Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Från skyldigheten att bidraga till kommunens tarf, äro enligt denna §, sådan den af de Kommitterade föreslagits, frilagne alla, som innehafva anställning i enskild mans tjenst, såvida de ej tillika tillhöra någon annan skattskyldig kategori.
Då emellertid det måste antagas, att de kommunala inrältningarne, såsom för fattig- och sjukvård, egendoms skyddande, ordnings vidmakthållande o. s. v. bereda äfven dessa personer, hvar i sin mån, fördel oeh nytta, samt bland dem finnas sådana, sorn i afseende på inkomster innehafva en ojemförligt bättre lottad ställning än många, hvilka äro underkastade ulskylder till kommunen, anse Rikets Ständer riktigt, att de äfven bidraga till kommunens allmänna behof.
Det i §:s sisla moment förekommande uttrycket, ''bevillning som pålagts ulan hänsigt till motsvarig inkomst”, torde såsom obestämdt, oklart och lätteligen föranledande (ill olika tolkning böra utgå.
Slutligen hafva Rikets Ständer, till förebyggande af det vid §:s nuvarande ordalydelse möjliga missförstånd, att kommunal ulskylder för utarrenderad jord skola erläggas både af jordegaren och arrendatorn, ansett eli nytt moment med uttrycklig be stämmelse i nämnda hänseende böra inflyta i §:n, som således skulle erhålla denna lydelse:
Skyldig att till kommunens i § 5 omförmälda gemensamma utgifter bidraga är en hvar, som inom kommunen, ehvad han derstädes bosatt är eller ej, eger eller brukar hemman, hemmansdel eller annan i mantal salt jord eller från hemman under full eganderätt afsöndrad, eller till allmän bevillning för sig taxerad fastighet, eller derstädes idkar bergsbruk, fabriksrörelse, handel, handtverk eller annan till bevillning taxerad näring, äfvensom en hvar, som inom kommunen sitt rätta bo och hemvist halver eller hafva bör, och antingen af staten eller af kommunen eller på annan grund sådan lön, pension eller inkomst åtnjuter, att derför bevillning till Stalén såsom för inkomst erläggas skall.
De särskilda afgifter, som utgå för tillverkning eller försäljning af bränvin eller andra brända eller dislillerade drycker, må vid bestämmelse af kommunfd-utskylder ej i beräkning tagas.
Jordegare eller boställshafvare, som ät landtbo eller arrendator upplåtit sin jord eller sitt boställe, vare från erläggande af kommunal-utskylder derför befriad, enär dessa ulskylder enligt denna §:s Irsta mom. skola af brukaren erläggas.
Skrifvelse N:o 186. 19 § 63.
Örn hvad som rätteligen bör förstås med uttrycket ”i god lid” kunna möjligen Kommunal-nämnden och de särskilda styrelserna vara af olika meningar, hvadan Rikets Ständer, för att förebygga hvarje olägenhet häraf, utbytt orden "i god tid” i denna §:s sista moment emot orden ”före den 1 September.’’ § 64.
Äfven i denna § förekommer ett dylikt obestämdt uttryck, som kan föranleda missförstånd, hvilket undvikes, om början af §:n erhåller följande lydelse:
Utgifts- och inkoinslförslagen skola uppgöras före den 1 Oktober hvarje år; skolande på den i nämnda månad sammanträdande ordinarie kommunal-stämma särskildt de etc. § 66.
Det synes vara af synnerlig vigt, att hvarje skattskyldig verkligen på förhand får del af skatleöres- samt debiterings- och uppbo:ds-längderna innan desamma å Kommunal-stämman fastställas, helst enligt § 70 de anmärkningar deremot, som då ej blifvit framställda, sedermera icke i besvärsväg kunna föranleda någon pröfning.
De stadganden, som de Kommilterade i denna syftning föreslagit, synas ock Rikets Ständer i allmänhet lillfylleslgörande.
