapet och Adeln finnér för godt alt afsäga sig rättigheten' att i nyssuppräknade mål hafva Hof-Rätt till förste 12 Lag-Utskottets
Betänkandej N.-o io~j. domstol, samt de öfrige Riks-Stånden och Kongl. Maj:t en" sådan afsägelse gilla, anser Utskottet sig böra föreslå, att en Författning, om upphörande af berörde rättighet, utfärdas, sä lydande: Sedan Ridderskapet och Adeln, med de öfrige RiksStändens samtycke och Kongl. Matts bifall, af sagt sig den i 6 puncten af Ridderskapets och Adelns den 16 October iyi3 utfärdade Privilegier samt 8 Cap. 2 ,§‘, 8 mom.
Rättegångs-Balken och Concurs-Lagen den 12 Mars i83o stadgade rättighet att få mål, om afstående af frälsemans egendom till borgenärer samt urarfvagörelse och afträdande af makas egendom i frälsemans bo, handlagde i Hof-Rätt, såsom förste Domstol• så varder hvad derom finnes stadgadt, härigenom upphäfvet; skolande dessa mål hädanefter tillhöra vederbörande Under-Rätt och efter allmänna rättegångsordningen behandlas.
Antom till Exp. Utsk. d. 7 Aug., kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion, om ändring af 14 Cap. y $ Rättegångs-Balken.
Under förklarande, att, enligt senare tiders erfarenhet, personer, som undergå ransakningen vid domstolarne, skola visa ett tilltagande öfvermod, i det att de förgripa sig mot domare, åklagare och målsegare genom vanvördnad, hot, otidighet och smädliga åtbörder, hvilket kunde ske antingen mot en ringa bestraffning af böter eller enkelt fängelse, eller ock alldeles ostraffadt, i händelse den felande dömdes till högsta kroppsplikt för andra brott,* har Riksdagsfullmägtigen från Örebro Län Nils Persson, uti ett till Hederv.
Bonde-Ståndet ingifvet och derefter till Lag-Utskottet remitteradt memorial, yrkat, att de i i4 Cap. 7 § Rättegångs-Balken stadgade böter måtte fördubblas samt, vid bristande tillgång, förvandlas till fängelse vid Lag-Ulskotlels Betänkande, JV.o 107.
13 vallen och bröd, hvilket straff borde gå i verkställighet utan afseende derpå, att den felande a
Ibid a de dom för andra brott.
I anledning häraf, får Utskottet vördsamt erinra, att motionären synes icke hafva fästat tillräcklig uppmärksamhet på bestämmelserna i Cap. 7 § Rätlegångs-Balken, eller på skillnaden emellan de förseelser, som der bestraffas, samt de i 18 Cap. 8 § Missgernings-Balken omförmäldte brott.
Det förra lagrummet stadgar, dels att missfirmelser emot vederdeloman inför Rätta, i tal eller skrift, genom oqvädins- och smädeord, förklenliga tillmälen, eller åthäfvor, beläggas med böter från fem till tjugu daler eller mera, efter som brottet är till, dels att på vanvördligt talande eller skrifvande emot domaren följa ej mindre dubbla böter eller högre, allt som domaren skäligt pröfvar, än ock offentlig afbön, om brottet det förtjenar; hvaremot i 18 Cap. 8 § Missgernings-Balken finnes, jemte utsatt dödsstraff för hugg eller slag å domaren, då han är stadd i utöfningen af sitt embete, föreskrifvet, att den, som höter eller undsäger domaren, eller gifver honom smädliga ord, skall böta från femtio till hundrade daler och göra afbön, samt alt, om orden gå å heder och ära, dubbla böter samt ärans förlust böra ådömas; och skola böterne förvandlas efter Rältegångs-Balken till fängelse, men efter Missgernings-Balken till fängelse vid vatten och bröd.
Häraf visar sig, att lagstiftaren i sistnämnde lagrum sökt skydda domaren för gröfre förolämpningar, men i i\
Cap. 7 § Rältegångs-Balken endast velat bestraffa den mindre förseelse, som, af Lagen benämnes för vanvördnad emot domaren, jemte missfirmelser emot vederdeloman.
Böterne i begge fallen äro, enligt Utskottets tanka, lämpade efter förseelsernes beskaffenhet; och att, på sätt motionären yrkat, förhöja dem på senare stället samt stadga, att de böra till fängelse vid vatten och bröd förvandlas, vore dels olämpligt, enär derigenom skulle upphäfvas den skillnad, som är gjord emellan de i begge lagrummen omförmäldte brott och deras bestraffningar, dels, hvad bötesförhöjningen beträffar, onödigt, emedan det uttryckligen är åt domaren öfverlemnadt att öka böterne till det belopp, som i hvarje mål pröfvas skäligt.
