Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Besvärs- och Ekon.-Utskollets Utlåtande, N:o 59. nimma, huruledes icke blott Sveriges, utan andra länders statsmän, hvilkas namn historien likväl öfverlemnat åt odödligheten, såsom förtjente af deras fäderneslands tacksamhet och beundran, skola samtidigt och i samma sak hafva så grymt misstagit sig, som nittonde århundradets statsmän, Nils Strindlund och Lars Olsson, så manhaftigt påstå.
Några ord i anledning af detta högst märkvärdiga fenomen torde alltså här vara på sitt ställe.
Först och främst torde såsom gifvet få antagas, att alla de regenter och statsmän, hvilka ifrat för släders uppkomst och förkofran, ansett sådant öfverensstämmande med det allmännas eller samhällets väl; ty för ro skull eller af lumpna hugskott har sådant icke skett.
Vidare måste det antagas såsom säkert, att flertalet af de styrda varit af samma åsig— ter med de styrande om nyttan och nödvändigheten af städer, ty eljest hade dessa aldrig fått stå qvar och förkofra sig, enär de nybildade städernas innevånare voro alltför få mot den stora massan, som i fordna tider mer än nu, då laglydnaden fullt ut så mycket som de af Nits Strindlund så bjert framhållne väl disciplinerade härarne styra massorne, både vågade och hade lust att taga sig rätt sjelf. Ja! det är notoriskt, att under medeltiden och långt derförinnan, då de stränga exceptionella lagarne stiftades och vore i flor, allmogen eller bönderna, med några få i historien serskildt antecknade undantag, funno med sin fördel förenligt att göra gemensam sak med städernas borgare i striden mot andeligt och verldsligt förtryck och aktade för heder att, i striden för denna heliga sak, blanda sitt blod med borgarnes.
Slutligen bör noga observeras, att hvarje lands lagstiftning bär prägeln äf den tid, under hvilken den tillkommit, och således i grunden öfverensslämmer med det då lefvande folkets behof, seder och lynne, hvaraf ock följer, att lagar, som befunnos mycket nyttiga och helsosamma för sin tid, blifva, på grund af den andliga och materiella rörelsekraftens, genom härar eller andra konstlade medel, aldrig i längden hämmade utveckling, alldeles olämpliga och obehöfliga för en annan tid, och en annan generation, då dessa lagar antingen upphäfvas eller af sig sjelfva förefalla; men deraf.följer icke, att efterkommandes klander af dessa lagar eller af det ändamål, för hvilket de blifvit stiftade, är rättvist och tillständigt.
Vöre motsatsen rigtig, så torde våra efterkommande ej komma att dömma serdeles mildt öfver våra lagstiftnings-förfoganden och öfver våra underlåten hets-synder i det hänseendet, så framt icke stigande bildning och humanitet sådant ofog afvisa.
Städerna hafva alltid existerat och existera ännu på landets bekostnad genom den jord, de fåll sig donerad och genom de inkomster, som dels derigenom Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Ulldlande, N:o 59. 21 och dels annorledes, till landtmannens stora tunga, städerna tillflyta och hvilka inkomster borde ingå lill Statsverket för åstadkommande af lindring i landtmannens skattebördor; så later den jargon, som af de hedervärde vidare föres.
Vi befinna oss nu på ett rent praktiskt gebit och, ehuru jag der bör vara mera hemmastadd, kan jag likväl, i anseende tili tidens otillräcklighet, som förut sagdt är, ej tälla med motionären och hans båda sekundanter i omständlighet, dertill de haft rundlig tid på sig, och som dessutom synes mig vara öfverflödigt, enär en undersökning i ämnet är äskad, och jag önskar, att den måtte blifva så grundlig som möjligt.
Det är således endast nå gra allmänna reflexioner och upplysningar, jag i detta hänseende vill framställa.
Att anlägga en stad med sina gator, qvarter och torg samt, derest platsen är belägen vid vattendrag, med hamnar och quaier, har icke haft sig så lätt, som att rödja och odla ett stycke jord och att dervid uppföra enstaka boningshus.
Alla städer i vårt land hafva , efter de första svaga yttringarna af associations-begäret och behofvet, tillkommit i följd af de styrandes beslut och efter af dem fastställd plan.
