Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill till slut framdraga ännu ett par bevis för, att det icke alltid är så roligt att vara telefo- nist, och att en sådan ibland måste riktigt » kom- ma i valet och kvalet », hura hon skall handla.
Låter telefonfröken ett par herrar abonnenter länge stå kopplade, kan hon vara viss på, att en eller båda ha ringt af — naturligtvis på sin egen behagliga melodi, så knapphändigt att ingen af- ringning gått fram till stationen.
Går hon åter in på linien — mol tyst, hon vågar sig på ett » halloh »!
— Intet svar, ett » halloh »!
ännu högre, fortfarande tyst.
Hon kopplar af samtalet.
Men nu ringa hr X. och Y. båda samtidigt långa, vre- da ringningar, och båda gräla öfver att samtalet — blifvit afbrutet.
Ack, hvad gjorde dessa her- rar då nyss, eftersom de icke hörde telefonfrö- kens » halloh »?
Jo, den ene letade efter ett me- morandum, en räkning eller något dylikt, och den andre — han hvilade sitt trötta öra för ett par ögonblick — och just då: en så ' n otur!
— Kan ske står också den ene herren kvar med » telefon » för örat och ett morskt: » låt bli att af bryta sam- talet, » blir svaret på telefonistens försiktiga: » halloh! » Det blir nya abonnenter på en ort.
För att få telefon på så billiga villkor som möjligt sämjas flere personer om samma linie.
För hvar och en af abonnenterna å den nya linien bestämmes nu en särskild signal.
Sedan en så pass lång tid förflutit, att allmänheten redan kan antagas känna till dessa olika signaler, underlåter telefonisten en dag att upplysa en abonnent om sättet att ringa och får sig därför — en liten uppsträck- ning.
Varnad häraf och i förhoppning att nu göra rätt, upplyser hon några dagar därefter en annan abonnent om antalet ringningar.
Detta las också illa upp.
— Huru skall den stackars människan bära sig åt?
— Tala eller icke tala — » det är frågan ».
IDUN Detsamma tänkte jag i fräga om den här lilla uppsatsen.
— Skall den månne verka något godt?
Kära lilla fru, var.
min bundsförvant!
Kanske skola många små telefonister välsigna er därför.
Och nu: » Au revoir », alla älskvärda abonnen- ter och rysliga telefonister!
Kanske träffas vi om en stund — i telefon.
Anders Fryxell och Wallinska flicksko- lan.
Hundraårsdagen af Anders Fryxells födelse- dag högtidlighölls i går torsdag af Wallinska flick- skolan härstädes.
Fryxell var nämligen, jämte dåvarande pastor primarius J.
Wallin, en af stiftarne af den välkända skolan.
I nästa n:r af Idun komn.a vi med anledning af den nämnda minnesdagen att meddela en intressant skildring från det Fryxellska hemmet jämte porträtt och biografi af den bekanta skriftställarinnan fröken Eea Fryxell, hvilken dotter till den store historie- skrivaren var sin fader verksamt behjälplig vid hans vetenskapliga arbete.
Sveriges första kvinnliga urmakare har i dagarne aflid.it härstädes ' efter ett längre lidande i en ålder af 57 är.
Det var fru Hilda C. Petrini, af hvilken Idun redan för några år sedan med delade porträtt och biografi.
Den aflidna öppnade på sin tid ett nytt område för kvinnlig verksam- het i Sverige, i det hon efter genomgången ut- hildning i urmakeriyrket på 1860-talet erhöll bur- skap som borgare i Stockholm och sålunda blef Sveriges första kvinnliga yrkesutbildade borgare.
Tillhörande en gammal ansedd Södermalmssiäkt, med ett öppet, hjärtevinnande väsen, arbetsam och hjälpsam, efterlämnar den aflidna ett i vida kretsar kärt och hedradt minne.
* Småskolelärarinnornas rättsliga ställ- ning.
