Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
efter 20 R:dr för hvardera, böta 3,180 R:dr, en tredjedel till Kronan och två tredjedelar till Klein; äfvensom Lagmannen, för det han å ett lill Canzlisten Sjökrona utlemnadt Utslag, som, jemte tillhörande afskrift, bordt lösas såsom ett ark med 36 sk., påtecknat och uppburit lösen med En R:dr 6 sk., fälldes till 20 R:dr böter, att fördelas, såsom nyss nämndt är, emellan Kronan och Canzlisten Sjökronas rätts innehafvare; Och, jemte det Lagmannen ålades att återbära den obehörigen uppburna lösen och Sigill-afgift för de af ofvanberörda expeditioner, hvilka Kull, Klein och Sjökrona, i egenskap af parter, utlöst, samt ersätta afbörda vittnen för deras inställelse vid Domstolen; förordnades slutligen, det Lagmannen, vid saknad tillgång till de honom ådömda böter, utgö - ( 7 ) rande tillhopa Åttatusenfyrahundra Riksdaler Banco, i stället skulle, enligt' 5 Cap. 4 § StraffBalken, undergå Tjuguåtta dagars fängelse vid vatten och bröd i Malmö Länshäckte.
Dock är detta mål, i följd af Lagmannen Hoffmans underdåniga besvär öfver HofRättens Utslag, ännu beroende på Kongl.
Uti en den 1 April i833 till Justitise-Ombudsmannen ingifven skrift, hade åtskillige fordringsägare uti aflidne Handlanden J.
Deckers vid RådstufvuRätten i Hernösand då anliängiga Konkurssak klagat deröfver, att detta mål, uti hvilket inställelsedagen infallit redan den 7 Februari 1831 , sedermera, ehuru något hinder, klaganderne veterligen, för
Domstolen ej mött, icke blifvit med slut afhulpet, samt derjemte anhållit, det RådstufvuRätten måtte antydas, att skyndsamligen företaga berörde mål till afgörande.
Efter erhållen communication häraf, upplyste RådstufvuRätten, uti serskilda utlåtanden af den i5 April och 10 Augusti förstnämnda år, att skriftväxlingen i konkursmålet väl upphört den 14 Mars i83i, då tredje uppropet förrättades, men att, i anledning af gjorda anmärkningar emot vissa bevakade fordringar, RådstufvuRätten, genom beslut samma dag, utställt målet, i hvad det rörde nämnda fordringar till liqvid och utredning af gode män, att förrättas å tid och ställe, som af desse, efter kuratorernes anmälan, utsattes, och alt, då annat liqvidations-instrument, än det, som innefattade vidräkningen med en fordringsägare, ej blifvit ingifvet, RådstufvuRätten, som genom nyssberörda beslut, deremot missnöje ej blifvit anmäldt, förklarat, bland annat, det RådstufvuRätten, sedan liqvidations-instrumentet erhållits, ville sjelfva konkurssaken till slutlig handläggning företaga, således, intill dess liqvid angående de öfriga till sådan åtgärd utställda fordringar ägt rum, och instrumentet deröfver till RådstufvuRätten inkommit, vore ur tillfälle, att någon åtgärd med målet vidtaga; hvarefter, och sedan RådstufvuRätten, uti den a5 Februari 1834- ankommet svar å ytterligare gjord förfrågan, anmält, att dom i konkursen då ännu icke fallit, Justitiae-Ombudsmannen, på sätt dess den 26 derpåföljde April till AdvocatFiscalsEmbetet i Kongl. Svea HofRätt aflåtna skrifvelse visar, enär RådstufvuRätten, oaktadt dertill gifven anledning, icke vidtagit någon åt - X « ) gärd att, genom föreläggande viss tid för verkställigheten af den tillförordnade utredningen, mildra verkningarne af Rättens den 14 Mars i83i fattade beslut, hvaraf den följd uppkommit, att Dom i konkursen icke fallit, anmodat AdvocatFiscalsEmbetet, att för berörda preliminära beslut, hvilket vore stridande emot g3 § KonkursLagen och följaktligen borde såsom orätt dom anses, samt för den skada af tidsutdrägt, som Borgenärerne deraf fått lida, ställa RådstufvuRättens Ledamöter under laga åtal inför Kongl. HofRätten, och i sammanhang dermed yrka lämpligt föreläggande om Konkursdomens skyndsamma utfärdande.