Dock skulle, enligt Rikets Ständers tanka, det af de Kommilterade begagnade uttryck, att längderna böra å Kommunal-stämman ”till allmän granskning företagas’’ möjligen kunna så upplältas, alt, såsom lör närvarande i dylika fall ej sällan tillgår, granskningen inskränkes dertill, att Stämmans Ordförande frågar de närvarande, huruvida någon af dem har anledning alt mot längderna göra anmärkning, och, om denna fråga besvaras med nej eller lemnäs obesvarad, ulan vidare antager längderna hafva blifvit godkända.
Vore det verkligen säkert, att hvar och en, såsom han onekligen bort, under de föregående fjorton dagarna gjort sig underrättad om, huru han blifvit af Nämnden taxerad, så skulle det ock vara riktigt alt antaga Jians tystnad såsom ett godkännande.
Men då erfarenheten i andra enahanda fall visat, alt personer finnas, som icke förstå eller ej anse mödan värdi att genom en sådan föregående granskning se sitt egel interesse tillgodo, hafva Rikets Ständer trott det böra på något sätt utmärkas, att ofvanantydda förfaringssätt ej bör ega rum, ulan att längderna skola å Stämman ordagrannt uppläsas och först derefter, ifall någon anmärkning på efterfrågan ej afhöres, anses godkända.
Ett sådant förfarande skulle, enligt Rikets Ständers tanka, bestämdare påbjudas genom begagnande af uttrycket ”justering”, hvadan orden, ”till allmän granskning företagas”, torde böra utbytas emot orden ”till justering företagas.” § 68.
Då det torde böra lemnäs
Kommunal-stämman öppet att i afseende på uppbörden meddela andra föreskrifter, än denna § innehåller, hafva Rikets Ständer ansett ett tillägg vidnis slut böra göras sä lydande: — Såvida icke Kommunal-stämman finner skäligt att på annat sätt om uppbörden förordna. 20 Expcd il iöns-Vis ko Hets Färsing till under d.
Skrifvelse N:o 186. § 72.
Af skäl som här ofvan vid §§ 63 och 64 äro angifna anse Rikets Ständer sednare momentet af denna § böra erhälla följande lydelse:
Särskilda af Stämman tillsatta styrelser skola före den 15:de Januari hvarje år lill
Kommunal-nämnden aflemna redovisning lör de medel, desamma under nästföregående år omhänderhaft.
Nämnden upplager denna redovisning i kommunens allmänna räkenskaper, hvilka årligen böra före den 1 Februari af Nämnden tillställas Koinmunal-slämmans Ordförande. § 73.
Till följd af hvad ofvan blifvit yttradt om ändring af § 17, torde äfven i denna § ”Februari” böra förändras till ”Mars.” § 81.
Till beredande af ett enklare förfaringssätt för uppbörden af böter och vitén, som Kommunal-nämden ådömt, men hvilka icke uppå anfordran frivilligt inbetalas af vederbörande, hafva Rikets Ständer ansett Kronofogdarna böra åläggas alt — i likhet med hvad i § 71 är stadgadt angående uppbörden af resterande kommunal-afgifler — uppå anmälan af Nämnden och ulan alvaktande af särskilda ordres frän Konungens Befallningshafvande, meddela erforderlig handräckning lill sådana böters och vitens indrifvande.
Och torde således denna § böra ändras sålunda :
Böler och vitén, som enligt denna Förordning ådömas, uppbäras af den person, Kommunal-nämnden dertill utser.
Erläggas de ej frivilligt, skola desamma på Nämndens anmälan al Kronofogden i orien utlagas, såvida icke den skyldige kan visa qvitto å redan erlagd betalning.
Vid bristande tillgång till dessa böters och vitens gäldande afljenas de med arbete lill kommunen.
I Furslaget till Förordning om Kommunalstyrelse i stad. § 2.