Beslyrelsen för elfte allmänna svenska folkskolelärarmötet har, på grund af uppdrag, in- lämnat en petition tili regeringen, huru vida ej sådana ändringar i folkskolestadgans bestämmel- ser rörande antagande och afskedande af lärare och lärarinnor vid mindre folkskolor och små- skolor skulle kunna åvägabringas, att dessa lärare och lärarinnor blefve i rättsligt afseende i möjli- gaste mån likställda med lärarpersonalen i den egentliga folkskolan och sålunda finge en mera tryggad ställning i skolans tjänst sig tillförsäkrad.
de populäraste Bellmansmelodier, arrangerade af vår populäre tonsättare Ivar Hallström.
De uppträdande personerna i stycket äro i kron- prins Gustaf (fru Linden), grefve Sparre, grefve Horn (hr Lejdström), kapten Hästesko (hr Valle- nius), fröken Ulla Fersen (fr. Frödin), Fredman (hr Johanson), korpral Mollberg (hr Sellergren), Mo- vitz (hr Brag), Greta (Movitz hustru), Christian Wingmark (hr Nygren), Fader Berg (hr Grafström), Madam Berg (Mutter på Tuppen) (fru Strandberg), Kalle, deras son, Ulla Winblad (fr. Holmstrand), Lotta (fru Heintz) (båda i tjänst hos Mutter på Tuppen), Jergen Puckel, Tullnär Norström (hr Lundmark) m. fl.
Handlingen försiggår 1768. l:sta akten i en sal på krogen » Tre byttor », 2:dra akten i parken på Drottningholm, 3:dje akten i källarsalen på » Tre byttor », epilogen å Djurgården.
En Schumann-afton gafs i måndags i Vetenskaps- akademiens hörsal af hrr Vilh.
Stenhammar och Knut Bäck.
Programmet upptog Schumanns stora c-dur-fantasi, som erhöll elt alltigenom gediget ut- förande af hr Stenhammar.
Genom tolkningen af en del af fantasistyckena ur opus 12 dokumente- rade sig äfven hr Bäck som en god pianist.
Till- sammans föredrogo de Schumanns verkningsfulla andante med variationer för 2 pianoforte.
Pro- grammet utfylldes med några visor af fru Sterky, hvilken som vanligt framkallade det lifligaste bi- fall från den ganska talrika publiken.
Hr Sven Scholander Bellmans-afton till åminnelse af den odödlige skalden äger rum om måndag i Musikaliska akademien, och man kan taga för gif- vet att den illustre Bellmanstolkaren ej behöfver knäppa på lutan för tomma bänkar.
Musikföreningens trettionionde konsert äger rum i Musikaliska akademiens stora sal nästkommande torsdag med biträde af fru Dina Edling, fröken Gudrun Torpadie, hrr W. Dorph och E. Borgstedt samt k. hofkapellet under anförande af prof.
Franz Neruda.
Programmet upptager » Husitskä », dram.
uvertyr af Dvorak, » 1 skogen », sopransolo med orkester af A. Rubenson, andante för stråkorkester af Rubinstein samt en katolsk messa af A. Söder- man.
Bakom grannasmors kulisser.
Bakom grannasmors kulisser kan det vara hälsosamt nog att få titta ibland, när det ej Den nyaste soeietetsdansen, pas de quatre,] som i dagarne vid spanske ministerns senaste sker i ond eller tom nyfikenhetsafsikt, utan soaré gjort sin entré i hufvudstaden och som har för att genom jämförelser med andras förhål- utsikt att blifva säsongens dans par préference, landen och erfarenheter hämta råd, lärdomar, är af engelskt ursprung.
Från Thamesstadens uppmuntran och stöd.
Så har det också visat finaste balsalonger har den sedan öfverförts till Paris.
Dansen är graciös och musiken sprittande sig, att A.
M:s lilla artikel i Idun om » Följ- liflig.
Den kan dansas af hur många par som helst.
derna af ett olycksfall » väckt ett lifligt intresse.
