Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Har någon, i uppsåt, som i 12 eller 13 § omtalas, våld, hot eller list, som der sägs, mot qvinna brukat, utan att uppsåtet fullbordadt blef; varde till straff arbete i högst sex år eller fängelse dömd.
Fick qvinnan af den gerning svår kroppsskada; då skall till straffarbete från och med fyra till och med tio år dömas: ljöt hon deraf döden; dömes till straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år. 15 §.
Har någon öfvat otukt med qvinna, den der, honom veterligen, befanns i yrsel, sömn eller vanmakt, så att hon saknade bruket af fri vilja eller var ur stånd att sig värja, och hade han ej i det tillstånd henne försatt; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år.
Fick qvinnan svår kroppsskada; dömes ger ningsmannen till straffarbete från och med sex till och med tio år: ljöt hon deraf döden; då skall till straffarbete på lifstid dömas. 16 §.
Brott, som i 12, 13, 14 eller 15 § sagdt är, må ej åtalas af allmän åklagare, der ej qvinnan af brottet död ljutit, eller det af henne eller hennes målsman till sådant åtal angifvet varder.
Den, som tager och hortförer eller i sitt våld qvarhåller qvinna, mot hennes vilja, i uppsåt att henne till giftermål eller otukt förmå, dömes till straffarbete från och med två till och med sex år. 18 §.
Bortföres omyndig qvinna, som fyllt femton år, med sin vilja från fader eller moder eller dem, som i deras ställe äro, i sådant uppsåt som nämndt är; dömes gerningsmannen till fängelse eller böter. 33 19 §.
Brott, som i 17 § stigs, må ej åtalas af allmän åklagare, der ej qvin nan eller hennes målsman det till sådant åtal angifven ej heller må brott, som i 18 § sägs, åtalas af annan, än qvinnans målsman.
Har i något af dessa fall den, som brottet begick eller deri delaktig var, gift sig med qvinnan; då äge åtal ej rum, der ej till återgång af giftermålet dömdt blifvit, 20 §.
Förer någon bort hustru från sin man med hennes vilja, i uppsåt att henne till otukt förmå; dömes till fängelse.
Ej må dock, i ty mål, åtal af annan än mannen ske. 21 §.
Fader eller moder, som med våld eller hot tvingar dotter till giftermål, straffes med fängelse i högst sex månader eller straffarbete i högst två år.
Brott, som nu sagdt är, må ej till bestraffning åtalas, der ej för det våld eller hot, som emot qvinnan föröfvadt är, till giftermålets återgång dömdt blifvit. 22 §.
Tvingar någon, utan laga rätt, eller med missbruk af sin rätt, genom våld eller hot, annan att något göra, tåla eller underlåta; straffes högst med straffarbete i två år, i de fall, der gerningen ej med svårare straff särskildt belagd är. 23 §.
Hotar man annan, muntligen eller skriftligen, med misshandel eller brottslig gerning, och sker det på sådant sätt eller under sådana omständigheter, att anledning är att befara, det hotet verkställas skall; dömes, der ej det hot med särskildt straff belagdt är, till böter eller fängelse i högst sex månader. 24 § Brott, som i 22 § sagdt är, må ej åtalas af allmän åklagare, der ej målsägande det till sådant åtal angifver: ej heller må brott, som i 23 § sägs, åtalas af annan, än målsägande. 25 § Den, som till straff efter 1 eller 5 § fälles, skall ock dömas medborgerligt förtroende för alltid förlustig.
Pröfvas någon skyldig till straff efter 3 § eller sista punkten i 8 §; varde tillika dömd medborgerligt förtroende på viss tid förlustig. -16 Kap. Om falsk angifvelse; så ock om annan ärekränkning. 1 §.
Den, som falskeligen för brott annan vid domstol tilltalar eller genom falsk angifvelse åtal vid Domstol mot annan åstadkommer, dömes: 1. om det åtalade eller angifna brottet kunnat medföra dödsstraff eller straffarbete på lifstid, till straffarbete från och med två till och med sex år; 2. om straffarbete på viss tid öfver två år eller ovärdighet att i Rikets tjenst nyttjas å brottet följa kunnat, till straffarbete i högst två år eller fängelse i högst sex månader; och 3. i andra fall till fängelse i högst sex månader eller böter. 5 34 £ §.
