Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
.Forh&amp;llnndena o m i n g heme forSindrades, hon forblef den- samma.
Icejsaren visade sig sttindom missnojd ined moderns)) incor- rigibilith 9.
I ett ogonbliclc af .otBljghet yttrnde han om henne: zl \ l: he '
Letizia iir och forblir kiilkborgerligs.
Han ville, att hon skulle som dottrarna och sonernn lampa sitt lefnadssatt, sitt sprBk, sina begrepp och kiinslor efter de nya forh&amp;llandena.
Omojligt!
%A propos .mamma)), sade en dag Napoleon, dh annu forste konsul, till sina broder, ~ s b vill jag bedja Joseph siiga i t heme att ej mera kalla lnig for Napolione.
Ron kan ju kaUn lnig Bonaparte, - men for hirnlens skull, ej Buonaparte!
Eller forsta konsuln eller helt enkelt konsuln, det vore det basta.
Xen dettla Kapolione, Napolione, det retar mig!, - Det hjiilpte ej.
Huru mycket hon an beundrade sonens snille, sA var Caesar for henne dock endast Napolione.
Europa darrade infor honoln - hon mindes honoin, sidan han kommit till viirlden, liten och rnager, med ett ~anskapligt hufvud, skrikande eller sugande p&amp; tummen.
Dartjll kom en annan omstii.ndighet, enligt hrad Cherbuliez sb fint pfipekar, hvilken forringade hennes gladje ofver familjens upp- hojelse.
Den namligen att hon s % ofta kande sig s h a d i de begrepp hon hyste om sin va.rdighet som woder och fmiljens hufvud.
Forr, i Ajnccio, var det hon, som befallde, och de nndre, som lydde.
Kar den blifvande viirldsharskaren ofvertradde hennes forbud och rorde vid fikonen eller drufvorne, sb gaf hon honoln ett godt kok stryk.
Och i Marseille, hur gingo ej, pil en vink af signoran, hennes for- tjusande dottar till sina enkla sysslor eller med korgen pb armen till torget.
Ack, d&amp; var det som det borde vara mellan mor och b m.
Hon holl i hela sin lefnad striingt p i ardning i lifvets d l a forhB1- landen, och naturens ordning a, att barn skola lyda sina for8ldra.r.
DB och d % gora sig ocksb gallande dessa hennes fordringar p i sonlig vordnad fr %n kejsarens sida.
Likgiltig for etiketten i det stora hela, iir hon ytterst noga i allt, soin a n g h hennes personliga beroring rued hiirskaren.
Larrey berattar flera betecknande drag.
Under k e j s a r i ~ a n Marie-Louises tillfrisknande efter konungens af Rom fodelse hade i t M: me mhre vid hennes besok anvisats en plats i en hogkarmad lanstol bredvid sangen.
Uen vid den officiella cere- monien vid kyrkotagningen voro endast taburetter franlsatta for kej- sarens mor och systrar.
D % Madame siig detta, vagrade hon att taga plats- Kejsarinnan yttrede, att det var h m s majestats onskan, att hennes kejserliga hoghet s k d e vsra ntirvarande, men den gamla damen svarade: # Om hans majestat verkligen onskat det, skulle han hafva anordnat en lalnplig sittplats for rnig.&gt;&gt; DiirpH Iiimnade hon rummet.
Napoleon blef forargad ofver detta upptrade, wen aktade sig visligen for att betyga modern sitt misshag.
Wigon tid darefter,
vid en inottagning i Tuilerierna, vid hvilken endast familjens med- .lemmar voro nkvarande, rackte kejsaren vid sitt intrade handen Bt .modern att kyssa.
Hon stotte den tillbaka ined harm.
D A ~ icke jag kejsaren?))
-)) Men $ir icke jag din lnoder och du min son f r m f o r allt?))
Napoleon svarade ej, tan bojde sig ned.och kysste moderns hand.
Bfarie-Louise, forvBnad lifver denna scen, sade:)) Hemma i Wien kysste jag alltid kejsaren p&amp; hand., Vardigt sva- xade D h e mbre: wlfin dotter, kejsaren af ~ s t e r r i k e iir er fader, .men kejsaren af Frankrike ar min son.
Det k sk ' illnaden.))
Den gamla damen kande dock allt for val, hvilken betydelselos stallning hon intog.