För dem af våra läsarinnor, som kunna vara » Fru Anna B — d » fann sig genast uppkallad roade af koreografiska repetitioner meddelas här till ett svaromål, och sedan ha flere nya skrif- receptet: Kavaljer och dam dansa de fyra första takterna (16 steg) bredvid hvarandra, kavaljeren velser i saken inströmmat till redaktionen, hållande sin högra hand om damens vänstra.
bevisande att de för alla hem viktiga frågor, Båda taga tre steg framåt, kavaljeren börjande som här vidrörts, varmt sysselsätta våra läsa- med högra, damen med vänstra foten.
De höja rinnor.
Idun skulle illa motsvara sin upp- den andra foten framåt och göra ett lätt hopp.
Denna rörelse upprepas en gång, men med om- gift, om den ej med nöje öppnade sina spal- bytt fot.
Sedan opp och hoppa igen!
Därpå upp- ter för ett dylikt tankeutbyte, " och fortsätter repas båda turerna för att utfylla de fyra första därför i dag med ett urval ur det insända, takterna.
Därpå dansas med lätta valssteg fyra så långt utrymmet medgifver.
hvarf, liknande den senare delen af första turen i en scottisch.
operan gifver, som vi förut meddelat, en festföreställning om måndag för att fira minnet af vår store nationalskald Bellmans död, Att denna minnesfest skall omfattas med det lifligaste in- tresse af allmänheten, är lätt att förutse.
Det ut- förliga programmet återfinnes i de dagliga tidnin- garna.
Det svenska originalstycke, som då kommer att uppföras under titel » Ett svenskt minne », är af gammal aktad svensk penna, skildrande en liten historisk episod, men hufvudsakligen baseradt på figurer ur Fredmans epistlar med användande af Äfven jag har med nöje läst A.
M:s och fru Anna B — ds artiklar i föregående nummer, och jag kan ej underlåta att bedja få säga min mening uti den frågan.
M:s artikel låter mig få blicka in uti ett litet lugnt och förnöjsamt hem, där familjemedlemmarne söka på bästa sätt vara sina egna tjänare och göra sig oberoende af en nutida dyrbar tjänarinna.
Vinstea blir alltid A.
M:s, om vi frånse den ekonomiska, ty den kanske ej blir någon, men lugnet och trefnaden äro en vinst, som åtminstone jag skattar högre än några kronor mer eller mindre i månaden.
Jag har såsom A.
M. gjort mig oberoende af tjänarinna oeh har mitt hushåll stäldt sålunda: Vår vedkarl (ty en sådan måste man ju alltid ha, äfven om man har en tjänarinna, ty hon vill 47 dä inte åtaga sig bära upp ved och kol från käl- laren) kommer tidigt på morgonen, borstar skodon och kläder, sköter om kaminen, eldar i kakelug- narne och fyller på lamporna samt går sedan på förmiddagen ärenden och biträder med städning m. m.
Hvarje fredag hjälper han till med matt- piskning och, när så behöfs, rengöring i gardero- berna och vid storstök gardinuppsättning, fönster- urtagning och rengöring af dem m. in.
d. Lör- dagen gör jag mina torguppköp, jag köper då nä- stan för hela veckan, och det får vår karl bära hem.
Telefon har jag ej och anlitar aldrig sådan vid uppköp, ty jag vill alltid se varan, innan jag betalar den; dessutom kan jag på torget fä se något, som mer behagar mig, än det jag förut bestämdt mig att köpa.
Dessutom tror jag, att det, som skickas hem från bodarne, blir några öre dyrare än det man bär hem själf.
Budet skall hafva drickspengar och lön hos handlanden, det kommer på köparens utgiftskonto.
Till hjälp i köket har jag min Klara.
Hon är gift, har förr varit kokerska på hotell, hon är där för skicklig i finare matlagning, men är nu en mycket präktig och förståndig hustru åt en ordent- lig arbetare och förstår sig på att laga enkel och verkligt god husmanskost.
Hennes man har en jämn, men liten månadspenning, och Klara vill tjäna en liten slant för sig, därför kommer hon till mig hvarje dag kl. 1 e. m.
Jag lämnar då fram och säger till hvad som skall vara till mid- dagen.
