Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och hvar s l ä d e n for fram, lockade den l e e n d e n fram p å de m ö t a n d e s läppar.
Så p ä l s a d e m a n p å sig och k o m i slä- den.
U t öfver N a r v a v ä g e n bar det och bort öfver Djurgårdsbron.
H ä s t a r n a voro stora och svarta, och deras v ä l d i g a dom- bjällror k l i n g a d e.
Släde efter släde m ö t t e, och alla slädarna voro fulla m e d glada och l y c k l i g a människor.
G e n o m d e n klara vin- terluften s u m m o g l a d a rop och k l i n g a n d e skratt.
Bjällrorna sjöngo muntrare, så snart m a n l ä m n a t s t a d e n s tull, och i n n e i sko- gen, där drifvorna lågo h ö g a och snön v u x i t fast s o m ett hölje kring granarnas böjda grenar, blef det så t y s t, att Georg, fast h a n var nära tio år g a m m a l och stora karlen, icke k u n d e låta bli att luta sig fram oeh sakta klappa m a m m a s h a n d i n n e i muffen.
* I inackorderingsMgan.
» Andarnes sammandrabbning. » S o m vi förmodade, har » inackorderings- frågan » v ä c k t det lifligaste intresse, bevi- s a n d e att en u t r e d n i n g i d e t t a ä m n e var af b e h o f v e t v ä l påkallad.
E n m ä n g d af skrifvelser i n s t r ö m m a; vi göra i d a g början m e d n å g r a af de först i n k o m n a.
I närma- ste n u m m e r skola följa fiere i n t r e s s a n t a och sakliga i n l ä g g.
Till och m e d i vårt broderland Norge har den i Idun ö p p n a d e d i s k u s s i o n e n v ä c k t upp-
IDUN 1898 mårksamhet.
En af Kristianias största dag- liga tidningar, Morgonbladet, redogör i e t t af sina s e n a s t e n u m m e r för saken och an- för det v ä s e n t l i g a af » Stades » artikel, hvil- k e n t i d n i n g e n anser äga t i l l ä m p l i g h e t äfven på norska förhållanden.
Ä m n e t t y c k s så- ledes vara b r ä n n a n d e äfven u t o m s v e n s k a landamäreu.
^ T o g a hur jag genomläst och begrundat sign. 7 r Stades uppsats i inackorderingsfrågan och gärna vill jag ställa min mångåriga erfarenhet i » yrket » till tidningens tjänst.
Att anse affären i fråga för ett yrke kan ingalunda vara något nedsättande, men ej heller kan man vinna något därpå, om ej möjligen alla inackordenter enade sig och utsåge en yrkesinspektör, som toge alla dessa h e m och värdinnor i n ä r m a r e skärskådande.
Helt säkert skulle då inspektören k o m m a till insikt om, att det stora flertalet värdinnor ej förtjänar Stades skarpa klander.
Omotiverad är, synes mig, Stades anmärkning, att de flesta äldre damer, utan att närmare göra sig reda för, om de äga anlag eller yrkesskicklighet nog därtill, likväl kasta sig in på inackorderings- yrket, då de måste börja försörja sig själfva.
Därtill äro de helt enkelt nödda och tvungna.
De skulle säkert med glädje byta med hvilken någorlunda aflönad kontorist, lärarinna, telegrafist som helst.
Men för att få anställning i statens tjänst eller få inträde vid fackskolor får man i allmänhet ej ha öfverskridit en viss ålder.
De flesta banor äro således stängda för dem.
Den bildade kvinnan måste sålunda göra sig nytta af den » yrkesskicklighet » hon förvärfvat, nämligen konsten att laga god mat, sköta ett h e m och vanan att vara en behaglig värdinna.
Stades fordran att värdinnan skall anse hem- met icke som sitt, u t a n som inackordenternas, tror jag skulle, om den uppfylldes, lända inac- kordenterna till föga båtnad.
Inackordenten ön- skar sig i främsta r u m m e t ett hem.
