Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Under närvarande förhållanden vore det ganska vanligt, att bonddrängar äfvensom statfolk vid större herregårdar på söndagarne olofligen 4 Bevillnings- och Oecon.-Utskottets
N:o 2. genomslröfvade sine husbönders eller grannars skogsparker och, utan afseende på förbjuden eller tillåten jagttid, dödade eller förstörde hvad helst 'villebråd, som kunde åstadkommas, samt med detsamma ofta nog, genom vårdslöshet, förordsakade .skogseldar.
Herr von Wahrendorff trodde, att, om de föreshigne afgifterne för rättigheten att begagna jagtbössa ansågos för höga, kunde man gerna minska dem till endast 12 å 8 sk., om blott det Reglemeutariska i öfrigt liek stå qvar.
Detta senare trodde Herr von Wahrendorff redan vara godkändt i de flesta civiliserade länder, der man beflitada sig om att vårda skog och jagt.
Häruti instämde Herr Peijron.
Af Herr Hohenhausen:
Jag kan icke dela pluralitetens inom Utskotten beslut att afstyrka erläggandet af bevillning på idkandet af jagt, af skäl att jag är fast öfvertygad om, att en sådan bevillning skulle kraftigare än allt annat bidraga till införandet i alla provincer af en lika förnuftig hushållning med nyttigt villehråd, som nu med denna näringsgren i Norrland eger rum, tygenom en sådan bevillning vunnes i hvarje provincé en mängd personer, som hade interesse uti att bevaka cftsrlefnaden utaf stadgandena rörande jagt och djurfång, hvilket svårligen står att vinna genom de inrättade jagtförbunden allena.
Dessa jagtförbund äro till personal inskränkta och tili nitet för saken, jag fruktar, ephemeraire beskaffenhet.
Antages deremot bevillning å jagt, skola nyssnämnde föreningar erhålla ett varaktigt bestånd till både oeconomisk och physisk nytta för Nationen, — oeconomisk, ty jagten är en näringsgren för idkaren, oell villebrådet, om dermed förnuftigt hushållas ett godt och ymnigt födoämne, hvem kan förneka det?
— Physisk nytta, emedan jagten i alla länder erkännes vara ett på en gång lifvande och stärkande nöje, som är af verkligt behof hos oss, då våra nöjen mer och mer inskränka sig till mat och spelborden samt dryckeslagen, skall yppighet, flärd och försoffning utgöra ungdomens nöjen, må vi fåfängt vänta någon framtida duglighet af dem.
Jag tror ingen jägare skulle vilja neka eli bidrag för vinnande af det ändamål, alt med jagten tillbörligen förfares — han ser nu huru äggen borttagas, huru honan ofta skjutes på ungarne, oell huru, utan allt interesse, de fleste landtmän blunda för detta lagstridiga förhållande, som Kronobetjeningen icke förmår hindra, äfvensom han finner huru otillräckliga jagLeassorne äro att efter behof' belöna ulödandet af rofdjuren.
Ut - Utvikning!- tt/i Gecen,-Utskottets Bet, /V':« a. S Utskotten hafva hufvudsakligen grundat sitt afstyrkande på den förutsättning, att en bevillning å idkandet af jagt, skulle vara ett intrång uti egande- och dispositions-r ätten af jorden; samma ogrundade skäl skulle likaväl kunna anföras emot bevillning å brännvinsbränning och flesta speciela skattebidrag som dervid för serskild industri kan ega rum.
I flere länder skattar jordegaren för jagträttigliet, utan afseende på om de idka jagt eller iclje, och inkomsten går till Skattkammaren, hvaremot hos oss aldrig kan fråga uppstå att bidraget skulle utgöras utaf andra än dem, som vilja idka jagt på egen grund eller med behörig tillåtelse af egaren på andras; och denna afgift för öfrigt uteslutande användas till Landtmännens fördel, utrotande af rofdjuren.
