Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nu dervid tillika tages i beräkning att mången gång en hel familles välfärd kan genom dylikt förfa-, rande alldeles förstöras , helst om den olagligen fordrade, sedan hans tillgångar förut blifvit medtagne , dömdes att träda i bysättningshäkte innan han ännu kommit i tillfälle att genom långsam och kostsam rättegång ådagalägga bedrägeriet och få sitt åter , hvilket senare dessutom blefve omöjligt i fall tillgång hos bedragaren saknades, funné Herr Rosenqvist sig böra föreslå, att ofvanherörde lagrum måtte erhålla följande lydelse ’’Fordrar någon hos Konungens Befallningshafvande eller Domaren den gäld, han kan öfverbevisas hafva afvetat vara gulden , löte fulla beloppet af det han salunda fordrat.
Dar svarandens egendom tillika blifvit utmalt och försåld, eller han i bysättningshäkte inmanad , ersätte sökanden fulla skadan och bote den fordrade summans sexdubbla belopp, eller, i brist deraf, arbete å någon Kronans fästning från ett till fem är, allt efter som svarandens skada och förlust vara kan.
I hvilkendera händelsen sorn helst , skola böterna, ther the utgå LagUtskottetx Betänkande.
N;o l» vara mälsegarens ensak , och sökanden skyldig att oafkortadt ersätta svaranden all den kost• nåd lian visar sig hafva pä sin rätts försva~ rande användt.,i Detta förslag jemte de skäl, som till stöd derföre blifvit anförde, har Utskottet öfvervägat.
Utskottet har dervid, hvad angår den del af förslaget, som afser de nu stadgade böternas förhöjning från halfva till hela värdet af det fordrade, tagit i betraktande, att det ansvar, hvars skärpande sålunda yrkas, är lika med det, som lagen på andra ställen utsätter för brott af enahanda natur och beskaffenhet med det ifrågavarande, det vill säga för sådane, som bestå uti sanningens uppsåtliga döljande och förnekande eller vetterligen falska uppgifters meddelande, i afsigt att derigenom tillegna sig elle söka åtkomma annans egendom.
Så är t. ex. i 10 Cap. 6 11.
Gap. 2 §. och 12 Cap. 9 HandelsBalken ansvaret för den, hvilken, emot bättre vetande, nekar till den p^nt han emottagit , eller det lån han innehafver, eller det gods honom är förtrodt , bestämdt efter enahanda grund och beräkning , nemligen böter, svarande mot halfva värdet af det han velat sig tillvälla] Redan detta förhållande innefattar, efter Utskottets tanka, fullgiltigt skäl till förslagets afstyrkande i denna del, enar lika brott kräfva lika straff 6 LagUtilottels Betänkande.
N:o i, och ansvaret för det ena brottet således icke bör ökas, utan att ansvaret tillika och i samma mon skarpes för de öfrige af enahanda natur, hvilket senare åter här icke kan ega rum , då fråga derom icke blifvit väckt.
Men Utskottet anser dessutom den nu gällande
Straffbestämmelsen vara för sitt ändamål alldeles tillräcklig.
Den hvilar på den i brottmals-lagstiftningen godkända grundsatts, att i den rnon det är lättare att förekomma ett brott eller afvärja dess följder, i samma mota bör ock straffbestämmelsen vara mindre sträng, hvilken grundsatts här desto heldre eger tillämpning , som försök att å nyo utkräfva vetterligen betald skuld icke kan, med hopp om framgång, vågas, eller leda till äfventyr eller skada för gäldenären, om icke denna förut vid betalningens erläggande , genom sin • egen oförsigtighet, försummelse eller vårdslöshet , beredt anledning till försöket, och såmedelst sjelf utsatt sig för en våda, den han haft i sin magt att afböja.
Beträffande åter den del af förslaget, som åsyftar ett tillägg till det ifrågavarande lagens rum , eller stadgande af ansvar och skadeersättning för de händelser , att den å nyo krafde blefve för den en gång betalda skulden bysatt eller hans egendom i mät tagen och försald; så tror Utskottet sig endast böra dels erinra att l3g för dessa fall redan IjagUtskottets Betänkande.