Stade for- drar då att värdinnan danar h e m m e t icke efter sin smak, utan efter inackordenternas.
Men att dana ett hem, så att det bär prägel af låtom oss säga tolf inackordenters individualitet, tror jag mig våga påstå vore helt enkelt omöjligt.
Bättre är väl då, att hon danar h e m m e t efter sin egen personlighet.
De inackordenter, som ej trifvas i det hem hon sålunda öppnar åt dem, få söka sig ett annat hem, där en annan anda råder, mera öfverensstämmande med deras lifsåskådning.
Likaså tror jag, att värdinnans förmåga att sammanföra » nervösa damer, bullersamma skol- pojkar, gammalt folk och småbarn, läsare och fritänkare, musikälskare och musikhatare o. s. v. » är ganska begränsad.
H a r hon så liten urskill- ning, att hon försöker detta, lär hennes pensionat få ganska ringa tillslutning.
Låtom oss n ä r m a r e skärskåda de hem, som er- bjudas de stackars inackordenterna.
Bäst vore då att indela dem i klasser.
På ett första klas- sens pensionat ställas naturligtvis fordringarna högst.
Det h a r till värdinna en bildad dam, som i sitt hem emottager som pensionärer såväl in som ut- ländingar.
Bostaden är belägen i en sund och tidsenlig stadsdel och hemmet erbjuder all slags komfort och trefnad.
Ingalunda erlägger pensio- nären V af sin inkomst för rum och vivre.
Denna s u m m a uppgår till högst 90 kr.
p r mån.
I ge- nomsnitt uppgå de inackorderades inkomster till två å tretusen kr.
Ej heller är om- sättningen så stor, som man skulle tro.
I mitt hem hafva flere af pensionärerna bott i många år.
Till klass n:r 2 räknas hem, hvilkas värdinnor äro fruar, som genom m a n n e n s iråkade obestånd måste hjälpa till med sitt arbete för att upprätt- hålla ekonomien.
De äga kanske själfva barn, och för dem lämpa sig bäst skolungdom och personer, som måste lefva på små löner.
Dessa värdinnor få naturligtvis söka nedbringa sina lefnadsomkostnader till minsta möjliga, ' så hos dem påträffar man ej den onödiga elegans, som Stade så skarpt klandrar.
Priset ställer sig där också naturligtvis billigare.
Inackordenten kan då ej rimligtvis begära, att de mest uppdrif- na anspråk i materiellt afseende eller i fråga om hemtrefnad där skola blifva tillgodosedda.
Att bereda den senare kostar arbete och tid, och för dessa utarbetade värdinnor är tid sannerligen pengar.
Till klass n:r 3 räknar jag hem, som förestås af gamla köksor, hvilka tröttnat på att tjäna hos 8 andra, kunna laga god mat, men ej lämpa sig som värdinnor vid bordet.
Där öfverlämnar vär- dinnan med nöje åt inackordenterna själfva att sätta prägeln på hemmet.
Hennes värld är köks- spiseln.
J a g tror ej, att inackordenternas full- komliga oberoende af värdinnan gör dessa hem angenäma.
Sätter man vid inackordering liksom vid all annan affär varans beskaffenhet i förhållande till priset, tror jag inackordenter i allmänhet ej ha rätt att beklaga sig.
Är värdinnan, hvilket Stade tycks anse i allmänhet vara fallet, oförmögen att nedbringa omkostnaderna för affären till minsta möjliga, måste hon på grund af konkurrensen snart nedlägga den, men skötes affären rätt och med tolf personer som minsta antal pensionärer, bör den k u n n a lämna ett någorlunda lefvebröd för en arbetsam och klok kvinna.
Erfarenheten här visar, att pensionärerna äro i ett ständigt stigande, då efterfrågan i höst varit ovanligt stor.
Detta är min mångåriga erfaren het af förhållandena i Göteborg.
I afvaktan på flere inlägg i frågan tecknar er Göteborg den 12 okt.
Mångårig erfarenhet gör mig möjligen berät- tigad att yttra några ord i » Inackorderingsfrågan ».