Att begära ett förbud för andra än Jägare, att bära gevär och öfva sig med skjutande, anser jag högst olämpligt, men är deremot fullt öfvertygad, Rikets Ständer åstadkomma ett verkligt gagn om de bifalla, att intill nästa Riksdag, en årlig bevillning å idkandet af jagt må åläggas och uppbäras inom hvarje Län, till det belopp , som kan öfverenskommas , på sätt sorn för åtagande och uppbärande af Curhus-afgiften stadgadt är; dock icke högre än 24 sk. för dem af allmogen ' och 1 R.dr af alla andra , samt, att inkomsten uteslutande användes till prcemier för rofdjurs utödande inom Länet, och att redovisningen för dessa medels användande> ärligen uti en allmän Kungörelse, af Konungens Befallningshafvande meddelas.
Uti Norrland, der redan till invånarnes stora förmon, en god hushållning med villebrådet iakttages, är visserligen icke af behof att afgiften högre åtages än 1 å 2 sk. för allmogen, och dubbelt för dem af andra classer, och denna lindriga afgift skulle dock bidraga till jägarnes egen fördel genom ett högre praemiebelopp å fällandet af rpfdjur, hvilka, synnerligast räfyar, borttaga mycken fogel under liggetiden» JHAang t Hl Jl, »fr; Trot, i834»' 5 Samt. 2 A/det. 2:dra Häftet. 2 STOCKHOLM, i834; hos J. A. WaMdÖm. B ev.- och Occon.-Utsk. Betänkande N.o 3.
) Nio 3.
Ankom till Exp.-TJtsk. den II Junii.
Betänkande, angående grunderne för förändrade föreskrifter om bränvinsbränningen och hvad dermed har gemenskap.
Jemte det Kongl. M;ij:t uti Nådig Skrifvelse den 8:de sisll.
Februarii tillkännagifvit, ali Kongl. Majit, betänkt alt, till inskränkning af bränvinels öfverdrifna och skadliga bruk, bidraga genom alla åtgärder, som i denna hushållsgren af Kongl. Majit bero, har för afsigt, att inskränka tiden för bran vinsbränningens utöfning i allmänhet till endast Sex månader af året, och meddela bestämdare Stadganden emot missbruk vid redskapens form och sammansättning samt utfärda förnyade föreskrifter, »ingående minut försäljning af bränvin; hafva inom Riks Stånden motioner och yttranden i ämnet blifvit framställde:
Ilos Högloft.
Ridder skåpet och Adeln: tf Herr Grefve Lewenhaupt, Patrik, Herr Grefve Horn, Herrar Friherrar ne Boye, QLudvigf) Toll, (Gustaff) von Strokirch, Löwen, Sprengtporten och Palmstjerna, samt Herrarne Montgommery, Ramsay, Carleson, Rothlieb, Axel Fredric, Charpentier, Gripenstedt, von Wahrendorff, af Robsahm, Stedt, von Troil och af Ekenstam.
Hos Högvördige Preste-Ståndet: ef Herrar Biskopparne, Doctor af Wingård, Doctor Faxe, Doctor Thyselius, Doctor Hedren och Doctor Franzéll, Herrar Professorerne Doctor Engeström, Doctor Hasselroth och Doctor Agardh, Herrar Prostaine, Doctor Elfström, Doctor Björkman, Doctor Hvasser, Doctor Ruus, Doctor Heurlin, Doctor Petersson, Doctor Bexell, Rosen, P. P. Svedelius, Bjursten, Öhrnberg, Mittag, Ödmann, Ahlqvist, Edvall, Stenhammar, Östberg, Nordin, Holmström och Astrand samt Herr Kyrkoherden Bergvall: inom Hällofl. Borgare-Ståndet: »f Herrar Leffler, Petre, Halling, Rubin, Andersson, Machel, Wijkman, Hessle, Egnell, Olbers, Cederborg, Levin, Warn, Helleday, Helsingius, Amberg, Langenberg och Wijk; Bih. till R- St.
Pret. iS34. 5 Samt. i Afd. i 3:dja Häftet. a B ev.- ocfi. Oecon.-Utsk.