Har någon, för att ådraga annan straff, emot honom falskeligen förebragt besvärande omständigheter, så att åtal vid Domstol derå följt, eller, i afsigt att komma tilltalad person på straff, undanröjt bevis för hans oskuld eller emot honom falskeligen förebragt besvärande omständigheter; varde såsom falsk angifvare straffad efter \ §. 3 §.
Blef den tilltalade till straff fälld, och straffet till fullo eller till någon del verkstäldt; dömes den falske angifvaren, om det var dödsstraff eller straffarbete på lifstid, till samma straff; om det var straffarbete på viss tid, till enahanda straff på lika tid eller till och med två år utöfver den, som för den tilltalade bestämd blifvit, dock ej öfver tio år; om det var ovärdighet att i Rikets tjenst nyttjas, till straffarbete från och med två till och med sex år; om det var afsättning, till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år; om det var fängelse, till straffarbete från och med sex måuader till och med två år; och i andra fall till fängelse i högst sex månader eller böter. 4 §.
Pröfvas åtal eller angifvelse, som åtal åstadkommit, hafva af obetänksam het och utan argt uppsåt skett, eller har någon gjort angifvelse, men åtal derå ej följt; vare straffet, för det fall, som i första punkten af 1 § sagdt är, straffarbete i högst två år eller fängelse i högst sex månader; för det, som i andra punkten sägs, fängelse i högst sex månader eller böter; och för öfriga fall böter.
Skedde angifvelse, hvarå åtal ej följt, af obetänksamhet och utan argt uppsåt; vare straffet böter. 5 §.
Är någon förfallen till straff för åtal eller angifvelse, efter ty som nu sagdt är, och har åtalet eller angifvelsen förorsakat, att den tilltalade eller angifne häktad blef; då varde fängelse, dock ej öfver sex månader, ålagdt, der eljest böter å brottet följa skulle. 6 §.
Hvar som, muntligen eller i skrift, den han utsprider eller utsprida låter, beljuger annan, i ty att han af arghet pådiktar honom bestämdt brott eller visst slag af brott; dömes, om dödsstraff, straffarbete öfver två år eller ovärdighet att i Rikets tjenst nyttjas å det pådiktade brottet följa kunnat, till straffarbete i högst två år eller fängelse i högst sex månader, och, i annat fall, till fängelse i högst sex månader eller böter.
Pröfvas brott, som i denna § sagdt är, hafva af obetänksamhet skett; då må ej i något fall dömas till svårare straff än fängelse i sex månader. 8 §.
Utsätter man, i afsigt såsom i 7 § sägs, emot annan rykte om gerning eller last, som ej efter lag straffbar, men eljest för hans ära, goda namn och medborgerliga anseende, yrke, näring eller fortkomst menlig är, eller fortsprider man af arghet sådant af annan utsatt rykte; dömes till fängelse i högst sex månader eller böter. 35 9 §.
Förolämpar man annan med smädligt yttrande i tal eller skrift, eller med hotelse eller annan gerning, som missfirmlig är, och sker det å tid, ort eller sätt. att ärekränkningen väcker synnerligt uppseende, eller är den eljest af svår beskaffenhet; straffes gerningsmannen med böter eller fängelse i högst sex månader. 40 §.
Böter, som efter någon af föregående §§ ådömas, må till ett tusen Riksdaler sättas. 11 §.
För smädliga yttranden, hotelser eller missfirmliga gerningar i andra fall, än förut sagda äro, bötes högst tvåhundra Riksdaler. 12 §.
Förgriper sig någon med ärekränkning mot skyldeman i rätt uppstigande led; straffes med fängelse i högst sex månader, der gerningen eljest med böter be läggas skulle.
Sker det mot annan af de personer, som i 44 Kap. 35 § nämnda äro; vare den omständighet såsom försvårande ansedd. 13 §.
Den, som för ärekränkning tilltalas, må ej till sitt fredande framställa bevisning om sanningen af sådant tillmäle, som i 8 § sägs.
Ar tillmäle gjordt om bestämdt brott eller visst slag af brott, och vill den tilltalade styrka, att den, emot hvilken tillmälet gjordes, är till sådant brott saker; vise då laga dom derå.
