Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att ogift arbetare, som vill, enligt författniugarne, såsom sjelfförsörjare skattskrifvas, bör vid skattskrifningar, genom företedd motbok med sparbank eller lifränte-anstalt eller annan motsvarande lika säker inrättning, styrka sig hafva under löpande året förökat sin behållning, mansperson med minst 4 R:dr Riksmynt och qvinna med minst 2 R:dr samma mynt; 16 Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.s Betänkande N:o 68. att lagstadt ogift tjenstehjon under 40 års ålder tillförbindes af sin årliga lön, så vida densamma uppgår till 20 Riksdaler Riksmynt eller derutöfver, för framlida behof, vare sig blifvande bosättning, öppnande af yrke, sjukdom eller ålderdom, afsätta hvar 20:de penning, hvilka besparingar borde insättas i sparbank, lifränte-austalt eller annan dylik lika säker inrättning, med vilkor att ej uttagas förr än något af ofvannämnde behof inträffade; och skulle det åligga husbonde att tillse del besparingarne verkställdes och att i annat fall ansvara för hvad sorn bords besparas, deröfver Socknenämnden egde att utöfva tillsyn och fordra redovisning; samt att obemedlad torpare, daglönare och andra med dem jemförliga gifta personer samt enkling eller enka, som under året för sina barns räkning i lifränte-austalt insatt eller i sparbank ökat behållningen med En Riksdaler Riksmynt, borde för samma år vara befriad från dea i 10 § 1 mom. af Kongl.
Förordningen angående fattigvården den 13 Juli 1853 stadgade personella afgift; och borde nyssnämnde Kongl. Förordning äfvensom tjenstehjonsstadga!! och Förordningen angående försvarslösa undergå de förändringar, hvilka kunde befinnas nödige för verkställande af motionärens förslag.
Äfven vid de två seduaste riksdagarne hafva förslag varit väckta i syftemål att genom lagstadgaudeu nödga tjenstehjon all för sin framtid göra besparingar; och har Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet vid 1853 och 1854 års riksmöte, i anledning af sådan motion, yttrat den förhoppning alt, i en framtid, om sparbanker och isynnerhet ränteförsäkrings-anstalter blefve allmännare inom rikets provinser inrättade och försedde med garantier för deruti insatte medel och för fortgången af deras verksamhet, några stadgar möjligtvis kunde föreskrifva.?, egnadc att åt det framställda förslaget bereda verkställighet; hvaremot Utskottet, under dåvarande förhållanden, funnit så stora svårigheter möta vid tillämpningen af förslaget att desamma syntes Utskottet oöfvervinnerliga, hvarföre Utskottet, då dessutom allmänna meningen om sådana åtgärders nödvändighet och fulla öfverensstämmelse med vigtiga rättsgrundsatser ej vore tillräckligen utbildad, afstyrkt all åtgärd i anledning af då väckta motioner.
Det ändamål, hvilket sålunda vid så väl förutgångna riksmöten som vid denna riksdag framkallat motioner, nemligen omsorgen om den tjenande klassens framtid och förebyggandet af hchofvet utaf fattigförsörjning, är onekligen ett af de vigligaste bland dem som kunna göras till föremål för Rikets Ständers uppmärksamhet; och derest, genom de af motionärerne föreslagna bestämmelser, nämnde vigtiga samhällsklass kunde allmänneligen väckas till omtanka för sin framtid, eller densamma genom husböndernes försorg tryggades, vore visserligen en af samhällets mest bekymmersamma frågor derigenom löst.
Utskottet betviflar likväl att, äfven om dessa bestämmelser ej uti sig innebure eli obilligt och betungande förmynderskap öfver en hel samhällsklass, som visserligen inom sig hyser mången lättsinnig och blott för dagen lefvande, men jemväl mången hvilken uti sparsamhet och ordentlighet kunde med exempel föregå medlemmar inom andra samhällsklasser, ändamålet ändock skulle genom dessa bestämmelser vinnas.
En i Allm.
Hest'.- och Kkon.-Utsk:s Betänkande \:o 68 tr
En i sparbank insait penning kan fä dagar derefter äter uttagas och innebar således inte! betryggande mot slöseri.
Om, på sali den ene motionären yrkat, den, hvilken begagnar arbetarens biträde, skulle förpligtas verkställa oell bekosta insättningen i ränleförsäkrings-anstalten, ko onne, i sådana orter der berörde försäkrings-ansialler äro inrättade, Ijenstehjonsiönerna otvifvelaktig! snart att deraf erfara en menlig inverkan, kännbar för mången, som derigenom kunde beröfvas möjligheten att tillfredsställa dagens verkliga behof.
