Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och arbetare, i synnerhet sådane, hvilka vid nybyggnader uro användbare; 2:0 alt då capital, nedlagde i byggnadsföretag, en längre lid ärt> ofruktbare, och det således är billigt, alt den, som bygger nya hus, bör njuta all möjlig lättnad, tio års frihet ifrån de ulskylder tili Slaten och Staden, sorn hus i allmänhet påföras, må tilläggas livar och en, som i Stockholm uppbygger godkändt Stenhus; 3:o att, lill beredande af tillräcklig arbetskraft och måttliga arbetslöner, rättighet må beviljas hvarje välfrejdad person, utan afseende å hvilken ort lian kommer ifrån, efler anmälan bos vederbörande, och, om så billigt pröfvas, emot låg conti ibulion, alt såsom murare, timmerman eller snickare låta sig använda vid nybyggnad af stenhus i Slockholm, utan binder af g illande Skråordningar.
1 anledning af denna motion, har Friherre Sprengtportenj Jacob JPilhelm , upplyst, att fråga bos Kongl. Majit redan blifvit gjord anhängig om upphäfvande af Skråförfaltuingarne i byggmästare-, murmästare- oc:h timmerSnans-bändtverken, så alt byggnadskonsten, både i Hufvudstaden och Rikets öfrige Städer må, lika sorn öfrige fria konslerne, kunna med frihet idkas, hvarjemte Friherren, under ytfad förmodan, att den saknad af inkomst, som Slaten, genom medgifvande af tio års frihet för algifter af nybyggde Stenhus, korn ine att vidkännas, skulle rikligen ersättas genom en ökad rörelse, så väl i Städerne, som å landsbygden, bilrädt Motionairens förslag, med den skiljaktighet likväl, alt då en del Städer kunna anses öfver behofvet bygde, och man således, i följd af låga husvärden, der ej önskar lieie byggnadeis uppförande, Rikets II ögl o fl. Ständer borde lill Kongl. Maj lis
Nådiga bedömande öfverlemna, att bifalla liilgodonjutandet äf frihetsår, för uppförande ifrån grunden af nya boningshus af slen, för de Städer, hvilka derom hos Kongl. Majit, genom vederbörande Styrelser, underdånig anmälan göra; hvaremot Herr Estenberg, Pehr, i afgifvet anförande, förmält, att Siockbolms Stads BrandforsäkringS-Contor, sedan år 1818, lemnar lån emot 2 procents ränta, lill uppförande af nybyggnader för handtverkare - Allm. BesV - och öecott,- Ut skot tett Bet.
N:o 6t, 2 ’ kare oell arbetare i Staden, men att, under dessa sexton åren, nämnde förmon blifvit endast af lio personer, deribland en enda Murmästare, begagnad; äfvensom att Herr Estenberg„ som, för egen räkning, utan berörde lånebiträde, låtit uppföra ett 3:ne våningars boningshus af sten för arbets-classen, erfarit, alt orsaken, hvarföre byggnadslån så sällan anlitas, torde härröra deraf, alt boningsrum för nämnde folk-class i Hufvudstaden äro flere, än sorn behofvas, och att arbetarne härstädes sakna tillräcklig sysselsättning och förtjenst, så alt de äro i stånd att betala hyror för bättre lägenheter, ulan, i stället för besparing, sammanflytta flere personer, till och.med hushåll, i ett rum.
Hvad sålunda föreslaget och anfördt blifvit, bar Utskottet tagit i betraktande, och inser visserligen sanningen deraf, att
Städernes tillväxt i folkmängd och välmåga inverkar på afsättuingen af landtmannavaror, och deraf följande utvidgade åkerbruks företag, men huruvida, eller i hvad mon uppförandet af stenhus framkallar denna välmåga, torde vara outredt.
Om näringsflit och konstfärdighet, eller hvad slags tillfällen till förtjenst sorn helst, i en stad okas, måste en sådan conjunctur ditlocka personer ifrån andra landsorter, och i samma mon sorn utvägarne tilltaga och öfverskott för näringsidkare eller arbetande classen uppkomma, hvarigenom sådane personer blifva i tillfälle att bo och lefva bättre, torde capitalisternes håg vändas på byggnads företag, antingen för den directa vinst, som deraf kan bernias, eller till följd af den större säkerhet, sorn med penningars nedläggande i faslighet är förenad.
