Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Cronstedt att för Utskottet närmare utveckla de skäl och omständigheter, som å ena och andra sidan borde vid denna vigtiga frågas bedömande tagas under öfvervägande; och har Utskottet uti sitt den 20 sistlidnc
Mars under Nio 77 afgifna memorial, lemnat Rikets Ständer fullständig kännedom om den utredning, frågan genom bemälde sakkunnige personers benägna medverkan erhållit.
Med hänvisning till innehållet af dessa för ämnets utredning meddelade upplysningar, får Utskottet här i korthet återgifva de hufvudsakliga omdömen, som dels af Herr Friherre Ericson dels af ofvanbemälde sakkunnige personer blifvit uttalade, beträffande den ifrågasatta förändringen af spårvidden å Statens stambanor.
Herr Friherre Ericson har i detta hänseende yttrat följande:
"örn man täger i betraktande de jernvägslinier, som ännu kunna ifrågakomma till utförande på Statens bekostnad och som redan utgjort föremål för Rikets Ständers öfyerläggningar, nemligen Östra, Norra och Nordvestra stambanorna, och hvilka torde kunna räknas till de "framtida Jernvägsföretag”, Rikets Ständer i härofvan citerade del af den underdåniga skrifvelsen antydt, så blir den frågan lätt besvarad, huruvida skäl förefinnas att för dessa nya linier begagna ett annat, mindre kostsamt, men med det redan använda mindre öfverensstämmande byggnadssystem.
Af den redogörelse, jag i det ofvan anförda lemnat, angående de grunder, som hittills varit följda vid utförandet, af Statens jernvägar, torde framgå, att någon verklig besparing i anläggningskostnad ej kan vinnas, med mindre, än att er^ genomgående förändring i hela byggnadssystemet företages, eller genom förminskning af spårvidden och begagnandet af lättare räler och till följd deraf äfven lättare materiel; men då, enligt min öfvertygelse, samma Bih. till R.
Fröt. 1862 §■ 1863. 4 Sami. 1 A/d. 2 Band. 1 Haft. 2 10 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. skäl tala för användandet af det redan följda byggnadssystemet, åtminstone i dess liufvudsakligaste bestämmelser, äfven å bär ofvan nämnda möjligen iffågakommande jeruvägslinier, så får jag, med åberopande af dessa skäl, nu endast yttra mig öfver lämpligheten att antaga tvänne olika systemcr för landets stambanor, med särskildt afseende fästadt å de nya linierna”.
Nordvestra stambanan skulle komma att förbinda den Yestra med Norriges jernvägar, Norra stambanan skulle förbinda den Vestra med jernvägen emellan Gefle och Falun, och den Östra stambanan skulle utgöra förbindelse mellan de Södra och Vestra stambanorna.
Häraf synes, att i alla de nya ifrågasatta liniernas ändamål skulle ingå, bland andia, äfven det att utgöra förbindelse med redan enligt hufvudsakligen samma system färdigbyggda jernvägslinier.
Om nu de nya linierna byggdes efter andra grunder, så att icke samma materiel kunde å alla stambanorna begagnas, blefve följden, att ombyte af materiel och deraf följande omlastningar måste ega rum vid hvarje föreningspunkt emellan de efter olika systemer utförda banorna Jern vägsförbindelsen mellan södra och norra Sverige skulle således komma att 4 å 5 gånger besväras af omlastning, nemligen först vid Nässjö, der Östra stambanan skulle utgå från den södra, derefter vid Katrineholm, der förstnämnda stambana skulle möta den Vestra, så vid Stockholm (varö sig att jcrnvägslinie genom staden vore utlagd eller ej), derifrån Norra stambanan skulle utgå, vidare vid någon punkt på Gcfle-Dala-vägen, samt slutligen, för den händelse att från denna jernväg en annan efter nya systemet utginge norrut, äfven vid den punkt, der dessa båda vägar sammanträffade.
Jag torde ej behöfva särskildt utveckla den hämmande inverkan alla dessa omlastningar skulle utöfva å godstrafiken, likasom det torde vara öfverflödigt att särskildt påpeka de hinder med afseende å passageraretrafiken, en dylik anordning skulle åstadkomma, såväl till följd af den ringa hastighet, hvarmed tågen å det nya systemets banor kunde framgå, som den ofta återkommande omflyttningen af passagerare och deras bagage i andra vagnar.
