Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att i närvarande omständigheter försöka att tillvägabringa cn nedsättning i den tillåtna räntan, skulle i Utskottens tanka icke vara rådligt.
Den skulle säkerligen endast framkalla öfverträdelser, omöjliga att förhindra , och oroa den ännu lugna och Laglydiga massan af CapitaUegare, på ettsätt, att oreda och förlägenhet troligen skulle vållas.
Den synes fastmer tillhöra andra tider, då Capitalernes tillräcklighet tryggar Lagstiftningen att, sedan deras obehindrade gångbarhet visat sig, förmå att någon tid nedhålla räntan, beslutet om fastställandet af lägre räntefot skulle kunna göras gällande.
Derefter återstår för Utskotten, att yttra sig angående räntans bestämmande under den nu af Lag lillåtne, i afseende på lån utur publique Cassör, Utskotten hafva dervid ansett sig böra åtskilja emellan sådane Cassör, som icke för Statens räkning förvaltas, och dem, sorn på ett eller annat sätt begagna bidrag af Staten.
Hvad de förra angår, finnes lätteligen huru ett ensamt för desse enskildte inrättningar gjordt bestämmand» skulle ingå ;S Stats-Utskottets på egande rättens område, och kunna Utskotten således, af det skäl, att de icke vågat tillstyrka enskildta räntans nedsättande, icke eller tillstyrka ett sådant; äfvensom för dessa gäller, hvad som ock föranledtUtskotten, att föreslå bibehållandet af nu bruklig ränte-beräkning, äfven för de Cassör, sorn af Staten njuta bidrag, nemligen: att deras inkomster äro beräknade att utgå till vissa bestämda ändamål, grundade på närvarande ränte-förhållanden, och, hvad dessa sednare angår, den ifrågasatte förändringen endast beredande en oväntad fördel för redan Contracterade lån, skulle ådraga Staten ökade utgifter; hvarföre Utskotten, öfvertygade att i alla fall, verkan af ett sådant medgifvande skulle vara af ingen allmännare nytta, afstyrka all förändring uti hvad nu rörande ränta å penningelån i Lag stadgadt är.
Stockholm den p Julii 1823.
Antom den a3 Julii 1823.
N:o 34, Riksens Höglofl.
Ständers Stats-, Banco- och Lag-Utskotts Betänkande, angående väckte frågor, om enskilde personers rättighet att utfärda Invisningar, stälde till betalning af Betänkandeir. 7.9 andre enskilde, samt beskaffenheten af de fordrings anspråk, som derigenom uppkomma.
Clenom särskilde remisser hafva Utskotten, dels livar för sig, dels samfält, fatt från Högloft.
Ridderskapet och Adelil samt det Yällofl.
Borgare-Ståndet emottaga flere Memorialer och Anföranden, Syftande uppå den betydliga lättnad uti Penningrörelsen enskilde emellan, som skulle härflyta genom ett till mindre summor åter utsträckt tillstånd för utgifvandet af enskilde personers invisningar uppå andre enskilde till betalning å utsatt tid åt den uppvisande; likasom äfven en större gångbarhet af dylika invisningar, tillika med förändrade grunder för behandlingen af fordrings-anspråk, som af dem uppkomma, blifvit ansedd, kunna genom den alltid emot verkliga behofvet jemt svarande tillökning i Ilörelse-Capitalet, som derigenom bereddes, minska nödvändigheten af att, genom publique
Credit-anstalter eller andre medel, på ett emot ändamålet mindre svarande sätt, sörja för bibehållandet af ett tillräckligt och jemt afpassadt rörelse-capital.
Sedan Utskotten samfält till öfverläggning förehaft de härom väckte motioner, få Utskotten nu härigenom framställa ett uppgjordt förslag till stadga om Invisningar, hvilka emellan enskilde Personer eller Bolag inom Riket utställas 8o Stats-Utskottets
Fullkomligen erkännande rigtigheten af livad som i de remitterade motionerne blifvit anfördt, rörande vigten i dessa hänseenden af den enskilda Credit-rörelse, som utan ett rigtigt ordnadt
Assi gn a ti o ns-sy s tern icke kail ega rum, hafva Utskotten ansett det rättigheten att till en annan öfverlåta de fordringar hvar och en eger, måste för honom vara lika naturlig, sorn den, att uppå sina egna förbindelser, utstälde under en eller annan form, kunna få grunda den credit hos andre, sorn dessa eljest kunde vara benägne att för honom hysa.
