Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I c k e är d e t r ä t t a sättet, h v a r k e n m e d s m å eller stora, att h e l t k a t e g o r i s k t f ö r k l a r a: d u b ö r ej t ä n k a p å d e t t a, ej f r å g a d ä r o m.
S ä k e r t ä r: sva- r e t s ö k a d e n o g o c h finna o c k s å, f a s t ä n då k a n s k e ej d e t m a n s k u l l e ö n s k a eller a n s e vara det rätta o c h bästa.
S e d a n d e v ä l e n g å n g b l i f v i t fria från h e m m e t s t y g e l o c h d e n ä r m a s t e s auktori- tet, s e n får m a n ej f ö r u n d r a s i g ö f v e r o m den u n g e fålen löper åstad, ibland i sken, t y m a n får b e s i n n a, att ä n n u h a r ej erfa- r e n h e t e n hunnit l ä g g a sin h ä m s k o p å d e t d å d l y s t n a u n g d o m s m o d e t, s o m t y c k e r sig v i l j a o c h k u n n a allt, b l o t t i c k e v ä n t a.
Bed den unga, svällande vårbäcken, s o m b r y t e r b a n d o c h b o j o r, s t a n n a i sitt l o p p, o m d e n k a n.
I n g e n f ö r s ö k e r d e t.
M a n ser b l o t t till att d e n ej i sin f r a m f a r t m å t a g a med m e r a än sig b ö r, o c h därför hindrar m a n d e n ej o c h l å t e r i s e n t o r n a u p p s i g h i m m e l s h ö g t, u t a n l e d e r fåran o c h m a k a r hällre p å, så att d e t b l i r a f l o p p o c h allt får g å sin n a t u r l i g a g å n g.
H v a r t i d h a r sin m i s s i o n o c h s i n a sträf- v a n d e n, m e n d e t s t o r a f e l e t af d e ä l d r e, d e s o m r e d a n b o r d e h a f v a e r f a r e n h e t att s t ö d a s i g på, är, att d e h a f v a g l ö m t s i n a e g n a u n g d o m s k ä n s l o r o c h n u b e g ä r a af d e u n g a det, s o m blott en senare tid o c h en u n d e r lifvets g å n g f ö r v ä r f v a d erfarenhet kunna gifva.
Man får ej g l ö m m a, att i n g e n k a n g ö r a e n a n n a n s e r f a r e n h e t till sin e g e n, u t a n h v a r o c h e n m å s t e g e n o m g å k r i s e n af att v ä l j a, a n n a r s b l e f v e d e ej fria s j ä l f s t ä n d i g a väsen.
Men hafva nu h e m m e n, fader o c h moder, eller d e, s o m haft s i g d e u n g a a n f ö r t r o d d a, lärare o c h u p p f o s t r a r e eller d e, s o m eljes h a f v a o r d e t i sin m a k t, s ö k t att finna o c h vinna deras förtroende?
Göras h e m m e n v e r k l i g e n till v ä r d i g a p l a n t s k o l o r f ö r bar- n e n?
Ar d e t f a d e r s o c h m o d e r s f ö r n ä m s t a s t r ä f v a n att g ö r a d e t så v a r m t o c h g o d t, g l a d t o c h lärorikt, att d e t af d e u n g a b e - t r a k t a s s o m d e n b ä s t a h a m n e n, d ä r d e känna, att d e ä r o h e m m a, o c h d ä r f ö r s t å n d i g, u p p - lyst kärlek stöder o c h h ä g n a r?
Se m e d v a k n a, ö p p n a ö g o n o m k r i n g d i g, d u s o m frågar, o c h se f ö r s t o c h f r ä m s t p å dig själf!
» D e n, s o m sår v i n d, s k ö r d a r s t o r m » sä- g e r ett g a m m a l t o r d s p r å k.
