Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Thz kan iagh säya medh fulgodh skääl.
Stackar tu Juda, så litet tu weet Hwadh för bröllop tigh är beredd.
Får Pilatus tina hustru fatt Tå gör han tigh till een hwit hatt.
Ther på haffwer thetta giftermålet gått Som iagh haffwer till fyllest förstått.
Huru många Jungfrur och Echta qwinnor Haffwer han skemdt thz sig wel finner.
Men thetta itt sådant tyrannij war Ingen menniskia sådant hördt haar.
Thy haffwer någhon hörd sådant ordh
96 Att förr än som mannen är kommen i iordh Haffwer mandråparen hustrun igeen?
O Gudh straffa och war ey seen! O Cyboræa tu usle matrona, Gudh tigh för thz onda skone Och läte then lijda som haffwer förtient.
O Gudh tina wredhe frå henne wändt Thy hon är kommen för röffware hender.
Men see the komma ther både i sänder.
V. Sc. 6. JUDAS.
Min hustru, iagh will aff edher få weeta Om iagh kunde aff edher vthleeta Hwarföre i ännu så fast sörgen, I måste migh thz icke förborga.
Huru skull iagh klaga min nöd som hon är!
Ingen större thenna jorden nu bäär.
Min godhe man haffwer iagh så mist, Huru thz gått weet ingen wist.
Thertill min son then iagh haffwer född Wardt och strax i watnet förödd, Tijt iagh sielff honom kasta lät, Hwart han togh wäghen Gudh bäst weet.
Leffde han nu, thz kunne så wara
Han kunne migh trösta i thenna fahra.
Men nu bliffwer iagh wist ther före straffat
Att iagh mitt barn från liffwet haar skaffat.
97 Judas.
Huru länge sedhan är i barnet miste?
Aderton åhr är thz för wisse Som iagh för sanningh säga kan.
Edher
Son är nu ider Echta man Som iagh förnimmer aff thz migh är sagdt, Att iagh och så är vthlagdt
Och kom till land till Skarioth, Ther iagh haffwer slitit både ondt och gott.
O Pilate huadh haffwer tu giordt!
Först thz swåra förfärliga mordh, Sedan och thenna slemma blodskam.
Tu äst jw een förbannat man.
En räddande engel
Proverb i 1.
Akt af Anne Charlotte Edgren
Statsrådet Statsrådinnan Arla ) ) Gurli )
deras döttrar
Cecilia Hornfeldt Major Lagerskiöld Grefvinnan Eugenie, hennes dotter Kammarherrn Baron Edelhjelm Balgäster, betjening.
Handlingen tilldrager sig hos statsrådet.
Flickornas rum, till venster afdeladt med en gardin eller skärm.
Derinnanför ett hvitklädt toilettbord med två brinnande ljus samt en chaiselonge, bredvid denna dörren till barnkammaren.
I fonden uppslagna dörrar genom hvilka synes ett hörn af den upplysta danssalen der man just slutat supén.
Några unga damer komma in, ledda av kavaljerer.
Arla /förd av kammarherrn/.
Kammarherrn.
Så eget att aldrig ha varit på teatern förrän vid 17 år.
Arla.
Ja ­ mamma tycker inte om teatern; men pappa har nu fört mig dit ett par gånger för att jag inte skulle vara alltför okun-
nig om allting när jag kom ut i verlden.
Det måtte då ha gjort ett mycket starkt intryck på fröken?
Jag hade ju alltid hört mamma säga att den sceniska konsten är den mest bedårande af alla de sköna konsterna ­ och jag var så rädd att jag skulle bli för mycket hänförd.
Men visst inte ­ inte alls ­ jag satt der så iskall och lugn ­ det rörde mig inte det minsta ­ ingenting tillfredsställde mig.
Inte spelet ­ inte pjäsen ­ ingenting.
Hvem kunde ana att fröken är en så kritisk natur.
Kritisk, jag?
/till baron Edelhjelm, som närmar sig/ Kammarherrn säger att jag är kritisk.
Alla mina vänner bruka tvärtom skratta åt mig för att jag är en sådan entusiast.
Jag kan gråta åt ingenting ­ bara åt en vacker melodi ibland när mamma spelar för oss om qvällarne.
