Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
O, huru mycket Erika. gjort för dig, och kanske äfven, för mången annan, har blott varit min pligt som menniska, och derföre är ju din kärlek min ljufvaste belöning.
Gabriella (sjunker tacksamt i hennes famn).
Erika. huru vi skulle kunna bereda dig några förströelser, erbjuda.
Du är ung, och behöfver se verlden från Redan ofta tillförene, ha jag och Birger omtalat, Tala inte så, min lilla Gabriella! ... hvad jag
Huru kan du så väl gissa till mina minsta önsk-
O, hvad jag älskar dig!...
dem vår skärgårds enformiga lif inte är mäktigt att dess glada, lefvande sida; -- Vi ska' derföre betje-
48 na oss af tillfället, och följa med Birger till Götheborg, då han i natt återreser till sitt fartyg.
Gabriella (gladt).
Erika, vi komma ju inte hem på några da'r, åtminstone?...
ta af det trefliga marknadslifvet, som nyss börjadt.
Gabriella.
ga allt i ordning för afresan. (skyndar ut.)
Så mycket bättre!...
Jag skyndar genast att laJa min vän! ... meningen är, att vi ska' nju-
Ack, hvad det skall bli roligt!...
Men, säg
Erika (ensam). skönaste drömmar, ännu inte vaknat till lifvets bitterhet.
(eftersinnande.)
Skall hon alltid förblifva lika säll?
... nej! ... hon står redan vid brädLyckliga oskuld! ... som, insöfd i ungdomens
den till en afgrund, ... ehuru okunnig om faran.
Glädjande sig åt Götheborgsfärden, anar hon inte, att det endast är den unge Arnmans farliga grannskap, som hon i tid, och för alltid, måste undanryckas.
Stackars Gabriella!... måtte det blott
inte vara för sent! -- mina svaga bemödanden ska' då inte ha varit förgäfves, att bevara henne lika heligt, som jag vill rädda Birger, och föra honom ångerfull till den Eviges thron.
(Blir varse Anton, som nu syns i dörren med ett metspö i handen.)
-- An-
49 -- Anton, ... arme yngling! ... paroxysmen synes ånyo börjad.
SJETTE SCEN. ERIKA, ANTON. Anton (talande för sig sjelf, utan att märka Erika).
vis på båda sidorna, under det han långsamt går vänta på er?...
J ha'n i flera år varit borta nu. (seende sig vexel-
och sätter sig.)
Hvarför har jag då, så länge måst Erika (afsides).
sig ha råkat.
Gud ske lof! att det inte är den onvill obemärkt afhöra hvad han säger.
Anton. fastän jag inte märkt er.
Det var snällt, af er; -- jag vill likväl gerna oftare se er....
Men säg mig, sidan) hvarför du ständigt ser så ledsen ut?...
Ack!... det är hans englar, som han åter tror
da dämonen, som i dag bemäktigat sig honom.
Ja så, J ha'n inte varit borta från mig, säger du,
du lilla röda galning, (seende uppmärksamt på högra
Det gör mig ondt i hjertat, när du så der fäster ögonen på mig.
(En stunds tystnad.) ...
Lifvets engel, säger du.
Ja så, ... bitterhet och smärta!
... hm, hm, ... inte skall du vara så sorgsen, derför! ...
Du bjuder ju så godt du har, ...
och inte är det heller ditt fel, att det växer mask i dina granna äpplen.
Se så, trösta dig nu!...
Ack så'na fina lockar!
... räck fram ditt lilla huf-
50 vud, att jag riktigt må få klappa dig.
Se nu inte längre bekymrad ut!...
När du blir större ska'vi dig. meta tillsammans, och då skall jag trösta och roa Erika (afsides).
Måtte dessa lyckliga fantasier, alltid följa honom!...
Anton (vändande sig åt venstra sidan).
Nå, hvem är du då, som, glad och yster, är så olik din kamrat?
... (lyssnande) ...
Bjuder du gel?... hm, hm, (han tycks begrunda detta) ja ljus och salighet utan ända, du som är dödens enså, ju förtroligare du närmar dig mig, desto mera nalkas jag döden; ... men när din bror kommer, lutar det åt lifvet! -- det var ju så, du sa' mig?