Detta m å hvar o c h e n b e t ä n k a, s o m t y c k e r s i g se ett l y t e eller m i s s f ö r h å l l a n d e o m k r i n g sig, I stället för att f a s a o c h b e s k ä r m a s i g d ä r ö f v e r m å m a n t ä n k a efter, h u r u m y c k e n d e l i n a n själf o c h e n s e g n a å t g ö r a n d e n haft uti att framkalla j u s t detta, s o m m a n n u fördö- m e r, o c h m å h v a r o c h e n efter sin s t ö r r e eller m i n d r e f ö r m å g a s ö k a u t s å d e t g o d a sädet.
EN I d i a a s med MODER.
jia.lnu.naMaer den högeligen intressanta och rikt illustrerade artikeln » HEMMET I KONUNGABORGEN » kommer att i bokhandeln kosta 1 krona, men erhålles hos Red.
för 50 öre af de Iduns prenumeranter, som vilja samla abonnenter å detsamma och insända kontant likvid.
IDUN 340 Modeste.
från franskan för Idun.
Präktiga Modeste!
Jag ser henne ännu gå af o c h an i boden, lif- lig o c h rörlig oaktadt sina femtio år.
H o n lägger i ordning allt, som var framdraget på disken o c h har alltid ögat på dörren för att se, o m det kom- m e r någon kund, o c h i så fall söker h o n gissa sig till, l w a d han vill hafva: brefpapper m e d initialer eller vapen, en portfölj, sigill, portmonnä, någon liten konstsak, en papperspress?
— H o n var nämligen första biträde i en pappershandel vid Palais Royale.
Modeste var ett vackert exempel på trohet i lifvet.
H o n k o m till Maison Florendie på den tid de ännu voro vid passage des Princes.
Det var nu många år sedan.
Dit k o m h o n direkt från klostret, där hon lärt sig litet engelska, hvarför det också stod på bodfönstret: English spöken.
Fader- o c h moderlös s o m h o n var, fäste h o n sig vid sitt husbondfolk, m e n o m möjligt ändå mera vid b o d e n.
H o n ville gärna vara den första på platsen o m morgnarne; det var h o n själf, s o m öppnade luc- korna, o c h s o m m e d damvippan öfverfor de ut- ställda sakerna.
Snart började handeln; den ena dagen var den andra lik i enformighet, men hon fann sig väl, h o n fordrade så litet.
Hela hennes ärelystnad bestod uti att alltid vara lika fin o c h lika oklanderlig, s o m hennes pappersark voro rena o c h väl hållna.
H o n tyckte o m det, s o m var enkelt o c h regelrätt; det bästa hon kunde säga o m en man, var att han var en gentleman.
Det föll henne aldrig in, att man kunde säga mera o m h o n o m; för henne voro männen hvar- ken fula eller vackra — de v o r o genttemen eller e j.
På giftermål tänkte h o n aldrig, icke ens då hennes husbondfolks dotter gifte sig, o c h hon blef vittne till deras kärlek o c h lycka.
Dessutom var hon vid den tidpunkten alltför upptagen af en af de största händelserna i sitt lif: b o d e n s flyttning till Palais Boyal.
Samtidigt k o m ett litet barn till i det nya hushållet; hon gaf det en plats i sitt hjärta, liksom h o n skulle gjort m e d en ny artikel i b o d e n — men någon annan känsla uppväckte det e j.
H o n började blifva en gammal flicka; litet kan- tig o c h stel, o c h i sin enkla, svarta klädning m e d den släta, hvita kragen såg h o n karg och sträng ut.
Nöjen funnos ej till för henne.
Hennes enda förströelse var att o m sommaraftnarne promenera i den lilla trädgården i Palais Royal, m e n h o n aflägsnade sig aldrig långt från b o d e n af rädsla, att kunderna skulle blifva illa betjänade.
Så fort b o d e n var stängd, gick hon upp till sig, o c h innan h o n somnade, gick hon i minnet igenom alla dagens beställningar för att, om h o n glömt någon, göra en knut för den på näsduken.
Så gingo åren utan händelser.
Hennes likgil- tighet för männen hade öfvergått till en viss motvilja, s o m de sista dagarna af året, då alla k o m m o på en gång för att beställa visitkort till nyåret, gaf sig utlopp i en nästan komisk för- trytelse: naturligtvis skjuta alla m e d flit upp sina beställningar till sista stunden, för att vi skola få riktigt svårt att hinna m e d dem.