AdvocatFiscalsEmbetet har deruppå, uti Memorial den 3 Juli, i följd af erhållna remissen, och då RådstufvuRättens nyssnämnda preliminärbeslut blifvit ansedt så lagstridigt, att ansvar såsom för orätt dom skulle påstås, till Kongl. JIofRättens pröfning hemställt, huruvida icke lämpligt ansvar derför borde RådstufvuRälten ådömas, samt tillika för egen del, såsom felaktigt vid RådstufvuRättens behandling af ifrågavarande konkursmål anmärkt, att RådstufvuRälten, hvars åliggande det, enligt 85 § i samma Lag, ovillkorligen varit, att, så fort möjligen ske kunnat, befordra målet till afgörande, icke dess mindre, hvarken förut sjelfmant, eller med anledning af Borgenärernes anmälda klagan, förr än i Februari månad 1834- vidtagit någon åtgärd, att befordra verkställighet af redan den 14 Mars 1831 förordnade utredningen af de ännu på sådan åtgärd beroende fordringsanspråk , genom hvilken underlåtenhet vållats, att konkursmålet under denna långa tid ej kunnat till slutligt afgörande företagas; I anseende hvartill AdvocatFiscalsEmbetet, under åberopande af i Kap. 12 § RättegångsBalken, yrkat, det RådstufvuRättens Ledamöter måtte, för den sålunda ådagalaggda grofva vårdslöshet vid DomareEmbetets utöfning, fällas att böta 200 Daler S:mt med Sextiosex R:dr 32 sk.
Deremot RådstufvuRättens Ordförande och Ledamöter, uti deras häröfver å serskilda tider afgifna förklaringar, hvaremedlertid
Dom i Konkursmålet blifvit den 22 October 1834 meddelad, sökt visa befogenheten af ofvanomförmälda den 14 Mars 1831 fattade beslut, samt i öfrigt andragit, att RådstufvuRätten, enligt dess Protokoll för den 24 Febr. och 5 Maj i834, ålaggt Sysslomännen i konkursen och de förordnade Liqvidationsmännen» att C 9 ) att inom bestämd tid liqvidationerna förrätta, och sålunda för dess del ingalunda skulle hafva försummat att påskynda vidräkningarnes verkställighet; Hvarefter Kongl. HofRätten, genom i detta mål den 29 Aug. i836 meddeladt Utslag, sig utlåtit och funnit, att, då icke blifvit ifrågasatt, det ju, i anledning af de anmärkningar, som framställts emot vissa uti ofvanom förmälda konkurs bevakade fordringar, serskild utredning angående fordringsanspråkens och anmärkningarnes beskaffenhet och giltighet varit af behofvet påkallad, RådstufvuRättens beslut af den 14 Mars i83i„ hvarigenom sådan utredning genom gode män förordnats, icke i och för sig sjelft kunde såsom origtig dom anses och ansvar derför ej eller åläggas; men enär RådstufvuRätten underlåtit, att dervid tillika meddela sådana föreskrifter för utredningens skyndsamma verkställande, att öfriga Borgenärerna icke uti deras rätt en längre tid uppehöllos, utan låtit bero på Gode
Männen i konkursen att, när de för godt funno, anmäla sig hos Utredningsmännen, för att få liqvidationen, samt på Utredningsmännen, att sedermera tiden derför sjelf ve bestämma, samt RådstufvuRätten vidare, då utredningen icke kommit atl ske förr än nära tre år efter det omförmälda beslut meddelades, och sedan klagan blifvit förd öfver dröjsmål med Konkursdomens af kunnande, icke vidtagit någon åtgärd, för att bringa beslutet till verkställighet, hvilket förhållande destohäldre måste RådstufvuRätten till last föras, sora det otvifvelaktigt ålegat Rätten tillse, att obehörigt uppehåll och skada för de öfriga Borgenärerna ej genom utredningen förorsakades; har Kongl.