Visserligen har kejsaren gifvit henne mer, an- &amp; on onskar af yttre utmarkelser, men ju hogre h m stiger,.
dess mer aflagsnar han sig frBn henne.
SB ock med de andra barnen.
Sig- nora madro tfilfriigas sdlan, icke ens niir det giiUer giftermtilsforbin- delsor; nu ar det politiken och statsslrden, som bestamma allt.
Dock .ntir svhigheter och motgingar traffat nBgot af hennes barn, d % glom- - mer hon sin misstamning och 5ir Bter helt den alskande, uppoffrande modern.
Och barnen vanda dB alltid tillbaka till henne, vissa om det ommaste deltagande pB samma gBng som ldarsynta rBd.
och kraf- tig hjalp.
t. ex. dii Lucien, den tredje sonen, den nast Napoleon rikast begtifvade, Bdrager sig dennos missnoje genom sitt g i f t e r d l med en vacker bankiranka.
Det blir slutligen oppen brytning mel- Inn broderna, d&amp; Lucien vagrar att lBta upplosa sitt.aktenskap.
M: me mbre staller sig dB obetingadt p&amp; Luciens sida, och nar hnn .nodgas lamna Frankrike, foljer modern med honom och s l h sig for en tid ned i Rom.
D&amp; Napoleon haftigt forebrgdde Madame hennes s&amp; tyd- ligt markerade forkarlek for Lucien, gaf hon sin.
hetlefrade son detta adla, sant moderliga svar: den af mina soner och dottrar.
jag dskar mest, Sire, det vet ni allt for v d, det ar den, som lider mest.,.
Hon fick i en ganska snar fraintid tyvarr allt for rikligt till- falle att visa Napoleon, att hnn i sin ordning var den son, hvilken p % sin lott fick lejonparten af den moderliga ombeten.
Ty olyckans dagar kommo hastigt nog.
M: me mbre ser ined vaxande oro, huru sonen stihdigt kastar sig ut i nya foretag, nya svhigheter, huru han tyckes trotsa b&amp;de Gud och manniskor.
Han befinner sig annu p % hojden af sin makt i borjan af fir 1812.
Men bans mor hor med bafvan, huru det talas om ett nytt krig, denna; g&amp;ng rned Ryssland, och hon uttrycker sina farhggor till arkehertig Karl Ludvig af Oster-.
rike, som dB vistades i Frankrike, med orden: rBara det hiir mBtte vwa., - Det kom ej heller ntt vara sB mycket liingre.
Samma %r
foretages det olyckliga fiilttiiget till Ryssland - biirjan till slntet!
DiirpA foljde slag p % slag alla de a£ historien sB viil kinds tillclra- gelserna, som leda, fram ofver Leipzigs bIod (2riinkta sktter och Frank- rikes skoflade mark till Napoleons abdikation och forvjsning till Elba.
Hvad som under dema dlmiinna:) dCtbBclen i synnerhet tycks hafva smiirtat M: me mkre am sviirsonen Xurats forradcri mot Ka- poleon, hvmtill han drifvits caf sin gemU, den iiregiriga Caroline.
Madame knnde aldrig forl&amp;ta sin dotter hennes uppforande, ty fiir- riideri r a r nggot, som den stolta korsikanslcm icke forstod sig pA.
Lika litet sorn p % feghet och svaghet.
Ron kunde dufor heller aldrig finna nHgon ursgkt for Irejsarinnan Xarie-Lonises heteencle mot Na- poleon.
I3.uru beteckncmde for N: me Lctizias karakter iir iclxe fol- jrtnde yttrande om kejsarinnan: %Om man d l hindra h e m e att bege sig till min son, s&amp;] can hon knyta hop lakanen i sin siing, hissa sig ned frln sitt fonster och fly under ntigon forkladnad.
Det skullo jag gora i hennes st5ille.
Ty nar man iir gift, sb iir det fiil.
hela 1ifvet.n Och med kannedom om signora Letizias trofastn, hiingifven- venhet mot sin make och ddrig vacklande mod under oroligheterna pb Korsiks kan man ej tvifla pb, att llon rerkligen menadc hvad hon sade och Bfven kunnat vrrra i stand iltt gora det.
