Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så väl uti förevarande, som öfriga vid denna Riksdag rörande de borgerliga näringarne förekomna ämnen, har Borgare-Ståndet underlåtit vända sig till de respective Med-Slånden, emedan en beklaglig erfarenhet ådagalagt, att sådant, utan någon för Borgare-Ståndet gagnande påföljd, endast skolat leda till en obehaglig strid.
För öfrigt anser Borgare-Ståndet frågan om den så kallade näringsfriheten numera icke utgöra föremål för Rikets Ständers gemensamma öfverläggningar, sedan densamma blifvit i underdånighet öfverlemnad till Kongl.
Maj:ts Nådiga pröfning och slutliga afgörande; och ehuru ytterligare åtgärder i detta afseende åter vid innevarande Riksdag blifvit från tvänne Riks-Stånds sida yrkade, har dock frågan härom, enligt Borgare-Ståndels underdåniga tanka, förfallit.”
Sedan näringsfrågan åter blifvit väckt vid sistförflutne Riksdag, afgåfvo Rikets Ständer den 28 Mars 1835 en underdånig skrifvelse, deruti, efter upp - 4*4 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrijveisej
N.-o 186. tagande af hvad sig tilldragit under 1823 års Riksdag, Rikets Ständer anhålla, att de då i underdånighet öfverlemnade förslag till Förordning om handtverkerien, till Författning om gerningsmäns antagande på landet, och till Handels-ordning måtte, efter föregången Kådig pröfning och sedan de lättelse!' och förändringar, som uti berörde förslag kunna anses nödiga, blifvit verkställda, varda, före nästa Riksdag, såsom allmän lag till efterrättelse utfärdade.
Den 22 påföljande
Maj anmälde Borgare-Ståndet, i underdånig skrifvelse, sin äfven denna gang fortsatta reservation mot de öfrige tre Ståndens tillgöranden; och finnas uti samma skrifvelse om näringsfrihets-frågan nedanstående yttranden: ”att Borgare-Ståndet är för sin del öfvertygadt derom, att vigtiga skäl föranledt E. K.
M. att ännu icke hafva lemnat någon afgörande åtgärd ät de sålunda E. K.
M:s pröfning underställda alternativa förslag, eller åt den för alla samhälls-classer högst vigtiga närings-frågan i sin helhet, hvilken emedlertid, efter Borgare-Ståndets underdåniga förmenande, icke längre kan lemnäs på den ståndpunkt af öfvergång, osäkerhet och vacklande, hvarpå den för det närvarande sig befinner, utan att samhällets hela näringslif derigenom lider;” ”att representanterne af nuvarande Borgare-Stånd anse sig af sakens ovedersägligen stora vigt och commiltenters uppdrag uppmanade att äfven vid detta Riksmöte utbedja sig E. K. M:s Nådiga uppmärksamhet på angelägenheten, att ordning, stadga och säkerhet snart må i de borgerliga näringarne inträda i stället för den oreda och osäkerhet, som en längre tid egt och ännu ega rum;” ”att Borgare-Ståndet icke fordrar andra vilkor för rättigheten alt i stad blifva närings-idkare, än god frejd, erforderlig för hvarje medborgare, ämnad att verka och gagna i det allmänna, uppnådd viss ålder och dermed vunnen stadga och erfarenhet att väl råda öfver sig och andra, samt prof på egande skicklighet i det yrke, hvarå burskap sökes, såsom utgörande en nödvändig garanti för eget fortfarande bestånd och allmänhetens belåtenhet, denna skicklighet må vara vunnen när, hvarest och på huru kort tid som helst, endast den består vid ådagaläggandet af det prof, som Borgare-Ståndet i sina underdåniga förslag ansett böra ega rum;” ”att genom antagandet af de utaf
Ståndet aflemnade förslag skall ingen medborgares naturliga rätt blifva förnärmad, men sansad frihet och allmän säkerhet i näringsväg befordras och derigenom det onda afhjelpas, hvaröfver städernes Borgerskap nu allmänneligen klagar;” Expedilions-ZJ Iskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.o 186. 4.5 ”att Kongl. Majit värdes skänka
Nådig uppmärksamhet åt ofta åberopade af Borgare-Ståndet vid sistlidne Riksdag aflemnade förslag, så att frågan örn näringsfriheten i sin helhet samt den ovisshet och osäkerhet, hvaruti städernes Borgerskap för det närvarande sig befinner, må erhålla ett lange öuskadt slut.” Genom Skrifvelse den 19 Juni 1835 har E. K. M., jemte öfverlemnande al de till näringsfrihets-frågan hörande handlingar, i Nåder anbefallt Kongl. Couimelce-Collegium att, efter pröfning af de förändringar och jemkningar, som senare tiders erfarenhet och ombytta förhållanden kunna påkalla, i det af serskild Comité utarbetade och vid 1823 års Riksdag till Rikets Ständers granskning öfverlemnade förslag till Författningar, rörande utöfning af handel och handtverk, afgifva underdånigt förslag till förnyade Författningar i dessa ämnen, och dermed så tidigt inkomma, att E. K.