Tack, tack; men håll dig nu i styr! ... dansa inte så häftigt; ... du får inte springa upp på min Du ler, du.
Nej, gå inte ifrån mig, hör du!
... axel; ... du kan då lätt falla ner och slå ihjäl dig. bli'n qvar bägge två! -- (sorgset) det är bäst som
det är, -- jag vill inte dö -- det är så hemskt och svart, der nere i djupet; -- jag vet ju hvilka som ligga der förut.
Usch! usch!...
Erika. kert med dina englar, Anton lilla, så gå de inte ifrån dig; -- de bli ju eljest rädda, och då får du ju aldrig se dem mer.
(Afsides.)
... (till Anton) Tala vac-
Ja så, du är här Erika, det var bra!... har du då också talat med mina englar?...
Anton (blir nu först varse Erika).
51 Erika.
så väl som jag, hålla innerligt af dig, blott du är är emot oss alla.
Ja, kära Anton, och de ha sagt mig, att de, lik-
stilla, ... och inte så vild och elak, som du ibland Anton. mig; jag har så mycket längtat efter dem.
Också har jag inte sett dem, sedan första året efter ... efter ... (förtroligt.) du förstår väl?...
Men i Ja, de var i dag verkligen snälla som besökte
dag, ser du, så satt jag som vanligt, der nere vid selsättning.
Gabriella var likväl inta med mig,
stranden och metade, som du vet är min enda sysoch då blef jag så ängslig; -- Jag hade ingen att deras sång ... med ett ord: jag blef så rädd, ser du, ... jag ... jag fruktade, att i stället för fisk
tala med om Necken, och om böljornas lek, och om
... få upp menniskoben; ... och bäst jag då satt
så bedröfvad, så såg jag bägge mina englar, som hade satt sig en på hvardera axeln.
Du kan väl tänhem, ... ty, ser du, jag ville så gerna visa dem henne. ka huru glad jag blef, och bad dem genast följa mig Gabriella, ... men jag har ännu inte kunnat råka Erika. henne?...
Nå, men hvarför vill du ändtligen, att de ska' se Anton. den ena af dessa mina englar; ... hon är så ofantligt lik den der vackra röda, som du ser, ... blott Jo, ibland tycker jag just som att Gabriella vore
52 med den skilnaden, att han är sorgsen och bedröfvad, men Gabriella deremot, ständigt glad och lekande....
Tala du med dem här, medan jag går att uppsöka henne; ... men du skall tala
vackert med dem, hör du, så att de inte springa lofva mig, att hålla dem qvar!...
sin väg, innan jag kommer igen.
Du måste säkert Erika.
Ja, min stackars Anton, ja!...
Anton (går ät dörren, men kommer åter tillbaka och hviskar till Erika).
som säger sig vara dödens engel; -- fråga honom, hvarföre han alltid mer än brodren, springer upp på min axel, och sätter sig så nära mitt hufvud. kan vara.
(Anton går, Erika ser tyst efter honom.
Birger inkommer.)
Hör du, ge dig i språk med den der hvita, han
Sök att leta ur honom, hvad hans mening härmed
SJUNDE SCEN. BIRGER, ERIKA.
Birger. för att inhemta dina råd i en sak, som på det högsta oroar mig.
Erika (orolig.)
Hvad jag är glad att ha' träffat dig, min Erika,
det Anton, som förorsakat dig bekymmer?...
... hvad har händt.
Birger?...
53 Birger. gra af sina anfall?
Så mycket värre, om han råkar Arnman.
Arnman, säger du?...
Är Arnman här?
Birger. han är nyligen anländ, utan att någon af oss märkt Ja! -- och det är just hvad som bedröfvar mig; Nej; -- -- -- Har han kanske återigen fått nå-
honom, förr än han redan samtalat med Gabriella. resa, på hvilken han genast beslöt vara oss följaktig.
- Himmel!...
Det kan, och får inte ske! -- Birger.
... huru, utan att stöta honom, kunna undandraga sig hans sällskap?...
gon göra färden om intet.
Gud bistå oss!
Som du säger!...
Men huru kunna afböja det?