N:o 1. 7 finnes, nemligen 8 Cap. 9 UtsökningsBalken , och dels tillkännagifva , att Utskottet anser detta lagrum nöjaktigt uppfylla det af Herr Rosenqvist afsedda behofvet och kunna tjena att bereda den förfördelade, ej mindre all den upprättelse han för sitt , till en del sjelfvållade, personliga lidande skäligen kan äska , (helst Domaren har magt att belägga den oredlige borgenärens förfarande med böter efter som saken är till) än ock full ersättning för den förlust af egendom, sorn må hafva blifvit honom tillskyndad.
På dessa skäl, nemligen! ä) Att det i g Cap. 11 §.
HantjelsBalketi sladgade ansvar lör fordrande af velterligen betald gäld är lika med det, sorn för andra brott af samma natur är i serskildta lagrum utsatt; b) Att straffbestämmelsens skärpande i ett dera af dessa lagrum ej vore lämpligt , titan att en dylik skärpning kunde ega rum äfven i alla de öfriga. c) Att detta senare nu ej kan ske , då mo tion derom ej blifvit gjord. d) Att ansvaret dessutom är tillräckligen strängt , enär det brott hvarom fråga är icke kan skada derr, emot hvilken det för - g LagUtskotiets Betänkande, N:o i» öfvas, utan att denne,'genom sin egen oför-» sigtighet, försummelse eller vårdslöshet; sjelf beredt skadans möjlighet; och andeligen e) Att lämpligt ansvar, jemte skyldighet till skade-ersättning , redan är i lag stadgadt för de händelser, alt gäldenär varder utan skäl bysatt eller hans gods obehörigen i qvarstad taget; föreslår Utskottet att ifrågavande af Herr Rosenqvist väckta motion måtte afslås; hvilket dock till Rikets Höglofl.
Ständers vir dare pröfning vördsamligen hemställes.
Stockholm den 20
December 1828. .© i .0 A Höglofl. Ridder- A Högvördige skåpets och Adelns PresteStåndets ledamöters vägnar, ledamöters vägnar, Casp. V. Ehrenborgh, C. C, Lilljenwalld•
A Vällofl. A Hedervärda BorgareStåndets BondeStåndets ledamöters vägnar, ledamöters vägnar,’ Carl Henr.
Levton. B. Börieson.
P, Hernblom, STÖCICHOLM, Simens och Granbergs Tryckeri, 182g, XagUtskotlets jBetänkande N:o g. % N:o 2.
Betänkande, i anledning af RiksdagsFullmägtigen Herr A. Lane degréus Memorial om anstalt till beredande af noggrann efterlefnad af Kongl. Förklarinden 14 Maji 1805, samt öfrige Lagbud, rörande lagfart ä fast egendom.
BorgareStåndet har RiksdagsFullmägtigen Herr A. Landegren uti afgifvet Memorial anfört, att ehuru, till förekommande af sådane öfverlåtelser af fast egendom, som af Lagen ogillas och förbjudas, Domare blifvit, genom Kongl. Förklaringen den 14 Maji 1805, alfvarligen påminte att, vid beviljande af lagfart, noga tillse, det de i lag stadgade vilkor varda uppfyllde och att, uppå olaga åtkomst, uppbud ej må meddelas, samt berörde förklaring såsom ytterligare säkerhetsmått föreskifver, att, då lagfart sö
S, Prot. igzg och 1829, T.dt Sami. 1 a:dra Hit.
a LagUtskottets Betänkande N:o a. kes, de handlingar, som styrka förre egarens åtkomst, ovilkorligen böra uppvisas samt innehållet deraf i Lagfarts-protpcollet antecknas; så skall likväl ej sällan inträffat, att, när säljarens egande-rätt till försåld fastighet ej kunnat med vederbörliga åtkomst-handlingar styrkas, samt lagfart- och fastebref följaktligen ej eller köparen meddelas, Domstolar före* tagit sig att, genom Kungörelser i Post- och Inrikes-Tidningarne, kalla och förständiga dem, som emot den skedde eganderätts-öfverlåtelsen hade något klander att anmäla, att detsamma, inom utsatt tid, hos Domstolen tillkännagifva samt derefter, så framt något klander inom den utsatta tiden ej egt rum, ansett säljarens egande-rätt vara så vida lagligen bestyrkt, att lagfart och fastebref blifvit köparen meddelade.
