Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
E n af dem är numera som gift bosatt i K ö p e n h a m n, den dernäst följande, T h e c l a H e b b e, hvilken var en framstående dramatisk sångerska, är sedan åt- skilliga år d ö d, den yngsta, Signe, delar, som redan nämts, numera hem med modern i Stock- holm och är tillräckligt allmänt känd att här behöfva rosas.
När nu fru H e b b e efter ett långt l i f blickar till baka, på hvad hennes penna skapat, kan hon för visso ha skäl att känna sig stolt.
D e t är icke endast det qvantitativa, som här bjuder erkännande o c h aktning för en aldrig trött- nande arbetshåg, äfven qvalitativt stå delar af hennes diktarskap så högt, att de på samma gång bjudit de djupa lagren af läskunnige för- ströelse o c h uppbyggelse, som de vunnit ampla loford af sådane män som en Björnson, Grundt- vig m.
Också ha hennes originalarbeten delvis öfversatts till flere främmande språk.
V i nämde de djupa lagren, och vi gjorde det med skäl.
W e n d e l a H e b b e har alltid sträf- vat att så att säga popularisera sin diktning.
H o n har ej velat skrifva för de öfvermätte o c h öfverkloke.
M e n de ringe o c h de betryckte ha alltid stått hennes hjerta nära.
Otaliga gånger har också hennes penna arbetat direkt i välgörenhetens tjenst, o c h tusentals kronor ha hennes behjertansvärda skildringar af ar- modets barn inbringat hungrande och slagne.
D e t är endast helt naturligt, att barnen o c h deras verld hos detta varma sinne rönt hjert- ligt intresse.
Också tillhör W e n d e l a H e b b e s sagor och äfventyr för barn det yppersta, som p ä detta område åstadkommits.
F ö r diuren liar hon äfven alltid varit en ömmande vän i I I Kl I L-J \ J | \ T i d n i n g e n i n n e h å l l e r nästan u t e s l u t a n d e o r i g i n a l b i d r a g.
— Uppgif å n ä r m a s t e p o s t å n s t a l t n a m n o c h a d r e s s s a m t e r l ä g g en k r o n a, sä er- inför vuxna o c h måtte h a f v a n å g o r l u n d a m o t s v a r a t v å r a läsar- innors förväntningar.
har varit en flitig medarbetare i flere tidskrifter o c h tidningar, särskildt i Afton- bladet på Hiertas tid.
S o m öfversättarinna har hon utöfvat en omfattande verksamhet; till o c h med för scenen har hennes mångsidiga begåf- ning räckt till.
A f hennes originalstycken är åtminstone ett, oss veterligen, uppfördt, näm- ligen sångspelet » D a l k u l l a n », som för första gången gick öfver Djurgårdsteaterns scen den 13 augusti 1858.
M e n å a n d r a sidan — j a, der stå v å r a ä r a d e läsarinnor i en v i d s t r ä c k t krets, o c h h v a d dessa hundra n u m m e r a f I d u n f ö r d e m inneburit, det m å d e sjelfva h v a r i sin stad besvara.
V i v e t a ej deras svar; men huru deras o m d ö m e ä n m å blifva, u t g ö r det p å s a m m a g å n g f ö r oss ett svar p å f r å g a n: h a f v a vi l y c k a t s eller m i s s l y c k a t s?
o c h i många a f sina skrifter små fört deras talan.
W e n d e l a H e b b e s musikaliska kynne har, äfven det, tagit sig uttryck i originell alstring.
H e n n e s kompositioner utmärka sig för mycken inner- lighet o c h melodi.
Till de mest kända o c h omtyckta höra sångerna » H ö g t der uppe mellan fjellen » o c h » L i n n e a n » samt musiken till flere af Sätherbergs saker.
Dessutom har hon samlat, öfversatt, upptecknat, bearbetat o c h arrangerat en stor mängd folkvisor o c h romanser från skilda länder.
Under sitt långa, vexlingsrika l i f har fru H e b b e k o m m i t i närmare andlig o c h personlig beröring m e d många af vårt tidehvarfs yppersta qvinnor o c h män, o c h hon vet att dela med sig af sitt minnes rika skatter, när samtalet föres in på svunna tider o c h förhållanden.