Ibland husböndernes antal lärer ock mången ej vara i tillfälle att fullgöra föreskriften, hvarigenom tvångsåtgärder samt en besvärlig och vidtomfattande kontroll skulle göras erforderliga; och biefve de yrkade bestämmelserna sannolikt snart förhatliga så väl för tjenstehjonsklassen som för husbönderne.
Af dessa anledningar anser Utskottet, så öuskligl det än vore alt sparbanker och ränleförsäkrings-anstaiter allmänneligen begagnades af eller till förmån för den tjenande och så kallade arbetsklassen, några lagstadganden härom dock icke lämplige; hvadan Utskottet vördsamt hemställer alt motiouerne ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Slockholm den 10 Mars 1857.
Reserva tion af Herr Lektor Sonden, som anförde: ‘Utskottet erkänner att det af molionärerne åsyftade ändamålet “är ett af de vigtigasle bland dem som kunna göras (ill föremål för Rikets Ständers uppmärksamhet* och att genom dess befrämjande *en af samhällets mest bekymmersamma frågor* vore löst.
Vid sådant förhållande skulle man förmoda, att blott de mest giltiga skäl skulle kunnat hindra Utskottet att motionerna bifalla.
Granskar man åter de skäl
Utskottet för sitt afstyrkande anfört, så utgöras de af l.o tvifvel om ändamålet skulle genom de af molionärerne föreslagna bestämmelser vinnas.
Dessa tvifvel härröra deraf, att en sparbanks-insats åter snart kan uttagas.
Den motionär, som föreslagit insättningar i sparbank, har dock talat om årligt förökande af en persons i sparbank insalta medel.
Vidare menar man, att insatser i iifräule-anstalter skulle nedtrycka tjenarnes löner.
För ingen kan det dock vara obekant alt dessa bero af arbetstillfället och mängden af arbetssökande.
Ar det förra ringa, den sednare stor, så blifva arbetarnes löner ringa och tvärtom; 2:o att förslagen skulle utgöra ett obilligt och betungande förmynderskap för en samhällsklass.
Huruvida det må anses obilligt att förhindra en person alt förspilla hela sin arbetsförtjenst, öfveriemnas (ill besvarande af de myndigheter, hvilka ålagt statens tjenare att bespara något af sitt lön till framtiden.
Tyngden blir icke för stor, ont blott bespa Bih. tilt R.
Prof. 1856 $ 1857. 8 Samt. 13 Haft. 3 18 Alim. Bear.- och Ekon.-Utsk-.*
Betänkande \:o 68. ringarne icke anbefallas större, än att personen dertill använder en umbärlig del af sin årliga förtjenst eller lön.
Emedan jag icke linner dessa skäl bindande och de svårigheter, hvilka för verkställigheten kunna möta, icke böra anses oöfvervinnerliga så länge man deråt ej eguat sorgfälligare pröfning än den, som inom ett Utskott, öfverhopadt med riksdagsgöromål, är möjlig, anser jag för min del, alt Rikets Ständer med bifall till senare alternativet i Herr af Silléns motion, böra hos Kongl. iMaj:t anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes låta genom sakkunnige män utreda ämnet och uppgöra erforderliga förslag samt att Rikets Ständer vid nästa riksdag måtte deraf erhålla del.
STOCKHOLM, tryckt hos J. W. Lundberg, 1857.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N.-o 69■ 1 Ä:0 <?9.
Ank. till Exp.-Utsk. den 12 Mars 1857, kl. 2 c. m.
Betänkande, i anledning aj väckte motioner om Styrelse- och Förvaltnings-verketts reorganisation.
Till Utskottets behandling hafva blifvit öfverlemnade motioner rörande detta ämne, väckte: A) Inom Höglolliga Ridderskapet och Adeln : af Herr Raab, Adam Christian, som hemställt, derest Rikets Ständer icke vid innevarande
Riksdag hunne inhemta nödiga upplysningar, för att fatta heslut om ny organisation af Einbetsverken, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla dels alt en kommitté mätte utses, för att undersöka om ett eller flere af våra nuvarande Embetsverk kunna och böra reorganiseras, i syftning att förminska Embetsmännens antal och befrämja ärendenas skyndsamma behandling och, i händelse sådan förändring pröfvades ändamålsenlig, dertill afgifva underdånigt förslag, dels ock att detta förslag måtte jemte Nådig Proposition i ämnet varda Rikets nästsammanträdandé Ständer delgifvet.
