Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Herr Öfverste-Lieutenanten A. F. Tornerhjelm, genom Konungens-Befallningsliafvandes i Malmö särskilde resolutioner, blifvit ålagd godtgöra sina till Malmö f. d. Discont-verk åsamkade skulder, utgörande Tjugotretusende Sexhundrade R:dlr Banco, jemte räntor och lagsöknings-kostnader, om hvilka medels uttagande vederbörlig handräckning redan i slutet af år 1816 blifvit begärd, samt Konungens Befallningshafvande i detta afseende anbefalt Krono-Fogden E. C.
Lieberath , att utmätning hos Herr ÖfversteLieutenanten för besagde skuld verkställa; så hade, efter af Discont-verkets Ombudsman emot Lieberath anmäld försummelse uti detta hans åliggande, Konungens Befallningshafvande, genom Utslag den 3o April 1818, icke allenast skiljt Lieberath ifrån denna befattning, hvilken åt Krono-Fogden Krook blifvit uppdragen, utan ock ålagt den förre, att med sin egendom ansvara, för hvad i skuldens betalande hos gäldenären kunde brista, hvarefter Krook den ii påföljande
Maji verkställt utmätning å gäldenärens lösa och fasta egendom, för att den i o
Augusti sistnämnde år på auction försäljas; men som Öfverste-Lieutenanten Tornerhjelm, för auctionsdagen, Iioä Discont-Directionen utverkat Revisorers Berättelse.
1061 sig tvänne månaders anstånd med betalningen, hade försäljnings - åtgärden blifvit instäld, och då, efter sex månaders förlopp, ingen anstalt å gäldenärernes sida blifvit vidtagen tili skuldens liqviderande hos
Disconten, som emedlertid blifvit öfverlemnad till Herrar Fullmägtiges i Riksgälds-Contoiret förvaltning, hafva, på förnyade anmaningar till Konungens Befallningshafvande, utsöknings-åtgärderne i så måtto blifvit fortsatte, att Krono-Fogden Lieberath, efter af Konungens Befallningshafvande lill honom ytterligare aflåtne ordres , den 12 Februarii 181g åter belagt gäldenärens lösa och fasta egendom med qvarstad , samt den 28 December samma år äfven verkställt utmätning å fastiglieten Säteriet stora Herrestad.
Under tiden hade Konungens Befallningshafvande, i stället att utlysa auction å gäldenärens egendom, uti särskildte memorialer till Riksgälds— Contoiret dels insändt smärre summor i afräkning på skulden, och dels lios Herrar Fullmägtige gjort hemställan, om icke med auetionens utlysande någon lid kunde få anstå, då vidare bestämda afbetalningar, om gäldenären lemnades anstånd, kunde förväntas; men enär detta anbud blifvit lemnadt utan afseende och Konungens Befallningshafvande, på vidare förfrågan, huruvida auction å fasta och lösa egendomen genast skulle utlysas, erhållit af Fullmägtige i RiksgäldsContoiret förnyad anmodan, att med den skyndsamhet Författningarne medgåfvo, be - oC>2 Riksens Ständers fordra Utmätnings-utslagen till verkställighet, hade omsider Kungörelser den 12 November 1819 blifvit utfärdade, enligt hvilka gäldenärens lösa egendom skulle utbjudas till försäljning den 16 påföljde December, och fastigheten stora Herrestad den a3 Februarii 1820, dervid likväl, i afseende på fastigheten, det hinder mött, att Banken, som för intecknad fordran, deruti egt panträttighet, icke blifvit om auctionen underrättad, så att dess samtycke till egendomens försäljning erhållits, hvadan ock Banco-Styrelsen. begärt auctionens inställande.
