Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk, Betänkanden. §54 omkring Sjöarna Venern och Dottern, hvilha lidit skada, eller mistat jord af desse sjöars öfversvämning och utbrytningar, mätte, om den föreslagne sänkningen kan verkställas, af staten erhålla ersättning för den lidna skadan, eller ock, deräst detta företag icke är verkställbar^ erhålla förmedling å sina hemman och lindring i sina utskylder* så kan Utskottet icke tillstyrka Riksens Höglofl.
Ständer, att dermed taga någon direct befattning, utan måga de, efter vederbörligt anställda syner och värderingar, derom i laglig ordning anmälan göra, om de sig dertill befogade finna.
Dock varder allt detta Riksens Höglofl.
Ständers egen pröfning vördsamt undell Stäldt.
N:o 144, Ankom den 22 Juli i8*3i 1jtlåtande, i anledning af väckt fråga, om förbud mot införsel af Utländsk Hum* bie. —•
Bonde-Ståndet har emottagit ett Memorial af RiksdagsFullmägtigen Eric Besv. och Ekon.
TJtslc.
Earsson, från Södermanlands Lån, hvilken yrkar, att, efter en viss utsatt tid, utländsk Humble icke måtte få införskrifvas eller införas, och att, imellertid, utländsk Humbla blefve belaggd nied så ansenlig Tull, att den, som i landet produceras, kunde med lätthet och fördel afsättas.
Till Ståndets protocoll hafva åtskilliga Ledamöter anfört sina meningar, dels för, dels mot denna motion, hvarefter den, jemte hvad deröfver yttrades, blifvit till detta Utskotts åtgärd remitteradt.
Efter behörigt öfvervägande af denna fråga, får Utskottet vördsamt anföra, att Utskottet, med fullkomligt erkännande af tlen national angelägenhet, att den inhemska productionen bör uppmuntras, likväl för vinnande af detta ändamål, i afseende på Humbleplar. terin gen, icke tror lämpligt vara, att föreslå något förbud mot denna nödvändighets artikels införsel utifrån.
Om än flere provincer finnas, der Humble produceras tili öfverflöd, och der afsättningen deraf må hända icke är nog liflig, så finnas afven manga, der Humbieplanteringen icke vil! hafva framgång, och der productionen al d enna artikel icke svarar emot behofvet deraf.
När härtill kommer, att missvext å Humble, till följe af det hårdare nordiska klimatet, icke är sällsynt, så skulle, genom ett utfärdadt förbud emot denna varas införsel, ofelbart följa, att priset derå obs - Eesv. och Ekon. JJtsJc.
Betänkanden. hörigen uppjagades.
Utskottet kan derföré icke tillstyrka Riksens Höglofl.
Ständer att bifalla hvad Eric Larsson yrkat i detta afseende, ej heller att Tullafgifterne å inkommande Humble måtte förhöjas, hvaröfver Höglofl.
Bevillningsutskottet lärer tillkomma, att, vid Tulltaxans afgifvande, sig utlåta.
Hvilket dock allt till Riksens Höglofl.
Ständers egen ompröfning vördsamt öfver» lemnäs.
Ankom den 22 Juli 1823.
Utlåtande, i anledning af väckt fråga, ovi en förändrad grund för Prestegårds byggnadsskyldigheters utgörande, der Stad och land utgöra en Församling.
Bonde-Ståndet liar till detta Utskott remitterat ett Memorial, så lydande: ”1 sådane församlingar, som bestå af stad och land samfällt, är mig intet vet - 954 Besv. oell Ekon. Utsk.
Betänkanden. terligt, att någonting är stadgadt om pro-, portionen för stadens eller landets deltagan* de i Prestegårds byggnad och underhållan-, dej jag får derföre vördsamt hemställa och föreslå, att städerne hädanefter blifva i likhet med landet ansvarige för ali nybyggnad och underhållande af Pastors boställena, för så mångå mantal, som staden röstar före på Pastor vid prestval, och landet bygger och underhåller bostället för de mantal, som dessa vid nämnde val rösta för, då en jemnlikhet åhörare imellan säkrast kunde vinnas, Jag anhåller vördsamligen, att detta Memorial blifver till vederbörligt Utskott remilteradt.