Men hvad jag deremot icke får underlåta att anmärka, är den förökade kostnaden, såväl med afseende å uppsättning och underhåll af materiel, som beträffande trafikens drift.
Jag har redan i det föregående visat den ekonomiska vigtcn af att för den rörelse, som sannolikt är att förvänta å Statens jernvägar, och i betraktande af de stora afstånd, som måste tillryggaläggas, begagna en så stark materiel, som den redan antagua; och jag har äfven framhållit de omständigheter, som verka till förökning af anläggnings- och driftkostnad, derigenom att en talrikare, men mindre kraftig materiel måste användas.
Skulle nu härtill komma nödvändigheten att för hvarje af de nya linierna anlägga särskilda reparationsverkstäder, skulle säkerligen icke allenast den besparing med afseende å anläggningskostnaden för banan och permanenta byggnader, man trott sig vinna, till stor del gå förlorad, utan tillika en i motsatt fall obehöflig underhållskostnad för de särskilda reparationsverkstäderna uppkomma.”
Fördelarne att på samma vagn kunna förflytta varor från den ena ändan af riket till den andra, vigten att hastigt kunna transportera personer, särdeles trupper under krigstid, äfvensom krigsmateriel mellan landets olika delar, hvilket betydligt lättare låter sig verkställa, då driftmaterieleu kan för ändamålet samlas på de banor, der sådan transport skall ske; fördelen att vid oförutsedda behof, såsom vid krigstillfällcn kunna från hvilken del af Europa som helst inköpa färdig materiel, som genast kan sättas i spår; den stats-ekonomiska vinsten för den inhemska industrien att, till följd af öfverensstämmelse i konstruktion emellan den inom landet tillverkade och öfverallt på kontinenten begagnade materiel, äfven - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. 11 som till följd af den lika spårvidden, lättare kunna i utlandet afsätta sina tillverkningar och täfla med de utländska fabrikanterna, hvartill grundade förhoppningar förefinnas i de materialier af utmärkt beskaffenhet vårt land eger, och såmedelst kunna efter hand åstadkomma billigare priser till förmån för våra egna jernvägar; vidare det jemförelsevis billiga pris hvartill våra stambanor kunnat byggas och för hvilket ingen bana af samma konstruktion och styrka i något annat land kunnat utföras, och slutligen sannolikheten för att i en icke alltför aflägsen framtid de bandelar, som blefve anlagda efter det billigare byggnadssättet, icke skulle kunna uppfylla tidens fordringar, utan att ombyggas, hvarigenom en stor del af den kostnad, landet derpå nedlagt, vöre förspilld, — alla dessa omständigheter synas mig så talande, att jag, endast på grund af dem och oansedt de ekonomiska olägenheter, jag förut anfört, måste i underdånighet afstyrka att för de nya stambanor, som kunna komma till utförande, ett annat byggnadssätt, än det, hvarefter de nuvarande blifvit utförda, antages.” Herr Kapitenen Nordenfelt, och Herr Kapitenen Grefve Cronstedt hafva öfvereusstämt i den åsigt, beträffande det byggnadssätt, som för våra jernvägar bör begagnas, "att starka räler, djup kallast och Tored lanvall inom de gränsor, som vid Statens jernvägar användas, äro fördelaktigasamt "attför Statens blifvande jernvägsbgggnader den antagna spårvidden af 4,83 fot bör "bibehållas, och att samma spårvidd bör antagas för vigtiga utgreningar från och sam" manbindning ar emellan stambanorna."
Deremot har Herr Majoren Adelsköld, med stöd af vunnen erfarenhet vid redan varande jernvägsanläggningar, ansett, att väl och ändamålsenligt utförda jernbanor med mindre spårvidder än den vanliga 4,83 fots, inom vissa gränsor, eller med en trafik, som uppgår ända till 1,000,000 centner årligen efter banans hela längd (omkring Jidel af Belgiens godstrafik år 1861), äro i ekonomiskt hänseende fördelaktigare, dels emedan ett betydligt mindre kapital, under i öfrigt enahanda omständigheter, visat sig erforderligt till deras åstadkommande, dels ock emedan samma trafik lemnar en relativt större behållning på detta kapital; men Herr Majoren har, det oaktadt, för sin del afstyrkt, att det system, som från början antagits för Statens jernvägar, numera ändras, hvarjemte han ansett att hufvudbanorna och sammanbindningar dem emellan, äfvensom vigtigare utgreningar, som kunna anses utgöra fortsättning af de förstnämnda, böra hafva samma spårvidd och åtminstone i det närmaste samma byggnadssätt, som för hufvudbanorna en gång blifvit antaget, så att samma rörliga materiel ömsesidigt må kunna begagnas.
