Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ingen m ä n n i s k a k u n d e s k y l l a h e n n e f ö r att v a r a häftig, m e n n o g s ö k t e d e t h e n n e, s o m f ö r e sitt g i f t e r m å l m e d k a m r e r n h a d e v a r i t k o k e r - ska, h o s » s a l i g e x c e l l e n s e n s », att h ö r a d e n b e s k e d l i g a fru C.
l ä g g a s i g i m a t l a g n i n g e n, h o n s o m ä n i d a g n y t t j a d e k r i n o l i n, alltse- d a n h o n varit g u v e r n a n t d ä r i h u s e t f ö r d e n s ö t a f r ö k e n A i m é e (j a, h o n är n u gift förstås m e d l a n d s h ö f d i n g e n).
H o n inbillar sig k a n t ä n k a, att h o n k a n l a g a fin m a t, o c h så b e g r i p e r h o n i n t e, d e n h ö n a n, att l a x e n skall k o k a s i g ä d d s p a d, o c h h v a d v ä r r e är — h o n v å g a r p å r e n a, r a m a, fulla a l l v a r p å s t å, att m a n k a n s t e k a k y c k l i n g i f l o t t y r!
Det b r u k a s så h o s kommersrådet, säger h o n, d ä r h e n n e s m a n är a n s t ä l l d p å k o n t o - ret.
N å, r i k är h a n, m e n h a n är i alla fall en p a r v e n y, s a d e e x c e l l e n s e n, o c h fru k o m - mersrådinnan — j a den ska vi aldrig tala o m!
Men det var just detta frågan gällde: v a r a eller i c k e v a r a flottyr, d å f. d. hus- hållerskan m e d gnistrande ö g o n o c h röd- flammande k i n d e r, e n reflex från » h e n n e s n å d s » stora kokspis, störtade sig i striden för s i n k o n s t, o c h d e n s t o d d å i m i n s t lika hög kurs h o s excellensens s o m hans konst, den d ä r m u s i k a n t e n, s o m n u s p e l a d e så h å r d t p å p i a n o t, att m a n e j e n s k u n d e h ö r a, h v a d m a n själf s a d e.
H o n h ö j d e där- för r ö s t e n, m e n h a n d u n d r a d e p å v ä r r e, o c h d e t b l e f s o m e n täflan m e l l a n d e m b ä g g e, då m u s i k a n t e n h e l t o f ö r m o d a d t g j o r d e e n k o n s t p a u s m i d t i d e t allra v ä r s t a o v ä s e n - det.
M e n det skulle h a n inte h a gjort, för n u v a r k a m r e r s k a n i f a r t e n, h e n n e s ära s t o d p å s p e l, o c h j u s t s o m h a n höll u p p, föll h o n i n m e d ett » b e n m a r c a t o »: » J a g steker m i n a i s m ö r!
» Nu skulle kvartetten fram o c h s j u n g a: Förste tenoren m e d benan midt i pannan ä n d a n e d i n a c k e n h a d e tagit på sig en k r a g e, s o m v a r m i n s t 3 t u m f ö r v i d, så att m a n k u n d e se h o n o m långt n e d p å bröstet.
A n d r e t e n o r e n, s o m h a d e ett fiss i » M u n - tra m u s i k a n t e r », g i c k o c h öfvade sig för s ä k e r h e t s s k u l l ä n d a u p p till a, m e n fick r e g e l b u n d e t » t u p p » p å g; h a n a n f ö r t r o d d e f ö r s t a b a s e n, att h a n h a d e h a f t e n hjälte- t e n o r, m e n efter e n s e r e n a d f ö r » G l a s p ä r l a n » h a d e han.
f ö r l o r a t k l a n g e n i h ö g a r e g i s t r e t — och det märktes n o g.
Förste basen v r e d sina prydliga mustacher, h a n var kvartettens A d o n i s o c h s p e g l a d e sig i h v a r a n n a n m i n u t o c h s å g efter, o m hals- duksrosetten satt riktigt knuten.
T y s t s o m d ö d e n o c h orörlig s o m jätten F i n n s a t t d e n v ä l d i g e a n d r e b a s e n o c h stirra- d e p å sitt p o r t e r g l a s.