Har brottet ännu icke varit under åtal eller under pröfning i fråga om skadestånd; då skall, derest den för ärekränkning tilltalade, det vill och han sjelf är målsägande eller har rätte målsägandens uppdrag till talan eller ock brottet hörer under allmänt åtal, och så framt tid till sådant eller till talan om skadestånd ej är försuten, efter ty derom stadgadt är, domstolen lägga den tilltalade tid före att visa, att lagligt åtal då blifvit anstäldt eller påkalladt, såsom om missgerningars angifvande och åtalande föreskrifvet är, oller att målsägandes talan om skadestånd är anhängiggjord, och huru deröfver slutligen dömdt blifvit.
Ej må till befrielse från ansvar för tillmäle om brott annan bevisning vara tillåten 14 §.
Den, som till falsk angifvelse eller annan ärekränkning saker är, må ock, efter omständigheterna, dömas att erlägga kostnad till tryckning i allmän eller ortens tidning af den dom, hvarigenom den andre upprättelse vunnit, der denne det äskar. 4 5 §.
Ej må brott, som i 7, 8, 9 eller 11 § sagdt är, åtalas af annan än målsägande, der ej ärekränkningen skett i eller för någons embete eller tjenst: ej heller må brott, som i 12 § sägs, åtalas af allmän åklagare, der det ej af målsägande till sådant åtal angifves. 16 § Den, sorn efter 1, 2 eller 3 § gjort sig förfallen till straffarbete i två år eller till svårare straff, skall ock dömas medborgerligt förtroende för alltid förlustig.
Pröfvas någon efter 7 § skyldig till straffarbete eller efter 1, 2 eller 3 § förfallen till sådant arbete under två år; varde tillika dömd medborgerligt förtroende på viss tid förlustig 36 17 Kap.
1 § Gör gift man hor med ogift qvinna, eller gift qvinna med ogift man; straffes den, som gift är, med fängelse i högst sex månader eller böter, och den ogifte med böler. 2 §.
Föröfva man och qvinna, som båda gifta öro, hor med hvarannan; vare straffet fängelse från och med sex månader till och med två år. 3 §.
Var brottet emellan tvänne gifta föröfvadt; då äge åtal emot dem båda rum, ändå att blott en af de oskyldiga makarna skilnad vunnit 4 § Gift man eller qvinna, som, innan dess äktenskap upphört, nytt äktenskap med ogift person ingår, dömes, för tvegifte, till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år. 5 § Göra man och qvinna, som båda gifta äro, med hvarannan tvegifte; varde dömde till straffarbete från och med två till och med sex år. 6 §.
Ogift person, som ingår äktenskap med den han vet gift vara, döme3 lill straffarbete i högst två år. 18 Kap.
\ § Fader eller moder, eller annan i rätt uppstigande led, som med barn eller barns afkomling otukt öfvar, varde dömd till straffarbete på lifstid eller från och med åtta lill och med tio år.
Barnet eller afkomlingen skall till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år dömas 2 §.
Öfvar fader eller moder otukt med barns eller afkomling? maka, eller sljuffader eller stjufmoder med stjufbarn eller dess afkomling; dömes till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år.
Öfva syskon otukt med hvarandra; varde dömde till straffarbete frän och med två till och med sex år. 4 §.
Öfvar ett syskon otukt med det andras afkomling; vare straffet, för sy - skonet, straffarbete i högst två år eller fängelse i högst sex månader, och, för afkomlingen. fängelse i högst sex månader eller böter. 5 §.
Otukt emellan personer, som i det svågerlag äro, att de icke, utan Konungens tillstånd, må äktenskap med hvarannan ingå, straffes med böter. 6 §.
Öfva religions- eller skolelärare, uppfostrare eller läromästare otukt med ungdom, som de till undervisning eller uppfostran hafva, eller göra det fosterföräldrar med fosterbarn, eller förmyndare med myndling; varde dömdo till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år eller fängelse.
Öfvar styresman, föreståndare eller annan tjensteman, läkare, uppsyningsman eller vaktbetjent vid straffinrättning, häkte, sjukhus, fattighus, barnhus eller annan sådan inrättning, otukt med qvinnsperson, som der intagen är; dömes tili straffarbete i högst två år eiler fängelse i högst sex månader. 7 § Öfvar man otukt med qvinna, som ej fyllt tolf år; dömes till straffarbete från och med sex till och med tio år, och, om hon af gerningen fick svår kropps skada eller död, till straffarbete på lifstid.