Betänkande N.-o 3. inom Hedervärda Bonde-Ståndet: af Riksdagsmännen ifrån Malmohus
Tufve Månsson, Anders Nilsson och Nils Månsson; ifrån Stockholms
Nils Insulin, Jan Petter Jansson, Eric Ersson och Gustaf Larsson; ifrån Södermanlands Län : Gustaf Gustafsson; ifrån östergöthlands
Län: Samuel Andersson, Lars Jönsson, Olof Olofsson, Anders Andersson, Anders Nilsson och Botvid Jonsson; ifrån Skaraborgs
Län: Anders Brisman och Lars Larsson; ifrån lilfsborgs
Län: Anders Danielsson, Lars Larsson Och Hans Jansson; ifrån Götheborgs och Bohus
Län: Lars Hansson, Olof Svensson och Olof Eriksson; ifrån Kronobergs
Län: Sven Heurlin, Johan Christoffersson och Göran Jonsson; ifrån Christianstads
Per Nilsson, Per Jonsson och Jöns Jönsson; ifrån Westernorrlands
Län: Johan Olof Däldberg, Erik Svanberg, Johan Bengtsson och Nils Strindlund; ifrån Jönköpings
Län: Johannes Andersson, Johannes Svensson, Peter Jönsson, Anders Pålsson och Per Persson; ifrån Blekinge Län:
Vice Talmannen Jon Jonsson, Ola Jeppsson, B- G. Appelqvist och Olof Månsson; ifrån Wermlands Län: Bengt Eriksson, Johan Erik Jansson, Olof Olsson, Jonas Kylander, Johannes Olofsson och Per Ersson; ifrån Calmar Län: Johannes Andersson, Peter Persson, Nils Magnusson och Samuel Jönsson; ifrån Hallands
Peter Andersson, Bengt Gudmundsson och Anders Svensson: ifrån Stora Kopparbergs
Län: Erik Ersson; ifrån Jemtlands Län: Erik Nilsson oell Anders Mårtensson; ifrån Westerbottens
Län: Jöhan Larsson (Viklund, Olof Olofsson och Anders Normark; ifrån Örebro Län: Anders Eriksson, Nils Persson och Lars Olsson; ifrån Gefleborgs Län: Erik Persson; ifrån Upsala Län: Johan Andersson och Nils Larsson; samt ifrån Westmanlands
Län: Erik Ersson och Anders Andersson; hvilka motioner blifvit remitterade dels till Bevillnings-, Lagoch Oeconomie-Utskotteu gemensamt» dels serskildt till något af desse Utskott. §* r.
Vid granskning af Motionerne hafva Utskotten funnit, det en Motionair e, Jonas Kylander ifrån Wermland, föreslagit, att bränvinstill verkningen måtte helt och hållet förbjudas, hvilken fråga således först torde till besvarande böra upptagas; och som bränvinsbränningen under en längre tid utöfvat det inflytande på jordbruket, att densamma för närvarande icke utan menliga påföljder kan derifrån skiljas, samt sjelfva varan äfven närmat sig till ett behof för nationen, anse, B ev.- cch Oecon.-TJtsh Betungande IV.-o 3. 3 Utskotten nSgot afseende å berörde motion icke kunna fästas. §• 2.
Då i Öfrigt flere motioner åsyfta serdeles genomgripande förändringar i nu gällande föreskrifter om bränvinsbränningen och dermed gemenskap egande ämnen, hafva Utskotten ansett lämpligast för en ändamålsenlig behandling af ärendet, att nu föreslå allmänna grunder för rättigheten och vilkoren af bränvinstillverkning, samt beskattningen deraf, och att i sammanhang dermed besvara motionerne, så vidt de sträcka sig till de i dessa delar föreslagna förändringar, hvilka väsendtligast kunna innefattas i följande momenter: ilo
Att en gräns måtte bestämmas emellan liusbehofs-och fabriksbi än vinsbränning, samt den förra vara medgifven alla jordegare med en mindre pannerymd och den senare tillåten för hvar och en, som dertill sig anmäler med hvad redskap sorn helst; 2:0
Att husbehofs-bränvinsbränningen måtte upphöra samt tillverkning af bränvin endast fabriksmessigt få utöfvas och vara en och hvar tillåten; 3:o att Städernes bran vinstill verkningsrättighet måtte alldeles- upphöra och en sådan rättighet hädanefter åtfölja endast jord på landet; 4:o att, till hämmande af bränvinets omåttliga bruk, genom förminskad tillgång och varans fördyrande, icke allenast tiden för bränvinsbränning måtte inskränkas och beskattningen å tillverkningen förhöjas, utan ock all slags konst-apparat förbjudas och endast enkel bränvinsbränningsredskap tillåtas till begagnande med en bestämd construction och inskränkning i den nu lofgifna pannerymden.