Hof-Rätten, med anledning af 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, pröfvat skäligt, att för denna RådstufvuRättens vårdslöshet, hvarigenom slutliga afgörandet af ifrågavarande Konkursmål blifvit i flera år fördröjdt, döma RådstufvuRättens Ordförande och Ledamöter, att tillsammans böta Femtio Daler Silfvermynt, med Sexton Riksd. 3a sk.
Uti skrifvelse af den 3o April 1834 hade Rikets Ständers, för RiksgäldsContoirets styrelse, förordnade Herrar Fullmäktige, till den åtgärd, Justitiae-Ombudsmannen funne förhållandet påkalla, öfverlemnat en af C 10 ) Ombudsmannen för indrifningen af Götha Kanalbolags f. d. Discontverks fordringar, hos Herrar Fullmäktige skriftligen gjord anmälan, om fortfarande försummelse och efterlåtenhet hos Konungens Befallningshafvande i Skaraborgs Län, vid handläggningen af Irenne derstädes anhängiga, DiscontVerket rörande utsöknings-ärenden;. i anledning hvaraf Justitiae-Ombudsmannen, efLer inhämtande af Konungens Befallningshafvandes förklaring, medelst Remiss den 17 nästpåfoljde Juli, anmodat AdvocatFiscalsEmbetet vid Kongl.
Götha HofRätt, att inför Kongl. HofRätten emot vederbörande anställa och utföra talan om ansvar för grof försumlighet i embets-utöfning och origtighet i dertill hörande uppgifter, samt om ersättning för den skada och förlust, som af sådan försumlighet pröfvades hafva blifvit Götha Kanalbolags f. d. Discont-Verk beredd; och sedan, vid fullföljd af denna talan, AdvocatFiscalsEmbetet hemställt, dels om icke, enär DiscontVerkels
Ombudsman medgifvit sig hafva undfått Konungens Befallningshafvandes Utslag uti ett af de ifrågavarande Utsokningsmålen, och icke uppgifvit,, alt någon olägenhet genom dröjsmålet dermed DiscontVerket tillskyndats., den i afseende derå gjorda anmälan borde, utan vidare uppmärksamhet, förfalla, dels huruvida dåvarande Landshöfdingens underlåtenhet, att taga kännedom om de bägge andra Utsöknings-ärendena, såsom ännu på utmät nings-åtgärder beroende, borde utan påföljd aflöpa, samt för öfrigt yrkat, att LandsSecreteraren G. P. Möller, som i första hand beredt de uppehåll och olägenheter för DiscontVerket, hvilka å nyo varit öfverklagade, måtte derför fällas till böter och åläggas godtgöra den skada och förlust i afseende på sistnämnda två Utsökningsmål, som DiscontVerket bevisligen kunde hafva blifvit tillskyndad; öfver hvilket påstående serskilda förklaringar af Landshöfdingen och LandsSecreteraren inkommit; har Kongl. HofRätten, i denna sak, medelst Utslag den g Augusti i836, sig yttrat och låtit bero vid AdvocatFiscalsEmbetets frånträdande af talan i afseende å anmäldt dröjsmål med Utslags meddelande i det ena Lagsökningsmålet; äfvensom Kongl. HofRätten funnit, att dåvarande Landshöfdingen, hvilken i Juli månad 1831 tillträdt sitt Embete, icke bevisligen ådägalaggt någon sådan efterlåtenhet i hvad anginge de långt förut anhängiga utmätningsärendena emot Friherre A. F. Fock och Landtbrukaren A. G.
Carlen, att någon ansyarspåföljd kunde Landshöfdingen ådömas, hvarföre åtalet emot - ( 11 ) honom komme att, utan vidare åtgärd, förfalla; Och beträffande äter f. d.