Att uppmuntra byggnadsföretag af personer, hvilka dertill mäste begagna mera lån ta än egne tillgångar, anser Utskottet skadligt och ledande till sådane Entrepreneurers undergång, och för den, sorn eger ett capital, verkligt motsvarande byggnadsföretagels storhet, torde, serdeles i Hufvudstaden, lånetillgångar ej saknas bos enskilde eller uti redan befintlige allmänna Cassör, utan att dertill någon ny fond hehöfver af Statsmedel anvisas; I följd hvaraf det härom i första puncten af motionen framställde förslag, af Rikets Högloft.
Ständer torde böra lemnäs nian afseende.
Och som det lärer tillkomma Städeriie enskildt, att, om sine inkomster eller eftergift deraf, sjelfve förordna, och befrielse ifrån bevillning ej synes vara lämplig, derigenom den af Rikets Högloft.
Ständer åsyftade fördelning deraf, möjligen kunde förfelas, utan att någon lättnad af värde åstadkommes, saknar Utskottet skäl, att å framställningen, om befrielse för nyBi/inng till R St.
Fröt. i834. 8 Sami. 4 n.te Häftet. 22 Allm.
Bavoch Oecon.-Utskottets Bet.
K:o 61. byggde stenhus ifrån afgifler lill Städerne och Stats* Werket, Rikets Höglofl.
Ständers bifall tillstyrka.
Men du 1111 gällande tvångslagar, i afseende på hvarje Stads handtverk ares uteslutande ratt att vid byggnadsföretag inom Staden med arbete tillhandagå, för dylike företag lägga de största svårigheter i vägen, och dem stundom alldeles hindra; så, och enär de handtverkare inom Städerne, hvilka ega känd skicklighet och pålitlighet, alltid, äfven under taflan med handtverkare ifrån landsbygden, företrädesvis kunna påräkna att blifva anlitade, anser Utskottet sig höra, med understödjande af hvad Molionairen i 3:dje punkten hemställt, vördsamt föreslå, att Rikets Höglofl.
Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Skråförfattningarne i Murmästare-^ Timmermans- och Byggmästare-hand t verken mätte i Nåder upphäfvas.
Hvilket dock, jemte flere Ledamöters serskilda mening, Rikets Höglofl..
Stockholm den g Maji 1834- Reser va tion-..
Af Herr Leffler: ”Jag får i så måtto reservera rnig emot Höglofl.
Utskottets Betänkande, sorn jag icke kan gilla Utskottets förslag, att Rikets Höglofl.
Majrt anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t i allmänhet upphäfva Skrå författningen, i hvad den. angår Murmästare-, Byggmästare- och Timmermans-handtverken.
Då jag icke vill bestrida, att behofvet kan påkalla ett sådant upphäfvande i vissa Städer, men att andra Städer kunde gifvas, der ett sådant behof icke egde rum, hade jag trott rättare vara, att Rikets Höglofl.
Ständer anhållit, det Kongl. Maj:t täcks låta höra Städernes invånare, Och derefter anbefallt delta upphäfvande i de Städer, som det sjelfve önska”.
Med Herr Leffler förenade sig Herrar Malmbergj Ståhl3 Bruce och Lundin.. STOCKHOLM, i83j; hos J. A. Waudcr.
Be sv,- och Oecon.-Utsk, Utlåtande N-'0 62.
< N:o 62.
Ankom till Exp.-Utsk. den i5 Maji kl. 12.
Utlåtande, i anledning af väckt fråga om befrielse för allmo gen på Gottland ifrån skyldigheten att bygga och underhålla boställshus åt Tullbetjeningen vid landthamnarne derstädes.
Uti memorial, som ifrån Hedervärda Bonde-Ståndet till detta Utskotts behandling blifvit remitteradt, har Riksdagsfullmägtigen G. A.