O m somrarne försökte hennes husbondfolk för- gäfves förmå henne att tillbringa en tid ute på landet hos d e m.
H o n trifdes icke på landet; de många älskande paren skämde bort nöjet för henne.
Då föredrog h o n att o m söndagarne gå i mässan i Saint-Koch o c h att på eftermiddagen promenera i Palais Koyale-trädgården.
Någon gång utsträcktes promenaden till Ohamps-I^lysées, men sällan så långt s o m ända upp till lArc-de- Triomphe.
Huru bestört blef hon också ej därför, då hon en vacker dag vaknade i ett litet rum i anstalten Saint-Périne.
H o n mindes ej m y c k e t af, hvad som tilldragit sig under det sista året.
H o n hade ett förvirradt begrepp o m, att h o n varit m y c k e t sjuk, att hennes husbondfolk varit mycket snälla mot henne, att h o n länge varit konvalescent, o c h att, då h o n slutligen fick k o m m a ned i b o d e n igen, hon omöjligt kunde hålla sig uppe o c h b e tjäna kunderna s o m förr.
Då måste h o n besluta sig för att draga sig tillbaka.
H o n hade alltid önskat att få sluta sina dagar på Sainte Périne, o c h i h o p p o m att kunna arbeta, tills h o n samlat tillräckligt för att k o m m a in där, sparade h o n år ut o c h år in.
Men då h o n insjuknat, hade hon ej hunnit samla mer än två tredjedelar af det nödvändiga kapitalet.
Huru hade h o n då k o m m i t dit?
Detta var hennes husbondfolks hemlighet.
Modeste såg sig omkring i denna enkla, m e n hemtrefliga bostad, dit intet buller inträngde.
H o n steg upp o c h gick fram till fönstret, s o m vette åt parken.
Det var m e d djup rörelse hon betraktade dessa träd och s o m hon lyssnade till fågelsången.
L i k s o m i en d r ö m återsåg hon klostret o c h sin u n g d o m.
En jungfru inträdde o c h frågade, o m h o n ville k o m m a ner till frukosten.
— Det var alldeles som i klostret: gemensam frukost, gemensam b ö n.
H o n trodde sig vara barn igen, o c h ungdomliga, lyckliga tankar gåfvo åt hennes drag ett uttryck af lugn o c h frfd.
H o n intog sin frukost i tysthet; blyg o c h ny- komling vågade hon icke tilltala någon.
Sedan gick hon ner i parken.
Nya känslor strömmade in på henne, h o n kände sig rörd, berusad af den natur, som afgaf henne.
Bara att gå på gräsmattorna var en njutning för henne, o c h hon kände en oemotståndlig lust att lägga sig ned vid foten af ett träd o c h betrakta himla- hvalfvet.
H o n försökte ej att fatta sin rörelse, utan hän- gaf sig utan motstånd åt den känsla af lycka, som genomträngde henne.
» Min Gud — min Gud, » mumlade hon endast.
Plötsligt erfor h o n en häftig sinnesrörelse.
V i d krökningen af allén k o m henne till mötes en gubbe, stödd på sin käpp.
Han var lång o c h reslig och klädd m e d den omsorg, s o m ofta utmär- ker äldre män.
Aldrig hade någon man gjort ett sådant intryck på henne.
På några stegs afstånd hälsade han på henne m e d en åtbörd, full af värdighet.
Då han gått förbi, stod h o n några ögonblick orörlig.
Sedan återtog h o n sin promenad efter att hafva vändt sig o m för att ännu en gång se på h o n o m; därvid rodnade hon, ty äfven han hade sett sig o m.
Då h o n k o m tillbaka upp på sitt rum, klädde hon sig m e d ett koketteri, s o m h o n aldrig förr nedlagt på sin toalett.
H o n försökte förgäfves göra klart för sig sitt intryck.
E n gentleman föreföll henne icke vara ett nog starkt uttryck för, hvad denne man måste vara; hon sökte efter något bättre, något mera.