Sker det med qvinna, som fyllt tolf, men ej femton ■ år; dömes till straffarbete i högst två år eller fängelse i högst sex månader. 8 §.
Den, som öfvar otukt med afvita qvinna, dömes till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år. 9 §.
Ogift man, som öfvar otukt med ogift qvinna, utom de fall som förut sagda äro, straffes, för lönskaläge, med böter, högst etthundra Riksdaler Ej skall dock sådant straff ådömas i annat fall, än då mannen, efter lagsökning af qvinnan eller hennes målsman, ålägges att underhåll gifva till barn, hvarmed qvinnan i lägersmålet rådd blifvit. 40 §. öfvar någon med annan person otukt, som mot naturen är, eller öfvar någon otukt med djur; varde dömd till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år ' 4 4 § Främjar någon otuktig lefnad genom koppleri, eller håller sådant hus, der otukt drifves; dömes till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år.
Qvinna, som i dylikt hus låter bruka sig till skörlefnad, straffes med fängelse i högst sex månader eller straffarbete i högst två år. 4 2 §, Föräldrar, fosterföräldrar, förmyndare, lärare eller andre, som genom koppleri till otukt förleda barn eller dem, som under deras lydnad eller uppsigt ställde äro, skola dömas till straffarbete från och med två till och med sex år; vare ock dömde medborgerligt förtroende för alltid förlustige 43 § Sprider någon ut skrift, målning, teckning eller bild, som tukt och sedlighet sårar, straffes med böter eller fängelse i högst sex månader.
Lag samma vare, om man genom annan gerning sårar tukt och sedlighet, så alt allmän förargelse eller fara för andras förförelse deraf kommer. 38 \ 4 §.
Håller någon hus, der äfventvrliga spel om penningar eller penningevärde allmänneligen bedrifvas; straffes med fängelse i högst sex månader eller böter.
Tilllåter den, som håller källare, värdshus eller annat allmänt näringsställe, att sådant spel der bedrifves; dömes till böter.
Hvar som å ställe, som nu sagdt är, deltager i äfventyrligt spel, straffes med böter, högst tvåhundra Riksdaler.
\ 5 § Beträdes någon med fylleri, i ty att han så öfverlastar sig af starka drycker, att af hans åtbörder eller orediga sinnesförfattning synbarligen märkas kan, det han drucken är, och träffas han i sådant tillstånd å väg, gata eller annat allmänt ställe; straffes med böter, högst etthundra Riksdaler.
Sker det tredje gången eller oftare; vare straffet böter eller fängelse i högst sex månader. 16 §.
Visar någon i behandling af egna eller andras kreatur uppenbar grymhet; straffes med böter, högst etthundra Riksdaler.
Y9 Kap.
Om eldskada af uppsåt eller vållande; så ock om annan skadegörelse å egendom. 1 §.
Sätter man uppsåtligen eld å hus, byggnad, fartyg eller annat, der menniskor bo, eller vanligt eller veterlig! är, att de eljest vistas, eller å något, hvarifrån elden till sådana boningar eller vistelserum lätteligen spridas kan; dömes för mordbrand, till straffarbete från och med sex till och med tio år.
Fick den, som förevar, af branden döden; miste mordbrännaren lifvet eller dömes till straffarbete på lifstid. 2 §.
Föröfvar man mordbrand, som i \ § sägs, då allmän farsot, uppror, fiendes åträngande eller annan sådan nöd eller fara för handen är, eller gör mordbrännaren våld å någon, för att elden åsätta eller dess släckning hindra, eller sker mordbrand å hus, byggnad eller fartyg, der mycket folk är, som för fara blottställes, eller å kruthus, eller i stad, köping eller by, eller å annat sådant ställe, der mångå sammanbo, eller å Konungens slott, fäste, fartyg, förråds- eller tyghus eller annan sådan Statens tillhörighet, eller å kyrka; då skall till straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år dömas. 3 §.
Har någon uppsåtligen satt eld å uthus eller annan byggnad, fyrtyg, skog, torfmosse, vexande eller skuren gröda, sädes-, hö- eller halmstack, ved-, kol-, timmereller brädhög, eller dylikt, som annan tillhörde och så aflägse låg, att vån ej var, att elden derifiån till menniskors boningar eller vistelserum spridas kunde; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år.
Var ringa egendom i fara, och skedde 1 39 ej synnerlig skada; då må tiden för straffarbetet till sex månader nedsättas.