5:o att beskattningen å bränvinsbränning måtte fästas antingen vid redskapen eller tillverkningen och de hittills erlagde bevillnings-afgifter af hemman- och stadsjordsvärdet samt för öfverproduction försvinna; 6:0 att öfverlåtelse af den bränningsrättighet, som innehafvare deraf icke sjelf begagnar, hädanefter ej måtte få ega rum. §.3.
Innan Utskotten meddela hufvudsakligt yttrande öfver de nu framställde förslag, angående bränvinsbräningens utöfning, anse Utskotten sig böra angifva de grundsatser, hvarpå Utskottens åsigter i ämnet sig stödja.
4 Dev- och Oecon.-Uisk.
Betänkande N.-o 3.
Sorn en ymnig lillåäng på bränvin, i förening meri lågt pris derå, bidrager lill ett omättligt och skadligt förtärande af denna vara inom nationen, hafva Utskotten funnit, att åtgärder böra vidtagas, till fördyrande af bränvinet oell minskning i tillgången derpå; och då det utgör en fördel för jordbrukaren att lill bränvinsbränning kunna använda sine understundom i annan väg oafsätlbara producter af jorden, dels för eget behof, dels till afsalu och dels för att till ladugården anskaffa ett tjenligt ulfodringsämne, hafva Ulskolten ansett bränvinsbrännings-rältigheten böra, såsom en jordbrukets förmonliga tillhörighet, ulslutande åtfölja jord på landet och i Städerne. §•4* - .
Med tillämpning häraf, finna Utskotten sig icke kunna tillstyrka, att brätt vinsbränningen må såsom fabriksnäring bedrifvas; hvaremot Utskotten, i likhet -med hvad i irsla Art. 2 §. af j 83o års Förordning om bränvinsbränningen finnes stadgadt, föreslå, att branvinsbrännings-iåltighelen må på landet åtfölja hemman och hemmansdelar med åsatt mantal efter Jordeboken, bebyggda, med serskild åbo försedde utjordar och andra lägenheter, hvilka uti ordinarie eller extra-ordinarie rotering deltaga eller rote fri hets—äfg i ft utgöra, äfvensom icke roterade, men med serskild ränta till Kongl. Majit och Kronan eller lill Innehafvare af Kongl. Majlis och Kronans rätt beiagde torplägenheter, samt i Städerne den lill hvarje Stads område hörande jord. §• 5.
Då Utskotten hysa den öfvertygelse, att de sammansatte elier konstbränneri-redskapen, genom den dermed till betydlig höjd uppdrifne produetion, synnerligast bidraga till en öfverflödig tillgång på bränvin och lågt pris derå, hvilka omständigheter Ulskolten redan uppgifvit såsom befrämjande fyllerilasten, hafva Utskotten, dels för alt, så vidt det i denna väg låter sig göra, hämma ett omättligt bränvinssupande genom en förminskad tillgång, och dels i beli aktande deraf, all bränvinsbränningen, sådan den 1111 bedrifves, kan, ulan afsaknad för jordbruket, hvars förmon den egentligen bör afse, tåla inskränkning, funnit nödigt att, genom förändrade föreskrifter i afseende på redskapens beskaffenhet, åstadkomma ett förminskadt lillverknings-belopp, för hvilket ändamål Utskotten föreslå, att B ev.- och Occon.-Utsk.
Bestänkande N.o 3. 5 bränvinsbränning hädanefter må utöfvas med enkel redskap, hvartill , med afseende å besparing af bränsle, endast mäsk värmare, utan rectificalions-apparat, bör få begagnas, samt alt all amian konst-apparat förbjudes. §• 6.