Sedan (let allierade Europas dom Bfver Sapoleon fdlit, lBmnadc afren B1: me mbre Frankrjke.
Hon b e e f sig till en biirjan till Rom i afvaktan pB sonens Irallelse.
Till Ellm vill niiuligeu den ganlltt damen, till den son, som nu biist behijfver den moderliga ijmheton.
Napoleons Blslrlingssyster, den skona ocb Iattsinniga, men tilliks god- hjiirtade och ornsinta Pauline, delnde moderns iinskningar i dettm fall.
PB somlnaren 1814 slcyndade Nadame till lanclsflyktjngen, och ulrigon tid diirefter installerade sig iifiyen Pauline 118 on.
For 3Iadn1ue ar denlla forvisning ingen olycka.
Tviirtom.
Hon lmr sin son i niir- heten och triiffar honom hrarje dag, och han Br ijm och uplmiirk- snrn mot henne.
Hon lefver i lugn och har en kiinsla a£ henitref- nad, sol11 hon saknat i Paris.
Huru nojd iir l~ori i ~jiilfva verket icke, diir hon sitter rid sitt arbetsborcl, sysslandc med sitt tapisseri och med ett litet porhiitt af sin xapolione frandijr sig, omgifvet af brokige garnnystan!
Fram pb vintern iippnar hon sill snlong fijr den fina viirlden pii Elba.
Lika siilla~i soln hon visnile sig rid de glansande hoffesterna i Tuilerierna, lika ofta d e h g e r hon nu i do ansprikslosn soarker och asse1nbl6er, sow ijns societet stiillor till, och intager alla genom sitt rattframma viisende och sin enkla viirdighet.
Emellertid rnognar hos Napoleon Leslutet ntt gterviinda till '
# E~: aulzrjko.
Moclern anar snmt ham taillcar och stidler hela sin ej 1: inga fonuogenhet till ham disposition.
DB Napoleon meddelar henne sin afsikt, aii.ger hon till honom:)) Res, min son!
Himlen tillstadjer ej, att du dor af gift eller i en.
dig oviirdig ssysloloshet, men med viirjan i hand.
D N h hans framgtiq 5il.
tiyggad, kczllar han modern till Frank- rilze, dit hon anlander den 1 juni -- ack, endast 17 dagnr fore Waterloo!
0det har slledes %ter i beredskap en profning, den bitt- raste af alla for modershjiirtat.
Hon ser namligen iclre blott sin son for andra gAngen stortscl 6.h maktens tiaaar, ntnn mAste Bfven mlderkasta sig en o&amp;terlrallelig skilsmassa.
Den 28 juni 1815 intriiffar clet sista afslreclot.
Ett ogonvittne sl-tildim det sB: t17B tunga t t a r f bade Madames iinnu regelbundet sk6n a ansikte.
Of ver hennes skdfvmde 18ppar kommo eaclast dessa tre ord:)) Adieu, inon fils!
3 Kejsaren kraniade den ntstriiclrta I~anden, svarando:)) Ma mbre, adieu!))
Ett par veckor senare liimnade hon for a !ltid Franlzrike och begaf sig till Rorn.
DBrmed vidtager det tlreclje och sista skedet af hennes lefnacl.
Hon clijmer sig liiidanefter till en .fidlst81d: ig tillbaka- clragenhet ocll vill b k a so~: gclralzt till sin sista strmd.
h l i, hon bar 4.nnu 20 i r att lefva!
Ned sin hslfbror, lrardinal Fesch, beboclde hon ett gkimnalt palats, ryluligt nog att lrunna h8rbergera cle medleinmar af familjen, som tid ofter annail slogo sig nocl i Roin pb besbk hos modern.
' Upprqa.de ginger begiirde 11011, ehm: u foi: gafves, at Europas snverii-, ner att f&amp; begifva sig till St. Helena.
Napoleon sjiilf motsatts sig dock den niistan 70-higa moderns plan att foretaga den lhnga och farligs resan.
Men izunde hon ej personligen f &amp; vara hos honom,, s % gingo i stallet hennes tmllrar icleligen till don olyclzlige sonen.
: Denile synes oclzs5 oftn ha v&amp;n.clt sin hbgl-tomst till modern.
Rorande iir i sanning hvncl en af btins liilcare, Antominarchi, bergttar: ~ D e t var under lzejsarens sists sjulzdom.