Har jag ej själf tid eller lust att vara med i köket, så styr Klara om att allt är i ord- ning till kl. 5, dä vi äta vår middag.
Under det maten kokar, hjälper hon mig med att tvätta ylle eller med andra smågöromål jag behöfver uträttade.
Ungefär kl. 7 — V 2 8 e. m. har Klara slutat diskning och allt, då går hon hem, och så är stökel slut.
för den dagen.
Te och smörgås till aftonen styr jag själf med.
Fredagarne skurar Klara, d. v. s. tvällar af kork- mattorna i tamburen och de öfriga rummen samt piskar och borstar de lösa, mjuka mattorna vi hafva ofvanpå korkmattorna.
1 förmaket hafva vi matta öfver hela golfvet.
De gånger vi hafva främmande till middag eller supé, är Klara mig till större nytta än en okunnig ung tjänstflicka.
Helgdagsaftnar, då vi behöfva Klara kvar till kvällen, får hon inbjuda sin man till gäst, på det att han icke skall fira t. ex. jul- elkr nyårsafton ensam hemma.
Vedkarlen har maten hos oss nästan hela dagen, d. v. s. då han ej sköter om vedhuggningen på två andra ställen, och Klara får äta middag, om hon så vill, då hon i alla fall lagar maten.
Deras aflöning tillsam- mans går på 15 kr.
i månaden, det är hvad en tjänstflicka kostar, när jag beräknar lyse, tvätt, tvål, presenter och lön till henne ensam.
Min 16-åriga brorsdotter, som vistas i vårt hem, har sedan sitt 12:te år haft att ombestyra mid- dagsdukning och kaffets serverande, det har hon haft som motion efter stillasittandet i skolan.
Förmakets och sängkammarens städning och sän- garnes bäddning hjälpas vi båda åt med, och det skulle vi göra, äfven om vi hade tjänarinna.
Såsom jag nu har mitt hushåll ordnadt, går allting så lugnt och stilla, göromålen blifva gjorda, och där- till ordentligt gjorda.
Jag för min de " vill ej hafva det annorlunda.
Jag vill därmed ej säga, att jag ringaktar tjänstflickornas klass eller tror dem alla vara pretentiösa och odugliga, ej heller har jag i den vägen gjort några sorgliga erfarenheter, men jag hör och ser dagligen denna oro och dessa ombyten, som vållas i hemmen af tjänarinnor, och jag är glad att vi ha det så lugnt som vi ha det.
Hvems skulden till detta missförstånd mellan mat- mödrar och tjänare är, vet jag ej.
Nog förstår jag, att det finns många goda och bra tjänarinnor, som missförstås af kinkiga och oförståndiga fruar, men hvad jag ej förstår, det är, att mången ung, älsklig, vänlig och hjärtegod kvinna, som vid en makes arm lycklig och förhoppningsfull träder uti eget hem, inom en kort tid får skuld för att vara elak, orättvis och fordrande mot sin tjänarinna och märkvärdigt nog aldrig mot någon annan än tjänarinnan.
Förklara mig det!
Hvad är det inom äktenskapet, som så har omdanat det unga, hus- moderliga sinnet att blifva oädelt och bittert samt blott mot en enda inom familjen — den beroende tjänarinnan?
Det är en fråga jag ofta bråkat min hjärna med och kommit till den slutsatsen, att de elaka fruarna numera höra till det, som varit hafver.
Jag respekterar de unga arbetande tjäna- rinnornas sträfvan att komma till något högre och bättre än de simpla göromålen inom familjerna (hvilka göromål dock i mitt tycke blott äro en för- beredande skola för en blifvande matmoders göro- mål), men så betraktas de ej af nutidens unga arbetarekvinnor.
Därför vill jag ej binda någon hos mig och vid de enkla förhållandena mitt hem
IDUN 48 har alt bjuda, utan önskar dem af hjärtat sådana platser som telefonister, kassörskor — i brist däraf på fabrik eller som » hushållerska hos bättre ung- herre ».
Men låtom oss t. ex. kasta in två annonser blott på prof.