LandsSecreteraren Möller, så enär Kongl.
HofRätten redan, genom Utslag den 8 Mars i83i, dömt honom att böta 66 R:dr 32 sk.
Banco, för visad uppenbar vårdslöshet och försummelse vid de af DiscontVerkets Ombudsman påkallade handräcknings-åtgärder emot Friherre Fock och Carlén, med vederbörande lemnad öppen rätt, att emot LandsSecreteraren väcka fråga om skadestånd, i fall befogenhet dertill funnes, samt den försummelse vid behandlingen af dessa ärenden, hvilken sedermera inträffat, icke skäligen kunde till något serskildt bötesansvar föranleda, heldst det på Discontens Ombudsman ankommit att, genast efter det Kongl. IIofRättens ofvannämnda Utslag föll, med anledning af den deri lemnade hänvisning, göra sitt ersättningsanspråk emot LandsSecreteraren anhängigt; ansåge Kongl. HofRätten någon annan ansvarighet i detta mål icke kunna LandsSecreteraren åläggas, än att hålla
Disconten skadeslös för hvad den icke redan utfått af fordringarne hos Friherre Fock och Carlén; hvarvid dock förekomrne, att LandsSecreteraren, enligt dess af Landshöfdingen vitsordade och af AdvocatFiscalsEmbetet icke bestridda uppgift, numera till RiksgäldsContoret inbetalt hela fordringen hos Friherre Fock, derom alltså vidare fråga för folie; men som LandsSecreteraren, hvilken det egentligen ålegat hafva tillsyn och vård öfver fortgången af utmätningsärendet mot Landtbrukaren Carlén, dervid åsidosatt sin skyldighet i den mån, att Carlén opåtaldt fått tillfälle förskingra större delen af det gods, som hos honom blifvit utmätt, till gäldande af hans skuld till Disconten, pröfvade Kongl. HofRätten rättvist ålägga LandsSecreteraren, att till Ombudsmannen för utredningen af Götha Canalbolags f. d.
Discontverk af egna medel utbetala allt hvad, efter behörigen upprättad räkning, som borde LandsSecreteraren tillställas, vore oguldet af Carléns skuld i kapital, ränta och utsökningskostnader; LandsSecreteraren obetaget, att söka sitt åter af Carlén eller af den Under-Exsecutor, som med utmätningen hos Carlén haft befattning, i fall befogenhet dertill funnes.
Öfver hvilket
Utslag underdåniga besvär af LandsSecreteraren Möller blifvit hos Kongl. Maj:t anförda, hvarå Nådig pröfning ännu afbidas. / f ; ia ) Stockholms Södra Förstads KämnersRätt, der undersökning år i833 förekommit, i anledning af gjord angifvelse emot minderårige gossarne Anders Reinhold Berggren och Gustaf Adolf Söderberg, att de skola den 3i Maj berörde år föröfvat inbrottsstöld hos Polisuppsyningsmannen Peter Olof Paulsson, hade i detta mål, medelst Utslag den i5 nästderpåföljde Juli, sig utlåtit och ansett gossen Berggren,, enligt frivillig bekännelse, förvunnen att, uppmanad af gossen Söderberg, hafva, efter sönderslående af en ruta, beredt sig ingång genom ett fönster till Paulssons rum och der begått stölden, samt hvad åter beträffar Söderberg, som inför Rätten nekat till all kännedom om samma stöld, likaledes funnit honom, medelst trenne afbörda vittnens utsago, om hans otvungna bekännelse, det han åsett stöldens föröfvande, samt de flera i öfrigt under ransakningen inlupna omständigheter, öfvertygad, att hafva varit i samma råd och gerning med Berggren, delaktig, och derför böra, enligt 61 Kap. i § Missgern.Balken, sta lika ansvar med honom; i följd hvaraf KämnersRätten, under åberopande af 5o Kap. i § samma Balk, dömt Berggren och Söderberg, såsom minderårige, alt uti deras föräldrars närvaro med ris agas; hvarefter Berggren och Söderberg, hvilka ålades att, derest de egde något arf eller annan tillgång-,, ersätta: målsäganderna värdet af de dem frånstulna, men ej tillrättaskaffade persedlar,, konimo,, såsom vanartige,.att till ÖfverStåthållareEmbetet för Polisärender öfverlemnas; Jemte det gossen Berggrens moder, Sjömanshustrun Anna Berggren,, hos Kongl. S\ea HofRätt anfört besvär öfver KämnersRättens berörde Utslag i lnad det hennes son angick, samt begärt åtals anställande emot KämnersRätten, för dess förfarande i detta mål, hade hustru Berggren äfven, uti en till Justitiae-Ombudsmannen inlemnad skrift, klagat öfver berörda Ltslag, med anhållan om hans biträde, att vinna en sådan upprättelse, som hennes och barnets lidande påkallade; hvarefter och sedan Justitiae-Ombudsmannen, som i anledning af klagoskriften inhämtat
KämnersRättens förklaring, genom Remiss den 12.