Men teatern Baronen.
Det finner jag mycket naturligt; det behöfs öfning för att kunna pruta med idealerna.
Derför ä' också vi landtbor mycket mer kritiska med afseende på teatrarne än Stockholmarne.
När jag först kommer upp på nyåret är jag omöjlig att tillfredsställa; men mot slutet af riksdagen börjar jag vanligen att beundra ­ fram i Maj klappar jag händerna åt
allting.
/förnämt, vridande mustascherna/ Ja, om smaken kan man ju inte disputera; det är annars allmänt erkändt att Ester Larssons debut som Julia var något af det mest lysande man sett.
Men inte tycker väl ändå kammarherrn att det var Shakespeares Julia?
/skrattar tillgjordt/ Nej ­ jag må säga ­ fröken är verkligen den strängaste kritiker jag har hört ­ lite elak till och med ­ hvad?
Var det inte lite afsigtlig elakhet i det der yttrandet?
Men jag hade ju läst Romeo och Julia flera gånger och jag
visste hur hon skulle se ut i hvarenda scen ­ så ung och skär Kammarherrn.
Alldeles som fröken sjelf.
/slår upp ögonen och ser stort på honom/ Kammarherrn.
/till Major Lagerskiöld, som står i närheten, afsides/ Tusan till ögon hon sätter i en!
Hon är inte illa att dansa med, men hon är omöjlig att tala med ­ så öfverspänd!
Baronen.
/till Arla/ Nå har fröken Arla roligt?
Arla /skakar lite skälmaktigt på hufvudet och småler/ Det är inte som jag trodde.
Det gläder mig ­ fast det visste
jag förut ­ jag sa' er ju det redan i går då ni var i en sådan spänning och gjorde er så stora förväntningar ­ ni kan aldrig tillfredsställas af detta.
Det är derför att ni tror mig vara bättre än jag är.
Men det är inte det ­ det är inte för att jag är för allvarlig ­ åh, om ni visste hvad mitt hufvud är fullt af ytliga, verldsliga tankar i qväll.
Grefvinnan.
/till Statsrådinnan med en blick på Arla/ Jag ser att ryktet talat sannt.
Statsrådinnan.
Ryktet?
Man påstår att lilla fröken Arla redan lär vara bortsnappad
- det är bra tidigt.
Det vet jag inte hur ett sådant rykte... baron Edelhjelm är en gammal god vän i vår familj ­ hans egendom ligger i min hemtrakt och när han är häruppe under riksdagarne är han ofta hos oss och vi hålla alla mycket af honom.
Det är också en alltför hygglig ung man, och han ska' vara mycket framstående som riksdagsman.
Det vore ju ett briljant parti för fröken Arla.
En så god familj.
Baron Edelhjelms mor var en mamsell... mamsell... hon är kanske bekant? mamsell Berg, tror jag.
En liten hygglig menniska
Utmärkt hygglig.
Och baron Edelhjelm är verkligen en så förträfflig ung man ­ en så god son och bror och... ja, i alla afseenden.
Men någon förlofning har ännu inte varit tal om, det försäkrar jag.
Det är ju möjligt att det blir så en gång, och jag skulle visst se det med stor glädje.
/ser småleende på Arla/ Jojo ­ en liten friherrinna!
Åh, hon kan nog bära upp namnet ­ hon för sig väl ­ /de gå ut i danssalen tillsammans/.
Majoren.
/afsides till Kammarherrn/ Åh, jag ska nog bota henne.
Det kommer sig af moderns pietism; men det ska vi dansa bort.
/går fram till Arla.
Baronen aflägsnar sig/
Så att detta är frökens första bal!
Jag afundas fröken verkligen att få njuta ett sådant fraicht nöje.
Det är så länge sedan min första bal, att jag glömt hur jag kände det då.
Om majorn kände det som jag, behöfver majorn verkligen inte tänka på det med saknad.
Såå, det roar inte fröken?
Åhjo, nog roar det mig, men inte så som jag hade tänkt.
Mamma har alltid sagt att baler äro farliga för dem som inte vilja uppgå i det verldsliga.
Det verldsliga? åh, det verldsliga!
Javisst ­ och nu tycker fröken att balerna inte ä' farliga alls?