Och som omförmälde åtgärd till utrönande af säljarens åtkomst, utom det, att icke något lagbud skall berättiga Domaren till dess vidtagande, efter Motionairens tanka, ej allenast är högst olämplig, Utan äfven förorsakar allmän osäkerhet i egande-rätts förhållanden och destomindre leder till det åsyftade ändamålet att vinna visshet om säljarens laga fång, som största delen af allmänheten dels ej läser allmänna Tidningarne och dels ej fäster uppmärksamhet på hvarje deruti förekommande underrättelse, samt kallelser af ofvanberörde beskaffenhet dessutom kunna, äfven om de kom - nt LagUtskottets Betänkande N:o 2. 3 ma till deras kunskap, hvilkas rätt de angå, lemnäs utan afseende; sa, och till undanrödjande af de anledningar till långvariga rättegångar angående klander å jordafång och hemul samt det äfventyr i afseende på inteckningsrätt, som af det anmärkta förfarandet möjligen kunna uppstå , har Motionairen föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det kunde HofRätterne undjd
Kådig befallning att förständiga de dem underlydande Rådstuf» vu- och HäradsRätter att, vid meddelande af lagfart och fastebref i riöggranni iakt* taga hvad Kongl. Förklaringen den \
4 Maji i8o5 och Öfrige lagbud föreskrifva , sd att
Uppbud d ajhänd fastighet ej må beviljas, innan förra egarens åtkomst blifvit behörigen styrkt , äfvensom att lag och författningar hvarken gifva anledning till den af Domstolar stundom begagnade utväg att, dd förra egaren ej förmått sin egande-rätt styrka, Idta i allmänna Tidningame införa kallelse ä dem, som vilja fanget klandra, eller gilla den mening, att ut eb lif vet klander skall medf öra samma påföljd, som vo» re egande rätten lagligen bevisad.
I anledning af delta till LagUtskottet den t sistlidne
December remitterade Memorial, har RiksdagsFullmägtigen Herr D. Cron, uti skriftligt utlåtande, som jemväl ^ Lagutskottets Betänkande N:o q', blifvit till Utskottet öfverlemnadt, framställt en motsatt åsigt.
De af Herr Landegren befarade följder af det anmärkta förfarandet vid en del Domstolar vore väl icke alldeles omöjlige, men dock, efter Herr Crons tanka, föga möjlige.
Möjligheten förutsatte nemil-' gen, att den person, som genom kungörelse uppmanades att vid dylika tillflälen reservera sin rätt, måste, örn ett ämne af sådan vigt och så offentligen tillkännagifvet skulle kunna undgå hans uppmärksamhet, vara i saknad, ej blott af tillgång till den utfärdade kungörelsen, utan ock af anhörige, vänner eller medbroder, som för honom hyste deltagande.
Erfarenheten hade åtminstone ännu icke bekräftat, att någon verklig skada genom de ornförmälde kungörelseme uppkommit.
Vida farligare syntes ett annat missbruk, som i dylikt afseende vid Domstolar skall egt rum, nemligen att, vid brist af be-j hörigt arfskifte till bestyrkande af egande-rätt till försåld fastighet, ett intygande af någon bland Nämnden, att Säljaren ärft egendomen,' blifvit godkändt såsom åtkorastbevis.