Stockholm d. t Mars 1823.
Olof Wikström, från Norrbottens JL.än.” Till detta ämnes behöriga utredande har Utskottet trott sig böra vördsamt upplysa, att Kongl, Maj:t uti Nådig resolution på städernas besvär d. 17 Augusti 1762, § 21, behagat stadga, att Kongl, Maj:t finnér icke någon närmare förklaring vara nödig öfver 2:dra och 3:dje §§. af 26 Cap. Byggningsbalken, angående Preste^ gårds byggande och underhållande, då stad och Iand utgöra en församling och nyttja en kyrka och Prestegård, hvarom lagen är tydlig och klar, och när, såsom sig bör, vid husesyner åtskiljes, hvilka hus tilldelas staden, och hvilka landsförsamlingen bör upp* bygga, kan icke någon tvist hafva rum om dea enås skyldighet6 fullgörande framfot Best), ock Ekon, Utsk, Bctankanden.
95*; don andra, utan hvardera tillkommer, både att bygga sina hus och dem med nödig föj> bättring förse, — Vid ett sådant förhållande, sorn nu an för dt blifvit, linner Utskottet desto min» dre anledning, att tillstyrka någon rubbning i nu gällande, sedan längre tider tillbaka stadgade och icke öfverklagade, grunder för deltagande i Prestegåyds byggnad och underhåll, då stad och land utgöra en församling, sorn Riksdagsmannen Wikström icke med den bestämdhet utvecklat beskaffenheten af den förändring, han åsyftar, att den kunnat blifva föremål för Utskottets pröfning.
Utskottet, som derjemte förmodar, att denna motion måtte afse några locala, endast på en viss ort sig företeende, omständigheter, kan således icke tillstyrka Riksens Högloft.
Ständer, att derå fästa något afseende; Hvilket dock till Riksens Högloft.
Ständers eget närmare skärskådan» de härmedelst vördsamt öfverlemnas.
Stockholm den 16 Juli 1823. opo-^ 556 Besvi och Elkon.
Utsk, Eetänkanden> N;o 146.
Antora den 22 Juli 1825.
Utlåtande, i anledning af väckt fråga, att Rotehållare icke niåtte åläggas transportera compagniernas tross och munderingspersedlar från munderingshodarne till mötesplatserna.
Boncle-Stånclet har till Utskottets åtgärd blifvit remitteradt följande.” Vördsamt Memorial. ”Den skyldighet, som Rotehållare åligger i afseende på compagniernes tross och munderingspersedlars transporterande från compagniernas munderingsbodar till bataillons mötesplatsen, är icke allenast en nog tryckande börda, utan måste ock ganska ojemnt vidkännas i en glest bebodd ort, i anseende till den olika längd af väg, som för särskilda rotehållare inträffar.
Jag töslår således, att transporterandet af compagniernas tross och munderingspersedlar måtte bestridas med vanlig krono transport, hvarigenom jemnlik fördelning af denna tyngd vinnes; och att detta Memorial mätte till vederbörligt Utskott förvisas.
Stockholm deri 3 Mars 1815.
Moses Johansson, Riksdsgsfullmägtig från Vesterbottens Län.’’ Bes v. och Ekon> Vtsk.
Efter behörigt öfvervägande af hvad sålunda blifvit andraget, får Utskottet vördsamt anföra: att, som det icke är Utskottet bekant, att Rotehållare nu mera hafva någon skyldighet 1 afseende på forslandet af compagniernas tross- och munderingspersedlarsig ålaggd, och, hvad Moses Johansson afgifvit, förmodligen lärer afse missbruk, hvilka i annan väg böra anmälas och beifra*, finner Utskottet denna motion icke kunna, enligt Regeringsformens 90 §, blifva föremål för någon åtgärd af Riksens Höglofl.
Stockholm den 16 juli 1823.
Éesv. och Ekon. Ut.sk> Betänkanderii N:r 147.