M. måtte blifva i tillfälle att, före slutet af år 1835, i nyssnämnde af ekonomisk beskaffenhet varande frågor Nådigt beslut fatta; hvaruppå, efter föregången anmälan, att det anbefallda gransknings-arbetet icke kunde medhinnas inom föreskrifven tid, bemälde Collegium i stället, under April och Augusti månader 1836, i underdånighet till Ei K.
M. ingilvit:
Ilo Förslag till förnyd
Förordning angående rättighet att i städerne och på landet åstadkomma slöjde- och handtverks-arbeten samt fabriks- och manufactur-varor; och 2:o förslag till förnyadt Handels-reglemente, hvilka förslag redan samma år blifvit från trycket utgifne.
Af hvad sålunda förekommit i afseende på ämnets natur och behandling, hafva Rikets Ständer herntat motiv tili följande slutsatsen
Ilo Att näringsfrihetens tillämpning och reglementerandet derom icke innefatta egenskap af Stånds-privilegium, samt att båda Statsmagterne blifvit ense derom, att frågan örn en vidsträcktare frihet i utöfning af handel och handtverk är af ekonomisk beskaffenhet, och följagtligen beroende endast af E. K. Mis Nådiga pröfning och afgörande; 2:> att samma fråga, så vidt den önskningsvis kunnat bero och framställas af Rikets Ständer, redan vid Riksdagen 1823 blifvit slutligen behandlad medelst tre Stånds i Grundlags-enlig ordning vidtagna beslut, samt B >rgare-Slåndets till E. K. M. i underdånighet aflåtna serskilda skrifvelse!-, jemte i sammanhang dermed år 1830 ingifne förslag till reglementariska stadganden i förevarande ämnen; i följd hvaraf, under loppet af sistlidne Riksdag, de tre Stånden gemensamt och Borgare-Ståndet serskildt ytterligare hos E. K. M. i underdånighet anhållit, att näringsfrihets-frågan i sin helhet måtte snart, medelst allmänt lagsladgande, blifva slutligen afgjord; och 4i6 Expeditions-TJlskotlets Förslag lill und.
Skrifvelse> 2V.-0 iSG.
3:o att under de många år, som förflutit, sedan fråga väcktes om näringsfrihetens bestämmande, åtskillige jemkningar i detailler väl blifvit medgifne, men de egentliga princip-frågorna dock ännu icke blifvit löste, ulan, i följd af motsatta opinioner, antagit den rigtning, att någon sammanjemkning icke kan tillvägabringas och att således allt debatterande inom de serskilda Riks-Stånden för ett dylikt ändamål måste blifva onyttigt samt föranleda snarare till ämnets inveckling än utredande; i följd af hvilket allt Rikets
Ständer anse enda möjligheten alt snart komma till reda i ett tillstånd af oordning och förlägenhet vara, att Kongl. Majit läcktes begagna
Sin afgörande rätt och sålunda genom utfärdande Förordning bestämma alla vederbörandes lagliga rättigheter och förbindelser; förmenande Rikets Sländer, att en genom sålunda utfärdade ändamålsenliga ordningsbeslämmelser medgifven sjelfförsörjningsfribet vore för det allmänna välgörande samt skulle möjligen bidraga att, åtminstone till någon del, afleda det armod, den sysslolöshet och det sedeförderf, som fortfarande mångenstädes sprider sin förstörande inflytelse ibland nationens ringare classer.
Af dessa anledningar och under förmodan, att, enär E. K. M. vid denna Riksdag icke begärt något ytterligare utlåtande i ämnet eller till Rikets Ständers granskning öfverlemnat de af Kongl. Commerce-Coliegium afgifna här ofvan åberopade Förfältnings-förslag, numera alla upplysningar vunnits, som kunnat anses nödiga, i afseende på rättelser eller tillägg vid Rikets Ständers förslag till lagstiftning om näringsfriheten, med hvad dertill hörer, få Rikets Ständer underdånigst anhålla, att E. K. M., i öfverensstämmelse med så väl de tre Riks-Slåndens, som äfven Borgare-Ståndels serskildt, tid efter annan, samt serdeles vid Riksdagen åren 1829 och 1830, i underdånighet anmälde önskningar, täcktes i Nåder, ju förr dess heldre, utfärda de allmänna Författningar, som komma att i förevarande ämne till efterrättelse lända.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 20 Febr. 1841.
