Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sålunda vore nemligen, sedan folkmängdens tiilvext stegrat behofvet af utvidgade näringskällor, friheten att begagna dem, som naturen i denna ort' bereder, blifven så mycket dyrbarare för befolkningens bergning; och då angränsande orters lifligare rörelse alltmer närmat sig de aflägsnare bygderna i detta län, hade hågen att verksammare deltaga uti häraf uppkommande fördelar jemväl derstädes tilltagit, hvarjemte, efter det en mindre välbetänkt skogs-hushållning i en del trakter, samt forlönernes stegring gjort tjenstbarheterna till Stora Kopparberget mera svåra och betungande, olägenheterna utaf jordeganderättens inskränkning, genom bergslagets privilegier, visat sig alltmera påfallande; och ansåge E. K.
M:t derföre i Nåder förevarande, på hela provinsens välmåga inverkande, fråga vara af den stora vigt för det allmänna, att Slaten borde, medelst billig lindring i koppar-verkets nuvarande högre beskattning, medverka till dess lösning på ett sätt, som, jemte detta verks framlida upprätthållande, befordrade provinsens välstånd och vidare utveckling till framtida förkofran, hvilka båda ändamål kunde vinnas, om de allmänna beskaltningsgrunderna tillämpades så väl på koppar-verket, som på jordegarne, utan alt förhållandet för någondera blefve beroende af förpligtelse till den andra.
Om således, emot frånträdande å bergslagets sida af dess undantagsvis och ‘till förfång för ortens skattskyldige inbyggare ännu innehafvaude särskilda rättigheter och förmåner, Stora Kopparbergs bergslags beskattning kunde förmedlas till öfverensstämmelse med den genom Kongl.
Förordningen den 21 Juni 1831 stadgade allmänna grund för beskattning å de bergverk, af hvilka viss procent å tillverkningen skall såsom tionde till Kronan utgöras, funne E. K. M:t Statens uppoffring, genom den årliga koppar-räntans minskning, komma att tillskynda det allmänna en länge önskad fördel af bättre ordnade förhållanden och af skatte-allmogens förhjelpande till en friare och mera rättsenlig disposition af hemmanens skogar och deras afkastning; hvarförutan jemväl någon direkt ersättning för Stats-verket måhända kunde påräknas genom oafkortadt ingående af den från bergslagets priviiegii-tvång befriade allmogens utskvlder. E. K.
M:t yttrade fördenskull i Nåder den åsigt, att, så vida Stora Kopparbergs bergslag vore villigt att, såsom vederlag för koppar-räntans förmedling från hvart 10 till hvart 30 skeppund af årliga koppartillverkningen, afstå från alla bergslaget tillerkända eller af detsamma hittills åtnjutna privilegier och förmåner, dels i afseende å levereringen af skatte-allmogens fänte-kol vid Stora Kopparberget och Avesta bruk, dels ock i andra hänseenden, som härmed ega gemenskap, en härom träffande öfverenskommelse skulle för framtiden lända till ömsesidig båtnad; och har E. K.
M:t täckts i Nåder föreslå, det Rikets Ständer måtte bemyndiga E. K. M:t, att låta med Stora Kopparbergs bergslag formligen uppgöra erforderligt aftal om koppar-tiondens nedsättning efter nyssberörda grund, under vissa uti den Nådiga Propositionen uppgifna hufvudsakliga vilkor och bestämmelser.
Skrifvelse, N:o 35. 51 Rikets Ständer, som tagit delta för så väl Kronan och det allmänna, som bergslaget och dal-allmogen vigtiga ärende i sorgfälligt öfvervägande, hafva dervid, utom hvad handlingarne i öfrigt innehålla, iuhemtat, bland annat, hurusom koppar-tillverkningen vid Stora Kopparberget, efter en under närmare 200 år småningom skedd förminskning, utgjorde:
Åren 1831—1840 i medeltal årligen 2,250 Skif. » 1841—1850 . 3,394 » »> 1851.
