Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hu nej, det här började bli kus- ligt.
Om Torsten ändå, ändå ville komma!
Sen — fick hela världen störta samman.
Han kunde väl inte redan vara uppe i stapeln?
Det skadade ju inte.
Edith slog upp dörren.
» Torsten. » Hennes röst lät så mjuk, att hon skämdes, men på sam- ma gång fick hon tårar i ögonen.
Hur kunde hon ett enda ögonblick.
Det hade ju varit ...
Det luktade litet instängdt där inne.
Men bara Torsten kom, skulle det nog bli » luft i luckan ».
En, två.
tre, fyra.
fem, sex.
sju, åtta glug- gar, två på hvardera väggen.
Tänk, så vinden skulle spela, om de öppnades alla på en gång!
Då skulle eolsharpan börja surra i hennes hatt- fjäder som liärom dagen på Granberget.
Trap- pan var ej så brant, som hon trott.
Men hvad skulle de med all den där tjäran?
Tjärtunna, tjärgryta, tjärpyts, " tjärpussar ...
Här ville det minsann till att akta sina kjortlar.
Nu sjöngo de » Allena Gud » där nere i kyrkan.
Det klang riktigt högtidligt genom den regndigra luften.
För att förströ sig, sökte Edith föreställa sig templets inre: predikstolen med den frodige pastor Westin, orgeln med klockar Svensson, koret ...
Nej, det var inte något roligt.
Torsten var ju ej där.
Så vida han icke menat, att de skulle träffas där inne.
Och så kanske gå ut tillsammans, midt under predikan, så att infö- dingar och sommargäster skulle kunna säga, att de » sett, sett, sett, med sina egna ögon sett, hvad man kallar sett, » att Torsten Hjärne och Edith Falström stämt möte med hvarandra, hånade sig Edith för sin förflugna idé.
Hvad gick egent- ligen åt henne?
Var hon alldeles tokig?
kanske han gick nere på stranden för att gen- skjuta henne?
Den tanken var då åtminstone någon räson i.
Med högt upplyftad bakvåd och nervösa steg gick Edith utför sluttningen åt kyrkaa till.
Små- stenar rasslade vänligt kring hennes fötter.
Så det klack till i henne, när hon vände sig om!
Hon tyckte Torsten stod vid kyrkogårdsmuren.
Hur kunde man också ha svarta grindstolpar med norrlandssvågern, som han väntade i dagarna!
hvita plattor, alldeles som segelmössor!
Han hade naturligtvis kommit med Runö II kloc- Stranden var tom.
Med hoppressade läppar kan nio.
Och Torsten som värd kunde inte strax och rynkade ögonbryn gick Edith uppför backen fara ifrån honom.
Återbud hit upp till stapeln igen.
» Det här får inte göras om, » mumlade hon kunde han icke heller skicka, utan att väcka miss- för sig själf.
» Det tar för mycket på krafterna, tankar.
Två timmars väntan — än sen I I morgon, jag är ju riktigt knäsvag.
Jag är bestämdt för i öfvermorgon — kanske redan i eftermiddag gammal för sådan här komedi.
Det kan passa skulle hon få ersättning ...
O Gud, hvad lifvet för en nittonårig snärta.
Men när man är tjugu- var härligt.
Det värsta är att jag förefaller mig själf Utanför källaren mötte Edith Lina med ett fat smått löjlig.
Det ligger något förödmjukande i hallon i handen.
att stryka så här omkring i buskarna och vänta.
» Jag såg inte fröken i kyrkan.
Hvar satt frö- » Ack, lyckan blott i öfversälla hjärtan bär ma- ken? ».
jestätets breda mantelveck. » Och Gud skall veta, » På min vanliga plats. » att jag i detta nu känner mig allt annat än ma- » Hvar är den? » jestätisk. » » Man ska inte vara nyfiken, » förmanade henne Men hvarför kom inte Torsten, hvarför?
Det Edith.
» Men jag såg Lina, » tillade hon uppslup- var nästan öfverdrifven försiktighet att vänta, pet.