Så förvarar hon ock i sin g ö m m o r de dyrbaraste korrespondenssamlingar med män sådana som Tegnér, E u n e b e r g, A l m q v i s t, Geijer, med qvin- nor sådana som » E u p h r o s y n e » m.
fl., men dit in låter hon intet indiskret främmande öga blicka.
» M å de göra dermed, hvad de vilja, efter min d ö d; men jag vill i c k e svika dyra, döda vänners förtroende genom att offentliggöra deras b r e f », säger hon sjelf.
F r u H e b b e har fört ett friskt o c h rörligt lif och bildat sig genom resor i främmande länder.
N u har visserligen åldern bundit henne fast vid hemmets vrå; men hennes ungdomligt sunda sinne lefver ännu ett ett rikt l i f i fantasi o c h minne, och dottern omgifver henne med tusen ö m m a omsorger.
Gamla o c h unga vänner saknar hon ej heller, som hålla för sina ange- nämaste stunder att få titta upp o c h spraka bort en stund med » g u m m a n H e b b e »; de veta alltid att de gå andligt rikare ifrån, än de kommit dit.
En sådan dag är en sådan afton värd!
Må den vördnadsvärda gamla ännu många år, för hvarje gång Humlegårdens lindar knoppas till en ny sommar, rced stilla glädje få minnas åter de sköna barndomsdagarne i Sandsjö, då hon först drömde de drömmar, som sedan så rikt gingo i uppfyllelse.
I duns hundrade nummer.
En återblick.
Muns hundrade nummer!
H v a d innebära m å n n e dessa trenne o r d?
J a, i svaret härpå h a r m a n att s ö k a ett å ena sidan o c h ett å andra sidan.
A ena sidan, från redaktionens synpunkt sedt, äro vi genast färdiga m e d svaret: dessa hundra n u m m e r representera f ö r oss nära n o g t v å års rastlöst arbete, sträfvan o c h f ö r h o p p n i n g a r; arbete för att v e c k a efter v e c k a, h u n d r a d e g å n g e r å rad, fylla I d u n s spalter, sträfvan efter att så v i d t möjligt träffa det rättaste, det bästa o c h det mest intresseväc- k a n d e samt förhoppningar o m att resultatet a f detta vårt arbete o c h d e n n a vår sträfvan D å v i m o t slutet a f år 1 8 8 7 beslöto börja utgifvandet a f I d u n, g i n g o v i till vårt v ä r f m e d den föresatsen att s ö k a å s t a d k o m m a ett o r g a n g e m e n s a m t f ö r h e l a den s v e n s k a q v i n n o - verlden, en tidning, i h v i l k e n a l l a åsigter k u n d e mötas, o c h hvarje q v i n n a, m o d e r n, m a k a n o c h dottern såväl s o m h u s m o d e r n o c h den åt sjelf- ständigt f ö r v ä r f sig e g n a n d e qvinnan, s k u l l e k u n n a finna ej b l o t t ett v ä l k o m m e t råd i ett eller annat af lifvets förhållanden, utan o c k en l i k a välbehöflig förströelse efter d a g e n s eller v e c k a n s arbete: D e t t a m å l h a f v a vi s ö k t h å l l a säkert fast, o c h o m än o c h annan m e r eller m i n d r e b e f o g a d a n m ä r k n i n g n å g o n g å n g k u n n a t framställas — utan fel är j u ingen — så äro v i d o c k ö f v e r t y g a d e o m, att v å r a ä r a d e läsarinnor ständigt sett till v å r g o d a vilja.
A i sluta härtill a f den g l ä d j a n d e omständigheten, att I d u n s läsekrets ständigt vidgats, o c h att d e erkännanden, s o m k o m m a tidningen till del, v a r d a allt flere.
r T i d n i n g e n s u p p l a g a, h v i l k e n redan u n d e r fjoråret steg från q v a r t a l till qvartal, har i år likaledes befunnit sig i ständigt u p p å t - gående.