Till enkel redskap räknas parma med hatt, bröst och nfkylnings redskap; hvaremot ali annan apparat, med undantag af mäskvärmare, anses höra till konstredskap.
För att undanrödja alk underslef i afseende på redskapens construction, hafva Utskotten ansett nödigt bestämma, att panna icke får vara lägre än sex turn ifrån bottens kant till bröstets kant in vändigt och pannans öppning icke större än hälften af pannbottnens diameter; att i fy 11- ningslucka på hatt eller bröst till panna utan mäskvärmare ej må finnas; att halsen icke får vara högre än 3 tum; att hattens rymd ej må öfverstiga två tredjedelar af pannans; att, å inmurad panna, murningen icke får gå högre än på halfva halsen; och alt, vid utröntmde af pannans innehåll, densamma uppmätes ifrån bottnen till halsens nedre kant; Ifvensom Utskotten, vid mäskvärmares begagnande, fästat sådane vilkor, att densamma må användas endast för tillmäskningens uppvärmande och icke öfverstiga pannans rymd med mera än en femtedel, samt i«ke vara inmurad eller af eld vidröras. §• 7-
Med bibehållande af det lii'tills vanliga maximum i pannerymd af 90 kannor, anse
Utskotten en panna af nämnde storlek böra vara del högsta, som af jordegare på en bolstad eller egendom, som nyttjas under eget bruk, må till bi än vinsbrän ning begagnas; hvarvid jemväl bör iakttagas, alt den panlierymd, hvarmed egare eller innehafvare af jord är berättigad att bränna, icke må fördelas i flere nannor, utan skall bränvinsbränningen utöfvas endast med en panna; finnande Utskotten, alt egare af tvänne eller flere egendomar på landet må vara öppet lemnadt alt antingen på ett ställe för alla eller vissa af egendomames sammanslagna värde, eller ock på hvarje af dessa egendomar idka brän vinshränning med den pannerymd, som efter jord värdet får begagnas. 6 Ser.- och Oecon.-TJtsk. Betagande N.o 3; §. 8. livad i sistnämnde omständighet beträffar Städernes jord, finna Utskotten skäligt tillstyrka, att af de fleste röstegande invånare i hvarje Stad, der jorden tillhör Staden, må bero att, i den ordning, som uti hvarje Stad för beslut om Stadens inkomst eller utgift iaktt3ges, bestämma, huruvida den bränvinsbränning, hvartill Staden, efter värde af de serskilde jordlotterne, är berättigad, skall åt desses innehafvare upplåtas eller för Stadens gemensamma räkning utöfvas, och om bränvinsbränningen skall ske med serskilde pannor efter hvarje jordlotts värde, eller ock i ett eller flere sammansatte verk efter alla eller flere jordlotters sammanslagne värde; men att åter i de Städer, der jorden är med egande rätt fördelad på Sta• dens invånare, det må ankomma på det beslut, som ibland dem af pluralileten, beräknad i mon af jordvärdet, fattas, samt att, i den händelse förhållandet är blandadt, enahanda grunder skola följas, under förbehåll likväl, att, derest Kongl. Majit ej, i betraktande af serskilde omständigheter, annorlunda redan förordnat eller framdeles förordnar, stadgandet om högsta pannerymden skall för sådane föreningar tjena till efterrättelse; börande för öfrigt, vid utöfningen af Städernes bränvinsbrännings-rättighet, iakttagas, att de brännerier, som hädanefter för detta ändamål anläggas, varda utom Stadens staket på lämpligt afstånd iffån andra byggnader uppförde. §• 9- För att i möjligaste måtto undvika förändring af den enkla bränvinsbrännings-redskap, som hittills varit begagnad, finna Utskotten skäligt föreslå, att den pannerymd, som får nyttjas, må bestämmas efter innevarande års taxeringsvärde å jord,
i enlighet med den i 3 §. af j83o års förordning om bränvins-bränningen intagne tariff, hvilken under I^:o i härjemte bifogas. Eev.- och Oecon.-Ulsk.
