Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Comiterade icke tveka att anse förstnämnde förvändlingssätt ega ett stort företräde framför denna räntas fortfarande beräkning i persedlar, fastän reducerade till färre antal, än hittills.
I fråga om grunden för en så beskaffad förvandling, tro Comiterade angeläget vara att, med afseende å det inflytande, som under en kortare tidrymd kunde uppkomma, genom öfvervägande antingen missväxt eller ymnigare år, antaga medium af markegången för någon längre tid, samt att, då, af detta skäl, 10 år, hvarefter calculerne för räntepersedelomsättningen förut blifvit uppgjorda, icke lemna ett nog tillförlitligt resultat, beräkningen borde ske efter medelpris för 20 år, i 7* hvilket fall skäligen synes kunna antagas, att både
Statens och de skattdragandes rätt blefve betryggad.
Då Staten afsagt sig forsellön för den' behållna spanmål, sorn efter markegång löses, lärer ock deraf böra följa, att, vid beräkning af nämnde medelpris, sådan ej eller kan ifrågakomma.
I sammanhang dermed böra ock Comitcrade underdånigst anmärka, att bland räntorna af ålskillige hemman i Upsala, Stockholms, Nyköpings och Westerås Län ingå stråpersedlar, som förut varit anslagne att levereras in natura till Hofstallet, men numera, enligt Kongl. Brefven den 19 Januari 1825 samt 28 Augusti och 14 November 1829, få lösas enligt markegång, med vilkor, att derjemte godtgöres forsellön med En skilling fyra runstycken Lispundet.
Vid dessa räntors förvandling borde följaktligen äfven denna forsellön tagas i beräkning; men, då sådan icke ilrågakommer i afseende å andra dylika räntor, synes billigheten fordra, att innehafvarne af förstnämnde hemman jemväl derifrån befrias; hvadan Comitcrade underdånigst tillstyrka, att omförmälte forsellön icke vid förvandlingen iakttages.
För öfrigt anse Comiterade, att vid bestämmande af det medelpris, som skall ligga till grund för räntelörvandlingen, till lättnad vid beräkningen, enligt hvad Rikets Ständer äfven förut, i underdånig skrifvelse af den 17 Maj 1835, i fråga om lösens erläggande efter medelpris, antagit, runstycken bora uteslutas och jernnäs till fullt skillingtal på det sätt, att hvad, som öfverstiger 6 r:st., upptages till 1 sk., och det, som är under eller till och med 6 rist., försvinner.
Då derefter i ordningen förekommer att bestämma den period, hvars markegångspris skulle tjena till rättelse för omförmälte förvandling; så hafva Comiterade, vid det förhållande, att KammarCollegii första förvandlingsförslag af år 1828 var beräknadt efter markegången för åren 1814—1823 och att de förnyade uträkningar, som Collegium år 1835 allemnade, voro uppsjorda efter markegången för åren 1824—1833, trott lämpligt vara alt antaga markegångspriserna för dessa sednare 10 år jemte de 10 derpåföljde, eller ifrån och med 1824—1843, hvarigenom det äfven blifver möjligt att vinna jemförelse med förhållandet under en tidrymd af 30 efter hvarannan följande år.
I öfverensstämmelse härmed hafva Comiterade låtit upprätta och bifoga härhos underdånigst (Litt. I.) Sammandrag öfver markegångspriserna å räntepersedlarne uti Rikets serskilda
Län under nyssomförmälde 20 år; varande derå anteckning jemväl gjord om det, med iakttagande af förromnämnde jemkning, belöpande medelpris.
Till upplysning om resultatet af en så beskaffad förvandling äro derjemte upprättade uträkningar å det derigenoifi för åren 1824—1843 uppkommande medelbeloppet af räntorna för de hemman, som upptagas i KammarCollegii förvandlingsförslag, äfvensom för ett hemman i hvardera af Kopparbergs samt Wester- och 53 Norr-bottens Län, hvilka uträkningar med deröfver upprättadt sammandrag under Litt.
K. underdånigst biläggas.
Derest här ofvan i underdånighet föreslagna förvandlingssält antages och ordinarie räntan framgent skulle komma att i penningar utsättas, anse Comiterade, till beredande af förenkling uti Jordeboken och Räkenskaperne, sig jemväl böra underdånigst hemställa, att vid den efter förvandlingen uppkommande räntans utförande, till ett lör hvarje egendom sammanräknadt belopp, endast
Riksdaler och skillingar måtte upptagas och hvad i mindre myntsort öfverskjuter, eller, efter nuvarande räknesätt, runstycken, men, om nya myntsystemet kommer att tillämpas, styfver, varda uteslutet, hvilken eftergift å Statens sida blir så obetydlig, att den ej kan förtjena afseende.