Åh, jag hade sådan hjertklappning då gästerna begynte komma.
Jag var så rädd att bli alltför hänförd ­ och ändå längtade jag.
Jag tyckte jag kände hur musiken lockade och drog en in i dansen ­ och när jag tänkte på den upplysta salen och de vackra toaletterna med juveler och blommor...
Och tänkte inte fröken också på männens hyllning, som skulle omge er?
/slår ned ögonen/ Nå, det tänkte jag också skulle höra till.
Men i det afseendet har väl inte fröken blifvit besviken?
/ser upp/ Jo, just i det.
Herrarne kunna nog säga en och annan artighet, men det är inte hvad jag menar med ridderlighet.
Och inte heller tycker jag att dansen är vacker - det är ju ingen rythm i den.
Och så se herrarne så trötta och liknöjda ut ­ och damerna...
Nå, damerna?
De äro inte så vackra som jag ville att de skulle vara ­ och så...
/lutar sig ed till henne/ Hvad?
Åhjo, ni kan lugnt förtro er till mig.
De ä' så pudrade.
/slår förlägen ned ögonen/ Majoren.
Ah! jo jo!
/ser upp igen/ Och så ä' de tillgjorda.
Jag afskyr tillgjordhet.
Om jag finge se en enda rigtigt naturlig blick hos någon här i afton, tror jag att jag skulle springa fram och omfamna henne.
Om alla damerna tänkte så, så vet jag en, som de allasammans...
/tankfull/
Det är alldeles som när jag åkte hem med pappa från teatern.
Jag satt och halfslumrade och tyckte att jag åkte genom ett skönt omvexlande landskap med
bråddjup och höjder ­ och när jag slog upp ögonen såg jag bara de fula raka gatorna med lika många lyktstolpar på hvar sida.
Fröken skrifver bestämdt vers?
/häpen/
Fröken uttrycker sig ju så poetiskt.
Ämnar kanske fröken publicera något?
O! publicera!
Mina innersta och heligaste tankar och känslor, dem skulle jag prisge åt offentligheten!
Nej de skola begrafvas med mig.
Jag ar skrifvit en förordning om att de gömmas under min hufvudkudde när jag lägges i min kista...
Det har fröken gjort rätt i.
Jag kan inte tänka mig fröken som författarinna.
/förtroligt/
Fröken är skapad till något helt annat ­ det säga mig edra ögon.
/slår upp ögonen vidöppna/
Hvad säga då mina ögon?
/En vals spelas upp i salen; LL gå ut par om par/.
/leder ut Arla och hviskar till henne/ Edra ögon säga mig att ni är en Julia.
Ren och ändå passionerad.
Passio... oh!
/sänker hufvudet och håller
solfjädern för ögonen då de gå ut./ 2dra Scen Eugenia.
Grefvinnan Eugenie.
/som för hvarje gång en kavaljer närmat sig henne, smålett förhoppningsfullt för att strax derefter återtaga sitt vanliga trötta och missnöjda uttryck då han bjudit upp en dam bredvid henne, sitter nu ensam qvar på scenen/.
/kommer in/ Sitter du der alldeles ensam?
Har ingen bjudit upp dig?
Men jag såg ju nyss major Lagerskiöld bocka sig för dig...
Bjöd han inte...
Jo, till en polka.
Men han måtte väl veta att du inte dansar polka.
Det veta de ju allesammans och de bjuda alltid upp mig till polka.
Ja ­ det är ditt eget fel.
Det är rigtigt oförlåtligt med de många naturliga fördelar du har: titt distingerade yttre, dina vackra toaletter ­ men det är bara för att du är så tråkig.
En ung flicka ska skratta och prata och se vänlig och glad ut.
/reser sig/ En ung flicka, kära mamma.
Jag är 30 år ­ och jag är så
trött, så trött på det alltsammans.
Ack, om jag kunde slippa att gå på baler vidare!
Och bli en gammal fröken, ja, och aldrig få någon man!
Men var nu så god och låt bli att kompromettera dig genom att sitta härinne, så att alla ska se att du inte blifvit uppbjuden.
Kom nu ut och sätt dig bland de dansande, så märks det inte.
/de gå, och möta vid dörren Statsrådet./ 3dje Scen De förra.
