Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
20 ÖRE I FRIMÄRKEN EXPEDIERAS MEDLET TILL LANDSORTEN AF AGENTEN M.
MALM- STRÖM, UPSALA.
UPPTÄCKTEN AF DETTA MEDEL HAR MED FÖRORD ANMÄLTS I SVENSKA LÄKARESÄLLSKAPET AF DESS kar M.
I TUSENTAL HOS HERR OCH I DÅVARANDE ORDFÖRANDE HERR MEDICINALRÅDET OCH FÖRSTE STADSLÄKAREN I STOCKHOLM A.
M A L M B E R G, 5S KLARABERGSGATAN 58 CARLSSON, SOM ÄFVEN MED SÄRDELES VÄLVILJA OCH NIT BEFORDRAT DETSAMMAS TILLGODOGÖRANDE FINNAS TILL SALU Å 5 ÖRE PR STYCK.
MAN H; FÖR ALLMÄNHETEN.
VÄNDE SIG TILL FRÖKEN A.
TENOW, RUDSKOI BLAND DEN STORA MÄNGD INTYG ÖFVER DESS (482 VÄRDE MEDDELAS ENDAST NEDANSTÅENDE: FABRIKÖR A.
MÖLLER HAR HÄR I HOSPITA- LET GJORT EXPERIMENT MED ANVÄNDNING AF EN HONOM EGEN METOD ATT UPPLÖSA OCH BORTTAGA STÖRSTA SORTIMENT.
ILLUSTRATIONER OCH PR LIKTORNAR.
DÅ DET FABRIKAT, SOM HAN HÄRTILL LISTA SÄNDAS PÅ BEGÄRAN GRATIS.
A U ANVÄNDE, VISADE SIG FRAMBRINGA DEN ÅSYFTADE PAULSSON, HELSINGBORG (S.T.A.H.45I VERKAN, FÅR JAG HÄRMED MEDDELA HONOM MITT VITTNESBÖRD OM METODENS GODA RESULTATER.
DET TJI A N D E R S S O N, BJÄRSTAD, KUDDBY, I KONGELIGE FREDRIKS HOSPITAL, Buntzen, OF- - * LÄMNAR PROFVER O. MÖNSTER AF NYABEI VERKIRURG.
VÄFNADER LÄMPLIGA TILL MATTOR, GARDINER, BIT HERR A.
MÖLLER HAR å KIRURGISKA AF- IIF, PROMENADDRÄKTER, TÄCKEN I FINNVÄFNA AFDELNINGEN AF K.
ALLMÄNNA GARNISIONSSJUK- ALLT ENKE ' T ATT VÄFVA.
(495) HUS°.T MED ETT AF HONOM UPPFUNNET LÖSNINGS- MEDEL, UTAN SMÄRTA FÖR PATIENTEN, FULLSTÄN- DIGT BORTTAGIT ETT STÖRRE ANTAL LIKTORNAR, HVIL- KET HÄRMED PÅ BEGÄRAN INTYGAS.
Axel Sjö- ÖNSKAS LÅNA MOT IIFFÖRSÄKRING Å 5,000 SO berg, TILLFÖRORDNAD SJUKHUSLÄKARE.
SÄKERHET SAMT FULLGOD BORGEN FÖR PREMIERA HERR A.
MÖILER HAR PÅ MIG ANVÄNDT OCH RÄNTANS INBETALANDE.
SVOR EMOTSES TAC ETT AF HONOM UPPFUNNET SÄTT ATT BORTTAGA LIK- SAMT TILL » REDBAR », IDUNS EXP.
(467) TORNAR OCH DÄRVID FULLSTÄNDIGT LYCKATS; OCH FÅR JAG SÅLEDES REKOMMENDERA HANS METOD - VTU G E N A S T FINNES PLATS FÖR HUSHÅL SÅSOM SÄRDELES LÄMPLIG ENÄR DEN ÄR BÅDE _ L N ELEV, SNÄLL OCH ANSPRÅKSLÖS, I GODT LAM SMÄRTFRI OCH OSKADLIG SAMT KAN UTAN RINGASTE HEM.
NOGGRANN UNDERVISNING.
PRISET M MEN FÖR ENS SYSSELSÄTTNINGAR AOVÄNDAS.
Gust DERAT.
» HUSMODER », KARLSTAD P.
(46 Engstrand.
AMANUENS VID SERAFIMERLASARETTET.