Under hela dagens lopp återsåg h o n h o n o m ej, hvilket k o m henne att känna sig besviken, m e n h o n tänkte, att i m o r g o n skulle h o n m e d säkerhet möta h o n o m i parken.
Följande dag tog hon också på sig sin bästa klädning, o c h föryngrad g e n o m de nya tankar, som arbetade inom henne, riktade hon sina steg m o t parken.
H o n gaf mindre än i går akt på träd o c h b l o m m o r; hennes blickar sökte omed- vetet gubbens gestalt.
H o n mötte h o n o m snart.
I lan smålog, då han fick se henne, och h o n besvarade hans leende.
H a n böjde sig då långsamt ned och plockade en hvitsippa vid vägkanten.
Ännu långsammare reste han sig upp, m e n Modeste beundrade ändå den ledighet, m e d hvilken han förde sig.
» Vill ni tillåta mig att erbjuda er denna b l o m m a?
H o n tog emot den o c h tackade, o c h s o m gub- ben ej strax aflägsnade sig, sprakade de en stund.
•Han talade m e d stor tillbakadragenhet, o c h Mo- deste samtyckte att promenera med h o n o m.
H a n sade henne sitt namn; han hette E d m o n d Genty och var änkling; alla hans barn v o r o döda, o c h ensam m e d sina minnen inväntade han nu lugnt slutet.
Modeste berättade också h o n o m sin historia, till hvilken han uppmärksamt lyssnade, o c h då hon sade, att aldrig någon älskat henne, fick hans ansikte ett uttryck af deltagande.
Det hade aldrig förr fallit henne in att beklaga sig, o c h nu föreföll det henne helt naturligt att anförtro sig åt denne man, s o m hon för två da- gar sedan icke kände.
Denna morgonstund var så ljuf, att hon lof- vade sig själf att k o m m a igen följande dag, men då morgondagen k o m, vågade hon e j.
Två dagar därefter kände hon emellertid ett sådant behof efter sin n y e väns deltagande, att h o n ej längre tvekade.
H o n begaf sig ner i par- ken m e d samma rörelse, s o m en ung flicka går till sitt första möte.
Herr E d m o n d Genty vän- tade henne litet orolig.
H a n hade förgäfves sökt henne hela föregående dagen o c h förebrådde henne hennes uteblifvande.
En känsla, som hon aldrig förr erfarit, genom- trängde mer och mer Modestes hjärta; o c h hen- nes vän var också lycklig att på sin stig finna denna tillgifvenhet, s o m fyllde enslisjheten i hans lif.
De återsågo hvarandra dag efter dag o c h tänkte ej ens på det uppseende deras möten väckte 1895 inom den lilla världen i Sainte Périne.
Det var med verklig blyghet Modeste en dag mottog herr Gentys förtroende, att han älskade henne.
D o c k gjorde äfven hon h o n o m samma bekännelse, — hon, s o m förr ansett all kärlek vara en dårskap.
Sex månader därefter stod deras bröllop.
Mo- deste gifte sig, h o n s o m alla andra.
I kärlek förenades dessa båda gamla, s o m älskade o c h ännu älska hvarandra.
Något om gymnastik och i synnerhet sjukgymnastik.
Af d:r Astley Levin.
M e d gymnastik förstås efter förnuftig ordnade kroppsrörelser.
plan Hvarje kroppsrörelse är därför icke gymna- stik, utan kroppsrörelsen skall vara ordnad, d. v. s. anordnad efter fysiologiska grunder för ett visst fysiologiskt ändamål, o c h dess ända- mål är att bibehålla en frisk kropp frisk, el- ler att söka göra en sjuk kropp åter frisk.
I enlighet med dessa ändamål indelas gymnasti- ken i pedagogisk o c h medicinsk eller sjuk- gymnastik.
Dessa båda afdelningar af gymna- stiken äro egentligen likartade, de hvila på samma grund, kroppens förmåga att » hjälpa sig själf, » arbeta m e d samma medel, rörelser, o c h syfta till samma mål, hälsa.