Af detta förhållande med ifråga varande lagsöknings-åtgärder hafva Herrar Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret ansett sig böra anmäla ärendet till min Ämbets åtgärd, och då jag i följd deraf, efter .inhemtad förklaring af Konungens Befallningshafvande, varit föranlåten, remitera målet till vidare laglig åtgärd af Advocat-Fiscals-Xmbetet i Kongl. Götha Hof-Rätt, har Advocat-Fiscalen derstädes Herr Lagman Hedenstjerna, uti afgifvet Memorial, jemte reserverande af öppen talan för Justitia;-Ombudsmans - Ämbetet i sakens hela vidd, för egen del anmärkt, dels att oaktadt
Discont-fordringarne hos Öfverste-Lieutenanten Tornerhjelm, redan år 1816 varit domfäste, och oaktadt
Discont-verket icke gifvit anledning till inhibition, utan tvärtom i förnyade skrifvelse!- yrkat lagsökningens fortgång, Konungens Befallningshafvande likväl icke gått Revisorers Berättelse. io63 gått i författning, om penningar nes indrifvande förr än den 12 November 1819, då efter af Krono-Fogden verkstäld utmätning, Konungens Befallningshafvande beslutat auctiof nens utlysande, dels att Konungens Befallningshafvande, sorn gifvit Krono-Fogden Lieberath befallning att bringa Utslagen till verkställighet, kunnat genom lemnad uppmärksamhet till de executions-diarier Lieberath hvarje qvartal varit pligtig att inlemna, vidtaga åtgärder i afseende på hans försummelse, tidigare än som skedt till rättelses meddelande, och dels att Konungens Befallningshafvande, emot föreskriften i Kongl. Brefvet den 5 Februarii 1768, och Kongl. Förordningen den 22 December 1818, åsidosatt, att före auctions-kungörelsens utfärdande underrätta Banco-styrelsen, om den tillämnade försäljningen af fastigheten, i hvilken Banken egt panträtt, till inhemtande af dess bifall till auctionen, samt derigenom bei’edt ett ytterligare hinder och uppehåll i uppfyllandet af Discont-verkets betalningsanspråk; på grund hvaraf Herr Lagmannen Hedenstjerna yrkat, det Konungens bemälde Befallningshafvande Herr Landshöfdingen, Presidenten och Commendeuren Friherre af Klinteberg samtLands-Secreteraren Herr Lagniant nen Holfman måtte hvardera åläggas böter, svarande mot en månads lön på stat.
Uti deröfver, den 28 November 1820, meddeldt Utslag, har Kongl. Götha Hof-Rätt 68 * io64 Riksens Ständers först ogillat Actors gjorde förbehåll om öppen talan i målet för Justitiae-OmbudsmansÄ mbetet och derefter i hufvudsak en sig utlåtit, att emedan det vore uppenbart ej mindre att ifrågavarande utmätningsåtgärder blifvit fördröjde utöfver den tid, som vederbort, än äfven att Konungens Befallningshafvande, medelst försummelsen att kungöra Banco-styrelsen, om den beramade auetionen, beredt hinder i Discont-verkets betalningsanspråk ; ty blefvo , med bifall till Actors påstående, Herr Landshöfdingen Presidenten och Commendeuren Friherre af Klinteberg, samt Lands-Secreteraren Herr Lagmannen J. N.
Holfman, i förmågo af 12 Cap. 1 §. Rättegångs-Balken, jemfÖrdt med g Cap. 6 §.
Utsöknings-Balken, ålagde, att utgifva böter, till treskiftes, svarande mot en månads lön för hvardera på stat.
Majoren Friherre D. G.
Liljecreutz hade hos mig anfört klagan deröfver, att han i nära
Fem års tid, förgäfves afbidat Kongl. Maj:ts nådiga dom uti ett af Kongl. Götha IlofRätt afdömdt och under Högsta Domstolens pröfning draget mål, emellan bemälde Friherre och Lieutenanten C. Flach, angående liqvidation af ömsesidiga skuldfordringar, begärande Friherre Liljecreutz min Ämbets-åtgärd, till befordrande af snart slut å ifrågavarande mål, om hvars föredragning
Friherren skall hos vederbörande förgäfves anhållit.