Statsrådet.
Kan jag inte bereda min nådiga en plats derute?
/bjuder grefvinnan armen/ Jag ska strax ha den äran att föra ut fröken.
Tackar ­ det behöfs inte, jag följer med.
/skrattar affekteradt/ Grefvinnan.
/till Stadsrådet/ Lilla Eugenie ­ hon är så liflig och barnslig.
/de gå/ 4de Scen Gurli sedan Statsrådet Gurli.
/hvardagsklädd och med en lång, hängande fläta, kommer smygande från barnkammaren, ser spejande inåt rummet och då hon finner det tomt, smyger hon sig fram till fonddörren, ställer sig bakom portieren och ser nyfiket ut i salen/ Statsrådet.
/kommer lifligt in/.
Gurli.
/skriker till och springer framåt i rummet/.
/leende/ Hvad nu då?
Ligger inte
du och sofver?
Hvad är det här för upptåg?
Åh, jag blev så rädd.
Jag såg inte att det var pappa.
Jag ville bara se litet på dansen...
Det är så roligt så.
/skrattar och klappar henne på kinden/ Stackars unge, du ville allt gerna vara med, du.
Nå, trösta dig, nästa år blir det din tur.
Laga dig nu bara undan innan någon kommer.
Hör, hvar är mamma?
/som åter smugit sig till fonddörren/ Mamma är i barnkammaren.
/knackar på dörren till venster, skjuter upp den och talar inåt barnkammaren/ Maria! hvar är du då, Maria?
Kom hit lite! 5te Scen De förra.
/svarar inifrån/ Jag kan inte komma just nu.
Lilla Evald gråter och skriker så jag har inga händer med honom.
/som under hela samtalet talar ytterst fort och otåligt/ Hvad går det åt pojken då?
/som förut/ Lille Evald har varit mycket olydig och stygg.
Han gråter för att han inte får
hvad han vill.
Men så ge honom då för allt i verlden allt vad han vill.
Hur kan man gå och ställa till sådana scener när huset är fullt af fremmande!
Det är just trefligt när man första gången ser societeten här ­ blamera sig till den grad! tag upp den olydiga pojken ur sängen och stäng in honom i sängkammargarderoben ­ derifrån hörs han inte.
- Hvabefalls?
Dina principer!
Men mot mina principer strider det att värdinnan försvinner så der när man har fremmande.
Evald är snäll nu, så kommer mamma in till dig sedan du somnat och lägger två stora vackra apelsiner på din hufvudgärd.
/Statsrådinnan kommer ut/ Det är ju så obelefvadt.
Hvad ska man tänka om dig?
Att jag saknar verldsvana kanske, men det gör jag ju också.
/kommer springande till fadern och kastar armarne om hans hals/.
Pappa får jag gå in med och dansa? bara en enda tur i kottiljongen - - hvarför kan jag inte få det?
Derför att det inte brukas att flickor som inte gått och läst, äro med på stora baler.
Och derför att min lilla Gurli har annat att tänka på i vinter.
Jag tänker i alla fall inte på något annat ­ inte på något annat ­ nu då Arla är med.
Söta, goda, rara, älskade pappa får jag vara med? bara en liten, liten stund!
/lite generad/
Om mamma tillåter.
Pappa skämtar.
Det förstår du nog, min lilla flicka, att det inte kan komma i fråga medan du går och läser.
Mamma tror att jag ska bli allvarlig på det viset; men det blir alldeles tvärtom ­ jag kommer att afsky läsningen.
Det finns i alla fall ingen af oss, som tror på allt det der som pastorn talar om.
Och han tror nog inte mycket på det sjelf heller.
Han dansar sjelf och spelar kort och roar sig på allt sätt.
Hvarför skulle då inte vi få göra det med?
/gråter och springer in i barnkammaren/. 6te Scen De förra, utom Gurli.
Der ser du ­ jag visste att det skulle gå så då du inte ville låta Gurli gå och läsa för en allvarlig prest.
Min kära vän, du vet ju att det inte kunde gå an för mig i min nuvarande ställning att gå ifrån församlingen.
Men låt oss nu inte stå här och tala vid hvarandra
jag vet ingenting mer borgerligt än när värden och värdinnan gå afsides och hviska.