Betänkande N-o 3. 7 §•
IO’ Med afseende på den hastighet i averkningen, som kan åstadkommas genom begagnande af mäskvärmare, anse Utskotten, att den nu föreslagne pannerymden bör, då mäskvärmare" nyttjas, med en tredjedel förminskas. §. ir.
Då Utskotten antagit, att bränvrnsbrä»nings-rättigheten bör åtfölja jorden, finna Utskotten skäligt tillstyrka, alt i det egendomsvärde, hvarföre bränvinstillverkning får ntöfvas, ej må inbegripas någon öfverflöds-åbyggnad eller sådan, sorn öfverstiger en femtedel afjordens taxeringsvärde, med afseende hvarpå skillnad bör af Taxerings-Comiteerne uppdragas emellan nödig och öfverflödig byggnad, der den finnes. §. 12, För att med rättvisa och billighet tillämpa grundcrne för bränvinsbrännings-rättigheten, hafva Utskotten funnit sig för större egendomar, hvilka, med en större tillgång af jordproducter, kunna vara i behof af en mera utvidgad bränvinsbränning, böra bereda tillfälle dertill; och få Utskotten derföre föreslå, att, för egendomsvärde af 22,5oo
Rrdr och derutöfver, må, utan förminskning i pannerymden, begagnas en panna om <)o kannor, jemte mäskvärmare, hvilken förmon äfven bör i proportion tillkomma egendom i värde öfver i5,oooR:dr och intill förstnämnde belopp. §. i3. Sorn Utskotten anse bränvins-bränning icke vara för jordbruket erforderlig under hela året, och en förkortning i bränningstiden äfven kan i betydlig moa bidraga till en förminskad tillgång på bränvin, finna Utskotten sig böra föreslå, att tiden för bränvins-bränning må inskränkas till sex månader om året, ifrån den i November till April månads slut; hvar och en till bränvinsbränning berättigad likväl öppet lemnadt, att vid mantalsskrifning uppgifva, anlin - / 8 Eev.- och Oecon.-ZJtsk.
Betänkande N.-o 3, gen lian vill begagna hela eller halfva denna termin, eller elen första eller senare häl flen deraf, med skyldighet, i händelse första hälften af terminen begagnas, alt sjelf vidkännas kostnaden för redskapens försegling; och kommer afgiften för bränvinsbränning alt, i förhållande derefter beräknas. §• i4.
Beträffande bevillnings-afgiflerne för bränvins-bränning, finna Utekotten skäligt föreslå den förändring i nu varande beskattning, att ej mindre den utöfver minimibeloppet stadgade afgift af En skilling för hvarje kanna bränvin, som om året tillverkas, än ock den efter, hemmans- och' Stadsjordsvärd* utgående bevillning må upphöra, samt att afgiften hädanefter fästes endast vid redskapen, beräknad efter en billig grund af den tillverkning, som med den kan åstadkommas, i hvilket afseende Utskotten antagit, alt för pannor till och med 16 kannor skatten bör utgå efter 8 sk. för kannerymden; ifrån 16 kannor till och med 3o kannor efter en tillökning af i sk. på kannerummet; ifrån 3o kannor till och med 4o kannor, efter tillökning af 2 sk. på kannan; ifrån 4° kannor lill och med 5o kannor efter tillökning af 3 sk. på kannan; ifrån 5o kannor till och med 6o kannor efter tillökning af 4 på kannan, ifrån hvilken sistnämnde kannerymd lill och med go kannor, då vid produetionen någon förmon af ökad braavins-qvantitet på pundet icke vinnes, afgiften tillökas med i sk. på kannerummet, hvilket förhållande af bilagde tariff N:o a närmare utvisas. §. ,5.
Då Utskotten föreslagit, att pannerymden, om mäskvärmare begagnas, skall med en tredjedel förminskas, anse Utskotten någon serskild afgift för mäskvärmare icke böra ega rum i annan händelse, än då den nyttjas till den för egendom Öfver i5,ooo R:dr värde tillålne pannerymd, hvarvid bör iakttagas, att, efter förhöjning å pannerymden af 5o proeent, afgiften beräknas med tillökning af 2 sk. på kannerummet utöfver hrad för en Bevilln.- och öecon.-TJtsk. Betänkande N.o 3. -q en 90 kannors panna belöper, på sätt tariffen närmare ut visar.