Kungö-J reise i Tidningarne om brist af åtkomsthand-; lingar befordrade långt större säkerhet för den, som tilläfventyrs kunde ega anspråk antingen på hela egendomen eller på någon del deraf.
Kongl förordningen den 14
Maj 1805 hade icke förutsett den händelse, att någon kunde med full egandf^rätt innehafva fast LagUisiqttets
B'e. länk an dt 5 gendom, utan att ega någon skriftlig handling, som bekräftade denna rätt; men da tillämpningen af denna Författning uppdagat tillvarelsen af flera dylika fall, hade Domaren, inseende orimligheten deraf, att köpare af fast egendom ej skulle kunna inom mindre tid än tjugu år vinna säkerhet på sin besittning, tillgripit den af Herr Landegren klandrade utvägen, hvilken dock numera borde anses häfdvunnen såsom landssed.
Denna utväg svarade likväl icke, efter nu gäl-' lande författningar, tillfyllest mot sitt ändamål ; men då lagstiftaren vore förbunden både att förvara dens rätt, som eger fog till klander, och att taga i beräkning de flera olägenheter, som tillskyndas en köpare, om han, •utöfver hehofvet, hindras från lagfart af en genom laga fång förvärfvad fastighet, ansåge Herr Cron ifrågastälde kungörelser böra, hellre än förbjudas, fastmer®genora bestämd lag gillas och godkännas; hvarvid dock tiden för klanders anmälande ej borde inskränkas till endast tre månader, såsom man någon gång skall sett, utan, i likhet med hvad lagen på flera ställen antagit, bestämmas till natt och år, före hvilken tids förlopp något^uppbud ej finge i dessa händelser ineddelas; Hvad sålunda blifvit å ena och andra sidan anfordt, är af Utskottet i öfvervägande laget; och hvad först angår Herr Lander. 6 LagUtskottelt Betänkande H:o 3. grens motion om Rådstufvu- och HäradsRätters förständigande att, i afseende på lagfart af fast egendom, noggrannt efterkomma hvad lag och författningar derom föreskrifva, och ej tillåta sig att antaga uteblifvande af klander, sedan den anmärkta kungörelsen eller uppmaningen i Tidningarne föregått såsom giltigt bevis på laga åtkomst till fast egendpm ; så enär Motionairen, sorn icke föreslagit eller yrkat någon förändring af de stadganden, hvilka i detta ämne äro gällande, ej påstått, att dessa stadganden äro otydliga eller kräfva förklaring, samt uppsigten öfver lagars och författningars rätta skipande och tillämpning icke tillkommer lags.tiftningen, utan hörer till de myndigheter, åt hvilka denna vårdnad är uppdragen, anser Utskot* tet sig ej kunna med sitt tillstyrkande ma» tionen understödja.
Vidkommande åter Herr Crons yrkande, att oftanämnde kungörande I Tidningarna måtte genom lag godkännas och förklaras va* ra ett giltigt sätt att, då åtkomsthandjingar saknas och ej kunna anskaffas, bereda rättig.’ het till lagfarts erhållande; så finnér väl
Utskottet ett så beskafiadt förklarande ej vara Jämpjigt eller ledande till det ändamål, som med lagfart åsyftas; hvarföre
Utskottet ej eller kan till detta förslag tillstyrka bifall; men Som föreskriften i förklaringen af den 14 Maji LagUlskottets Betänkande N:o l< 7 ' 1805» au när lagfart sökes, de handlingar, som styrka förra egarens åtkomst, ovilkorligen skola uppvisas, efter Utskottets tanka, möjligen kan tydas till inskränkning af den rätt, hvar och en bör ega, att , då åtkomsthandlingar förkommit och ej kunna åter anskaffas, genom af lagen i allmänhet godkänd bevisning ådagalägga sin egande rätt; så synes rättighet till sådan bevisning böra uttryckligen stadgas; för hvilket ändamål Utskottet föreslår, att slutet af Kongl. Förklaringen den 14 Maji 1805 , som lyder sålunda: ”att, enär lagfart hädanefter sökes, de handlingar sorn styrka fårre egarens åtkomst ovilkorligen böra uppvisas, samt innehållet deraf korteligen i Lag farts-Protocollet antecknas mätte andras till följande lydelse • 5,att, enär lagfart hädanefter sökes, förra egarens åtkomst skall styrkas och i Protocollet tecknas hvilket dock, tillika med tvänne Ledamöters serskilda meningar, till Rikets Höglofl.