» Jo j o » har skrifvit en m y c k e t lustig, m e n b e a k t a n s v ä r d u p p s a t s o m » k o n s t e n att h ö r a p å », h v i l k e n j a g vill r e k o m m e n d e r a i b e n ä - gen å t a n k e, t y d e t är v e r k l i g e n e n k o n s t att h ö r a p å, m e n e n m y c k e t s v å r l ä r d k o n s t, o c h d e n är m e r a s ä l l s y n t, ä n d e n b o r d e o c h k u n d e vara.
P å sitt r o l i g a o c h ä l s k l i g a s ä t t b e r ä t t a r Pelle Ö d m a n, hvilken stor uppståndelse han ofrivilligt v ä c k t e b l a n d å h ö r a r n e p å e n G e - w a n d t h a u s - k o n s e r t i Leipzig, när h a n ej kun- de undertrycka en lindrig hosta: v i d detta o m u s i k a l i s k a i n t e r m e z z o r i k t a d e s allas b l i c - k a r p å d e n s t a c k a s l e k t o r n, o c h h a n blef f ö r e m å l f ö r e n allt a n n a t ä n s m i c k r a n d e u p p m ä r k s a m h e t f ö r d e t t a o f ö r s y n t a tilltag.
D e t finns saker, h v i l k a i o c h f ö r s i g ä r o naturliga, m e n hvilka en bildad människa ej tillåter s i g g ö r a i s ä l l s k a p.
I c k e är d e t en d ö d s s y n d att p e t a s i g i t ä n d e r n a, o c h i n g a l u n d a är d e t i s t r a f f l a g e n f ö r b j u d e t att s p o t t a, m e n e n g e n t l e m a n rifver s i g i c k e p å d e t ställe, s o m r å k a r k l i a, o m h a n b e - finner sig i s o c i e t e t e n.
D e t är j u s t ett af människans företräden framför » d e andra s y s k o n d j u r e n », s o m d a r w i n i s t e n s k u l l e ut- t r y c k a sig, att h o n h a r f ö r m å g a af själfbe- härskning o c h kan visa hänsynsfull grann- lagenhet m o t andra, hvarförutan u m g ä n g e t skulle blifva outhärdligt.
M e n likaväl s o m d e t a n s e s fint att u n d e r t r y c k a v a p ö r e r o c h åtminstone söka dölja gäspningar, borde det i ännu h ö g r e g r a d anses gentilt o c h pas- s a n d e att i m ö j l i g a s t e g r a d å t m i n s t o n e s ö - k a f ö r m i n s k a d e t v i d r i g a bullret af h o s t a o c h harklingar, när m a n g e n o m en dylik, låt v a r a i o c h f ö r s i g h e l t f y s i o l o g i s k a k t o c h u r s ä k t l i g f ö r r ä t t n i n g l ö p e r f a r a att g ö r a s i n n ä s t a ett s t o r t o b e h a g.
Alltså, respekt för örat!
J a g v i l l e j g ö r a m i g v i k t i g, o c h v a r e allt s k r y t fjärran ifrån m i g, m e n tillåten m i g att g ö r a e n l i t e n r e f l e x i o n.
D e t har förun- n a t s m i g att s k å d a K ö l n e r d ö m e n, parla- m e n t s b y g g n a d e n i W i e n o c h V e n e d i g s St. M a r c o, j a g h a r n j u t i t af H o m e r u s ', T e g n é r s och I b s e n s dikter, j a g har b e u n d r a t Rafaöls madonnor, Rottmanns grekiska landskap och Blommérs Necken, mina ögon hafva fröjdats v i d å s y n e n af d e n m e l i s k a A p h r o d i t e, En- d y m i o n o c h Sergels A m o r o c h P s y c h e, j a g har hört G e o r g Dahlqvist, A d e l a i d e Ristori och W i r s é n deklamera, m y c k e t, j a m y c k e t af allt d e t s k ö n a h ä r p å j o r d e n h a r j a g p å n ä r a h å l l fått s k ä r s k å d a, m e n i n t e t h a r så d j u p t g r i p i t m i n själ i d e s s i n n e r s t a hjärt- rötter s o m m å n s k e n s s o n a t e n, Sy nnöves sang och Neckens polska.
IDUN m4 J a g är f ö r v i s s o e j e n s a m o m d e n n a åsikt, men egendomligt n o g vågar ingen » bildad » p e r s o n tillstå, a t t h a n a n s e r m u s i k e n f ö r y p p e r s t af alla d e s k ö n a k o n s t e r n a.