4,922 » och år 1852 4,889 » hvarjemte under frågans behandling hos Rikets Ständer upplyst blifvit, att hela koppartillverkningen af malm från så väl Stora Kopparberget, som upptagna nya grufvor, samt af slagg från gamla hyttevarp, åren 1843—1852 uppgått i medeltal till 4,341 Skif. årligen, så alt koppar-tillverkningen under sistberörda period betydligt tilltagit, samt vid Stora Kopparberget varit, åren 1851 och 1852, nära dubbelt större än åren 1843 och 1844; att Kronans inkomst af koppar-verket under nyssnämnda årtionde jemväl ökats i samma förhållande, och belöpte sig de båda sednaste åren deraf till nära 500 Skif.', äfvensom att uldelningarne till fjerdeparts-egarne likaledes, under ifrågavarande tidrymd, icke obetydligt stigit, jemte det fjerdeparternas försäljuings-värde, som före samma decennium nedgått till 1000 R:dr, sedermera höjt sig till 1,400 å 1,500 R:dr; och då härtill kommer, att koppar-försäljnings-prisen, hvilka, vid auktioner å Kronans koppar-tionde, uppgått i medeltal för åren 1843—1852 till 132 R:dr per Skif., under sistlidet år stegrats ända till 173 R:dr, samt med allt detta jemföras länets markegångs-pris å kol, i hvilka pris förhöjningen varit mindre betydlig, så visar sig alt bergslagets åren 1831—1840 ofördelaktiga konjunkturer, som varit en följd af de i grufvan åren 1830, 1831 och 1833 inträffade ras, jemte flera missgynnande omständigheter, numera upphört och bergslagets ställning blifvit vida förmånligare.
Under dylika förhållanden bör således icke betviflas, att bergslaget, sorn tillförene ansett betänkligt att antaga de å Statens sida gjorda förslag om nedsättning i koppar-räntan, mot vilkor af samtliga privilegiernas afstående, numera skall finna sin fördel dermed förenad, alldenstund värdet af koppar-räntans förmedling stiger i samma mån som koppar-tillverkningen och försäljnings-priserna derå; och ehuruväl Stats-verkets uppoffring genom koppar-räntans nedsättning följaktligen äfven ökas, anse dock Rikets Ständer de uti E. K. M:ts Nådiga Proposition samt i öfrigt under ärendets behandling anförda skäl för genomförande af den länge ifrågasatta och för det af naturen mindre gynnade länet samt dess idoga befolkning ofelbart gagneliga förändringen i beskattnings-sättet vara så öfvervägande, att en kraftig medverkan dertill, äfven med uppoffring, är å Statens sida af omständigheterna påkallad, helst endast på detta sätt en från privilegiernas band frigjord lifligare industri inom detta län kan uppstå och orteu komma i åtnjutande af fördelarne utaf den, genom Kongl.
Förordningen den 27 April 1846, i allmänhet inedgifna fria kolhandeln, hvaremot, så vidt bergslagets privilegier icke afskaffas, Stora Kopparbergs län ej eller kan blifva delaktigt af den väntade förmånen utaf en länge önskad förenkling i sättet för ordinarie räntans beräkning och utgörande, utan, om förenkling derutinnan kan för Rikets öfriga delar åstadkommas, blifver detta län ensamt utaf dessa privilegier afstängdt från samma förmån.
Rikets Ständer hafva således icke tvekat att, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med E. K.
M:ts Nådiga Proposition, åt E. K.
M:t i underdånighet öfverlemna, att låta med Stora Kopparbergs bergslag, i vederbörlig ordning, uppgöra erforderligt aftal om den från bergslaget lill Kronan utgående koppar-räntans nedsättning från hvart 10 till hvart 30 Skif. af årliga tillverkningen, under följande dervid fästade vilkor och bestämmelser: 52 Expedilions-Vtskottets Förslag till mderd.
Skrifvelse, N:o 3S. l:o att alla de särskilda privilegier och förmåner, som hittills- varit Stora Kopparbergs bergslag tillerkända, så väl i afseende å uteslutande rätt till koiuppköp af skatteallmogen inom de genom Kongl.
Resolutionen den 2 Juli 1816 samt köpe-kontraktet om Avesta bruk den 12 November 1777 bestämda distrikter, som ock i afseende på timmeroch virkes-handein inom bergslagets så kallade »frihet», med dertill hörande socknar inom Öster- och Vester-dalarne, skola hädanefter upphöra och de särskilda äldre författningar, hvilka till stöd för de af bergslaget sålunda åtnjutna förmåner åberopats, till all kraft och verkan upphäfvas; 2:o att samtlige de skattskyldige inom Stora Kopparbergs län, hvilka, enligt nu gällande stadgandea och föreskrifter, ega åliggandet att in natura till bergslaget leverera hemmansränte- och mantals- eller qvarntuils-kolen, vare sig till Stora Kopparberget och dess verk eller ock till Avesta bruk, må från detta åliggande befrias och hemmansräutekoleu eller motsvarande ränte-persedel deremot af de skattskyldige till Stats-verket lösas med penningar, efter hvarje orts i behörig ordning årligen fastställda markegångs-pris; dock att härifrån må tillsvidare undantagas Svärdsjö och Bjursås socknar, hvarest de skattskyldige, enligt deras egen framställda önskan, må bibehålla åliggandet och rättigheten att kolskalterna in natura, uppå hittills gällande ömsesidiga vilkor, till bergslaget leverera, intilldess E. K.