Under den tid jag sysselsatte mig med detta arbete, blef jag ofla rådfrågad, om jag ansåg det vara skäl börja en sådan verksamhet.
Lätt nog kunde jag ibland se på den person, som gaf mig denna fråga, om hon föreföll mig passande till denna verksamhet eller ej.
Ofta blef mitt svar: » Tror ni, att ni med intresse kan sköta detta kall, d. v. s. att om ni äfven under som- martiden kan vara glad öfver en väl behöflig hvila, ni då hösten kommer, gläder eder åt edert då åter började arbete? » » Gläder mig, ej kan jag väl tycka det är roligt? » fick jag ofta till svar.
» Ja i så fall tror jag, att jag afråder eder från denna verksamhet. » Man måste k u n n a af hjärtat önska dem väl- komna, som k o m m a och intaga de lediga platser- na i hemmet, och är det så lycklig!, att samma personer under en följd af år återkomma, så kän- nes det ju nästan, som när barnen efter en tids bortavaro återvända till föräldrahemmet.
Har man den känslan för de främmande, då delar man deras sorger liksom deras glädje, och då torde man vara passande för det kall man valt.
Man kan i så fall » öppna sitt hem för dem », och de böra där k u n n a känna, att de äga ett hem.
H a r man flere egna barn, då anser jag lyckligare, om annan förvärfskälla för deras up- pehälle kan väljas än att ha inackordering.
Äf- ven är af stor vikt att ej unga och gamla per- soner sammanföras i h e m m e t, däraf kunna stora ölägenheter uppstå.
Med afseende på pris anser jag den lyckligast, som kan få det så högt som möjligt, äfven för- utsatt att man ej helt och hållet existerar på hvad inackordenterna betala.
E n stor hjälp till ett godt lynne ligger nämligen däri, att man ej behöfver ha tärande ekonomiska bekymmer, som jag tror ofta göra ett inackorderingshem otrefligt.
Lägre pris måste ju ock finnas, men då böra vär- dinna och gäster h a pretentionerna klara för hvarandra, innan de senare inträda i detta enk- lare hem, som ju kan vara både trefligt och godt ändå.
H a r man valt att endast h a ungdom omkring sig, är ju gifvet, att man äfven bör söka bereda dem trefnad på de stunder de kunna ha lediga från studier m. m.
I en sådan krets blir man lätt ung själf, och ålderdomens intressen få vika.
J a g tror, att om man är frisk, har man själf här- af den bästa nytta.
Min glädje var stor, då jag såg unge män om aftnarne föredraga att sitta i h e m m e t och ägna sig åt sällskapslifvet framför att söka nöjen utomhus.
Då kom ibland den tan- ken för mig, att min verksamhet m å h ä n d a var till någon nytta.
Detta mål bör hvar och en, som mottager in- ackordenter, sträfva efter att vinna.
Föräldrar, som måste lämna bort sina barn, kunna då möj- ligen ha något lugn för de bortavarande.
Sök att så handla mot de främmande i hemmet, som man handlar mot ett eget barn, och inackorde- ringsfrågan är bäst löstl Tante.
HL H a r » Stade » någonsin själf varit inackorderad?
Eller h a r hon varit i tillfälle att riktigt grund- ligt skärskåda ett inackorderingshem?
Det tyc- kes ej så.
Ingen kan mera än jag beklaga dem, som äro tvungna söka och finna ett hem hos främmande 333 människor, men ännu mera äro de att beklaga, som af en eller annan orsak tvingas att lämna sina hem till pris åt inackordenter.
» Stade » klan- drar endast » hemmen ».
Vet ni då, hvad det vill säga att för 50 (femtio) kronor i månaden lämna hem åt en främmande?
Nej, troligen icke, ty då kunde ni ej så hänsynslöst klandra.
Bostäder äro dyrbara, äfven om man icke bor i de elegantaste kvarteren, och jag undrar om man kan begära mera än rum, möbler, sängklä- der, linne och mat för 50 kr.
i månaden?