Hon berättade naturligtvis vår tillämnade Götheborgs-
Vi måste uppbjuda all vår förmåga, att för i mor-
Det var en olycklig händelse, denna Arnmans kärlek.
Det gör mig ondt om den unge redlige mannen; -- hans känslor äro lika trofasta som varma; -- och ännu mer smärtar mig Gabriellas öde, ty inte är tvifvelaktig.
jag fruktar, att hennes böjelse för honom, nu mera
54 Birger. ständighet.
Det vore måhända bättre, att låta oss alla resa.
Du kan ju likaväl ha ögonen med dig Du har rätt; -- det är, i sanning, en svår om-
under resan, som här hemma.
För öfrigt skall det
väl en gång komma till förklaring, och ju förr han far blifvit alldeles dårhusmessig.
friar, desto bättre; -- Nej får han ändå, såvida inte Erika. kärlek för den unge Jaktlöjtnanten; -- tänk om han slutligen ger sitt samtycke.
Birger. skall aldrig hända!
... ehuru gubben, när han Om!
... nej, det svär jag vid min arma sjal, Men du vet, Birger, att gubben har en särdeles
slår sig på tvären, mången gång är galnare än
Likväl, förr än Jaktlöjtnanten friar, kan ingen visa af honom.
Det skär mig i hjertat, att vi ska' vara tvungna göra honom en sådan sorg.
När skiljas från dig, Erika, då vet jag hvad han får lida, ... och det till för vår skull, som...
Gud hufvud varmare än det varit.
jag tänker på någonting sådant, som att jag skulle
låte inte mig också bli galen, men ofta käns mitt Erika.
Misströsta inte, gode Birger.
Den högste Försonarn der ofvan, är misskundsam.
Han känner ditt lidande, och ser den ståndaktighet hvarmed du kämpar.
Han har upptecknat din ånger, och skall derföre en gång skänka lugn åt ditt hjerta.
Ja, jag vill hoppas det, Erika, ty ändamålslöst kan
55 han inte hittills ha varit mig så outsägligen nådig.
Han har ju gett mig dig, älskade Erika, till min goda engel.
Det är endast han och du, som förmå de mask, hvilken aldrig lemnar mig ro, -- men
läsa i mitt hjertas innersta; som kan se den frätanhvilken du med varsam hand förstår att ändra i sitt läge, så att jag mindre lider af dess gnagande tand.
Det är ju du, som ledt mina tankar till Honom, till goda gerningar och till frisk verksamhet; --
och det är slutligen Han, som nu tillåtit mig bidra böner, min Erika, äfven göra det öfriga! -- Erika. skall göra, hvad som är oss nyttigt.
Han vet ju, Han skall så göra Birger, -- tro mig! -- Han
till några menniskolifs räddning.
Må Han, för dina
att jag, sedan jag sett din fasta vilja, och dina uppket kär.
Vi ska derföre gemensamt bedja och ar-
riktiga framsteg på bättringens väg, håller dig mycbeta i det, som allena är Honom behagligt; -- snart skall friden då återvända i din själ.
Nu måste jag, ty på annat sätt lär det svårligen låta sig göra att ... men ack min Gud! hår äro de redan. emedlertid öfvertala Gabriella, att afstå från resan,
ÅTTONDE SCEN. BIRGER, ERIKA, HARALDSON, ARNMAN. Sedan GABRIELLA.
Arnman (till Erika, helsande).
och jag skattar mig lycklig, om jag inte, genom mina trägna besök, så länge besvärar er, tills ni uttryckligen säger mig vara ovälkommen.
Här ser ni åter er vanliga hvardagsgäst, min fru,
56 Erika. fa, -- ty löjtnant Arnmans vänskap är för mig och min man af så stort värde, att jag vet ingen gäst, vi mera hjertligt helsar välkommen, än honom.
Arnman. är emedlertid inte blott en önskan att få göra en Jag tackar er, min fru, ni är alltför god.
Det Något så olyckligt, hoppas jag, aldrig må inträf-
visit, utan ett ganska vigtigt ärende till er, Kapten resa.
Det angår den förut omtalade skolan, och detta ämne.