Sålunda hade postupplagan, som vid förra årets u t g å n g utgjorde 4, 7 5 0 e x e m p l a r, den 3 1 sistlidne mars stigit till 6, 2 0 1 ex- e m p l a r o c h den 3 0 j u n i till 7, 2 8 0 samt be- l ö p e r sig nu, då detta n u m m e r k o m m e r i våra läsarinnors händer, till nära 7, 5 5 0 ex- emplar.
D å härtill l ä g g e s den del a f u p p - lagan, s o m utgår till abonnenterna i h u f v u d - staden, u p p g å r tidningens h e l a u p p l a g a till nära 1 1, 0 0 0 e x e m p l a r.
F å vi s å l u n d a a f f r a m g å n g e n h e m t a svaret p å frågan, huru v i d a v i l y c k a t s eller ej, d. v.
s. huru v i d a tidningens innehåll intresserat v å r a ärade läsarinnor o c h m o t s v a r a t deras förväntningar, d å t o r d e detta s v a r k u n n a anses s o m f ö r oss synnerligen tillfredställande.
H a f v a v i emellertid s å l u n d a rönt f r a m - g å n g — en f r a m g å n g, h v i l k e n ständigt sporrat o c h fortfarande s k a l l s p o r r a oss till n y a an- strängningar — så hafva v i att f ö r den s a m m a till väsentlig d e l t a c k a v å r a ärade m e d a r b e - tarinnor, b l a n d h v i l k a vi särskildt vilja fram- h å l l a fruarna Mathilda Langlet o c h Eva Wig- ström (A v e), samt likaledes i h ö g g r a d S v e - riges h e l a tidningspress, h v i l k e n så g o d t s o m utan u n d a n t a g från början o c h allt fortfa- r a n d e p å det välvilligaste stödt o c h o m h u l d a t den u n g a k o l l e g a n.
M e d g o d vilja s k o l a v i o c k alltid s ö k a m o t s v a r a det oss skänkta för- troendet.
M å hända hafva vi i ett eller a n n a t hänseende ej fullt k u n n a t u p p f y l l a h v a d v i lofvat.
V i h a f v a d å s ö k t g o d t g ö r a detta g e n o m att i andra afseenden g i f v a m e r.
Sär- skildt vilja v i p å p e k a, h u r u s o m det q v i n l i g a porträttgalleriet, h v i l k e t v i d i n n e v a r a n d e års början utlofvades s k o l a innehålla ett porträtt i månaden, eller t o l f p å året, i år redan upptagit ej mindre än 2 9 porträtt.
P å g r u n d a f annon- sernas tillströmning, har tidningens innehåll o c k ö k a t s, så att den n u nästan r e g e l b u n d e t utgår i 1 2 - s i d i g a n u m m e r, h v a r i g e n o m r i k l i g ersättning l e m n a s.
Slutligen — • för att gifva v å r a läsarinnor ett n å g o r l u n d a b e g r e p p o m, h v i l k e n v a l u t a d e
hålles ett nummer Iveckan under hela qvartalet.
För hvarje 6-tal abon- nenter, som samlas, och för hvilka afglften Insändes till Redaktionen af erhålla för tidningen de två de — åren biografiska jande 4 kr.
af sin porträtt, o c h råd, 8 5 0 kostnadsfria hel andra saker.
m e d skäl påstå, att misk vinst, värda läkareråd gånger för tidningen.
hittills 1,400 husliga rön samt en kunna lemnade råd det öknen, Hvar följas båd ' på lycka det skulle är här vi taga i kanske färden och ver dermed varma de älsk- intresse fortfarande de som Så kallt blef Och hjertat Och kärlekens Hon vissnade i känsla, så, ock sinne, underligt slog, träffas, då Iduns allesammans blomma ned derinne, — och tvåhundrade nummer ut- En dog.
att komma Som ej guldet skulle De beredt greto Och i en deras stund sedan — handen.
ner stråt; vid skildes ' stranden, de åt.
De vandrade olika lyckan Len ena mot till guldet andra till fick fick guld.
Kanhända de dock gjorde illa!
JgSået v&amp;t.