Revisorers Berättelse. jo65 I anledning deraf, hade jag uti underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, den 26 Januarii förlidet år, funnit mig föranlåten desto häldre anhålla, det Kongl. Majrt täcktes ej allenast anbefalla vederbörande, att detta mål ofördröjeligen föredraga , utan ock låta utfärda Nådiga föreskrifter derom, att lag och rätt, utan onödig tidsutdrägt, i allmänhet, och i synnerhet uti Konungens Högsta Domstol blefve skipad, som det nu visat sig, att den af mig i dylikt afseende, den 9 December 18 x 4» gjorde underdåniga hemställan och de i följd deraf vidtagne åtgärder, i anseende till arbets-methoden i Konungens Justitiae-Expedition, hvarom jag uti Nådig skrifvelse den 5 April 1815 blifvit förständigad, nu mera icke eller vore nog verkande, att förekomma obehörigt dröjsmål i lagskipningen.
Uti Nådig skrifvelse, af den 22 Februarii 1821, är mig derå svaradt, det Kongl. Maj:t, som önskat, att till så beskaffadt klagomål, som detta, anledningar icke uppkommit, likväl för närvarande och då anmäldt blifvit, att det uti min underdåniga skrifvelse omnämnde mål vore beredt till föredragning i Högsta Domstolen, funnit det någon vidare åtgärd dervid ej vore af nöden.
Hvad åter beträffade, den af mig gjorde underdåniga hemställan, om Nådiga föreskrifters utfärdande , till befordran af en större skyndsamhet i lagskipningen och i synnerhet i Högsta Domstolen, ansåg Kongl.
Majrt annat härutinnan ej vara att stadga, än hvad förut, så 1066 Jlikse7is Ständers väl i allmänhet, som särskildt genom Instructionen för Neder-Revision, af den 3 Augusti 1809, blifvit i nåder förordnadt; utan ålågo det Justitias-Cancelleren ej allenast i följd af hans allmänna pligter, utan ock såsom Ordförande i Neder Revisionen, att noga tillse, det ärenderne varda i laglig ordning till skyndsamt slut befordrade, samt att, derest uppehåll i deras ordentliga gång inträffade, vidtaga den åtgärd, som till ändamålets vinnande kunde finnas nödig; och lomme dädanefter, i den redogörelse
Föredraganderne hvarje år aflemna tili JustitiasCancelleren och han lios Kongl. Maj:t i underdånighet eger anmäla, att upptagas, i anseende till oafgjorde mål, jemväl tiden, då de till Justitias-Expeditionen inkommit.
Hos mig hade deröfver blifvit klagadt, det Konungens Befallningshafvande i Wermeland, genom resolution af den 3i Julii 1818, uti ett af Ombudsmannen för Götha Canal - Discont, anhängigt gjordt skuldfordringsmål, rörande 1600 R:d.
B:co , emot Lieutenanten J. G. Liljehöks löftesmän, Fändricken Sv.
Lagerberg och Säteri-egaren E. Rosenqvist, ålagt desse sistnämnde, att jemte berörde summas betalning, till Disconten erlägga i3 R:d. 21\ sk. samma mynt, i ersättning för utsökningskostnaden: att bemälde Befallningshafvande, uti en äldre resolution af den 19 Augusti 1816, uppå Om - Revisorers Berättelse. 1067 budsmannens vid Götheborgs Discont- verk ansökning, att af Lieutenanten Liljehök och hans löftesman Capitainen Liljehök utbekomma 220 R:d.
B:co, förordnat, det egde KronoFogclen Kamereraren Poignant, att för communications-besväret af gäidenären genast uttaga 3 R:d.
B:co; och att vid Lands-Cancelliet i Carlstad, nyttjades det ovanliga expeditionssätt af tryckta formulairer till utfärdande af beslut i skuldfordringsmål.
