Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det troddes l ä n g e af t i d n i n g e n s l ä s a r e, a t t » Minnie Meagles » v a r e n b e d a g a d m a t r o n a, rik p å lef- n a d s å r och l e f n a d s v i s d o m, tills d e en d a g ö f v e r r a s k a d e s af a t t i t i d n i n g e n se h e n n e s p o r t r ä t t, s o m v i s a d e d e n t ä c k a b i l d e n af e n flicksnärta m e d fläta u t å t r y g g e n.
s e x t o n å r s å l d e r skref G e r d a G r a s s e n d r a m a t i s e r a d b e r ä t t e l s e p å v e r s, kallad.
» The Spanish Blacksmith » (den s p a n s k e sme- den), hvilken ett år senare u t k o m på tryc- k e t i W e s t H a r t l e p o o l u n d e r h e n n e s förut b e g a g n a d e s i g n a t u r Minnie Meagles.
P r e s s e n y t t r a d e sig e n h ä l l i g t m y c k e t f ö r d e l a k t i g t om d e n n a d r a m a t i s k a dikt, som behandlar e n e p i s o d från N a p o l e o n s i n v a s i o n i S p a n i e n.
I n n e h å l l e t u t m ä r k e r sig för p o e t i s k f a n t a s i och m å l a n d e s k i l d r i n g a r, v e r s e n är l e d i g och m j u k i s i n ofta v a r i e r a n d e r y t m.
Musik h a r blifvit s a t t till d i k t e n, och d e t v a r m e - ningen, att den skulle uppföras som operett, n å g o t s o m d o c k af flere s k ä l icke k o m till stånd.
Ej nöjd m e d det beröm tidningspressen gifvit h e n n e och ä n n u t v e k s a m o m h o n p å a l l v a r s k u l l e slå sig i n p å d e n l i t t e r ä r a ba- n a n m e d alla d e s s t ö r n e n och d e s s o s ä k r a u t k o m s t, b e s l ö t G e r d a sig a t t s k i c k a sin bok till m r W.
S t e a d, d å ä n n u u t g i f v a r e af Fåll Mall Gazeite, och b a d h o n o m o m e t t u p p r i k t i g t o m d ö m e, d å h o n s a d e sig n o g hafva.
h å g och e n e r g i, m e n ej v a r fullt viss om, att h e n n e s t a l a n g vore tillräcklig att b a n a h e n n e v ä g fram.
s o m f ö r f a t t a r i n n a.
S v a r e t k o m m e d o m g å e n d e och v a r y t t e r s t u p p m u n t r a n d e.
H a n u p p m a n a d e h e n n e ifrigt a t t framför allt ä g n a sig å t d e n j o u r n a l i - s t i s k a b a n a n och erbjöd h e n n e d ä r j ä m t e a t t blifva r e c e n s e n t för d e n s k a n d i n a v i s k a afdelningen i h a n s snart därefter börjande Reviciv of Revieirs, e n a n s t ä l l n i n g, s o m h o n alltjämt innehar.
När m a n läser den en eller en och e n half s p a l t l å n g a a n m ä l a n — d e t t a ä r all d e n p l a t s, s o m l ä m n a s å t d e n s k a n d i n a v i s k a a f d e l n i n g e n — i Reviewn, tycker m a n k a n s k e, a t t arbetet är lätt nog.
M e n d e t gäller för r e c e n s e n t e n a t t h v a r j e m å n a d läsa igenom de tre skandinaviska l ä n d e r n a s samtliga t i d s k r i f t e r och s e d e r m e r a g ö r a e t t u r v a l och gifva o m n ä m n a n d e af h v a d s o m k a n v a r a af v ä r d e i en eller an- nan riktning i Norden.
D e t t a sitt arbete t a g e r G e r d a G r a s s s o m en s a m v e t s s a k och försöker v a r a en r ä t t v i s och o p a r t i s k b e d ö - mare.
D e t o a k t a d t får h o n ofta skrifvelser från redaktioner i Skandinavien, hvilka anse sig a n t i n g e n h a f v a blifvit o r i k t i g t b e d ö m d a eller k l a g a öfver, a t t d e alls icke blifvit omnämnda.