För att komma i öfverensstämmelse med motsvarande § 3 i Förordningen om
Kommunal-slyrelse på landet torde början af denna §:s andra moment böra erhålla följande lydelse:
Der likväl en sådan gemensamhet i ett eller annat afseende nu eger eller anses böra ega rum, åligge det etc.
Expeditions-UtskolieIs
Förslag- lill underd.
Skrifvelse N:o 186. 21 § 3.
Denna § skulle måhända rikligare uttrycka hvad dermed åsyftas, om densammas lydelse sålunda förändrades:
Medlem af Stadskommunen med skyldighet att till dess gemensamma utgifter bidraga samt rättighet att i behandlingen af kommunens angelägenheter deltaga, efter hvad derom i denna förordning vidare säges, är en hvar i staden eller på dess område bosatt, som der är lör 'faslighet eller inkomst till allmän bevillning taxerad äfvensom hvar och en som, utan alt vara i kommunen bosatt, derstädes är för faslighet eller näring lill bevillning lagd. § 4.
En af de hufvudsakligaste bristerna i städernas kommunalväsende, sådant detsamma för närvarande är ordnadt, ligger, såsom redan är anlydt, deruti att i följd af den privilegierade ställning det egentliga Borgerskapet innehar, hela den öfriga stadsbefolkningen är utesluten från deltagande i stadens vigligaste kommunalangelägenheter, såsom förvaltningen af stadens egendom, tillsättandet af de inunicipala Embetsmännen o. s. v. likasom å andra sidan Borgerskapet, ensamt eller i förening med faslighelsegarne har att draga åtskilliga kommunalbördor, frän hvilka stadens öfriga medlemmar äro befriade.
Också hafva Rikets Ständer uti den underdåniga skrifvelse, sorn föranledt nu förevarande lagstiftningsarbete, med anledning af detta förhållande, bland annat, yttrat, ”alt den reform af städernas municipalväsende, som vore af verkligt behof påkallad, borde fotas på grundsatsen af alla stadsinnevånares likställighet i kommunala rättigheter och skyldigheter.”
Kommitlerade hafva dock i denna del icke följt den af Rikets Ständer lemnade antydning utan ansett sig förhindrade att i de bur-skapsegande sladsrnedlemmarnes särskilda rättigheter och skyldigheter göra någon rubbning, hufvudsakligen derföre all desamma till en del stödde sig på stadganden i grundlagen.
Men älven om giltigheten af detta skäl erkännes, såvidt detsamma har tillämplighet, så torde detsamma dock icke kunna åberopas, såsom stöd derför, att de icke burskapsegande sladsmedlemmarne fortfarande icke skulle ega att deltaga i sådana särskilda kommunala rättigheter och skyldigheter, som icke omförmälas i Grundlagen och Rikets
Ständer anse derföre för sin del förevarande § böra lyda sålunda: 1 såväl de kommunala rättigheter, hvilka hittills uteslutande tillkommit burskapsegande borgare, som de särskilda skyldigheter af nämnda art, hvilka sådana borgare ålegat, ega jemväl de, hvilka jemlikt § 3 äro medlemmar af Stadskommunen, taga del, såvida icke samma rättigheter och skyldigheter äro genom Rikets Grundlagar vissa klasser af stadens medlemmar särskildt förbehållna. § 5.
Vid denna § hafva Rikets Ständer intet annat att anmärka än att den måhända skulle vinna i tydlighet, derest 2:dra momentet erhölle följande lydelse:
Den egendom, sorn särskildt tillhörer det burskapsegande
Borgerskapet eller någon annan viss klass af stadens medlemmar skall, tilldess annorlunda varder förordnad!, förvaltas och användas i enlighet med de föreskrifter, hvilka härutinnan gällande äro. 22 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 486. § 7.