Kolmodin_, ifrån Gottland, med hvilken sig förenat Per Isacsson, framställt motion i detta ämne och, i sådant afseende, andragit: att denna byggnadsskyldighet visserligen grundar sig på ett frivilligt åtagande af Gottländska allmogen, tillkommet på en tid, då Wisby var den enda plats på Ön, hvarifrån export till Utrikes ort då var medgifven, och dit således allmogen måste transportera sina exportabla producter.
För att erhålla närbelägnare och beqvämare afsättningsplatser, förmåddes derföre allmogen åtaga sig att uppföra och underhålla boställshus åt de, i och för skeppsfarten ifrån landthamnarne tillsatte Tulltjensteman, hvilka denna tid åtnjöto ganska små löner och endast voro tillsatte, för att, vid fartygens lastning och lossning, hafva direct tillsyn.
Under sådana förhållanden var också förmonen af den vidtagna åtgärden med dessa Tulltjenstemäns tillsättande, och det derigenom för allmogen beredda tillfället alt få, vid närmare ställen, afsätta sina producter, uppå allmogens och de trafikerandes sida.
Men nu mera har förhållandet så förändrat sig, att förmonen af ifrågavarande Tulltjenstemäns närvaro, såsom endast tillsatte alt controlera och indrifva Tullmedlen, bör betraktas, helt och hållet tillfalla Staten: emedan först och främst Tullinlraderne på Gottland så betydligt ökats, att de nu mera utgöra en högst betydlig
Statsinkomst ifrån denna Ö, och sedan derföre, att Tulltjenstemännen nu blifvit hugnade ej allenast med ganska tillräckliga löner, utan äfven ega säker utsigt till pensioner vid deras afgång ifrån tjensten, samt slutligen, emedan en mera fri och utsträckt exporträttighet ifrån landthamnarne nyligen är medgifven, hvilken ytterligare bidrager att öka Tullinkomsten; hvartill kommer, att allmogen nu får vidkännas nedsättning i priset å sina varor, i samma nion, som Tullafgiftelma derå ökas.
PerBih. lill R.
St, Prot, 1834. 8 Sami. i3;de Häftet.
Allm. Tesv.- och Öecon.-Ulsk.
Utlåtande N.-o 62. jemte har blifvit anfördt, att allmogen, utom tungan af sjelfva byggnadsskyldigheten, på det högsta besväras med inställelser vid ofta inträffande af- och tillträdes-syher
A dessa boställen, i an!ed»ing af Tulltjenstemanliens täta transporter ifrän en ort till en annan, hvaraf resultatet merendels blir nya och ökade anslag och kostnader till dessa byggnaders underhåll, reparation och putsning ni. m.
På alla dessa sammanlagda skäl yrkas, det allmogen på Gottland måtte befrias ifrån skyldigheten, att på elfva serskilda ställen bygga och underhålla boställshus åt de, vid åtskilliga så kallade landthamnar eller lastageplatsen i och för Tulluppbörden tillsatte Tulltjensteman, Vid pröfningen af denna fråga har Utskottet in hein tat, att densamma vid åtskilliga Riksdagar förekommit, och alt Rikets Ständer vidi8a3 års Riksmöte i sammanhang roed frågan om Goltiändska allmogens skyldighet, att underhålla lastagebryggorne vid landthamnarne, underdånigst anhöllo, det undersökning mätte i Nåder varda anbefalld oni anledningen till, och verkligheten af nu ifrågavarande underhållsskyldighet, på utgången af hvilken undersökning, det derefter borde få ankomma, huruvida någon befrielse eller lindring uti det öfverklagade besväret, måtte kunna hemmansegarne beviljas.
Häröfver infordrades utlåtande af Commeree-Collegium, som, sedan vederbörande blifvit hörde, i underdånighet förmälde, huruledes af 44 §• * Kongl.