Den plats, på hvilken stad anlades, var gemenligen ingen enskilds tillhörighet, utan statens, som uppläts till bebyggande för det nyttigt ^nsedda ändamålet af allmän beskaffenhet, hvilket väl icke var iner än tillbörligt, enär af den öfverlåtna jorden någon direkt reveny icke kunde erhållas.
Den plats, på hvilken huvudstaden Slockholm är uppförd, var, som vi alla känna, en oländig betes- eller utmark, begagnad af det der befintliga fisklägets innebyggare.
Dels vid och dels efter stä ders anläggning har i fordna tider jord af krono-natur blifvit till dem upplåten, utom grundtäggnings-platsen, äfvensom enskildte personer lära gjort städer så beskaffade donationer, hvarvid både de styrande och de enskildte jordegarne insett omöjligheten för städer att, i Sverige med en obetydlig folkmängd på en vidsträckt yta, uppnå någon fulländning, ledande till det stora ändamålets vinnande, ett ändamål, hvarmed hela landets beqvämlighet och nytta afsågs.
Hvad Stockholm serskildt beträffar, så består den jord, sorn, utom byggnadsplatsen, är staden tillhörig, endast af den så kallade Stadshagen intill Tranebergs bro och omgifven af Mälaren, till en stor del bestående af oländig betesmark, hvilken possession visserligen icke utgör någon rikedomskälla för staden och icke heller kan blifva det för staten, om den, i följd utaf den af Nils Strindlund påyrkade räfsten och reduktionen, skulle komma att staden frånkännas, hvilket dock svårligen lärer kunna ske emot gällande preskriptionslagar och månghundra-årig häfd.
Man bör härvid noga lägga på minnet, dels att städernas fastigheter, bestående af 22 Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskoltels Utlåtande, N:o 59. tomteplatspr, derpå uppförda byggnader och thy åtföljande jord, der sådan finnes, hvilket? icke är förhållandet jned alla städer, erlägga bevillning lika så väl som fastighet å landet,, efter behörig uppskattning och taxering, och dels att fastighetsbevillningen i städerne är mycket jemnare och ojemförligt drygare, relatift betraktad, än å fastigheter på landet, som jag önskar torde komma att i dagen läggas.
Det är visserligen sant, att den grundskatt, som efter jordböckerna utgår från största delen af fastighet å landet, icke finnes till förstäderna; men min öfvertygelse är, att denna skatt, relatift till fastighetsvärdet och folkmängden i städerna, är lindrigare, än alla de oriera af mångfalldig och olika beskaffenhet, sorn åligga städernas fastighets-egare och näringsidkande borgerskap.
Endast underhållet af Stockholms gator och torg, som för hvarje qvadratfamn i omläggning kostar omkring 2 r:dr banko och drabbar till största delen husegarne och föröfrigt stadskassa!), som jemväl har att ombesörja anläggning och underhåll af stadens dyrbara och högst kostsamma quaier och broar, hvilar ganska tungt på stadens borgerskap och husegare, utan något deltagande af de från landet inflyttade personer, hvilka icke inköpa fastighet; men månne det nu är städernas egne innevånare blott, som begagna dessa torg, gator, hamnar och quaier?
En blick derå, hela året om, synnerligast den årstid, då vatten-kommunikalionen ar öppen, lemnar ett tillfredsställande svar derå och månne den allmoge, som så talrikt dagligen besöker staden, gör det, utan beräkning af egen fördel och endast af beredvillighet mot stadens innevånare, och jag må undra, hvad allmogen på flera mils afstånd rnndt omkring Stockholm skulle säga om sina egna nya statsmän, om det lyckades desse att, ett, tu, tre, slopa hela Stockholm, hvartill de i sitt blinda tjenstenit synas vara temmeligen hugade.
Å Stockholms borgerskap och husegare, utan allt deltagande af de från landet inflyttade, så vidt de icke tillhöra dessa begge kategorier, hvilar tungt båtsmanshålls-afgiften för mera än 300 nummer utom iuqvarterings—afgift för en garnison af fyra regementen kavalleri, artilleri och infanteri, hvilken väl icke rimligen kan påstås finnas till endast för att hålla styr på hufvudstadens, af Nils Strindlund och Lars Olsson, med ett visst förnämt hånlöje såsom idel orolighetsmakare och revolutionsmän stämplade innevånare, hvilket vackra epithet förtjenar och skall erhålla sin egen betraktelse.