Då den åt hvarje Landskommun lemnade frihet att sjelf afgöra, huruvida den skall öfverlåta sin beslutanderätt i kommunalangelägenheter åt Fullmäktige eller icke, enligt Rikets Ständers tanka, icke heller bör förvägras stad, der icke befolkningens talrikhet måste anses ovilkorligen påkalla användande af den representativa formen för kommunalstyrelsen, torde siffran ”tvåtusen” i denna § böra ändras till ”Tretusen”.
I sammanhang härmed och då det till och med i släder, så små att deras befolkning ej öfverstiger 3,000 personer, lärer kunna medföra ganska betydliga svårigheter alt tillvägabringa ett sammanträde å Allmän Rådstuga, der röslegande för mer än hälften af stadens hela röstetal efter röstvärdet skulle närvara, anse Rikets Ständer att, till förringande af denna svårighet, beslut om införande af Stadsfullmäktigskap i städer, der valfrihet i detta afseende eger rum, bör godkännas om blott mer än två tredjedelar af de närvarandes röstetal efter röstvärdet äro derom ense.
Beträffande det af de Kommitterade föreslagna förbudet för städer, som engång antagit Stadsfullmäktigskapet, att åter afskaffa detsamma, så befara Rikets Ständer alt ett sådant förbud mångenstädes skulle direkt motverka Ful Imäk t igsk o pels införande, der detsamma skulle vara ändamålsenligt.
Man skulle ej ulan skäl tveka att försöka en inrättning, hvars fördelar man icke af egen erfarenhet kände, men som hade den bestämda olägenheten att om den en gång blifvit införd, man sedan icke åter kunde blifva fri från densamma, äfven om den skulle befinnas aldrig så olämplig.
Rikets Ständer anse derföre ändamålsenligast att städerna i denna del lemnäs lika fria händer som landskommunerna.
På grund häraf torde således denna § böra erhålla följande lydelse :
Uti stad med öfver 3,000 innevånare skall den staden i kommunala angelägenheter tillkommande beslutanderätt uppdragas åt Stadsfullmäktige.
I stad med 3,000 innevånare eller derunder, må det på de vid Allmän Rådstuga röstberättigade ankomma, huruvida de vilja . t åt Stadsfullmäktige sin beslutanderätt öfverlåta.
Till beslut i ihy fall erfordras mer än två tredjedelar af de närvarandes röstetal efter röstvärdet och skall beslutet hos Konungens Befallningshafvande ofördröjligen anmälas.
Är sådant beslut fattadt, må förslag om dess upphäfvande icke väckas förr än 5 år derefter.
Då Rikets Ständer redan, vid § 7 ansett Allmänna Rådstugan i sådana sfäder, der Fullmäktige äro tillsatta, böra ega, utom rätt att välja Fullmäktige, äfven rättighet att besluta om fullmäkligskapets afskaffande, der så nödigt aktas, torde för fullständighetens skull denna § mom.
1 böra hafva följande lydelse: 1 Stad, der Stadsfullmäktige äro tillsatta, inskränkes Allmänna Rådstugans befattning till val af Stadsfullmäktige samt till beslut om den i 7 § mom. 3 omförmälda fråga. Eccpedilions-Ulskoltets Förslag till anderd.
Skrijvetse N:o 186. 23 § 10.
På grund af de skäl, som dels vid 8:de och dels vid 58 §§ i Förordningen om Kommunalslyreise på landet blifvit anförda och jemväl här ega tillämplighet, torde denna § böra förändras sålunda:
En hvar myndig Svensk undersåte som enligt § 3 är medlem af en Sladskommun samt i staden antingen innehar burskap eller der blifvit för hus, tomt eller jord, handel, fabrik srörelse, handtverk eller annan näring, eller för lön eller annan inkomst, enligt sednast upprättade och vederbörligen fastställda bevillningslaxeringslängd påförd minst En Riksdaler Riksmynt bevillning till Staten och icke är på restlängd öfver oguldna stadsutskylder uppförd, eger i enlighet med föreskrifterna i denna Förordning, vid Allmän Rådstuga deltaga i öfverläggningar och beslut i alla de staden rörande angelägenheter, hvilka icke, enligt Rikets Grundlagar, privilegier eller särskilda förordningar äro vissa klasser af stadens medlemmar särskildt förbehållna.