Expeditions-lhskottets
Skrifvelse, N.o 187. 4*7 N:o 187.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 9 Jan. 1B41, Preste-Ståndet den i3 — — Borgare-Ståndet den i3 — — Bonde-Ståndet den 20 — — Rikets Ständers underdåniga Skrijvelse, angående ändring i Kongl.
Förordringen den 24 Augusti 1813, emot fylleri och dryckenskap.
N:o 104 och Uti. N:o 148.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit yrkadt, att Kongl. Förordningen den 26 Augusti 1813, emot fylleri och dryckenskap, måtte, såsom ej uppfyllande det dermed afsedda ändamål, helt och hållet upphäfvas, eller åtminstone en förklaring öfver 1 §. deraf meddelas, så att den, på hvilken det kan förmärkas, att han starka drycker förtärt, utan att han likväl är så öfverlastad, att han deraf är oredig till sin sinnesförfattning och synbarligen drucken, blifver från ansvar fredad, äfvensom att 11 §. måtte undergå den förändring, att endast Häradsrätt varder behörig
Domstol att upptaga och afdöma dryckenskapsförseelser, begångna å landet; till stöd för hvilka yrkanden blifvit anfördt: att omförmälda Förordning, tillkommen i den öfvertygelse, att stränga straffbeslämmelser skulle hämma en last, som i sitt tilltagande hotade samhället med ett djupt ingripande ondt, innebure ett misstag deruti, att man icke allenast bestraffade en last, utan äfven stadgade allt för stränga straff, så att, enligt samma Förordning, en person kunde, fastän han aldrig i rusigt tillstånd begått någon annan förseelse, blifva, lika med våldsverkaren, en fästningsfånge och derigenom från välstånd i fattigdom försatt, hvarjemte Författningen lätt lämpade sig till förföljelse; att den i Förordningens 1 §. anförde beskrifning på den, som gjort sig skyldig till ansvar för dryckenskap, vore i så måtto ofullständig , att den person, hvilken väl icke öfverlastat sig af starka drycker eller med oredig sinnesförfattning ett sådant tillstånd röjde, men på hvilken det dock kunde märkas, att han af starka drycker njutit, icke vore, genom något i §. gjordt undantag, från ansvar fredad; att stadgandet, det Konungens Befallningshafvande eger döma, i fråga om dryckenskapsBih. till R.
Prat. 184*• 10 Sami. 1 A/d. 53 4iS Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o i8y. förseelser, begångna å landet, nödsakade den tilltalade, jemte vittnen, att resa till länsresidentet, en väg ofta mångdubbelt längre, än som i annat fall varit af nöden, samt, att, om den tillåtna, men sällan begagnade, utvägen anlitades, att förvisa undersökningen till Häradshöfding med. biträde af två Nämndemän, så vunnes derigenom icke den åsyftade skyndsamheten med lagförandet af drvckenskapsförseelser, emedan rättegångssättet, i stället att förenklas, tvärtom invecklades, då undersökningen måste, vid hvarje jäfs-invändning emot vittnen, uppskjutas, enär domfört antal för denna invändnings pröfvande naturligtvis saknades.
Vid öfvervägande af hvad sålunda yrkadt blifvit, hafva, under tillämpning af den grundsats, att missbruk af starka drycker utgör en last, hvilken, i och för sig sjell betraktad, straffas genom sina förderfliga verkningar på den, som densamma utöfvar, men, oin derigenom offentlig förargelse förorsakas eller andras frid och säkerhet störas, jemväl antager egenskapen afbrott, samt inträder i och med detsamma på allmänna straffrättens område, Rikets Ständer väl icke funnit ofvanberörde Förordning bora helt och hållet upphäfvas, men dock i vissa delar undergå ändring, hvarvid Rikets Ständer i främsta rummet fästat uppmärksamhet derå, hurusom förevarande Författning innehåller, att den gjort sig till ansvar för fylleribrott förfallen, som genom missbruk af starka drycker så öfverlastar sig, att af hans åtbörder eller orediga sinnesförfattning synbarligen märkas kan, alt han är drucken; och—som denna beskrifning synes vara mindre lämplig, enär bevisningen om förseelsens verklighet derigenom blifvit till en del gjord beroende äf vittnens enskildta begrepp om den tilltalades sinnestillstånd, hafva Rikets Ständer ansett detta lagbud böra i mera enkla och bestämda ordalag affattas.