ået grönskande nä- de åldriga Och stå Med vemod der På ungdomens båda med baka de flydda I Det varpå blommiga, Ber den Ijufliga nog kan de gräset, hand i I nöjenas hand.
Ätt akta De glömde I De gladdes Åt sorlande De hörde Och åt vaggande henne p å taga Men sång.
När Be så öm de talade då; kysstes i dufvorna båda Nu under kommer och kysstes så om det Be Be tänkte väl bo falla sutto bland svuro klagar, än.
vissnade studerat först vi offrade dock sin illa, var Som Be Men leende der blommorna hvarken äro sy har klädda i ändå.
och, om kommo En trodde lek väl i lifvet en Med sommarn Och ingen blott vara och fru kärleken bara hård.
• Bå En Och just i hjertat isande fram den ljufvaste som häftigast fläkt genom mellan stunden, slog, blomstren god, glädje Hvar En Ben när känsla varnande hette som i ömmast sig ungdomligt stämma förståndets rörde bröst, de hörde röst.
— vår du, antecknade i skymundan; att m e n vi hem talas v i d o m d e n med samhet, gen alltid, då b å d e fru Jag jag varit ej k u n n a t l e m n a henne, u t a n — att d e n äldsta hem- sjuåringen — s k u l l e t a g a v å r d Nu frågade j a g I n g e b o r g, ej v i l l e å t a g a sig v å r d e n barn de samt dagar, dessutom laga då penning mat mannen.
en o r d e n t l i g karl, som sträf- f ö r att under mureriarbete för ar- någon varm d e m o c h den strängt arbetande redligt o m dessa m o d e r n v a r ute p å den m i l d a r e finnes, vintern.
Men samla de två nöd- gossarne, h v i l k a under tjenst, k o m m a d å åter h e m, det s k u l l e d e t v å p o j k a r n e f ö r att g å i f o l k s k o l a n, flic- fattiga öfver, hur m ö d r a r måtte få barn vårdsreformen.
gagn Kanske ty j a g t y c k e r ej o m Men så, i går, fick I n g e b o r g M a l m, o c h h o n rent mina att konfirmeras, o c h så k o m m e r hus- utgöras tungt lass att ordentlig mat, hon fruktar frestas till drycker, vallpojkar, och a f n i o p e r s o n e r; det d r a g a fram.
d å h o n arbetar borta, m e d skäl för, att att hemta o m han mod af så sällan mannen stimulerande flickor I n g e b o r g t v e k a d e att o c h h v i l k a s l i f d e r i g e n o m blir skäli- antal s k r ä m d e henne, f ö r e s l o g j a g, att år men h o n har re sedan tomhet g e n o m h v a r j e h a n d a sökt fylla denna företag.
S o m du och stället hjelpte syr k l ä d e r; mer då jag åtaga sig d e n n a ger- ning, å fyra men skall får en g o d v a r m verk- o c h innehållslöst, blir H u s t r u n får soppa.
tankar.
I n g e b o r g h ö r till dessa s o m sakna s o m haft k a n f ö r att hållet s o m m a r e n varit årsti- en gagnande tomt har d å hon flickan, familjer, d a n för tre är Malm och skurning.
hennes barn, ar- det emellertid a f t v i n g a d e fram rika sig hvarjehanda och till han sträfsam- d i g, fram- Jag menniskor.
vet, att Gren, lofvade ämne, af huruvida i s i n o m tid, g e n o m s o m d u vet, u t a n föredrager att sam- besök Nils och biträder stortvätt hon den, ju detta eld j a g ville dock pröfva, muraren som åtager sett har var att i för tände b a r n s k a r a n o c h den G r e n är ä n n u dig skrifva, att h o n n ö d g a t s lita p å, till ett af just mig, på hörde till jag drog.
till saken.
af Vilberg Vermdö arbetsfält men till ju andras vid om s k u l l e det d r ö j t n å g o t, i n n a n j a g skrifvit Du Och sedan till f ö r att tala lunden satt l ä g g a m i n a funderingar gå fru misstager du V i l b e r g att och Men ej till ej der ifrågavarande rosendegård vinterdag jag det, med färd godt if- hoppa- v i l l e m e d d e l a andra, o c h j a g möjligt, bete, samtal gemensamma du Be Ave.