M a n får i c k e till e x e m p e l s ä t t a M o z a r t f ö r e R n - b e n s eller B a c h f ö r e T h o r v a l d s e n eller M e n - delssohn före R e m b r a n d t, detta stöter p å dilettantism o c h visar bristande studier i estetik.
låg v i d S t o r g a t a n, a l l d e l e s i h ö r n e t till tor- get, o c h där några enkla s m y c k e n, skedar, kedjor, ringar m.
lågo utbredda p å ett Storhertiginnan af Mecklenburg-Schwe- svart s a m m e t s b r ä d e i fönstret o c h frestade rin har jämte son och dotter vistats härstädes några dagar samt flitigt studerat .Stockholm och l a n d t f o l k e t, n ä r d e t p å t o r g d a g a r n e k o m in till dess sevärdheter.
U P Kungl.
operan begynner sin verksamhet om måndag med uppförandet af Boitos populära opera » Mefistofeles ».
Bland förestående repriser mär- kas dessutom » Martha » och » Trollflöjten », hvil- ken sistnämnda opera ej gifvits å den nuvarande skådebanan.
Nyemgagerade artister lära vara fröken Martha Petrini samt debutanterna från förra spelåret fröknarna Krageballe o c h Sparrman.
Fröken Holmsj; rand har afgått för att i utlandet idka studier.
Ett rykte, att fru Sterky åter skulle vara engagerad, hoppas vi måtte snart bekräftas.
D e t l i g g e r v ä l n å g o n d j u p a r e m e n i n g däri, att d e h e l i g a f ö r f a t t a r e, s o m l y f t a t e n flik af d e n förlåt, s o m d ö l j e r d e n öf ver s i n n l i g a världens salighet — att d e företrädesvis målat d e himmelska fröjderna m e d o r d och bilder ur tonkonsten.
J a, m u s i k e n är d e n ä d l a s t e, d e n h ö g s t a g r e n e n af k u n s k a p e n s träd, o c h d e n h a r d e största anorna.
Långt i n n a n » s t r o f e r n a » v o r o s k r i f n a till » s t j ä r n - m u s i k e n », genljöd universum af » sfärernas harmoni », en jätte
K a r l Sterner v a r e n tämligen sluten natur, som kände motvilja för n y a bekantskaper.
H a n blef ofta b e s k y l l d för h ö g f ä r d, o c h h a n v a r o c k s å h ö g f ä r d i g så till v i d a, a t t h a n v a r n o g a i v a l e t af sitt u m g ä n g e o c h ä n n u n o g a r e i v a l e t af s i n a v ä n n e r.
H a n drack icke duskål m e d h v e m s o m hälst v i d e n f y l l d b å l, o c h h a n ö p p n a d e i c k e sitt h j ä r t a för f ö r s t e b ä s t e, s o m k l a p p a d e p å.
M e n d e n h a n e n g å n g g i f v i t sitt b r o d e r s h a n d s l a g i v a r m v ä n s k a p, d e n förblef h a n trofast h e l a sitt lif, o m d e n a n d r e v i s a d e s i g v ä r d det.
A r i s t o k r a t v a r K a r l Sterner, fastän han ingen v a p e n s k ö l d hade, m e n släkten h a d e alltid v a r i t a n s e d d o c h h ö g t a k t a d, dess anor gingo långt tillbaka i tiden, o c h i n g e n h a d e ä n n u s a t t e n fläck p å d e t n a m - net.
A r i s t o k r a t v a r h a n ä f v e n till själ o c h h j ä r t a, o c h d e t l å g a i lif v e t h a d e a l d r i g lockat h o n o m, utan väckt hans förakt o c h afsky.
Stolt b a r h a n sitt v a c k r a h u f v u d p å den b r e d a x l a d e gestalten o c h b l i c k a d e livar m a n ö p p e t i ansiktet m e d d e bruna ö g o n e n, som k u n d e se så v a r m a o c h innerliga ut, m e n s o m ä f v e n k u n d e b l i x t r a af v r e d e o c h förakt.
Liksom m a n tadlade honom för h ö g f ä r d, så f ö r e b r å d d e m a n h o n o m o c k s å, att h a n v a r alltför f o r d r a n d e o c h h å r d i sina o m d ö m e n m o t andra.
Rättrådig o c h o r d n i n g s ä l s k a n d e s o m h a n själf v a r, t å l d e h a n e j f a l s k h e t o c h slarf h o s a n d r a.