Skillnaden är blott olika tillämpning af medlen.
D e n pedagogiska gymnastiken sträfvar att genom olika kroppsrörelser, i regeln utförda af den gymnastiserande själf, inverka dels på rörelseapparaten, muskler, ligament, leder o c h ben, samt dels o c h hufvudsakligcn g e n o m dessa på de inre, viktigare organen, respirations- o c h cirkulationsorganen.
D e n sträfvar att utbilda alla kroppens delar så, att det blifver ett har- moniskt helt, så, att icke vissa organ, vissa muskler må utbildas mera än eller med till- bakasättande af andra, men väl till förståen- des så, att viktigare organ böra tillgodoses mera än mindre viktiga.
(D e t är icke gymnastik att såsom en forngrekisk atlet uppöfva handens småmuskler, så att en vanlig karl icke förmådde skilja lillfingrct från de andra fingrarne.)
V i d a r e bör gymnastiken motarbeta skadliga inflytanden, sä att t. e x.
inflytande af stillasittande, fram- åtböjd ställning bekämpas genom ryggrätandc rörelser.
Den pedagogiska gymnastiken är en utvecklande gymnastik och som sådan använd- bar och nyttig för alla åldrar, beheflig — nä- stan oumbärlig — för den lefnadsperiod.
då kroppen är stadd i sin största utveckling — barn- och ungdomsåldern, hvarför den o c k kallats skolgymnastik; för den vuxne mannen är den lika användbar för att bibehålla krop- pen » v i d sunda vätskor » o c h » full v i g ö r », o c h kan så begagnas in i ålderns sena höst.
Den äger en sådan rikedom på former, att den väl kan apteras för olika förhållanden, såsom i goss-skolor, i flickskolor, för rekryter, som friskgymnastik för äldre, män som kvinnor.
A l l idrott hvilar på den pedagogiska gym- nastikens grund, o c h ehuru flere arter af idrott äro äldre än någon gymnastik, bör den syfta till samma mål och därför följa samma lagar; gör en kroppsöfning det icke, då är den ej en idrott, utan må nämnas m e d annat namn, likgiltigt hvad.
D e n sanna idrotten kan där- för delvis o c h under vissa förhållanden ersätta den pedagogiska gymnastiken, o c h detta mera i samma mån som den egentliga utvecklings- perioden är f ö r b i; för den vuxne mannen lig-
IDUN 1895 ger ofta något mera tilltalande i den mera fritt bedrifna idrotten, som ger personligheten mera tillfälle att göra sig gällande, än i den regelrättare o c h mera bundna gymnastiken.
Sjukgymnastiken har till ändamål att åter- ställa en sjuk kropp till sitt normala tillstånd.
Många metoder finnas att behandla sjuka o c h sjukdomar, o c h den s. k. naturmedicinen har i alla tider haft talrik?, anhängare, som mena att kroppens bemödanden att hela sig själf bör understödjas endast m e d enkla, naturliga me- del: luft, vatten o c h rörelse, o c h säkert är, att dessa förblifva all sjukbehandlings säkraste stöd o c h en botten att bygga andra m e t o d e r på.
L i f är rörelse; allt lefvande måste befin- nas i ständig rörelse; stillastående är död.
A t t leda rörelsen på rätta vägar medels rörelser är sjukgymnastikens mål o c h medel.
D e rörelser, som för detta ändamål användas, äro i stort sedt desamma som i den pedagogiska gymna- stiken, men de tillämpas här olika.
D å man som föremål för sjukgymnastiken har en mer eller mindre sjuk o c h ömtålig organism kräfver den ock en mera omsorgsfull o c h noggrann be- handling, o c h då de friska äro hvarandra täm- ligen lika o c h därför kunna m e d gymnastik behandlas på tämligen likformigt sätt, så är hvarje sjuk olik alla andra sjuka o c h kräfver således sin särskilda behandling, som därför ock måste individualiseras för hvarje särskildt fall.
Mer än måhända vid någon annan sjuk- behandling gäller, att det är den sjuke, icke sjukdomen som skall behandlas.