Han s1cild1.de en clag for mig sin mors kiirleli, omma oinsorg och uppoffringar.
Plbtsligt afbryter hnn sig och siiger: ' Ni, dolrtor, alc ' lrtar hvarlcen trotthet eller moclor, n k (let galler att 1: indi: a mina plBgor.
Men hvad iix and&amp; allt Bvad ni form&amp;r emot en mors omsorg och Iriirlek?
Ack, maman Letizia! '.
DZirvid clrog han tiiclret ofver hufvnclet och v5inde sig mot vaggen~.
St % mottes moderns och sonens tankar standigt ofvor den vida oceanen, som sii obarmhiirtigt skilde dem Bt.
Snart blef ski1smli.ssan annn fullstandigme.
Doden kom som hefriare till fdngen pii St. He- lena redan 1821.
Nkgot ofver tvii mbnader efter hans frhfalle bragtes underriittelsen darbm till modern.
Den drabhade heme tyngre an nfigot annat slag.
Hennes djupa sorg priiglades dock af en stilla resignation.
Religionen gaf h e m e trost - hon var alltid en naivt och varlut troende katolik - men annu mer upprattholls hon af sin egen sunda, naturliga lefnadsvishet.
Vid ett tillfiille yttrade hon: ~ M i n son stortades, han gick under l b g t borta frAn mig.
Mina barn lefra i landsflykt; jag har mist se det ena efter det andra af dem nedstiga i grnken.
Sjtilf a.r jag g a m d och ofvergifven och lefver utrtn glans och hoghet.
Uen and; skulle jag ej vilja utbyta mitt lif mot den maktigaste drottnings i viirlden)).
Eller vid ett annat tillfalle: %Man bor lefva efter sin stallning.
X ' ar man ej langre hor till denna varldens hogt nppsatte, ar det lojligt att liitsa sig vara det.
Ringarna pryda vAra fingrar; det hander dock, att de falla af, men fingrarna hafva vi kvaro.
89dan r m Xa- dames filosofi, och man mBste erkiinna, sager Cherbuliee i sin essay, att nar det gdlde att finna trostegrunder, den gamla damen formidde lika mycket som trots nfigon filosof.
~ n n u dystrare skulle dock lifvet kommna att te sig for henne.
Profningarnas mitt var icke riigadt.
Yid 80 firs dlder foll hon om- kull under en promenad och afbrot lirbenet.
Tillstindet r a r i biirjan betankligt, men hennes mark~ardigt stnrka fysik segrade.
Benbrottet kunde dock iclre lakas, hvadan Madame for sin Bterstbende lefnad- annu sex &amp; r - fann sig berofvad formdgan att fritt rora sig.
Kort tid diirefter drabbades hon af en ny olycka, hon blef niimligen full- standigt blind pA bAda ogonen.
PA detta satt afstangd friin den yttre viklden, koncentrerade hon sina tankar kring den underbare man, B t hvilken hon gifvit lifvet.
Glansen af ha.ns makt och ara hade for- dom niigon gLng skurit i hennes ogon; nu mildrades det starka skenet a€ den sloja, som tiden lagt diirofver.
~ l l mera t viinder hon sig dock friin sonewkejsarens ininne och dterglr sL g a r m till hnns barndoms- och ungdomsdagar.
Det ar hennes frojd att for sin om- gifning fL tala om den lille Napolione, om den unge officeren, om huru han alltid roade sig med att rita soldater pii vaggen i lekrum- met, om h m s a d a g for matematik, hans jarnflit, hans brinnande kelystnad.
Stilla och enformigt glida dagarna han i paltuzo Rinuccini hos
M: me Letizia.
Hon hade i mycket bibehkllit sina yngre dagars vanor och clriil~t.
- Alltid .lsladd i svart nnmera, bar hon, som fordoin den unga husinodern i Ajaccio, om vintern ett fbrklade af svart siden, om somwaren ett dylikt af hvitt tyg.
PA morgonen foretog hon sin sed~7anliga promenad, d. v. s. hon fordes i sin rullstol genom vBnin- gen, under det hon san~sprAlcade ined sin broder lcardinalen eller n.Agon uppvaktande.
DSirefter intog hon sin vanliga plats pA en soffa och sysslade med sin slanda, som hon handterade med stor skicklig- het, trots sin blindhet.