ATT HERR A.
MÖLLER Å SERAFIMERLASARET- TETS KIRURGISKA AFDELNING MEDELS ETT AF HO- NOM UPPFUNNET MEDEL HASTIGT OCH UTAN SMÄR- SOM ÖNSKA TEORETISK UNDERVISNING, FINN TA BORTTAGIT LIKTORNAR Å FLERE DÄR VÅRDADE PA- PLATS INSTUNDANDE HÖST HOS UNDERTECKNA ADRESS TROSERUM &amp; Eds Bruk.
TIENTER, VARDER HÄRMEDELST PÅ BEGÄRAN INTY- JOHN N A T H O R S T.
GADT.
J. Sehlberg, D. V. UNDEIKIRURG VID SERAFIMERLASARETTET.
UNDERTECKNAD, SOM AF HERR A.
MÖLLER BLIFVIT BEHANDLAD FÖR LIKTORNAR, FÅR HÄRMED REALISERAS under inköpspris I HUGO MÖLLE FÖRSÄLJNINGSLOKAL, Birg VITSORDA, ATT HANS METOD ÄR SÄRDELES GOD, I KONKURSMASSAS DET ATT LIKLORNEN INOM KORT TID BORTTAGES UTAN Jarlsgatan 12.
BLOTT UNDER EN KORTARE TI O B S.
LOKALEN ÄR ATT HYRA FRÅN 1 OL SMÄRTA OCH OLÄGENHET.
J. Levertin, MED.
D:R.
I OFVANSTÅENDE INSTÄMMER TILL ALLA DELAR MED DIV.
INVENTARIER.
UNDERRÄTTELSER H ENA GODEMANNEN GROSSHANDL.
M. MAGNUSSO J. F. O. Keyser, MED.
DOKTOR.
BIRGER JARLSGATAN 12, 1 TR., KL. 1 — 3.
87833) endast hos C.
F Dufva, Drott- ninggatan 41, Pel erlns Margarin, Göteborg, SOM ÄR SOLIDT: Försäkr.
869,000,000 Vinstfond » 165,000,000 POPULÄRT: Sv.
Panoptikon svå- ffiållfiaraste Spara ÄR LÖSEN FÖR HVARJE HUSMODER MED EN BEGRÄNSAD HUS- HÅLLSPENNING 1 HURU GÖRA EN VERKLIGT STOR BESPA- RING?
JO, ANVÄN- DEN i EDRA HUSHÅLL och Hushållsskola — belägen vid Vinslöfs station å Kri- stianstad — Hessleholms järnväg — BÖRJAS DEN 1 NÄSTK.
NOVEMBER NY LÄROKURS, SOM FORTGÅR TILL DEN 15 OKTOBER 1900 MED 2 MÅNADERS FERIER FÖRDELADE PÅ VINTER- OCH SOMMARMÅNADERNA.
LÄROÄMNENA ÄRO: damastväfnad, forn- nordisk väfnad, opphänita, rosen- gång, klädsöm, linnesöm, lappning, stickning, stoppning, knyppling.
ma- kramé, broderi, scnattérsöm, stärk- ning, strykning SAMT enklare OCH fi- nare matlagning.
I E T T GODT, BILDADT HEM ÖNSKAS HEL I ACKORDERING FÖR EN FLICKA, SOM DEN INST.
OKTOBER KOMMER TILL STOCKHOLM I O&lt; FOR STUDIER.
BREF MED UPPGIFT Å PRISET J MÅNAD TORDE ADRESSERAS TILL » HEM », LAND KRONA P.
Anna Maria L ' enngren o c h h e n n e s betydelse för d e n nutida qvinnoverlden.
en tankegingen, att en qvilina, för att vara wsant qvinligw, ej skall hysa nägra intressen för det lif, soni ror sig utom hemmets fyra vaggar, var för ej a.flagsna tider mycket allmän i vart land, synnerligast hos visst slags folk.
Qvinnan skulle laga mat, damma, sy ocli lappa, se till att allt i huset var s5 rikligt ocli valförsedt som möjligt, samt tanka på, hur hon skulle vara sin man, sin h e r r e och niana, som det ju hette, till behag.
Ville hon ha någon andlig spis, ville hon t. ex. läsa, så l i ä k k a d e s hon till ' kokboken eller psalmboken.
Här gick gränsen; öfver denna fingo ej hennes tankar gå.
Hvad skulle hon för ' öfrigt med tankar?