Vidkommande åter isolei'ade lokalbanor samt egentliga bibanor till hufvudlinierna från bergslager, fabriksorter, mindre städer, lastplatser, skogstrakter, bruk och andra dylika ställen, hvilka banor borde anses såsom uteslutande industriela företag, har Herr Majoreu Adelsköld för möjliggörande af dessa nyttiga anläggningar på en mängd ställen, som eljest måhända för all framtid måste vara i afsaknad af denna mägtiga häfstång för industriel förkofran, tillstyrkt, att spårvidden och byggnadssättet i allmänhet å dessa banor borde helt och hållet rättas efter trafikens beskaffenhet; samt i öfrigt i likhet med Herr Friherre Ericson och Herr Kapitenen Nordenfelt, framför allt förordat starka och väl byggda jernvägar såsom bäst ledande till säkerhet, snabbhet och besparing.
Slutligen har Herr Grefve von Rosen yttrat den åsigt, att, sedan Vestra och Södra stambanorna blifvit fullbordade, inga flera bredspåriga banor inom Sverige borde anläggas, utom måhända den, sorn skall förena Norska jernbanan vid riksgränsen med Vestra stambanan. 12 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87.
Ehuru rikhaltiga upplysningar i förevarande vigtiga fråga genom de ofvan anförda yttrandena blifvit meddelade, tror sig
Utskottet dock icke behöfva nu ingå i bedömande af frågan om hvilketdera systemet i och för sig tilläfventyrs vore för Sverige det mest passande.
Utskottet hyser nemligen den öfvertygelse att, då de färdigbyggda eller under arbete varande stambanorna nu erhållit en utsträckning af mera än 60 mil, införandet af ett annat system, än det hittills följda, skulle medföra så stora olägenheter, att en förändring i det hittills följda anläggningssättet icke bör ifrågakomma; och Utskottet får alltså, med erinran derom, att Kongl. Maj:t uti Sin nådiga Proposition förklarat
Sig vilja i afseende på drift- och underhållskostnaden tillse, att all med trafikens ändamålsenliga ordnande och rörelsens kraf förenlig besparing varder iakttagen, hemställa: 6:o. att någon förändring i det hittills för Statens stambanor följda byggnadssätt icke må ega rum vid utförandet af de stamba nor, för hvilkas anläggning på Statens bekostnad och genom dess omedelbara försorg anslag vid innevarande riksdag varda beviljade.
I ändamål att bereda minskning i de kostnader, Staten i och för fortsatt anläggning af stambanorna måste vidkännas, har hos Utskottet fråga uppstått, dels huruvida icke, såsom vilkor för meddelande af anslag till dessa banors påbörjande, borde stadgas skyldighet för kommunerna att kostnadsfritt lemna erforderlig jord såväl till sjelfva banbyggnaden, som till nödiga stationer, dels huruvida och i hvad mån de sjöstäder, genom hvilka stambanorna komma att byggas, borde åläggas att likaledes kostnadsfritt upplåta tjenlig hamnplats, dit stambanan skulle på Statens bekostnad ledas, eller om sådane städer må vara berättigade att, på egen bekostnad och mot åtnjutande af lämplig godtgörelse utaf de trafikerande, anlägga nödiga spår från stambanan till stadens egna hamnar och kajer.
Beträffande den förra af dessa frågor, har det icke undgått Utskottets uppmärksamhet att, i anledning af derom under sistförflutne riksdag väckt fråga, dåvarande Stats-Utskott, visserligen ansåg billigt att de orter, genom hvilka stambanor framgå, och hvilka af dessas anläggning draga fördel, äfven borde i någon mån bidraga till de för anläggningen erforderliga betydliga kostnader, men att Utskottet, då inga nya stambanor vid samma riksdag ifrågakommo att anläggas, samt de redan beslutade och påbegynta stambanornas utförande icke kunde göras af ett dylikt vilkor beroende, ansåg förslaget med hänsigt till nämnda bauor vara mindre verkställbart samt derföre till detsamma afstyrkte bifall.