Då det förslag, Comiterade sålunda i underdånighet framstält, är helt och hållet afvikande från de grunder, som i sednare tider varit för ordinarie räntans förenklande ifrågastälde och godkände, samt Rikets
Ständer uti deras här förut omförmälde underdåniga skrifvelse af den 24 Maj 1845 i underdånighet anhållit att vid nästa Riksdag få emottaga framställning om räntepersedlarnes förenkling, hafva Comiterade trott sig pligtige att, för den händelse Eders Kongl. Maj:t och Rikets
Ständer skulle anse nämnde ränta äfven framgent böra i persedlar utsättas, äfven vara betänkte på utarbetande af förslag, huru de mångfaldiga räntepersedlarne må kunna till ett färre antal reduceras.
I fråga härom har det icke kunnat undfalla Comilerades uppmärksamhet, hurusom, enligt hvad redan i det föregående blifvit anmärkt, de förut befintlige skattepersedlarnes utbytande emot andra medför den svårighet, att, då erfarenheten visat, att de serskilda räntepersedlarnes värde, under den förflutna tiden, förändrats i högst olika proportion, det möjligen kan befaras, att de nya räntepersedlarnes lös— ningspris framdeles kan komma att utfalla annorlunda, än räntebeloppet skulle hafva utgjort, derest de gamla persedlarne blifvit oförändrade.
Rerörde olägenhet kan dock icke undvikas på annat sätt, än om vissa persedlar bibehållas och de öfriga förvandlas till penningar.
En dylik förvandlingsmethod bär ock tillförne varit försökt, enligt Rikets Ständers vid 1731 års Riksdag fattade och den 22 September samma år af Kongl. Maj:t i Nåder gillade beslut att endast bibehålla de så kallade hufvudräntorna, hvaremot alla de öfriga skulle få lösas med penningar efter bestämdt pris; men den upphäfdes efter några års förlopp; och då efter samma method ändock ett betydligt antal persedlar komme att qvarstå till leverering eller lösen efter markegång, vore ej heller, i fråga om enkelhet, mycket dermed vunnet, hvarjemte tillämpningen skulle leda till stora ojemnheter.
Det har äfven till öfverläggning hos Comiterade förekommit, huruvida nyssberörde olägenhet skulle kun - na undvikas på det sätt, att endast några få, allmännast förekommande persedlar, såsom spanmål och smör, bibehöllos och alla andra förvandlades till penningeränta; men härvid hafva Comiterade ansett, att, om här förut framstälde förslag till räntornas förvandlande helt och hållet i penningar icke funnes antagligt, utan persedelranta ansåges böra fortfara, det icke vore lämpligt att uppgöra det alternativa förslaget sålunda, att endast vissa persedlar bibehöllos och de öfriga mot penningeränta utbyttes, helst i afseende å resultatet af ett dylikt förvandlingssätt möter den väsendtfiga betänklighet, att, jemte det berörde persedlar icke förekomma bland räntorna uti Stora Kopparbergs
Län och således afvikelse från principen der blefve af nöden, den proportion, hvaruti spanmål och smör ingå i hemmansräntorna, är högst olika, ej blott i serskilda provinser, utan till och med för hemman inom samma ort.
Häraf följde således, att den andel af hvarje hemmans ränta, som komme att innefatta persedlar och godtgöras efter markegång, i jemförelse med hvad i penningar utsattes, blefve betydligt olika och skulle, efter af Comiterade uppgjord beräkning för de hemman, öfver hvilkas räntor ofvan omförmälde förvandlingsuträkningar blifvit upprättade, variera till den grad, att, då den del af räntan, som komme att bestå af spanmål och smör, i några provinser utgjorde nära
T9^ af hela beloppet, uppginge den i andra icke till mera, än -J:del.
Med antagande deraf, att räntans bibehållande i persedlar skulle kunna föranleda förändring i dess medelbelopp, hvilket naturligtvis förutsattes, derest dess bestämmande i penningar ej medgåfves, skulle således de skattdragande i Rikets serskilda provinser, genom pä dylik grund fotad förändring, blifva högst olika lottade.