Skulle h m nu också börja tanka på land och folk och ligga sig i hvad som icke rörde henne?
- Hon skulle läsa in sina tankar i skafferiet och vafkammaren, och dermed basta.
Eljes - sade man - miste hon den ratta aqvinliga doftena.
Och om man inte precis som morn~onerna rent af proklamerade att wqvinnan var utan sjal&gt;, så ville man Atminstone, att den smula sjal man tillerkände henne skulle vara så vingklipt som möjligt.
Man försökte alla satt att uppni detta mål och man lyckades också delvis blott allt för val.
Ja, det var förr i verlden, säger man.
Men ar denna upp- fattning då iiii alldeles bortsopad?
Har ett sundare åskådnings- sätt rörande qvinnans uppgift i lifvet helt och hållet segrat?
Nej; ty utan att vilja förneka att ofvan antydda t a ~ k e s a t t på många håll, ja, i vida kretsar på ett glädjande satt tillbaka- trängts, ar det dock obestridligt, att det hos en mängd manni- skor ännu är harskande.
Som ett uttryck för detta vill jag anföra exempel, längt ifrån de enda, som skulle kunna framdragas.
För ej länge sedan deltog en gift man i ett lifligt samspräk om qvinnofrågan och visade sig snart som dess motståndare.
På alla d e bevis, som uppstaldes till försvar för saken genmälde han slutligen:, Må så vara!
L å t qvinnan då få komma in på kontor och banker och få äfven andra förvärfsgrenar sig upplåtna.
Det har jag inte så mycket etiiot.
b l e n hvad jag alltid skall bekgnipa,
det ar denna vaxande strafvan att utveckla hos qvinnan en karaktär, en persotdighet, hvilket, om det kunde lyckas, blefve en olycka både för henne sjalf och mannen., Har ett annat exempel från vårt broderland.
I förordet till en norsk kokbok yttrar en mycket känd och uppburen professor vid Kristiania universitet, att till en lämplig utstyrsel för en ung frus arbetsrum hörde bredvid sybordet en vägghylla med ett par goda kokböcker, någon andaktsbok och litet lyrik.
Obestridligt ar, att ännu i dag mången med ovilja ser, att de skrankor man under tidernas lopp rest för qvinnan börja vackla och falla, och nar man ej kan göra något annat deremot, tillgriper man hånet och gäckeriet.
Man kan inte tanka sig en andligen intresserad qvinna utan med bläckiga fingrar och trasiga strumpor - naturligtvis blå - man tanker sig henne förläst och förvriden och oduglig för det verkliga lifvet - som man ju ofta .ser förlästa man vara det!
- och man citerar ofta nog följande verser som stöd för sina ord: &amp; led läsning öd ej tiden bort Vårt kön s8 föga det behöfver, Och skall du läsa, gör det kort, Att sasen ej m3 frasa öfver.
- Försigtigt afven undanvik All brydsam forskning i gazetten.
Vårt hushåll ar v %r republik, Vår politik ar toaletten.
Rlif vid din bågsöm, dina hand, Stick af ditt mönster emot rutan?
Och tro, mitt barn, att folk och land Med Guds hjelp styras oss förutan.
S ä r sig en qvinna nitisk ter Att staters styrselsatt ransakn, Gud vet, så tycks mig, att jag ser E n skaggbrodd skugga hennes haka.~ Och så känner man sig belaten; man har med dessa verser riktigt dräpt den fräcka nya tidens målsman, som vill, att afven qvinnan skall hvara med,, ej endast som köksa eller: ?behagets gudinnas, utan just som en personlighet, en tankande sjalfstandig varelse, en utvecklad människa.
soni skall göra sin insats i arbetet för det helas framatskridande och förbättring, vare sig inom hemmets helgedom eller inom större kretsar.
Och man
ar viss om, att ofvannamda verset- äro ovedersägliga, ty äro de ej uttalade af ett af Sveriges främsta snillen, hafva de ej en auktoritet, som nedslår alla invändningar?
Men hvem har då sagt eller skrifvit dem?
Fm Lenngyen, - Anna Maria Lenngren - Sveriges främsta skaldinna, i kraft och begåfning jämgod med vårt lands förnämsta manliga snillen, en Leopolds, Kellgrens, Franzéns väninna och deras jämlike inom vitterheten.