M:t kan i Nåder pröfva skäligt, att jemväl för dessa socknars innebyggare stadga enahanda ordning och förbindelser i afseende å kol-skatternas betalning, som för samtlige öfriga ifrågavarande skatlskvldige blifva gällande; likväl allt under förbehåll och vilkor, att de sålunda från förenämnda åligganden mot bergslagen frikallade skattskyldige i öfrigt förpligtas att ställa sig lill efterrättelse de föreskrifter rörande skogsvården, hvilka nu i allmänhet äro gifna eller framdeles kunna stadgas, äfvensom att, då Svärdsjö och Bjursås socknars rätt till kol-Ieverering in natura upphör, sådant icke må från bergslagens sida föranleda anspråk på ersättning; 3:o att för de oindelda eller Kronan behållna kol-räntor, som än vidare, enligt nästföregående punkt, till bergslaget kunna komma att in natura levereras, skall från samma lid, då koppar-räntans förmedling vidtager, till Kronan erläggas full betalning efter hvart års markegångs-pris, och således det genom Kongl.
Förmedlings-Resolutionen den 5 Mars 1805 stadgade särskilda eller progressiva lösningspriset för dessa kol upphöra; hvaremot det skall ankomma på bergslaget alt, utan någon från Kronan ifrågakommande ersättning, hålla egärne af de till Stora Kopparberget lydande hytte-ugnar skadeslösa för möjlig förlust å den inkomst, som under benämning af »hytte-reveny», enligt förra stadganden, framgent eller tills vidare skolat dem tillfalla, motsvarande skillnaden emellan det progressiva lösnings-priset och den årliga markegåugen; 4:o att det årliga bidrag till presterskapets aflöning, eller den så kallade »Probstekopparen», som nu af Kronans behållna tionde-koppar utgöres med 1|Skif. årligen, framdeles skall af bergslaget ensamt vidkännas; 5:o att den skatt, som under benämning af vedhugges- eller vedhyggsters-ränta, jemlikt äldre författningar, utgår af bergsfrälse-jorden, och som nu erlägges till Stora Kopparbergs bergslag med 5 sk. 4 rst. för hvarje durchtågs-spanland, utgörande ett sammanlagdt belopp af 1,165 R:dr 15 sk. 2 rst. årligen, skall af bemälda jord-egare hädanefter, i likhet med andra allmänna utskylder, till Kronan erläggas, hvaremot den aflöning, hvilken, jemlikt Kongl.
Brefvet den 29 December 1820, från bergslagets så kallade afrads-kassa utgår till förste läraren vid bergs-skolan i Fahlun med 1,200 R:dr, å Statsverkets medel anvisas, och bergslaget sålunda derifrån befrias; 6:o att dessutom bergslaget afsäger sig alla de tjenstbarbeter, som af bergs-frälsejorden hittills bordt till Stora Kopparberget utgöras, samt de rättigheter, beträffande skogarnes disposition eller i öfrigt, som bergslaget kan ega i afseende på bergsfrälse-jorden; Expedilions-Utskotlets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 35. 53 7:o att den sä kallade afrads-kassan, såsom en bergslagets tillhörighet, må genom bergslaget lill koppar-verkets gagn och bästa disponeras, likväl med vilkor, att denna kassas kapital-fond 56,000 R:dr icke förminskas, samt jemväl med bibehållande af den tillsyn och kontroll, som, enligt Kongl. Brefven den 10 Augusti 1813 och den 11 Maj 1824, är Bergs-Kollegium ålagd öfver kassans behöriga användande lill det dermed alsedda ändamål; 8:o alt någon särskild rättighet för Stora Kopparbergs bergslag till afrads- eller tionde-frihet för sådan koppar-tillverkning, som kan åstadkommas af malmer från nyare grufvor utom Stora Kopparberget, äfvensom af slagg-smältning, icke blifver gällande, utan hvad författningarne om afrad för bergverk i allmänhet stadga härvid kommer att lända till efterrättelse; 9:0 att likaledes, i afseende på anläggningen af nya koltärande verk inom den Stora Kopparberget närmast omgifvande ort, skall iakttagas hvad i allmänhet är eller framdeles blifver stadgadt rörande dylika verk; 10:o att den förbindelse
Kronan hittills egt alt låta de inom Grytnäs, Folkärna, By och Hedemora socknar, eller Näsgårds fögderi inom Kopparbergs län, Kronan förbehållna eller oindelda riintckol årligen till Stora Kopparbergs bergslag, såsom egare till Avesta bruk, levereras mot det genom 9:de punkten af 1777 års köpe-kontrakt stadgade lösningspris af 16 skil lingar för hvarje tolftunnestig, skall upphöra, samt Kronan vara från all uppoffring i detta hänseende befriad; och ll:o att, med frånträdande af den genom 7:de punkten af nyssberörda köpekontrakt, Kronan förbehållna rättighet att för råkoppar, som vid Avesta bruk för Kronans räkning gårås eller garkokas, erlägga en garlön af 24 sk. för hvarje SMÅ, då kopparen vid Avesta på något sätt förädlas, och 36 sk. för SMÅ, när kopparen blott garkokas, Stats-verket hädanefter blifver förbundet att för ifrågavarande koppar erlägga full garlön, i likhet med hvad för annan vid samma bruk garad koppar betafas.