B) Inom Vallofliga Borgare-ståndet: af Herr G. F. Ekholm, som erinrat hurusom fråga om förenklad administration och en såsom vilkor derför förenklad organisation af styrelseverken, alltsedan inträdet af vårt nya statsskick utgjort ett ofta återkommande föremål för både Regeringens och Rikets Ständers åtgöranden; och har motionären för alt visa frågans historiska utveckling anfört, att Kongl. Majit redan vid 1809 års Riksdag fästade Rikets Ständers uppmärksamhet på detta ämne, hvilket hade till följd, att en kommitté på Rikets Sliinders begäran nedsattes för frågans utredning, och aflät denna kommitté vid 1812 års Riksdag eli betänkande, som likväl icke föranledde något resultat.
Vid 1815 års Riksdag begärde Ständerna alt en ytterligare kommitté skulle nedsättas, hvilket å Regeringens sida endast gaf anledning till åtskilliga förberedande undersökningar, hvarföre Rikets Ständer år 1818 förordade ett serskildt Utskott, som ock nedsattes, för frågans behandling.
Detta Utskott föreslog upphäfvande af den kollegiala styrelseformen och införande af en Ministerstyrelse; hvilket förslag dock icke omedelbart pröfvades af Rikets Ständer, utan öfver Bih. till R.
Prat. 1856 & 1857. 8 Sami. t A Häft. 1 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-L Iskol/e/s Betänkande N:o 69. lemnades till Regeringen med anhållan om en ytterligare kommitté för en ny reglering af Rikets embeten oell tjenster samt ett lörbättradt arbetssätt inom Rikets styrelseverk.
En sådan kommitté nedsattes år 1819 och anbefalldes att sammanträda med Lag-fcommitlén och de lill öfverseende af de ekonomiska författningarne utsedde kommilterade.
Ar 1822 afgafs ett gemensamt Betänkande, hvilket föranledde Kongl: Majrts Proposition till 1823 års
Ständer om behofvet af ett serskildt Utskott för ali ännu fullständigare undersöka ärendet.
Delta Utskott utarbetade ett Betänkande, deraf följande resultater vunnits, nemligen: l:o Rättsfrågors afskiljande från de administrativa embetsverken, enligt Kongl.
Förordningen den 17 April 1828. 2:o
Upphäfvande af allmänna ärendenas beredning; och 3:o Departemental-Styrclsens införande, hvilken likväl icke kom lill stånd förr än vid 1840 års Riksdag.
I afseende åter på regleringen af de Regerings-deparlementen underordnade styrelseverken, lemnades frågan oafgjord, ehuru den allmänna meningen vid sistnämnde Riksdag, likasom förut, uppenbarligen var den, att en sådan reglering ansågs för Departemental-stvrelsens fulländning nödvändig, hvadan också en mängd tjenster inom Kollegierna endast tillsattes på förordnande.
Riksdag omförmältes i Kongl. Maj:ts throntal behofvet af en förenklad reglering af styrelseverken och blefvo äfven, i detta hänseende, förberedande åtgärder vidtagne; men dessa föranledde endast partiella regleringar af tjenstepersonalen inom vissa embetsverk, i viss mån förhöjda löner, samt stadgandet af den, onekligen på riktiga grunder hvilande, men af Regeringen i dess vid denna Riksdag aflålne Proposition på visst sätt öfvergifna grundsatsen att tvenne eller flera tjenster i olika verk icke må i en hand förenas.