» Och jag märkte till min ledsnad, att Lina tills hälfva gudstjänsten var förbi.
De hade vis- icke följde med predikan.
Hon satt och tänkte serligen inte nämnt något klockslag, men.
Son på sin fästman. » hade förstås varit punktlig, angelägen.
Skulle » Nej, minsann, tänkte jag inte på att jag glömt hon gå ifrån alltsammans?
Men om sen Torsten spänta stickor, som frun bedt mig göra. » kom?
Det skulle hon gräma sig öfver i hela » Sa jag inte det.
Lina var inte uppmärksam.
sitt lif.
Och det var skada, för pastor Westin öfverträf- Edith gick ett slag rundt kring stapeln. '
Bakom fade sig själf. » denna låg %h större, mossbeklädd sten.
Hon » Det måtte varit frökens pastor Westin, för strök med handen öfver mossan.
Där kunde den vanliga predikade på annat håll i dag. » man slå sig ned utan för stor risk.
Och sådant » Så Lina säger! » präktigt ryggstöd man hade i den elastiska stam- Och båda brusto ut i ett så klingande skratt, men af enen bakom!
att Prisse snodde om gafveln och misstänksamt Nu skulle hon läsa, så att tiden gick fortare.
stirrade på dem.
Det var egentligen bara äf gammal vana hon ta- Sen sprang Edith raskt upp för trappan.
På git boken med sig.
Hon hade hoppats på annat verandabordet låg ett bref med utanskrift till än läsa.
Hon hade så mycket att tala om, att henne.
hon för bättre minnes skull antydt de viktigaste Stilen var Torstens.
frågorna på ett visitkort.
Hur lång tid hade man nu på sig?
En halftimine högst.
Och så kanske just som man börjat, skulle andra verk- ligt utsiktshungriga människor komma och störa en.
Misslyckadt, förfeladt ... Och hon, som så snart skulle resa igen!
Men hvarför, hvarför, hvarför kom han inte?
Han — älskade henne bestämdt inte.
Då skulle han intet låtit henne vilken sentimental öfverskrift! » hör vänta så länge.
Ja, hvem kunde veta.
Hvad jag mången utbrista.
Ja väl, men hade han egentligen sagt?
Att han höll henne icke dess mindre är det något som finnes kär.
Men det hade han kanske sagt till många förut.
Och hvarför ville han, att det skulle hållas till.
Se rundt omkring eder, alla bleka kin- så hemligt?
A, fy, Edith, fy!
Hans ögon då?
der och sorgsna blickar, där man ännu bor- Och hans varma kyssar.
de möta hälsans rosor och glädjestrålande Nej, hon satt inte längre bra.
Och inte heller ögon!
» Men, » — s ä g a ni, » inte är alltid kunde hon höra, om någon kom från andra sidan.
en olycklig kärlek orsaken? » Nej, visst inte, Tänk om Torsten varit där och gått sin väg igen!
men ofta, allt för ofta — och hvarför?
Ja, Hon sprang häftigt upp.
Hvarför skall kärleken, » Torsten! » Intet svar.
En hopplös mattighet bemäktigade detta lifvets högsta goda, så ofta blifva orsak sig Edith.
Nu kunde hon gå; nu hade hon intet till så mycken sorg, tårar och för så mången mer att göra där.
Men när hon väntat så länge, var det bäst att stanna, tills kyrkfolket troppat rent af ett förfeladt lif?
Därför att män- af.
Det skulle vara olidligt att behöfva tala med niskan oftast ej vill se den från mer än en någon i detta ögonblick.
synpunkt.
Skall en kärlek kallas lycklig, så Tungt gick Edith några steg utför sluttningen är det den som är ömsesidig och som får mot sjön.
Vid foten af en tall satte hon sig.
Med frånvarande min öppnade hon sin bok, där.
älska och bygga bo utan alla svårigheter — visitkortet var instucket, och.läste följande ord: — nå ja, det är lycka, men hvarför skall » Lång är en natt, längre två.
Hur skulle jag all annan kärlek kallas olycka?