Sedan jag i dessa omständigheter infordrat Konungens Befallningshafvandes förklaring, den jag ej till alla delar funnit nöjaktig, har jag genom remiss deri 4 Januarii 1819 öfvérleinnat målet till Advocat-FiscalsÄmbetets i Kongl. Svea Hof-Rätt handläggning, och hvaröfver, efter det vidare skriftvexling mellan bemäldle Ämbete och Konungens Befallningshafvande egt rum, Kongl. Hof-Rätten den 1 Martii nästlidet år 1821 meddelt dom af följande innehåll: att sorn det ankommer på parten, att sjelf anmäla, om han förmenar sig hafva blifvit ådömd drygare kostnad, än skäligt varit, meri ofvannämnde gäldenärer icke klagat öfver Konungens Befallningshafvandes beslut i. afseende på utsökning sk o sinade n, utan låtit detsamma vinna laga kraft; alltså fann Kongl. Hof-Rätten, det något afseende på Actors i denne del förde talan icke kunde hafvas.
Men ehuru, likmätigt åberopade Författningar, Konungens Befallningshafvande deruti rätteligen förfarit, att uppå Discont-Ombuds - io68 Riksens Ständers mannens begäran om handräckning, hafva genom vederbörande Krono - Betjening låtit communicera gäldenärerne Ombudmannens hos Konungens Befallningshafvande gjorde ansökning, om betalning för Discont-verkets fordringar, ansåg likväl Kongl. Hof-Rätten den af Konungens Befallningshafvande vidtagne åtgärd, i afseende på den af Ombudsmannen vid Götheborgs
Discont-verk anstälde lagsökning, att uti communications-resolutionen hafva tillåtit Krono-Fogden Kamereraren Poignant, att för communicationsbesväret genast af gäldenären uttaga 3 R:d.
B:co, icke vara med Lag enlig.
Öfver ersättningen för så beskaffadt besvär, hade Konungens Befallningshafvande, vid målets slutliga afgörande, i Utslaget bordt sig utlåta och då tillägga Krono-Fogden ersättning efter ingifven och behörigen pröfvad räkning.
Det ovanliga expeditions-sättet, att nyttja tryckta formulairer till Utslag i skuldfordringsmål och tryckt anvisning till besvärs anförande hos Öfver-Rätt, hade Kongl. Hof-Rätten icke eller godkändt; dock som Konungens Befallningshafvande tillkännagifvit, att ändamålet med den uti communications-resolutioner på Discont-verkens lagsökningar, Krono-Fogdarne tillagde rättighet, att för Communications-besväret af gäldenären genast uppbära 3 R:d.
B:co , varit, att skona de lagsökte för tryckande utgifter, enär kostnaderne i de flesta fall, efter taxan uträknade, skulle öfverstiga berörde summa, Revisorers Berättelse. i o69 samt att, då missnöje försports, Konungens Befallningshafvande, genom utfärdad Kungörelse den 7 Martu 1818, denne vidtagne åtgärd upphäfvit, hvarjemte Konungens Befallningshafvande tillkännagifvit, att expeditions-sättet redan blifvit förändradt, så att alla utgående expeditioner från Lands-Cancelliet då mera skrefvos, och ändamålet med anmärkningarne således redan blifvit vunnet, fann Kongl. Hof-Rätten något ansvar å de anmärkte förhållanden ej ega rum; men då Konungens Befallningshafvande ej förr, än den 6 Martii 1820 till Kongl. Hof-Rätten inkommit med den förklaring , som genom communications-resolution den 26 Februarii 1819 å Herr Lagmannen Laurius först afgifne Ämbets-memorial Konungens Befallningshafvande blifvit ålagd , att inom tre veckor efter undfåendet, vid vite af 3o Daler Silfrmt, aflemna; blefvo Herr Landshöfdingen och Riddaren af Wingård och Lands-Secreteraren Herr Lagmannen Kleman fälde till det försutne vitet, 3o Daler Silf:mt eller 10 R:d.
