Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Brot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 1 Eäft. 15 98 Stats- Utslcottcts Utlåtande N:o 139. inspektörer i det stift, hvarom (råga vore; alt inspeklörsbefallningen äfven skulle kunna sökas genom derom gjord skriftlig anmälan hos landslaget, som dervid egde pröfva, huruvida den sökande kunde uppföras på förslaget eller ej; att folkskoleiuspektörerne, hvilka icke skulle )å vara anställde i någon annan statens tjenst, skulle undfå förordnande för hvarje gång på högst fem år och åtnjuta i årlig lön 5,000 R:dr jemte 1,000 R:dr för resekostnader; och att om landstinget af förekomne anledningar pröfvade rättvist alt efter fem års förlopp skilja inspektören från hans befattning, landstinget borde ega magt dertill, i hvilket lall landstinget äfven borde genast upprätta nytt förslag till tjenstens återbesättande; att alla ledamöter i skolstyrelsen måtte utses och väljas af kommunalstämman, hvarigenom pastors i församlingen hittills sjellskrifna ordförandeskap måtte upphöra, hvilket deremot af kommunalstämman borde få uppdragas åt den af skolstyrelsens ledamöter, som dertill ansågos mest lämplig, och att Rikets Ständer måtte till Kongl.
Maj:ts disposition ställa ett anslag af 10,000 R:dr att användas såsom premier för goda läroböcker åt folkskolan, med särskildt fästadt afseende på de tvänne läroäm nena, naturlära och statskunskap; samt att för beredande af tillgångar för de förökade utgifter folkundervisningen, sålunda ordnad, komme alt medföra, mätte i främsta rummet få användas hela den personliga skyddsalgiften och att hvad som derutöfver kunde erfordras finge tagas af bränvinsskalten; af Per Östman från Wester-Norrlands län, hvilken (i motion N:o 213) fästat uppmärksamheten å den vanlottade belägenhet, hvari Hemsö kapellförsamling inom Gudmundrå pastorat i ofvannämnde län sig befunne.
Denna församling belägen å en ö, som delar Ångermanelfven i 2:ne grenar vid dess utlopp i hafvet, bestode af 3£ mantal förmedladt skatte, fördelade på 21 hemmansåboer.
Öns befolkning, som förutom bemälde hemman«åboer utgjordes af några torpare med små jordlotter och fiskare, hade genom stora uppoffringar och ihärdigt arbete uppbyggt en mot folkmängden svarande kyrka, inköpt boställsjord åt predikanten samt inrättat nödig folk— skoleiokal.
Då emellertid folkmängden icke utgjorde mer än 456 personer, deraf år 1861, 106 befunno sig i skolåldern, vore församlingens andel i skyddsafgiften icke större än 52 R:dr.
Väl hade församlingen derjemte åtnjutit ett anslag af statskassan stort 80 R:dr, hvarförutan hvarje mantalsskrifven person på ön fått tillskjuta 19 öre, hvilket tillhopa utgjorde 54 R:dr, men med dessa knappa tillgångar bade någon examinerad lärare icke kunnat der anställas, utan hade man nödgats åtnöja sig med biträde af predikanten.
Denne, som lör delta sitt besvär åtnjutit 160 R:dr årligen, hade dock, till följd af sina presterliga åligganden icke kunnat meddela undervisning mer än 5:ne dagar i veckan under fem månader af året.
På grund af dessa förhållanden har motionären föreslagit, att Rikets Ständer mätte af den till folkskolorna utgående, personliga skyddsalgiften anslå ett särskildt lönebidrag af 200 R:dr till en examinerad lärare inom Hemsö församling, mot det Stats-UtsJcoUets Utlåtande N:o 139.