S o m d o m a r e öfver brottslige o c h felande v a r h a n o m u t l i g t rättvis, m e n sällan m i l d t f ö r l å t a n d e och öfverseende.
F r å n d e n s a g o t i d, d å O r p h e u s m e d sina s m ä k t a n d e t o n e r l ö s t e d e n liflösa v ä r l d e n nr d e s s f ö r t r o l l n i n g o c h A r i o n b a r s p å del- linens r y g g g e n o m hafves vågor, eskorterad af d j u p e t s v i d u n d e r, s o m t ä m d e s af h a n s s t ä m m a s underbara ljud, från d e n d a g, d å M i r j a m s j u b e l s å n g k l i n g a d e v i d r ö d a haf- vets strand o c h Zions basunaklang skållade ö f v e r d e n s t o r e k o n u n g e n s s t a d, ä n d a tills d e n d a g i d a g är, h a r E u t e r p e b u r i t s p i r a n i k o n s t e n s rike, o c h i n g e n skall n å g o n s i n r y c k a d e n u r h e n n e s h a n d, så l ä n g e v i b l o t t t r o g e t v å r d a arfvet, d e t dyrbara, o c h lyfta högt musikens baner.
Ja, sannt säger e n t y s k v e t e n s k a p s m a n, själf f r a m s t å e n d e m u s i - ker o c h sångare: » M a n behöfver icke kallas vare sig orto- d o x eller läsare f ö r a t t k ä n n a d e n m a g i s k a d r a g n i n g e n af k y r k o k l o c k o r n a s l i k a a l l v a r l i g a som melodiösa ljud.
Följer m a n maningen o c h b e t r ä d e r d e t i n r e, så s k o l a o v i l l k o r l i g t d e m ä k t i g a o r g e l t o n e r n a s å tilltala h v a r t i c k e fullt f ö r l o r a d t s i n n e, s o m o m h ö r s e l - nerven o m e d e l b a r t vore själens känselorgan, och helt säkert i n s t ä m m e r h a n i d e n g e - mensamma s å n g, s o m d e s s a t o n e r led- saga. » P å t r e d j e d a g e n efter S t e r n e r s a n k o m s t till s t a d e n g i c k h a n s u r k e d j a s ö n d e r.
S o m den v a r e t t arf efter h a n s f a r o c h farfar och ett e g e n d o m l i g t arbete, ville h a n g ä r n a g e n a s t få d e n l a g a d o c h styrde därför sina s t e g i n i d e n lilla g u l d s m e d s b u t i k e n, s o m A JciXtra l i n M a F s a i a * ^ I d e t b u t i k s k l o c k a n s k r ä l l d e till o c h Ster- n e r s t e g i n, r e s t e s i g e n u n g flicka, s o m s a t t b a k o m d i s k e n o c h a r b e t a d e p å e n virk- ning.
H o n såg m y c k e t u n g o c h barnslig ut, k u n d e k n a p p a s t v a r a m e r ä n a d e r t o n år.
Gestalten var späd o c h outvecklad, ansiktet b l e k t m e d e n fin, g e n o m s k i n l i g h y, d r a g e n s m å o c h fina, m u n n e n m j u k o c h b e h a g l i g och ögonen djupt liggande, mörkblå, m e d något sorgset, nästan skyggt i blicken.
Håret var ljusbrunt, k o r t k l i p p t o c h föll i naturliga s m å lockar ner öfver en vacker panna.
S t e r n e r f r a m f ö r d e sitt ä r e n d e.
H o n tog kedjan ur hans hand o c h undersökte den.
Dramatiska teatern öppnade i går den nya Han såg, att hennes händer voro s m å o c h säsongen med uppförandet af Shakespear.es » Tret- v ä l f o r m a d e, f a s t ä n r ö d a af k ö l d e n i b u t i k e n.
tondagsafton •.
I afton gifves lustspelet » Dubbel- spel ».
D ä r k o m n å g o t l j u s t o c h v a r m t ö f v e r Ster- ner, d ä r h a n s t o d m i d t e m o t h e n n e m e d disken mellan d e m, o c h h a n k u n d e inte låta bli a t t l e m o t h e n n e.
H o n r o d n a d e litet, men utan att h o n visste hvarför, måste också h o n le, så att gropar framträdde på Skiss för Idun af hennes kinder, ehuru ögonen fortfarande b i b e h ö l l o sitt d j u p t a l l v a r l i g a u t t r y c k.