När man betänker det starkt inskränkta u t r y m m e t, som tillmätes henne, k a n m a n nog inse, h u r svårt det m å s t e v a r a a t t g ö r a alla till l a g s.
G e r d a för f y r a å r s e d a n, då h o n m e d s i n moster tillbragte en s o m m a r hos släktingar i Varberg.
Vid å t e r k o m s t e n skref h o n för Neioeaslle Weekly Ghronicle en s k i l d r i n g af r e s a n och sin v i s t e l s e v i d b a d o r t e n, som då h ä n d e l s e v i s h a d e h a f t e t t b e s ö k af k o n u n g Oskar.
För ungefär två år sedan fullbordade G e r d a G r a s s en o m f å n g s r i k r o m a n, » PhiV Bawerofts son, » h v i l k e n för n ä r v a r a n d e på- g å r i Neiccastle Weekly Glironicle och väc- ker stor u p p m ä r k s a m h e t.
Romanen bjuder p å f r a m s t å e n d e k a r a k t ä r s t e c k n i n g a r och s p ä n - n a n d e s i t u a t i o n e r; d e n ä r en t r o g e n verk- lighetsskildring, där solsken omväxlar m e d storm, kärlek m e d hat, leende m e d tårar; d i a l o g e n ä r y t t e r s t l e d i g och ofta, k v i c k m e d e n s a n n, oöfverträfflig h u m o r.
D e n skiljer sig så v i d t f r å n d e v a n l i g a n u m e r a till ord- s p r å k blifna e n g e l s k a » m i s s - r o m a n e r n a », a t t h e n n e s p e n n a blifvit l i k n a d v i d C h a r l e s Dickens '.
R o m a n e n n ä r m a r sig n u s i t t s l u t, och från t i d n i n g e n s l ä s e k r e t s h a f v a e n mangel k r i t i k e r i n g å t t, s å v ä l till r e d a k t i o n e n s o m d i r e k t till f ö r f a t t a r i n n a n, i n n e h å l l a n d e d e m e s t e n t u s i a s t i s k a loford.
L ä n g r e f r a m k o m - m e r b e r ä t t e l s e n a n t a g l i g e n a t t utgif v a s i b o k f o r m, och d e t ä r j u icke o m ö j l i g t, att, d e n o c k s å en d a g p å e t t eller a n n a t s ä t t k a n f r a m t r ä d a i s v e n s k ö f v e r s ä t t n i n g och framläggas för d e n s v e n s k a a l l m ä n h e t e n.
M å h ä n d a s k o l a vi d e s s f ö r i n n a n n å g o n g å n g blifva i tillfälle a t t i I d u n få l ä s a e n eller a n n a n l i t e n b i t, s o m flutit u r G e r d a G r a s s ' penna.
:;: A l l t s e d a n G e r d a G r a s s blef m e d a r b e t e r - s k a i Revieivn, har m r Stead visat henne en t r o f a s t v ä n s k a p och e t t a l d r i g s v i k a n d e intresse.
Flere gånger hafva de personligen s a m m a n t r ä f f a t och d e s s e m e l l a n fört e n liflig b r e f v ä x l i n g, e h u r u d e v i s s t icke a l l t i d öfver - e n s s t ä m m a i sina åsikter.
Vid n å g r a till- fällen af p o l i t i s k a k r i s e r h a r m r S t e a d an- v ä n d t G e r d a Grass som sin intervieware.
V i d t i d e n för P a r n e l l - k r i s e n s k i c k a d e s h o n till p a r l a m e n t s k a n d i d a t e n F u r n e s s i H a r t l e - pool, blef a f v i s a d t v å g å n g e r j ä m t e e t t p a r m a n l i g a intervieware, hvilka rest e n k o m från L o n d o n, m e n d å h o n e n v i s t i n f a n n sig t r e d j e g å n g e n, blef h o n till sist m o t t a g e n och f a n n d e t själf y t t e r s t k o m i s k t, a t t h o n, en u n g flicka, ä n n u m e d flätan u t å t r y g g e n, s a t t d ä r och m e d d j u p s i n n i g m i n och största, allvar resonerade politik m e d en p a r l a m e n t s - kandidat.
Det var inte utan, att hennes h j ä r t a k l a p p a d e h ä f t i g t, och h o n h a d e först s v å r t a t t ej l å t a m ä r k a s i n b l y g h e t och osäkerhet.