Ständers bepröfvande vördsamligen öfverlemnas.
Slockholm den ao December i8a8. ji Bil, till LagUisk6ttets Betänkande N:o 2?
Transsumt af Protocollet hållet hos Rikets Högloflige Ständers Lagutskott den 20
S D. öredrogs Herr A.
Lanclegrens af jVälloflige "BorgareStåndet till Lagutskottet remitterade motion , hvaruti föreslås det stadgande, att Domare må genom Circulaire anbefallas att, vid Lagfarts beviljande, ställa sig till noggrann efterrättelse den genom Kongl.
Förklaringen den 14 Maji 1805 i afseende derpå meddelade föreskrift: ”att, enär lagfart sökes, de handlingar sorn1 styrka förre egarens åtkomst, ovillkorligen böra uppvisas och innehållet deraf i LagfartsProtocollet korrteligen antecknas.”
Efter öfverläggning beslöto Utskottets fleste Ledamöter, att i ofvanberörde Författning hos Rikets Ständer tillstyrka den förändring, att slutet deraf komme att, i stället för nyss upptagne stadgande, erhålla följande lydelse: ”När lagfart sökes skall ock förre egarens åtkomst styrkas och i Protocollet tecknas allt på sätt Betänkandet N:o st närmare innehåller. 2?t7. till LagTJiskotteis Betänkandt N:o 3 i 9 Herr Borgmästaren Landegren reserverade sig emot detta Beslut och uppläste ett anförande af följande innehåll:
Förklaringen den 14 Maji 5R05 är derutinnan tydlig och bestämd, att, fötr än lagfart i öfverlåtelse af fast egendom får beviljas , de Handlingar, sorn styrka förra egarens åtkomst, ovillkorligen böra uppvisas, och att, uppå olaga åtkomst, uppbud ej får meddelas , torde ej kunna motsägas.
Det torde ej eller kunna bestridas, att det i min ifrågavarande motion, anmärkte förfarande af åtsfeillige Domstolar, att , vid förre egarens ,up:pgifne oförmåga att styrka sin egande-rätt, låta i allmänna Tidningarne införa kallelse å dem , sorn vilja fastighetsöfverlåteisen klandra och anse uteblifvet klander medföra samma påföljd, som vore eganderätten lagligen styrkt, står i uppenbar strid med nämnde författnings ordalydelse.
Enär något försök ej eller blifvit gjordt att vederlägga min framställning om de vådliga följder för egande-rätten till fast egendom, som af detta godtyckliga förfarande skola uppkomma och att derigenom , på sätt jag i motionen utvecklat, lagligen förvärfvad och befästad egande-rätt de facto kan upphäfvas, ofta utan annan möjlighet för egaren, att vinna ersättning försitt lidande, än, medelst våldförande af 3:dje mans , i laglig ordning vunne panträtt i den egaren olagligen af - io Bil. till LagUttkottets Betänkande N:o s’ hände fastigheten, sä synes, åtminstone för mig, det anmärkte förhållandet vara af sa väsendtligt inflytande på medborgares trygg” het och säkerhet, att det förtjenar rättelse, antingen såsom jag , i följd af min åsigt om det åberopade lagrummets tydlighet hemstält, genom utgåendeCirculaire-bref till vederbörande domstolar, eller ock medelst utfärdande lagförklaring; men då LagUtskotfet ej allenast lemnat min framställning utan afseende , utan jemväl föreslagit, att ofta åberopade stadgande i 1805 års Förklaring skulle utbytas emot 3 §. 7 Cap. JordaBalken af Förslaget till C'ivil-Lag , får jag , med anmälande af min reservation mot denna Utskottets åtgärd , fortsätta den hemställan min motion innehåller; och anser jag det föreslagna utbytet af lagbuden angående åtkomstens styrkande till afhand fastighet , destomera olämpligt, som 3 §. 7 Cap. JordaBalken af Xjagförslaget är uppstäld i hänsigt till ett helt olika lagfarts-system med det nu gällande, och derigenom, nu antaget, ett högst vådligt utrymme skulle lemnäs för Domares godtycke , att, med förbiseende af Lagens bud i 1 Cap. 1 och 8 §§.