Me % d å är ho % j a jmt själf det starkaste beviset emot detta åskådningssätt 2 Ja val, ty fru Lenngren visar genom hela sitt lif, hela sin verksamhet det ohållbara uti den förvanda tolkning hennes poem fått; hon visar huru väl det later förena sig att vara en pligt- trogen, huslig hustru och matmor och att vara en upplyst, tankande människa, en sinnrik skaldinna.
Sjelf ar hon en ban- bryterska för qvinnans frigörelse i Sverige;.
Och af huru be- stående varde hennes dikter i och för sig ma vara, ar det dock sjalfva hennes verksamhet skorn en i det offentliga ' lifvet, med sitt vittra arbete ingripande qvinna, i samband med hennes tysta, husliga hemlif, som gifver henne den största betydelsen.
Ingen har bättre än hon visat huru sann qvinlighet och reli- giositet väl kunna förenas med bildning och sjalfstandig yttre verksanihet.
Under hela sitt lif stred hon med sitt föredöme och sina dikter emot det förutiiamda trångbröstade tänkesätt, som hon genom de anförda verserna, helt visst mot sin egen afsigt och önskan, gifvit ökad näring.
Den första dikt Anna Maria - Lenngren soni ung 17-arig flicka skref, har som beltant till öfverskrift Tekonseljen » och ar en skarp satir öfver den tomma andefattiga samtalstonen i qvinliga samqvam.
Och lika träffande som den var på skald- innans tid, ar den utan tvifvel på många stallen ännu.
Hon vänder sig i denna dikt till sitt kön, adet täcka könet,; tänk, säger hon, man bestrider dig förnuftet; det har blifvit satt i fräga af mannen om du ens bör raknas bland människor!
- och det kan, tyvärr, se ut, som.
om de skulle ha skäl för sitt på- stående, ty dina dagliga tankar på idel bjäfs och grannlåt äro bevis på tomheten i din hjärna, och fattar du eld för något,
så - utestängd frän gedigna intressen -- sysslar du endast sa mycket lifligare med icke oskyldiga.
rent af förderfvande sm2- ting, med att häckla och svarta just dessa man, som hindrat luften från en friare och friskare verld att spela in i ditt trånga område.
Detta ar hvad fru Lenngren vill saga i denna sin ucgdoms- dikt, och man har i första ögonblicket svårt att förena yttran- dena har med de nyss anförda råden till Betti.
Man måste erkänna, att man nästan får en känsla af sviken förväntan, då man har ser skaldinnan så att saga kapitulera och sträcka vapen för den rådande tidsandan; man frågar sig sjalf: hvad kan hafva förmått denna qvinna, som förefaller tillräckligt käck och upp- lyst att kunna trotsa de fördomsfullas dom, att sålunda bryta stafven öfver sig sjalf och sitt lifs arbete?
Det a r ej enda gången man ser henne sä, emot sin bättre öfvertygclse, hvilkcn hon visade genom sitt lif i ord och gerning, skatta åt tidens smak, ty så bör man utan tvifvel uppfatta de flesta af hennes uttalanden i riden till Betti, skrifna som de äro vid en mera framskriden ålder, då ungdomens hänsynslöshet men ock dess uppriktighet fätt gifva vika för fordringarna frän en verld som ej älskade skarpa kanter; hon som sd många andra fick säledes ~ackomoderaa sig; i livarje fall ar denna sjalfmotsagelse psyko-.
logiskt märklig, ehuru särskildt inom literaturhistorien ej ovanlig.
Mångt och mycket af råden till 13etti har dock blifvit illa uttydt.
Så varnar skaldinnan visserligen sina medsystrar för att gifva sig aton af belasena eller att föra sin beläsenhet till torgs, men hon varnar dem ingalunda för att vara belasna d. v. s. vara i besittning af bokligt vetande.
Och om, säger en af hennes ypperste lefnadstecknare, professor Ljunggren, det sålunda heter, med läsning öd ej tiden bort^ o. s. v., sä säges dermed endast, att för qvinnan ar ej boklig lärdom utan huslighet det förnämsta, men ej att kunskap och bildning äro henneolikgiltiga, ty stras derpå i samma dikt fordras af henne bett odladt vett: en upp- lyst sjal,, niigot som ingen kan få genom att vara tanklös, lik- giltig och okunnig.