B:co* Genom Advocat - Fiscals-Ämbetet i Kongl. Götha IIof-Rätt har jag låtit tilltala Landshöfdingen i Elfsborgs Län, Riddaren af Kongl. Svärds-Orden Herr Carl Flach, för det han, dels genom Circulaire-ordres, den 29 Martii 1818, förständigat Krono-Fogdarne i Länet, att om de hade något utmätningsmål för Riks-Discont-verket till execution, efter gif - 1070 Riksens Ständers vit Utslag och dermed så långt kommit, att utmätnings - auction å låntagarens egendom blifvit utlyst, egde Krono-Fogdarne att dermed tills vidare och intill dess annorlunda förordnades, innehålla, dels ock genom förordnande till Lands-Cancelli-Protocollet, den 1 Maji sistnämnde år, förbjudit Landshöfdinge-Ämbetet, att under Landshöfdingens frånvaro någon permissions-ansökning bifalla, eller på längre tid än högst fjorton dagar anmäla: att utlåtanden, som från Kongl. Maj:t eller högre Ämbets-verk infordrades, i frågor angående Länets oeconomie och police skulle först underställas Landshöfdingen, eller om de ej borde afgifvas med desto större skyndsamhet, blifva till Landshöfdingens återkomst ifrån hans till Stockholm då företagna resa hvilande: att bevis öfver Ämbets o och Tjenstemäns förhållande icke borde utgifvas, utan att Landshöfdingen underställas : att afsked och befordringar , som Konungens Befallningshafvande meddelade, icke finge utfärdas eller hos andra myndigheter anmälas: att allmänna frågor, rörande förändringar i gästgifveri- och skjutsnings-anstalterne, väghållningen, brobyggnader samt krogars anläggande icke heller borde under Landshöfdingens frånvaro afgöras, men att om någon tillfällig rättelse i dessa fall vore af nöden, skulle den endast tills vidare meddelas och slutligen, att Curhus-Directionen icke fick under hei’örde tid sammankallas, äfven Revisorers Berättelse. 1071 äfven sorn alla anmälanden, rörande denna inrättning, skulle Landshöfdingen underställas.
Öfver dessa åtalade ordres och föreskrifter, hade Kongl. Götha Hof-Rätt, genom Utslag den 17 Januarii nästlidetår, dömt, att alldenstund, på sätt Landshöfdingen Flach andragit, Banco-Utskottet vid sednast hällne Riksdag, i anseende till oredan i penningväsendet, redan den 10 Martii 1818 och således innan åtalade ordres om utmätningsauctionernes inställande, utgåfvos, föreslagit, hvad ock Rikets Ständer godkänt, att nemligen
Disconternes gäldenärer skulle eg a rättighet, att emot vissa bestämda vilkor omsätta sina lill betalning förfallne lån, för hvilka de, om vilkoren uppfylldes, blefvo frie från kraf, men desse gäldenärer likväl icke kommit att begagna en slik förmån, derest deras i mät tagne egendom blifvit försåld , innan de till deras bispringande vidtagne anstalter hunnit göras kunnige; fördenskull och då Landshöfdingen Flach till utfärdande af dessa ordres dessutom kunnat ega anledning af Kongl. Majrts, genom Justitiae-CancellersÄmbetets skrifvelse den 29 October 1817, tiilkännagifne Nådiga önskan, att gäldenärer, i anseende till uppkommen oreda i allmänna penningerörelsen, måtte skonsamt behandlas , samt ifrågavarande ordres, genom Herr Landshöfdingens don 3 derpåföljde April lemnade förklaring, icke kommit att förnärma andre 2 Sami. 2 B.
Riksens Ständers enskilde fordriitgsegares rätt, funne Kongl. Ilof-Rätten, med bifall till hvad dess Advoral-Fiscal Herr Lagmannen Hedenstjerna yttrat, samma ordres icke skäligen böra föras Landshöfdingen till last; men beträffande åter de till Landsbofdiif^e-Ämbetel lemnade föreskrifter, så emedan, under det Landshöfdingen varit aflägsnad från sin vanliga Ämbetsmanna-verkningskrets, Landsliöfdinge- imbetet stått i ansvar för Läne-styrelsen och följakteligen ostridigt tillkommit, att dermed taga en befattning, den Landshöfdingen, genom föreskrifter, möjligen ledande tili oreda och obehörigt uppehåll i ärendernes gång, icke egt inskränka; ty ansåge Hof-Rätten den af Landshöfdingen i förberörde afseende rddtagne åtgärd hafva varit oriktig och hvarom Landshöfdingen alltså förständigades. Öfver detta Kongl. Hof-Rättens Utslag bär jag anfört underdåniga besvär, förnämligast på de skäl, i afseende på inhibitionen af verkställigheten uti laga kraft vunne utmätnings-utslag, för Riks-Discont-verkets räkning, att, ehuru ifrågavarande ordres visserligen åsyftat ett godt ändamål, det likväl, efter min tanka, destomindre varit Landshöfdingen tillständig);, att till grund för denne, mot klar Lag stridande åtgärd, åberopa Rikets Ständers Banco-Utskotts Betänkande och Rikets Ständers deråt gifne bifall, rörande Riks-Discont-skuJJernes liqviderande, under den år 1817 uppkomne oredan i Rikets penningverk; som dylika Betänkanden och sjelfva Revisorers Berättelse.