Ånkom d. 22 Juli 1823.
Utlåtande, ofver gjorde anmärkningar vid.
[Jtskottets Betänkande N:o 37, i anledning af yrkadt tillstånd för kyrkohemInails åboers efterlemnadé Enkor ochbarrlt att företrädesvis till sådant hetntnan ev* hålla åboratti (jenom Protocolls Utdrag af den 30 nast-5 lidne April har Hederv. Bonde-Ståndet till Utskottet återremitterat dess ofvannämnda Betänkande* på grund af dervid gjorde anmärkningar af Riksdagsfullmägtigen Jöns Pehrsson från Rönnebergs och Onsjö Härader, som anfort: att samma Betänkande icke skall innefatta någon annan pröfning, än upprepande af författningar, men icke huru vida någon lämplig jemnkning eller förändring i ett eller annat afseende kunde vara nödig:
Att de skäl, sorn i motionen innefattas, ej syhtes vara så svaga, att de ju icke förtjente uppmärksamhet; samt att Riksdagsmannen, med kännedom af de olägenheter, hvilka inträffa så väl i afseende på kyrkornas behållning och egendomarnes Vanhäfd, då besittningen är både osäker och korrt, väckt fråga härom, hvars besvaran-8 Bef\)‘ och Ekon.
Betankanden. de han förmodat blifva helt annorlunda» hvarjemte Jöns Pehrsson tillaggt, att han icke ansåg det förenligt med nödig omtanka för médbröders bästa, om åborätten å kyrkohemmanen i Skåne skulle vara så osäker och så beroende på godtycket, sotti förhållandet hittills skall varit; han trodde derföre, att en lag börde stadgas, som, då den betryggar en ostörd besittning af sådana hemman för längre tid, förekommer de stora olägenheter, hvilka yarit en följd deraf» att brukare af kyrkohemman» oförmögne att öka ett redan nog högt arrende» blifvit uppsagde från vidare brukning, sadan de, med uppoffring af deras tillgångar, låtit enskifta jorden, samt hemmanen med Nybyggnader» hägnad och hvarjehanda nyttiga planteringar forse, utan att skörda frukten af deras således använde kostnader och moda.
Härförttlan har Riksdagsmannen Prit Svensson från Bohus
Län erinrat, att, efter hans tanka, borde, i synnerhet då en Åbo å kyrkohemmanet låtit derå verkställa enskifte eller användt andra kostnader och vidtagit nyttiga förbättringar, hans efterlefvande enka och barn vid Åborätteti bibehållas.
Sorn Utskottet, vid pröfningen af ofvanupptagne anmärkningar, funnit desamma icke innefatta några nya eller andra skäl för ifrågavarande motion, än dem Utskottet redan, genom sitt afgifne Betänkande, ijöo Besv. och Ekon.
Retänknnden. tror sig hafva besvarat; så anser Utskottet sig nu endast böra åberopa detsamma, med förklarande, att Utskottet ej funnit anledning frångå sin derstädes yttrade öfvertygelse; hvarjemte Utskottet får tillkännagifva, att samma Betänkande blifvit af HöglofiL Riddeiskapet och Adeln, Högvörd.
Ankota dea 22 Juli igag.
Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets a)gifne Betänkande N:ö 25, angående sättet till utgörande af den till Upsala Akademi anslagne och annan kronotionde Spannmål, samt N:o 54. öfver vackt fråga om ständige
Tiondesättningar för de räntegifvare och räntetagare, emellan hvilka någon öfverenskommelse i detta hänseende icke kunnat träffas.
Hedarv.
Bonde-Ståndet har, genom Protocollsutdrag af den 17 nästlidne April Besv. och Ekon.
Uill Utskottets förnyade handläggning återremitterat Utskottets förstnämnde Betänkande och dervid öfverlemnat de yttranden, som föranledt återremissen.