Lika otjenligt vore det äfven att, angående verkställighet af straff för brott emot \\
Cap. 7 § Rättegångs-Balken, stadga sådane föreskrifter, som af motionären blifvit föreslagna, och hvilka helt och hållet afvika från dem, som i allmänhet äro gällande för de händelser, att någon på en gäng ställes under ransakning och dom för serskildta brott.
På dessa skäl hemställer Utskottet vördsamt, att ifrågavarande motion måtte lemnäs utan afseende.
Stockholm den 7 Augusti 1840. 14 Lag-lI(skottets Betänkande, N:o 108.
Ank. till Exp. Utsk. den 7 Aug., kl. 2 e. m.
Betänkande öjver väckt motion, angående offentlighet vid Under-Domstolar och Polis-Kamrar.
Uti en af Högfl.
Ridderskapels och Adelns till Lag-Utskottet remitterad motion, har Herr Hjerta, Lars, anfört, att, vid så väl 1823 som 1828 och i834 årens Riksdagar, förslag blifvit gjorde, angående införande af offentlighet vid alla Under-Domstolar och Polis-Kamrar, och att, vid de två förstnämnde Riksdagarne, Rikets Ständer jemväl, för sin del, fattat beslut derom, hvilket dock, i anseende till Kongl. Majrts vägran af bifall dertill, ej skall ledt till någon påföljd.
Under sistlidne Riksdag hade Rikets Ständer äfven beslutit att sådant stadgande i afseende på Under-Rätterne; och vid ärendets föredragning hade Kongl. Majit befallt, att vederbörande skulle genom Nådigt Circulär erinras ett vidmaglhålla det gamla bruket af offentlighet vid Under-Rätterne; hvadan något ytterligare stadgande härom ej erfordrades, så framt Circuläret ållyddes; men angående offentlighet viel Polis-Kammarne hade dåvarande Lag-Utskott ej ansett någon föreskrift vara af behofvet påkallad.
Motionären trodde likväl, att, så vida nyttan och nödvändigheten af offentlighet vid undersökningar i brottmål i allmänhet visat sig af erfarenheten så bekräftade, alt offentligheten öfvergått till ett af de första villkoren för all rättegång vid Svensk Domstol, så funnes icke något skäl, hvarför den skulle vara utesluten från Polis-Kamrar i städerne, mera än från Härads-Rätterne på landet.
Det band, som fremmande åhörares närvaro kunde lägga på domarens frestelse lill väld och godtycke, vore icke mindre nödvändigt i det ena fallet, än i det andra; men några serskiklte skäl kunde dessutom bernias från Polis-Kammarnes organisation och rältegångssättet i de mål, uti hvilka de hade domsrätt, och således i sjelfva verket ej vore annat, än Under-Domstolar; och voro dessa skäl hufvudsakligen följande: alt
Rätten i dessa mål icke utgjordes af flere bisittare, hvilka, såsom i andra Domstolar, kunde sinsemellan öfverlägga och controllera hvarandras möjliga misstag; att käranderne utgjordes af Polis-betjeningen, som derjemte i många, om icke de fleste fall, vore på en gång åklagare och vittnen; att parterna, i anseende till den hastiga inställelsen, sällan hade tid att skaffa sig något rättegångsbiträde; att protocollen i Polis-Kamrar fördes efter domarens dictamen och af den protocollsförande undertecknades på befallning, ulan serskild Län-Utskottets Betänkande} N:0 108.
15 ansvarighet, äfvensom de sellan justerades; samt att utslaget vanligen afkunnades på stället efter en så hastig undersökning, att en vid rättegång mindre van part ofta icke hunne laga reda på dess innehåll, än mindre ihogkomma föreskrifterne i afseende på ändringssökande i beslutet.
Af dessa anledningar och då offentlighetens införande, såsom en säkerhet emot möjliga missbruk i lagskipningen, vore, om möjligt, ännu mera påkalladt för Polis-Kamrar, än för andra Domstolar, hemställde motionären, att Rikets Ständer måtte för sin del besluta samt i underdånighet anhålla om Kongl. Maj:ts
Nådiga bifall till ett lagstadgande af följande innehåll: ”Vid alla Under-Rätter och Polis-Kamrar skall rättegång offentligen hållas, och vare förty, så långt utrymmet tillåter, ej någon förment att inne vara medan Rätten sitter.
Öfverläggning må Rätten inom lyckta dörrar hålla, äfvensom ransakning uti mål, som röra brott emot sedligheten, der sådane omständigheter förekomma, hvilka enligt Tryckfrihets-Lagen ej må kungöras.