Augusti i833, anmodat AdvocatFiscalsEmbetet vid Kongl. HofRätten, att emot KämnersRättens Ordförande och Ledamöter i laglig ordning föra talan 0111 ansvar och ersättning, för det de fällt orätt dorn: angående Söderberg och Berggren, Kongl. HofRätten, dels genom Utslag, den 20 December förrnärunda år,, ( »3 ) af orsak att, enligt hvad KämnersRätten hos Kongl. HofRätten tillkännagifvit, tvänne för stöld tilltalade qvinnor, Catharina Margaretha Björkström och Anna Catharina Björlund, angående hvilka ransakning inför KämnersRälten då fortgått, innehaft åtskillige af de vid ifrågavarande tillfälle från Paulsson stulna persedlar, undanröjt KämnersRättens öfverklagade Utslag, så vidt det gossen Berggren rörde, och återförvisat denna del af målet till KämnersRätten, för att densamma åter upptaga och, i sammanhang med åtalet emot Björkström och Björlund, pröfva och afgöra, dels ock, efter det sådant föregått och hustru Berggren likaledes hos Kongl.
HofRätten öfverklagat KämnersRättens ytterligare, den 27 Febr. i834 gifna, beslut, hvarmedelst KämnersRätten ånyo ansett gossen Berggren, hvilken då mera förnekat all brottslighet,, sådant oaktadt förvunnen, att hafva föröfvat omförmälda stöld,, samt derföre dömt honom, såsom minderårig, att med ris agas, genom Utslag den i3 derpåföljde October, ehuru åtskillige besvärande omständigheter emot Berggren förekommit, likväl förklarat honom, såsom icke lagligen förvunnen, att hafva meranämnde tjufnadsbrott föröfvat eller varit derutinnan delaktig, icke kunna till ansvar fällas.