Desse äro anförda af RiksdagsFuIlmägtigen Johan Jacob Rutberg, som yrkat, att i Norr- och Vesterbottens
Län måtte få förblifva vid redan skedd och genom afslntne contracter befästad Tiondesättning, på det Tiondegifvare icke måtte ytterligare betungas för hvarje nyodling, som verkställes; •— Af Riksdagsmannen Johan Rongberg", att Utskottet bordt föreslå ett annat sätt för Tiondens bestämmande an proftröskning; att det vöre högst orimligt, det statens löntagande tjenstemän skulle ega räkna hvarje sädeskärfva, som af den betryckta jordbrukaren inbergas, och ömkligt, att denna rättighet, härstammande från featholska tiden, skalle fortfara ibland Akademiens lärare; att det dessutom vora obilligt, att af det tunga arbete, Jordbrukaren nedlägger, å en föga fruktbärande jiords ‘nyodling, skall för honom uppkomma en ökad utgift till vinst för en redan förut rikligen lönt ämbetsman, som icke i minsta mon haft med hans odfingsföretäg att skaffa, hvadan Riksdagsmannen yrkat, att Tiotiden må bestämmas efter hvad hittills skäligen varit iakttaget, och alt den sedan, titan afseende på hemmanens ökade eller Bihang till RiksSt, Fröt. jgag, Sami, Nir 61, Ecsv. och Ekon.
Betänk andtn. fördubblade production, dervid må förblifva, emedan odlingsfliten i annat fall alltid skulle blifva qväfd: uti hvilka yttranden flere af Ståndets Ledamöter instämt, och har Hederv.
Bonde-Ståndet derefter, den 2*, i sistnämnde månad, jemnval återremitterat Utskottets ofvanberörde Betänkande, N:o 54» i samma ämne, under åberopande af ofvan* Upptagne anmärkningar.
Utskottet får i anledning häraf upplysa, ätt* då Utskottet föreslagit, det ständiga Tiondesättningar, på de orter, der sådana ickö ännu blifvit tillvägabragte* skulle i brist af vederbörandes åsämjande ega rum, någon rubbning i redan skedde Tiondesättningar dervid så mycket mindre Varit åsyftad, eller kunnat komma i fråga, somt enligt Kongl. Försäkringen den 25 Februari 1789, de å hemman en gång gjorde och vederbörligen fastställde Tionde sättningar skola i evärdeliga tider ega rum; att sjelfva grunden för Tiondens utgörande* då den nämligen blifvit bestämd i ett visst förhållande till årliga sädesafkastningen, samt den privilegii rätt, hvarunder den del af samma Tionde, sorn till vissa stater blifvit förlänad, åtnjutes, icke synes förr, än bestämd Tiondesättning sker, och så vidt ej Vederbörande om annat förhållande åsämjas, medgifva annan säker utväg till Tiondebeloppets bestämmande, än den i sådana fall hittills vanliga och i författningarne t Eesv. och Ekon.
96% påbjudna skylräkningen och proftröskningen; men att ett medel, till
Undgående af de härmed förknippade olägenheter och besvä'r, synes bereddt genom de å de flesta orter redan tillvägabragte och nu af Utskottet till än mera allmän verkställighet tillstyrkte ständige Tiondesättningarj hvarvid i öfrigt, likmätigt Kongl, brefven den i7 Augusti 1727 och deh il November 1756. ®j allénäst ett efter skylräkning och jproftröskning för flere år utront medium af sädesafkastningen, utan ock hemmanens jordmån, naturliga beskaffenhet, bördighet
Och utsäde bör tagas i beräkning.
•— Vid Sådant förhållande finner Utskottet af de gjorda anmärkningarne icke skäl att frånträda sina förra Utlåtanden, hvilka i öfrigt blifvit gillade af Höglofl.
Ridderskapet och Ådelnj Högvörd.
Preste-Ståndet och Vällofh Öorgare-Ståndet.
Stockholm, dett 16 juli 18231 Besy, ech Ekon.
{Jtsk. Betankanänn, N:o 149.
Ankom den 30 Juli 18-23.