Forr hade hon skott spinnrocken rned s m m a fkdighet och tillfredsst8llelse.
Under arbetet lyssnade hon till fore- lasningen af nAgon nllvarlig bok.
Helst horde hon om krigen under republiken och kejsardomet.
Forunderligt viil bibeholl sig in i det sista afven hennes yttre.
Eu fransmnn, som sAg heme kort fore hennes dod - hon var dH nfra SG iir gan~mal - beskrifver hennes utseende pB ungefar fol- jmde satt.
Hennes vordnadsvarda anlete bar annu tydliga s p h af ungdomens slronhet.
Den nBgot 1Angdragnt profilen visade den val- bekauta bonapmtska typen.
Nasan var fin och rak, af salnnla form soln Napoleons.
De fordoin svarta och gliinsande ogonen hade nu en gr8aktigwe skiftning till foljd af blindheten.
De magra, vaxbleka kinderna voro endast obetydligt fArade.
Ett drag af vemodig resig- nation 1Bg ofver den fina, valbildade mnnnen, och den ndgot f r m - skjutande hakan bildade Lfslutningen till en sB hgrlig pofil, att man kom att tanka p i en antilc kame af ndgon romersk kejsarinna.
En annnn fransman, slralden IS96ry, som sainma &amp; r aflade ett besok hos henne, hemfor ett outplBnlig ?i intryck af den gamla dainen och utbrister i sin skildring af henne:, Det iir, ~orn.~fifve Korsikas klimat bronsens fasthet Bt sina soners och .dottrars kroppar och be- varnde deras sjiilars kraft iinda in i dodsminuten.
Hos denna kvinna, hvars kroppsliga mekanisin ty cks hafva sfstannat, sjuder annu blodet varmt och lefva annu de upphojdaste egenskaper~.
- Nar nBgon en gBng bad henne forklara hemligheten af hennes lifslwaft, gaf hon det enkla svaret:)) Jag har alltid glitt.
frHn bordet med bibehAllen matlust, och vid hvarje olycka, som drabbat mig, Bar jag undergifvet fogat inig efter Guds vilja~.
Befrielsenu timma for den adla, gamla damen var dock ej lHngt borta.
Den 27 jan.
1836 fick hon ett haftigt feberanfall.
Vid full sans beg&amp;de hon dodssakramentet, som gafs henne samma dag.
~ n n u hade hon dock fyra dagar kvar, och hvarje timme af dessa anviinde hon, i besittning af sin fulla sjalskraft, till d6dsberedelser.
Ron fick gliidjen att omfamna iinm en g i n g enciast sina siincr T,ncian och Jkl-S~ne.
Napoleon, Elise och Punline ilac ' le gBtt fiire modern.
Joseph r a r i landsflykt i London, Louis lfig for dijdcn i Florens.
Caroline, es-ihottningcn nf Neapel, ha&amp; wlat komma, inen riintadc forgiifres p i kallelse f r i n modern, soln ddrig fijrlitit henncs fijrriideri mot Napoleon.
M: me m h c s lif sloc1in: ide stillu den 2 febr.
183 (i.
Fyra dagnr efter hennes dijd strii~n~natlc ho@ic ' iskliitlda skaror till den i strdlmde s h n d snlyckade St. Beterskyrknn, under det klockorna ringde och dinmde artillerisalvor dlossacies.
JTan lirade en ny pdfres tilltriide till regeringcn, ~ncn midt under dcnnrt pomp och s t l t fordes en enkel Icista, ledsagad af nigra fi trogns och m h g ~ fattiga, fr&amp;n det i svart holjcln palnzzo Rinuccini till den hel.
Ludvigs kyrka.
Kistan innesliit kvnrlefvoima af den a£ xamtiden nii- s t m bortglomdiz krinna, soin ' rarit mocler till en af riirltlshist~riens iniirkviirdigaste personligheter.
Nadnme hade uttalat en onskan att h ~ i l a i heiulandets jord.
Nen icka f o r r h 1851, sedan hennes sonson Louis Napoleon blifvit Frankrikes president, skedde forflythingen nf hennes stoft till Ajaccio.
Vid ingdngen till det grafkapell, i hrillret den minnewiirdn Iwinnan funnit grafvens ro, stdr ett srart manlaorblock med don enkln in- skriften: Jfaria-Lelinin-Ra.) ~~oli72o-Bo~~npnite.