Resolution på allmogens besvär af den 29 Junii in hem las, att all mogen på Gottland redan då i underdånighet anhållit om befrielse ifrån nämnde boställens byggande och vidmagthållande; men att Kongl. Maj:f i Nåder förklarat, att, som vid berörde landthamnar ännu skedde utskeppningar med inhemska fartyg af kalk, trädvaror och tjära samt golf-, slip- och blocksten ra, m., och Kongl. Majit jemväl, genom Resolution på Gottlands södra Härads enskilda besvär, af den 22 April 1735, stadgat, alt, uti de Ting, hvarest hamngårdar belägne äro, ålåge allmogen, såsom af gammalt brukligt varit, alt för strandridare uppbygga och uppsätta föreskrifne hus, så kunde deruti ingen ändring göras, utan hade allmogen på Gottland att ställa sig berörde Resolution till underdånig efterrättelse.
På grund häraf, och enär, enligt hvad Kongl, Majlis Comiterades i Wisby Resolution, af den 19 Julii 1669, syntes visa, Gottlands allmoges förmon varit hufvudsakligaste föremålet för iandthamnarnes inrättande på nämnde ö, samt det, vid sådant förhållande, äfven vore billigt, alt allmogen i någon mon vidkännes kostnaden för de bevakningsanstalter, som af seglationen vid berörde hamnar blifvit en följd, och bland hvilka äfven slrandridareboställenas underhållande bor - Allm Besv.- och Otcon.-Ulsk- Utlåtande N.o 62. 3 de räknas, så förklarade Commerce-Collegium sig icke kunna tillstyrka någon ändring i hvad sorn, angående Gottlands allrnoges skyldighet att underhålla strandi idäre-boställena, är förordnndt, genom den åberopade Nådiga Resolutionen af den 29 Junii 1752; hvarefter Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref af den 9 Maji 1827, (se Sv.
Författningssamling) behagade gifva Commerce-Collegium tillkänna, att Kongl.
Maj:t i blåder gillat, hvad Collegium i förenämnde afseende anfört och hemställt.
Utskottet har derjemte i öfvervägande tagit de förhållanden och omständigheter, som 1111 af Motionairen blifvit uppgifne såsom skäl för den yrkade befrielsen ifrån byggnads- och underhållsskyldigheten, nemi. att Tulliutraderne på Gottland så ansenligt ökats, att de numera utgöra en högst betydlig Statsinkomst ifrån denna Ö; att
Tullljenstemännen blifvit hugnade med större löner, samt slutligen att Tullafgifterne å allmogens exporterade varor i senare tider blifvit förhöjde.
I sådant afseende får Utskottet, enligt meddelade underrättelser ifrån Kongl.
General-Tullstyrelsen, vördsamt upplysa: att, vid Wisby Tullkammare, hafva i Tullintrader, hvaraf provenuen ingått till Stats-Verket, influtit: åren 1780, 1790 och 1800 . 24.254: i3. 11. eli er efter medelberäkning för hvarje af dessa år ...... . 8,084: 36. 7^. men, som denna summa ingått i Silfver R:dr, så bör för jemförelsen med efterföljande år, beloppet evalveras uti Bancosedlar efter curs å 136 sk. med en cursförhöjning af 14,822: 3. 3^t
Deremot åren 1810, 1820 och i83o i Bancosedlar 48,966: 5. 7., eller efter medelberäkning för hvarje af dessa år 16,322* io|.
Hvaraf det således visar sig, att Tullinkomslerne ifrån Gottland under de 3o sistförflutna åren, långt ifrån att hafva ökats utöfver det verkliga belopp, hvartill de uppgått under den föregående tiden, betydligen understiga detsamma.
Hvad dernäst angår den uppgiften, att
Tulltjenstemännens löner blifvit ansenligen förhöjde, så befinnes, enligt en på lika sätt gjord calcul, att, under hvarje af de förstnämnde åren, strandbevaknings personalens aflöning uppgått efter medelberäkning till 1,628* IO. 8. och under hvarje af de efterföljande till 1,7^5; — —
Den förhöjning i aflöningen, sorn tillkommit för dc 3 senare åren 4 Allm, Besv.- och Oecon.-Utsk. Utlåtande IV.-o 62. med 146 R:<lr 37 sk. 4 r:st., härleder sig egentligen ifrån den år i83cr verkställde förändring af Strand-Inspectorer och Strandbevaknings-Uppsyniogsmän, i stället för 2 strandridare, och kan således icke utvisa någon allmän och ansenlig tillökning å strandbevakningspersonalens löneinkomster på Gottland; hvarjemte torde böra tilläggas, att desse Tjenstemän icke, såsom Motionairen velat antyda, äro tillsatte endast för Tulluppbörden, utan äfven för att, såsom deras benämning utvisar, besörja den bevakning, som af seglalionen vid öns hamnar blifvit en följd.