Fick någon, som förevar, af branden svår kroppsskada eller död; varde gerningsmannen dömd till straffarbete från och med sex till och med åtta år. 4 §.
Visste gerningsmannen, att å ställe, som i 3 § sägs, någon förevar och för fara blottställdes; vare lag som för hvarje fall i 1 § sägs. 5 §.
Sätter någon eld å sin egendom, i uppsåt att bedraga försäkringsgifvare, eller i annan sådan sviklig afsigt; dömes till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år.
Ar eld åsatt och varder den släckt, innan den sig utbredt och skada gjort; vare straffet, för de fall, sorn i 1 och 4 §§ sägas, straffarbete från och med två till och med sex år; för det fall, som i 2 § omförmäles, straffarbete från och med fyra till och med åtta år; för det, som i 3 § nämndt är, straffarbete i högst två år eller fängelse i högst sex månader; och för det fall, som i 5 § sagdt är, fängelse, men, der brottet, om elden ej släckt blifvit, skolat straffas på sätt i föregående §§ stadgadt är, straffarbete, efter ty förut i denna § bestämdt blifvit.
Har gerningsmannen, af egen drift, sjelf eller genom tillkallad hjelp släckningen åstadkommit; då må straffet, efter omständigheterna, nedsättas under hvad i allmänhet å gerriingen följa bort 7 §.
Hvar som uppsåtligen sänker fartyg, deri folk är, eller det på grund, klippa eller annat sätter, så att skeppsbrott eller annan sjöskada sker, dömes till straffarbete från och med sex till och med tio år.
Ljuter någon deraf döden; miste gerningsmannen lifvet eller dömes till straffarbete på lifstid. 8 §.
Sänker man fartyg eller kommer skeppsbrott eller annan sjöskada åstad, för att bedraga försäkringsgifvare eller i annan sådan sviklig afsigt; dömes till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år.
Var folk i fartyget; då skall gerningsmannen straffas efter ty i 7 § stadgadt är. 9 §.
Har någon gjort försök till brott, som i 7 eller 8 § sägs, och blef endast genom omständigheter, som voro af gerningsmannens vilja oberoende, brottets fullbordan förhindrad; vare straffet högst, för det fall, som i 7 § nämndt är, straffarbete i sex år, och för det fall. som i 8 § omförmäles, straffarbete i två år, men, om brottet, der det fullbordadt blifvit, skolat efter 7 § straffas, sådant arbete i sex år. 10 §.
Den som, i uppsåt att förleda eller skada sjöfarande, sönderbryter, borttager eller förderfvar fyr- eller känningsbåk, prick, visare eller annat tecken, som till sjöfarandes rättelse satt är, eller släcker eld, som till sjöfarandes rättelse skall tänd vara, eller underlåter alt upptända eld, den han till sådan rättelse tända skall, eller gör falsk eld, eller sätter upp annat falskt tecken, eller fyller eller stoppar rätt farled io i sjö eller ström; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år.
Sker skeppsbrott eller annan sjöskada; vare lag som lör hvart af dessa fall i 7 § sägs.
4 'I § Hvar som uppsåtligen förstörer
Statens kanal- eller slussverk eller annan sådan vattenbyggnad, eller jernvägsanläggning, eller å desamma, dertill hörande byggnader, verk eller inrättningar, eller de för framfarten å jernväg använda vagnar eller andra fortskaffningsmedel gör sådan skada eller eljest vidtager sådana åtgärder, att fara eller olycka vid kanal- eller jernvägsfartens begagnande eller allmänt farlig öfversvämning deraf uppkomma kan; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år.
Fick annan svår kroppsskada eller död, och var den brottsliges handling af beskaffenhet, att han bort kunna inse, att dylik olycka deraf var att befara; dömes gerningsmannen, i förra fallet, till straffarbete från och med åtta till och med tio år eller på lifstid, och, i sednare fallet, till straffarbete på lifstid eller miste lifvet.
Var gerningen ej af sådan beskaffenhet, som nämnd är, men fick annan deraf svår kroppsskada eller död, eller åstadkoms allmänt farlig öfversvämning; varde gerningsmannen dömd till straffarbete från och med fyra till och med åtta år. 42 §.