Vidare skulle Författningen, i följd af hvad Rikets Ständer här ofvan i underdånighet yttrat, bestämdt utmärka, att ansvar för fylleri endast eger rum, då förargelse i allmänna lefvernet derigenom åstadkommes.
Hvad sjelfva ansvaret beträffar, så anse Rikets Ständer de för förnyade förseelser stadgade påföljder dels af förhöjda böter, dels af arbete å correctionshus icke vara ändamålsenliga, då, utom det att en på fylleri begifven person icke lärer kunna räknas till den dass af brottslige, för hvilkas återfall i samma brott allmänna säkerheten fordrar ökade bestraffningar, det måste i betragtande tagas, att dryckenskapslasten vanligen åtföljes af misshushållning och att den, som nedsölar sig i denna last så, att han flera resor derföre tilltalas, merendels kommer i en •fördelagtig ekonomisk ställning, hvilken ytterligare måste försämras genom erläggandet af betydliga bötesbelopp, men ännu mera genom den felandes afsändande till arbets-inrättning och skiljande under längre Expeditions-ZJtskottets Förslag till uriel.
Skrifvelse, N.o 187. 4'9 tiel från vården af sin egendom, hvaraf följden slutligen blifver, alt han med hustru och barn faller faltig-im ättningen till last.
Rikets Ständer äro derföre af den mening, att böterna för fylleri böra, hvarje gång åtal sker, endast utgöra det belopp, som nu för första resan är stadgadt; att påföljden af ej mindre corrections-arbete, än den med ärelöshet jemförliga förlusten af medborgerligt förtroende, bör borttagas och att den felande, i stället, när han ej af tre undergångna bestraffningar för fylleri i allmänna lefvernet låtit sig rätta, utan fjerde gången eller oftare gör sig till samma brott saker, skall anses förfallen att under förmyndare vård ställas, om sådant af vederbörande äskas, med rättighet likväl att åter blifva försatt i myndighetstillstånd, i händelse han bättrar sitt lefverne.
Slutligen, för att befordra enhet i rättegångs-ordningen, anse Rikets
Ständer befattningen att döma öfver fylleribrolt böra från Konungens Befallningshafvande öfverflyttas till allmänna domstolarne, helst denna domsrätt dessutom icke allenast är oförenlig med Konungens Befallningshafvandes bestämmelse, utan ock föranleder till betydliga kostnader, hvilka parter och vittnen, genom inställelse vid Lands-Canzlien, måste vidkännas.
I öfverenstämmelse med dessa åsigter, hafva Rikets Ständer för deras del beslutat, att Kongl. Förordningen den 24 Augusti 1813 emot fylleri och dryckenskap bör erhålla följande förändrade lydelse: 1 §'.
Den, som af starka drycker synbarligen öfverlastad är, och i sådant tillstånd träffas å väg, gata eller annat allmänt ställe, bote, hvarje gång, lian derför tilltalas, tre Riksdaler sexton skillingar.
Domes någon fjerde gången eller oftare till ansvar för fylleri, vare, om han är nryndig, dessutom under förmyndare ställd, då påstående derom göres; dock att den således sakfälde må, der han sitt lefverne bättrat, efter två års förlopp, anmäla sig hos
Domstolen att åter varda myndig förklarad.
Om någon inför Konungens Befallningshafvande eller någon Domstol, vid allmänna sammankomster, läsförhör, stämmor, auetioner, marknader, skjutsningar eller skallgångar, finnes af starka drycker öfverlastad, den fälles till dubbla böter emot hvad här ofvan blifvit utstakadt; och eger Konungens Befallningshafvande, Domare, Kronobetjent eller annan tillstädes varande förrättningsman, att en sådan genast afvisa, eller, der omständigheterne så fordra, med honom låta förfara, på sätt 7 §. här nedan förmäler.
Hvad allmänna Lagen i 3 Cap. 4 §. Missgernings-Balken, Kongl. Brefvet den 17 Augusti 1738 och Kongl. Förklaringen den 29 November 1823, 420 Expeditions-Utskottels Förslag till uncl.