AdvocatFiscalsEmbetet, som ansett sig böra uppskjuta med handläggning af ofvanomförmälda, utaf Justitiae-Ombudsmannen förordnade, åtal, intill dess målet angående gossen Berggren blifvit slutligen afdömdt, har derefter, uti Memorial den 6 Juli i835, emot KämnersRätten anmärkt, att, då Berggrens vid första undersökningen aflagda, ofullständiga bekännelse om angifna brottet, en gång inför Rätten återkallad, icke blifvit med några omständigheter styrkt samt följaktligen ej bordt, emot 17 Kap. 36 § Rättegångs-Balken, antagas för full bevisning emot honom, såsom icke till laga ålder kommen, KämnersRätten saknat laga skäl, att, i det skick, deri målet var den i5 Juli i833, anse Berggren om stölden förvunnen och såsom sådan döma honom till ansvar skyldig; och att detta äfven vore händelsen i ännu högre grad i afseende å gossen Söderberg, hvilken inför KämnersRätten städse nekat, det han ens afvetat den hos Paulsson föröfvade stöld, och, då icke något enda lagligt bevis till Söderbergs öfvertygande derom förekommit, sålunda, i följd af det öfver honom meddelade, enligt ÅdvocatFiscalsEmbetets åsigt, helt och hållet lagstridiga Utslag, som vunnit laga kraft, blifvit straffad för ett brott, hvartill han ej lagligen X >4 ) varit förvunnen, och derigenom utstått ett oförtjent lidande, derför ersättning borde komma i fråga; Öfver hvilket anmärknings-memorial
KämnersRätten afgifvit förklaring och deri, hufvudsakligen åberopande den i målet hållna ransakning, sökt vederlägga hvad anmärkt blifvit; hvaremot AdvocatFiscalsEmbetet uti slutligt Memorial af den 19 Februari i836 anfört, -alt förklaringens innehåll ej förmått rubba AdvocatFiscalsEmbelets redan -tillkännagifna öfvertygelse, det KämnersRätten saknat laga skäl att, i det skick, deri målet sig befann den i5 Juli i833, anse gossarne Berggren och Söderberg till det emot dem angifna brott förvunne: att likväl, med •afseende å de omständigheter som hos KämnersRätten, i synnerhet vid den sednare undersökningen, förekommit emot gossen Berggren, hvilka ■ehuru de icke voro af den beskaffenhet, att Berggren på grund deraf lag-enligt kunnat fällas åt saken, likväl besvärade honom, till Kongl. HofRätten hemställdes, huruvida, vid sådant förhållande, ansvar kunde ådöma* •KämnersRättens Ledamöter för KämnersRättens den 15 Juli 1833 angående gossen Berggren meddelade Utslag, eller någon upprättelse komma i fråga för det lidande, som hustru Berggren förmenat hafva henne och hennes son, genom KämnersRättens förfarande i målet, vederfarits; men att AdvocatFiscalsEmbetet, med fullföljd af anmärkningen mot KämnersRättens beslut, så vidt det angick gossen Söderberg, ansett sig icke kunna undgå, att å Embetets vägnar påstå, det KämnersRättens Ledamöter, som i beslutet deltagit, mätte, med stöd af 1 Kap. 12 § Rättegångs-Ralken, dömas att gemensamt böta 100 Daler Silfvermynt med 33 R:dr 16 sk.
Banko, -samt, i händelse gossen Söderberg eller bans moder, vid muntligt förhör, som AdvocatFiscalsEmbetet anhållit måtte med dem anställas, skulle göra anspråk på någon ersättning för det Söderberg, i följd af det ifrågavarande Utslaget, öfvergångna lidande, förpliglas utgifva en sådan ersättning, efter Kongl.
HofRättens pröfning.
Sedan KämnersRätten äfven i anledning af detta Memorial sig yttrat, och AdvocatFiscalsEmbetet till Kongl. HofRätten ingifvit en af hustru Berggren till Kongl. Maj:ts JustitiasCanzlersEmbete inlemnad och till ÅdvocatFiscalsEmbetet remitterad skrift, innefattande påstående, att i ett för allt erhålla 3oo R:dr Banko, såsom ersättning för det henne och hennes son tillskyndade lidande, dels gossen Söderbergs moder, Enkan Chri - C l5 ) stina Söderberg, jemväl ägt tillfälle att, vid' muntligt förhör, yrka ersättning' för hennes sons lidande, hvilken ersättning af henne sedermera uppgifven till 200 R:dr Banko, blifvit af KämnersRättens Ordförande och en bland dess Ledamöter bestridd, med lillkännagifvande att en annan Ledamot, som i KämnersRättens beslut deltagit, med’ döden afgått; bar Kongb HofRätten, , medelst Utslag den a3 Juni 183^, jemte förklarande att frågan om ansvar och i sammanhang dermed framställda ersältnings-påståenden korarae att förfalla, så vidt de rörde den af KämnersRättens Ledamöter, som, på sätt nämndt är, aflidit, deremot hvad angick Rättens öfrige Ledamöter, sig utlåtit, att enär vid undersökningen inför KämnersRätten flera besvärande omständigheter emot gossen Berggren förekommit, och han i följd deraf, genom Kongl. HofRättens ofvanomförmälda Utslag den 13 Oct. 1834, förklarats ej kunna åt saken fällas, funne Kongl.