Ännu har man ej sett, att verklig, sann bildning, ordet taget ej i betydelsen af endast ytliga minneskunskaper och s. k. sallskapstalanger, utan en sådan bildning, som vacker och värmer hjartat, någonsin gjort en qvinpa oqvinlig, men val tvärtom, ty okunnighet förenas ofta med råhet, och om denna an kan vara bortslipad från ytan, SH fi~iiies den dock ofta i hjartat och visar
sig då i sjalfva uppfattningen af lifvet och dess förhållanden, ej minst inom hemmets verld.
* Fru Lenngren bö-rjade, som bekant, tidigt sin literara verk- samhet; som ung flicka skref hon redan en och annan dikt, men tllast utmärkte hon sig som öfversättarinna; det var först efter sitt giftermal, som hon på fullt allvar började skrifva visor och poemer, hvilka trycktes i den tidens enda egentligen vittra tidning, utgifven af Kellgren, och väckte allmänt uppseende.
Detta oaktadt fruktade hon intet så mycket som offentlig- heten och var det nigot af sina arid till B e t t i ~ hon sjalf följde, så var det just detta att ej gifva sig ton af belasen.
Som ung flicka hade hon kant som en boja sin samtids ogillande af qvinnans deltagande i lärda och vittra yrken; hon hade gisslat - ej de qvinnor, som tanka på inat och bestyr - utan dem som tänka endast på dylikt och som endast komnia tillsammans för att häckla och sqvallra.
I företalet till en öfversattning, till- egnad hertiginnan af Södermanland, yttrar hon frimodigt, att hon hoppades det, i en Gustaf den 111: s upplysta tidehvarf denna fördom (ogillandet af qvinnans deltagande i, vittra öfningar~) skall f; sin bane, och afven fruntimren vinna mera utrymme för sjalens förmögenheter an man velat unna dem,.
Som gift qvinna blir det tydligen hennes ifriga omsorg att gifva sig sken af att icke vara literart bildad; hon lade till och med an p5 att afven i sällskap med qvinnor af hög och sann bildning antaga.
den möjligast enfaldiga uppsyn och saga dels ingenting, dels uteslutande hvardagligheter, - ett nytt bevis på sjalfmotsagelsen i hennes hållning, ett nytt drag ' af för- underlig tvetalan.
Hon uppträder liar ej i sin egen gestalt, hon tyckes låna drag af de qvinnor, som hon klandrar i sin visserligen ungdomliga n ~ e n icke desto mindre, utmanande dikt, den förutnamda tek konseljen^; detta hennes yttre uppträdande kan i mina ögon ej betraktas som annat an en eftergift för tidens fördomar i likhet med hvad som galler om en ' del af Betti-råden.
Såsom värdinna i eget hem, i kretsen af sina och sin mans vänner - alla bärande namn, som ' ännu sprida glans öfver Sveriges literatur - var hon en annan.
I denna förtroligt slutna krets var hon sig sjalf, enkel, hjärtlig, flärdlös, men spelande
- qvick och rik på infall; det var just har inom hemmet, som fru Lenngren visade sig såsom den fina, sanna qvinnan.
Sin lifs- erfarenhet vann .. hon aldrig genom resor eller mycken beröring med den yttre verlden.
Men genom hemmets fönster, så att saga, blickade hon ut öfver lifvet med vakna, skälmska blickar.
För denna krets af allt hvad Sverige på den tiden egde af store författare, och hvars medelpunkt hon var, skrefs och upplästes hennes dikter innan de infördes i ~Stockholmsposten~, och säkert ar, att hennes egen skaldegåfva genom detta umgänge och genom den mångfald af intressen för alla förhållanden inom samhället, som strömmade in på henne, fick ökad niiring och styrka och hann en fullandningi som den eljes helt visst aldrig fått; och just derigenom att hon fann så mycket omkring sig i lifvet som kunde sysselsätta hennes tanke och hålla hennes sjals spänstighet uppe, blefvo hennes husliga pligter henne ett nöje och ej en tung börda.
Hon skötte sjalf sitt hus och många äro skildringarna af hennes förträfflighet såsom husmor, en egenskap, som ej skattades minst af hennes vittra vänner, d e främste beundrarne af hennes diktkonst.
Men det ar ej underligt, att en qvinna, van vid ett dylikt umgangeslif, skulle med skarp och klar blick se bristerna i det rådande sallskapslifvet.
Helt visst skulle hennes dom, om hon nu lefvat, ej blifvit mycket mildare än hvad den var i tek kon- seljens, ty för många qvinnor äro samtalsamnena an i dag desamma, som för hundra år sedan, och för m h g a man fylla kortleken och glaset alla de fordringar de ha p i en rupp- friskande aftons.