Vid betraktande af allt detta, hafva Comiterade funnit, att, derest räntorna fortfarande skola vara utsatte i persedlar, annan med jemnlikhet förenlig utväg icke gifves än att utbyta de många nuvarande räntepersedlarne emot ett ringare antal, som, efter antagna beräkningsgrunder, i värde motsvarar de förra.
Och må härvid äfven anmärkas, att, derest det nu genast eller framdeles skulle anses, att en dylik åtgärd icke borde omfatta hela räntan, utan någon del af persedlarne förvandlas till penningar, det äfven lätt låter sig göra att tillämpa förstnämnde method på ett sådant sätt, att alla skattdragande deraf erhålla lika fördel, genom bestämmandet, huru stor andel af hvarje hemmans persedel-ränta, som skall utsättas i persedlar och i penningar.
Uti alla de förslag, som i afseende å ränleförenkling hittills varit uppgjorda, har det antagits, att den gamla och nya räntan både till kronovärdi och förvandling borde öfverensstämma.
Då de fleste räntepersedlars saluvärde under den tid, som förflutit sedan kronovärdiet stadgades, blifvit i högst olika proportion förändradt, har häraf uppkommit den följd, att någon allmän grund för utbytet på sådant sätt 55 icke kunnat vinnas, utan serskild beräkning skulle blifva af nöden för hvarje hemman, för att kunna dervid jemka persedlarne sä, att i båda förrberörde hänseenden öfverensstämmelse mätte erhållas.
Men äfven på sådant sätt måste förvandlingen möta stora svårigheter och man har derföre tillgripit den utvägen att jemka den del af räntan, som är i contanta penningar utsatt; men hvilket åter skulle föranleda, att någon del af denna, nu till oföränderligt belopp utgående ränta blefve utbytt emot persedlar och beroende af skiftande varuvärden.
Sådant vore dock icke lämpligt, emedan den skattskyldiges rätt deraf blefve förnärmad, och strider äfven emot den af Rikets Ständer vid 1834—1835 årens Riksdag uttalade rigtiga grundsats, att, vid fråga om ränteförenkling, det belopp, som nu utgår i contant, utan beroende af markegång, bör i penningar utsättas.
— Både förstomförmälde beräkningsgrund efter dubbla priser och den omständigheten, att räntegifvarne ansetts böra, åtminstone till viss del, bibehållas vid rättigheten att sina räntepersedlar till leverering in natura uppsäga, hafva ock vållat, att uti ofvannämnde förslag antagits, att persedlarne i nya räntan skulle komma alt bestämmas efter hvarje orts hufvudsakligaste produkter, hvilket allt både medgåfve och föranledde en serdeles godtycklig pröfning vid den nya räntans utsättande.
Då nu härtill kommer, alt, under dylika förhållanden, och enär serskild calculation och pröfning erfordrades för hvarje hemman, annan utväg icke gåfves att utföra ränteförvandlingen, än att uppdraga densamma åt serskilda Comitéer i hvarje ort, är det uppenbart, att en på dylika grunder hvilande åtgärd blefve serdeles vidlyftig och förenad med synnerligt besvär, äfvensom att betydligt skiljaktiga åsigter kommo att göra sig gällande hos de mångå olika personer, som dermed erhöllo befattning.
Följaktligen, och då de skattskyldiges tankar om bästa och för dem förmånligaste sättet att utbyta deras räntor, otvifvelaktigt blefvo mycket delade, är det ock sannolikt, att dessa åtgärder skulle framkalla en mängd besvär, hvilkas afgörande medförde ökade göromål för de Autoriteler, som det tillhörde att dem behandla.
Och då, sent omsider, detta vidlyftiga och kostsamma reduetionsarbele för hela Riket kunnat lill slut bringas, qvarstodo ändock högst betydliga olikheter, så att i sjelfva verket hvarken enhet eller någon väsendtlig, emot ett sådant företag svarande, enkelhet vore vunnen.
Räntepersedlarnes förvandling efter dylika grunder möter derföre, enligt Comiterades tanka, så många betänkligheter, att
Comiterade anse dess utförande på sådant sätt icke böra ifrågakomma och KammarCollegium har äfven, uti det år 1835 afgifne betänkandet, frånträdt sitt år 1828 i berörde afseende uppgjorda förslag.