Har det ej i tre tråna!
Ofta en månad mig mindre tycks inte funnits tider, då äfven den skänkt en, än en half natt af lågande längtan. » om också kort, sällhet?
Hvarför kan den Boken föll igen.
Med glänsande, inåtvänd blick satt Edith en lång stund orörlig.
Ett vekt, dröm- då ej lefva i minnet som en skön dröm, mande uttryck spred sig så småningom öfver hen- i stället för att förbannas därför att den ej nes drag.
Mekaniskt ref hon sönder visitkortet.
blef mera än en dröm?
Nu hade hon så många andra, viktigare saker att Men jag vill tala mera direkt till dem, som fråga om, djupt allvarliga, varmt inträngande.
Papperslapparna hvirflade ned i enen bredvid blifvit » skuffede » i lifvets strid.
— Ni ha samt uppfångades af en mellan dess grenar ut- älskat och väntat troget i ett, kanske i spänd, daggbestänkt spindelväf.
Det såg täckt ut, tyckt Edith, när hon sent omsider märkte, tio år, ni voro så säkra på » h o n o m », som- hvar lapparna hamnat.
Men där fingo de icke liga af eder ha ord och löften att minnas, stanna.
Ut skulle de, ut i vattnet, där ingen andra intet bestämdt bevis på hans kärlek, kunde finna dem och tyda deras runor.
Edith men ändå nog för att veta, att den fun- lossade spindelväf ven, samlade flikarna däraf i sin hand och bar den lilla luftiga, påsen nedtill nits, och så ha ni lefvat er in i den före- fjärden, där hon tömde dess innehåll.
Som hvita ställningen att » en gang vil du komme, det blomblad gungade papperslapparna bort från land ved jeg vist, » som Solveig sjunger i Per — just åt det håll, där Torstens sommarstuga Gynt, — ni ha sett, hur andra blifvit glöm- låg.
Men där hade hon tappat en, och där en, och där en!
Ut, ut, bort, bort, med budskap da, bedragna — men ändå har tviflet ej från henne till honom!
Där stod ju hela nam- fått makt m e d eder: » Han är olik andra! » net Torsten!
Den lappen fick en kyss, innan det Har det inte ofta varit just det, som förmått bar af.
så ' mången ung flicka att hoppas t. o. m.
Sen tog hon ett djupt, befriande andedrag.
Och där andra sett, att hoppet bort slockna för munnen log åter, och ögonen tindrade.
Torsten länge sedan?
Och så en dag får hon ändå höra hade fått förhinder, det var klart.
Retsamma, örfilstäcka förhinder, som man skulle vilja ta i något helt kort berättas eller endast läsa e^å kragen och ruska om, men som på det hela in- annons i tidningen, som med ens kullkastar genting betydde.
Sjuk kunde han inte gärna vara, alla ljusa förhoppningar och alla kanske det blir man inte så där häftigt.
Litet illamå- under åratal uppbyggda luftslott.
— » Han ende på sin höjd; men då kommer man i alla jag — — är fall.
Nej — tyst, nu hade hon det!
Den där är förlorad!
— och jag Olycklig kärlek.
då jag g l ö m d?
» kommer det ur djupet af det sårade hjärtat — och så börjar kam- pen, denna kamp som måste blifva en strid på lif.
och död, men där lifvet alltid kan och borde afgå med seger.
Det var egentligen ett ord om detta » ef- teråt » jag ville säga, ett ord till alla de unga, som stå modfällda och rådvilla, och som så ofta ej låta sorgen blifva » en sorg efter Guds sinne ».
Men hur skall nu den unga kunna se ett godt också i detta?
Oftast får hon väl så- dana råd s o m: » Glöm alltsamman! » — » Förakta och afskyhonom! » — » K a s t a b o r t hela minnet däraf som en trasig klädning! » — där var dock ett uttryck jag vill kvar- hålla.
Ungdomen tänker trots sina sorger ofta på sina kläder.
Jag vill tala, så att jag kan göra mig förstådd.