Elin A m e e n.
De talade o m kedjan, och h o n betraktade ä r a d s h ö f d i n g K a r l S t e r n e r h a d e fått t r e o c h b e u n d r a d e d e n, m e n h o n v i s s t e e j, o m månaders förordnande vid rådhusrätten den k u n d e lagas, förrän h o n frågat » h e r r n ».
i en småstad nere i södra Sverige.
H a n H o n g i c k f r a m o m d i s k e n till e n d ö r r p å k o m från h u f v u d s t a d e n s o m v ä x l a n d e lif, d ä r a n d r a s i d a n af b u t i k e n, g l ä n t a d e p å d e n han tjänstgjort i » v e r k e n », och h a n väntade och kallade p å » herrn ».
sig l å n g a, l e d s a m m a t r e m å n a d e r i s t a d e n, G u l d s m e d e n k o m, i d e t h a n ännu höll där h a n ej k ä n d e e n e n d a människa.
på att j ä m k a p å rocken, s o m påtagits i Det v a r sista a f t o n e n i W i e n, j a g g i c k för a t t t a g a a f s k e d af m ä s t a r e n, d ä r h a n hvilar p å e n sockel af äkta s v e n s k granit; en g e n i u s räcker h o n o m e n lagerkans, v i d hans fötter ligger en fjättrad P r o m e t h e u s, o m k r i n g h o n o m leka n i o barn, betecknande de 9 symfonierna.
V i s s e r l i g e n h a r j a g al- drig varit frestad att k n ä b ö j a inför n å g o t mänskligt, m e n n u k ä n d e j a g s o m en drag- ning i benen, då j a g stod där m e d blottadt hufvud inför den oförlikneliges bild.
Mäktigt t v i n g a d e s i g d e n t a n k e n p å m i g: m u s i k e n är d e n h ö g s t a a f alla s k ö n a k o n s t e r, o c h i n g e n m a e s t r o h i n n e r u p p till d e n h ö j d, från h v i l - k e n d u h a r s k å d a t d e t e v i g t s k ö n a s förlof- vade land!
1 NOTISBOKEN.
TEATER OCH MUSIK.
M e d g i f v a s b ö r o c k, att d e t är m y c k e t s v å r t a t t p l a c e r a d e n e n e f r a m f ö r d e n an- dre i tur o c h o r d n i n g s o m militärer i e n r a n g r u l l a, m e n d e t t a är e j h e l l e r n ö d i g t.
L å t b a r a B e e t h o v e n få s t å p å s a m m a linie s o m Michelangelo.
H v i l k e t är v a c k r a s t: rosen- r ö d t eller h i m m e l s b l å t t, v å r e n s friska g r ö n - s k a eller a l p e r n a s h v i t a s n ö, B r i i h l s k a terras- s e n eller R h e n f l o d e n s v i n b e k r a n s a d e h ö j d e r, H s e n d e l s M e s s i a s eller C a n o v a s C h r i s t i n n e n - D e n k m a l, N e a p e l s g o l f eller n o r r s k e n e t, regn- b å g e n eller e o l s h a r p a n s t o n e r?
T ^ - ^ I.
l t / T * - i 271 &gt; * * MiM. %sv största hast.
H a n b a r k a l o t t p å sitt s k a l l i g a hufvud, o c h g l a s ö g o n e n v o r o slipade så, att pupillen såg onaturligt stor o c h glänsande ut.
D å h a n h ö r t l i v a r o m d e t v a r fråga, vände h a n på kedjan o c h betraktade den n o g a, m e n t r o d d e s i g till s l u t o m att kunna, l a g a d e n.
D e n fick h ä m t a s o m e t t p a r dagar.
» Mitt namn sade denne.
T r o d d e h a n, a t t d ä r f a n n s n å g o n i hela, staden, s o m ej visste h v e m h a n v a r, s o m u n d r a d e, s k v a l l r a d e — o c h v o r o i n t e alla stadens flickor redan förälskade i h o n o m!
Detta tänkte h o n, där h o n tyst satt o c h virkade s o m för b r i n n a n d e lifvet.
På d e n utsatta dagen k o m h a n m y c k e t punktligt för att h ä m t a kedjan.
D e n var d o c k ej ä n n u färdig — ville h a n h a b e s v ä r m e d att k o m m a igen p å a f t o n e n?