Skulle därtill lämnas mera än ett vänligt bemötande?
Det kan aldrig vara » Stades » allvar, att man rent af skall undertrycka egna tycken och vanor för att tillfredsställa en människa, som vid första, bästa tillfälle som bjudes flyttar u t a n vidare, som be- handlar ens saker, som vore de hämtade ur en lumpbod, och anstränger sig för att hitta på alla möjliga fel både vid rum, mat och uppassning.
Dessutom påstår » Stade », att » hemmen » lägaa boslag på inackordenternas lilla fritid efter ett tröttsamt dagsarbete.
Det skulle alltså i de flesta fall vara efter kvällsvarden.
Nej, kära » Stade », i de allra flesta fall kan jag tryggt försäkra, att » värdinnorna » efter sitt tröttsamma dagsarbete äro glada att få lämna inackordenterna i fred och själfva ha litet lugn för att kunna känna, att de ännu ha skymten af ett hem i behåll.
Man kunde frestas fråga: hvilken har det mest trött- samt, eller hvem gifver eller mottager mest?
Centralt läge söka alla efter och att söka bo- stad vid Horns-, Skans- eller Norrtull, då man måste ha inackordenter, det är lönlös möda.
In- gen söker inackordering så långt bort.
Eget rum, ogenerad ingång, fönster åt gatan, ej för många trappor upp, mat-tiden ställd efter inackorden- tens bekvämlighet, städning bittida och sent åt inackordenten — se där några af de allmännaste fordringarna.
Men sedan komma därtill: lugn, rätt att disponera » hemmens » rum för sina besö- kande, dem jungfrun beständigt skall vara färdig att i tamburen mottaga, samt, det värsta af allt, de gamla visorna: » den eller den maten kan jag ej tåla », eller, » jag tycker icke om det eller det ».
Eller det skall kanske vara rent af » dietiskt ', då är måttet rågadt!
Och så ofvanpå allt m å h ä n d a inac- kordenten » glömmer » att betala eller af en eller annan orsak hindras i detta fall fullgöra sin skyl- dighet, då h a r hemmet haft » trefnad och nöje » för intet.
Fördragsamheten borde vara ömsesidig.
Tror eller tycker » Stade », att man j ä m t kan se glad ut?
Undras om inackordenten jämt ser glad u t eller är vänlig ens.
Med detta och mycket mera, som kan sägas, vill jag naturligtvis ej helt anklaga inackordenterna, men vill dock påstå, att hufvudfelet är å dessas sida.
Jag talar af mångårig erfarenhet och är n ä r som hel-it be- redd till vidare diskussion, om » Stade » behagar önska det.
Lyckliga Stade, som fått växa upp under för- hållanden och i en tid, där det tillåtits att råd- fråga » håg och anlag », när val af lefnadsbana skulle göras!
Lyckligt också att dessa gåfvor ge- nast voro så utpräglade, att klarhet fanns å hvil- ken bana de skulle kunna göra sig mest gällan- de!
Undertecknad tillhör en a n n a n tidsålder och ett annat slags folk — tillhör dem, som nöd och bcgåfning tvingade att med tacksamhet mot- taga första lefvebröd, som bjöds, när man h u n n i t den ålder att far och mor ej ansågo sig ha råd eller skyldighet att försörja oss längre.
Valet af arbetsgifvare och arbetssätt stod oss så till- vida fritt — om vi ville underkasta oss ledsam- heter i hemmet, u m b ä r a n d e n och domen a t t: » när du ena gången ej vill ha det du kan få, så var då beredd att en a n n a n gång ej få det du vill ha ».
Så » egendomligt och nonchalant » fick man taga sin själfförsörjning i min ungdom och i min ställning, och den lotten delades af både manliga och kvinnliga, bildade och obildade individer.
Där håg och anlag skrifva lagar för eder, hade vi att hålla oss till lydnad, ödmjuk- het, höflighet samt först och sist snarförvärfvad arbetsduglighet.