De särskilda afgifter, som utgå för tillverkning eller försäljning af bränvin eller andra brända eller distillerade drycker, medföra ej rösträtt. § 11 Då Rikets Ständer i allmänhet godkänna den grundsatsen, att den nuvarande skillnaden emellan Stadens borgerskap och stadskommunens öfriga medlemmar i afseende på rätt alt deltaga i kommunalstyrelsen bör försvinna, såvidt den icke grundar sig på stadgande i Grundlagen, anse ock Rikets Ständer den i slutet af förevarande §:s morn. t förekommande punkten: ’’Burskapsegande borgare tillkommer likväl alltid en röst” böra utgå. §§ 12 och 13.
Dessa §§ motsvara alldeles 11 :te och 12:te §§ i Förordningen om kommunalstvrelse på landet och torde således, på grund af skäl, som vid nämnda §§ blifvit anförda, böra lyda sålunda: § 12- Enka, frånskild hustru eller ogift qvinna, som myndig är, ege vid Allmän Rådstuga rösträtt utöfva.
Ej må för samfälld egendom flere än en person talan vid Allmän Rådstuga föra.
För bolag må bolaget eller dess Styrelse och för oskiftadt bo delegarne i boet ombud utse.
För näring eller rörelse, som under borgenärers förvaltning står, äfvensom i enahanda fall för egendom, om den ej af Arrendator innehafves, må ej röstas. 24 Expeditions- Utskottets Förslag till linder d. Skri frelse N:o 186. § 13.
Röstegande vare berättigad att sin talan och rösträtt i Allmän Rådstuga på arman röstegande öfverlåta; dock må ingen på grund af fullmakt föra talan eller rösträtt utöfva lör mer än en röstberättigad.
Fullmakten skall vara antingen skrifven och underskrifven af utställaren samt med dennes sigill försedd eller ock af utställaren underskrifven och med två vittnens underskrift bestyrkt. § 16.
Bestämmelsen att i släder, som icke hafva Fullmäktige, Allmänna Rådstugans första ordinarie sammanträde, dä beslut böra fattas i anledning, af berättelsen om föregående årets räkenskaper och förvaltning, skall hållas i Maj, hvilar pä den förutsättningen, att enligt de
Kommitlerades förslag räkenskaperna redan före den lista Mars blifvit alslutade och aflemnade tili Revisorerna.
Af skäl som vid 85 § finnas anförda, hafva dock Rikets
Ständer ansett tiden för revisionens början böra fram Hyttas en må nad, i följd hvaraf äfven tiden för Allmänna Rådstugans första sammanträde mäste förändras från Maj till Juni.
Ett ärende, som i städer, hvilka ej hafva Fullmäktige, bör förekomma å detta sammanträde i Juni månad, är äfven val af Landstingsmän för staden, hvadan en erinran härom torde böra i § inflyta.
Då vidare det synes lämpligt att Stadens utgifts- och inkomststat till behandling företages först å det Allmänna Rådstugans sammanträde, som hålles i December och ett särskildt ordinarie sammanträde i Oktober derigenom blir öfverflödigt, har äfven med afseende härå någon ändring af § ansetts nödig, hvadan densamma torde böra erhålla följande lydelse; Allmän Rådstuga skall hållas i stad, der Stadsfullmäktige finnas, uti December månad de år, då Fullmäktige böra väljas och i stad, der Stadsfullmäktige icke finnas, hvarje år tili Juni månad, för alt besluta i anledning af berättelsen om föregående årets räkenskaper och förvaltning samt för val af Landstingsmän ; uti December för bestämmande af stadens utgifts- och iukomstslat enligt § 75 och för anställande af val till återbesättande af de befallningar och uppdrag inom kommunen, hvilka vid årets slut blifva lediga äfvensom för val af Revisorer. § 18.