Åhörarne böra då afträda på tillsägelse af ordföranden, som äfven i öfrigt äger meddela nödige föreskrifter till bibehållande af skick och ordning.”
Vid remitterandet af nämnde motion, är af Herr Friherre Cederström JnderSj andraget, att offentligheten vid Polis-Kamrar borde inskränkas till sådane mål, deruti de äga domsrätt.
Utskottet har, vid behandlingen af detta ärende, inhemtat, hurusom Rikets Ständer, vid de tre sistförflutne Riksdagarne, uti underdåniga skrifvelser, anhållit om offentlighet vid Under-Domstolar och Polis-Kamrar, samt dervid yttrat, att Rikets Ständer, med antagande af den grundsats, att hvarje medborgare borde äga öppet tillfälle att sjelf inhemta kännedom om lagskipningens gång, samt med afseende derpå, att agtningen för hagarne och förtroendet för domaremagten sålunda skulle ökas och befästas, funnit offentlighet vid Under-Domstolarne desto heldre böra äga runi, som rättegången derstädes efter urgammal sed hittills hållits för öppna dörrar, äfvensom Rikets Ständer icke ansågo något hinder möta för medgifvandet af offentlighet vid Polis-Kamrar i städerne, när sådana mål der förekomma, uti hvilka Polis-Kammare äger domsrätt.
Å den i ämnet sist aflåtna underdåniga skrifvelse är af Kongl. Majit det Nådiga svar meddeladt, att, då Rikets Ständers förnyade underdåniga anhållan gåfve anledning till den förmodan, att det urgamla bruket af offentlighet vid Under-Rätter någorstädes blifvit åsidosatt; Kongl. Maj:t ville, genom Nådigt Circulär, som komme att i Författningssamlingen intagas, låta vederbörande erinras, att det urgamla bruket af offentlighet vid UnderRätterne vidmagthålla; men att Kongl.
Majit icke i Nåder fann godt anbefalla större offentlighet vid Polis-Kammarne, än hittills varit medgifvet. 16 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 108.
Då ett Nådigt
Circular af omförmäldte innehåll blifvit under den 28 Mars 1835 utfärdadt; och det ändamål, som Herr Hjerta åsyftat med sin motion, så vidt den angår offentlighet vid Under-Domstolar, följagtligen redan är vunnet; lärer motionen i denna del ej böra lill någon åtgärd föranleda.
I öfrigt instämmer Utskottet till alla delar icke allenast uti hvad föregående Rikets Ständer i förenämnde afseende yttrat, utan ock i Lag-Utskottets å förra Riksdagen afgifna samt af Rikets Ständer bifallna förklarande, att offentlighet vid Polis-Kammare ej bör utsträckas till andra mål, än sådane, deri densamma äger domsrätt, helst det endast är i sådane mål, som rättegång vid Polis-Kammare kan sägas äga rum, och det ingalunda skulle vara välbetänkt alt, i andra fall, der Polis-magtens ändamål är, icke att skipa lag, utan alt efterspana och inhemta upplysningar, på hvilka åtal inför
Domstol sedermera skall grundas, genom påbjuden offentlighet vid hvarje steg, sälta förbrytaren och dess medhjelpare i tillfälle att motarbeta och hindra brottets uppdagande.
På dessa skäl kan Utskolttet ej i vidsträcktare måtto biträda motionärens förslag, än att Utskottet vördsamt tillstyrker, det Rikets Ständer för egen del besluta och till Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning i underdånighet hemställa utfärdandet af en Författning, hvari stadgas som följer: Fid Polis-Kamrar, när sådane mål der förekomma, i hvilka Polis-Kammare domsrätt utöfvar, skall rättegång offentligen hållas; och vare förthy, så länge det ske kan, utan trängsel för dem, som till PolisKammaren höra,, eller med målen hafva att skaffa, ej någon förment att innevara medan Polis-Kammaren sådane mål handlägger, der ej Polis-Kammaren nödigt finnér att öfverläggning till beslut inom lykta dörrar hålla, eller mål förekomma, som äro stötande för anständigheten och sedligheten, i hvilken händelse åhörar ne skola, på ordförandens tillsägelse, afträda.
N:o 109. Lag-Utskottets Betänkande, jV.-o io(j. 17 N:0 109.
Ank. till Exp.-Utsk. <1. 7 Aug., kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion, angående föreskrifters meddelande derom, att den som är dömd till böter, motsvarande högsta kroppsplikt, genast bör i häkte inmanas eller för böterne ställa borgen.
Uti. elt lill Vällofl. Borgare-Ståndet ingifvet och sedermera till LagUtskottet remilleradt memorial, har Herr M. Bagge andragit, hurusom, genom Kongl. Brefvet den 26