99 att församlingen, med tillhjelp af den hittills vanliga halfva skyddsafgift, håller sin folkskola i det ordnade skick, som författningarne föreskrifva; hvarjemte och enär kapellpredikanten på ön i lön uppbure endast 17 tunnor korn och en tunna råg, samt innehade ett boställe derå blott en häst och 2 kor kunde födas, motionären föreslagit, att Rikets Ständer, under behjertande att Hemsö kapellförsamling icke mägtade åstadkomma vidare tillökning i predikantens lön, måtte såsom tillökning i hans lön anslå ICO R:dr årligen till dess en ändamålsenlig reglering af presterskapets löner kunde blifva genomförd. af Jonas Andersson från Östergötlands län, hvilken (i motion N:o 401), under erinran hurusom i allmänhet det erfordrades mycken tidsuppoffring för folkskolelära alt bemägtiga sig sin för lifvet erforderliga arithmetiska grundval, de fyra enkla räknesätten, fästat uppmärksamheten å den tidsvinst och säkerhet i att räkna, som en af Geschwornern J. A. W. Busch uppfunna mnemonisk method medförde, förutom att den hos barnen underhölie ett lifligt intresse för sitt läroämne; och har motionären, med bifogande af åtskilliga intyg om berörda methods fördelar, föreslaget, det en summa af Tre Tusen R:dr måtte från åttonde
Ilufvudtilelns tillgångar anslås såsom resepenningar, dagtraktamente och resetidsersältning åt uppfinnaren af sagda method, mot skyldighet för honom alt —• ju förr desto heldre, — å de ställen, från hvilka kunskapers spridande till det uppvexande slägtet aldra bäst befordrades, eller, med andra ord, å folkskole-seminarierna i riket hålla föreläsningar öfver mnemonikens tillämpning på arithmetikens elemenler; samt af Sven Rosenberg från Christianstads län, hvilken (i motion N:o 393) fästat uppmärksamheten å ett af C. Georg Starbäck påbörjadt och till en del utgifvet arbete: ”Berättelser ur Svenska Historien”, hvilket genom sin enkelhet och llärdlöshet i formen och sitt låga pris, syntes blifva en särdeles lämplig lärobok för våra folkskolor — samt föreslagit, det Rikets Ständer ville för sin del besluta, att ett erforderligt belopp af besparingarne å de för folkundervisningens befrämjande anslagna medel borde användas till inlösen af nämnda arbete till så stort antal exemplar, alt åtminstone hvarje folkskola måtte deraf erhålla ett inbundet exemplar.
Samtliga de framställningar, hvilka sålunda blifvit i afseende å detta ämne gjorda, har Utskottet till behandling förehaft, dervid Utskottet ansett sig höra i främsta rummet afgifva utlåtande öfver det af Kontraktsprosten Janzon och flere af motionärerne inom Bonde-Ståndet väckta förslag, att hela den personliga skyddsafgiften måtte, dels lill befrämjande i allmänhet af folkundervisningen och dels till förbättrande af folkskolelärarnes lön, efter folkmängden till kommunerna utdelas, och i sammanhang dermed äfven den af Kongl.
Maj;t gjorda nådiga framställning om den personliga skyddsafgiftens anslående till folkundervisningens befrämjande.
Vid sistlidne riksdag, då framställning i förstnämnda syfte gjordes, förklarade Rikets Ständer, i likhet med hvad dåvarande Stats-Utskott tillstyrkt, sig höra fasthålla den ditintills följda grundsats, att folkskoleväsendets fullständiga ordnande hvar - 100 Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 139. ken kan eller bör åstadkommas endast på Statsverkets bekostnad, utan att endast bidrag härtill må af Staten lemnäs, men i öfrigt ankomma på vederbörande kommuner att med egna medel tillvägabringa en tidsenlig utveckling af folkskolorna.
Än mindre skäl att göra en så genomgripande förändring i det hittills följda systemet förefinnes nu, sedan ytterligare tre år förflutit under fortsatt tillämpning af samma grundsats.
En sådan förändring skulle ock helt och hållet rubba de anordningar, som förut vidtagits till folkbildningens befrämjande.
Enligt hvad af de till Eckiesistik-departementet inkomna uppgifter kunnat inhemta?, utgöra de bidrag, som för närvarande, under förbehåll af Statens tillskott, af församlingarne utgå till folkundervisningens befrämjande, eli belopp af 258,000 R:dr.
Dessa medel skulle, om de anslagna statsmedlen icke längre efter bestämda grunder användes, utan i stället fördelades efter folkmängden, uppoffras.
Hela den tillökade kostnaden för folkskolorna skulle komma att drabba Staten och den hittills följda grundsats, att det är kommunens pligt alt underhålla sin folkskola, upphäfvas.
Vidare skulle genom ett sådant utdelande af anslaget efter folkmängden, Staten fråntagas all pröfningsrätt öfver statsbidragets behöflighet och tillräcklighet.
Sålunda skulle kunna inträffa, att en del församlingar finge mer än tillräckliga tillgångar, under det andra kommo i verklig brist.
En inom Utskottet uppgjord, detaljerad beräkning, på grund af de sistlidet år till Ecklesiastik-departementet inkomna uppgifter, har ock visat alt sådant verkligen skulle blifva förhållandet.