Vi är ju också borgerliga och oöfvade.
Fast du blifvit nämd till statsråd, kunna vi väl inte strax...
/vill gå ut i salen, men då hans fru vill följa honom, hviskar han till henne/ Gå andra vägen in, så att vi inte komma tillsammans /går/ Statsrådinnan vänder om och går ut genom barnkammardörren/ 7de Scen Arla.
/De komma in från balsalen.
Majoren hållande ännu armen om Arla's lif som under dansen; hon är yr i hufvudet och stöder sig medvetslöst emot honom.
Han för henne till en soffa,
hon sjunker ned i den, lutar hufvudet mot ryggstödet och sluter ögonen.
Han böjer sig öfver soffkanten och blir ett ögonblick stående och ser på henne.
Derefter böjer han sig hastigt ned och kysser hennes arm som hvilar på soffkarmen.
Arla spritter till och springer upp./ Majoren.
Förlåt mig, jag visste inte hvad jag gjorde; fröken var så blek och jag blef utom mig af förskräckelse, då jag tänkte att ni kanske hade tagit skada af den häftiga dansen.
/Arla blir ett ögonblick stående, kämpande med sin sinnesrörelse, sätter näsduken för ansigtet och störtar in i toalettrummet der hon kastar sig på knä framför chaiselongen och snyftar.
Majoren står och ser efter henne, går sedan tillbaka in i balsalen der dansen pågår/.
8de Scen Arla.
Gurli. Gurli.
/tittar in genom barnkammardörren till venster får se Arla och kommer fram till henne/ Arla ­ hvad är det? gråter du?
Nej, hör du, hvad är det?
/reser sig, kämpande med snyftningar/ Nej, jag gråter inte ­ jag vill inte gråta.
Ge mig ett glas vatten! /Gurli räcker henne det, hon tömmer det häftigt/.
Hvad ska man göra för att inte komma i gråt?
/ifrigt/ Försök att sjunga! och stampa med foten ­ så här.
/sjunger, låtsande kämpa med gråt och stampar med foten/ Arla.
Ge mig mera vatten!
/dricker på nytt, lägger sedan handen på armen på det ställe majoren kysst henne ­ tar Gurlis hand och den derpå./ Känn! bränns det inte?
Åh, så det bränns!
Och känn!
/lägger Gurlis hand på sitt hjerta/ Gurli.
Nej, hvad det bultar! ­ Jag förstår alltsammans.
Ah ­ du förstår visst inte! O, det är underbart ­ underbart!
Åh! tror du inte jag begriper det!
Någon har gjort dig en kärleksförklaring, det är väl inte så märkvärdigt.
Men jag har inte sett honom förrän i afton, Gurli. Gurli. Inte?
Då var det inte baron Edelhjelm, då.
Nå, än se'n?
Den rätta kärleken kommer som en blixt.
Och det var ju inte många dar sedan du berättade mig om Romeo och Julia ­ de sågo ju också hvarandra första gången på en bal.
Ja ­ Romeo och Julia ­ det är sannt.
Han sa' att jag liknade Julia.
Men han tillstod genast sin kärlek.
Hon besvarade hans kyss utan blygsel.
Gurli. O, Arla, har han kysst dig?
Är det derför din arm bränner?
Tst! gå för all del; det kommer någon.
/Gurli försvinner in i barnkammaren/ 9de Scen Arla, Cecilia, en Kammarjungfru.
Balgäster.
/kommer från dansen, förd af en kavaljer som hon lemnar och störtar in i toalettrummet samt kastar sig på chaiselongen och börjar snyfta med hufvudet mot dynorna.
Scenen fylles med herrar och damer som komma från dansen/.
Hvad fattas dig, Cecilia? hvad i all verlden är det?
/Cecilia fortfar att snyfta utan att svara.
Arla lägger sig på knä bredvid henne/ Du kan gerna tala om det för mig.
Jag förstår det alltsammans.
Någon har gjort dig en kärleksförklaring.
/framsnyftar/ Skicka bud efter en hyrvagn! jag vill fara hem ­ jag är så sjuk ­ så sjuk Arla.
/reser sig långdraget/ Sjuk?
Inte annat!
Skaffa mig is att lägga på pannan - jag får konvulsioner ­ skynda dig!