» Mitt våfva, ett och i barn vård.
ju hon mavarande små, eller Ingeborg h o n en tid ord o m saken Ingeborg hustrun, hjelp Till våldsamma o m n å g o n s i n, vare p å arbete hos andra, m e n n å g o n r e g e l b u n d e n Lang / et.
trygga, lefva och dylika finna undervisa stundom tro.
att vettet o c h emellan första känner fyra kanhända så v i d a m o d e r n från tal om d e tre y n g r e.
tänkte omöjlighet gjorde henne ett förslag.
mig så T » Ett bref från fru Haraldsson.
Be ren helsolära o c h b a r n v å r d, ändå lärdomar, henne Mathilda så sinnet.
hon sjelf p r a k t i s k t k u n d e utföra d e teoretiska då: gjorde kärleken denna d å j a g visste, att Mitt ha beten bo.
blomstren jag henne.
stilla kinderna bygga, bygga hvarann ' igen, och så inskränka en sällan, blifva rigt ma tårarne På och små ej Du Och föreslå s o m barnvårdarinna, m e d d e n stora skogen, i det ursinnig, Men trogen också.
foglame dagar, blödde är, att o c h b l o s s a d e u p p; h o n v i l l e u p p r ä t t a en s k o l a drömmen i hjertat » Kanhända Be drömde mörknande den hviskar Som Som de solskensdag.
nu, är gagna mig.
des slag, drömmen, hem- o c h det b e r ö f v a n å g o n a f p i g o r n a en plats Tanken Liksom Beständigt att fadern för att qväden vindens kärlek att genom I sig en g o d sak eller personen sjelf, så d e r o m glömde hjertats den ungdomens Och Om de hotad tänka, ej värdt Malms henne brytningar gång, foglames susande med att fattig så g o d plats, o c h så k o m h o n i går till mig, göra säden, böljornas på vimmel in- D e s s u t o m förbjuder I n g e b o r g s s a m - hår; strand, doftande sutto framtid tjenare, du skåda år.
h o n en upp h o n ej v i l l s k r ä m m a silfrade till såg medtäflarinna.
som kunde &amp; ynglings fullt att äro flicka den ansedda är För Nu blef skulle försörjde sig o c h en rent m o d l ö s o c h bitter.
derigenom en fattig denna met vete anor, rangen eller personal.
huld.
hon I n g e b o r g än v ä n d e sig för grosshandlare var att verksamhet, denna ' rika, banor, bå,da med syster.
någon flickas hvarje kontorist der, men så beröfva hvart, gripa och oor- tiil hela.
hvarmed Och lätjan folk h o n p å sin fars k o n t o r klar, att under har att h o n u p p g a f h o n det blifva henne nästan alltid frestade o c h så tid arbetade minderårig hade Den m hyende samt väl- o m k r i n g till g ö r a den erfarenhet, lögner, komst, Men Redaktionen.
hända det åter få kommer.
lade afsigt m e d l i k a stor f r a m g å n g v e r k a f ö r dess spridning, h o p p a s vi att a l m o s o r, men dentligheten De till I d u n s med hon k o m m i t att bröd? » hon försökt grunda sällskap, o c h sjelf gått fattiga Iden, vårt minnes, har görande nöd, u p p v ä g a n d e den tack Vilja I vi dela ekono- prenumerationsafgiften.
läsarinnor visat skulle Och i ä m n e n, som s k o l a erfarenheter o c h sist ett hjertligt » Och Idun, erhållas ett gratlsoxemplar för hela den tid, under hvilken abonre mentet räcker.
Aro de samlade abonnenterna färre än 6, torde prenumeia 1 2 0 längre o c h om i Idun många 50 åtföl- g ö r a s, s o m l e m n a en ren obetydliga Till med V i torde o c k o c h anvisningar följas, besparingar 36 2 7 0 uppsatser 95 poem, I d u n under innehållit deraf o c h hemmet, skisser, del att tillvaro uppsatser, beröra q v i n n a n kortare d e årligen e r l ä g g a f ö r vilja vi n ä m n a, i r * * v I I K l I L&gt; kjt IN trodde, att barnens stora hon i fru N i l s s o n, e n k a n d u vet, s o m h o n har j u t v å små o c h b e h ö f v e r än v ä l hjelp vid deras vård.