D e rörelser, som användas, indelas i aktiva eller motståndsrörelser, då gymnasten utöfvar motståndet eller utför rörelsen under patientens motstånd, samt passsiva rörelser, då gymnasten utför en rörelse antingen med en patientens kroppsdel, c o m t. e x.
rullning, eller på en k r o p p s d e l; en del af de handgrepp, som i se- nare fallet användas, hafva sammanförts till begreppet massage, hvilket alltså är endast en del af sjukgymnastiken.
M e d dessa olika rö- relser kan man inverka mer eller mindre spe- cielt på respirations-, cirkulations- o c h mat- smältningsorganen samt nervsystemet, o c h ge- nom olika inverkan på dessa organ o c h delar af d e m kan man vidare påverka de sjukliga förändringarna, på sjukdomen själf K a n man i många fall icke inverka direkt på en sjuk- dom, " så kan man ofta genom en lämplig be- handling höja patientens lifsandar och öka hans motståndskraft, samt sålunda möjligen indirekt inverka på sjukdomen.
Må vi taga några exempel på verkan af gymnastisk behandling vid olika sjukdomar.
Bleksot, blodbrist är en sjukdom, som har till följd en dålig nutrition af kroppens alla or- gan; förutsatt att sjukdomens orsaker undan- rödjas, så åstadkommes den hastigaste förbätt- ring genom att m e d lämpliga rörelser stärka respirationen, underlätta cirkulationen o c h upp- lifva nervsystemet.
V i d skolios (ryggradskrök- ning) kan man direkt uträta kröken o c h stärka ryggens muskler, hvilkas svaghet i de flesta fall framkallat kröken.
V i d en annan sjuk- dom, hjärtfel, kan man visserligen icke m e d några rörelser direkt inverka på de organiska förändringarna i hjärtat själft, men genom re- spirations-, cirkulations-, svaga aktiva rörelser samt lokalbehandling kan man underlätta det sjuka hjärtats arbete, så att säga vänja krop- pen vid det hjärta, den har, o c h såmedelst borttaga eller lindra de besvärliga symptom, som plåga en hjärtpatient, svullnad, andtäppa ni.
och detta ofta på ett bestående sätt, som knappast m e d andra medel kan åstadkommas.
Nervsjukdomar behandlas med god framgång, värkande nerver lugnas o c h förlamade upplif- J u v e l e r a r e K. A N D E R S O N 1 Jakobstorg- 1 341 v a s; t. o. m.
ryggmärgssjukdomar påverkas i flere fall gynnsamt.
Alldeles påtaglig är den gymnastiska behandlingens verkan vid t. e x.
förstoppning, muskelsjukdomar, vriekningar och efterbehandling efter benbrott, kirurgiska ope- rationer m.
V i d bedömandet af verkan af en gymnastisk behandling får man väl k o m m a ihåg, att den endast i ett fåtal fall — såsom vid de senast anförda — kan verka hastigt; i flertalet fall är uppgiften j u endast att undcrhjälpa krop- pen i det ständigt pågående nydaningsarbetet, att — så att säga — leda det i rätt spår; all nybildning går långsamt, långsammare j u längre sjukdomen varat, och därför behöfves det tid, lång tid för arbetet, innan verkan kan spörjas.
Som förut nämnts är det icke sjukdomen, utan den sjuke, som skall behandlas.
Därför är det af största vikt, att gymnasten förstår att bedöma ett sjukdomsfall i sin helhot; det är nödvändigt, att han känner kroppens nor- mala byggnader o c h förrättningar, annars må- ste han arbeta mer eller mindre på måfå.
D e t är ej nog att kunna gifva en rörelse väl, man måste förstå hvad en rörelse verkar o c h kunna bedöma, hvilka rörelser, som böra användas; Det är ej tillräckligt att kunna knåda » duk- t i g t », man måste o c k veta hvad man knådar och hvarför.