Många äro, som sagdt, uttrycken af vördnad och tillgifvcn- het för Anna Maria Lenngren, och mer an en offentlig gard af hyllning har egnats henne i form af areqvaden, minnespenning och minnesvård; mast oförgätlig blir hon dock naturligen genom sina ' dikter, hvilka, ehuru hundra år snart gått sedan de skrefvos, ännu läsas med beundran och glädje, och hvilka säkerligen skola länge öfverlefva mycket af vira dagars literatur, som för oss tyckes vara af s3 stor betydenhet.
Burna pH musikens toner flögo hennes dikter öfver hela landet, de sjöngos och lästes öfver- allt, men först efter hennes död utgåfvos de i bokform.
Mången har som en brist anmärkt, att fru Lenngren är kall och diktar för mycket förståndspoesi.
Sant är, att hon ar mera skarpsynt an känslig; hon slår alltid hufvudet på spiken med ett träffande ord.
Qvickheten var ju under denna tid på modet; att i ett
elegant afrundadt språk, i .fina smidiga vandningarmed lekadda: och uppsluppen djerfhet .lita sitt löjes pilar flyga åt alla hållii ansågs p5 denna tid såsom snillets sjalfskrifna rättighet, I » u p p.
lysningens tidehvarfw lade man a11 på att skarpa tanke och hufvud, att upplysa förståndet, och sä fick hjärta och känsla ' ofta sitta emellan.
Denna tidsanda utöfvar naturligtvis det största inflytande afven på fru Lenngrens skaldskap; qvick ar hon som få, sjalfva Kellgren öfvertraffar henne ej; hon förstår som ingen att saga en sanning - l i t vara eii gammal och p5 grund af långtrådiga sedepredikningar opåaktad sanning - i en så slående form, gifva den ett så uddigt uttryck, att den sitter fast i alla tider.1) Hvem har val då gagnat mast, den trumpne, torre, mörke sedepredikanten; eller den lekande, skälmska skald- innan, som med all sin qvickhet dock var godmodig, som aldrig traff ' ar person utan endast sak och som, för alltid stämplat de laster hon brännmärker med föraktets prägel.
Och hvem har som hon i en s2 sammanträngd form, med så få ord förstått att saga ' så mycket!
Just genom sin ord- knapphet bli hennes satirer så mycket kanbarare.
- ' ' Anna Maria Lenngrens dikter äro trogna och träffande bilder af det verkliga lifvet, så att man med allt skal kan saga, att liksom hon delvis kanske ' emot sin vilja ar en banbryterska för qvinnans frigörelse, s ' å ar hon en föregangerska till våra dagars verklighetsdiktning.
Eget ar det då att höra huru mången, som korsar sig för denna s. k. realistiska diktning, med en suck af from rörelse utbrister: » nej, tacka vill jag fru Lenngren, det var något annat, det - hör bara på, Den lilla Nelly satt och grät, - det-ar ett sant rörande stycke ». '
Det förunderliga ar, att just denna dikt, » Den lilla tiggarflickans, ar lika realistisk son1 n5got af den nu moderna literaturen, och hur, rörande, an fru Lenngren må anses, kar ar hon förniimligast bitter; har visar hon sig ej tvehågsen i sina uttryck; utan omsvep blottar hon den fina och ' lärda verldens kalla sjalfvisl (het, den eleganta damens, den stjernprydde herrns, men mast af allt klandrar l) Det är intressant att jämföra fru Lenngrens konst i detta afseende med.
hennes föregångares, främst: Molieres, och iakttaga den nara frändskapen dem.
Vi skola kanske en annan gång anföra några exempel derpå.
hon hjärtats hårdhet hos den, som främst borde hafva det öppet just för de fattiga, hos presten.
som med en snaf förebrielse och en salvelsefull förmaning affärdar den sörjande och som till sist a med del te rik välsignelse, men ingenting ur fickan,.
.Många af hennes dikter träffa det uppstyltade konventionela lifvet hos de förnäma, på samma g l n g som hon älskar landtlig enkelhet, så som öfverhufvud taget allt som är enkelt, hjärtligt och flärdfritt ar henne kart, och detta besjunger hon i sina basta dikter samtidigt med att hon önskar: ' ~MBtie min s h g i var stojande verld Viicka förfinade kiinslor för nöjet; Flfiingans, skrytets och höghetens fliird Agas af löje: ..