Ja — se på din försmådda kärlek som på en gammal klädning, men hvarför skall det vara en ful trasa, som kastas b o r t m e d afsky?
Inte var din kärlek så dålig?
Tänk på alla de ljusa stunder och all den lycka den skänkt — — — — — nej, det är en högtidsdräkt, men en som du tvingas bortlägga, innan den blifvit utsliten, af det enkla- skäl att festens dagar äro slut — - och så packar du ned den med omsorg, ej en enda ful rynka får finnas, och så läser du väl till lådan, för att inga profana blickar skola smutsa den vackra dräkten.
Sedan går du ut i värl- den för att anskaffa en ny, som bättre pas- sar för tillfället, i början käns den väl trång och obekväm, men småningom skall du vänja dig därvid, om du verkligen vill och ej endast ständigt går och tänker på och längtar efter den gamla aflagda.
När du så en dag framtager den igen, skall du finna den lika vacker, lika strålande som förr, men på samma gång skall du vara glad slippa att nu ikläda dig den, och för hvar gång du ser därpå, har den blifvit mer och mer omodern och olik hvad du nu anser bäst — med tiden blekna, färgerna och sidenets trådar brista.
Men ändå skall du vårda den - med samma omsorg, och fast du nu ser med andra ögon, aldrig glömma eller förhåna den tiden, då den utgjorde din kä- raste prydnad.
Så ock med kärleken, hvarför skola vi göra den till ett bittert minne?
— Omstän- digheterna kunna j u vara sådana, att den måste blifva det — men ofta är det vi själfva, som göra den därtill med vår stora egerkärlek.
— A c k, inte var det vår Herres mening?
Han gaf den åt oss i lifvets vår för att blifva oss ett dyrbart minne i dess höst och för att mana oss att, till tack för den del af lyckan vi fått, sedan lefva vårt lif för andra — och det finnes så mångas lycka att taga hand o m och vårda. '
Och ofta får man först då, ögonen öppna för sina medmänniskors väl och ve, då man lärt att se bort från sin egen sorg och, i stället för att duka under för slaget, taga det som en pröfning, men en pröfning, som ej har till mål att krossa, utan att upplyfta.
Så kan t. o. m.
den obesvarade kärleken blifva en lycklig kärlek; det var ju ändå genom den vi kommo in på vägen att hjäl- pa och stödja andra, och till det målet kan den alltid leda, om vi riktigt vilja och bedja därom.
Då gifvcs det heller ingen så kallad olycklig kärlek, som ej kan förvand- las till en lycklig sådan.
.Detta låter kanske som en predikan, men min ålder berättigar mig att tala ett var- ningens och uppmuntrans ord till de unga,
som så ofta taga miste och sjunka ner vid vägen, och jag slutar med en innerlig bön till hvar och en, som känner sig olycklig och sorgsen: » Tag fast på lifvet igen, hata inte, håna inte vare sig dina gamla eller nyare känslor, utan tänk på och lägg på minnet de välkända orden: » Öfver allting hafven nu en brinnande kärlek inbördes ty kärleken skyler all öfverträdelse. » I vår tid af rastlöst arbete och då kvin- nan så ofta slår sig fram och skapar sin egen framtid, oberoende af mannen, kan denna lilla uppsats anses obefogad — men jag talar ej till de starka, de som af sig själfva upptagit och vunnit kampen.
De flesta af dem veta för resten lika väl som jag, att det varit en strid och att det måste kämpas för att nå målet.
De behöfva ej mina ord, men de svagare, de som ej våga och ej tro sig kunna strida, de skola läsa detta och också veta, att ingen är så svag, att inte Gud gifver krafter och stora såda- na, om man blott vill rätt använda dem.
; — - * - vivre (sparade utgifter för mat och husrum kan- ske af mången anses som god årsinkomst) är villig att hafva tillsyn öfver och representera i hemmet.
Hemmets flickor bestå sig själfva tvätt och lyse.
— Att finna en lämplig våning blir väl svårt; möjligtvis kunde man taga tvänne min- dre våningar med jämnstora rum och slå ihop till en, och kanske ställer detta sig väl så för- delaktigt af flere skäl.