Rikets Ständers Beslut, utom i Bevillningsmål, icke erhålla egenskap af Lag', förr än de af Konungen blifvit gillade och till allmänhetens efterrättelse kungjorde ; och att af det åberopade Justitia?- Cancellers- Ämbetets Circulair till Konungens Befallningshafvande!’ om skonsam behandling med gäldenärer i allmänhet, Herr Landshöfdingen Flach lika litet som någon of de öfrige Herrar Landshöfdinerar bordt hemta anledning till utmål O O nings-åtgärde.rs inställande, enär nyssnämnde Circulaire endast egt tillämplighet vid den lagskipning, sera. i afseende på skulders ådömande betalning af Konungens Befallningshafvande utöfvas, och hvarvid någon latitude med anståndstiden äfven i Lag är medgifven: att den af Kongl.
Hof-Rätten beslutne föreställning till Landshöfdingen Flach , för hans ovigtig förklarade instruetion till Landshöfdinge-Ämbetet, vore både olaglig, emedan till sådant afseende på Ämbets- och Tjenstcmans felaktiga förhållande allmänna Lagen icke gåfve någon anledning och otjenlig att gifvas en Ämbetsman, beklädande ett bland Rikets vigtigaste kall, och som derföre aldrig bör anses tjena på försök , utan såsom en i kunskap och erfarenhet mognad man, genast inträda uti den ansvarsfulla befattning, hvartill Kongl.
Majrt honom i nåder förordnat.
I följd deraf, och med afseende på den till flera för Läns-styrelsen vigtiga ämnen utsträckta in strue tionens beskaffenhet, ehvad något uppehåll uti ärenderne* jemna gång, Riksens Ständers under Landshöfdingen^ frånvaro, derigenom åstadkommits eller ej, har jag i underdånighet påstått, att Herr Landshöfdingen Flach måtte, likmätigt i Cap. 12 §.
RättegångsBalken, umgälla dess ofvannämnde tjenstefel med tre månaders lön, efter, det belopp honom i nåder varit förundt, att densamma under sin tjenstetid såsom vice Landshöfding i Elfsborgs Län uppbära.
Då detta mitt underdåniga yrkande jemte Herr Landshöfdingen Flachs underdåniga hemställan, huruvida Hof-Rätten egt pröfva hans förhållande, i afseende på de af honom till Landshöfdinge-Ämbetet meddeldte föreskrifter, den 28 September nästlidet år, hos Konungens Högsta Domstol till afgörande förekommit, hafva Högsta Domstolens samtlige Herrar Ledamöter gillat Kongl. Hof-Rättens beslut, i afseende på första frågan om inhibitionen af verkställighet å Utmätnings-utslaget, äfvensom Herr Landshöfdingen Flachs nyssnämnde hemställan, om Hof-Rättens competentia fori af pluraliteten förklarats icke förtjena något afseende, hvarvid likväl Herr Justitiae-Rådet och Riddaren Sylvander yttrat den särskildta mening, att frågan om Landshöfdingen Flachs föreskrifter för Landshöfdinge-Ämbetet icke tillhörde domstols handläggning, utan berodde af Konungens egen pröfning i den väg, som för administrativa örender i allmänhet blifvit utstakad.