HofRätten, i likhet med AdvocatFiscalens derom gjorda hemställan, det något ansvar eller ersättning i anledning af KämnersRättens den i5 Juli 1833 angående gossen Berggren fällde Utslag, hvarå verkställighet ej följt, icke kunde KämnersRättens Ledamöter ådömas; men emedan gossen Söderberg inför KämnersRätten enständigt förnekat sig hafva föröfvat eller afvetat ifrågavarande stöld, samt de honom, uti KämnersRättens Utslag, till last förda omständigheter och hvad ransaknings-protocollerne i öfrigt innehöllo,ej innefattade något laga bevis derom, att Söderberg varit i stölden delaktig; ty oell då KämnersRätten icke desto mindre ansett Söderberg om så beskaffad brottslighet förvunnen, samt derför dömt honom, såsom minderårig, att med ris agas, hvilken bestraffning lian äfven- undergått, funne Kongl. HofRätten, enär berörde, emot Lag stridande beslut icke kunde anses annorlunda än såsom af oförstånd tillkommet, derför i förmågo af 1 Kap. 12 § RättegångsBalken och med bifall till AdvocatFiscalens framställda påslående, skäligt fälla Rättens Ordförande och den af Ledamöterne, som med honom i beslutet tagit del, att gemensamt böla Tjugutvå Riksdaler 10 sk. 8 r.st. Banko; och vidkommande Enkan Söderbergs på-*- stående, att hennes son kunde tilläggas 200 R:dr, såsom ersättning för det lidande honom, genom KämnersRättens förfarande i målet, skall tillskyndats; så enär Enkan Söderberg hvarken på sätt 31 Kap. 1 § ofvannämnda Balk föreskrefve, ingifvit förteckning å de kostnader, hon för honom kim— ( 16 ) de hafva i målet fått vidkännas, eller styrkt, att, enligt hvad hon föreburit, sonen till sin helsa något mehn vederfarits, blefve Enkan Söderbergs omförmälda påstående utan afseende lemnadt.
Efter hvad i min förra Embetsberättelse (pag.
52 och följande) omförmäles, hade af mig åtal inför Kongl.
Götha HofRätt blifvit förordnadt emot Konungens Befallningshafvande i Skaraborgs
Län, för lagstridig behandling af ett mål, angående val till Riksdagsfullmäktig af Bondeståndet inom Åse, Wiste, Kållands och Barne bärader.
Sedan, under fortgången af detta mål hos Kongl. HofRätten, Landsliöfdinge-Embetet i nämnde
Län afgifvit förklaring öfver AdvocatFiscalsEmbetets anmärknings-memorial, hvaruti alla de af mig emot Konungens Befallningshafvande anmärkta omständigheter blifvit upptagna, samt AdvocatFiscalsEmbetet, uti dess slutliga yttrande, andragit, att enär de ämnen, som utgjorde föremål för åtalet, egentligen anginge dåvarande LandsSecreteraren och dess embetsbefattning, han ensam borde vidkännas följderna deraf, och att, då han icke aktat nödigt leda i bevis någon enda af de omständigheter, som till urskuldande af åtalade förfarandet blifvit anmälda, eller i öfrigt gittat sig nöjaktigt förklara, och honom således borde till last läggas allt hvad förut är vordet anmärkt såsom lagstridigt och obehörigt, AdvocatFiscalsEmbetst yrkade, att lian derför måtte ådömas det ansvar, Kongl.
HofRätten, likmätigt grunderna i i Kap. 12 § Rättegångs-Balken, kunde pröfva rättvist bestämma; så har, efter det LandsSecreteraren af detta påstående erhållit del, men, oaktadt serskilda förelägganden, icke inkommit med förklaring, Kongl.