Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nej, de äro icke mina!
Vill du... ge mig tjugufem kronor då?
äger mer än tjugu!
Jag kan icke ge dig mer än tio, då jag icke
du, att det finns någon som jag kan glädjas tillsammans med!
Ty de där nere hata den kom nedifrån!
Sådan är ställningen för den afundade!
som kommit upp, och de där uppe frukta den som
Ja, du är så olycklig! --
LINDGREN
sista halftimme, skulle jag vara hågad byta min
Ja, vet du, att efter hvad jag upplefvat denna
ställning mot din.
Hur lugnt och oåtkomligt att
ingenting ha att förlora; hur intressant och symförbigångne.
Du räcker bara ut handen och får
pativäckande att vara den lille, den misskände, den strax en slant; du bjuder din arm, och du har vänner som kroka på; och hvilket mäktigt parti dina ner din lycka! millioner själsfränder!
Afundsvärde, som icke kän-
-- 89 --
dig så högt uppe. -- Hör du, du har väl inte händelsevis läst den här tidningen?
(Tar upp ett tidningsblad.)
Du anser mig sålunda vara så djupt nere och
Nej, och jag vill inte heller läsa den!
Men det ska du göra för din egen skull! AXEL.
ditt nöjes skull.
Du säger: kom hit får jag spotta ligen skall komma! -- Vet du hvad: jag har på jag råkade dig i en tät bambuskog, jag alldeles
Det ska jag visst inte göra, inte en gång för
på dig, och så är du nog naiv fordra att jag verkdessa minuter fått en sådan öfvertygelse, att om ofelbart skulle lägga ner dig med min bakladdare.
Jag tror dig, rofdjur!
eller personer med hvilka man lefvat intimt, ty
Man ska icke göra bokslut med sina vänner,
man vet icke hvem som har de flesta siffrorna på debet!
Men när du kommer med räkningen, så ska jag granska den! -- Tror du inte jag snart
märkte, att bakom din välgörenhet låg ett omedvetet begär att få förvandla mig till den starka arm du saknade och som skulle utföra hvad du
ej kunde.
Jag ägde uppfinningsgåfva och initiativ, men du ägde bara pengarna och relationerna.
Jag kan därför gratuleras att du icke åt upp mig, och jag kan ursäktas för att jag åt dig, då jag icke hade annat val än ätas eller äta!
Rofdjur!
-- som du så gärna önskade.
Likasom du i denna mig ner till dig!
Har du något att tillägga af
Gnagare, som inte kunde höja dig till rofdjur!
stund icke så mycket önskar dig upp till mig, utan vikt, så skynda dig; jag väntar nämligen besök.
Af din fästmö?
Du har snokat reda på det också!
gifna tänker och säger; och jag vet hur det gått med din bror och svägerska...
Ja bevars!
Och jag vet hvad Mari, den öfver-
icke förlofvad ännu?
Känner du min trolofvade?
Jag är nämligen
Nej, men jag känner hennes fästman!
hela tiden...
Jaså, du visste inte det?
Hon har ju gått och dragit med en annan
brutit med honom! -- Hör du, vill du komma tillbaka om en kvart, så skall jag söka ha arrangeradt för dig på något sätt!
Jo, det visste jag, men jag trodde att hon
AXEL (lyssnar åt utgångsdörren).
Är det en snyggare utvisning?
delse!
På fullt allvar!
Det är ett försök att infria en förbin-
dig så länge...
Då skall jag gå, och komma igen...
Adjö med
KYPAREN. Sedan FÄSTMANNEN; svartklädd med Blå Bandet.
En herre ber att få tala vid doktorn! AXEL.
KYPAREN (går och lämnar dörren öppen).
FÄSTMANNEN (in).
LINDGREN (betraktar den förre noga).
Adjö med dig, Axel! -- Lycka till! (Går.)
FÄSTMANNEN, förlägen.
Hvem har jag äran...
mitt ärende är en hjärteangelägenhet... AXEL.
Mitt namn är intet namn, som doktorns, och
Skulle ni vara...
Ni känner fröken Cecilia?
Jag är densamme!
AXEL (först tveksam, sedan deVar så god och sitt ned!
(Öppnar dörren och ciderad).
vinkar kyparen.)
gage där inne och ha en hyrvagn till reds om en half timme.