/Arla springer ut till venster ­ kommer strax tillbaka/ Håll mig i handen ­ ändå hårdare ­ det lugnar.
/Kammarjungfrun kommer med is och lägger en kompress på hennes hufvud.
Arla sitter på en pall bredvid henne, håller hennes hand och byter emellanåt om kompresserna.
Cecilia talat stötvis mellan frosskakningar/.
Det är rätt åt mig ­ jag borde blifvit hemma.
Jag har varit på bal sex qvällar å rad och doktorn var så ond
i går och sade att jag egentligen inte borde få dansa alls ­ Jag hade ett förfärligt anfall i förrgår natt.
Tycker du då att det är så roligt att dansa?
/jemrande sig med slutna ögon/ Åh!
Åhnej! jag är längesedan trött på det.
Jag har aldrig rigtigt roligt numera.
Men då förstår jag inte...
Hvad ska mana göra, kära du ­ när mamma och syskonen fara - och aftonen blir så lång hemma. 10de Scen De förra Eugenie
/kommer in; stelt till Arla/.
Förlåt, är fröken Hornfeldt här?
Jaså, du är sjuk igen.
Major Lagerskiöld går och letar efter dig.
Han vill bjuda upp dig till valsen efter kotiljongen.
/rycker omslaget från pannan och springer upp/.
Blir det en vals efter kotiljongen?
Den står inte på programmet.
Den blir extra.
Jag har sagt honom att vi fara hem innan dess ­ nu bad han mig taga reda på om du blir qvar.
Jag hvilar mig i stället under kotiljongen.
/tvekande/
Men din kavaljer ­ då blir han utan dam.
Han får väl skaffa sig en annan.
Om det finns några lediga.
Vill du kanske att jag ska framföra dina ursägter?
/kväver ett skratt/
Ja, vill du vara snäll och göra det.
Det är kammarherre Hjelm.
/Skyndar ut i kabinettet, vinkar till sig
Kammarherrn och säger några ord till honom.
Han tycks vilja aflägsna sig, men tvekar, ser sig om i rummet, och bockar sig slutligen för Eugenie, som glad och skrattande följer honom ut i danssalen/.
/till Arla/ Stackars kammarherre!
Nu lär han inte kunna undgå sitt öde.
/Alla gå ut ur kabinettet par om par, utom två enkelt klädda flickor, som aldrig bli uppbjudna./ 10de Scen Cecilia Arla.
Cecilia /lägger sig igen på soffan; till Arla/ Kan du skaffa mig lite konjak?
Konjak?
Ja, jag tar alltid konjak när jag mår illa.
Det ska hålla mig uppe åtminstone en timma till.
Men din vagn som är efterskickad.
Den får vänta.
Skaffa mig nu
fort lite konjak, är du snäll.
Men räck mig först den der nackspegeln!
Arla ger henne nackspegeln och går sedan ut till venster.
Cecilia till hälften liggande, studerar noga sitt ansigte.
Arla återkommer med ett glas konjak på en bricka/ Ut, hvad jag ser faslig ut!
/tar konjaken/ Tack!
/tömmer glaset i ett enda drag och lägger sig sedan ned på soffan/.
Nu ska du inte stanna inne hos mig längre.
Gå du ut och dansa!
Nej ­ jag tänker inte dansa mer i qväll.
Inte dansa mer!
Du tycker visst ändå att det är roligt att dansa efter du inte kan motstå det fast du är så sjuk.
Ja ­ med major Lagerskiöld.
Det finns ingen som dansar som han.
Åh, jag har haft stunder som väl kunna uppväga många dars sjukdom.
/reser sig och går bort från henne/.
Du talar så ­ så ­ Cecilia.
Du har ju sjelf dansat med honom; då måtte du väl veta...
/vänder sig tvärt till henne och säger skarpt/ Hvad?
Hur han dansar.
Hur han lyfter och bär en, så att man knappt känner golfvet under fötterna!
/lutar hufvudet tillbaka och småler
med slutna ögon/ Åh! Arla.
Cecilia! ­ åh, Cecilia!
/lyfter ögonen/ Hvad är det?
Cecilia, du älskar honom!
/föraktligt/ Älskar!