Den ena handlar om en magasinsdräng- plats med 50 kr.
i månaden och 12 — 14 timmars tungt arbete, den andra om en tjänarinneplats i familj, utan barn och inackorderingar — alltså en fördelaktig plats.
Hvilkendera platsen som får de flesta sökandena och på hvilkendera sidan med- lidandet mest bör stanna, skall snart visa sig.
Alltså, i dessa för män så arbetslösa tider, gören hvad I Minnen för att skaffa arbete åt männen.
I stället för en husjungfru tag en s. k. husdräng!
Tro ej att de slitna kläderna, de bleka, magra anletsdragen och den slöa blicken alltid äro ett bevis för, att han är en dålig människa.
Åhnej, med snygga kläder, några mål god mat och litet vänlighet kan han blifva eder en lika god tjänare som tjänarinna, på samma gång ni gör en god gärning genom att så småningom draga från kro- gen och dåligt sällskap en stackare, som lidit skeppsbrott, men ännu ej gått alldeles förlorad.
Fru Anna B:ds förmodan, att en snäll faster- Louise eller moster Anna måste belönas med pre- senter för hennes besvär att hafva lillen eller Ullan till gäst en och annan afton, då föräklrarne äro på teatern, tro jag är öfverflödig.
Jag känner de snälla fastrarna och mostrarna, jag — en sådan där liten besvärlig gäst är för dem en riktigt kär gäst.
Men hvem skall se efter den lille om nät- terna, frågar ni.
Det skall modern själf göra, modern ensam skall sköta sitt barn, ingen, annan kan sköta det så som modern.
De åren barnen äro små, får hon väl försaka alla andra nöjen, ty intet kan väl ändå uppgå mot det att vara sitt barns vårdarinna.
Jag tycker om fru Anna B — ds ord om » sin allra raraste lille gubbe i världen.
Ger han mig bekvämligheter, skall väl han också ha bekvämt. » Ja, det är sant, fruarna må ställa hushållet med tjänare eller utan tjänare, men herrn i huset skall aldrig veta af hemmets stök och besvärligheter.
När .han arbetar träget för familjens uppehälle, bör han framför alla andra ha det bekvämt och behagligt i hemmet, vis kvinna respektera, men då blir det äfven en nödvändig sak, att vi alla hjälpa oss själfva.
Där- för kan jag inte annat än med tacksamhet läsa de råd och nya möjligheter, som påvisas oss af A.
M. Besparingen tror jag ej heller blefve stor, men det var inte så mycket fråga härom, vill jag min- nas — trefhadén varhufvudsak för A.
Ifråga om mannen kan jag ej inse, att det skulle vara alldeles omöjligt för honom att hjälpa sin hustru Emedan den första artikeln af mig lästes med med en kamin eller att borsta sina kläder själf, då sä oblandadt nöje, kan jag ej underlåta att svara man väl får antaga, att man och hustru gemen- fru Anna B — d med några ord.
Först — hvad samt kommit öfverens om att vara-utan tjäna- kunde i denna A.
M:s artikel framkalla löje?
— rinna, och då ju mannen måste taga sin ringa an- Jag antager, att ingen af Iduns läsarinnor, som del af arbetet.
Om man och hustru mera hjälptes inlressera sig för frågan, är så oerfaren om hvad åt med arbetet äfven inomhus, så tror jag att som är alt göra i ett hem, att hon låter sig du- bådas bekvämlighet skulle bli större " och behagli- pera af den idealiska frid och trefnad, som A.
M. gare att njuta.
Hvad kaffekokning o. m. d. beträf- beskrifver.
Hvarje husmoder vet, att för att sköta far, så är det ej värdt att orda om, ty därför att ett hushåll fordras låligt och träget arbete t. o. m.
M. funnit det lämpligt så, är det väl ej obli- med tjänarinnor, och då förstår man, att detta gatoriskt för hvarje hem.
får A.
M. känna dagligen ännu mer.
Men trefna- Liksom A.