M e n s n a r t f a n n h o n sig t i l l r ä t t a, och n ä r h o n gick, l y c k ö n s k a d e F u r n e s s h e n n e till h e n n e s » f r a m s t å e n d e e g e n s k a p e r s o m i n t e r - vieware » och tillade, a t t h a n skulle b e r ö m m a h e n n e för m r S t e a d, n ä r h a n t r ä f f a d e h o n o m.
Endast tvänne gånger har Gerda Grass besökt Sverige.
F ö r s t a g å n g e n var hon vid f y r a å r s å l d e r p å b e s ö k i Gefle m e d sin moster, och h e n n e s mest framträdande m i n n e från d e n s t a d e n ä r d e s s k o n d i t o r i e r, d i t h o n b r u k a d e g å in och m e d d e n b l i f v a n d o r e c e n s e n t e n s k r i t i s k a m i n fråga,, o m d e t » v e r k l i g e n v a r s å fasligt g o d t, d e t s o m d e hade i burkarne. » H v a r p å f r ö k n a r n a i kon- d i t o r i e t s k r a t t a n d e gåfvo h e n n e prof p å v a r a n, s o m d e n lilla d a m e n b e f a n n s gilla till d e n okritiska, g r a d, a t t h e n n e s m o s t e r till s l u t m å s t e s ä t t a en g r ä n s för h e n n e s allt för t ä t a k o n d i t o r i b e s ö k.
D e n a n d r a u t f l y k t e n till S v e r i g e g j o r d e Till d e s s ö n s k a vi h e n n e e m e l l e r t i d l y c k a och y t t e r l i g a r e f r a m g å n g b å d e s o m S k a n d i - n a v i e n s r e c e n s e n t i Revieivn och s o m för- f a t t a r i n n a s a m t s ä n d a h e n n e genom.
I d u n v å r h ä l s n i n g och v å r t tack.
Min tillkommande.
Hon måste vara fm och nätt Och hafoa vackra, flinka händer Samt vara kvinnlig i sitt sätt Och hinna le — med egna tänder.
Inunder blonda lockars svall Helst mörka ögon underbara.
Men uti allra värsta fall Så kunde de ju blå få vara.
Ty färgen jag ej pockar på, Om blott de tindra varmt och härligt.
Alt kalla, hvassa blickar få Det tycker jag är rent förfärligt.
Att sladdra bör hon låta bli, ' t Men vela väl och lagom tala, Ty jag blir ondsint och förbi, Om hon mig jämnt vill söndermala.
Till sirnel- bör hon vara ren Och tåla harmlöst skämt all höra, Fi) rodna för pianoben Oeh sig till ett spektakel göra * Sodan detta skréfs, liar romanen böljat öfVer sältas till svensk; !.
Om så jag friar, kär och het, Hon får ej dum, och tillgjord stamma: •njag tror ej.
.. att jag riklig ', ... vet.
Det blir visst bäst ... att fråga mamma.
', Nej, smyger hon sin hand i min Och ögonen blott ärligt svara: Ack ja, visst vill jag blifva din.
3 Då må hon gärna orden spara.
E. Tor / iérhjelm.
^ ^ k r o g n a v ä n s k a p s b a n d k n y t a s visserligen ej ' ^sH sällan u n d e r lifvet, men m å n n e n å g o t så s t a r k t och innerligt som det, h v i l k e t för- enar systrar, som u p p r i k t i g t h å l l a h v a r a n d r a k ä r a?
V i betvifla, a t t någon senare forvärf- vad v ä n lär s å som en syster k ä n n a v å r k a r a k t ä r och v å r a n a t u r l i g a böjelser.
Upp- fostran k a n förändra oss och omständighe- terna f r a m k a l l a n y a förmögenheter hos oss, men v å r t väsens innersta k ä r n a förblifver ä n d o c k alltid d e n s a m m a, och näppeligen kän- ner n å g o n den s å v ä l som en syster.
V ä l måste vi i n s t ä m m a i H e i n e s b e k a n t a ord a t t: 1 Das schlimmsle und das dämmste, Das trug ich gcheim in der Brust, » men v a r d e t någon, som tilläts en inblick äfven däri — • förvisso icke någon a n n a n än den förtrogna systern!