H a n b l e f i n t e alls m i s s n ö j d ö f v e r a t t b e - höfva g å t v å gånger, h a n skulle gärna titta in igen p å aftonen.
M e n först d r ö j d e h a n e n s t u n d o c h f r å g a d e efter p r i s e t p å e n h e l del saker, d e m h a n alls i n t e h a d e f ö r af- sikt att k ö p a.
» H e r r n » s y n t e s e j till, h a n var upptagen p å verkstaden.
» A r d e t inte l e d s a m t att sitta så h ä r i en b o d hela d a g e n?
» frågade häradshöfdin- gen.
» - ^ Ö^ Pris kr.
Sterner », » J a, j a g v e t, » s v a r a d e d e n u n g a flickan, s o m t a g i t e n a n n o t a t i o n s b o k o c h r e d a n an- tecknat h a n s n a m n däri.
H a n s å g lätt öfverraskad på henne.
Hur kunde h o n veta det, frågade hans ö g o n, m e n h a n sade d e t ej h ö g t.
H o n rodnade, och groparne k o m m o åter f r a m p å h e n n e s k i n d e r, i d e t h o n s m ö g sig b a k o m d i s k e n o c h t o g f a t t p å sitt ar- bete, m e d a n » herrn » inledde ett samtal m e d sin kund o m stadens förhållanden.
(Qualité ItigJiiltepra) härstädes lagrad sedan 1891.
Vid fullgod.
är h ä r a d s h ö f d i n g Finnes e n d a s t hos TET A " KTVFLA T.
LL K i k a - o c h Ailm.
IDUN 272 » Äjo folk — » På en hälst här s o m k o m m e r så litet » Det — m e n tiden går ändå — j a g arbetar. » den där v i r k n i n g e n?
g å n g bli Nu D e n måtte väl inte färdig? » kommo en groparne fram på har alltid samma vänta virkning — j a g har för resten andra är naturligtvis inte arbeten börjat, också. » l i v a d g ö r n i m e d allt era s m å flitiga bakom » Jag voro en det på arbetet, som hon känsla af b e d r ö f v e l s e.
en kelt anade Han kände skämtat ett fattigdom, för- som n å g o t mera,, s o m h a n d u n - och utan om att veta sig nästan öfver dast fram, bekännelse sakelse, j a ännu klädning, var hennes hennes arbete.
hvad skamsen flit det var.
att han åt Han undrade, om hon dem med ögon.
men han tänkte, att eller taga slog han det som i stället ett dåligt skämt.
o m samtalsämne, k o n v e r s e r a d e litet o m staden gifningar.
en Efter stund kom igen på aftonen.
men guldsmeden lämnade nom, under det att Några huset dagar d e n själf flickan därefter att var satt m e d a n l e d n i n g af h. m: t fylliga kosan ken kinderna halföppna, och ville åter o c h åter ej d e t v a r m a, f r i s k a l ö j e t fram.
log, sin af följde och välbehag, o c h när och hon de närmast koketta unga apotekarfrun.
trettioåriga fru och Därefter unga.
I han hvil- omgifna tillhörande stadens De lilla tillsammans LOGOGRYF.
Du ser af handels- skrattade, O T S T V ÖFVERTRÄFTAR Ä T ALLA T P U var vid med utom sista valsen och näst före » Vill fröken g ö m m a programmet, d e n åt m i g?
» t e c k n a d e själf bland bokhållarnes o c h studenternas, sig lätt Där och lämnade blef ett knuffande åter fnissande med Men bland honom bugade flickorna när han » snobb » bry henne, s o m de hon namn ungdomsskaran.
armbågarne, kallade begynte Han sitt svarade och gått.
o c h flic- kallade ingenting, hon h a d e endast blifvit allvarligare o c h såg tank- full u t.
— (Forts.) I n n e h å l l s f o r t e e k n i n g. Jeanette Berglind; biografi af L.
— Syster Elisabeth, " poem at har Sköld.
— Något om skoldra- mat; af Lennart Hennings.
— » Podo ..; skiss lör Idun af Lisa Seliröder.
— Iduns läkarartiklar.
V.: Om våra födoäm- nen; några allmänna synpunkter, af professor Robert Tiger- siedt.
— Stackars örat!
Populär medicinsk före- läsning, af ' • * * *.