Vid den första uppsättningen af lärare, då folkskolor skulle öfverallt i landet först upprättas och således behofvet var lika öfverallt, kunde en så beskaffad utdelning med något skäl vidtagas; men sedan numera förhållandena utvecklat sig så högst olika på olika ställen, vore det, i Utskottets lanke, icke lämpligt att, utan afseende på befintliga förhållanden och utan pröfning af större eller mindre behof, endast efter innevånare-antalet bestämma Statens bidrag.
Vid fastställandet af det bidrag, Staten billigtvis bör lemna till folkskolornas förbättring, måste nemligen afseende fästas ej blott å folkmängden, utan äfven å befolkningens större eller mindre grad af täthet, dess välmåga och den utveckling folkskoleväsendet hittills uppnått i församlingen, äfvensom huruvida församlingen genom fromma stiftelser och donationer må kunna, utan bidrag af Slaten, sjelf utveckla och bekosta sitt skolväsende.
Genom skvddsafgiflens öfverlemnande komme slutligen understödet alt gifvas församlingarne i stället för åt skolan, hvilkens behof dock, för det uppvexande släglets väl, bör af Staten med största omsorg vårdas.
Det är icke osannolikt, att, der skolans behof redan vore fyldt genom församlingens försorg, församlingen skulle af Statens tillkomna anslag taga sig anledning att återtaga förut gifna bidrag, och Statens bidrag sålunda träda i stället för församlingarnes.
Maj:ts nådiga framställning om den personliga skyddsafgiftens anslående till folkundervisningens befrämjande jemväl under nästkommande statsregleringsperiod, har det synts Utskottet, som, enär numera vissa statsinkomster Stats- Utskottets Utlåtande N:o 139.
101 icke anvisas för vissa bestämila utgifter, ett lämpligare sätt vid denna riksdag kunde och borde vidtagas för anvisande af de summor, som för folkundervisningens befrämjande af Rikets Ständer anslås.
Vid de närmast föregående riksdagarne, då ifrågavarande anslag ännu voro nya, kunde skäl förefinnas för vidtagande af nämnda åtgärd, men numera, sedan tvänne statsregleringsperioders erfarenhet blifvit vunnen, synes intet hinder möta för att en del af de ifrågavarande anslagen å ordinarie stat uppföras, samt att de öfriga anvisas å Riksgälds—kontoret, utan att vid anslagens bestämmande den halfva personliga skyddsafgiflens belopp behöfver hufvudsakligen afses och ulan de invecklade liqvider mellan Stats-kontoret och Riksgälds-kontoret, som a! skyddsafgiflens användande til! visst bestämdt statsbehof blifva en följd.
P.i grund af hvad sålunda blifvit anfördt, får Utskottet, som bär nedan kommer att i särskilda fall meddela utlåtande, hvilka anslag, enligt Utskottets tanke, böra å ordinarie eller extra stal uppföras, hemställa, a) att hvad i ofvanomlörmälda hänseende blifvit af Kongl.
Maj.t och af enskilde motionärer föreslagit, icke må vinna Rikets Ständers bifall.
Likaledes anser sig Utskottet icke kunna hos Rikets Ständer förorda det af Kyrkoherden Otterström väckta förslag, att
Slaten måtte återtaga den del af den personliga skyddsafgifteu, som hittills varit anslagen alt utgå till kommunerna under namn af folkskoleafgift, och alt Slaten deremot, under förutsättning att lönen för en examinerad folkskolelärare vid fast skola skulle bestämmas till 400 R:dr, för hvarje sådan lärare lemnade (örsamlingarne ett understöd af 500 R:dr årligen.
Då nemligen Rikets Ständer, uti skrifvelse den 21 Juni 1848 förklarat, att den vid nästföregående riksdag i sammanhang med nedsättning till hälften af personliga skyddsafgiften, beslutade afgift till folkundervisningens befrämjande af 12 sk.
R:ko för raan och 6 sk.
R:ko för qvinna borde, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers derom då aflåtna underdåniga skrifvelse och Kongl. Maj:ts derpå grundade nådiga Kungörelse af den 15 Mars 1840, utan att vid riksdagarne erfordra förnyelse, fortfara alt i framtiden utgå, så länge behofvet af samma afgift förefunnes och intilldess Rikets Ständer funno sig föranlåtna, alt beslutet derom i grundlagsenlig ordning upphäfva, samt det icke lärer kunna förnekas, att i det ännu ofullkomnade skick, hvari folkskolan på många ställen för närvarande befinner sig, kommunerna fortfarande äro i behof af detta understöd, torde skäl för dess indragande nu icke förefinnas.