Då detta ändamål till stor del motverkas, af den inskränkning till en summa af minst ioo R:dr Banco, som blifvit anbefald, för alla å inneliafvaren eller ock å viss man eller dess ordres, utstälde In visningar, hafva Utskotten ansett sig höra tillstyrka Rikets Ständer, att denna minsta summa bestämmes till ao R:dr Banco-Sedlar; hvilken inskränkning
Utskotten ansett nödig för att förekomma oordningar på hvilka den arbetande classen troligen skulle blifva lidande.
Sättet för ådagaläggandet af Invisningars verklighet och oförfalskade egenskap, hafva Utskotten, då dessa i allt äro jemförlige med andra skuldbevis, funnit höra vara enahanda som för skuldebref finnes föreskrifvet, för utan det att
Utskotten ansett det icke kunna medföra någon våda, om begagnandet för Invisningars Context af stämplar, grave - Betänkandcn. 81 graverade i sten eller metall tilläts, då hvarje utgifvare ofelbart blifver sjelf mest angelägen om att, genom utmärkande tecken emot förfalskningj trygga denna art af sine löpande skuldförbindelser.
Tryckning med rörlige stilar af denna context ä enskilde Invisningär, hafva Utskotten ansett likväl icke böra tillåtas , på det att den mindre kunnige allmänheten måtte kunna lättare åtskilja dylika Assignationer från de såsom mynt gäng* Se Banco*Sedlariie, Det bar slutligen x allmänhet blifvit af Utskotten ansett vara af särdeles vigt, att genom föreskrifter, meddelade för begagnandet af denna rättighet, samt för behandlingen af derigenom uppkomné fordrings-anspråk, förekomma, att icke ett obetänkt eller svekfullt handlingssätt i detta afseende kunde bereda förluster för ett större antal mindre bemedlade personer.
Hixru Utskotten lyckats att sådant åstadkomma, finnes bäst af de stadganden Utskotten för hvarje fall, uti det Förslag, Som nu aflemiias, upptagit; och varder allt Rikets Höglofl.
Ständers upplysta pröfning vördsamligen underStäldt, jemte det att flere Ledamöters yttrade skiljaktiga Ineningar bifogas.
Slockholm den i 8 Julii 1828* 4 Sami. 3 B - ö Stats - Utskottets Förslag till Stadga om Invisning ar1 som emellan enskilde Personer eller Bolag inom Riket utställas. * §•
Gifver någon till annan Invisning att tära upp penningar eller annat hos tredje raan, ställes sådan Invisning att betalas vid anfordran å viss dag efter uppvisandet eller å bestämd tid.. 2 §.
Invisning må ställas till viss man, viss man eller dess Ordres, eller In visningens innehafvare; och bör densamma vara af Utgifvaren egenhändigt undertecknad och försedd med dess brukliga Sigill, antagen Stämpel eller tVänne vittnens intygande, att Utgifva ren sitt namn derunder tecknat.
Utgifvarens rätta adress och hemvist vare ock å Invisningen utsatt. 3 §.
Till innehållet bör Invisning vara skrifven eller aftryckt utaf i metall eller sten graverad stämpel. 4 §•
Invisning stäld till viss man eller Ordres, eller ock till Innehafvaren, att betalas uti penningar, må ej lyda å mindre summa än ao R:dr uti Rikets Ständers Banks Transports-Sedlar.
Betänkanden. 83 .. 5 5* Öfverlåtes Invisning från en till annan, vare öfverlåtaren skyldig svara för Invisningens rigtighet, men ej för utgifvarens eller godkännarens vederhäftighet, der han sig ej dertill förbundit, eller vetat att endera eller hegge varit på obestånd då öfverlåtelsen skedde. 6 §.
Hvar, som fått Invisning, stäld till betalning på viss tid från utgifvandet eller uppvisandet, vare skyldig att för densamma vid förfallotiden betalning fordra.