Ofta dela k v i n n o r med a n d r a vänner nöjen eller sysselsättningar, h v i l k a n ä r m a dem r ä t t m y c k e t till h v a r a n d r a; men förhållandet till v ä n n e D, till k a m r a t e n, j ä m f ö r d t m e d d e t till systern, lider l i k v ä l af en brist, som ej till fullo ersattes af något a n n a t: v ä n n e r n a hafva icke såsom s y s t r a r n a — vi t a l a ej h ä r om b a r n d o m s v ä n n e r, h v i l k a j u af ödet vanligen r ä t t tidigt åtskiljas — i h v a r a n d r a s s ä l l s k a p genomströfvat den lustgård, d ä r själfva ogräset i minnet tyckes oss skönt — b a r n d o m e n s yppiga lustgård.
J u s t dessa g e m e n s a m m a minnen från deras tidigaste å r — d e m å n u ej alltid v a r a af o b l a n d a d t ljuft i n n e h å l l — b i l d a s y s t r a r emellan v a r a k t i g a r e förenings- b a n d ä n d e flesta a n d r a, som senare i lifvet knytas.
O m det i d e n n a d e t rastlösa arbetets tid, d å till och m e d u n g d o m e n måste forceras och så tidigt dragés in i lifvets a l l v a r; i d e n n a tid, d å äfven den sjukliga » lifsledan » står p å dagordningen, finnes en sann och na- turlig glädje — riktig lifsglädje!
— s k a l l m a n ej m i s s t a g a sig a l l t för mycket, om m a n söker d e n n a r a r a gäst, d ä r u n g a systrar, mel- l a n h v i l k a tillgifvenhet och öfverensstämmelse r å d a, sitta förtroligt t i l l s a m m a n s.
I deras sofrum om k v ä l l e n, d å d e b e r ä t t a för hvar- a n d r a dagens s m å händelser, eller d å de k r i n g f ö r m a k s b r a s a n efter middagen njuta sin siesta, s k a l l m a n ä n n u i d a g k u n n a få en r ä t t föreställning om, h v a d ursprunglig m u n t e r h e t vill s ä g a.
D e t s k r a t t e t ä r ä k t a, det p r a t e t ä r ej o k o n s t l a d t eller » till för a t t dölja t a n k a r n a ».
H u r u l y c k l i g a ä r o d e ej a t t för h v a r a n d r a, u t a n f a r a a t t blifva miss- förstådda, k u n n a o m t a l a h v a d som ligger dem p å hjärtat!
H v i l k e n l ä t t n a d ligger ej i a t t å t n ä r b e s l ä k t a d e väsenden förtro d e motigheter och förtretligheter, som t ö r h ä n d a m ö t t p å vägen, h v i l k e n glädje a t t å t s å d a n a, som u t a n afund k u n n a h ö r a d ä r p å, m e d d e l a de s m å f r a m g å n g a r, m a n r ö n t!
D e l a d smärta, half s m ä r t a; delad fröjd, d u b b e l fröjd.
U n d e r tider af pröfning, d å sjukdomen t ä r p å l y n n e oeh krafter eller sorg och bekym- mer pressa, ä r d e t emellertid vi intensivast r e r a r m e d s m å medel, n å r h a n icke dess m i n d r e säkert sitt m å l.
— D e h a aldrig be- t ä n k t, a t t m i s s u n s a m h e t och afund ä r o en eld, som m å s t e s l ä c k a s i sin början för a t t icke förkväfva själens ä d l a känslor, och veta k n a p p t, a t t hatets och o n d s k a n s tistlar och törnen ä r o d e t enda, som u p p s p i r a r p å den m a r k, d ä r d e n n a eld härjande gått fram.
D e h a ä n n u ej k o m m i t till inseende af, a t t d e t oss m ä n n i s k o r emellan erfordras ett ej r i n g a m å t t af öfverseende, g r a n n l a g e n h e t och t a k t, för a t t ej missförhållanden skola u p p k o m m a.
D e fela s å l u n d a s n a r a r e i lättsinnig t a n k l ö s - het ä n med vett och u p p s å t och böra ej dö- m a s allt för h å r d t.
Men e t t gif akt!
k u n n a d e därför be- höfva.