Håll min räkning i ordning; packa mitt ba-
AXEL (till kyparen).
Jaha, herr doktor!
KYPAREN (bugar och går).
AXEL (fram till Fästmannen, Var så god och tala!
sätter sig på en stol).
FÄSTMANNEN (efter en paus, salvelTvå män voro uti samma stad, den ene rik, sefullt).
den andre fattig.
Den rike hade får och kreatur litet lamm...
i myckenhet; den fattige ägde alls intet utom ett
uppfödde...
...ett litet lamm, som han köpt och som han
FÄSTMANNEN (som förut).
förlofvad med Cecilia fortfarande?
Det där blir för långt!
Är ni
Har jag talt om någon Cecilia?
FÄSTMANNEN (turnerar).
ni utvisad!
Men gör det fort och korrekt, utan slinger...
Hör nu, herre, framför ert ärende, eljes blir
-- 94 --
Får det lof!
FÄSTMANNEN (bjuder på snus).
En stor man har inte så små svagheter.
rör er egentligen inte, men ni kan ha godt af att veta det, efter som ni inte tycks veta det: jag är trolofvade. ringförlofvad med fröken Cecilia, som har varit er
Nå, efter ni inte vill tala så skall jag.
Har varit?
FÄSTMANNEN (slagen).
Ja; hon har ju slagit upp med er!
Det vet jag inte af!
AXEL (tar upp en ring ur västOförklarligt, att ni inte vetat af det.
Nu vet fickan).
ni det!
Här ska ni se min ring!
Hon har slagit upp med mig?
två på en gång, och alldenstund hon icke tyckte om er längre, så måste hon bryta med er!
Detta ni icke trampat på mig, när ni kom hit in.
Efter som hon inte kunde vara förlofvad med
skulle jag ha sagt er på ett mycket finare sätt, om
Jag har inte trampat på er!
Feg och lögnaktig, krypande och braskande!
FÄSTMANNEN (mjukt).
Ni är en hård man, herr doktor! AXEL.
känslor nyss; ni hånade, men det gjorde icke jag.
Nu är detta samtal afslutadt.
Nej, men jag blir!
Ni skonade icke mina
ni skulle ta ifrån mig, men det vill ni inte, ni som har så många...
Det var mitt enda lamm, som jag fruktade att
FÄSTMANNEN (med verklig rörelse).
sedan säker att hon ville stanna hos er?
Antaget att jag verkligen inte ville det, är ni
Tänk på mig, herr doktor... AXEL.
Jaa, om ni tänker på mig!
Jag är en fattig man...
kan se och höra, en stadig sällhet att vänta bortom detta lifvet!
Det har inte jag! -- Jag har för hvad som bjudits!
Alldeles som ni! öfrigt ingenting tagit ifrån er -- endast mottagit
Det är jag med!
Men ni har, efter hvad jag
flicka, en framtid så ljus...
Och jag som hade drömt en framtid för denna
som ni säger en åt mig: är ni så viss att denna sida?...
Förlåt mig, att jag säger er en oartighet, efter
flickas framtid icke kan bli ändå ljusare vid min
arbetare...
Ni erinrar mig om min ringa ställning som
ligger er så nära om hjärtat, och när jag hör att hon icke tycker om er längre utan om mig, så
Nej, jag erinrar om denna flickas framtid, som
tar jag mig friheten drömma hennes framtid ljusare med den som hon älskar, än med den hon icke älskar!
att offras opp!
Ni är så stark ni, och vi småfolk äro gjorda
undan en medtäflare hos Cecilia, och det med icke allt för hederliga medel.
Hvad tror ni det offret tyckte om er?
Hör nu, jag har låtit mig berättas, att ni trängt
Det var en dålig människa!
jag henne från er!
Ifrån hvilken ni räddade flickan!
Nu räddar
DE FÖRRA CECILIA.
CECILIA (ryggar).
Du tycks hitta din väg hit redan! AXEL (till Fästmannen).
Aflägsna er!
FÄSTMANNEN (lyfter på brännvinsKaraffin,' tycks vara tömd! -- Akta dig för flaskan).
den mannen, Cecilia!
AXEL (skjuter ut Fästmannen
Er närvaro är fullkomligt öfverflödig -- gå ut!
FÄSTMANNEN. genom dörren).