Slutligen har E. K. M:t behagat fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att genom 148 §. af nu gällande Bevillnings-stadga befrielse från en del af Allmänna Bevillningen är tillerkänd allmogen i vissa trakter af Stora Kopparbergs län, och alt föreskrifterna om denna lindring, som grundade sig på allmogens skyldighet antingen alt till bergslaget in natura leverera mantals-eller qvarntulis-kolen eller ock på utgörande af den så kallade kungsgårds-hjelpen, syntes böra undergå den förändring, hvartill Rikets Ständers beslut i detta ärende kunde föranleda; och hafva Rikets Ständer, till följd häraf, pröfvat den lindring i Allmänna Bevillningen, som uti 148 §. af nu gällande Bevillningsförordning finnes medgifven för dem af allmogen i Stora Kopparbergs län, som betala mantals-perioingarne med kol till Stora Kopparbergs bergslag, böra upphöra, i den mån nyssnämnde sätt för mantals-penuingarnes erläggande afskaffas.
M:ts högstberörda Nådiga Proposition, Rikets Ständer få härigenom i underdånighet meddela.
Stockholm den 8 April 1854. 54 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 36.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 5 April 1854.
Preste-Slåndet den 8 — — Borgare-Ståndet den 5 — — Bonde-Ståndet den 8 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående alun-liondens upphörande.
Litt. D.) S. A. K. Sedan K. M:t, med föranledande af underdånig framställning från Rikets Ständer, genom aflåtet Nådigt Bref till E. K.
M:ts och Rikets Kammar- och Bergs-Kollegier, den 23 Januari 1835, förordnat, att för alun-verken i allmänhet, utan afseende på deras taxeringsvärde, en half procent af tillverkningen skulle såsom den lägsta beskattning utgå, då det gångbara medelförsäljnings-priset å alun för året på Stockholms och Götheborgs Börser icke uppginge till 16
R:dr för tunnan, men att, då samma pris omvexlade mellan 16 och 18 R:dr, en procent, och då det öfverstege 18 R:dr, allt banko, full afrad af hvar tretionde lunna af tillverkningen skulle till Kronan utgöras, hvilken nedsättning, beräknad från och med år 1835, komme att fortfara lills vidare och intill dess E. K.
M.t samt Rikets Ständer, efter de förhållanden, som framdeles kunde sig förete, angående eftergiftens fortfarande eller alun-verkens förändrade beskattning, annorlunda beslutade; så har hos itikets nu församlade Ständer blifvit ifrågastäldt, huruvida icke tiden vore inne för åvägabringande af sådan förändring i alun-verkens beskattning, -att alun-tionden finge ifrån Statens inkomster försvinna och dessa verk således från all tionde-afgifts erläggande befrias.