Men In-
tion » k o ä n ä r m a s t e p o s t a n s t a l t.
— B i d r a g frän alla o m r å d e n f ö r qvlnllg v e r k s a m h e t m o t t a g a s m e d t a c k s a m h e t.
Endast en sida a f p a p p e r e t b ö r geborg som beslöt sig säkert, att äfven är Grens, ty hon rent u p p l e d s e n a f sitt skulle åtaga I för dag sig fru har flickorna antog hennes kusin, I d a M a l m, s o m dagdrifveri, Nilssons barn.
jag förestält de båda kloka för de små, h v i l k a d e s k o l a v å r d a u n d e r de tider, d å m ö d r a r n a ej sjelfva hinna med bästa det, början och till nog dentlig fru Grens för att unga upp barn- är j u g a m - af Ingeborg, och alltid tre eller fyra h v i l k a lära sig k l ä d s ö m, o c h för att skyddas flicka häri g o d t a f att handlas, undervisa u n d e r vintern m o t t a g a o r - sysselsätter qvinnor, dessa h a växa äldsta undervisning Nilsson må b l i r j u d e n allra en s k o l a f ö r att vårderskor.
mal detta se, h u r barn s k o l a be- k r o p p e n s o c h själens och till utvecklas, och krafter de små m e n n i s k o r m e d g o d viljerikt- ning.
Ett par hvilka — de två att fruarna för af oss flickorna att äldre — d u gissar n o g ä m n a naturligtvis stödja o c h hjelpa s a m t o m möjligt förhindra, M a l m r i n g a i den stora k l o c k a n prisa, hvad de kalla sina döttrars » o f a n t l i g a uppoffringar ».
Om d u n u v i l l v a r a snäll att, dringar lämpligt jag genom a f n a m n o c h d y l i k t, g ö r a detta för att tryckas i än- bref » I d u n », så tror m i g d e r m e d h a inlöst mitt löfte till fru Vilberg. » Våra barns leksaker.
ijlll^Évarmed skola våra barn leka?
Den frågan torde från skilda håll komma att vida olika besvaras.
Den sparsamma lilla frun ur medelklas- sen egnar lörhända en tanke åt SOöresbazaren, der för en spottstyfver otaliga, till utseendet för- tjusande leksaker locka, under det frun ur den förnäma verlden liar i åtanke de stora leksaksbu- tikerna, som till hvarje ny julsäsong bjuda nya, till o c h med för de bortskämda och öfvermätta barnen obekanta leksaker och förslröelsespel.
Jag måste på det lifligaste opponera mig mot den förra, men kan ej heller obelingadt ansluta mig till den senare.
Godtköpsbazarerna uppduka visserligen på sina diskar för den ytlige betraktaren en ofant- lig mängd af billigt och prydligt leksakskram.
Men för den, som närmare betraktar det och dertill betänker, att oaktsamma små barnahänder skola handtera dessa illa hoplimmade, nödtorftigt må- lade skräpartiklar, kan en slik bazar endast före- falla som en sorts skåderätt, en illustration till det i barnamun allmänna och så ofta inför barn upprepade talesättet: se, men inte röra!
Hur ondt gör det mig icke om en sådan liten, som jublande mottar en från godtköpsbazaren kommen leksak och så kan hända redan dagen derpå med tårar sörjer öfver dess spillror!
Ty ett själfullt barn fäster sig snart med mycken kärlek vid sin leksak, i fall denna är väl afpassad efter graden af bar- nels förståndsutveckling.
Hur smärtsamt derför att så snart nödgas mista den och hur föga väl- betänkt af föräldrarne att så illa belöna denna naturliga kärlek!
Tvärtom borde föräldrar och uppfostrare sträfVa alt — lång!
ifrån att motarbeta — ytterligare uppmuntra denna kärlek och akt- ning, som det naturfriska barnet hyser för sina leksaker — naturfriskt i motsats till de genom öf- vermätlnad sjukliga barnen.