Akta dig för den mannen, Cecilia! (Går.)
du kunde ha besparat mig det både genom att söka mig på mitt rum!
Detta var ett högst obehagligt uppträde, och
bryta öppet med honom och genom att underlåta
Skall jag nu ha förebråelser till! AXEL.
CECILIA (gråter).
och nu när saken är klar -- tala vi om något annat! -- Hur mår du att börja med?
Det måste ju utredas hvem som vållade detta,
Då är det dåligt, då?
Utmärkt, men jag är bara litet trött!
Följer du mig till faster i eftermiddag?
middag.
Nej, det kan jag inte, för jag skall bort på
borta du, och jag är aldrig borta!
Och det är roligare det!
Du är så mycket
Hvarför säger du hm?
ligt intryck på mig!
Därför att din anmärkning gjorde ett obehag-
dagar...
Man får så mycket obehagliga intryck i dessa
Till exempel?
När man läser tidningarna!
du på dem?
Du har läst de där skandalerna om mig!
Hvad ska man tro?
skulle vara den ärelösa person, som där skildras; och när du ändå vill gifta dig med mig, måste och icke af personlig böjelse. jag antaga att detta sker af rent praktiska motiv
Det finns således misstankar hos dig att jag
af mig!
Du talar så hårdt, som om du icke alls höll
kvarts timme?
Vill du resa med mig härifrån om en
Om en kvart?
Till London!
Jag reser icke med dig förrän vi äro vigda!
Hvarför ska vi resa så hastigt?
stanna, blir jag så neddragen, att jag aldrig kommer upp mer!
Därför -- att här är kvalmigt!
Och om vi
Är det så illa ställdt?
Reser du med, eller reser du inte?
Inte förrän vi äro vigda, ty sedan gifter du
dan jag går in och skrifver ett par bref! CECILIA.
Det är din tro! -- Sitt då ett ögonblick, me-
Ska jag sitta ensam här för öppna dörrar?
lorade.
Stäng icke dörren, ty då äro vi totalt för-
i utgångsdörren.)
Men dröj inte länge!
(Hon går och vrider nyckeln
CECILIA ensam.
Därpå MARI in genom utgångsdörren.
Var inte dörren stängd!
skulle vara stängd?
Nej, inte som jag kunde märka! -- Jaså, den
MARI.
Med hvem har jag?
är jag ert offer -- tills vidare!
Så fint!
Jaså, det är ni!
Jag känner inte er!
Men jag er desto bättre!
-- 103 --
CECILIA.(reser sig, går till vänSåå! -- (I dörren till Axel.)
Kom ut ett ögonstra dörren).
Tionde seenen.
AXEL (till Mari).
Man kan aldrig veta!.
Gå ut då?
för tre år sen!
Därför att det som varit emellan oss var slut
sophögen!
Och nu är det en ny, som skall kastas på
hållit?
Är jag skyldig dig något?
Har jag talat
Har jag gifvit dig några löften, som jag icke
om äktenskap?
Ha vi haft barn tillsammans?
Har jag varit ensam om din gunst?
Men nu tänker han bli ensam?
Med den där?
CECILIA (går emot Mari).
Tig! -- Jag känner er icke!
des vi; och när vi gick i torget, då minns jag, att vi kallades du!
(Till Axel.)
Och nu ska du gifta dig med den där!
Vet du att du är alldeles för god till det!
Men när vi gick och strök i världen, då kän-
Har du känt denna flicka förr?
AXEL (till Cecilia).
först, för du var så fin...
Jag kände inte igen dig
AXEL (fixerar Cecilia).
CECILIA (till Axel).
Jag reser med dig!
skrifva ett bref till -- Men nu ska vi stänga dörrn först!
Vänta litet bara! -- Jag ska in och
AXEL (förströdt).
nyss!
Nej, tack, jag vill inte vara instängd som hon
Var dörrn stängd nyss?
AXEL (lystrar till).
Kan du påstå att dörrn var stängd?
CECILIA (till Mari).
tog jag att du stängt den så illa, att den gick upp...
Efter som du trodde att den var stängd, an-
AXEL (forskande på Cecilia; Mari, du var en snäll flicka som det syntes därpå till Mari).
Vill du ge mig igen mina bref nu?
Hvad skall du med dem?
blef en sådan berömd man.