31afer Regzttu -- konzsn- gars nzoder.
Agues Heackel.
I Frrtnlwike iir frlgan om de skolade slzijterskornas rara eller icke vma sii indrngen i den strid, som plgHr mellan de klerikala och de liberdlla partierna, att den ej kan sigas hafvn n5gon sjAlf- standig tillraro.
)) La secularisations eller: ~la~cisat.ion ites hiipitausr Zir, dess viirre, en friiga af politisk betydelse, ej blott en riifst till af- skaffande af gamla missbruk och inforande a.f inoderna fiirbiittringar.
Bjukvbden lir i Frankrike sedan g a m ~ a l t en de religio~n ordnarnas sak.
Med undantag af nnbgra fb lasarett (de flestn af dessa till- horiga Paris kommun) iir det ofverallt andlign ssystrar (nunnor) som med tillhjalp ztf ett antd mmanliga och kvinliga tjiinare rircla de sjuka.
Presterna, och deras viinnor 1rlin.nn nogsa~nt dot i nflytande som friin sjnksalarna Iran ofvas gb befollmingen och strida diirfor till det yttersta for att bi11ehA~ll.a dessa)) religieuser)) sBsom sjnksk6terskor; men dettn inses Bfven af deras motstHndare, soiu cliirjiimte finna Iwaf- tign bnndsfihvanter bland Pikama, hvjlka fordra, att deras patienter skoln vbrdns ntan politislsa ell er religiosa biafsilrtor, samt onskn en grundligme utbildning for skoterskorna an den ldostren kunna gifm.
Klostersystrarnns inofvande till sju1rskotessl.ior tillgdr sB, att den nnga novisen fAr ktfiilja en adre, van slroterslra under henqes nrbete, samt hjiilpa till diirmed, intill dess hon mses f8rdi.g nrrbeta pk egen hand.
NAgon s o n helst teoretisk liirolrurs finnes nj, och studiet af anatomi och fysiologi 1ar viil svhligen lrunna inforas i klostern.
Dessa klostersystrw k o oftn myclret hangifna och sjdfuppofiande, ocksb % - I det ej mot clem personligen missnojet rilrtas, utaa mot den upp- fostran do erhblla, hvillren ej ger den1 tillriicklig ntbildning, samt, annu mer mot de ordsnsregler, hvillra bindande och hindrande in- v.erka pb deres liimplighet sbsom sjnkskWerslror.
En ~religieuses Br n&amp;mligcn alltid i fovstn 7mnd numa, i den awh.a sjukskoterska, litrnrima, eller hvad annat blifvit h e m e anvisnt, och ined Dnunua, inenas hiirvidlag en miinniska, soln med ett heligt lofte forpliktigat sig att satta lydnaden inot sina ordensregler och mot sina andliga formans bef a h i n g a r fra~nfor nlls andra h8nsyn i viiilden, framf or plikten mot sina pakienter, mot ldmren, ja Bfven frnmfor sin egen ofver- tygelse och samvetets rost om dessa skulle rilka i strid.
Att detta knn gifva anledning till dlvarsamma missforh %llanden inses Iatt, afvensoln att lakame och de anhoriga st&amp; fnllkomligt maktlosa gent einot en befnllning f r h don andliga ofverhoten; sjnkskotorsknn lyder helt enlrelt under en auktoritet, som yndandrager sig all kontroll frHn deras sida som anvandn heme, och om detta an i de flesta fall passerar ntan menliga foljder, finnes det dock tillraclrligt mHn.ga exempel db motsntseq intraffat, sarslrilclt nar sjulrslroterslrans stiillning missbrukas till bedrifvande af religios propngandn, nbgot for hvillret man iifven i virt goda lnnd Sverige borde hafva ogonen biittre Sppna %n som brulrligt iir.
Sjnlra miianislror born ej utsiittns for omvandelseforsok, som afse att loclra dem till afgoranden, hvartill de behafvn sina fillla sjhlskrafter; W e n om dessa) &gt;fiirsok)) ntforas i basta afsikt,.
mgste de dock st8mplas sdsom i allra hogsta.grad oliiinplign i ett sjnk-.
rum, hvnrifrBn fqnatism, af hvad slag dot vara mB, bor W a s fjiirran.