— Far; skiss för Idun af Elin Ameen.
voro SCHACK-CHARAD.
löses charaden.
e f g g 1 0 0 r r. r r s t t u L 1 h Raderna, lästa såväl från vänster till höger, s o m uppifrån nedåt, be- teckna: 1) En konsonant, 2) hvad Sokra- tes var, 3) hur är blomman på än- gen?
4) en upphöjd karaktär, 5) hvad du oftast gör I retlig sinnesstämning, 6) en rörelse åstadkommande verk- samhet, 7) en konsonant.
ka kas snart som gar an men ett kan sitt kloc dra nå skepp klin mitt de klar nal med ster på der ma mitt la dol från nu bön klo den och strån mitt då da jes tim till he för skär hö i stret rym en dadt ren kal en till ge den natts s La och skepp i lar mid klo nom A-g.
IFYLLNINGSGÄTA.
A-g.
G E OrdfÖTVändliiigsgåtan ' •• Guitarr; g e o i g i n, Uleåborg, Ingeborg, tullkammare, apelsin, realisation, repslagare.
LÖSNINGAR.
Stockholm, Prenumerationspris pr I d u n m e d Modetidning och kolorerade planscher I d u n m.
9: — » 7: 50 » 5: — Byrå: Redaktör och K l a r a v. K y r k o g a t a 7, 2 (Aftonbladets hus.)
tr P r e n u m e r c -.
o n s k e r å a l l a post- a n s t a l t e r i riket.
Telef 61 47 Utgifnlngstid: hvarje helgfri TryaktH Aktiebolag 6:te årg.
Fredagen den 22 september 1893.
N:r 38 (301) Iduns fredag.
Lösnummerspris 1 5 öre (lösnrr e n d a s t f ö r k o m p l e t t e r i n g a r) Aniionspris: 35 ö r e p r n o n p a r e i l l e r a d.
F ö r » P l a t s s ö k a n d e » o. » L e d i g a p l a t s e r » 25 öre f ö r h v a r j e p å b ö r j a d t t i o t a l stafv.
Emma ' Leffler, född L e f f l e r.
edan ännu Chi- l i cagoutställningen r pågår o c h Den svenska villan daglig- dags drar tusentals besökare, s o m m e d in- tresse o c h gillande ta- ga del af vårt i n l ä g g i den stora täflingen, bör det helt visst in- tressera våra läsarin- nor att se b i l d e n af den kvinna, s o m i vår utställningsbyggnad på ett synnerligen ut- märkt sätt utöfvar värdinneskapet, den svenske kommissariens u n g a maka, fru Emma Leffler.
D e loford h o n af utställningsbesökar- ne fått uppbära äro enstämmiga, o c h ett nytt i n t y g o m den po- pularitet, h o n i Chi- c a g o förvärfvat sig o c h det svenska kvinno- namnet, f ö r e l i g g e r i det Chicagobref, s o m våra läsarinnor återfinna i dagens nummer.
— V å r a förfäder trod- de, att nornorna v i d barnets födelse spunno dess lefnads trådar, och så som ödets gud- innor lagt dem, så måste de ligga, o c h dit, där de utstakat dess väg, måste det gå, o c h än i d a g ljuder en återklang af denna gamla tro i det be- kanta uttrycket: » In- gen u n d g å r sitt ö d e.
» D e t t a kan o c k s å till- lämpas på d e n u n g a kvinna, hvars drag I d u n i d a g återgifver.
H e n n e s man, den svenske k o m m i s s a r i e n vid världsutställningen i Chicago, ingeniör A r t h u r Leffler, var un- der n å g r a år anställd vid en verkstad där i trakten.
D å h a n åter- v ä n d e till sitt h e m - land, s t o d u n d e r nå- g o n tid platsen ö p p e n för hans r ä k n i n g; man h o p p a d e s, att han en- dast rest h e m f ö r att hälsa på.
L y c k l i g t v i s fick han d o c k stanna kvar p å fädernejorden, m e n v i d sitt giftermål ett par år därefter frågade h a n sin u n g a hustru, om, i händelse en plats er b j öde sig, h o n m e d h o n o m ville b y g g a ett bo därborta i västern.
N o g gaf h o n sitt löfte att följa m e d, hvart- h ä n v ä g e n bure, m e n o g ä r n a g j o r d e h o n sig förtrogen med tanken på den l å n g a f ä r d e n, ty icke anade h o n då, u n d e r hvilka förhål- l a n d e n h o n skulle an- träda den.