JordaBalken, angående hvilka äro laga fång å fast egendom och huru afhandiingar derom skola vara upprättade , antaga skiljagtiga systemer för åtkom».
Stens styrkande.
Bil. till LagUtskottets Betänkande N:o a. ti Jemte det jag anhåller, att denna mia reservation må Utskottets Betänkande åtfölja, förbehåller jag mig, att, vid ärendets föredragning i det Riksstånd, hvaraf jag ar Ledamot, få mina åsigter ytterligare framställa och utveckla,’’ Herr Professoren Bexell var äfven fran Utskottets beslut skiljagtig , jemlikt afleronadt så lydande serskildt yttrande ; ”Då Högloflige Lagutskottet sträckt sin åtgärd utöfver hvad motionen åsyftar, och derigenom ökat vårt redan af många lagförändringär belastade och digra lagverk med ännu en ny, af behofvet alldeles icke påkallad , bar jag emot Beslutet mig reserverat och går nu att framlägga mina åsigter af den behandlade frågan.
Grundande sin framställning på den klart uttalade öfvertygelse, att Kongl. Förklaringen den 14 Maji 1S05 deruti är tydlig och bestämd, att de Handlingar, som styrka förre egarens åtkomst, skola förete* förr än lagfart å öfverlåtelse af fast egendom får beviljas, går Motionairen att visa det för egande-rätten vådliga deruti , att någre
Domare , vid saknad af åtkomst-handlingar, i tidningarne införa kallelse till dem, som vilja fastighets-öfverlåtelsen klandra och anse ute - jl2 Bil. till Lag Utskottets Betänkande N:o" st. blifvet klander så , som vore förra egarens åtkomst lagligen' styrkt.
Efter denna fram»; ställning gör Motionairen den motion, att rättelse häruti borde tillvägabringas genom utgående Circulaire-bref till vederbörande Domstolar, hvilka skulle antydas om tillämpning af det redan gifne lagbudet, För mig hafva vid behandlingen af denna motion föreskrifterne i 53 §. af RegeringsFormen oell 33 §. af Riksdagsordningen framstått såsom constitutionela stadganden för Lagutskottet® verksamhet "att utarbeta de ifrån Rikets Ständer remitterade Förslag till Civil-, Criminal- och Kyrkolags förbättringoch da ifrågavarande motion icke innefattar något sådant lagförslag som för Utskottets grundJagsenliga åtgärd förutsattes, har jag icke kun-, nät förena mig i beslutet att i förklaringen öfver föreskrifterne i ett äldre, ännu gällande Lagsystem, utan yttersta nödfall codifiera fragnjenter af ett af Konung och Slän-j der ännu icke sanctioneradt nytt Lagförslagi Utskottet föreslår, att stadgandet i i 805, års Kongl. Förklaring skall utbytas emot 3 §. 7 Gap. JordaBalken af Förslaget till Civillagen.
Detta utbyte af Lagbud har förefallit mig så mycket mindre lämpligt, som det framställda Lagförslaget åsyftar det system för egande-rättens öfverflyttande ifrån en till annan, sorn i nya Qiyiblagen finnes eta» LagUtslotteå Bdånlande N:o 3, 13 bleradt , da det äldre stadgandet deremot står i ett nära oskiljagtigt sammanhang med grundprinciperne för det ännu gällande Lagfartssystemet.