Motionärens förslag, att Slaten borde med ett lika belopp, motsvarande § af den till skollärarne utgående lönen, bidraga till hvarje fast folkskola, skulle, om det anloges, helt och hållet upphäfva grundsatsen, att det är kommunens skyldighet i främsta rummet att underhålla sin folkskola, äfvensom det skulle föranleda Staten att mellankomma med understöd äfven der, hvarest skolan redan är väl ordnad och sålunda icke i behof af hjelp, hvartill kommer att i en stor del församlingar det, till följd af 102 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139. befolkningens gleshet, är omöjligt eller åtminstone mindre ändamålsenligt alt inrätta fasta skolor; och får Utskottet i följd häraf hemställa, b) att sistberörda förslag ej må lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
I fråga om folkskolelärare-seminarierna har Kongl.
Majit, som funnit en inskränkning i dessa läroanstalters antal böra ega rum, äskat en förhöjning i de vid dem anställde lärares vilkor.
Samtlige de motionärer, som i detta ämne väckt förslag, hafva äfven yrkat dels en förminskning i dessa seminariers antal, dels en utvidgning af dessa bildningsanstalter och en förbättring af föreståndarnes och lärarnes löner.
Den stora vigt, som, då man afser folkskoleväsendets utveckling, måste läggas på en fullständig och ändamålsenlig seminarii-inrättning, är så allmänt insedd och erkänd, att Utskottet icke lärer behöfva för ådagaläggandet deraf ingå i en utförligare framställning.
Första vilkoret för att folkskolan skall kunna uppfylla sin stora bestämmelse är otvifvelaktigt det, att läraren är fullt vuxen sitt maktpåliggande kall, och att han erhållit den grundliga bildning, som erfordras håde för en fullgod insigt i de läroämnen, han skall begagna, och för kännedomen af det mest ändamålsenliga sätt att åt lärjungarne meddela dessa kunskaper.
Af dessa skäl har Utskottet ansett lärare-seminariernas utvidgning och deras förseende med tillräckliga anslag vara ett af de föremål, som i främsta rummet böra afses, då fråga är om folkbildningens befrämjande.
Att i spetsen för hvar och en af dessa bildningsanstalter ställes en man, som med en omfattande bildning förenar en förtrolig kännedom af det nu mera nästan till en särskild vetenskap utbildade sältet för läroämnenas behandling inom folkskolan, och att lärarne besitta den grundliga bekantskap med sina undervisningsämnen, utan hvilken de icke kunna bibringa sina elever hvarken en verklig kunskap i dessa ämnen eller en lefvande håg för dem, utan endast en ytlig, ofta anspråksfull bokstafskunskap, är ett lifsvilkor för folkskolans bestånd och verksamhet.
Utskottets tanke bör derföre en seminarii-föreslåndare sältas i den ställning, att han kan åt detta magtpåliggande kall egna hela sin verksamhet och fästa sig dervid, såsom vid sitt lifs mål.
Utskottet har derföre icke ansett sig kunna föreslå en seminarie-föreståndares lön till lägre belopp än till 3,000 R:dr med rättighet, att i likhet med lärare vid elementarläroverken för livart femte tjensteår, efter början af nu ingående slatsregleringsperiod, åtnjuta löneförhöjning af 500 R:dr, intilldess lönen uppgår lill 4,000 R:dr.
De vid seminariet anstå.bie lärarne böra, efter Utskottets mening, hafva i lön 1,000 R:dr, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139.
103 med enahanda räll till löneförhöjning, som adjunkter vid elementarläroverken, likväl med iakttagande dervid att tiden för åtnjutande af dylik förmån, beräknas på enahanda sätt, sorn för seminarie-föreståndaren här ofvan blifvit bestämdt.
I)å lönevilkoren sålunda förbättras, böra å andra sidan fordringarne på en ådagalagd grundlig bildning hos dem, som skola bestrida dessa ansvarsfulla platser, vara fullt berättigade och Utskottet anser, alt, i enlighet med hvad Kongl. Maj:t föreslagit, seminariernas föreståndare äfvensom öfrige lärare böra hafva aflagt kunskapsprof, motsvarande dem, som för anställning vid elementarläroverk äro stadgade, nemligen filosofiekandidal-examen äfvensom ett af Kongl. Maj-.t med hänsyn till seminariernas bestämmelse särskildt förordnadt undervisningsprof, Kongl.