~ f v e n andra mmLrlrni~lgar goras mot de klerikales siitt att forvalta lnsaretten; sysslors bortgifvande till slryddslingw, ggn-
nandet (bf de fattiga sjuka, som lifligast tala om sin religiijsa tro m. m. d. Framst bland dem som arbetat for infiirandet af skolade sko- terskor och en rationel sjukvard niimnes d: r Bourneville, hvars enelgi Frankrike har att tacka for ordnandet af de bdda utbildningsanstal- terna vid Bic6tre och La SalpGtriBre, den forstniimnda fijr sjukskij- tare, den senare for skoterskor.
Utbildningen vid dessa anstalter omfratta val endast den korta tiden rcf 1 0 mhader, men eleverna fii under denna tid goda teoretiska kunskaper sjg lneddelade genom fijreksningar af sBval liirare soiu l&amp;rarinnor, samt deltaga afven i praktiska ofningar; flera examina under laroiret kontrollera elevens framsteg, och vid afslutningen utdelas betyg och diplom.
Oaktadt denna burs gifvetvis &amp; r for kort for att tillfredsstiillande betrygga skoterskornas lhplighet och duglighet i sitt hall, ger den dem en god grund; nodvbdigheten af fortsatt utbildning tyckes Bfven varit insedd, eniir Paris municipalr %d redan 1880 beslutat ordna en fort- siittningskurs (hole de Perfectionnement) vid lasarettet La Pitib.
Vid forfr %gan darstades 1895 gafs dock det egendomliga svmet: ateor6tiyuement ga existe inais pratiquement $a n ' existe pas encore., I f r h dessa bdda anstalter siindas sjukv&amp;rdare och skijterskor till de lasarett eller enskilda personer, som begara sddana.
Fiirsiik ar afven gjordt att f % till stand en trupp privatskoterskor, som skulle k~mna erhdlas p i begaran genom Bureau de lYAdministration publique, men detta forsok har annu s % lange haft mycken liten fiarnghg.
Nigon sjukvhd for landtbefolkningen motsvarande den engelska distrikt-nursing, finnes ej, Mostren och enskilda personer gifva den hjalp de form %.
En annan ur yrkes-synpunkt fliga lyckad form iklader sig barm- hiirtigheten vid de krliga stora vallftarterna till Lourdes m. fl.
under- gorande orter, d % damer ur alla samh~lsklasser erbjuda sig sBsom vhdarinnor af de sjuka under farden; denna sjukvhd torde dock i dmanhet vara rnera i ofverensstBmmelse med det vantade miraklet an rned nutida begrepp om dylik vhd.
~ f v e n bor niimntas att den franska afdelningen af Rods korset riiknar till sin disposition 6,000 sjukvilrdare och sjukskoterskor, samt att den anordnar kurser for ~ l e s dames infirrnikres s (frivilliga sjuk- skoterskor).
Om dessa kwser, liksom om dessa skoterskors utbild- ning i ofrigt foreligger inga uppgifter, antagligen jngh i ofvannamnda siffra ett stort antal klostersystrar.
I Tyskland har foreningar och stiftelser af allahanda slag tagit sjukvhdsfrBgan om hand, och om an de flesta af dessa fornamligast isyfta att vid utbrytande krig kunna st2illa ett tillrackligt antal dug- liga skoterskor till armens tjanst, s % har dock landet under tiden stor .nytta af denna med efterfoljansvard energi bedrifna fredliga rustning.
Bland dessa stiftelser mii vi namna Roda korset, diakoniss- anstalterna, Vaterllindische Frauen-Verein samt Johanniterorden.
Denna sistnamnda torde vnra siirskildt for Tyskland egendomlig.
I sina statuter, lilrasom genom sitt namn, angifver sig detta sallskap sBsom arftagnre till den historiska, fordom sii maktiga Johanniter- riddarnee orden. '
Denna var, som kandt ar, ett nndligt brodraskap, hvars urspr~zngliga uppgift var att vh-da de sjzcka pilgrirnema i Jeru- salem, och som tog sitt namn efter Johannes den barmhiirtige, biskop af Alexandria.
Den tiden iigde brodraklostret ett motsvarande nunnekloster med samma namn och nppgift.