Motionären, som vidare anfört, att Rikets Stander, vid innevarande Riksilag af Chefen för Finans-departementet erhållit det förklarande, ”alt, Siats-Rådet efter noggrannt öfvervägande af Irågan om en ny embetsverkens organisation icke funnit skäligt att inlåta sig i undersökning om lämpligheten af eller sältet för en förändring deri. emedan de lid efter annan tillkomne förvaltningar, embeten och befattningar i vår Statsmekanism utgöra förgreningar af Statens gemensamma lif och såsom sådane äro nödvändige lör samhällets friskhet och lörkofran, ’ har, då han funnit detta sätt alt undanskjuta en angelägen och för det allmänna vigtig organisationsfråga icke kunna på något vis tillfredsställa det allmännas rättmätiga anspråk, med anledning häraf och under förmenande att enda medlet för att lyckas ingjuta en ny friskhet i Statens gemensamma lif är att den administrativa behandlingen af ärendena, ej mindre inom Regerings-departementerne, än ock de underlydande styrelseverken väsendtligen förenklas, ansett sig böra föreslå: att Rikets Ständer, innan de definitivt bevilja de ifrågaställdc löneförhöjningarne, måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, alt Kongl. Maj:t täcktes genom fullt sakkunnige personer låta granska Instruktionerna för så väl Kongl. Maj:ls Kansli, som de serskilda styrelseverken, samt derefter tillse, huruvida de icke, dels genom styrelseverkens ställande uti ett mera omedelbart sammanhang med Regerings-departemenlen, dels genom en förändrad method för de rent administrativa ärendenas behandling, Statsförvaltningen skulle kunna ordnas på ett sätt, som icke blott befordrade skyndsamhet, ordning och drift, utan tillika gjorde det möjligt att sköta ärendena med ett mindre antal bättre lönade tjenstemän ; samt att Rikets Ständer måtte vid nästa Riksdag få emottaga Nådig Proposition i detta angelägna ämne.
C) Inom Hedervärda Bonde-ståndet: af Carl Dahlgren, från Elfsborgs Län, som anfört, alt ehuru han måste medgifva a ganska förtjenstfulla förslag vid innevarande Riksdag blifvit framställda till begränsande Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:n 69. 3 af alla förhöjda statsanslag af ordinarie natur inom tiden till nasta Iliksdag, äfvensom välbetänkta yrkanden blifvit gjorda, att de hittills oerhörda anspråken på löneförhöjningar måtte serdeles omsorgsfullt profves och endast företrädesvis tillstyrkas för de lägre oell hos oss så ändamålsvidrigl alltför ringa lönta tjenslemanna-klasserna, samt att dessa förhöjningar skulle få namn af tillfälliga lönebidrag och blott gifvas för Ijenster, som endast hade under 1,200 R:dr
R:mt oell högst med 50 procent af lönen, hyser han dock den fruktan att, i det outredda skick Regeringen lemnat den för Embetsmanna-klassen eljest så vigtiga Statsreglerings-propositioncn, Siats-Utskottet icke, med bästa vilja, kan på ett rättvist och nog sorgfälligt sätt pröfva behofven och föreslå beloppen, helst Regeringen icke ens nu, da den beslutat sig att framstå för anspråken, sökt uppfylla de länge af nationen uttalade önskningarne om en tidsenlig och val ordnad reglering af styrelse- och förvaltnings-verken.
Motionären har på dessa grunder och under önskan att Rikets Ständer ville, å deras sida, visa sig fullt beslutna att med allvar upptaga frågan om så väl den nyssnämnda regleringen som om en derefter lämpad fullständig lönestat, föreslagit, att Rikets Ständer mätte underdänigsl anhålla det Kongl. Majit täcktes
Nådigst uppdraga åt en kommitté sakkunnige män, under ordförande af några ibland Kongl.
Majits rådgifvare, samt med biträde af en tjensteman från hvarje Embetsverk, som kommitterade ega att vid öfverläggningen om verkets organisation och arbetsordning tillkalla, att. underdånigt utlåtande öfver samtlige styrelse- och förvaltnings-verkens reglering så skyndsamt afgifva, alt detsamma innan nästa Riksdag må kunna Kongl. Majlis
Nådiga pröfning underställas, samt Rikets näst sammanträdande Ständer fä emottaga en.
Nådig Proposition i denna vigtiga fråga.”
Och har motionären derjemte föreslagit Rikets Ständer, alt ställa till Kongl. Majlis disposition ett anslag af 10,000 Ridr Rimt till arfvoden åt biträdande personer, aflöning åt Kansli-personalen, skrifmaterialier m. m.
På sätt uti en af motionerna blifvit närmare utredt, har behofvet af en ändamålsenligare och enklare organisation af Statsförvaltningen och styrelseverken, allt ifrån början af vårt nyaste statsskick, utgjort föremål för uppmärksamhet å så väl representationens som Regeringens sida.
Det var ock de i anledning dera! utarbetade förslag som grundade don år 1840 slutligen antagna förändring af Stals-rådets sammansättning, hvarigenom den så kallade
Departemental-stvrelsen infördes.