Ytterligare Utlåtande, i anledning af gjordt anmärkningar vid Utskottets Betänkande öfver f öreslagne ändringar uti Författning garna, rörande Husbehofs brännvinbrän• ningen och dermed gemenskap egande ämnen. ^-^tskottets uti cielia arente, elen 31 sist45* lidna Maj, afgifne Betänkande har blifvit återremitteradt af samtliga respective RiksStånden med anmärkningar:
Ros Höglofti Ridderskapet och Adeln.
Af Herr Tham, Wolrath, som instäm» Iner hufvudsakligen uti Utskottets åsigtetj, inen hemställer, huru vida den föreslagna inskränkning bör ega rum, att städerna blott skola få bränna för den jord, som ej blifvit donerad till odling af lin, hampa m. m. dylikt.
Tham fruktar, att ett sådant stadgande skall leda till långa och besvärliga undersökningar, kanske äfven till rättegångar, hvilka för lång tid skola förhindra städerne att begagna någon brännvinsbränningsrättighet.
Uti denna åsigt har Herr Rothlieb instämt, med tillägg, att stä
963 derna böra få bränna, i den män de deltagit i saltpetter afgiften, hvarmed Herr Grefve Hård sig förenat.
Hvad åter beträffar Utskottets afstyrhände, att Torpare och Qvarnegare må få bränna, så kan Herr Tham ej inse eller dala Utskottets öfvertygelse, utan tillstyrker, att torpare må få bränna, så vida de dertill erhålla sina husbönders tillstånd, och Qvarnegare i män af deras inrotering.
Slutligen tillstyrker Herr Tham, att hvar och en, som eger rättighet att bränna, äfven må ega rättighet att sälja mindre quantum än 1 kanna, samt att Brännvinsfiscaler måtte afskaffas.
Hvad Brännvinsförsäljning beträffar, så har Herr Hård med Herr Tham sig förenat.
Friherre Hjerta, Fredric, som yrkar kronobränneriernas bibehållande, i händelse städerna härefter, sorn hittills, komma att bränna efter personalen.
Härmed har Herr Tham sig förenat.
Friherre Wrangel, Henning, sorn bestrider rättighet för Torpare, hvilka sjelfva ega jord, att bränna; och tillstyrker, att byalag må få sammansätta sin brännvinsbränning, a£ det skäl, att derigenom skulle erhållas mer brännvin med mindre säd.
Herr von Heine, Georg, som gerna ville instämma i deras mening, hvilka tro, att bränningen för städerna bör ske efter jord Besv. och Ekon.
Betänkanden. och icke efter personal, om han icke i detta ögonblick ansåg mindre tjenligt, att in skranka en redan existerande frihet, då önskan är allmän om frihet i näringarna.
Herr Prinzenschöld, Carl, sorn anmärkt, att Utskottet bordt yttra 8ig, huru vida det härefter må vara städerna tillåtet, att sammansätta sig i så kallade bolag till utöfvande af deras brännvinsbrännings rättighet, hvarigenom Ländt, att tillverkningen af denna vara sällan inskränkt sig derstädes till husbehof, utan ? stället öfvergått till fahriksyörelse.
Härmed har Friherre Ankarsvärd in-- Stämt, Herr Grefve Härd, Q.
Q,t som påstår, att, hvad Utskottet föreslagit, icke står väl tillsammans med de liberala grundsatser, som utmärka närvarande tid, —- Att Utskottet afvikit fränden fastställda grundsatsen, då det förklarat sig icke kunna tillstyrka Torpares och Qvarnegares bränningsyättighet.
Och att, i anseende till den inskränkta pannerymden af go kannor, det synes Herr Grefve Härd orimligt, att vid ett hemman, som afkastar 2000 tunnor säd, icke skall få tillverkas mera brännvin än vid ett, som afkastar 4 d 500.
J öfrigt anser Herr Grefve Hård brännvinsbränningen böra få fritt utöfvas.
Besv, och Ekon. Xltsk, Betankanden.