Skrifvelse, IV.-c 187. för fylleri i Kyrka stadga, kommer äfven hädanefter att fega rum, jemte det ansvar, som denna Författning för fylleri i allmänhet föreskrifver.
Eho, som trugar eller förleder annan att förtära starka drycker, så att han deraf blifver öfverlastad, bote hvarje gång Tre Riksdaler sexton skillingar.
Öfvermage, som af starka drycker öfverlastar sig, ages af föräldrar eller husbonde, i närvaro af krono-, stads- eller police-betjent; men den, som till öfverflödig förtäring en sådan förleder, bote Sex Riksdaler trettiotvå skillingar. 2 §.
Prestman, som under tjenstens utöfning är af starka drycker öfverlastad, vare sitt prestembete och innehafvande tjenst förlustig.
Är någon annan, vid förrättande af Kongl. Maj:ts och Kronans tjenst, drucken, bote dubbelt emot det, som i 1 §. 1 mom. utsatt är.
Sker det tredje gången, blifve han ock, efter omständigheterna, på vissa år eller lör alltid från tjensten afsatt.
I afseende på prestmän, som utom tjenstgöringen beträdas med fylleri, galle föreskriften i 19 Cap. 23 §.
Med de till Krigs-staten hörande personer förhålles efter Krigs-Artiklarne. 3 §•
Begår någon brott i fylleri, må hans tillstånd ej lända honom till ursägt, utan skall han, jemte ansvar efter denna Förordning, vara underkastad alla de påföljder, som Lag och Författningar i hvarje fall föreskrifva, dock att böter för fylleri icke ega rum för den, som för annat brott gjort sig till högsta kroppsplikt skyldig. 4 ^
Förtär någon så omättligt starka drycker, att han deraf dör, varde i tysthet begrafven. 5 §.
Om på sådant ställe, der bränvin eller andra starka drycker försäljas, någon finnes i den mon öfverlastad, att han synbarligen, icke utan våda för sig sjelf och andra, kan lemnäs utan tillsyn och biträde; vare värd skyldig att honom vårda, tilldess det rusiga tillståndet upphört, och i fall sådant af Expeditions-Utskotuts Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o 187.
421 värd underlåtes, och skada derigenom inträffar, plikte värden Sex Riksdaler trettiotvå skillingar, hvarförutan, vid förnyad enahanda försumlighet, det på vederbörandes bepröfvande, efter omsländigheterne, må ankomma, huruvida värd af sin näringsrättighet må förklaras förlustig. 6 §.
Vid Sex Riksdaler trettiotvå skillingars bot och förlust af all rätt till betalning för varan, forbjudes allt utborgande af starka drycker ej mindre ät omyndige studerande under deras vistande vid Academier, Gymnasier och Skolor, utan föräldrars, förmyndares eller lärares vettskap och vilja, än åt tjenstefolk, gesäller och lärgossar samt gemenskapen af krigsmagten, utan vederbörande husbönders, mästares eller befälhafvares lof. 7 §.
Hvar och en, som af starka drycker öfverlastad, träffas på väg eller gata, må, när dess behöriga vårdande icke annorledes låter sig verkställa, förvaras i häckte, tilldess han återvunnit sina sinnens bruk.
Gör han å förenämnde eller andra allmänna ställen, såsom värdshus, näringsställen och krogar, i fylleri oljud, eller förnärmar andras fred och säkerhet, skall han ovillkorligen i häkte inmanas; dock bör lian, sedan han åter blifvit nykter, på fri fot ställas, derest ej sådant brott är begånget, hvarför han efter Lag i fängelse hållas må. 8 §.
Alla i denna Förordning bestämda böter skola fördelas på det sätt, att två tredjedelar tillfalla åklagaren, och den återstående tredjedelen de fattige i den församling, der förbrytelsen skett.
Med fördelningen af de böter, som, jemte fylleriböter, enligt denna stadga, kunna efter allmänna Lagen och serskildta stadgar åläggas, kommer att förhållas, på sätt i hvarje fall föreskri fvet är. 9 §•
Saknas tillgång till gälldande af de böter, som efter denna Förordning åläggas, skola de förvandlas till fängelse vid vatten och bröd, enligt den i 5 Gap. 4 §.
Straff-Balken fastställde beräkning.
Är, jemte fylleri, andra brott begångna, och förvandling af böter skall ske, förhålles efter de grunder, som uti 11 punkten af Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 utstakas. 4^2 Expeditions-Utskotlets Förslag till und.
Skri/velsej N.o 187. 10 §.