Den lilla flickan, som inte kan somna in, emedan hon glömt att lägga sin docka till sängs, den beslällsamme pysen, s o m regelbundet utfodrar sin lilla häst, omsorgsfullt ryktar h o n o m och ger h o n o m mångfaldiga smek- namn — månne ej de en gång blir pligttrognare och kärleksfullare menniskor än den ovårdsamma flicka, som slänger och dänger med sina dockor, låter dem ligga oklädda och osnygga, eller den herr vildbasare, som rycker svansen af sin häst och med piskrapp vill få h o n o m till lydnad?
Vi, min syster och jag, hade en liten barnslol af trä med flätad rottingsits.
Dä kraftiga små barnafötter stampat sönder sitsen, ersattes den af ett vanligt stycke bräde, och i dag har redan en andra generation tillbringat så många timmar af de tår- och fröjdefulla barnaåren i den gamla stolen, som nu blott väntar på barnabarnen.
Naturligtvis har den kära möbeln under årtiondenas lopp flere a n v ä n d a s o c h m a r g i n a l l e m n a s.
Namn o c h a d r e s s t o r d e alltid n o g s a n g l f v a s, o c h kan f u l l k o m l i g d i s k r e t l o n från r e d a k t i o n e n s sida p å r ä k n a » gånger bestålts ny polityr, men det är dock allt fortfarande vår egen lilla stol, o c h barnen göra stora ögon, då de höra, all vi stora och gamla äfven en gång varit så små, fast naturligtvis all- lid » mycket artiga och snälla »!
Leksakernas ohållbarhet föranleder barnet att längta efter en annan, en ny leksak, och så upp- står och tillväxer delta begär efter det nya o c h främmande, som under barna- och ynlihgaår, ja, tyvärr ofta in i framskriden ålder skapar en oför- nöjsamhet, som endast för korta ögonblick lemnar rum för en lugn lycka; så danas dessa menniskor — anlag betyda härutinnan naturligtvis äfven mycket — som endast då känna sig väl, när en förströelse, en omvexling vinkar dem, när de få efterapa hvarje nytt klädedrägtsmode, höra och se hvarje ny opera och skådespel, dessa menni- skor, för hvilka ordet » nytt! » utgör inbegreppet af allt eftersträfvansvärdt och angenämt.
Derför böra våra barns leksaker framför allt annat vara varaktiga och gedigna och — om för- hållandena medgifva det — helst äfven smakfulla och vackra.
Ty skönhetssinnet ha vi endast till en ringa del medfödt, det måste sorgfälligt bildas och näras.
När det gäller att göra inköp för våra småttingar, må vi alliså vända oss till en god lek- saksbutik, utan alt derför slösa.
Ty det går ej ut derpå all skänka barnen mycket; tvärtom blir barnet lyckligare, om det får endast en leksak, med hvilken det åter och åter sysselsätter sig, för hvarje dag håller kärare af.
Derigenom skall det föras till detta kärleksfulla iakttagande af del lilla och minsta, denna slags uppmärksamhet, för hvil- ken ledsnaden är främmande, hvilken alltid och öfverallt finner något att iakttaga och med intresse följa; denna beundransvärda förnöjsamhet, som låter Kinkel till och och med bakom fängelsemu- rarne utbrista: » allt intill nu har ingen dag lem- nat mig utan förfriskande och själslyftande intryck, och från de blåa rellexer, s o m en klar, nordisk himmel kastar öfver den bländande snön, från den brokiga granitgrund, på hvilken vårt smärtepalats är bygdt, intill de höga och fjerran hvita molnen, som erinra om den van Eyckska himmelen på altaret i Geni, utgår och utströmmar mycket, s o m ger ett iakttagande sinne näring. » Jag känner ett barn, som af sina föräldrar all- lid erhåller blott en enda, men mycket vacker lek- sak.
I fjol var det en jagt, hvars mångfaldiga djur voro så naturtrogna, att man endast måste beklaga att ej kunna leka med.