Haraldson, som i dag gifvit anledning till min hitjag önskade helst enskildt få säga er några ord i Birger.
Jag hoppas ni vet, att om min ringa förmåga kan bitid beredvillig.
(vill gå med Arnman, men hejdas af gubben.)
Haraldson. ren, nu inte.
Ni skall tro, Herr Jaktlöjtnant, jag
Det är inte någon brådska, med den der skol-affäMed nöje står jag till er tjenst, löjtnant Arnman.
dra till något godt, är jag med sann tillfredsställelse all-
har ännu qvar en butelj äkta vin sedan den gamla
goda tiden, och vi måste nödvändigt tömma ett glas, ert raska äfventyr till ära, som ni hade med Pundström, den sturske fan.
Ha, ha, ha! men se här
ha vi flickan ändtligen.
(går emot Gabriella som inkommer med glas och en boutelj.)
Hvar har du tagit detta min pulla?...
Gabriella. fastagerna; -- der står ju bästa slaget?...
På öfversta hyllan, pappa; -- jag klef upp på
57 Haraldson. af. Det är vin som inte vankas nu för tiden, och barn; ... men som du nu har tagit upp det, så...
Gabriella (infallande).
Hm, du lilla slarfva! -- hvem bad dig att ta der-
som jag inte tänkt att röra förr än till ditt bröllop,
Till mitt bröllopp, Pappa? -- Jag har ju ingen fästman än, och kanske jag aldrig får någon.
Haraldson. prata inte nu, utan sätt fram glasen.
Kom Herr Jaktlöjtnant, Kom!...
Arnman. strömska beslag, sannerligen för mycken ära.
(Han, tillika med gubben och Birger, sätta sig.
Haraldson slår uti, och alla tre dricka.
Erika och Gabriella tala sagta.
Arnman fortfar:) Men, ni talade om Tack, tack! fader Haraldson.
Ni gör mitt PundOm du lefver, så får du väl min flicka; -- men
er fästman, mamsell Gabriella, jag är öfvertygad, de finge undanrödja edra tvifvel.
att den skulle anse sig lycklig, som i detta afseenBirger (afbrytande).
les lycklig?...
Löjtnanten har således i sitt beslag varit särdeHaraldson.
lurendrejare sjelf, som ni vet, ... fast jag nu för
Ja! -- ha, ha, ha!...
Jag är väl en gammal
många år sedan slutat med yrket; ... men förban-
58 na mig! gjorde det inte riktigt godt i själen, när ni är, Herr Jaktlöjtnant; ... och det mot Pund-
jag hörde omtalas ert mod och er djerfhet, så ung ström, se'n!...
Jag har en gammal räkning ouppgjord med gunsti' Herrn, jag också.
Er skål!
... det var en mästerkupp, det der.
Arnman. gången, än jag väntat.
Det gick verkligen bättre den
De förra, ANTON. Anton (som i dörrn får se Arnman, uppger ett skri af förvåning).
vansinnig åtbörd på Arnman)
... hvem sitter der!... (pekande med en Birger.
försök du att lugna honom, om det är möjligt.
Erika. oss ett vänskapligt besök.
Se så, Erika lilla, nu ser du huru det står till;
Det är löjtnant Arnman, kära Anton, som gör Haraldson (som synes orolig, afsides till Arnman).
ni vet, åter igen... (med en nick.)
Ni ser, Herr Jaktlöjtnant, att han ty värr, som Anton (illsken).
Åh, säg ni ut, far!
... ja, tala mans ut, ...
59 berätta gerna, att jag är galen, men att ni är för klok att skicka mig på dårhuset.
Arnman (afsides till Haraldson och Birger.)
farlig art, eftersom J inte sänden bort honom.
Hans sinnessvaghet måtte ändå inte anta någon
Jo, J må tro, ... emellanåt är han inte mors bästa barn, att dras med.
Men Gud nå's, fadren hjerta att skicka in stackarn till 'Spetalet.
Kom hit och drick ett glas vin, Anton!...
(går bort till Haraldson och hviskar honom i örat) med sonen till.....
... jag är ingen Judas jag, inte!... är ändå alltid svag for afkomman! -- Jag har inte
Skäms ni inte far, att sätta er till bords och dricka Haraldson (rasande).