Vid öfvervägande häraf hafva Rikets Ständer af tillgängliga handlingar inhemtat, att aiun-tillverkningen, som för närvarande i riket idkas vid sju alun-bruk, under en längre följd af år varit i ett jemnl aftagande, och att försäljningspriset å Kronans afradsalun ifrån år 1847, då det utgjort 12 R:dr 18 sk. 6 rst. för tunnan, ständigt förminskats, till dess det, vid försäljningen år 1852, icke uppgick till mera än 10 R:dr-30 sk. 4 rst. för en lika qvantitet’; och då, vid sådant förhållande, för gifvet kan antagas, att denna näring befinner sig i en särdeles betryckt belägenhet, som icke kan tillskrifvas endast tillfälliga konjunkturs-förhållanden, samt alun-verken dessutom, jemlikt 24, 76 och 77 §§. i nu gällande Bevillnings-förordning, äro, i likhet med fabriker å landet, beskattade så väl för den till verken hörande fasta egendomen, som för sjelfva näringen, hafva, med afseende tillika å det såsom Stats-inkomst obetydliga beloppet, hvartill alun-tionden uppgår, Rikets Ständer, för sin del, beslutat, att alun-tionden bör, från och med år 1855, upphöra och denna titel således från Stats-verkels inkomster för framtiden uteslutas.
Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anöiäla.
Expeditions-Vtskoltets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 37. 55 N:o 37.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 5 April 18S4.
Preste-Ståndet den 8 — — Borgare-Ståndet den 5 — — Bonde-Ståndet den 8 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående upphörande af den sä kallade mö tes-afgiften.
Litt. F.) S. A. K.
I anledning af förekommen framställning om upphörande af den Stats-verket föga inkomstbringande så kallade mötes-afgiflen, som af gemenskapen vid de indelda InfauteriRegementerne utginge med 8 sk. per man årligen, men med förändringar i beloppet för sista tjenstebref, alltefter afgångens tidigare eller seuare inträffande, derigenom uppbörden af denna afgift betydligen försvårades, hvarförutan densammas utgörande vid uppbördsmötena medförde för soldaten en eljest undviklig tidspillan, hafva Rikets Ständer sökt närmare kännedom om förhållandet i delta ämne och dervid iuhemtat, huruledes ifrågavarande mötes-afgift tillkommit genom frivilligt åtagande af gemenskapen vid de indelda infanteri-regementerne, för erhållen nedsättning i antalet af de förut 8, 10 å 12 gånger om året hållna kompani-mötena, och i början ingått till den så kallade general-förrådskassan, för hvilken reglemente blifvit utfärdadt den 13 Januari 1726, men sedermera, efter denna kassas upphörande vid medlet af 1700:talet, direkte tillfallit Stats-verket, samt att årliga beloppet af denna afgift för åren 1841 lill och med 1850 utgjort, i medeltal räknadt och efter afdrag af 2 procent uppbörds-provision, 1,894 R:dr 2 sk.; och som Rikets Ständer icke ansett med billigheten öfverensstämmande, att ifrågakomna, för Statsverket obetydliga afgift fortfarande utgår af gemenskapens ringa löne-förmåner, hafva, i likhet med hvad vid sednasle riksdag egde rum i afseende å de under namn af inskrifningspenningar, sventjenare-afgift, afskedspenningar samt permissions- och lego-pass-afgiften af gemenskapen vid Arméen och Flottan dittills utgående afgifter, Rikets Ständer, för sin del, beslutat, att gemenskapen vid de indelda regementerne må, från och med år 1855, ifrån utgörande af den så kallade mötes-afgiftcn befrias.
Stockholm den 8 April 1854. 56 Expeditions-Utskotlets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 35.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adela den S April 1854.
Preste-Ståndet den 8 — — Borgare-Ståndet den 5 — — Bonde-Ståndet den 8 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående nedsättning uti den af utsockne frälsehemmanen i Halland utgående rote-vakansafgiften.
(Stats-Utskottels Utlåtande, N:o 64.
Litt. G.) S. A. K.
Vid förehafd pröfning deraf, huruvida icke den utsockne frälsehemmanen i Halland, till följd af Rikets Ständers beslut vid 1847 och 1848 årens riksdag, ålagda rote-vakansafgift skäligen kunde nedsättas, hafva Rikets Ständer, som fortfarande funnit berörda hemman böra vara ordinarie rotering underkastade, likväl derjemte tagit i betraktande, att utsockne frälse-hemmanen icke före 1847 och 1848 årens riksdag haft sig roteringsskyldighet ålagd, utan endast erlagt så kallade utskrifnings-penningar, hvarmed fortfarits ända till år 1812, då hemmanen, efter att hafva, i följd af Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse den 28 April 1810 och Kongl. Instruktionen den 5 Februari 1811, blifvit sistnämnda år till extra rotering indelade, trän utskrifnings-penningarnes erläggande befriades; att utskrifnings-penningarne af berörda hemman år 1811 uppgått till endast 3,964 fi:dr, men deremot den nya rote-yakans-afgiften af samma hemman under åren 1849, då den först började utgå, 611 och med 1851, i medeltal utgjort 11,161 R:dr årligen; att. de Halländska hemmanen i allmänhet äro af en särdeles svag beskaffenhet, samt att, i följd af detta allt, den nya afgifteu måste kännas tryckande för utsockne frälsehemmanens nuvarande innehafvare, synnerligen som desse, med anledning af de förhållanden, som, på sätt berördt är, under en längre följd af år fortfarit, möjligen genom köp och andra afhandlingar förvärfva! sig eganderätlen till ifrågavarande hemman, under förutsättning att de varit från ordinarie rotering fria.