D e t är därför af största vikt att gymnasten, om han icke själf är läkare, samarbetar m e d läkare, som kunna undersöka den sjuke o c h ställa riktig diagnos; det är vi- dare nödvändigt, att gymnasten själf har sådan utbildning, att han förstår de anvisningar han får o c h kan tillgodogöra d e m.
1 annat fall riskeras, att gymnasten antingen icke gör nå- gon nytta med sitt arbete eller t. o. m.
kan skada.
Sä t. ex. är det icke tillfylles, att vid ett fall af hufvudvärk gifva en hufvudbe- handling eller massage på hufvudets nerver; man skall förstå taga reda på orsaken till vär- ken o c h o m möjligt behandla denna: ena gån- gen ren blodkongestion åt hjärnan, en annan gång ncurit till följd af muskeliuflammationer o. s. v. V i d ett fall af knäsjukdom är det ej nog att massera knäet i sin helhet; en sådan behandling kan nog måhända göra godt, men den som icke förstår finna reda på särskildt de ställen, som orsaka smärtan o c h specielt behandla dem, han gör icke motsvarande nytta för det arbete han utför o c h den tid han an- vänder.
Ja, än mera, den som icke förstår det ondas natur, han använder måhända massage i alla fall af knäåkommor, ehuru sådana finnas, som bestämdt icke böra så behandlas, o c h kan således åstadkomma verklig fara.
Därför är det angeläget för en hvar sjuk, som önskar använda gymnastisk behandling, att först låta kompetent person undersöka sjuk- domen o c h uttala sig om lämpligheten af den manuella metodens användning; detta besparar mången gång tid o c h penningar.
* Det skönas betydelse.
E n serie uppsatser tor Idun, bearbetade efter utländsk källa af H. rare, sträfvar alltid att hålla sig uppe o c h gå hand i hand med sin energiska o c h beskäftiga syster, nyttan.
I vår kärlek till naturen stå vi säkerligen icke efter något annat tidehvarf, därom vittna såväl landskapsmålningar som arbeten inom poesi och prosa.
H v a d konsten beträffar, så oaktadt detta icke är en tid, som frambringar stora mästerverk, så har det aldrig funnits ett mera allmänt spridt intresse för dess högre grenar, eller ett mer allvarligt bemödande o m att odla och uppskatta den.
I konstens praktiska an- vändning på vår dagliga omgifning, på våra hus, möbler, kläder och alla » de tusen o c h en » detaljer, som tillhöra ett civiliseradt lif, hafva vi sett en ofantlig reaktion från de stereotypa former o c h färger, som tillfredsställde Yåra farför- äldrar V i äro ibland omedvetna om vår tids mäktiga strömningar; denna rörelse hän m o t det sköna i allting, är så framträdande att den icke kan blifva opåaktad.
D e n gör sig mer eller mindre gällande i hvars o c h ens l i f; låt oss försöka att förstå den, på det vi må gifva den sin rätta riktning.
Hvarför skall så m y c k e t sägas o c h tänkas om s k ö n h e t?
H v a d tjänar den till, all denna ansträngning att göra blotta omgifningen, den materiella infattningen till vårt lif vackrare o c h mera angenäm att betrakta?
Förmågan att uppskatta skönhet kan ju er- hålla en stor o c h innerlig tillfredsställelse, o c h ingen gåfva, som är i stånd att skänka så myc- ken ädel o c h oinväxlande glädje, kan hafva blifvit oss gifven utan för att tjäna ett godt ändamål.
O m vi medgifva detta, blir det vår plikt att göra det mesta af den, liksom af alla våra andra gåfvor o c h sålunda förvärfva ett större o c h rikare lifsinnehåll.
A t t i högsta möjliga grad utveckla våra krafter o c h anlag är hemligheten af allt sant framåtskridande.
V i böra betrakta dem som heliga skänker, hvilka blifvit oss förlänad s för att gifva den största möjliga vinst, o c h vi skola få se, att hvar o c h en af dem, huru obetydliga än somliga kunna förefalla, jämförda med vår naturs dju- pare kraf och högre sträfvanden, borde intaga sin tillbörliga plats i vår andliga o c h intellek- tuella utveckling.