Jag kan sälja dem, har jag hört, nu sedan du
Och så kan du hämnas med dem!
Är det Lindgren...?
Där är han själf!
LINDGREN. LINDGREN (vid godt lynne).
sarfven i hvar lek!
Se så mycket flickor!
Och Mari är med, som
är vid så godt lynne!
Hvad har nu händt mig för ondt?
Jag hör dig, äfven när jag inte ser dig!
opp mig, men så var jag nere och tog mig en biff...
Ser du! -- Du är ju egentligen inte
Jag var lite morgongnaven, innan jag fick dra
skyldig mig något (Axel: min) för hvad jag har gjort, har jag gjort af godt hjärta, och det har fått och icke lånat! jag både ära och nöje af, och det du fått, har du
Nu är du alldeles för blygsam och ädelmodig!
-- 107 --
vill du skrifva på denna borgen åt mig?
Emellertid, tjänst mot tjänst;
AXEL (tveksam).
förlägenhet som din bror...
Var inte rädd, jag skall inte sätta dig i samma
honom i olycka...
Det är ju jag, som bragt
på borgen för fem års arrende...
På två hundra kronor, ja, men han tog ju dig
Herre Jesus!
-- Hmhm!
skrifva ett par bref!
Vänta ett par minuter, så ska jag in och
AXEL (ser på klockan).
CECILIA (vill följa honom).
AXEL (håller henne tillbaka).
på pannan.)
Ett par minuter!
(Går åt vänster.)
Ett par minuter, min lilla vän...
(Kysser henne
Här är papperet!
Skrif på det med detsamma!
Första varningen
HERRN, 37 år.
FRUN, 36 år.
ROSA, 15 år.
BARONESSAN, hennes mor, 47 år.
Spelar i Tyskland i våra tider.
skåp till höger; kakelugn etc. spira etc.
En tysk matsal: långt matbord midt på golfvet; stort Fonddörren öppen, så att man ser vinkullar, en tornEn tapetdörr till vänster.
En nattsäck bredvid skåpet
på en stol.
FRUN, skrifvande vid bordet, på hvilket ligger en blombukett och ett par handskar.
HERRN in.
har du sofvit?
God morgon, fastän det är middag.
Utmärkt, efter omständigheterna!
i går afton ...
Ja, vi kunde ha lämnat sällskapet litet tidigare
­ 36 ­ FRUN.
stort antal gånger ...
Jag vill minnas, att du sa detsamma i natt ett
Tänk att du minns det?
HERRN (tummar på buketten).
jag sjöng så många stycken...
Låt bli och förstör mina blommor.
Jag minns också, att du tyckte illa vara det
Har det varit kaptenens förut?
blef blomsterhandlarns.
Men nu är det mina.
Ja, och sannolikt trädgårdsmästarns, innan det
HERRN (slänger ifrån sig buDet är ett vackert bruk här i orten att sända ketten).
blommor till andras fruar!
gare, tror jag.
Herrn skulle gått hem och lagt sig litet tidi-
önskat detsamma.
Men som jag bara hade att ensam och vara löjlig, så stannade jag...
Jag är fullkomligt öfvertygad om, att kaptenen
välja på att stanna och vara löjlig, eller gå hem
­ 37 ­ FRUN.
Och var komisk!
herres fru?
Jag skulle inte vilja vara man åt en löjlig hustru!
Kan du förklara huru du vill vara en komisk
Det är synd om dig!
rätt ofta.
Men vet du hvar det tragiska i min löjlighet ligger?
Tycker du inte det!
Jag tycker det själf
gör det!
Svara själf, så blir det kvickare än om jag
efter femton års äktenskap...
Däruti... att jag är förälskad i min hustru
Femton år!
Går du med stegräknare på dig?
HERRN (sätter sig bredvid frun).
dansar fram på rosor, borde kanske snart räkna under det mina hår börja gråna; men efter som vi äro lika gamla, kan du se på mig huru din ålder också börjar nalkas...
På min törnströdda stig?
Men du, som
stegen ... för mig är du ty värr alltjämt lika ung,
­ 38 ­ FRUN.
Det är den du väntar på!
att du redan vore gammal och ful, att du hade
Det är den!