Då emellertid vid innevarande riksdag förslag om anläggande af nya stambanor komma att Rikets Ständers pröfning underställas, har Utskottet desto heldre trott, att frågan om orternas skyldighet att, i mån af den fördel, som de af stambanorna kunna påräkna, bidraga till kostnaderna för dessas anläggande, bör ånyo komma under öfvervägande, som åtskillige dels stads- dels landskommuner i Småland, Upland, Westmanland, Nerike, Wermland och Östergötland förklarat sig beredvillige, att, dels genom afstående af erforderlig jord, dels med kontanta penningar bidraga till minskning af Statens utgifter för dessa dyrbara anläggningar.
Allmänna meningen har ock, vid flerfaldiga tillfällen, uttalat sitt ogillande deraf, att egare åfjord, sorn för jernvägens behof skall afstås, icke sällan erhålla Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87.
13 en ganska högt beräknad ersättning jemte det att samma jernväg, för hvars anläggande öfver hans mark han sålunda undfår en ansenlig betalning i penningar, tillskyndar honom betydliga fördelar och förhöjer värdet af hans egendom.
Om det nu också icke kan åligga den enskilde att i annan ordning, än som genom expropriations-författningarne finnes bestämd, för jernvägsanläggningarne afstå sin jord, så torde dock med visshet kunna antagas, att den ersättning, som härför bör honom tillkomma, i allmänhet skulle komma att uppskattas efter billigare och rättvisare grunder, om denna ersättning utginge af kommunerna, än då, såsom hittills egt rum, expropriationen skall af Staten bekostas.
Det torde ock i allmänhet vara billigt att, då Staten för anskaffandet af dessa kommunikationsmedel underkastar sig högst betydliga uppoffringar, de orter, som af jernvägarne beröras, och i följd deraf utaf dem skörda betydliga fördelar, åtminstone i någon mån bidraga till bestridandet af de för dessa anläggningar nödiga kostnader.
Visserligen har man å ena sidan inväudt, att då de orter, genom hvilka Vestra stambanan och den redan färdiga delen af den Södra framgå, i allmänhet utan all uppoffring från kommunernes sida fått jernvägen framdragen i sitt grannskap, innevånarne i de trakter, genom hvilka de nya stambanorna komma att anläggas, möjligen kunde åberopa detta förhållande såsom skäl, att äfven för sin del vinna befrielse från deltagande uti kostnaden för Statens jernvägsanläggningar.
Men det kan, å andra sidan, icke nekas, att den allmänna insigten om de betydliga fördelar, som stambanornas anläggning tillskyndar de orter, genom hvilka banorna framgå, samt det stora intresse, med hvilket hela befolkningen, till följd häraf, omfattar dessa anläggningar, nu, mera än tillförene, synes böra föranleda dertill, att Staten såsom vilkor för stambanornas anläggande förbehåller sig att kommunerna inom do delar af landet, hvilka af banorna komma att beröras, skola i någon män medverka till anläggningskostnadernas förminskande.
Då härtill kommer att, såsom nyss är nämndt, en mängd kommuner sjelfvilligt erbjudit sig att i förenämnda hänseende lemna bidrag, skulle det måhända kunna anses såsom en orättvisa mot dessa, om andra erhölle jernvägsanläggningar, utan att derföre behöfva på ringasto sätt göra några uppoffringar.
Vidare har det blifvit anmärkt att, i fall innevånarne i en viss ort icke godvilligt förena sig om att genom sammanskott bidraga till jernvägsanläggningarne, svårighet understundom kan uppstå att på ett fullt rättvist sätt emellan vederbörande fördela de bidrag, som anses böra af orten erläggas.
Dessa svårigheter torde dock numera, sedan kommunal väsendet inom länen blifvit ordnadt, kunna anses i väsendtlig mån hafva försvunnit; och Utskottet tvekar derföre icke föreslå Rikets Ständer, att, vid beviljande af medel lör anläggning af nya stambanor, fästa det vilkor, att kommunerna skola i någon mån bidraga till minskning af anläggningskostnaden.