Säg mig allt ­ du älskar honom!
Men han ­ det är inte möjligt, det der du nyss sade om hur han dansade.
Så som du beskref det, så dansar man bara med en enda.
Eller ­ säg mig ­ ha ni kanske varit förlofvade?
Förlofvade?
Hvad fantiserar du om?
Tror du att man forlofvar
sig med major Lagerskiöld?
För resten ­ jag har inte lust att förlofva mig med någon.
Jag har aldrig sett någon man, som jag skulle vilja binda mig vid annat än möjligen för en kort tid; men för hela lifvet ­ hu då!
Men kärleken är ju det högsta af allt.
Skulle inte den räcka för ett helt lif ­ och ändå längre!
Är det baron Edelhjelm, som...
Jag talar inte om någon särskildt.
Jag menar bara i allmänhet.
Såå ­ vet du hvad?
Ju sämre männen ä' ju intressantare ä' de ofta.
Se på baron Edelhjelm till
exempel ­ han lär ju vara ett dygdemönster, men du himmel, så tråkig!
Major Lagerskiöld återigen, som är den värsta roué man kan tänka sig.
Roué!
/skrattar/ Vet du, du är verkligen naiv.
Det finns ingen flicka eller fru inom hela societeten, om hon ser någorlunda bra ut, som han inte gjort en kärleksförklaring.
Fy! så styggt du talar!
/Cecilia höjer på axlarne/ Stackars Cecilia!
Du är bitter ­ jag förstår alltsammans.
Ni ha älskat hvarandra - och då du nu ser att han ­ så blir du hård och orättvis,
det är naturligt.
/springer upp/ Hvart vill du komma med allt det der?
Föreställer du dig kanske att du lyckats eröfra honom, att du tagit honom ifrån mig?
Jag vill inte råda dig att försöka något sådant.
Åh, Cecilia!
/beherrskar sig; börjar skratta/ Åt, jag är tokig.
Du ska inte fästa dig vid hvad jag pratar.
Jag blir alltid så nervös efter ett anfall.
/förtroligt; vänligt/
Men jag vill säga dig en sak, Arla.
Du är så oerfaren och jag tycker det är rätt att jag säger dig det.
/stiger upp och går intill Arla/ Major Lagerskiöld leker
bara med dig.
Vi ha hela vintern på alla baler dansat fjerde valsen med hvarandra.
Fjerde valsen?
Ja ­ nu dansade han den med dig.
Men jag vet mycket väl skälet ­ han ville hämnas på mig för ­ någonting den sista tiden.
Du tror således att han älskar dig?
Älskar!
Der ha vi romantiken igen!
Hvilka stora ord du alltid drar till med!
Jag menar, du tror ­ att han ämnar fria till dig?
Fria? bevars väl!
Du och din baron, ni tänka naturligtvis strax på förlofningskorten och brudpallarne; men jag betackar mig, jag, för all den der husliga lycksaligheten.
Nej, det pikanta, det är just en sådan der hemlig förbindelse ­ utan förklaringar, utan lyckönskningar och visiter - och utan ansvar och pligter.
Man träffas på balerna och i skridskoklubben ­ en förstulen handtryckning ­ en blomma som man tappar med beräkning ­ en vals der man håller ut tills man blir lite yr i hufvudet ­ du förstår, det är ingenting, men hade man inte något sådant att intressera sig för, skulle man ju dö af bara tråkighet.
/stiger upp/ Det är uselt!
Ts! för all del!
Så du tar till! Arla.
O, det är så uselt, så ­ jag har inte ord för det ­ jag ville bara gråta.
Nej för all del, kära du då blir
du rödflammig i ansigtet liksom jag.
/Hon har satt sig framför toaletten och ser sig i spegeln/.
Hör, du nyttjar väl aldrig puder, kan jag tro?
/kämpande med gråt/ Nej, men - /pekar på en puderask/ kammarjungfrun ­ hon sa att det alltid brukas.
/far med pudervippan flera gånger öfver ansigtet/
Det blir en-
formigt att ligga härinne.
Kom, så gå vi ut i salen ­ vi kunna ju alltid vara med om någon tur i kottiljongen /lägger sin arm i Arlas och drar henne med sig ut ur toalettrummet.