Ett hufvudsakligt vilkor, för att kunna komma till något tillfredsställande resultat, är derföre, efter Comiterades åsigt, att utfinna någon sådan allmän grund lör förvandlingen, att, med tillämpning deraf, endast förnyade uträkningar för de serskilde hemmanen erfordras, samt således blott pröfning af dessa uträkningars riglighet, men icke tvist om räntepersedlarne och deras mera eller mindre lämplighet behöfver ifrågakomma.
För vinnandet häraf fordras likväl oeftergifligen, att de nya räntepersedlarne icke blifva beroende af deras och gamla räntans kronovärdi.
Detta värde lemnar ej heller den ringaste tillförlitliga ledning för beräknin gen vid nya räntepersedlarnes bestämmande, enär, enligt hvad i det föregående är vordet anmärkt, nästan alla persedlarnes pris stå i olika förhållande till nyssnämnde värde, och dess bibehållande, som hittills varit af nöden, såsom grund för skattläggningar och räntornas antecknande i Jordeböckerne samt öfverensstämmelse med de uti Stater och öfrige dispositioner förekommande beräkningar af indelta räntorna, medför dessutom, om andra beräkningsgrunder varda faststälde, icke någon nytta.
Då det icke är möjligt att förutse, i hvad mån varupriser i framtiden kunna omvexla, och utbytet af de gamla räntepersedlarne emot nya således måste grundas på probabilitets kalkyl, gifves i detta afsende icke annan utväg, än att utbytet verkställes i några vissa persedlar till den qvantitet, som, efter medelpris för en bestämd längre tidrymd, oberoende af kronovärdiet, motsvarar det belopp, hvartill de gamla räntepersedlarnes värde, efter samma beräkningsgrund, uppgått.
Och anse Comiterade på de skäl, som uti det föregående, i fråga om räntornas utsättande i penningar, blifvit anförde, medelpriserne under der omförmälde 20 år för en så beskaffad förvandling böra tagas till grund.
För verkställigheten skulle således, i öfverensstämmelse dermed, hvarje hemmans och lägenhets enligt Jordeboken egande ränta uträknas; och borde vid fråga om den nya räntan, i öfverensstämmelse med de af Rikets Ständer vid 1834—1835 årens Riksdag yttrade åsigter, iakttagas, alt allt hvad, som nu är utsatt i penningar eller, efter stadgade förvandlingsgrunder, oberoende af markegång, i contant erlägges, för framtiden bibehölles i penningar till det sammanlagda belopp, hvartill dessa räntor uppgingo, så att endast det öfriga blefve föremål för beräkning till ny persedelränta.
I afseende å sistnämnde rän'as bestämmande förekommer, att, då det sålunda uträknade värdesbeloppet å de hittills efter markegång utgjorde räntor i de Heste delar af Riket blefve olika för hvarje serskildt hemman, utan afseende å dess skattetal, någon allmän grund för pcrsedel-utbvtet icke annorlunda kan vinnas, än genom stadgande af ett visst förhållande emellan de nya räntepersedlarne och nuvarande räntans belopp.
Och tro Comiterade derföre ändamålet enklast och rättvisast kunna ernås på det sätt, att, sedan det blifvit bestämdt, af hvilka persedlar den nya räntan skall utgöras för hvarje
Län eller annat district, som anses böra blifva 57 föremål för serskild beräkning, fastställes huru stora qvantiteter af dessa persedlar, med afseende å det till grund för ränteförvandlingen antagne medelvärde och efter den ungefärliga proportion, som emellan persedlarne finnes böra ega rum, belöpa på hvarje Riksdaler af den gamla räntan.
Dock anse Comiterade, att, lill undvikande af allt lör svåra och besvärliga bråk, lämpligast vore, att sådana endast bestämdes uti tiondedelar, hvarigenom både alla uträkningar underlättades och hinder icke mötte, i fall decimalsystemet framdeles skulle blifva infördt, samt att, då sålunda icke altid fulla beloppet af En Riksdaler kunde i passande persedelqvantiteter förvandlas, fyllnaden utsattes att erläggas i contant, hvilket fyllnads- eller jemknings-belopp i allmänhet icke blefve så betydligt, att någon olägenhet för Staten derigenom, att det icke af varuvärden berodde, kunde uppstå.