D e t ä r ett i m ä n n i s k o n a t u r e n djupt r o t a d t d r a g a t t s k a t t a det ringa, som m a n äger, j a, M å n g a se vi emellertid spefullt le å t d e n n a a t t rent a f l å t a d e t g å förloradt för sig och » blomstermålning ».
D e n erfarenhet, d e haft u n d e r tiden m e d sin själs h e l a å t r å efterfika af f ö r h å l l a n d e t s y s t r a r emellan, ä r en all- en drömbild, som m a n t ö r h ä n d a aldrig s k a l l deles m o t s a t t.
T y v ä r r m å s t e ock vi i n s t ä m m a i hinna, eller hvilken, i d e t fall a t t m a n h u n n e med d e m däri, a t t d e t t a förhållande l å n g t den, k a n s k e icke s k u l l e m o t s v a r a förvänt- eller tillfredsställa fordringarna.
från alltid är det idealiska och o g r u m l a d e, n i n g a r n a vi i n å g r a k o r t a d r a g sökt angifva.
Ofta n o g F r i a r e n, ä l s k a r e n, den blifvande m a k e n s t å r — d e t k a n ej bestridas — blir barndoms- i ett m a g i s k t ljus för flickans blick.
L i k a s å A t t få ett s å d a n t s a m t hemmets fristad förvandlad till en s k å d e p l a t s det egna hemmet.
för- afund, t v e d r ä k t och l u m p e t småsinne.
a t t ä g a honom, som h o n s k ä n k t sin k ä r l e k, d ä r p å g å hennes d i k t a n S t a r k a viljor r å k a i strid m e d h v a r a n d r a, och få tillhöra honom, striden föres med en h å r d n a c k e n h e t, som intet och f r a k t a n u t; d e n n a älsklingsidé smeker förmår öfvervinna.
Tvister u p p s t å r ö r a n d e och o m h u l d a r h o n p å tusen sätt och åsido- l a p p r i s a k e r, i sig själfva så fullkomligt värde- sätter oeh vårdslösar för den t y v ä r r ej s å lösa och oviktiga, a t t d e t i s a n n i n g k a n v ä c k a s ä l l a n d e t n ä r v a r a n d e: föräldrar, h e m och f ö r u n d r a n, a t t de k u n n a t o r s a k a vredgade k ä r a syskon.
ord och b i t t r a känslor, oeh saker af den mest » D u låter d i n a s k a t t l ä n d e r g å bort och g r a n n l a g a n a t u r, så v ä l som k ä n n e d o m e n om fikar i stället efter Norge, » förebrår T o r g n y ömsesidiga fel och svagheter, gifva a n l e d n i n g; L a g m a n Olof S k ö t k o n u n g, och få ä r o ej de, till s å r a n d e s k ä m t eller b i t a n d e s a r k a s m e r.
p å h v i l k a dessa o r d k u n n a t i l l ä m p a s.
K a l l s i n n i g h e t, j a, rent af ovilja, r ä c k a n d e » V ä r l d e n är så kärlekslös, lifvet s å hårdt, » hela lifvet u t m å n g e n gång, a l s t r a s därigenom, k l a g a r m å n g e n och k ä n n e r sig e n s a m och så a t t d e, som af n a t u r e n ä r o b e s t ä m d a a t t olycklig.
D e t t a låter sig visserligen i otaliga för h v a r a n d r a mildra lifvets stränghet, ä r o i fall ej b o r t r e s o n n e r a; men vill hon, som så stället de, som k a n h ä n d a allra mest b i d r a g a k l a g a r, g å till r ä t t a med sig själf, s k a l l h o n till a t t göra tillvaron s u r och bitter.
m å h ä n d a n ö d g a s e r k ä n n a, a t t h o n i första erfara v ä r d e t af en systers t r o g n a k ä r l e k.
A n d r a h ä n d e r k u n n a nog sköta oss u n d e r sjukdomen med l i k a mycken omsorg, och er- farna v ä n n e r t a l a l i k a tröstefulla ord må- h ä n d a, men för oss k ä n n e s det likväl p å ett a n n a t sätt, n ä r en syster v å r d a r och tröstar.