Majit dock öppet lemnadt att i särskildt förekommande fall från fullgörande af hvad sålunda i ena eller andra hänseendet föreskrifves lemna befrielse.
Af högsta vigt anser
Utskottet det vara, att eli tillräckligt antal lärare äro vid seminariet anställde; och enligt
Utskottets tanke kan undervisningen i de hufvudämnen, hvilka böra vid dessa läroanstalter bibringas, nemligen kristendom, svenska språket, matbematik, naturalhistoria, historia, geografi, samt tillika ledningen af den öfningsskola, hvars ändamålsenliga skick är för elevernes insigt i methodiken och och för deras praktiska utbildning af så väsendtlig vigt, svårligen på ett tillfredsställande sätt bestridas, med mindre än att vid hvarje seminarium finnes, utom föreståndaren, minst lyra lärare.
Delta lärareantal är visserligen ringare än det, som vid ändamålsenligt ordnade folkskolelärare-seminarier i andra länder linnes, i hvilket afseende Utskottet får exempelvis nämna, att det Danska lärare-seminariet i Jonstrup har, utom föreståndaren, fem lärare, det innevarande år upprättade folkskolelärare-seminariet i Finland likaledes fem lärare utom direktorn o. s. v., men lärarekrafterna torde dock kunna blifva någorlunda tillräckliga, enär föreståndaren bör, icke blott leda det hela, utan äfven i något eller några ämnen deltaga i undervisningen.
För undervisningen i sång och musik samt i teckning måste älven skicklige lärare anställas, och har Utskottet, med afseende på dessa ämnens synnerliga vigt för folkskolan, lill aflöning för nämnda lärare-platser äfvensom till arfvode för bestridandet af undervisningen i gymnastik och trädgårdsskötsel vid skollärare-seminariet icke ansett kunna beräknas mindre sammanlagdt anslag än 2,400 R:dr.
Alt lokalen för en så vigtig läroanstalt bör vara rymlig och sund, lärer icke bestridas, och då till det anslag, som för delta ändamål erfordras, komma de oundgängliga kostnaderna för nödig materiel, ved, ljus m. m., har Utskottet funnit utgifterna för dessa behof böra beräknas öfverhufvud lill 2,000 R:dr.
Det årliga anslaget för ett fullständigt manligt seminarium blifver efter denna beräkning något mera än 11,000 R:dr och för ett qvinligt något mindre, enär antalet elever, efter hittills vunnen erfarenhet, bör antagas vid ett seminarium af sednare slaget blifva mera inskränkt samt undervisningen icke så utsträckt, då den 104 Stats-UtsJcottets Utlåtande N:o 139. lämpas efter gällande bestämmelser i afseende på de lärareplatser, vid hvilka qvinnor kunna antagas.
Hvad åter beträffar seminariernas antal, måste det erkännas, alt då vid folkskolornas första inrättning flere tusen skollärare skulle på en gång och inom kort tid bildas, ett större antal läroanstalter var behöfligt och måste inrättas.
Nu deremot, sedan det första behofvet af lärare är i det närmaste fyldt och utvidgade kommunikationer i högst betydlig grad lättat tillfället alt besöka andra orter, än de närmast belägna, är förhållandet icke mera detsamma.
Grundsatsen att i hvart stift borde finnas ett seminarium är ock numera brulen, sedan icke mindre än Irenne still äro i saknad af seminarier för manliga elever.
Om man först afser de manliga eleverna skulle, efter Utskottets tanke, ett seminarium för Lunds stift och till— glänsande landskap, ett i vestra delen af riket, ett i Östergötland för de östliga landskapen och Gotland, elt lör de omkring Mälaren och Hjelmaren belägna landskap samt ett i Norrland göra tillfyllest för det nuvarande behofvet.
Under de seduasle åren har antalet manliga elever vanligen utgj<>rt mellan 500 och 400, och om detta antal, i anseende till lärokursens ökade tångd, skulle stiga ti 1 omkring 500, blefve antalet af lärjungar inom hvart seminarium att beräkna tili ungefär 100, hvilket antal icke torde kunna anses större, än att elevernes utveckling kan af läroanstalten noggrann! och med omsorgsfull vård följas.
På grund häraf har Utskottet ansett sig kunna vid beräkningen af det behöfliga anslaget antaga antalet af behöfliga seminarier för manliga elever lill högst fem.