Satan!...
Om du inte tiger, så klyfver jag ditt Birger (värjande).
nant!...
Låtom oss alla gå; ... han är i dag nom.
Se du till honom, Erika! --
Håll! far, ... ingen våldsamhet!
Kom Herr Löjt-
i sitt svåraste lynne; det är inte värdt att reta hoGabriella.
Jag börjar verkligen bli rådd för dig.
Anton! --
60 fy! ... att du skall vara så elak; ... nu går jag också ifrån dig.
(Alla gå, utom Erika och Anton.)
TIONDE SCEN. ERIKA, ANTON. Erika.
Har jag inte så ofta bedt dig vara stilla och Anton lilla, hur kan du vilja göra oss alla så leds-
from!...
Vill du då inte göra något för min skull, digt tvinga oss till stränghet.
som så mycket håller af dig, eller vill du nödvänAnton. häfva dig öfver mig?...
Är inte jag, min egen herre här, så väl som Birger?...
Har inte jag Stränghet!...
Hvad har du för rätt, att upp-
så stor del i tjufgodset, som han?...
... jag skrattar, jag, åt fru Birgers vrede.
Jag ärnar nu vara herre sjelf.
Erika (suckande).
Anton. tro!...
Åh, du skulle aldrig kunna räkna mina Ja, sucka du!...
Jag har också suckat, må du
Anton, Anton! ...
Skall jag höra sådant af
suckar.
Men du -- fy! ... är det inte skam, att hustru åt en ....... tacka mig, att jag inte säger, hvad för en.
du håller hufvudet så upprätt, liksom du inte vore
61 Erika (med stränghet).
har jag väl förtjent dem af dig?...
Är det inte
Tyst Anton!...
Kom inte igen med såd'na ord!
jag, som skött och vårdat dig, under din sjukdom?
Var det inte jag, som talat med dina englar, Säg, hur kan du vara så grym? och som så innerligt bad dem inte öfverge dig?...
Anton. vet nog huru du skall ta mig; -- men du är i alla fall en bra qvinna, ... och jag får väl derföre inte vara elak emot dig.
Men ser du, när nattugglan skriar mig något satans tyg i örat, då börjar det med ens att koka i hjernan.
Erika. ugglan?...
Hvad menar du Anton?...
Hvad skriar nattAnton.
Birger, att du är den klokaste qvinna i verlden?
... hvad behöfver du då fråga?...
Erika. ofta ser längre än vi.
För det jag inte förstår hvad du menar; och du Anton. ingenting jag, som är värdt att höra för de kloka.
Jag är en åsna ... en fåne, jag ... jag vet
Är du inte så klarsynt som jag?...
Säger inte
Du förstår väl att lägga dina ord, Erika.
Men jag skall i alla fall säga dig det, fast det är skam att du inte likså väl som jag sett, att Jaktlöjtnanten
62 fäster ögonen på Eila, såsom när en har begärelse du, om den får gå framåt, kommer att göra oss ett fult streck.
Erika. tar dig i detta fall, Anton!
... men äfven om du hade rätt, ... jag förutsätter det blott, ... hviltysta böjelse göra oss?... (Afsides)
Äfven han känner det.
(högt) Du miss-
till sin nästas egendom.
Och den der kärleken, ser
ket fult streck kunde den hederlige Jaktlöjtnantens Anton (hånleende).
dingla i galgen.
Åh, bara det lilla, ... helt lilla, att lata oss Erika.
... låt mig inte höra dig tala så!...
Hvad drömmer du nu åter för galenskaper igen?
hur satan drifver sitt spel.
Det blir just ett kalas darens dotter träda i brudsäng.
Nej, nog kan jag tiga!...
Se du i stället på,
som anstår honom, när den mördades son, och mörErika.
na galna inbillningar, och sysselsätt dig med bättre och förståndigare ämnen.
Anton (pekande på hufvudet).
Är du då alldeles tokig, Anton!...
Öfverge di-
förstånd du menar.
Men efter vi inte förstå hvar-
Det vill inte komma till rätta här, med sådant
63 andra, så låt mig vara; jag lefver bäst för mig sjelf.