Och då en lindring uti den utsockne frälsehemmanen vid meranämnda riksdag ålagda rotevakans-afgift alltså synes vara med billighet öfverensstämmande, samt denna lindring, vid det förhållande att frälset under äldre tider vanligen var underkastadt rotering till hälften mot krono och skatte, lämpligast torde kunna verkställas på det sätt, att utsockne frälsehemmanens roterings-skyldighet nedsättes från nuvarande tvåtredjedelar till hälften Expedilions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, fl:o 39. 5 7 hälften emot -den, som åligger annan roterad jord inom länet, deraf 4 mantal i allmänhet utgöra en båtsmansrote, så att, i stället för att 6 mantal utsockne frälse i Halland nu skola utgöra en båtsmansrote, 8 mantal dertill anslås, hvarigenom äfven man komme närmare det förhållande, som egt rum under den tid, utskrifningspenningarne erlades, samt all skälig anledning till klagomål vore, enligt Rikets Ständers tanka, för framtiden undanröjd, hafva Rikets Ständer, med vidblifvaride i öfrigt af Rikets Ständers vid 1847 och 1848 årens riksdag fattade beslut i ämnet, för sin del, medgifvit, att den utsockne frälsehemmanen i Halland da ålagda rotevakans-afgift må, från och med år 1855, nedsättas till hälften af det belopp, hvartill rotevakans-afgiften för en båtsman i länet uppgår, enligt de föreskrifter och beräkningar, som nu följas och framdeles i behörig ordning kunna till efterrättelse meddelas.
M:t. i underdånighet anmäla.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 8 April 1834.
Presle-Slåndet den 8 — — Borgare-Ståndet den 8 — — Bonde-Ståndet den 8 — — Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, angäetide inkomsten af de s. k. grosletunnorna under extra nådår.
(Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ts Bettde, N:o 68.) S. A. K. Rikets Ständer hafva fästat uppmärksamhet på det i föreskrifterne uti K. M:ts Nådiga Bref den 5 Oktober 1813 och Girculär den 14 September 1839 grundade förhållande, att, vid inträffad ledighet efter med döden afgången Kontrakts-prost och i fall ett extra nådår hans sterbhusdelegare beviljas, de under detta år inflytande så kallade prostetunnorna med en tredjedel tillfalla den, som prost-embetet förvaltar eller tillträdt, och med återstoden fördelas emellan stiftets prsemii-kassa och svagt lönade skol-betjente, samt endast för det ytterligare extra nådår, som kunde samma sterbhus i nåder förunnas, odelade lill dea efterträdande eller tjenstförrättande Kontrakts-prosten utgå.
Och som proste-tunnorna, hvilka i allmänhet beräknas en för hvarje socken i kontraktet, egentligen, och på sätt. i högstberörda Nådiga Bref och Circulaire jemväl för Bih. till 11 St.
Prot. 1833 & 18Si. 10 Sami. 1 Ard. 8 58 Expedilions-Ulshottets
Skrifvelse, N:o 40. mäles, utgöra en ersättning till Kontrakls-prosten för de besvär och kostnader, prostembelet medför, samt dessa besvär och kostnader icke mindre känbart drabba en tillförordnad, än en ordinarie prost, hafva, pä dessa grunder, Rikets Ständer funnit det med billighet och rättvisa öfverensstämma, -att för den lid ifrågavarande inkomster icke, enligt presterskapets privilegier, tillfalla afliden Konlrakts-prosts enka eller barn, de under extra nådår, vare sig att ett eller två äro beviljade, oafkorlade komma den tjenstförrättande Kontrakts-prosteu lill godo, och icke såsom nu är förhållandet då allenast ett sådant nådår eger rum, jemväl till främmande ändamål användas; till följd hvaraf Rikets Ständer få i underdånighet anhålla, det E.