Och så frågan: huru få hemmet till stånd?
Ja, kanske är det bästa sättet att, som sagdt, vända sig till en seminarieföreståndare, men an- nars finnes det så mången bildad flicka, som är hänvisad endast till hvad hon själf kan förtjäna — ofta ej mera än 50 å 60 kr.
Skulle ej ett direkt upprop till dessa vara bra?
Två och två goda vänner anmäla sig samtidigt för gemensamt rum.
Naturligtvis bör det också med anmälan följa någon rekommendation från skola, förmyndare eller annan lämplig person.
Skulle så gärna ännu vidare behandlat » frå- gan », som ligger mig så om hjärtat, men vågar ej vidare i dasr inkräkta på utrymmet.
Ich.
* Kriget mot korsetten.
Dräktreformföreningens tioårsmöte.
' ^^tfk-imim I " flickhemsfrågan. "
Hyra Ved och koks Kokgas Lyse (matsal, föreståndarinnans rum.
tambur, kök och jungfrukammare] Tjänare - Hufvudrengöring (4 ggr pr år, 2 hjälpgummor hvarje gång i 2:ne dagar ä 1:25) Tvätt (duktyg, kökshanddukar, gar diner och jungfrukläder) Budningsafgift (2 ggr i månaden) .. Tidningar — Specerier Kött Fisk Ägg Smör (å 2 kr.
pr kilo) Matsmör (ä kr.
1,50 pr kilo) Bröd Dito hårdt Potatis och grönsaker Mjölk, oskummad (4 liter pr dag) ...
Dito skummad (» » » »),, .,.
Lagerdricka (8 halfbuteljer pr dag) ... Sylt och sättning Afbelalning på husgeråd 1400 200 32 60 250 20 36 13 15 600 800 155 155 312 78 365 75 150 175 20 75 175 20 100 450 •20 hållandena i Amerika och det sätt, hvarpå dräkt- reformkvinnorna där arbeta.
I Norge har fröken D. vunnit nweken tillslut- ning.
Hennes modeller tillverkas hos en af Kri- stianias allra förnämsta handelsfirmor, Steen &amp; Ström, och alla Kristianias yngre skådespeler- skor ha anlagt de reformerade underkläderna.
Under år 1895 såldes i Norge 15,000 chemisetter.
Fröken Dahls föredrag belönades med lifliga applåder.
Hon själf bär på ett förtjusande sätt upp de nya modellerna, och det var tvifvelsutan den allmänna meningen bland mötets deltagare, att om man » komme att ta sig så bra ut som fröken D. », vore det ingen risk att kasta hela det gamla systemet.
Det porträtt af den norska föreläsarinnan vi ha nöjet bjuda våra läsarinnor, torde ej jäfva denna trppfattning.
Därefter inledde fröken Högström diskussionen om skolbarns fotbeklädnad.
I denna fråga yttra- de sig fruarna Scholander, Jolin, Palme KOD Bom, Retzius och Linder samt fröknarna Palmqrisl, Högström, Dahl och Aclamsén.
Mötet beslöt ut- tala som sin mening, att de moderna liögskaftade.
kängorna äro förkastliga ur hygienisk, praktisk och ekonomisk synpunkt.
Sedan mötet afslutats, samlade sig deltagarna kring fröken Dahl, som med största beredvillig- het lämnade upplysningar om sin dräkt.
I dag, den 27 mars, kl. 8 e. m. håller frö- ken Dahl i Vetenskapsakademiens hörsal ett fö- redrag om en rationell kvinnodräkt och förevisar de af henne utarbetade modellerna till en sådan.
Vi rekommendera på det varmaste detta före- drag och äro förvissade om att den behjärtans- värda saken och fröken Dahls i hög grad till- talande uppträdande och förträffliga framställ- ningskonst skola skaffa henne många åhörare bland tänkande män och kvinnor.
Fröken Kristine Dahl är född i Kristiania.