Hufvudstadens borgerskap får vidare vidkännas ganska dryga utgifter för Ofverståthåliare-embetet, motsvarande länestvrelserna på landet, hvars (Öfverståthållare-embetets) ena afdelning, nemligen Poliskammaren, har att göramed alla tiggare och landsstrykare från alla orter i riket, hvilka besöka hufvudstaden — för uppbördsverket som har att uppbära och redovisa den till flera hun - Allm.
23 <1rade lusen r:dr banko uppgående och till statsverket inflytande, årliga uppbörden och — för upprätthållande af de mångfalldiga institutioner af allmän nylla för hela landet.
Hvad jag nu tagit mig friheten anföra i afseende å hufvudstaden, torde i mer och mindre mån vara tillämpligt äfven på rikets öfriga städer.
Gerna vill jag medgifva, hvad städernas hedervärda flender anfört derom, att åtskillige städer hafva fått ett med mindre urskilning valdt läge och föga förtjena namnet-af städer; men härvid är att bemärka, dels att en och annan bland desse städer sjelfva begärt att få komma under landsrätt, för att slippa underhålla egen jurisdiktion och ekonomisk förvaltning och dels att dessa mindre betydliga och med en viss medömkan omnämnda samlingsställen (namnet stad, köping eller by gör intet till saken) icke äro utan all nytta för landsorten.
Mycket vore väl visserligen ännu att tillägga i detta vigtiga ämne, men det anförda må tillsvidare vara nog och det lärer icke underlåtas att till den, som jag hoppas, blifvan de undersöknings-komitén lemna bidrag af ytterligare upplysningar.
Slutligen bör jag icke undgå att nämna några ord i anledning af Nils Strindlund! och Lars Olssons hätska utfall mot städerna — ”såsom tillhåll \ör och utspridande af all slags osedlighet, samt verkliga härdar för revolutionära stämplingar, kommunism, socialism och allt hvad detta otyg må heta", genom hvilka beskyllningar de hedervärda sökt visa, hvilken styggelse städerna äro för landsbygdens oskyldige och fromma innevånare.
Denna kraftyttring hade de hedervärda bort spara sig, för att icke alltför mycket blotta, hvars andas barn de äro och hvilkas ärenden de gå.
Hvilken ljufvelig lukt månde icke detta emellertid vara för dem, hvilka gerna, vilja se söndring emellan de begge, det egentliga folket representerande, Stånden, och hvilka herrliga frukter väntade man sig icke af Nils Strindlunds begge opera, af hvilka det sista, såsom remitteradt till annat Utskott, icke utgjort föremål för desse betraktelser, af hvilken belöning sedan för all den osparda möda och den icke obetydflga kostnad, som varit en följd af tryckning m. m., och hvilken möda och kostnad riksdagsmannen Nils Strindlund naturligtvis ensam tagit på sin skuldra.
Ja! man väntade sannolikt alf få se
Borgareståndet förödmjukadt och förkrossadt för sina fötter, bedjande om nåd och förskoning för den förskräckliga räfst, som hotade att undergräfva städernas existens.
Borgareståndets ledamöter synas icke vara det ringaste besttjrte och vilja sannolikt icke protestera emot den önskade räfsten, och hvad som värre är, de der med 24 Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskotlets Utlåtande, N:o 59. så mycken vedermöda och kostnad tillkomna motionerna hafva icke tagit riktigt skruf inom sjelfva Bondeståndet, som icke otydligt låtit förstå, alt det anade oråd och att det tyckte sig märka något högre ursprung än det synliga.
Må lill härmed vara och blifva huru sorn helst, så står det alltid qvar, att anfallet är orättvist och något för käckt, såsom pålagligen rigtadt mot ett Riksstånd, som i de allra flesta fall visat deltagande för Bondeståndets bekymmer och önskningar.
Det lärer väl, hvad nu sjelfva beskyllningens beskaffenhet beträffar, få anses såsom 0- stridigt och temmeligen naturligt, att ju flera menniskor finnas bosatte på en plats, ju flera anledningar till oordning och öfverträdelser af lagens och sedlighetens bud måste inom denna plats sig förete, ty eljest skulle dessa menniskor i massa vara bestämdt bättre organiserade än de, hvilka bo spridda från hvarandra.