Hett Gyllenhaal, Lars lierman, som yr», lear, att Utskottet måtte bestämma: 1:0
Hvad aom egentligen bör förstås med det uti 1815 års Förordning nyttjade ordet utdela, hvar» om stridiga meningar hos olika domare, vid författningens tillämpning, skall hafva uppstått. — 2:0
Huru vida det är en öfverträdelse qf författningens föreskrift, om en person, hvilken sjelf icke är berättigad att utöfva brännvinsbränning, lemnar spannmål åt en annan dertill lagligen berättigad, och denna med sin behörigen anmälda redskap deraf tillverkar brännvin, hvilket han till den förre återlemnar, Ho$ Högv, PresteSbåndet.
ProtocollsUtdrag af den 25 sistlidna Juni, innehållande tillkännagifvande: 1:0 Att Ståndet lemnat dess bifall till 1, 2, 4, 5, 6, 9, 10, ii, 12, 14, 15 och 16 Momenterne i Betänkandet* 2:o
Att 5:dje Momentet äfven blifvit af Ståndet gilladt, i hvad det rörer Qvarnegare; men i anseende tili Torpare följande anmärkningar blifvit gjorda: nemligen a£ Herr Doctor Forssell, att den omständigheten, Utskottet åberopat, att
Torpare sällan hafva tillräcklig spannmål till brödföda, äfven kan lämpas till flera smärre hemmansegare, och påstår Herr Doctorn Utskottet, genom Torpares förnekande att bränna, hafva frånträdt den princip, som blifvit eta^ ejC<8 Besv. och Ekon» Utsk, Betänkhnden» blerad; hvarförutan Herr Professorn äfven; ansett, att de hemmans undantag, hvilka på lifstid äro afstådde åt föräldrar eller andre,, hvilket förhållande i synnerhet skall inträffa i de norra orterna, borde ega rättighet ali bränna.
Professorn, Herr Doctora Thyselius^, sorn yttrat, att han instämde till det mesta med Utskottetj blott deruti vore han af celika åsigt, att, enligt hans tanka, abalienerade och särskildt afvittrade torp icke borde få bränna, uti hvilken anmärkning äfvea Herr Doctor Stenhammar instämt och föreslagit, att det begagnade uttrycket afvittracle borde utbytas mot skattlagde till vissS hemmantal.
Herr Prosten Wikblad, som yrkat, att» 1815 års författning i detta afseende måtta bibehållas. 3:0
Att vidkommande7 Momentet, om brännvinsskattens upphörande, samt 8 Momentet om nedsättning i brännvins-bevillningen,, Ståndet ansett sig icke för närvarande deröfver kunna fatta något beslut, utan till Bevillmngs-Utskottet remitterat, hvad Ekonomiutskottet härutinnan framställt. 4:o
Att emot i«f:de Momentet, rörande o* inskränkt rättighet för Näringsidkare och Gästgifvare, att när som heldst sälja brännvin, Herrar Doctorerne Stenhammar och Thyselius ansett det ganska betänkligt til - Besv. och Ekan.
Betänkandcn. 969 täta Gästgifvars brännvinsminutering vid andra tillfällen, än då de besörja skjutsen.
Häruti har Herr Doctorn Hultin instämt. 5:0
Att hvad för öfrigt vidkom den väckta motionen, rörande upphäfvande af Kongl, Öfverståthållare Ämbetets Kungörelse, dea 4-‘de Juli 1817, Ståndet bifallit Utskottet» sednare alternativ.
Hos Väll o fl. EorgareStändet.
Uti ProtocollsUtdrag af den 28 sist* lidne Juni, innehållande följande anmärkningar, nämligen: Emot Första Momentet'. aE Herr Cederborg, som åberopar, för att å nyo komma under pröfning, hvad hans motion innehåller, nemligen att, utan inskränkning af brännvinstillverknings rätten efter personalen, densamma jemväl må tillåtas för ali till städerna lydande, äfven donerado jord.
I annat fall anser Herr Cederborg det vara bättre, att i detta afseende bibehålla den nu gällande författningen oförändrad, och det desto heldre, som flera städer, enligt derom träffade öfverenskommelser, genom denna brännvinstillverknings rätt, påräkna bidrag till sina fattigförsörjningsanstalter.