Hon kom som 15-årig flicka i Schweiz tillsammans med unga amerikanskor, som voro klädda med hänsyn till hygienens fordringar, fick lifligt in- tresse för saken och anlade redan då den sven- ska dräktreformföreningens underkläder.
Under ett tvåårigt uppehåll i Amerika, där hon som lärarinna hade tillsyn öfver elevernas ändamåls- enliga klädedräkt, gjorde hon sedan bekantskap med föregångskvinnorna i dräktreformrörelsen därute och fick ögonen öppnade för frågans stora betydelse för kvinnokönets hygien.
Återkommen till Norge ägnade hon snart hela sin tid och ar- betskraft åt denna sak: tidningsartiklar skrefvos, bref och förfrågningar i massor besvarades, mön- ster utarbetades, modeller profvades och infördes i marknaden till billigaste pris och i mest till- talande form, föredrag höllos vid skolor och för- eningar.
Senast har fröken Dahl med stor framgång uppträdt i Köpenhamn och har nu, som sagdt, hunnit Stockholm på sitt krigståg mot korsetten.
* Fröken Kristine Dahl.
Fredrika-Bremer-förbundets dräktref ormför- enings årsmöte ägde rum i måndags afton i Läkaresällskapets lokal.
Mötet öppnades af fru Summa: 5691 Seholandcr.
Till ordförande utsågs fru G. Linder.
Återstår till brandförsäkring och di Ur årsberättelsen meddela vi, att föreningen, som verse 68 40 nu arbetat i jämnt tio år, under denna tid anordnat ett 70-tal expositioner samt att dess modellsamling Slutsumma: 5760 — nu räknar 130 nummer.
Under det gångna året ha Öfvertygad som jag är, att ofvanstående sum- offentliga föredrag om föreningens modeller hållits ma skall räcka väl till, tror jag, att den vid för- af fruarna G. Linder och H. Palme,, f. von Bom.
ståndiga inköp i flere fall ytterligare kan redu- Sedan års- och revisionsberättelsen upplästs, be- ceras.
T. ex. smör och ägg böra väl skaffas di- viljades styrelsen décharge, och val af styrelse rekt från landet, så ock en och annan gåJig får- samt revisorer företogs.
och kalfkött, som då ställa sig billigare.
Vid Därefter lämnades ordet åt fröken Kristine Dahl » långkok » bör bakas i hemmet; för öfrigt finnas från Kristiania, som i ett med späjidt intresse flere mindre bagerier här i Stockholm, där stort åhördt föredrag talade om dräktreformens ut- och godt bröd lämnas med 20 öre i påbröd på veckling i Norge.
Fröken Dahl yttrade, att man kronan.
För inköp af specerier kan man tryggt där hade den svenska dräktref ormföreningen att vända sig till någon godtköpshandel, där utmärkt tacka för de första impulserna till denna rörelse.
reela och goda varor fås till mycket låga priser, Men sedan har man själf tagit åtskilliga steg .lag känner åtminstone till en sådan.
Ost köpes framåt.
Fröken Dahl hade nu under nio år bäst och fördelaktigast från något mejeri.
Ja, ägnat sig, ej åt arbetet på kvinnodräktens refor- naturligtvis får man endast göra räkning på hus- merande, ty den nya dräkten har nästan intet manskost, men god och kraftig bör den blifva.
gemensamt med den gamla, utan åt arbetet att Tvänne arbetsvana, dugliga jungfrur bör hem- åstadkomma en rationell kvinnodräkt.
Fröken met hafva, och dessa sökas nog bäst i landsor- Dahl förevisade därefter de af henne utarbetade ten.
Den ena bör förutom vanlig matlagning modellerna, som i flere väsentliga punkter skilja också kunna baka och i det hela taget hushålla sig från den svenska dräktreformföreningens.
Den med omtanke, d. v. s. kunna taga väl reda på modell på delad kjol, som af fröken D. förevisades, all mat på bästa sätt, så att charkuteribodarne så var i alla afseenden bättre än den svenska.
Det svenska reformlifvet har fröken D. alldeles slopat.
litet som möjligt, helst icke alls, användas.