Beträffande slutligen föregifvandet, att å allmogens exporterade varor Tullafgifterne blifvit ökade, så får Ulskottet härmed ådagalägga ett alldeles motsatt förhållande, genom nedanstående jemförelse emellan helfria utförselstullen å följande ifrån Gottland hufvudsakligen utgående varor enligt Tulltaxorne af åren 1782, 1799, 1816 och i83o.
Nemligen; Å ■ 1 78 2.
År i 799- År 1816.
.ir i83o.
Banco i silfver.
Banco-sed- ]ar å i36 sk.
Curs- Banco i silfver.
Banco-sed- lar ä i36 sk. Curs.
Banco i silfver» Banco-sed- lar å i36 sk. Curs.
Banco- iar. sed- Kalk, osläckt, 1 läst ......
I 2 — 34 — I 3o — 4 29 — 39 — 2 '4 C — 6 6 Trädvaror: Bjelkar och Bal- kar af furu och gran, från och med 81, om.
10 tums fyrkant 1 st., per medium 9 3 26 2 9 6 26 11 ro 6 29 9 5 6 Bräder af furu och gran.
Enkla under ii tums tjocklek 1 tolft per medi.
Sparrar af furu och gran 1 st. per medium . 2 1 11 6 — 8 4 3 3 5 4 6 — i5 11 7 4 4 4 6 ~ — 12 r 1 9 4 — 4 4 6 4 4lim. Besv.- och Oecon.-Utsk. Betänkande N:o 63.
5 Efter att sålunda nogsamt hafva pröfvat hvad som blifvit anfördt i afseende på Gottlåndska allmogens befrielse ifrån byggnad och underhåll af de vid öns landthamnar och inloppsställeu varande boställen lör Strandbevaknings-Tjenslemännen, anser Utskottet, uppå de skäl, som föranledt dessa boställens anläggning, och hvilka skäl i väsendtlig måtto icke hafva upphört, utan fortfara ännu alt vara gällande, sig icke kunna tillstyrka någon förändring uti allmogens skyldighet i detta fall, så länge ifrågavarande Tjenstemäns stationerande på öns kuster af behofvet påkallas och befinnes mot ändamålet svarande.
Utskottet har icke heller kunnat fästa afseende på de af Motionairen åberopade besvär medelst inställelser vid ofta inträffande af- och tillträdes-syner å förenämnde boställen; alldenstund dessa inställelser ostridigt åsyfta att bereda allmogen tillfälle lill bevakande af sin rätt och bästa vid sådana förrättningar; hvadan Utskottet vördsamt hemställer, alt denna motion icke må föranleda till någon åtgärd af Rikets Höglofl.
Sländers egen upplysta pröfning härmed vördsamt underställdt.
Stockholm den i4 Maji 1834- N:o 63.
Ånkotn till Exp.-Utsk. den i5 Maji kl. 12.
Betänkande, i anledning af väckt fråga, om ett förändradt användande af den | .dels procent, som af Sterbhus inom Wermlands Län erlägges.
Utskottet har till handläggning fått emottaga ett till Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdagsfullmägtigen ifrån Wermland, Pehr Ericsson, ingifvet memorial, hvaruti han, under framställning af obilligheten derutinnan, att då |rdels procenten af Sterbhus i alla andra provincer, utom Wermland, tillfaller Socknarnes fattige, densamma inom nämnde
Län skall vara ställd till Kongl.
Serapbrmer-Gillets disposition, yrkat, att Rikets Höglofl.
Ständer måtte förnya deras vid sisth Riksdag hos Kongl* a Albil. Desv.- och Oecon.-Utsk. Betänkande JY.o 63.