M. så småningom lärt sig att ställa den består väl just i att få detta arbete, som jag det bekvämt och praktiskt, så får väl hvar och en eljes lägger min tid på att öfvervaka, utfördt utan göra, som beslutit sig för att bli » sin egen dräng ».
slarf, utan intresselöshet och utan sura miner.
Låt därför ej A.
M:s artikel se ut som en utopi — Finner en husmoder, hvilken äger förmåga om vi ej alla kunna ställa det så idealiskt som att sköta sina tjänare med lugn, vänlighet och det framställes, så hjälper det oss att ej känna bestämdhet, så att de både hälla af och ha respekt oss så beroende af våra tjänarinnor — n. b. vi för henne, en god och trogen tjänarinna, då är svagare husmödrar, som fasa för att » säga ifrån » otvifvelaktigt det bästa husskicket funnet.
Men och som anse, alt vänlighet ej ^hjälper i alla fall ».
hur många af oss ha denna sällsynta gåfva i nog ' Z. hög grad?
Hur plågas vi ej af ett ovänligt ord, en missnöjd blick, och göra hellre själfva tjäna- rinnans arbete än att bedja henne därom.
Hur svårt är det ej att påminna om en sak en, ja, tre och fyra gånger, och ändå är det » glömdt ».
Vis- serligen är det till stor del vårt eget fel, ty vi skulle ej vara så ömtåliga, utan en gång för alla Innehållsförteckning.
säga ifrån, att så och så får ej ske.
Detta ha vi ej mod till, och sällan inses felet af tjänarinnan, Strömberg; af Johan Nordling.
och att med vänlighet talas vid, det duger ej all- — N Johanna ä r ögonen b r u s t o; poem ' af Fredrik Nycander.
— Pjol- tid.
Att undantag gifvas, det vet jag af erfaren- lerspråk; också en s p - å k ^ å g a, af ' Emy.
— E t t pris.
— I - het, men för det mesta tillhöra de » don gamla duns läkarartiklar.
I: H u d e n och dese vård; af d:r Arvid Afiiélius.
' ' — (Forts.).
— Bellmans m a k a; några anteckningar stammen ».
med anledning af h u n d / a å r s m i n n e t, af Birger Schbldström.
Trots allt vill jag ej förklena vårt tjänstfolk, — » De rysliga telefonisteana »; några bittra erfarenheter af Kvinnlig telefonist.
ty jag tror det ligger i tiden att hvar och en vill en — - Teater och musik.
— Bakom grannesmors kulisser, — vara sin egen, och denna sträfvan bör hvarje rätt- Tidsfördrif.
Då fru Anna B — d ansett A.
M. handla ovärdigt och förklenande för sin tjänarinna genom att und- vara hennes hjälp, hvad skall då fru Anna B — d tänka om mig, som säger, att jag, så länge det är mig möjligt, vill undvara tjänarinna?
Bäst att jag med ens tecknar mig le ' a Anna.
erhåller en bokstaf.
Orden äro: 1 — 2 en stad i Italien, 3 — 4 stad i Frank- rike, 5 — 6 en stormvind på tyrenei- ska halfön, 7 — 8 stad i Preussen, 9 — 10 flod på Balkanhalfön, 11 — 12 si c turkisk provins, 13 — 14 ett folkslag.
Äro orden rätt funna, bilda de med Bidrag mottagas med tacksamhet.
stjärnor försedda rutorna följande: 1 — 14 namn på en af de danska öarna, 13 — 2 en städ i. Danmark.
N:R 28 (603).
LÖRDAGEN PRENUMERATIONSPRIS PR ÅR UTGIFNINGSDAGAR!
IDUN — KR.
5: IDUNS MODETIDN.MED PLAN- SCHER OCH HANDARB.
» 5: IDUNS MODETIDN.
&gt; 3: — HVARJE O N S D A G OCH L Ö R D A G.
ELLEN VON LÖSNUMMERPRIS: 8 ÖRE.
BAHR.
DEN 8 APRIL 1899.
REDAKTÖR OCH UTGIFVARE: F R I T H I O F H E L L B E R G TRÄFFAS SÄKRAST KL. 2 — 3.