Det är ju alldeles klart, att i stora och folkrika städer husbönder, målsmän och föräldrar hafva ojemförligt mycket svårare att utöfva tillsyn öfver dem, som stå under deras lydno, än familje-fäder på landet hafva i afseende å deras underlydande.
I alla tider, äfven i de aldra äldsta, och i alla länder har samma, om jag så må uttrycka mig, naturnödvändighet uppenbarat samma verkningar.
Om man nu skulle för ett ögonblick tänka sig möjligheten af 20 å 30 byars sammantlyttning till ett gemensamt helt, månne icke der samma fenomen skulle visa sig?
Jo! ganska säkert.
Hafva väl de hedervärda dessutom gjort sig noga reda för, om den öfverklagade osedligheten och revolutions-yran vidlåda ensamt städernas infödingar och om de från landsbygden inflyttade äro derifrån befriade, eller kanske de hedervärda vilja påstå, att de till städerna från landet inflyttade blifva sämre, så snart de komma inom stadsportarne.
Men månne det icke öfverklagas mord, rån, tjufnader, fylleri m. m., begångne på landet af dess egne innebyggare.
Brottmålsstatistiken lemnar derpå svar.
Till Stockholm inflytta årligen, från spridda landsorter, flera hundrade personer, och skulle man göra sig besvär med att granska poliskammarens journaler, så komme man ganska säkert till det resultat, att de flesta tilltalade härstamma från landet.
Om de hedervärda gjorde sig besvär med efterfrågan i poliskammaren, om den hört talas om lösdrifvare och tiggare från landet, eller med undersökning i stadens häkten, huruvida der finnas mer och mindre grofva brottslingar hitkomne från landet, så torde hätskheten mot städerna något sakta sig.
Jag Allm.
Besvärs- ock Ekon.-1 'tskotteis Utlåtande, N:o 59. gg Jag må nu lills vidare hafva sagt nog i anledning af den lill Utskottet rr initierade molioi.en, mod de dertill gjorda tillägg, och uppiepar, hvad jag förut yttrat, 8lt j g för *ngen del vill n otsälta mig den önskade underökningen, men önskar b'ott, att den, för fullständighetens skull, måtte utstiäckas äfven till landet, och hvarom fråga i sinom lid icke skall uteblifva.” Häruti instämde Herr Sundblad. 7:o af Herr M. W. Collén: ”Inom Utskottet har jag yttrat den åsigt, It ifrågavarande motion icke matte föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd.
Väl ai ser jag det kunna vara af intiesse i statistiskt och historiskt hansi ende, att upplysningar infordras oi h hållas allmänheten tillgänglige rörande städernas privilegier m. m., men att i unden ärlighet begära nedsättai det af en komité, som icke allenast skulle uppgöra sammandrag af desse privilegier, utan äfven, på sätt Utskottet föreslagit, undersöka och utreda, med l.vad rätt städerna uppbära sina inkomster, detta anser jag vara en bade obehöflig och alltför kostsam åtgärd, samt dessutom ett på förhand uttaladt erkännande, att motionärens väckta anspråk om reduktion af städernas nådigst tilldelda donationer vare på rättvisa grund; dt.
Upplysningar om städernas privilegier kunna efter min mening erhållas och blifva tillgänglige utan eller åtminstone med obetydlig kostnad.
Sättet vore, såsom jag i Utskottet föreslog, att Ständerna i underdånig skrifvelse anhöllo, att Kongl. Majit behagade anbefalla Dess och Rikets Komroerse-koilegium att fiån hvarje stads magistrat och äldste infordra fullständigt» verificerade uppgifter på stadens donationer, m. m., hvilka uppgifter bemälde Kongl, kollegium derefter egde ordna, registrera, samt, om nödigt an-ågs, till trycket befordra.
Genom ett sålunda för en hvar beredt tillfälle att granska städernas privilegier och fördelar, bielke icke allenast fordringarne på statistiska och historiska upplysningar i detta hänseende uppfyllda, utan jemväl, såsom jag förmodar, till väsendtlig del vedellagde de insinuationer och missledande uppgifter, som i motionen förekomma.
På desse med de flere i Herr Professor Carlssons reservation förekomne skal, har jag icke kunnat biträda det beslut, hvari Utskottet stadnat.” Bi k. till R.