Hur ofta har jag icke önskat
fått kopporna, förlorat tänderna, bara för att jag skulle få behålla dig för mig själf och se ett slut på denna oro, som aldrig öfverger mig!
mal och ful, skulle du bli så lugn, tills en ny oro väcktes, och jag fick sitta där ensam i lugnet.
Och när du väl hade mig gam-
ganska kylslagen, så snart du icke har anledning att vara svartsjuk.
Minns bara förra sommaren, då vi bodde på en eljes obebodd ö.
Ty det har visat sig att din kärlek blir
borta hela dagen, fiskade, jagade, fick aptit, blef var sårande.
fet... antog en säkerhet i uppträdandet som nästan
på gårdsdrängen.
Och ändå, minns jag, var jag svartsjuk --
Å, min gud!
­ 39 ­ HERRN.
du skulle ge en befallning, att du efterhörde om
Jo, jag fann ätt du konverserade honom, när
hans hälsotillstånd, hans framtidsutsikter och hans kärleksförhållanden, innan du skickade honom att hugga ved ...
Jag tror att du rodnar!
Af blygsel öfver min man..
... som ...
... icke har någon skam i sig!
men vill du förklara hvarför du hatar mig?
Nå, det kan du säga som så mycket annat;
aktat dig!
Af samma skäl troligen kallas det nu? -- älska mig.
Så är det, men hvarför, det vet jag inte.
Jag har aldrig hatat dig; jag har bara för-
som jag föraktar alla män, så snart de -- hvad
lifligaste önskan varit, att jag skulle kunna hata dig, på det att du måtte älska mig.
-- Ve den man, som är kär i sin hustru!
Jag har märkt att så är, och därför har min
­ 40 ­ FRUN.
vi göra åt detta?
Stackars du, och stackars jag!
Hvad kunna
jag i hopp att omständigheterna, slumpen skulle föra något i vår väg, som ändrade detta.
Jag har bjudit till att bli förälskad i någon annan, men har icke lyckats.
Under tiden har ditt ständiga
Vi ha rest och flackat i sju år,
förakt och min eviga löjlighet beröfvat mig modet, tron på mig själf och min handlingskraft; jag har rymt ifrån dig sex gånger -- och nu skall jag säcken.) försöka den sjunde!
(Reser sig och tar fram kapp-
egen hand?
Det var rymningsförsök, dina små resor på
kom jag till Genua.
Jag gick på museerna men inga sångerskor, endast din röst i alla nyanser;
Misslyckade rymningsförsök!
såg inga taflor, endast dig; besökte operan, hörde råkade in på ett
Pompejanskt kafé; och den enda kvinna, som behagade mig, var lik dig, eller blef lik dig!
Har du besökt sådana ställen?
FRUN (upprörd).
­ 41 ­ HERRN.
dygd, som generade mig, emedan den gjorde mig löjlig.
Ja, så långt förde min kärlek mig, och min
Vet du, att nu är allt slut emellan oss!
Jag tänker det, då du aldrig kan bli svartsjuk
gång mot Rosa, som är förälskad i dig ända till galenskap.
Nej, den sjukan har jag aldrig känt, inte en
Gamla baronessan däremot har jag haft vissa misstankar på, när hon så ofta gör sig ärende i stora skåpet där; men eftersom hon är vår hyresvärdinna och möblerna äro hennes, så kan jag ju ha misstagit mig på arten af hennes motiv att ströfva här i rummen ...
Så otacksamt af mig, som icke märkt det.
timme är jag borta -- utan afsked, ber jag!
Nu går jag in och klär mig; och om en half
Du är rädd för afsked i allmänhet?
Och särskildt från dig, ja! (Går.)
FRUN ensam ett ögonblick; därpå ROSA in, vårdslöst kinderna och hakan, antydande tandvärk; på den halflånga klädningen är ett hål rifvet på vänstra ärmen.
Hon bär en stor korg med blommor.
FRUN. klädd, med upplöst hår, en hopvikt duk om hjässan,
Se, Rosa!
Hur står det till, mitt barn?
ROSA.
värk att jag ville vara död!
God morgon, fru! Å jag har en sådan tand-
på Helga Lekamensfesten -- och skulle binda med! -- Å, mina tänder!
Och i morgon som jag skall gå i procession
rosorna i dag, som herr Axel lofvade hjälpa mig
gapa! -- Å, sådana tänder!