Äfvenså anse Comiterade, att, sedan på ofvanomförmäldte sätt den andel af hvarje hemmans ränta, som efter markegång utgöres, blifvit till medelvärde uträknad, borde, till förenklande af beräkningarne samt Jordeboken, endast fulla Riksdalerstal blifva föremål för förvandling och benämnas persedel-skaltetal, men ölverskjutande beloppet tilläggas den del af räntan, som, enligt hvad i det föregående är föreslaget, skulle i contant utsättas.
Den nya räntan komme då att innefatta dels contanta penningar, hvilka likväl, efter Comiterades åsigt, i likhet med hvad förut i fråga om ordinarie räntans förvandlande till bestämd penningeskatt blifvit yttradt, vid utförandet borde sä jemkas, att icke mindre belopp än skilling utsattes, samt persedelskatt, beräknad och utförd till vissa SkatteRiksdaler, af hvilkas belopp persedelqvantiteterne med dithörande fyllnadspenningar berodde och, efter stadgad grund, för hvarje hemman uträknades och upptogos.
Med antagande häraf skulle för ränteförenklingens utförande endast erfordras: att uppgöra behörige lörvandlingsuträkningar öfver gamla räntorna efter stadgadt medelpris för hvad af markegång hittills berott, samt att, sedan nämnde räntors belopp för hvarje hemman eller lägenhet sålunda blifvit bestämdt, såsom ny ränta uti serskilda columner i Jordeboken utföra dels såsom persedelskatt fulla Riksdalerstalet af det belopp, hvartill den på förvandling efter markegång beroende räntan uppginge, och dels i contant återstoden af gamla räntans nyssnämnde förvandlingssumma, likväl blott i Riksdaler och skillingar, så att ölverskjutande mindre tal uteslötos, hvarjemte, efter den för hvarje persedel-skatte-riksdaler stadgade beräkningsgrund, borde utsättas de persedelqvantiteter och fyllnadspenningar, som uti persedelskatten innefattades.
På detta sätt blefve hela omsättningsåtgärden så enkel, att den endast ankomme på utriikning, och om sedermera uti markegångstaxorne, jemte priset å de nya räntepersedlarne, upptoges det belopp, hvartill de uti hvarje (Bil.
Ull K. M. Nåd.
Frop. till R.
St. år >84?.) 8 58 skatteriksdaler iubegripne persedlar, efter årets gällande lösningspris, med tillägg af fyllnadspenningarne uppginge, vore hvarje hemmans ränta, vid skeende debitering, lätt bestämd samt controllen derå för hvarje Fögderi och Län likaledes lätt verkstäld, äfvensom det icke mötte ringaste svårighet lör de skattskyldige att, med kännedom om egendomens contanta skatt och persedelskattetal, controllera rigtigheten af den påförde räntan.
Vid fråga sedermera om de persedlar, hvaruti den nya räntan skulle kunna lämpligast utsättas, möter naturligtvis intet hinder att, om så nödigt vöre, i detta afseende för hvarje serskildt
Län eller distrikt bestämma olika beräkningsgrund för skatteriksdalern, men, om, på sätt Comiterade uti det följande i underdånighet föreslå, samteliga indelta räntorna varda till Statsverket indragne och de i ordinarie räntan inbegripne persedlar få lösas efter medelpris, emot det att de skattskyldige, i stället för de dem derigenom beredda lördelar, åtogo sig att liqvidera nämnde ränta med penningar, samt således leverering in natura icke vidare ifråga kom me, blifver det ej af behofvet på kalladt att utvälja persedlarne efter hvarje landsorts hufvudsakliga produkter, helst de endast utsättas, på det att räntan måtte lämpas efter möjlig omvexling i varupriserna, hvilket ändamål fullkomligen bör kunna vinnas, derest den kommer att bestå af sådana persedlar, som i hela Riket allmänt erfordras och finnas att tillgå, samt således skäligen kunna antagas böra bibehålla enahanda proportion till öfrige varor, som de hittills innehaft; hvarförutan likhet härutinnan öfver hela Riket skulle bereda möjligaste enkelhet.
Då jordegendomarnes afkastning är hufvudsakligast grundad på jordbruk och ladugårdsskötsel, tro derföre Comiterade, att, vid valet af de nya räntepersedlarne, lämpligast vore att, på lika sätt som vid ränteförenklingen uti Norr- och Wester-botten tillgick, till grund för nya räntans beräknande taga spanmål och smör,' såsom utgörande varupersedlar, hvilka säkerligen altid blifva allmänt behöflige och således äfven föremål för betydlig produktion.