Gör man uppsåtligen å verk, byggnad eller anlägguing, som i 41 § sägs, eller å tillbehör dertill skada, den der, utan att kunna medföra sådan fara eller olycka, som i samma § nämnd är, likväl åstadkommer väsendtligt hinder eller uppe håll i verkets, byggnadens eller anläggningens begagnande, eller vidtager man eljest åtgärder, som till sådant hinder eller uppehåll leda; dömes till fängelse eller till straffarbete i högst två år.
13 § Hvar som uppsåtligen förstörer eller skadar
Statens telegrafinrättning, någon dess beståndsdel eller tillhörighet, eller vidtager åtgärder, hvarigenom telegrafering hindras eller störes; dömes till straffarbete i högst två år eller fängelse i högst sex månader.
Var skadan ringa och förorsakades ej derigenom något hinder i telegraferingen, må till böter dömas. 14 §, Hvad i 4 4, 42 och 43 §§ om Statens kanal- eller slussverk, annan sådan vattenbyggnad och jernvägs- eller telegrafinrättning är stadgadt, må ock å dylik, af enskilda personer, menigheter eller bolag inrättad, anläggning tillämpas, om Konungen förordnat, att sådan anläggning skall lika skydd, som Statens, njuta. 4 5 §.
Förstörer eller skadar man uppsåtligen allmän minnesvård, brygga, bro, färja, brunn, vattenledning, gasledning, väg, gata eller farled; eller stängsel eller märke, som, till afvärjande af fara eller till varning derför, vid allmän väg, gata eller farled eller å annat sådant ställe satt är; straffes med fängelse i högst sex månader eller straffarbete i högst två år.
I ringare fall må till böter kunna dömas.
Tillstänger man olofligen, utan skadegörelse, som nu är nämnd, allmän väg, gata, farled elier flottled, eller utkastar man i segelled eller flottled barlast eller annat, hvaraf uppgrundning förorsakas kan; vare straffet böter. 41 1 6 §.
Förstörer eller skadar man uppsåtligen grufva, eller uppfordrings- eller annat konstverk, som för grufvedrift inrättadt är; dömes till fängelse i högst sex månader eller straffarbete i högst två år. 17 §.
Sprider någon uppsåtligen ut kreaturssjuka, som smittosam och farlig är; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år. 18 §.
Förgiftar någon, i uppsåt att annans kreatur skada, foder eller hvad annat som helst, så att allmän fara deraf kommer; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år.
Får menniska af sådan förgiftning svår kroppsskada eller död; då må tiden för straffarbetet höjas, i förra fallet, till åtta år och, i senare fallet, till tio år. 19 §.
Har någon, utan uppsåt, orsakat förgiftning, som i 18 § sägs, och söker ej, ändå att han det varse blifvit, att faran deraf, såvidt ske kan, genast afvärja; straffes med böter eller fängelse i högst sex månader. 20 §.
Förstörer eller skadar man uppsåtligen, i andra fall än nu sagda äro, annans egendom, fast eller lös, ehvad den till enskildt eller allmänt bruk eller gagn eller till prydnad ämnad är; sträffes med böter eller fängelse i högst sex månader.
Har af gerningen kommit synnerlig fara för någons lif eller helsa, eller grof skada å egendom, eller är gerningen eljest med synnerligen försvårande omständigheter förenad; då må till straffarbete i högst två år dömas.
Brott, som i denna § sagdt är, må ej åtalas af annan än målsägande, der ej skada skett å allmän egendom. 21 §.
Den, som ouppsåtligen, genom vårdslöshet, oförsigtighet eller försummelse är vållande till eldskada å annans egendom eller till skeppsbrott, eller till sådan skada eller öfversvämning som i 11 § nämnd är, eller dertill att fara uppstått för begagnande af verk, byggnad eller anläggning, som i sagda § omförmäles, straffes med fängelse i högst sex månader eller böter.
Är någon, på sätt nu sagdt är, vållande till skada å fyr eller känningsbåk eller annat sådant tecken, som i 10 § nämndt är; straffes med böter.
För dylikt vållande till skada, hinder eller uppehåll, som i 12 eller 13 § omförmäles, eller till skada, som i 15 § sägs; vare bot högst tvåhundra Riksdaler 23 §.
Den, som gjort sig förfallen till straff eller 1, 2, 3, 4, 5, 7, 8, 10, 17 eller 18 §, skall ock dömas medborgerligt förtroende för alltid förlustig.