Då likväl åliggandet i detta hänseende icke för närvarande torde kunna sträckas vidare, än till skyldigheten att kostnadsfritt upplåta den för ban-anläggningen och dertill hörande stationer nödiga jord, har Utskottet ansett sig böra hemställa, 7;o. att i afseende på alla de jernvägar, hvilka Rikets nu församlade
Ständer anse böra såsom stambanor af Staten anläggas, måtte föreskrifvas, att, innan jernvägsarbete! påbörjas, den till banbyggnaden och nödiga stationer erforderliga jord för den del af banan, till hvars byggande anslag vid nuvarande 14 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. riksdag beviljas, skall vara af vederbörande kommuner kostnadsfritt upplåten; att, derest icke sådan upplåtelse egt rum inom den tid, Kongl. Maj:t för hvarje särskild stambana må finna för godt föreskrifva, Kongl. Muj:t må vara oförhindrad använda det anslag, som för en sådan bana af Rikets Ständer blifvit beviljadt, till fortsättning af arbetena å annan stambana, för hvilken rigtningen vid innevarande riksdag varder bestämd; samt att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, innan nådig Proposition till Rikets näst sammanträdande
Ständer aflåtes i fråga om anslag till fortsättande af arbetena på Statens stambanor, vederbörande kommuner varda på förhand i laga ordning hörde, huruvida de vilja kostnadsfritt afstå den jord, som för dessa anläggningars fortsättande eller fullbordande erfordras, äfvensom att Kongl.
Majit täcktes uti den nådiga Propositionen derom lemna Rikets Ständer underrättelse.
Hvad derefter angår frågan, huruvida och i hvad mån de sjöstäder, genom hvilka stambanorna komma att anläggas, må vara skyldige att kostnadsfritt upplåta tjenlig hamnplats, dit stambanan bör på Statens bekostnad ledas, samt om sådane städer må vara berättigade att, på egen bekostnad och mot åtnjutande af lämplig godtgörelse utaf de trafikerande, anlägga nödiga spår från stambanan till stadens egna hamnar och kajer, äfvensom huruvida några åtgärder kunde vidtagas för vinnande af en lämplig nedsättning af de hamn- och bro-afgilter med flera dylika omkostnader, som enligt behörigen fastställda taxor utgå för varors lastning och lossning i sådana hamnar, som af Statens jernvägar beröras; så finner visserligen Utskottet det i allmänhet vara af vigt att, då Statens stambana ledes till sjöstad, banan, der så lämpligen kan ske, på Statens bekostnad fortsättos till tjenlig hamnplats, der lastning och lossning med minsta möjliga kostnad för do trafikerande och utan alltför betungande afgifter må ega rum; men då några för alla omständigheter passande stadganden i detta hänseende måhända icke torde kunna meddelas, anser sig Utskottet endast böra hemställa: 8:0. att Rikets Ständer må i underdånighet hos Kongl. Maj:t anhålla: dels att Kongl.
Maj:t täcktes anbefalla Styrelsen för Statens jernvägsbyggnader att, då Statens stambanor beröra sjöstäder eller andra sådana ställen, der tillfälle förefinnes att utan alltför stora omvägar och kostnader, leda banan till passande lastageplats, hos Kongl. Maj:t föreslå de åtgärder, som af behofvet kunna vara påkallade, för att, på det för trafiken minst kostsamma och hinderliga sätt, bereda tillfälle till varors lastning och lossning vid dertill tjenlig hamn eller lastageplats; Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. 15 dels att, då uppgjorda taxor för hamn- och bro-afgifter m. m. i sådane städer, som af jernvägarne beröras, till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning och fastställelse öfverlemna^, Kongl. Muj:t, innan fastställelse derå meddelas, behagade taga under öfvervägande, huruvida och i livad mån de fördelar, som genom jernvägens dragande till hamnplats kunna staden tillskyndas, höra föranleda till nedsättning i berörde afgifters belopp eller förändring af grunderna för afgifternas beräkning
I öfverensstämmelse med de åsigter Utskottet nu framställt, anser sig Utskottet böra i den ordning, Kongl.
Maj:ts nådiga Proposition angifver, till pröfning företaga såväl de af Kongl.
Maj:t, som de af enskilde motionärer i afseende på hvarje särskild stambana framställda förslag och öfvergår dervid först till frågan om Ostra stambanan.
Beträffande denna stambana har Kongl. Majit erinrat hurusom, vid de af 1858 års Jernvägs-komité anställda undersökningar för bestämmande af Östra stambanans ändamålsenligaste sträckning, föreningspunkten med den Södra af flere skäl ansetts böra förläggas till Nåssjö i Tveta härad af Jönköpings län, hvarigenom skulle åstadkommas den kortaste förbindelsen mellan hufvudstaden och rikets södra orter.