Som föreståndarinna har jag tänkt mig en äl- Hon kallade det en förbättrad korsett.
Fröken dre, för saken intresserad person, som mot fritt D. gaf därefter en intressant skildring af för- 6!)
Planschen för mars medföljer detta nummer i stället för det sed- vanliga romanarket.
Den utgöres af en auto- lypi från Silfver sparres Nya Grafiska Aktie- bolag efter R. Poetzelbergers intagande mål- ning » Lied ohne Worte » — » Sång utan ord. » Då möjligen åtskilliga af våra läsarinnor önska inrama och upphänga denna jämte an- dra af våra månadsplanscher till en prydnad för någon vägg i hemmet, ha vi ej velat för- minska originalen för mycket, ehuruväl de skulle vinna i typografiskt hänseende genom bredare mariginaler.
Vid inramningen böra de därför, för att göra sig fördelaktigast gällande, helst utskäras och uppfoäras på en tillräckligt stor kartong eller förses med en så kallad passe- partouiram.
« " Framtidsperspektiv / ' » Kvinnoklubben » hade härom aftonen i sin hemtrefliga lokal vid Norrlandsgatan 17 ett extra dramatiskt samkväm, hvarvid uppfördes ett litet skämtsamt » Framtidsperspektiv », för tillfället för- fattadt af en inom pressen och litteraturen ej obekant klubbmedlem — fröken Gerda Meyerson.
Lutpnlvret begagnas vid a l k aska.
el er Användningssättet tvät i stäl et ö l d r e b le ä s sta sa o m ch r e n a s t e N E R 0 T H &amp; Co. I * TI T F U L V E R f a a c ra h r penillIlCfaZ&gt;.
ma som med vanlig asklu S t, p o Tekn s i ka Fabr k i en " GÖTA LEJON " arar Ikläder Spara • r Sp arbete.
* * # GÖTEBORG.
S Ä P - P U L V E R ^ttf^kior).
li-itt från klor - 4- - ersät er såpa e e l r E rekommendera sitt allmänt erkända tvål.
Det lilla stycket spelade i » den ej allt för aflägsna framtid », då skapelsens herrar få sköta hushål- len, stoppa strumpor, städa och sy, under det representanterna för det täcka könet äro bank- direktörer, polismästerskor, riksdagskvinnor och ministrar.
Visserligen finnas, som en kvarlefva från en barbarisk forntid, ännu några exemplar kvar af det släkte, som kallas » tjänande fröknar », men dessa tyckas föra en föga afundsvärd tillvaro.
När fru Rika Kapitalinsky endast får sin » elekt- riska villa » i ordning, behöfver hon inga » pigfrök- nar » mer.
Då kommer allt att gå med elektri- citet.
» Jag trycker på en knapp och borsten bor- star mina skor, jag trycker på en annan och damm- trasan dammar, jag trycker på en tredje: pan- norna koka min mat, på en fjärde: bordet dukar sig o. s. v. » » Ja, jag har läst om allt det där i Idun,- » sva- rar den stackars tjänande fröken, » men hvad skola väl då vi ta oss till?
Redan när jag föd- des, skref mamma in mig i » S:t Ellens förening », där jag har förbundit mig att aldrig missbruka min kvinnokraft på kontorsgöromål, författare- skap, politik och sådant där otyg.
Jag valde den anspråkslösa lotten att bli tjänande fröken i familj, jag tänkte på så sätt lättare kunna bevara min rent kvinnliga naturell.
Men på de små usla lif- räntorna från » Palmeska pigbanken » kan man väl inte lefva — 50 procent på lönen, hvad är det för skräp! » Ja — detta är nu de antediluvianska stackars » pigfröknarna », men annars äro nog dessa fram- tidsdamer tillräckligt försigkomna: » Nu är det kvinnorna, som männer ta, Och männerna få bara svara: ja.
Ty kvinnan är det nu som makten har, Då är det inte bra att vara karl! » Damerna fria, damerna ha förmögenheten om hand och de stackars herrarne bilda en » förening för gifta mäns eganderätt ».