J a, blotta åsynen af en syster, vi ej sett p å flere å r, öfvar ett v ä l g ö r a n d e inflytande p å b å d e v å r k r o p p och själ, i d e t den äger för- m å g a a t t för v å r inre syn framlocka bilden af en s k ö n a r e värld, m ä t t a d af v å r s t ä m n i n g, som k o m m e r oss a t t för stunden g l ö m m a kroppsliga smärtor, g l ö m m a a t t lefnadssolen g å t t i moln eller a t t h ö s t s t o r m a r n a härjat u n g d o m s f ö r h o p p n i n g a r n a.
U t a n öfverdrift k a n det s ä g a s om den k ä r l e k, vi h ä r åsyfta, a t t » mycket vatten ej förmår släcka den, ej heller floden d r ä n k a ».
D e n ä r en k ä l l å d e r till m ä n s k l i g l y c k a.
V ä l d e m, som funnit d e n!
I familjer, h v i l k a s y t t r e omständigheter ä r o h a n d själf ä r s k u l d e n till sin öfvergifvenhet.
och ständigt varit goda, h v i l k a varit s k o n a d e M å n g e t godt, som G u d ä m n a t oss till en för olyckor och sorger, ä r d e t m a n företrä- m o t v i k t m o t skickelsernas s t r ä n g h e t och med- desvis anser sig h a r å d a t t m i s s h u s h å l l a m e d j m ä n n i s k o r s likgiltighet, hafva vi själfva för- den s k a t t, som h ä r blifvit p å p e k a d, ett k a - spillt eller liknöjdt förbisett.
p i t a l, p å hvilket det vore g o d t a t t — s å rik j D e t finns icke så få ä m n e n till l y c k a i m a n för öfrigt ä n m å v a r a — k u n n a draga i världen.
M å vi blott ej g å med f ö r b u n d n a r ä n t a lifvet u t; men äfven d ä r d e t finns obe- ögon, så skola vi blifva d e m v a r s e!
tydligt af d e t t a j o r d i s k a goda, d ä r l y c k a n s Ellen Bergström.
v ä x l i n g a r i n g a l u n d a ä r o o k ä n d a, oeh d ä r m a n a l l t s å k u n d e v ä n t a a t t finna mer s p a r s a m h e t i fråga om d e t goda m a n h a r, råder stundom ett slöseri i d e t t a afseende, som förvånar.
Äfven d ä r k a n m a n m ö t a den b e k l a g l i g a an- blicken af systrar, som lefva i ofrid med För Idun af J.
K. hvarandra.
Oekså ett lidande!
Till u n g d o m e n s u r s ä k t m å d e t dock fram- hållas, a t t den ej reflekterar.
D e u n g a flic- k o r n a h a ej t ä n k t sig, a t t d e t » oskyldiga g n a b b e t » ä r s å farligt, som d e t i själfva verket är, a t t det tilltager i o r o v ä c k a n d e g r a d, d ä r d e t ej stäfjas, s a m t u r a r t a r l ä t t till n å g o t a l l t u t o m oskyldigt.
E j h a d e klargjort för sig, a t t de genom a t t g n a b b a s störa ej blott det n ä r v a r a n d e, u t a n a t t d e d ä r m e d ock be- röfva sig för framtiden en a f d e största väl- signelser n a t u r e n b e s k ä r t d e m.
D e tro, a t t n å l s t i n g b e t y d a s å litet, och a t t d e s m å så- ren l ä k a s så l ä t t.
A l l t k a n blifva lika godt igen efteråt, m e n a de.
— M e n o, h u r u g r u n d - f a l s k t!
G n a b b e t ä r en l i k a listig fiende, som den ä r farlig för k ä r l e k, frid och l y c k a; d e n n a fiende h a r skilt m å n g a v ä n n e r, m å n g a syskon, m å n g a m a k a r å t, och e h u r u h a n ope- » •^V-ndtligen, » — suckade gamla farmor, när hon C&lt;y * - klockan tio på kvällen hörde portvakten ute i förstugan stänga gångdörren med dubbla lås.
Hon reste sig mödosamt och gick fram till en säng, från hvars kudde ett blekt flickansikte titta- de fram.
» Nu barn får du ändtligen sofva riktigt godt, » — sade hon smekande — » nu skall ej den styg- ga porten slå mera — slå så ofta » — rättade hon sig dock strax, ty hon var en sanningskär liten gumma.