Då ifrågavarande stambana jemte sitt hufvudändamål, södra Sveriges förening med hufvudstaden, synts Komitéen böra i främsta rummet åsyfta att förbinda Norrköping, såsom en af rikets vigtigaste stapel- och fabriksorter, med såväl hufvudstaden, som norra, mellersta och vestra Sverige, hade banan från Katrineholm blifvit utstakad nära vinkelrätt mot den Yestra stambanan i rak sydlig rigtuing till Norrköping
Do på donna sträcka mötande betydliga lokala svårigheter föranledde kostsamma arbeten, isynnerhet vid nedstigandet från Kolmården till slättlandet omkring Norrköping; men Komitéen hade dock, i betraktande af stadens gynnsamma belägenhet, dess stora folkmängd och genom en omfattande fabriks- och handels-rörelse väsendtliga betydenhet för trafiken! ansett dessa svårigheter icke böra afskräcka från banans ledande till denna stad.
Yidare och med afseende på hufvudrigtningen för nuvarande landtransporterna inom Östergötland samt ortens befolknings- och näringsförhållanden, hade Komitéen låtit från Norrköping utstaka fortsättningen af Östra stambanan i sydvestlig rigtning öfver Göta kanal vid Norsholm till Linköping och Mjölb}7, genom provinsens bördiga delar och öfver en i allmänhet gynnsam terräng, samt derifrån förbi sjön Sommens norra ända till Nässjö, hvarigenom banan jemväl komme att till förmån för trafiken genomskära midten af och leda till lämpliga afsättningsorter för det bördiga Norra Wedbo härad i Jönköpings län; och hade Östra stambanans längd och anläggningskostnad af Komitéen blifvit beräknad sålunda: från Katrineholm till Norrköping, 4 mil 25,930 fot R:dr 4,934,053: — „ Norrköping till Linköping, 4 mil 7,720 fot „ 3,173,242: —•
„ Linköping till Nässjö 10 mil 24,500 fot „ 7,436,245: — Summa 19 mil 22,150 fot R:dr 15,543,540: —■ 16 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87.
Yidarc har Kongl. Maj:t tillkännagifva, att Dess Befallningshafvande i Ostergötlands län i underdånighet insändt en af utsedde deputerade till Kongl. Majit ställd skrift, hvaruti bemälde deputerade, på grund af dertill erhållet uppdrag, vid ett inför Kongl. Majits
Befallningshafvande med länets innevånare hållet sammanträde för öfverläggning rörande den Östra stambanans lämpligaste sträckning, i underdånighet anhållit om nådig framställning till Bakets Ständer, angående medels anvisande till omförmälda stambanas anläggning i den af Komitéen föreslagna rigtning; och hade jemväl från Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Kalmar län inkommit ett större antal petitioner med anhållan, att anslag till berörda stambana måtte af Rikets Ständer äskas, men att banan, så vidt möjligt, måtte läggas öster om sjön Sommen.
Beträffande nu den sträckning hanan borde erhålla, så, enär Rikets Ständer vid sednastc riksdag gillat förslaget att framdraga Södra stambanan till Nässjö, samt, hvad anginge den väckta frågan att leda Östra stambanan öster om sjön Sommen, på sätt uti den Kongl. Propositionen blifvit omförmäldt, vore upplyst, att betydande lokala svårigheter derför mötte och att banans förläggande i denna rigtning äfven skulle fördyra anläggningskostnaden, hade Kongl. Majit ansett den af Jernvägs-komitéen för ifrågavarande stambana föreslagna sträckning böra antagas.
De många vigtiga fördelar, som genom den Östra stambanans anläggning skulle för det allmänna uppkomma, kunde icke af Kongl.
Så länge denna bana ännu icke kommit till verkställighet, vöre Östergötland, en af rikets bördigaste och mest befolkade provinser, med dyrbara industriela anläggningar, betydande jern- och kopparverk samt rika odlingstillfällen, i saknad af all jernvägsförbindelse med det öfriga landet.
Den vattenkommunikation provinsen eger i Göta kanal, ehuru för vissa trakter af väsendtlig vigt, kunde dock endast i ringa mån uppväga de fördelar, som en under alla tider af året tillgänglig jernvägskommunikation erbjöde.
Men ej blott för Östergötland, utan äfven för en stor del af Nerike, Södermanland och norra Småland utgjorde Östra stambanans anläggande en fråga af stor framtida betydenhet.