Derföre bör ock, om man icke fäster sig vid sådana förhållanden, som tillfälligtvis af serskilda omständigheter någon gång kunna uppkomma, priset derå, mera än å andra persedlar, kunna antagas utmärka förhållandet med jordegendomarnes produktionsvärde, särdeles då, om än ladugårdsskötseln hittills varit mindre vårdad än jordbruket, det uppenbarligen visar sig en bestämd rigtning till dess förbättrande, samt för öfrigt, enär nämnde persedlar utgöra hufvudsakliga consumtionsartiklar, det skäligen kan förväntas, att produktionen deraf i allmänhet jemkas efter behof och afsättning, samt att således värdena derå, i medeltal, varda jemnare bibehållna, än å andra, som äro mera af conjuncturerne beroende.
Och hafva Comiterade, i fråga om dessa varupersedlars proportion sins emellan, ansett, att, då i allmänhet betydligare andel af räntorna utgöres af span - 59 mål, än af sådane effecter, som äro af ängsskötseln och ladugården härflytande, lämpligast vore, att spanmålen jemväl i nya räntan bör blifva öfvervägande och beräknas till ungefärligen -|:delar af de i skatteriksdalern inbegripne persedlars värde.
Vid bestämmandet af de qvantiteter af spanmål och smör, som böra belöpa på hvarje skatteriksdaler, vore det visserligen ledande till stor enkelhet, om fullkomlig likhet härutinnan kunde för hela Riket tillvägabringas.
I anseende till den betydliga skilnad i markegängspriserna, som förefinnes emellan vissa provinser, är likväl sådant icke möjligt, utan att i allmänhet nödgas beräkna allt för stort belopp i contant, såsom fyllnadspenningar; men Comiterade hafva likväl funnit sig böra söka att tillvägabringa all den öfverensstämmelse i nämnde hänseende, som skäligen kunnat beredas.
Vid verkställighet häraf har ock i öfvervägande kommit, huruvida, då inom serskilda distrikler inom samma
Län olika markegångssättning eger rum, för hvarje sådant distrikt äfven bör stadgas särskild beräkningsgrund för skalteriksdalern.
Men, med undantag endast för Öland, hvarest priserna altid äro betydligt skiljaktiga emot dem på fasta landet, hafva Comiterade icke ansett sådant behöfligt, enär, då värdet af gamla räntan för hvarje egendom uträknas efter den markegång, som i afseende derå varit gällande och på lika sätt framgent förfares för nya räntan, då inom ett Län olika markegångsdistrikter bibehållas, någon egentlig förlust hvarken för Staten eller de skattskyldige kan uppkomma derigenom, att beräkningsgrunden för skatteriksdalern i de Län, der nämnde förhållande eger rum, bestämmes med hänsigt till medelpriserna inom de olika distrikterne.
I enlighet med dessa åsigter hafva Comiterade, på grund af de uti här förut omförmälde uträkningar öfver markegången för åren 1824—1843 upptagne jemkade medelpriser, uppgjort det förslag till skatteriksdalerns sammansättning uti Rikets serskilda Län, som innefattas uti bilagan Litt.
L. och hvarvid, under förutsättning, alt det af fide rs Kongl. Maj:t och Rikets Ständer faststälde nya myntsystem före den ifrågavarande förändringens införande kommer att tillämpas, detta myntsystem blifvit följdt.
Den beräkning, sorn legat till grund för samma förslag, är äfven, till nödig upplysning och controll, å nämnde bilaga intagen och utvisas deraf, att Comiterade, för beredande af möjligaste noggranhet vid fyllnadspenningarnes bestäm mande, uti uträkningen upptagit bråk af minsta myntsorten, eller styfver, fastän, vid utsättande af det belopp fyllnadspenningar för hvarje Riksdaler, sorn till rättelse för framtida beräkningar skall fastställas, sådane brak blifvit jemkade till fullt tal på det sätt, att hvad, som öfverstigit en half styfver, upptagits till en hel, men det öfriga uteslutits.
Enligt berörde förslag skulle span gs - 60 målsandelen uti alla
Län blifva 2 kappar, i allmänhet bestående af hälften råg och hällten korn, utom i Norrland, der räg löga odlas och dess intagande i skatteberäkningen således vore mindre lämpligt, hvadan derstädes endast korn beräknats.
Smöret åter har i de liesta