För närvarande lärer kallelse till stadsmenighets sammanträde vanligen kungöras
Fjorton dagar före sammanträdesdagen och då Rikets Ständer icke finna skäl till afvikelse från denna sed, har densamma ansetts böra bibehållas såsom regel.
Men läll kunna inträffa som undantagsvis fordra ett sammanträde af Allmän Rådstuga inom kor • .... tare tid och redan nästa dag; hvadan Rikets Ständer ansett en möjlighet äfven till så snara- sammanträden böra medgifvas.
Dä emellertid i sådana läll kallelsen måhända icke kan införas i någon tidning och ett offentligt anslag icke lärer vara tillräckligt att på så kort lid göra kallelsen bekant, torde densamma tillika böra kungöras på något annat Expeditions-Vis kolt p Is Förslag till underd.
S/triJve/sc N:o 186. 25 annat sätt, såsom genom budskickning, uppläsande på stadens gator och torg eller dylikt, hvars bestämmande för hvarje stad synes lämpligen kunna öfverlemnas åt dess Rådstuga.
Slutligen torde äfven vara nödigt alt i denna § intaga 16:de §:ns i Förordning om Kommunalstyrelse på landet stadgande, att å sådana sammanträden, hvilka hällas efter kortare kallelsetid än den i allmänhet föresluifna, icke få fattas beslut om utgifter eller uttaxering af nya utskylder.
Och lärer med iakttagande häraf och med afseende jemväl derå att i åtskilliga släder någon tidning ej utgifves, § böra erhålla följande förändrade lydelse: Kallelse (ill Allmän Rådstuga utfärdas af Magistraten samt kungöres minst Fjorton dagar förut genom Offentligt anslag.
Utgi five» tidning i staden varde kallelsen ock der införd.
Kallelsen bör innehålla förteckning på de ärenden, som vid sammanträdet skola tili öfverläggning förekomma.
För ärende, som fordrar så skyndsam handläggning att kallelse icke medhinnes så tidigt, som nu är föreskrifve!, må Allmän Rådstuga kunna hållas efter kortare kallelselid, men icke förr än dagen efter den. dä kallelsen kungjordes, hvilket i sådana fall må ske genom Offentligt anslag och på annat lämpligt sätt, som vid Allmän Rådstuga på förhand blifvit bestämdt.
Dock må beslut om utgift eller uttaxering af nya utskylder vid sålunda utlyst Allmän Rådstuga ej fattas. § 28.
Stadgandet att qvinna ej må väljas till Stadsfullmäktig anse Rikets Ständer visserligen icke oriktigt, men öfverflödigt, och då dess bibehållande i denna § medan något motsvarande stadgande icke finnes i Förordningen om kommunalstyrelse på landet skulle kunna föranleda det missförstånd, alt qvinna icke i stad men väl på landet finge väljas till Fullmäktig, torde samma stadgande böra ur § utgå. § 30.
I enlighet med hvad vid 29 § i Förordningen om kommunalstyrelse på landet, jemförd med 13 § i samma Förordning blifvit af Rikets Ständer yttradt, torde ock denna § böra erhålla följande lydelse:
Den som blifvit till Stadsfullmäktig vald må kunna uppdraget sig afsäga, om han icke är i staden eller inom dess område boende, om han är Embets- eller Tjensteman och af sin befattning hindras alt uppdraget fullgöra, om han efter de fyra sistförflutna årens tjenstgöring såsom Stadsfullmäktig är i ordning att derifrån afgå, om lian uppnått
Sextio års ålder, eller förmår uppgifva an nat förhinder, som af öfrige Fullmäktige godkännes.