Pärlor, käraste barn!
(Kysser Rosa på munnen.)
Får jag se, om det är någon karierad tand --
Ni får inte kyssa mig, fru Olga!
(Hon klättrar upp på bordet och
ROSA (misslynt).
­ 43 ­ sätta sig, med fötterna på en stol.)
För resten vet jag inte hvad jag vill.
Jag skulle dock ha velat vara med på festen i går -- men jag fick stanna
ensam hemma och läsa mina läxor -- läxor som de där ungarna!
Men jag låter inte kaptenen ta mig under hakan längre, för jag är inte något och drar mig i håret, så... vet jag inte hvad jag gör henne!
ett skolbarn, och sedan sitta på samma bänk som
barn!
Jag är det inte!
Och om min mor kommer
Älskade Rosa, hvad är det, och hvad har ROSA.
mitt hufvud och alla mina tänder, och känns som jag hade ett rödt järn i ryggen -- och hela lifvet kväljer mig.
Jag skulle vilja gå i sjön, jag skulle sjunga, bli öfverfallen af oförskämda herrar.. . FRUN. vilja rymma, stryka omkring på marknader och
Jag vet inte hvad det är, men det rister i
Hör, Rosa!
det inte vore någon skam att få barn ändå!...
Fru Olga, ack!
... det som skall resa?
Jag skulle vilja ha ett litet barn -- ack, om (Får se kappsäcken.)
Hvem är
Det är . . . min man!
­ 44 ­ ROSA.
Olga!...
Hvart ska han resa?
Hur långt ska han resa?
Då har ni varit stygg mot honom igen!
Jag vet intet, jag!
(Rifver i kappsäcken.)
Men jag ser, jag, att han ämnar resa långt bort, för här ligger hans
Och fru Olga har inte frågat honom
Långt bort!
Långt bort?
-- Ack, fru Olga, så god mot er!
(Hon kastar sig i fruns armar och gråter.)
hvarför kan ni inte vara god mot honom, som är
Lilla oskyldiga hjärta!
Ack, mitt älskade barn! -- Hon gråter, stackars
Jag tycker så mycket om herr Axel!
hans fru!
Och jag skall trösta henne, min lilla gråta!
Och det skäms inte Rosa att säga åt mig,
rival! -- Gråt, kära barn, det är godt att kunna
ser ni; och vill jag ta upp det ni kastar bort, så
Om jag inte vill, så gråter jag inte,
ROSA (rycker sig lös).
­ 45 ­ gör jag detl -- Jag begär inte lof af någon vill!
människa att tycka om hvem jag vill, hvad jag
tycker om er?
Å, kan man höra!
Men är ni säker att han
Nej, det är jag inte!
ROSA (åter i fruns armar; gråter).
att herr
Axel tycker om henne!
Säg, ska fru Olga det?
Och jag ska kanske be så vackert för Rosa,
FRUN (ömt pjollrande).
-- Var snäll emot honom, fru Olga, så reser han inte!
Jaa! -- Men han får inte resa!
Han får inte!
ROSA (gråtande).
Hur ska jag vara då, du lilla, tokiga barn?
honom kyssa er så mycket han vill -- jag såg och ni inte ville.. . och då tänkte jag -- --
Jag kan inte säga det!
Men ni ska låta
er nog i trädgården här om dagen, då han ville
BARONESSAN.
med er tillåtelse komma in i mitt skåp!
FRUN (reser sig).
Förlåt, fru, att jag stör er, men jag måste
Var alldeles ogenerad, min goda baronessa!
trodde du låg sjuk! -- Gå genast och läs på dina läxor!
Se där är Rosa! -- Är du oppe; och jag
som du väl vet, mamma.
Det är fest i morgon, så att vi ha skollof,
Gå ändå, och var inte här och stör herr-
goda vänner man gärna kan bli...
Nu skulle vi just ned i trädgården och plocka blommor... hon skall bära i morgon! för att sedan profva Rosas hvita klädning, som
Ack, Rosa stör oss inte alls, och vi äro så
FRUN (drar sig åt fonddörren).
­ 47 ­ ROSA (ut genom fonddörren; med en nick af hemligt förstånd till frun).
Ni skämmer då riktigt bort min Rosa!