Pro t. 1850 $ 185/. 8 Sami. 12 Haft. 4 STOCKHOLM.
Berling, 4851 Allm.
Besv. o. Ekon.-Ulskottets Utlåtande, JW 60. i M 60.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 18 Mars 18S1, kl. 12 midd.
Utlåtande, i anledning af vackt motion, att Rikets Stander måtte hålla egna tidnings-referenter och låta utgifva en riksdagstidning.
Frän Högvördiga Preste-Ståndet har, till allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet remitterats, en af Herr Prosten Klintberg väckt motion, hvaruti, med anledning af den ofta förnyade erfarenheten af tidriingsreferaternes otillförlitlighet, i afseende på riksdagsförhandlingarne, samt deraf följande stora obehag för Riksdagsmännen, att se sina ord missförstådda eller misstydda och kanske slundom ett helt stånds verksamhet för fäderneslandets väl, antingen förbigången eller i meddelanden till allmänheten mer och mindre vanställd, blifvit föreslaget: »att Rikets Ständer måtte hålla en referent i hvarje stånd, samt att dennes priliminärmeddelanden, angående hvad som i hvarje stånd förefaller, måtte först af sekreteraren påtecknas såsom kollationerade, och samtliga referaterna derefter inflyta i en under Ständernas garanti utkommande riksdagstidning.»
Utskottet anser det vara af vigt, att, då allmänheten nästan endast genom den referering af riksdagsförhandlingarne, som meddelas i hufvudstadens tidningar, sättes i tillfälle att inhemta kännedom om hvad deras ombud vid riksdagarue söka uträtta för landets bästa, och dessa redogörelser i allmänhet äro ofullständiga, stundom otillförlitliga och genom ensidighet missledande, det funnes åtminstone en tidning, som innehölle i möjligaste korthet sammanfattade och tillförlitliga referater om förhandlingarna i Riks-stånden.J
Utskottet föreställer sig att detta ändamål möjligen skulle kunna vinnas på det sätt, att hvarje Riks-stånd antoge en person vid sitt kansli såsom tidningsreferent, hvilkens åliggande det skulle vara, att för hvarje plenum uppställa en i möjligaste måtto sammandragen redogörelse för öfverläggningarne och förhandlingarne i ståndet, hvilken borde, så fort ske kunde och sednast följande dagen efter plenum, vara färdig att tryckas, och att å Rikets Ständers vägnar öfverenskommelse träffades med någon eller några af hufvudstadens tidningsredaktioner att ofördröjligen trycka dessa redogörelser oförändrade och oafkortade i sin eller sina tidningar eller något dermed följande bihang.
Utan tvifvel skulle tidningsredaktionerne i allmänhet finnas benägne att kostnadsfritt införa sådana korta referater af riksdagsförhandlingarne, hvilkas tillförlitlighet Bih. lill R.
Prof. 1850 & 1851. 8 Sami, 13 Haft. 1 Allm.
Desi), o. Eicon -Utskottets'Ut/ålande, M 61. vore garanterad, enär dessa måste framför andra tillvinna sig allmänhetens förtroende, och den tidning, som innehölle dém, derigenom kunde påräkna ökad afsättning.
Beträffande motionärens förslag, att dessa preliminär-meddelanden eller referat skulle af sekreterarne i Riks-stånden påtecknas såsom kollationerade, finnér Utskottet sådant icke förenligt med desses redan förut nog trägna åligganden, men deremot lämpligare, att, i fall något sådant påtecknande skulle anses vara erforderligt, det borde ske af någon dertill utsedd ståndets ledamot.
En stor svårighet torde möta detta förslag, nemligen den, att kunna erhålla referenter, som vore nog skickliga för detta granlaga och vigtiga göromål; men Utskottet anser den nu föreslagna åtgärden vara enda utvägen att för närvarande vinna det åsyftade ändamålet, och tror, att ett försök dermed kunde göras vid nu pågående riksdag, hvarföre Utskottet hemställer, att hvarje stånd antager vid sitt kansli en réferent af förhandlin— garne i ståndets plena, och att öfverenskommelse å Rikets
Ständers vägnar träffas med någon eller några tidningsredaktioner i hufvudstaden om referaternas införande i deras tidningar eller dermed följande bihang.