BYRÅ O C H EXPEDITION: ALLM.
kallet lyckligt utrustade, jag skulle vilja säga benådade, särskildt utvalda kvinnor, som ej kunna skattas nog högt af det samhälle och de föräldrar, som hafva lyckan att få anför- tro sina barns andliga vård i deras händer.
Redan vid helt unga år kände hon håg för och längtan efter det kall, hon sedan valde.
Hon började undervisa sina yngre syskon, en- ligt andras mening med mycken framgång, hvilket väl torde vara ett af de svåraste lä- rarinneprof, som kan afläggas, då hem- och syskon förhållande naturligen ökar en nybörjar- innas svårigheter.
Själf kände hon emellertid bristerna, och behofvet af speciel lärarinneutbildning vaknade mer och mer hos henne.
Man kan väl förstå, att det icke var lätt för en ung flicka — äldsta systern i en stor syskonkrets — att slita sig från ett hem, så dant som hennes föräldrahem (i Upsala), där den ömmaste kärlek, de varmaste intressen, förfinad bildning och rika tillgångar af alla slag bundo henne fast med de starkaste band.
Därtill fordras i sanning en mer än vanlig offervillig- het för ideela mål, och en mer än vanlig för- ståndets och hjärtats mognad.
: H. Osti foto.
L Ä R A R E K A L L E T ÄR FORVISSO ett af de allra högsta, ett af de allra viktigaste och mest kräfvande en människa kan välja till sitt lef- nadskall.
Icke blott därför, att un- dervisning i och för sig utgör en af h u v u d - betingelserna för den mänskliga odlingens fram- åtskridande;, utan äfven därför, att läraren bär en så dryg del af det stora ansvaret för det uppväxande släktets uppfostran och moraliska utveckling.
Barnets karaktär danas icke endast i hem- met.
A f en g o d lärare kan dess etiska be- grepp grundläggas och dess hjärtelag framäl- skas i lika hög grad som af ett godt hem — ja, i vissa fall i än högre grad, o m nämligen lärarens andliga och själsliga nivå står väsent- ligen öfver hemmets.
Det gifves helt säkert otaliga exempel på unga flickor, som af sin lärarinna mottagit sina djupaste, mest lifsbestämmande intryck.
Men långt ifrån alla lärare och lärarinnor äro de öfverlägsna personligheter och, hvad än angelägnare är, de kärleksfulla, af intresse för barnet besjälade varelser, som ar den nöd- vändiga förutsättningen, för att ett dylikt väl- signelsebringande inflytande skall varda möjligt.
Ellen v. Bahr var en af dessa för lärare- KOMMISSIONARER ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÅ ALL- KLARA S.
Icke heller var det lätt för föräldrar och syskon att skiljas från henne.
Men hon fick sina föräldrars medgifvande att söka inträde vid högre lärarinneseminariet i Stockholm och blef, efter genomgången treårig kurs där, ge- nast anställd som lärarinna i Brummerska sko- lan, vid hvilken hon sedan dess varit fästad både med arbetets och tillgifvenhetens band.
Under förnyade resor i Tyskland, Frank- rike och Italien ökade hon ytterligare sina kunskaper och sin bildning.
Väl rustad med bokligt vetande var hon således, men många hafva vida större kunskaper än hon, utan att därför äga förmågan att meddela dem och utan att äga den kärlek, förutan hvilken allt som sås i barnahjärtan i viss mån blir en sådd på hälleberget.
Med brinnande nit ägnade hon alla sina krafter åt sin lifsuppgift som lärarinna, aldrig förbiseende sina lärjungars uppfostran för de- ras undervisning — något, hvartill den under- visande så lätt och så ofta frestas.
Men hon frestades alldeles icke därtill, emedan hon med hela sitt väsens varma hängifvenhet och innerliga moderlighet älskade barnen.
Barnet uppfattar instinktivt, o m det är äl- skadt, och låter sig lättare och mer frivilligt ledas, i den mån ledningen sker af kärlek.