BARONESSAN (till Frun).
och allra minst Rosa, som är en flicka med både ett sällsynt hjärta och ett ovanligt förstånd.
Litet vänlighet skämmer ingen, kära baronessa,
Henn synes inkomma från vänster dörr; växlar en blick
(Baronessan gräfver i skåpet; Frun står i fonddörren;
med Frun, hvarpå båda leende betrakta Baronessan.
Herrn
medför några paket, som han lägger i kappsäcken; Frun går.)
ett ögonblick...
Förlåt att jag stör er... men det är bara för
Var alldeles ogenerad, fru baronessa!
BARONESSAN (fram på scenen).
Ämnar ni resa igen, herr Brunner?
­ 48 ­ HERRN.
Reser ni långt?
Ni vet det inte själf?
öden, sedan jag lagt dem i en annans hand!
Jag vet öfverhufvud aldrig något om mina
Brunner?
Får jag vara närgången för ett ögonblick, herr
Ni är god vän med min hustru?
Men min ålder, mina erfarenheter af lifvet,
Så pass som två fruntimmer kunna vara det,
och mitt lynne ... (hejdar sig) emellertid ... jag har sett att ni är olycklig, och som jag själf lidit detkan botas af åren. samma som ni, vet jag också att er sjukdom endast
icke mitt uppförande fullständigt normalt, och lider
Är det verkligen jag som är den sjuke?
­ 49 ­ jag icke egentligen af att se det andras är onormalt-- eller sjukt?
skade ...
ni ler -- ni tror inte att en kvinna kan
Jag var gift med en man som jag äl-
älska, därför att ... men jag älskade honom, och andra!
Därför led jag af svartsjuka, så, så ...
Jag var ju officer; men han kom aldrig igen.
han älskade också mig, men -- han älskade också blef honom olidlig! -- Han gick ut i kriget, han uppgaf att han stupat, men liket återfanns aldrig, och nu inbillar jag mig att han lefver, förenad med en annan kvinna.
-- Tänk, jag är svartsjuk ännu på min döda man!
Jag drömmer om nätBrunner, har ni känt dessa kval? terna, att jag ser honom med den andra ... å, herr
kom ni på den tanken att han lefver än?
(Rustar med kappsäcken.)
Jag ber er tro, att jag känt det! -- Men hur
på grund af en mängd sammanstötande omständigheter, men åren gingo utan att mina inbillningar fingo någon näring.
-- Så kom ni hit för fyra
Visserligen hade jag haft några misstankar,
månader sedan -- en sällsam slump gjorde, att en frappant likhet mellan er och min man existerade och som jag strax märkte.
Detta blef för mig
som en påminnelse, och när mina fantasier fingo
­ 50 ­ liksom synlig gestalt, växte mina äldre tvifvel ut till visshet, och nu tror jag att han lefver; jag därför har jag förstått er. plågas af denna evigt tärande svartsjuka -- och
HERRN (som tämligen likgiltigt
åhört förra delen af Ba-
ronessans tal, börjar mot sam).
slutet bli mera uppmärkEr man liknade mig, sade ni ...
Var så god
och sitt ner, fru baronessa! --
BARONESSAN (sätter sig vid bordet med ryggen åt fonden; Herrn bredvid).
jag undantar hans svagheter, likaså...
Hans yttre var likt ert och hans karakter, om
jag... och han hade ett ärr som efter en nål på högra kinden ...
Och han skulle vara ungefär tio år äldre än
Alldeles rätt!
Då har jag råkat er man en natt i London! BARONESSAN.
­ 51 ­ HERRN.
icke i detta ögonblick! -- Låt se... det är nu
Det skall jag strax räkna ut, ty jag vet det
fem år sedan ... som sagdt, i London.
varit i sällskap, herrar och damer; det hade rådt
en tryckt stämning, och på hemvägen anslöt jag mig på.
Som jag strax råkade kontakt, utartade
mig till den första bästa herre jag kunde prata ut vårt samspråk till ett många timmars trottoirprat, hvarvid mannen gaf mig hela sin historia, sedan han hört att jag var från hans trakt.
Han lefver alltså ?...
blef fången... förälskade sig i mairens dotter,
Han stupade åtminstone icke i kriget, ty han
HERRN..
flydde till England, öfvergafs af den sköna och
började spela, med otur.
När vi skildes om mor-