Beträffande sedermera motionärens förslag, att under Rikets Ständers garanti utgifva en riksdagstidning, så anser Utskottet en sådan tidning, som fullständigt meddelade allt hvad vid riksdagen förhandlas, blifva mindre behöflig, om det härförut framställda förslag vinner bifall, helst då så väl öfverläggningarne i stånden som Utskottens betänkanden m. m. utgifvas tryckta för hvarje riksdag i ståndens protokoller och dermed följande bihang.
Då härtill kommer, att utgifvandet af en riksdagstidning skulle, enligt hvad erfarenheten visat, medföra betydlig kostnad och fordra anslag af statens medel, hemställer Utskottet, att motionärens förslag i denna del må förfalla.
M 61.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 18 Mars 1851, kl. 12 rnidd.
Utlåtande, i anledning af väckta förslag om inskränkning i den genom Kongl.
Förordningen den 22 December 1846 beviljade frihet att ä landet idka handel m. m.
Till Utskottet hafva följande motioner, i omförmälde ämne, blifvit remitterade, nemligen: från Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, af Herr Grefve Mörner, Olfo Ga - Ålim.
Besv. o. Ekon.-Utskottets Utlåtande, J\s 61. 3 briel, som anfört hurusom Kongl.
Maj:ts den 22 December 1846 utfärdade nådiga Handelsordning funnits medföra följder, som i hög grad påkallade ett allvarligt behjertande och äga flera brister, som borde alhjelpas.
Utom det, att handelsbodar å landet gemenligen urartade till lönnkrogar, så inlockades genom den kredit, som der lemnades, allmogen i en skuldsättning, hvilken ledde till armod, hvartill jemväl bidroge det förhållande, att handel å landet utöfvades nästan utan kontroller.
Då kommunernas trefnad samt ekonomiska och moraliska välfärd äfventvrades genom införandet af denna handel, tycktes billigheten fordra att hvarje kommun lemnades tillfälle att yttra sig öfver de ansökningar om tillstånd, att inom densamma idka handelsrörelse, som hos vederbörande embetsmyndighet gjordes, men ett sådant tillfälle vore i nämnde författning kommunerne icke lemnadt.
Olika meningar hade derjemte uppkommit, huruvida det i författningen bestämda afstånd af tre mil, hvarinom det vore förbjudet att inrätta handelsbod, borde beräknas land- eller sjövägen; eller i rät linea enligt karta, samt om bestämmelsen jemväl gällde afståndet till närmaste köping; och har motionäien som, då kostnaderne för bedrifvande af handelsrörelse å landet,' vore mindre än för sådan rörelse i städerna, ansett landthandlare böra erlägga, ej blott en årlig afgift till socknens fattigkassa, utan äfven vid utlösandet af sitt tillståndsbevis, en större summa till länets hospital, föreslagit följande förklaringar och tillägg uti ofvannämnde Handelsordning, nemligen: att början af § 6 mom.
1 måtte erhålla följande lydelse: »Pä minst tre »mils afstånd, i rät linea efter karta, frän närmaste stad eller köping;» äfvensom att i detta mom. måtte intagas dels förbud för handlande å landet att försälja bränvin i mindre partier, än 7l/2 kanna, vid äfventyr af handelsrättighetens förlust, samt dels bestämmelse om den afgift, som borde till socknens fattige utgå, motsvarande hvad för handelsbodar i städer eller köpingar erlägges; att uti § 25 tillägges, efter orden: »finnes laga hinder mot bifall till ansökningen ej förekomma», följande mening: »samt församlingen, der handelsboden skall »öppnas, densamma tillstyrkt,» och i slutet af §, efter ordet utfärda: »hvarvid sökanden till länets hospital erlägger 20 R:dr Banko»; samt att den uti 31 § omnämnda polisuppsigt och rättighet att göra beslag, utsträckes jemväl till sockennämudens ledamöter.
Vid föredragning af denna, motion har blifvit ytlradt af Herr Ribbing, A., att han, instämmande i syftningen af densamma, och med kännedom om svårigheten alt leda i bevis förbrytelser mot förbudet om oloflig minutering af bränvin, ville tillägga det förslag, att handelsrättighet ej finge å landet fortfara längre, än sådant skedde utan bränvinsförsäljning och med den sockens bifall, inom hvilken handeln vore inrättad.
A Allm.
Besv. o. Elcon.-Utskotlels Utlåtande, jy$ 61.