Erika. mig, Anton!...
Inte ett ord, ... inte ett halft nu talat!...
Ett vill jag likväl be dig, och det skall du lofva
andedrag till Gabriella, eller till någon, af hvad vi Anton. dig du, med min försäkran, att det endast är för dig, jag säger, hvad jag nu sagt.
Du har ju en Det är en öfverflödig begäran, Erika;...
Trösta
gäng färsäkrat mig, att en menniska, som har kunskap om ett stort brott, utan att upptäcka det, kan vinna förlåtelse der uppe hos Gud, ... så snart förhållandet är sådant som här, att det är en far Erika, och följ med mig upp på min kammare.
Jag känner mig så matt och uppskrämd af fars. hotelse.
att dina galenskaper, åtminstone då inte komma längre.
Anton (sedan de gått halfvägs till dörrn stannar han, liksom erindrande sig något).
Ja, kom, kära Anton, kom!...
Gud ske lof,
och en bror som äro brottsliga.
Var således lugn
de om galgen!...
Låt det inte komma så långt med deras kärlek, att J drifven mig till det yttersta.
-- Du förstår!...
Men hör du Erika!...
Glöm inte hvad jag nämn-
(Erika synes otålig och bedröfvad.
De gå )
Samma decorationer som i slutet af nästföre-
gående akt.
Gabriella sitter och syr.
Anvid hennes fötter.
ton, blek och mera affallen än förr, sitter
ANTON, GABRIELLA.
... jag vill göra något mycket större, -- något, Jag vill inte tacka dig på vanligt sätt, Gabriella;
som säkert ingen gjort för en annan.
Men så hålska hållit af den andra.
Och om du lyder mig, -- du kan tro att det är för ditt eget bästa, -- så ning.
ler jag också mera af dig, än kanske någon menni-
skall jag för dig uppoffra min -- -- egen förlossGabriella (misslynt).
den hederlige Jaktlöjtnanten, att du inte en gång vill unna mig tala med honom.
Tror du inte att
Kära Anton, jag förstår inte hvad du har emot
han och jag kunna få tillfälle att träffas, fastän jag, borgsresan, hvaråt du nu så barnsligt glädjer dig.
Anton. så obemärkt, som du nu kunnat göra der i stadshvimlet.
Du yar derföre snäll som blef hemma,
på dina och Erikas böner, i går afstod från Göthe-
Nej, Gabriella, du skall inte kunna träffa honom
65 ehuru du visste, att han skulle möta er der.
Ockdin lycka.
Det gör ingenting, ... jag skall tåligt vänta; ... kanske blomstrar den der stafven för mig en gång också.
Gabriella. ton; och är sannerligen mycket missnöjd och ledsen på er allesammans, både för er orättvisa emot Jag begriper inte dina underliga meningar, An-
så skall ingen få veta eller ana, huru dyrt jag köpt
Arnman, och för er motvilja till min GötheborgsAnton, ... hvad är det för en lycka du talar om?...
Du känner inte, du,... hvilket rysligt vidunder Att frälsa dig från Jaktlöjtnanten, vet jag!...
resa, hvaråt jag så mycket gladt mig.
Men säg mig,
skulle uppsluka oss alla, om du trädde i brudstol med honom.
Men du gör ju inte det! (smekande hennes händer och kinder.) ...
Du lyder ju mig! jag uppoffrar min salighet för dig.
Gabriella. inte med såd'na grubblerier.
Tyst, min stackars Anton, tyst! ... plåga dig Anton.
Jag, ser du, jag lider mer, än du fattar och begriper.
Ack, Ella! om du kände alla de strider, jag haft för din skull, så ville du visst göra något för mig igen.
Men mina tårar, mina suckar, mina böner, de räknas blott af min fader och min moder, de blå böljorna.
Du, Ella, kan inte göra något mindre, för det
66 Gabriella. lar så der.
Inte vill jag att du skall lida för min skull; ... jag håller ju så hjertligt af dig, när du ra bedröfvad.
Snälla Anton! ... jag blir så ängslig om du ta-
är god och förnuftig; ... men nu gör du mig baAnton.