För qviniiga elever åter har Utskottet ansett undervisningsbehofvet kunna nu fyllas af en läroanstalt för bela riket, enär sammanlagda antalet af lärjungar i de för delta behof afsedda seminarierna hittills i allmänhet icke uppgått till mera ån 50 å 60.
Då detta antal utan svårighet kan inom en bildningsanstalt undervisas, torde det för det närvarande icke vara erforderligt att bekosta flera bildningsanstalter af detta slag.
Skulle deremot erfarenheten visa, alt antalet elever i framtiden till— vexer, så lärer Staten icke undandraga sig alt, i mån af det uppkommande behofvet, öka de qviniiga seminariernas antal.
Till anläggande af elt nytt seminarium i Luleå har Utskottet icke ansett sig kunna tillstyrka Rikets Ständers bifall.
Det för denna åtgärd anförda skälet, att folkskolelärare till behöfligt antal icke linnes i en del af socknarne inom Norrbottens län, torde ega full tillämplighet äfven inom andra, aflägsna och glest bebodda delar af landet, och bristen måhända snarare böra afhjelpas genom elt mera tillräckligt anslag till folkskolelärare-löner än genom upprättandet af ett nytt seminarium särskildt för några få socknar i landet.
Hvad åter angar det förhållandet, alt elever från de Finska och Lappska socknarne, sedan de i stifts-staden inhemtat kännedom i Svenska språket och hunnit vänja sig vid lefnadssältet på denna ort, icke skulle vilja återvända till hembygden, så synes ingen säkerhet vara för handen, alt ju samma Stats-Utsliotiets Utlåtande N:o 139.
105 samma svårighet skulle kunna inträffa äfven om ett nytt seminarium blefve inrättadt något nordligare, eller i Luleå.
Om vid seminariet i Hernösand, hvars lärjungeantal städse varit jemförelsevis inskränkt och vanligen icke öfverstigit 20, en i Finska språket kunnig lärare anställdes som särskildt ginge de elever tillhanda, hvilka ifrån dessa socknar anmälde sig till seminariet, så torde Slaten, i hvad på den ankommer, hafva sörjt för undervisningen i detta afseende.
För delta ändamål åter lära tillräckliga medel å hesparingarne för folkskoleväsendet komma att blifva disponibla, utan att särskildt anslag dertill varder af Rikets Ständer anvisadt.
Ett betydande hinder för seminarii-inrältningens utveckling synes Utskottet, på sätt Kongl. Maj.t jemväl erinrat, ligga deri alt anslaget lill så vigtiga och i hela folkets själsodling djupt ingripande läroanstalter endast varit beviljadt för tre år i sender.
Med den nya för lärarnes ställning vigliga grundsatsen af löneförhöjning efter fem år är icke heller anslagets medgifvande för endast tre år förenligt, och Utskottet har af dessa skäl ansett nödigt all föreslå det ifrågavarande anslagets uppförande å ordinarie stat.
På dessa grunder anser Utskottet folkskolelärare-seminarierna kunna på ett tillfredsställande sätt ordnas utan användande af högre anslagssumma än den Kongl. Majit äskat och får i anledning deraf hemställa, c) att Rikets Ständer måtte för folkskolelärare-seminarierna anvisa ett belopp af 05,000 R:dr, att såsom reservationsanslag på åttonde Hufvudtitelns ordinarie stat uppföras.
Enligt hvad i det föregående redan blifvit anfördt, bar Kyrkoherden Otterström i en särskild motion gjort framställning om åtskilliga ändringar i sednast utfärdade reglemente för folkskolelärare-seminarierna.
Och då flera af de anmärkningar motionären i detta ämne framställt, synas förtjena mycken uppmärksamhet, har Utskottet så mycket heldre ansett sig böra förorda bifall till motionen, som, i händelse af Rikets
Ständers samtycke till de bestämmelser angående anslagen till folkskolelärare-seminarier som Utskottet föreslagit, en omarbetning af reglementet redan af detta skäl blifver nödvändig och föreslår derföre, d) att Rikets Ständer måtte, i sammanhang med anmälan om sina beslut angående folkskolelärare-seminarierna, i underdånighet hemställa om en revision af det för nämnda läroanstalter sednast utfärdade reglemente.
Till stipendier för elever vid folkskolelärare-seminarierna har Kongl.
Maj:t föreslagit, att en summa af 50,000
R:dr måtte anvisas.