Förbrytelser emot denna Förordning skola åtalas vid allmän Domstol eller Police-inrättning; dock så, att, om den tilltalade tillika är anklagad för brott, som till Police-Kammarens upptagande ej hörer, fylleribrottet bör af allmän Domstol behandlas. 11 §.
Lands- och Stads-fiscaler samt Krono-, Stads- och Poliee-betjente äligge att å fylleribrott hafva noggrann uppsigt och dem vederbörligen åtala, vid laga ansvar, om sådant åsidosattes.
De fylleribrott, som icke inom sex månader, sedan de sig tilldragit, hvarje månad till trettio dagar räknad, blifva hos vederbörlig
Domstol eller Police-inrättning anmälde, äro sedermera icke åtal underkastade. 12 §.
Om tid och sätt till ändringssökande i utslag, som af allmän Domstol, i mål angående fylleribrott, meddelas, galle hvad i thy fall om brottmål i allmänhet stadgadt linnes.
Huru ändring i Police-Kammares utslag sökas må, är serskildt föreskrifvet. 13 §.
Denna Förordning skall en gång om året från predikslolarne kungöras, nemligen Söndagen näst före Michaelisdag; och åligger det värdar, vid Fem Riksdalers vite, draga försorg, att ett exemplar häraf i alla värdshus, källare, näringsställen och gästgifvaregårdav finnes på väggen i något allmänt rum anslaget.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 20 Januari 1841. Expeditions-Unkottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.a 188. 423 N:o 188.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 9 Jan. 1841.
Preste-Ståndet den i3 — — Borgare-Ståndet den i5 — — Bonde-Ståndet den 20 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående sättet för utgörandet af Städernes j utom Stockholm } incjvarterings-besvärj samt om en jemnare och rättvisare fördelning deraf.
(Stats- saint Allm. 13esv. och Ekon.
Uti, N:ris 1 sch 81.) S. A. K.
I anledning af hvad rörande Städernes, utom Stockholm, inqvartering, blifvit af Rikets Ständer vid sista Riksdag jttradt och tillgjordt, hade E. K. M. behagat till Rikets nu församlade Ständer, under den 15 Januari sistlidne år, aflåta Nådig Skrifvelse, hvilken, med dertill hörande handlingar, jemte hvad i öfrigt rörande detta ärende hos Rikets Ständer förekommit, Rikets Ständer i behörigt öfvervägande tagit och få, med föranledande häraf, underdånigst anföra: l:o Beträffande grunderne för utgörandet af den ständiga inkvarteringen i Städerna^ utom Stockholm.
I afseende härå innehåller E. K. M:s Högstberörde Nådiga Skrifvelse det förslag: 3tt ifrågavarande inqvartering skall af Staten, enligt tariffen uti inqvarterings-stadgan, bekostas; men att service-kostnaden bör, enligt samma tariff, drabba de städer, hvar för sig, der trupp, tillhörande Armeen, är inqvarterad; att, der tillgång till inqvartering i Kronans hus icke finnes, ersättning i contant af Statsverket utgifves till inqvarterings-lagaren, eller till inqvarterings-gifvaren, der inqvartering in natura måste till någon del preesteras af staden, samt att service-kostnaden af städerne till inqvarteringstagarne utgöres antingen i contant till dem, som njuta inqvartering, vare sig i Kronans lius eller med contant af Staten, eller ock medelst afdrag å inqvarteringsersättningen för den inqvartering, som af Städerna in natura lemnäs.
Rikets Ständer hafva redan vid föregångne Riksdagar gillat den grundsats, att stall- och magazins-rum böra in natura af Kongl. Maj:t och Kronan tilldelas garnisonerande Cavalleri-trupper; äfvenså hafva Rikets Ständer funnit, att garnisonerande trupper i allmänhet, med deras befäl och vederlikar, 4z4 Expeditions-Utsfsottets Förslag till und.
Skrifvelsej N.o 188. böra, så vidt tillgång dertill finnes, utan anskaffning eller byggnad, åtminstone tills vidare, af nya hus för Kronans räkning, inqvarteras i Kronans redan befintliga bus och byggnader; endast brist på erforderliga lägenheter, elier medel till sådanas anskaffande, har hittills föranledt inqvarteringens utbetalande i contant; hvaraf allt synes följa, att, der contant utbetalning eger ruin, boldén ock af Staten bekostas.
Med antagande af denna, äfven af E. K. M., uti Dess Nådiga Skrifvelse, gillade slutföljd, och enär några utvägar till anskaffande för