När en kvinna med sådan utgångspunkt och efter årslångt pröfvande arbete i andras tjänst samt vana att alltid underordna sig andras intressen anser sig kompetent att sköta ett hem, deladt af hemlösa löntagare, så skulle väl både hon själf och a n d r a äfven ha rättighet att tro, det hennes sinnelag borde vara nog förarbe tadt för en inackorderingsvärdinna.
Hvad därutöfver kräfves tror m a n ju också skall vara praktisk kunnighet i hushållsräkning och matlagning, ett hem så trefligt inred t, som hennes tillgångar tillåta, samt detta hem så cen-
IDUN 334 lalt och snyggt beläget som möjligt, för att nå- gon skall vilja eller k u n n a dela d e t med h e n n e.
Detta är också hvad h o n k a n begära kontant erkänsla för, och hittills h a r äfven detta varit det enda, som inackordenter vilja betala för.
Se- dan urminnes tider h a r d e t väl också varit e t t erkändt faktum, a t t d e t är p å dessa faktorer en h u s m o r i ett vanligt borgerligt familjehem byg- ger hemtrefnaden.
Lika erkändt är väl också, att om h o n än vore ett snille i sitt fack, skulle h e n n e s bemödanden för d e n n a trefnad vara för- gäfves, om icke öfriga familjemedlemmar m e d häusynsfullhet och älskvärdhet bidroge till den- samma.
Nu blir m a n af Stade underrättad om.
att det är ett stort felgrepp af en inackorderings- värdinna att bygga sitt h e m p å dessa grunder, Hon skall verkligen bokstafligen dem förutan k u n n a framtrolla något, som Stade h a r svårt a t t specificera, m e n i alla fall kallas hemtrefnad.
Och icke nog med a t t h o n skall p å ensam h a n d både skapa och underhålla denna artificiella hem- trefnad, hon skall också salubjuda den, och ä n n u mera h o n skall äfven välja köpare af densamma.
1898 För a t t n u i första r u m m e t tänka p å de lef- vande varelserna, undrar jag, h u r u många som under sagda procedur bli grundligt förkylda — man k a n förstås ej hålla till m e d detta » afblöt- ningsarbete » i något r u m eller i ett trångt kök, u t a n naturligtvis måste m a n stå på e n dragig veranda eller liknande plats.
Hvad så de döda föremålen, fönsterna, beträffar, kommer deras trävirke alltid a t t draga åt sig större eller mindre vattenmängd, som sedan aflämnas i form af — i m m a mellan fönsterna.
Vill man ha klara rutor, borde m a n alltså laga att trävirket p å innanfön- sterna vore rengjordt s å tidigt, a t t detsamma k u n d e h i n n a bli väl torrt, innan den tid kommer att fönsterna måste sättas in.
J a g kom häromdagen a t t kollationera mina åsikter h ä r u t i n n a n m e d e n handtverkare.
Nu äro handtverkare i allmänhet e t t föga ordhålligt släkte, d e t medges, m e n det h i n d r a r icke, att de hafva ett visst praktiskt förstånd.
Karlen talade just om det olämpliga i a t t göra r e n trä- virket på innanfönsterna, strax innan dessa skola användas.
» Så tro de, a t t om de yttre fönsterna äro väl tätade, skola de slippa i m m a n mellan fönsterna, m e n det är ett stort misstag, » sade han.
» För d e t ändamålet skall man i stället laga, att innanfönsterna bli täta. » Och d e t är ju na- turligt, a t t om en del af Muspelhems (d. ä. kam- marregionernas) värme i d e t visserligen något I smala Giuungagapet mellan fönsterna möter kölden från Nifelhem därutanför, så uppstår vis- serligen icke någon Y m e r och u d h u m l a, men — i m m a blir det.
Därför brukas också på många ställen, a t t m a n låter temperaturen i d e t r u m där fönster skola sättas in, bli tämligen låg, innan sysslan företages.
M e n: » måttliga korfvar äro bäst » äfven härvidlag.