Ett drag af lättnad spred sig öfver flickans an- sikte, hon sträckte litet på lemmarna, vände sig mot väggen och mumlade ett otydligt » god natt, farmor », medan ögonlocken tungt slöto sig sam- man.
Gumman stoppade täcket fastare kring barnet och stod en stund lyssnande, tills jämna andetag sade henne, alt det somnat in, då hon återvände till sin plats vid fönstret.
» Om hon nu kunde få sofva en stund med ro, » — mumlade den gamla med en blick öfver glas-
ögonen, först varm till barnet, sedan hotande mot dörren, strax vid hvilken ytterporten låg.
Den porten utgjorde ett plågoris för henne och barnet.
Från gatan ledde den direkt in i förstu- gan, och för att den ej skulle stå öppen och släp- pa in alla spelande vindar, var den försedd med en inrättning, som gjorde, att den af sig själf föll igen efter de ut- och ingående.
Och med hvilken kraft det skedde!
Först rörde den sig långsamt, liksom samlande in styrka, för att sedan kunna smälla igen med en skräll, en väldig skräll, som skakade hela hu- set och isynnerhet hördes in till de två i rummet närmast intill.
Gamla farmor flög ofta högt upp i vädret af förskräckelse därvid.
Isynnerhet om hon möjli- gen på eftermiddagen, då det understundom gan- ska länge kunde vara helt tyst, nickat till litet grand öfver stickstrumpan, kunde hon blifva helt förskrämd och börja sucka öfver porten, som skräll- de så illa.
» Porten är så stygg, så stygg » — jämrade sig också barnet.
» Den är ett stort troll, som bara vill plåga oss. » — Men farmor sade, att troll och dylikt otyg icke fanns i världen.
Porten gjorde, Jivad den skulle, då den gick upp och igen; om han därvid skräll- de och lät illa, var det människornas fel, som icke hade hjärta i bröstet att tänka på andra.
Signe teg, men hon hade sin egna mening om saken.
På den tiden, då hon ännu var frisk och kunde springa omkring och leka som andra barn, hade hon naturligtvis ej fäst sig vid en sådan småsak som skrället i ytterdörren, hon hade tvärt om ibland haft lust alt skratta åt farmor, när hon " ief skrämd, men nu sedan hon blifvit sjuk och måste ligga till sängs långa stunder af dagen, plågades hon obeskrifligt däraf.
Medan kroppen var overksam, arbetade tankar- na så mycket rastlösare, och bland annat gjorde hon upp för " sig en lång historia om porten.
Den var ett troll, som ville henne och farmor illa, därför passade den på alt slå och skrälla så ofta den kunde.
Men hon hade naturligtvis sina » vänner », som ofta gjorde trollets onda anslag om intet.
Dessa » vänner » voro de, som hade för vana att utan buller draga igen porten efter sig.
För dessa män- niskor, af hvilka knappt någon visste, att hon fanns till i världen, slog hennes lilla hjärta af tacksamhet.
Den pålitligaste var kaptenen i an- dra våningen.
Ingen kunde väl tänka sig, att han, som manhaftigt med klingande sporrar kom utför trapporna — en skräck för jungfrurna, när de glömt sopa dem, — kunde vilja gifva sig tid att försiktigt öppna och stänga dörren, en liten gär- ning, för hvilken, utan alt han hade aning där- om, ett par tacksamma barnaögon beundrande sökte uppfånga en skymt af hans resliga gestalt, när han på bestämda tider gick till eller från arbetet.
En annan » vän » var mamsell Spira, som re- gelbundet hvarje morgon med en liten tunn sjal öfver axlarna srnög sig ut för alt skaffa sitt fru- kostbröd.
Hon öppnade aldrig porten mer, än att hon nätt och jämnt kunde komma igenom, således kunde det icke ens blifva fråga om någon skräll.
Vidare hade hon fru Berg och underligt nog äfven hennes gossar till bundsförvanter.
Signe hade många gånger suttit vid fönstret och sett och hört, hur deras mamma lärde dem att gå stillsamt.
Lät t. ex. Gustaf porten slå efter sig, hette det så; » Var det lille Gustaf, som ej orkade hålla igen porten efter sig.
Tänk att alla i hela huset skola höra en sådan liten stackare han är, försök en gång Lill!