Jag tycker inte om tårar; -- annars borde jag jag: (han sjunger med klagande röst) Gråt inte, Ella;... tårar har jag nog sjelf.
gråta natt och dag; ... men jag sjunger i stället, "Jag är väl ingen riddare, fast eder synes så;
jag är den stackars Necken i böljor de blå, i forsar och stridande strömmar! --
der ingen kan gånga, ej heller kan ro, och ingen kan få hus öfver natten."
ju så sorgligt, som du sjelf vore den klagande Necken.
Ja, ... ser du, ... jag har väl aldrig ännu Anton (med hemlighetsfull min).
Sjung inte den visan, kära Anton; ... det låter
sagt det för någon, men som du alltid är snäll och lyder mig, så skall du få veta, att jag utrönt, huru jag blef bortbytt vid min födelse.
Jag är inte An-
ton, jag inte, -- det är han som klagar dernere -- det jag blifvit dömd att vara skild från min fader och min moder, de blå böljorna.
jag, ser du, jag är Necken som klagar häruppe, för
67 stor, stor synd, som skiljer mig ifrån dem.
Och Gabriella. ditt hufvud brinner...
Stackars Anton! ...
nu är du åter igen sjuk ...
Men så gör det nästan alltid, fast J ingenting märken.
Bry dig inte derom, du, och tala inte om för någon, hvad jag nu anförtrott dig.
De skulle likväl att jag är klok och stilla!...
Ja, Ella! ... det glöder förskräckligt derinne.
innan den är borttvättad, får jag inte återvända.
då, som vanligt, säga att jag vore fånig, och du ser Gabriella.
Necken finns ju egentligen inte.
Historien om hobåde Birger och Erika påstå, bara en folksaga, och så tror jag med.
Anton. billning, utan rena sanningen.
Men var du inte rädd för mig, för det jag är Necken, och inbilla Nej! ... jag skall fullborda något först, och kan Nej, Gabriella, -- det är hvarken saga eller inTro inte på dina inbillningar, Anton lilla!...
nom, liksom om elfvorna och hafsjungfrun, är, som
dig inte, att jag utan lof återvänder till mitt hem. jag det inte, -- så får jag gå här och lida i evigväl en gång; -- och kommer den inte, så är det blott för din skull jag försakar den.
Ja, jag vet att du älskar mig, Anton, -- och
Men trösta dig, Ella! min förlossning kommer
68 vill mig innerligen väl; ... men säg mig en gång
uppriktigt, hvarföre du är så elak mot Jaktlöjtnanten, då han likväl alltid är så god och vänlig mot dig?...
Anton. inte, att han hvarken skall älska dig eller gifta sig med dig.
Skälet dertill kan du likväl inte få veta; -- Stackars Ella!... det vore dig inte nyttigt.
Låt oss derföre inte tala mer derom....
Nu går Jag är inte elak mot honom, -- men jag vill
jag ut till mitt älsklingsnöje att sjunga med böljorna; och om jag dervid skulle råka någon af mina löning för det du inte for till Götheborg.
Adjö! ... goda syster!...
Adjö! min stackars bror!... (Anton tar sitt metspö och går.) englar, skall jag bedja dem helsa på dig, såsom be-
GABRIELLA (ensam). den olycklige.
Hans sinnesförvirring liknar vindarne, ibland är den stilla, ljuf -- och välgörande för hans lidande själ; ... och återigen, olycksbådande och hotfull.
Likväl förundrar mig numera, inte, ga år tillbaka är jag van vid dem; ... men hvad Ack min Gud! ... han blir då aldrig bättre,
hans besynnerliga ord och talesätt, -- sedan månsom jag inte kan förklara, är Birgers och Erikas
bemödanden att stänga mig från Arvid.
Huru skall
69 jag väl få veta, hvad de egentligen ha emot honom.
Säkert är det blott en nyck af Birger, endast derför, att Arvid är Tull-löjtnant, eller hvad det kallas.
Men Erika?
... (eftersinnande) ... hon, som ändå alltid är så god, och så förståndig;... Ah!
... hon rättar sig troligen efter Antons förvirrade
slutsatser.
Men jag skall säga dem, jag, -- att jag och det är Arvid. -- Ack, hvad jag i förgår var