F ö r m i n del skulle jag föredraga litet i m m a mellan fönsterna framför att förkyla mig.
Men är du en afsvuren fiende till d e n d ä r imman, laga då framför allt, a t t trä- virket på dina fönster blir rengjordt i god t i d!
atomerna hafva en speciel förmåga att i stort antal — ända till 200 stycken (oorganiska ato- mer däremot högst till ett tiotal) — ingå i s a m m a molekyl, dels därpå, att de förena sig med hvar- andra på så oändligt många sätt.
Bland g r u n d ä m n e n a förenar sig kolet oftast med väte, syre och kväfve, m e n därjämte m e d svafvel, fosfor, järn och jod.
Af dessa förenin- gar uppstå en mängd för oss välbekanta ä m n e n, såsom benzin, anilin, lökolja, läkemedlet sulfonal, ägghvite- och ostämne, blodfärgäinne, bladgrönt m. fl.
Efter många fåfänga försök hafva kemi- sterna lyckats framställa konstgjorda kolföre- ningar, i hvilka ingår t. ex. klor, brom och jod, och frukten af dessa äro bland annat bedöfnings- medlet kloroform samt jodoform.
E n stor grupp af kolföreningarna utgöra de s. k. kolvätena, som bestå blott af kol och väte.
De äro lättantändliga och hafva stor betydelse som beståndsdel i flere lys- och brännmaterial, såsom lysgas, fotogen och stenkol.
Somliga äro gas- formiga, några flytande, andra fasta.
F r ä m s t m å n ä m n a s sumpgas, som ock kallas Ar h o n dessutom gift eller änka och h a r egen grufgas, ett färg- och luktlöst, icke giftigt ämne.
familj, så är det ett oförlåtligt fel, ifall icke alla Denna gas uppstiger i form af bubblor u r träskens familjemedlemmarna h a r samma ålder, skaplynne från syre nästan helt och hållet afstängda djup.
och åsikter som sökande inackordenter (och detta framtränger i grufvorna mellan stenkolslagren skall h o n k u n n a se på d e m vid första anblicken, och bildar m e d luften en explosiv blandning, ty h a r hon nog hardiess att utfråga en främling som, då eld tillkommer, föranleder de mest fruk- härutinnan, så tycker nog Stade som jag, a t t hon tansvärda katastrofer, och strömmar fram u r ej är fullt preparerad för yrket).
remnor i marken, såsom i Baku, samt brinner, om d e n antändes, som väldiga bloss (persernas Något sådant som eget omdöme tyckes inac- riieliga eld »).
kordenten ej behöfva belasta sig ined, utom då det är fråga om a t t sätta sig till doms öfver Vanlig lysgas, ett a n n a t kolväte, innehåller 50 sin värdinna.
Dessutom skall denna m å n g n ä m d a % sumpgas, vidare vätgas och koloxid, hvilken hemtrefnad vara af sådan elasticitet, att den k a n senare gör föreningen giftig.
Kolosets och lys- motstå inackordenternas egoism och kitsliga små- gasens obehagliga lukt tjäna som varning m o t sinne af alla slag, ty a t t de i detta h e m skulle en öfverhängande fara.
Vätgasen, som är 14 7a behöfva underkasta sig a t t lägga band p å de gånger lättare ä n luften, producerar mycket vär- sämre sidorna af sin karaktär skulle ju endast me, lyser med kraftig låga och användes hellre vara störande för deras välbehöfliga ro och hvila än lysgas till fyllnad af luftballonger.
Acetylén, — och om värdinnan pretenderade något dylikt, Jag vet nog, att både tjänare och hjälpma- ett a n n a t gasformigt kolväte, som belysnings- så vore d e t bara ett bevis p å hennes yrkesodug- damer mycket äro m e d om, a t t fönsterna på vå- ämne betydligt kraftigare än lysgas, torde i en lighet!