— Det nya förslaget är dessutom mera obestämdt än det förra stadgandet och framställer således ett missförhållande i Lagstiftning , sora möjligen torde påkalla en ytterligare rättelse innan ännu epoken inträffat för det nya CivilLagförslagets granskning och antagande; Ex Protocollo P. Hernblom.
Betänkande öfver Riksdagsfullmägtigen Herr Pehr Lindqvists motion om upphäfvande af HofRätternes leuterationsrätt.
Hos Välloflige BorgareStåndet har Biksdagsfullmägtigen Herr Lindqvist i afgifvet Memorial tillstyrkt* att, då den genom Kongl. Brefven den 12 April 17 5 5, och den 23 >4 LagXJtskottets Betänkande N:o g. Mars 1803 dt HofRälterne uppldtne rättighet, att ander föreskrifne vilkor, leuterera dödsstraff, i åtskilliga fall der sådant straff lagligen bör ddömas, innefattade en benådningsmagt, hvilken vore till sin grund olämplig och nu mera ej öfverensstämmande med de constitutionela former, som utveklat sig sedan den tid, då nämnde Kongl. Bref utfärdades, denna sd kallade leuterationsrätt ma återkallas och upphöra, öfver hvilken, genom Utdrag afVälloflige BorgareStåndets
Protocoll för den 4 i denna månad, till Lagutskottet remitterade motion, Utskottet nu får vördsamligen sig utlåta.
HofRätternes leuterationsrätt uppkom år 1714.
HofRätterne voro då, som bekant är, Konungens'Högsta Nämnd, och deras domar Konungens Domar.
Icke dess mindre Ilag det HofRätterne , enligt Rättegångs ordinantien af år 1614 oc*1 flere senare stadgar, såsom följd af Konungens urgamla magt, att bryta skrock- och offsochner, att i alla lifs— saker samt åtskilliga andra grofva brottmål, der sådane omständigheter förekomma, som till lindring i straffet syntes föranleda, underställa Konungen sin Dom, innan den sattes i verkställighet.
Men antalet af dylika underställningsmål tilltog, och ökades efter hand så mycket, att afgörandet af de till Kongl, Majus JustitixRevision inkommande LagUtskottets Betänkande.
15 rättegångssaker blef derigenom uppehållet och fördröjdt; och det var af denna anledning samt på det Kongl. Majit ej måtte blifva med underställningsmål för mycket besvärad, eller de brottslige för länge på Kronans kost i häkte haline , utan skyndsamt befordrade till sitt välförtje ta straff, som Kongl. Majit, genom Bref a. den 23 April förstnämnde år gaf HofRätterne samt andre ÖfverRätter magt och myndighet, att , efter förra prcejudicater, leuterera de missgerningsmål, hvari UnderRätterne dömt och sin dom till ÖfverRätternes skärskådande insändt.
Delta förordnande förnyades och stadfästades år 1719.
Sedan 1734 års
Lag utkommit och blifvit till allmän efterrättelse gällande, förfragade sig Hof- och Öfver-Ratter hos Kongl, Majit, huruvida den dem förut lemnad^ friheten till leuteration i brottmål borde dädanefter af dem utöfvas, och härå meddelades dem i Kongl. Brefvet den 28ide Januarii 1737 det svar, att som nämnde frihet icke blifvit genom nya Lagen dem betagen, så egde de att, på sätt som tillförene, och innan samma Lag utkom, förordnadt varit, med leuterationerne i brottmål fortfara- — Sedermera efter det Kongl. Majit vid flere tillfällen förnummit, huruledes Hof- och OfverRätterne vid leutererandet förforo olika, i följd af serskildte begrepp om LeuterationsFörfattningarnes rätta förstånd och mening, blef, till undanröd - l6 LngUtsAottets Betänkande N:o 3. jande af tvifvelsmål härutinnan, samt beredande af likhet i grunden och sättet för leu-- terationsrätteris utöfning, denna rätt närmare förklarad och bestämd genom Kongl.