Majit gjorda underdåniga hemställan, att berörde slerblvusprocent måtte få användas lill underhåll af Soeknarnes fattige.
Till upplysning i berörde ämne, får Utskottet vördsamt anföra, att, sedan, vid sisth Riksdag, fråga af enahanda beskaffenhet blifvit väckt, yttrade Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse till Kongl. Majit (^10 Sami. i Band.
N:o 168} den underdåniga önskan, alt-—då den afgift vid: bouppteckningar, som, jemlikt allmänna Lagens stadgande i 17 Capn- 4 §.
Handels-Balken, utgör de fattiges del, fjn-a öre af hvarje hundrade daler efter egendomens värde, och hvilken afgift inom öfrige delar af Riket tillfaller församlingarne till understöd för fattigvårdens bestridande,, tvärtemot delta sitt allmänna ändamål., på grund af Kongl.
Rescriptet den 17 Mars 1732, hittills fått inom Carlstads Biskops-Stift utaf Länshospitalet disponeras, såsom följd hvaraf oek de församlingar inom detta Stift, hvilka ej redan genom serskilda Kongl.
Resolutioner nämnde inkomst återfått, länge befunnits i saknad af ett bidrag till sine fattiges underhåll, som varit ämnadt alt göra denna skyldighet mindre betungande, samt då en återgång härutinnan synt#s Rikets Ständer böra ega rum, — Kongl. Majit alltså måtte i Nåder vidtaga det beslut, alt dé i Carlstads Hospital befintlige svagsinte personer och hospitalshjon blefve, genom Kongl. Seraphimer-Ordens-Gillets försorg, så snarl ske kunde, till Wadstena Central-Hospital eller någon annan dylik anstalt förflyttade och förstnämnde Hospital genast derefter indraget, samt att |;dels procenten vid bouppteckningar mätte allmänligen få återgå till sin ursprungliga bestämmelse, eller underhållet af hvarje församlings fattige, så väl inom Wermland, som öfrige delar af Riket, hvarest något undantag från sådant förhållande möjligen kunde ega rum.
I anledning af denna Rikets Ständers underdåniga hemställan, behagade Kongl. Maj;t, efter Seraphimer-Ordens-Gillets hörande, under den 22 April i83o, i Nåder förklara, alt Kongl.
Maj:t icke funnit
Sig kunna bifalla framställningen derom, att Slerbhus-procenten inom Wermland, nätte tillerkännas församlingarne till underhåll af deras fattige, men att, sedan den af Kongl. Majit redan den 29 October 1828 beslutade förflyttning af hospitalshjonen, ifrån Carlstad till Central-Hospitalet i Wadstena, hunnit verkställas, berörde afgift derefter borde användas till underhåll af Länets Lazarett och Curhus.
Denna flyttning kom äfven samma år till verkställighet, och, till följd af Kongl.
Majits ofvanberörda Nådiga föreskrift, har den så kallade faltigprocenten inom Wermland sedan nämnde tid till Länets gemensamma sjukvårdsanstalter ingått.
Allm. Eesv.- och Occon.-Utsk. Utlåtande N:o 64- 7
Vid pröfningen af delta ämne, har hos Utskottet stadgats öfvertygelsen om det mindre lämpliga deruti, alt, i afseende å användandet af Sterbhusprocenten i Wermland, ett undantag skall ega ruin ihan hvad Lagen i allmänhet derom bestämmer, samt hvad i öfrige delar af Riket eger rum; och alldenstund härtill kommer, alt så väl Carlstads Lazarett som Curhus redan äro med serskilda inkomster försedda, hvaribland må nämnas, för det senare, den så kallade Ireskillingsafgiflen, hvilken uppgår till ett icke obetydligt belopp, samt dessa sjukvårdsanstalter, af sådan anledning, icke kunna anses vara i behof af berörde, på bekostnad af församliogarnes fattigvård, vunna tillökning i inkomster, hvilken, i händelse den varit behöflig, synes hafva bort på annat sätt erhållas, finner Utskottet sig ega desto mera skäl tillstyrka Rikets Högloft.
Ständer att förnya deras vid sisth Riksdag bos Kongl.