Skall jag m å n n e behöfva framdraga ren alldeles » ofarna » sättas u p p p å vinden, men framtid komma a t t uttränga denna.
flere orimligheter ur Stades artikel, för a t t m a n husfrun h a r väl ock något a t t säga, J a g k a n Bland flytande kolväten märkas benzol (hvaraf skall k u n n a se hvad värde d e n har?
ej hjälpa, a t t denna sorglöshet vis k vis de be- fås fläckuttagningsmedlet benziu), ett extrakt af Till sist skall jag bedja a t t få tala om, att jag svärliga höstgörornålen påminner mig om en fa- stenkolstjära. / bfoye?
!, beredd af bergolja, som fram- under fem års tid varit in ackorderings värdinna, bel eller, rättare sagdt, om dess slutkläm.
J a g kväller u r jorden i Baku och Pennsylvanien och och m i n bästa belöning för dagens arbete och tror det är gräshoppan, som lider nöd och b e r af hvilken dessutom destilleras gasolja, smörjoljor, nattens funderingar under dessa år fick jag, d å en granne om hjälp.
Och på frågan: » Hvad gjorde a n d r a flytande kolväten, samt vaselin ochparaffin, två af mina mest svårtillfredsställda inackorden- du då under d e n långa sommaren? » svarar h o n: fasta dylika.
Vaselinen h a r d e n förtjänsten a t t ter kommo till mig, sedan de fått egna hem, » Jag spelade och sjöng. » — » Nå, så dansa nu! » hvarken härskna eller torka in.
Af paraffinen S — m.
den e n a som gift d e n andra » kamrathem », och tillagas ljus.
frågade: » Hur kunde d u åstadkomma hvad du Af stenkolstjära produceras äfven d e t fasta gjorde m e d våra tillgångar? » och » Sur kunde du kolvätet naftalin, som malfördrifningsmedel sä- u t h ä r d a m e d alla våra orimligheter? » Deras er- kerligen öfverträffadt af tjärpapper, samt Icarbol- farenheter h a r omskapat d e m till m i n a bästa syra.
Vid tjärdestillering utgöres destillations- vänner från att förut h a varit mina varsla an- återstoden af beck, hvaraf fås asfalt och briketter.
tagonister.
Allmänna egenskaper hos kolvätena äro bränn- barhet och beständighet, hvilken senare egenskap — g — g- Doktor Astrid Cleves föreläsningar på Stockholms gör dem lämpliga som konserveringsmedel.
Kol- — - — * högskola.
väten smältas ej af magsaften, d. v. s. k u n n a icke ätas.
* Huslig ekonomi.
- * Jsfär dubbelfönstren skola in.
fter a t t hafva påmint om, a t t med förbrän- t ning vanligen menas ett ämnes kemiska före- ning m e d syre u n d e r värmeutveckliug med eller u t a n ljusfenomen, allt efter syrsättningens liflig- het, påpekade doktor Cleve under tisdagens före- „ s l e r n i!
I dag hålla de på a t t sätta in dubbel- läsning, att det gifves ett a n n a t slags förbrän- £J fönsterna hos rådman L ' s! » — J a visst sågo ning, nämligen ämnens förening med andra gaser vi det, mycket väl t. o. m, eftersom L ' s bodde än syre.
Som exempel på långsam förbränning midt öfver gatan.
Rådmanskan själf, beväpnad vid låg t e m p e r a t u r n ä m n d e s förmultning
Ty ett arbete v a r det ning af djurämneu, eller m e d ett gemensamt onekligen.
Rätt som ett fönster väl v a r » inpas- n a m n syrsättning af organiska ämnen.
Då d e t sadt », v a r d e t a t t taga u t det igen — d e n för- ryker u r multnade löfhögar, kommer detta sig argliga imman var sknlden därtill I H u r det gneds däraf, a t t v a t t n e t afdunstar genom förbrännings och torkades!
— J a g tänker, a t t r å d m a n s k a n värmet och i luften förtätas till ånga.
Af de drog en lättnadens suck, n ä r alla hennes tjugu multnade löfven uppstår mylla, som är en syr- sättningsprodukt af vedämnet
De lufter innanfönster slutligen voro insatta.