Ett af de hufvudsakligaste syftemålen dermed var, att ställa Departcmenls-chelerne i spetsen livar och en för sin förvaltningsgren, för att kunna med närmare uppmärksamhet följa alla dithörande angelägenheter samt öfvervaka verkställigheten af meddeldta föreskrifter.
Det synes ock då, till närmare utveckling af det antagna systemet, fordras, ali de Regeringen underordnade förvaltnings-myndigbelerna, utgörande dess organer, erhålla en derefter lämpad organisation.
Likaså vore en sådan förändring uti arbetsordningen inom dessa verk erforderlig, hvarigenom den långsamhet uti alla ärendens handläggning, som med skäl öfverklagas, kunde blifva undanröjd och nödig raskhet uti administrations-bestyrens behandling befordrad.
Att under tiden efter införandet af ofvannämnde nya organisation af Statsrådet, behofvet af en dylik förändring ej heller undfallit Hans Majit Konungens uppmärksamhet, synes af dess meddelanden till Rikets Ständer vid 1844 års Riksdag.
De regleringar inom Embetsverken, som sedermera blifvit verkställda eller ifrågakommit, hafva dock egentligen varit inskränkta till blott jemkningar uti personal- och lönestaten.
Hufvud frågan, eller beredandet af förändring uti sjelfva organisations-syslemet och ändamålsenligaste sättet för dess tillvägabringande, har sålunda ännu icke vunnit lösning.
Reliofvel af en sådan lösning, redan tillräckligen påkailadt af ämnets stora vigt, framstår dock ännu mera påträngande, då numera, i följd af sednare tiders stegring af alla lefnadskostnader, en betydligare förbättring af Statens tjenstemäns aflöning synes blifva 4 Allmänna Besvärs- ock Ekonomi- Utskottets Betänkande N:o 69. oundviklig, samt det således är af ytterligare angelägenhet att noga tillse, huruvida icke, genom förenkling uti administrationen, embets- och tjenstemanna-personalen må kunna inskränkas så att, utan alltför mycket ökad tunga för Staten, hvar och en kan tilldelas tillräcklig vedergällning för dess möda.
Hvarken föranleda ofvannämnda motioner eller anser Utskottet sig vara i tillfälle att ingå uti närmare utredning om beskaffenheten af de organisations-förändringar, sorn kunna vara erforderliga och lämpliga, samt ännu mindre att derför uppgöra fullständiga förslag.
Men Utskottet har likväl funnit sig pligligt att, för ärendets behandling, taga i betraktande huruvida anledning må förefinuas dertill, alt dylika förändringar, uti ofvannämnde syftning, skulle kunna åstadkommas.
Det har då icke undfallit Utskottet att, för så vidt fråga kunde blifva att vidtaga förändring i syftning att införa en uti andra länder bruklig så kallad Minister-styrelse, hvarigenom förvaltnings-ärendena blelve afgjorda af Departements-cheferne och Departemenlena således organiserade med byråer endast för ärendenas beredande, en dylik förändring hvarken vore öfverensstämmande med våra grundlagar eller i öfrigt förenlig med den säkerhet för ärendenas behöriga handläggning, som är afsedd derigenom att denna handläggning är öfverlemuad åt embets- och tjenstemän, som, sjelfständigt verkande, äro för sina åtgärder i laga ordning ansvarige.
En dylik förändring skulle ock möta ett väsendtligt hinder uti ärendenas mängd samt olämplighelen af all åt
Deparlements-cheferne öfverlemna en med deraf följande redovisningsoch ansvarsskyldighet förenad medels-förvaltning.
Deremot torde det. ofvan antydda ändamålet kunna vinnas derigenom, alt de behöfliga förvallnings-verkena, måhända med ett eller annat undantag, såsom särskilda afdelningar, förenades med Departemenlena under
Departements-chefernes högsta chefskap och inseende.
Behandlingen af dithörande ärenden och besluten derom borde likväl då, under behörig ansvarsskyldighet, besörjas af der anställde embets- och tjenstemän, antingen kollektivt, der ärendenas vigt och beskaffenhet funues böra dertill föranleda, eller då fråga endast vore om verkslällighets-åtgärder eller mindre vigliga ärenden, af vederbörande Afdeluings-chefer, allt efter hvad vid uppgörandet af förslag lill den nya regleringen kunde finnas lämpligast.
Enahanda trygghet vid ärendenas handläggning som med de nuvarande formerna är afsedd och hvarvid det allmänna tänkesättet med skäl faster mycken vigt, skulle således ändock vinnas.