S- l6* Hos Utskotten liar väl fråga förekommit, om någon viss tid borde bestämmas, hvarunder innehafvare af pistoriska verk eller konstbrännerier skulle, såsom en billig ersättning för den förlust, som kommer att drabba dem genom desse inrättningars upphörande, tillåtas att desamma vidare begagna; men som Utskotten, vid närmare öfvervägande häraf, funnit en sådan tillåtelse dels i betydlig mon och för en längre tid motverka det åsyftade ändamålet af förminskad tillgång på bränvin och dels föranleda ett kännbart lidande för de enkla pannorna, hvilka, med dea föreslagne högre beskattningen, kunna mindre än förut täfla med konstbrännerien i tillverkningens afsättning, anse Utskotten sig böra tillstyrka, att rättigheten , att till bränvinsbränning begagna annan redskap än den Utskotten föreslagit, må upphöra så snart den n}ra Författningen om bränvinsbränningen blir till efterlefnad gällande.
§• *7- Hvad angår den af en del Motionairer väckte fråga, huruvida öfverlåtelse på annan person af bränvinsbrännings-rättighet, som innehafvare deraf icke sjelf begagnar, hädanefter må ega rum, så.enärbränvinsbrännings-rältigheten bör åtfölja jorden och Utskotten icke funnit skäligt, att innehafvare af jord skulle förbjudas att på annan person öfverlåta en jorden tillhörande rättighet, den han icke sjelf utöfvar, helst en sådan öfverlåtelse icke kan blifva för någon annan förnärmande, anse Utskotten sig böra tillstyrka, att den hittills lofgifne transporlrättigheten i berörde afseende äfven hädanefter må fortfara, hvarvid, utom de föreskrifter, som derom redan linnas i nu gällande Författning upptagne, Utskotten likväl anse det vilkor böra fästas, att innehafvare af bränvinsbrännings-rättighet, då han densamma på annan person öfverlåter, jemväl skall ansvara för öfverträdelser emot Författningarne om bränvinsbränningen, sorn af en sådan person kunna begås; och få Utskotten' Bih. till R.
Fröt. 1834.
S Sami. 2 Afd. a 3:dje Häftet. 1<5 Sevilln.~ och Oecon.-Ulsk.
Betänkande N.-o 3. i sammanhang härmed, föreslå, att då flere åboer å samma hemman eller å serskilde hemman inom samma byalag förena sig om en gemensam utöfning af deras bränvinsbrännings-rättighet med en gemensam panna, bränvinsbrännin gen bör verkställas på viss uppgifven lägenhet inom hem manets eller byalagets område, i hvilka omständigheter
Utskotten uti det reglementariska vilja föreslå de Stadgande!), som, till förekommande af missbruk, kunna finnas af nöden. §• '»8.
Vidkommande de i åtskillige motioner framställde yrkanden , dels att minuterings-rättigheten af bränvin målte hvar och en tillåtas emot afgifter lill Staten, och dels att berörde rättighet måtte alldeles upphöra eller åtminstone krogarnes antal inskränkas; så enär Utskotten anse en obegränsad minuterings-rältighet af bränvin understödja fyllerilasten, samt att åter ett allmänt förbud emot minutering* åf bränvin skulle föranleda till lönnkrögeri, finna Utskotten sig icke kunna biträda dessa motioner i vidsträcktare måtto, än alt Utskotten tillstyrka: det nödig inskränkning i minuterings-rättigheten må vidtagas, i hvilket afseende, äfvensom angående beskattningen af denna rättighet, Utskotten vilja meddela yttrande i det Betänkande, som kommer att åtfölja Förslaget till reglementariska föreskrifter om bran vinsbränningens utöfning ; i sammanhang hvarmed Utskotten gemensamt med Lagutskottet äfven torde få besvara öfrige delar af de i ämnet framställde motioner.