För öfrigt anser Herr Cederborg nödvändigt, att Utskottet meddelar Utlåtande, huru vida brännvinsbrännin* 57© Besy. och Ekon.
By(änkanden. gen i städerna får utöfvas i sammanslagna hränperier, Herr Egge, sona yrkar, att, derest Herr Cederborgs motion ej kan bifallas, städernas brännvinsbränning må fa efter nu gällande författning utöfvas, samt lika med Herr Cederborg påkallar Utskottets yttrande, angående sammanslagna brännerier i städerna, Hvarförutan Herr Egge uttrycker sin önskan, att en allmän fri brännvinsbränning
Mast matte tillåtas nu såsom år 1809.
Herr flemberg, sorn uti ett längre anförande söker visa, att Urskottets förslag, rörande städernas brännvinsbränningsrättig» het, varit lika oväntadt sorn obilligt och saknande alla skäliga grunder, hvarföre han anhåller på det högsta, att, roed förkastande deraf, det hädanefter mätte förblifva vid hvad nu gällande författningar derom stadga, hvaruti Herr Danielsson äfven instämt.
Herr Winberg, som icke förmått inse, af hvilken grundad anledning
Utskottet tillstyrkt brännvinsbränningens upphörande i städerne, på sätt för närvarande denna rättighet är dem tillerkänd.
Uti en tid, då liberalitet i näringar är dagens lösen, då man å ena sidan, temligen strängt och utan afseende på gifna Konunga försäkringar, synes vill]a inkräkta på inhägnade områ* den, för att göra dem tillgängliga för alla, synes det, i Herr Winbergs tanka, af den tnest iuconsequenta art, att å andra sidan Btsv. och Ekon.
Utfå.
Betankandeii. villja etablera monopolier, sorn ej förr er xisterat, Såsom ett sådant betraktar han rättigheten för landet och städernas jord, att ensamt till brännvin förädla sin jordproduct, och att fråntaga städerna denna rättighet efter personalen, Herr Lindström,, Michael, som förenat sig uti hvad Herrar Cederborg och Egge anfort, och dessutom såsom Fullmägtjg för fahlun tjllaggt, att särdeles för denna stad en fri brännvins-tillverknings rättighet synes vara af behofvet påkallad.
Största delen af denna stads innevånare består af fattige arbetare i Stora Kopparbergs grufva, för hvilka genom fri brännyinsbränningsrättighet kan beredas, ntom andra lofliga och allmänt gagneliga förmåner deraf, tillfälle att med drank föda ett eller annat svinkreatur till slagt, Herr Bjuhr, sorn förenat sig med Herr flemberg och tillaggt, att, om städernas bränningsrättighet skulle åtfölja jorden, ej personalen, skedde dermed en dubbel orättvisa, enär de städer, som äro så lycklige att ega den mesta jord, äfven Hnge mest bränna, och deremot ingen sådan rättighet tillfölle dem, som icke hafva någon jord.
Herr Eckhoff, som anser det vara «n särskild fråga, huru vida städerna innehafva jord mot vissa villkor, som de ej uppfylla, och huru vida städerna böra för den 972 Besv. och Ekon, Otsk.
Bttänkanden, den jord, de innehafva,, njuta lika lätt med Öfriga skattdragande. lierr Lagerstrand, sorn påstår bibehållandet af 1815 års författning, om brännvinsbränningen.
Herr Hambraeus, som deremot ej kan frångå, att den nu gällande brännvinsförfatt»ing icke är synnerligen förmånlig för städerna.
Men det enda, städerna i allmänhet, genom 1815 års författning, måst fram* för landet vidkännas, synes Herr Hambraeus genom det afgifna Betänkandet botas med ett hälften värre ondt, i det att brännvinsbrännings-rättigheten skall grunda sig på städernas jord, hvaraf icke det hela, uttan blott en del får komma i beräkning.
Och bör efter Herr Hambraei tanka städernas bränning a£ denna mera för dem än för landet blifna nödvändighetsvara grunda sig på deras folkmängd oGh rörelse» såsom egentliga rättesnöret för brännvinsconsumtionen.