Maj:t gjorda underdåniga anhållan, att *:dels procenten af bouppteckningar inom Wermland måtte få användas till underhållande af de inom hvarje församling befintlige fattige, som Carlstads Hospital nu mera blifvit indraget; i följd hvaraf detsammas, på grund af Kongl. Rescriptet den 17 Mars 1732, erhållna privilegium å merberörde afgifts uppbärande synes hafva upphört, samt denna afgift således, jemväl för Wermland, lämpligen torde böra återgå till det i allmänna Lagen dermed afsedda ändamål.
Hvilket dock öfverlemna^ till Rikets Högloft.
Stockholm den i4 Maji 1334- N:o 64.
Ankom till Exp.-Utsi. den i5 Maji kl. 12.
Utlåtande, i anledning af vacht motionj att något ansvar, utöfver hvad Lagen bestämmer, icke mätte, medelst serskilda vitén, kunna åläggas vägby ggnadsskyldige för försummad inställelse vid vägsyn.
Till Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskottets handläggning, har 8 Allm. Besv.- Och Oecon.-Ulsk.
Utlåtande N.-O 64- ifrån Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit remitteradt ett af Riksdagsfullmägtigen Anders Danielsson ifrån Elfsborgs Län till
Ståndet ingifvet memorial, hvaruti är vordet yrkadt, att då det ansvar af 3 daler silfvermynt böter, som i 25 Capitlet Byggninga-Balken stadgas för väghållares uteblifvande vid vägsyn, inom vissa Län, af Kongl. Majus
Befallningshafvande skall vara ökadt, medelst serskilda yiten, uppgående ända tili 5 R;dr Banco, men en sådan åtgärd hvarken syntes Motionairen laglig, enär ansvaret redan i allmänna Lagen var bestämdt, eller billig, då en dylik uraktlåtenhet ej kan anses vara af den vigt, att den ju icke kunde mildare behandlas, helst Kronobetjeningen derförutan är berättigad lill de mest verksamma åtgärder för väghållnings-skyldighetens fullgörande, Rikets Högloft.
Ständer alltså måtte, genom underdånig skrifvelse, hos Kongl. Maj;t uttrycka den önskan, alt högsta bot för den väghållare, som ej sjelf eller genom ombud är närvarande vid vägsyn, må förblifva lika öfver hela Riket, i enlighet med ofvan åheropade lagrum, och således ej kunna, genom några serskilda, afLandshöfdingarne stadgade, vitén förhöjas.
Under handläggningen af denna fråga, har Utskottet inhemtat, att Kongl. Maj:t, som vid serskilda tillfällen i Nåder förklarat Landhöfdingarnes rättighet, att i politie-mål stadga vitén, vara inskränkt till de fall, då något ansvar i Lag och Författningar icke vore bestämdt, genom Nådig Skrifvelse till samtlige Landshöfdingarne af den io Maji i8i5, föranledd af en utaf Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Skaraborgs
Län gjord underdånig hemställan, yttrat, ”att ehuru de i allmänna Lagen och äldre Författningar å brott och förseelser utsatta penninge-böter, i följd af ett förändradt myntvärde, icke mera äro svarande emot hvad de vid straffets bestämmande ansågos utgöra, likväl och emedan ett sådant samband emellan de i detta afseende gifna serskilda stadganden inträffar, att en förändring i vissa fall, utan rubbning uti det hela, icke lämpligen kunde göras, Kongl. Maj:t icke funnit skäl föröka den ansvarighet, som i Lag och Författningar blifvit stadgad för den, som har ogild väg eller uteblifver till vägrödjning eller brobyggnad.”
Yid dylikt förhållande och enär, derest så beskaffade vilen, som af Motionairen blifvit omförmälda, i ett eller annat Län kunna vara af Kongl. Maj;ts Befallningshafvande stadgade, rättelse derutinnan icke lärer uteblifva, om vederbörande i laglig ordning derom anmälan göra, finner Utskottet Anders rAllm.
Besv.- och Occon.-Utsh. Utlåtande N.o 65.
9 'Anders Danielssons ifrågavarande motion icke böra till någon Rikets Höglofl.