Hon vill således på en gång förlöjliga allt, som verkligen är vardt löje och väcka intresse och uppmärksamhet för allt sant älskligt i lifvet.
Som kristen qvinna stär fru Lenngren högt, i all synnerhet om man betänker den tid, hvari hon lefde, då det hörde till god ton, framför allt i den krets hon själf tillhörde, att saga speglosor öfver allt kristligt.
Man har afven har kallat henne kall och känslolös; nien man besinnar ej, att de känslor, som alltid röra sig pä ytan, ofta äro de minst djupa.
Anna Maria Lenngren lärde redan som barn i sitt föräldrahem, att %Gud ar kärlekens; detta fasthöll hon hela sitt lif; detta gjorde henne till en i tysthet välgörande qvinna, en öm dotter, en god hustru och husmor samt en trofast väninna; detta ger hon afven ut- tryck i sången, Adams och Evas morgonsång::, som slutar:, evigt, evigt god är gud^, och detta innebäres till slut i hennes förtröstansfulla ord på dödsbädden: jag ar icke radd för döden: ty jag ar icke radd för Gud,.
Trots en och annan oklarhet och sjelfmotsagelse, står så- lunda Anna Maria Lenngren för oss som en vacker förebild af, huru den upplysta, tankande, kristna qvinnan, p2 samma gång hon ar det husliga lifvets medelpunkt, förädlande ingriper i sjalfva det yttre lifvet; som med vakna ögon ser allt det sanna, enkla, goda, och med sitt löje träffar all uppstyltad lögn; som främst älskar sitt hem med dess slutna vänkrets, men ock med lefvande intresse omfattar både land och folk.
Detta är e n
bild af den ratta, sanna qvinligheten; att vilja bygga denna på okunnighet och tanltlösliet ar ett missgrepp.
Sedan fru Lenngrens dagar har qvinnans frigörelse gått säkert framåt, om ock icke i en oafbruten rak linie, ' utan under ganska allvarsamma återfall, då man till och med sökt anknytning uti nigra af fru Lenngrens egna uttalanden till förman för sin reaktion.
Från medlet af vart arhundrade har dock arbetet på qvinnans sak oafbrutet gått framåt.
Dessa segrar öfver fördomen höra till ljuspunkterna i våra dagars historia, men det ar Anna Maria Lenngren, vare det sagdt til!
hennes ara, som för snart hundra är sedan börjat arbeta på flyttningen af de slzrankor, som för trångt begränsat qvinnans verksamhet och derigenom hallit hennes utveckling tillbaka.
Holmberg f. B ååth.
Qvinnoöden.
I. nHun kasted sig ned, IIun grced og hun grzed, Sit Livshaab det skulde hun miste, Men det var der ingen som vidsle.~ Björnstjcrne Björnson.
Hon såg för sig ' de tre gamla ogifta fastrarna, hvilkac innehållslösa lif hon så ofta beklagat ..
Den ena skröpligare än den andra nied hvita fina händer och oandliga broderier eller stickningar.
Hon tyckte sig höra alltid samma samtal on1 den sistförflutna nattens slummer och dagens välbefinnande eller kommentarier öfver stadens små tilldragelser och uträkningar för att få den knappa kassan att förslå till det nödvancligaste.
Var detta då allt hvad hennes lif också skulle bli?
Hon hade drömt sig det fullt och rikt; ho11 hade stora krafter, skulle hon icke få något verkligt att uträtta?
Hon hade älskat och varit älskad, v s2 som ingen förr, trodde hon.
Men hårdt och obevekligt stod fadrens nej i vägen för hennes.
lycka och att trotsa det vågade hon ej; hela hennes uppfostran bjöd henne lydnad.
Solen började sanka sig.
Ofver dalsluttningen hade redan breda, tysta skuggor lägrat sig.
Men på den gröna ängsmarken framför stugan i dalen och i de högsta grenarne af den skog, som klädde höjderna, lekte och glänste ännu de ljusa strålarna.
En skara af fjärilar, bin och surrande insekter dansade om- kring blommornas kalkar, som i full sommarprakt höjde sig ur gräset.
Hon satte sig upp, hennes ögon svecio.
Hon tycktes ej se något af all den fägring som låg framför henne.
Huru länge hon sutit här viste hon ej.