I frågan åter, om Landshöfdingen egt rättighet att meddela omförmäldte föreskrif - Revisorers Berättelse. i o^5 ter, samt om Hof-Rätten till den Landshöfdingen derföre gifne föreställning af Lag hal t anledning, hafva Herrar Justilise-Råderne Mannerstam, Strömfelt, Noraeus och Toren i allo fastställt Hof-Rättens Utslag.
Herr Justitiae-Rådet Sylvander, som af Högsta
Domstolens beslut i detta ämne, funnit sig i nödvändighet att jemväl häröfver meddela bufvudsakligt utlåtande., har yttrat den särskilda tanken, att Herr Justitia:-Rådet trodde Landshöfdingen Flachs ifrågavarande åtgärd höra bedömas mindre efter bokstafven eller sjelfva uppställningen af hans föreskrifter; hvarifrån, ehvad än emot valet och lämpligheten af deruti förekommande uttryck kunde vara att anmärka, Justitire-Rådet ansåg erforderlig anledning för hans ställande under tilltal ej kunna hemtas, utan efter Landshöfdingens i gifven Lag stadgade Ämbetspiigt, de motiver, som verkat till berörde åtgärd och de ändamål, till hvilka den syftat.
Enligt den för Landshöfdingarne utfärdade Instruction eger, uti hvarje förekommande ämne, Landshöfdingen, utan beroende af de honom till biträde förordnade Ämbetsmän, att ensam besluta.
Af honom ensam, men icke af dem, fordrar Konungen ansvar för Läns-styrelsens skick; och Landshöfdingen ensam är underkastad det äfventyr, att utan dom och ransakning, varda från sitt ämbete skiljd, så snart Konungen icke längre är med hans förvaltning nöjd.
Med så vidsträckta skyldigheter och ett så stort an - 1076 Riksens Ständers svar å ena, mäste motsvarande' rättigheter å ändra sidan vara förenade.
Landshöfdingen, sedan han inhemtat kännedom om alla Länet rörande omständigheter och locale förhållanden, är utan tvifvel lika skyldig som berättigad, att stadga de grundsatser så väl i allmänhet, som i särskildta delar, hvaraf Länestyrelsens åtgärder höra bestämmas, för att i det hela leda till det mål, som gemensamt skola leda tili Länets bästa och förkofring.
En gång faststälde, mäste de tjena till efterrättelse för alla, som afLandshöfdingens mening bero.
Landshöfdingens rätt att vaka öfver iakttagande af desse grundsatser skulle upphöra hvarje gång hans omsorger och åligganden kallade honom från Residenset: om Lands-Secreterare och Lands-Kamererare då egde, att i mål, som röra Länsstyrelsen i det hela, handla efter andra och stridiga åsigter; så blefve oreda och förvirring deraf en oundvikelig följd:
Landshöfdingens alla omsorger kunde oupphörligt motverkas och ändamålet af en Landshöfdings tillvarelse skulle försvinna.
Det måste således, både enligt Instructionen för Landshöfdingens Ämbetsförvaltning och sakens natur, vara hans förenade skyldighet och rätt, att vid de tillfällen , då han ej personligen kan deltaga i göromålen, antingen föreskrifva de grunder, hvarefter vissa ärender af en allmännare omfattning böra behandlas , eller ock, såsom Landshöfdingen Flach egenteligen gjort, förbehålla sig, att af dem erhålla Revisorers Berättelse, elei, till förekommande af olikhet i omdömen och beslut.
Lands-Secreterarens samt LandsKamererarens förbindelse, att å sådane föreskrifter göra afseende, kan, i grund af hvad förberörd! är, icke sättas ifråga; och så länge den händelse vöre af allmänna bruket skyddad, att, vid Lands - Secreterares eiler Lands-Kamererares hinder eller förfall, ämbetet, utan anmälan hos Konungen, förrättas af de sistnämndes närmaste underhafvande, ansåg Herr J ustitias-Rådet Landshöfdingens omsorg för Länestyrelsens behöriga förvaltning under hans frånvaro, desto mer både angelägen och nödvändig, sorn åsidosättandet af en sädén omsorg vöre att anse såsom en försummelse af Landshöfdingens ämbetspligt.