Skall fyllnadsval ske, sammankalle Magistraten för sådant ändamål stadens röstegande medlemmar. § 33.
I följd af hvad Rikets Ständer vid § 16 i denna Förordning hemställt, lärer ordet ”Tre” i början af denna § böra uteslutas.
Prot. 1859 & 1860. 10 Sami. 1 Afd.
2 Band.
Suppl. 4 26 Expedilions-Vtskoltets Förslag lill under cl. Skrifvelse N:o i 86. § 34.
Utom de i Kommilterades förslag uppräknade fall, lorde sammanträde älren böra hällas, dä sådant äskas af de (lesia bland Fullmäktige, hvadan Rikets Ständer anse denna § böra hafva följande lydelse:
Stadsfullmäktige sammanträde ock så ofta Konungens Befallningshafvande, Magistrat, Stads-Nämnd eller de fleste af Fullmäktige det äska eller då Ordföranden sädant nödigt finnér. § 35.
Likasom allmän Rådstuga torde ock Fullmäktige i undantagsfall behöfva sammankallas redan till nästa dag, hvadan orden ”minst två dagar förut” i denna §:s första punkt lära böra förändras till ”sednast dagen förut”. § 45.
Då Rikets Ständer föreställa sig att de stadganden, hvdka innehållas i denna §, icke kunna komma i fråga att tillämpas i en församling sådan som de Stadsfullmäktiges, anse Rikets
Ständer ock förevarande § kunna utan olägenhet uteslutas. § 58.
Då det torde kunna hända, att Nämndens Protokoll icke är genast färdigt till justering, men likväl t. ex. lör expedierande af skrifvelse eller protokollsutdrag i ärende, som fordrar skyndsam handläggning, mäste justeras innan sammanträde för annat ändamål erfordras och det synes onödigt att endast för protokollets justering sammankalla Nämndens samtliga ledamöter, anse Rikets Ständer alt, i öfverensstämmelse med § 42 af denna förordning, efter slutet af § bör göras ett tillägg så lydande:
Nämnden kan likväl uppdraga äl Ordföranden med två ledamöter att Protokollet justera å den dag
Nämnden dertill bestämmer. § 62.
Då denna §:s nuvarande ordalydelse möjligen skulle kunna föranleda den tolkning, att Magistraten eger öfverinseende jemväl öfver de inom
Stadskommunen af enskilda bolag eller inrättningar tillsatta styrelser, hvilket icke lärer vara §:ns verkliga mening, torde §:n böra förändras sålunda: Ålla af Stadskommunen tillsatta särskilda styrelser slå i och för sin förvaltning under Magistratens öfverinseende. § 70.
Af skäl, som redan vid § 58 i Förordningen om Kommunaislyrelse på landet blifvit anförda, anse Rikets Ständer de i denna §:s andra moment (Örekommande orden: ”äfvensom den bevillning, som pålagts utan hänsigt till motsvarig inkomst” böra utgå.
Expeditimis-Utslsoltets Föi'slng till tuiderd.
Skrifvelse N:o 486. 27 § 73.
Då några särskilda föreskrifter endast angående sladsutskyldernas benämning ej synas vara af behof påkallade, torde förevarande § böra såsom öfverflödig uteslutas. § 74.
Vid denna § hafva Rikets Ständer intet annat alt anmärka än att, då det lärer vara ändamålsenligt att innan utgifts- och inkomstförslaget uppgöres, Drätselkammaren lemnäs tillfälle att i ämnet sig yttra, något stadgande i denna syftning eldigt Rikets Ständers tanka bör inflyta i §:ns mom.
1 äfvensom att det i sista momentet förekommande uttrycket ”i god tid” måhända kunde utbytas emot något mera bestämdt.
Och torde med afseende härå § alltså böra erhålla följande lydelse:
Magistraten åligger att efter samrådande med Stads-Nämnden och med ledning af från