För vidtagandet af en dylik förändring synes dock tillika erfordras, att åtskilliga sådana frågor, angående tillämpningen af gällande författningar i beskattnings-ärenden eller utgörandet af allmänna onera, som ännu handläggas och genom utslag afgöras af vissa Kollegier, blefve skiljda ifrån de departemental förvallnings-afdelningarne.
Till deri del desamma icke ansåges böra blifva föremål för behandling vid allmänna domslolarne, på lika sätt som åtskillige år 1828 dit öfverflyttade ärenden, hvarvid likväl i många och tilläfventyrs de flesta fall betänklighet torde möta, skulle de då måhända kunna öfverlämnäs till afgörande af den redan befintlige kamerala Öfver-domstolen, Kongl. Kammarrätten, sorn sålunda komme alt behandla alla frågor om tillämpning af beskaltnings-författuingarne och utgörande af allmänna onera.
Hvad Utskottet sålunda anfört afser emellertid, på sätt redan här ofvan blifvit vttradt, hvarken att, i sakens nuvarande outredda skick uttala någon bestämd åsigt om sättet för de ifrågasatta förändringarne, eller alt derom framställa förslag, all läggas lill grund för Rikets Ständers pröfning.
Men Utskottet har trott sig böra dermed antyda hvad inom detsamma förekommit till stöd för den föreställningen, att anledning icke saknas att vid ärendets blifvande utredning af sakkunniga personer, det åsyftade ändamålet skulle kunna vinnas.
Dertill kommer dock ytterligare alt, då frågan om behofvet af en ändamålsenligare organisation af styrelseverken och formerna för deras verksamhet en längre tid varit föremål för uppmärksamhet både inom och utom representationen, det f äfven Allmänna Besvärs och EUonomi-U'Iskottets Betänkande
N:o 69,. 5 äfven under förutsättning af möjligheten att, vid densammas fullständiga utredning och pröfning, kunde komma att visa sig, att någon väsendtlig förändring uti det nuvarande systemet icke kan åstadkommas, i alla händelser, synes vara af vigt, att denna maktpåliggande fråga bringas lill slutligt afgörande.
Endast derigenom blifver det ock möjligt alt undanrödja de betänkligheter, hvilka annars, hädanefter som hittills, torde återkomma vid behandlingen af förslag till nya löneanvisningar för de till Statsförvaltningens olika grenar hörande embets- och tjenstemän.
Med afseende å allt detta finnér Utskottet sig böra tillstyrka, att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes förordna en kommitté af sakkunniga personer, för att afgifva yttrande, ock förslag, huruvida och på hvad sätt en sådan förändring uti styrelseverkens och administrations-myndighelernas organisation skulle kunna åstadkommas, som, i öfverensstämmelse med de grunder hvarpå den så kallade Deparlemental-stvrelsen hvilar, beredde en dylik organisations närmare samband med"
Slatsdcpartemeutena äfvensom möjligaste enkelhet i ärendenas behandling, i förening med nödig säkerhet; samt att Kongl. Majit derefter ville, vid nästa Riksdag, med delgifvande af nämnde förslag, framställa den Nådiga Proposition i ämnet, som kan finnas af behofvet påkallad.
Hvad angår Riksdagsmannen C. D. Dahlgrens tillika väckta förslag, att Rikets Ständer måtte, till bestridande af kostnaderna för den ifrågaställa kommittén, till Kongl.
Majlis disposition ställa ett belopp af 10,000 Ridr Runt; så torde det icke blifva behöflig! att på förhand anvisa särskildt anslag för detta ändamål, utan med bestämmande huru de uppkommande kostnaderna skola godtgöras, kunna förfaras på sätt i andra dylika fall iakttagits, anse.r Utskottet sig icke tillkomma alt yttrande om något sådant anslag afgifva, hvadan Utskottet finnér sig, för sin del, icke böra någon åtgärd i anledning af berörde framställning föreslå.
Bes ervation af Herr Lallerstedt, som anförde:
"Ehuru jag instämmer i Utskottets beslut, som tillstyrker Rikets Ständer att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om nedsättande af en kommitté för styrelseverkens organisation, får jag dock reservera mig mot den i Betänkandet uttryckta åsigt att handläggningen af åtskilliga frågor om tillämpningen af gällande författningar angående beskattnings-väsendet eller utgörande al allmänna onera, som nu genom utslag afgöras af vissa Kollegier, skulle kunna till allmänna domstolarne öfveriemnas.