7 Vägrar den, som Invisningen lyder å, att den ovilkorlig! godkänna, eller erhålles icke betalning, enligt In visningens ordalydelse, bör innehafvaren derom fordra den förres skrifteliga iotyg å Invisningen, kan sådant ej erhållas, eller träffas han ej i sitt hemvist, då Invisning till betalning förfallen är, tage deröfver Innehafvaren inom frenne dagar laga bevis, underrätte TJtgifvaren om förhållandet innan nästa dag tilländagår, om. lian vistas i samma stad, eller i annor händelse nästa postdag derefter, och njute af honom genast betalning, 8§.
Häfver någon godkänt Invisning, men betalar icke å rätt tid, stånde till honom, 84 Stats- Utskottets som Invisningen fått, hvad han heldre vill, hälla sig till Utgifvare», eller betalning af den andre söka.
Vare dock pligtig inom 3o dagar kraf i laga ordning mot endera anställa. . 9 §’
Får ej liivisnings^innehafvare betalning å rätter tid, njute sedan ränta med En för Hundrade i månaden, samt ersättning för alla till betalnings utsökande erforderliga utgifter. to % Den, som betalning för Invisning, stäld till innehafvare» eller till viss nian eller ordres, oell så beskaffad som denna stadga föreskrifver, utsöka vill, ege att anmäla sig i Stockholm hos Öfyer-Ståthållaren och i Orterne hos Konungens Befallningshafvande, och ingifve i hufvudskriit Invisningen, jemte betyg öfver yägradt godkännande eller ej erhållen betalning, och njute, så framt något jäf emot krafVet ej göres, om Invisningen är utgifveii att vid uppvisandet infrias, utmätning hos Utgifvare}!, och i fall den är godkänd lill inlösen på viss tid, en lika rätt antingen hos honom eller godkännaren, eller der tillgång hos den ene brister, hos den andre, samt, i begge fallen, rättighet till bySättning å gäldenärens person; göres vid utmätningen jäf emot skulden, åligge det Gäldenären, att, inom den för Lagsökning i allmänhet föreskrifne tid, och vid lika äfventyr, sig förklara, dock gånge Utmätning icke J] et änka riden. destomindre för sig, och varde godset satt i taka händer, eller under Utmätningsmannens vård, der den fordrande det äskar.
Finnes fordrings-påståendet af Öfver ■•Ståthållaren eller Konungens Befallningshafvande vara af tvistig beskaffenhet, förvises det till Laga utförande vid vederbörlig
Domstol, dock fortfare säkerheten uti det utmätte godset, intill dess tvisten genom Dom, som vunnit
Daga kraft, afgjord är, U §, Sker ej utmätning inom Fjorton dagar sedan Utmätningsmannen Executorialet bevisligen emottagit, vare lian för betalningen ansvarig, 13 §, Ej må någon vara skyldig, att Invisning såsom god betalning emottaga, utan må sådant på emottagarens godtfinnande bero, *3 §•
Försummar innehafvare af Invisning att iakttaga något af hvad här ofvanföre stadgadt blifvit, håfve till betalning derföre ej Större rätt, än såsom för annan skuldfordran; och ankomme det i tliy fall på Domaren, att, när genom innehafvarens försummelse betalning uteblifvit, pröfva, om, i följd deraf, utgifvaren bör från större eller mindre belalnings-ansyar för Invisningen befrias. 86 Stats-Utskottets Utdrag af Protocollet, hållet hos Rikets Högloft.
Ständers Stats-, Bancooch Lag-Utskotts sammanträde den 18 Juln 1825. S. D. Vid öfverläggningen, rörande det af Utskottens sammansätta Beredning uppgjorde Förslag till stadga om lnvisningar, som emellan enskilde eller Bolag inom Biket utställas; yttrades af nedannämnde Ledamöter deras från pluralitetens skiljaklige tankar, med begäran att de mätte det till Riksens Ständer afgående Betänkandet, genom ProtocollsUtdrag, bifogas.
Herr Häradshöfdingen Ribbing uppläste härvid ett så lydande Anförande :
Efter i beredning skedt sammanträde med de förenade Stats-, Banco-och Lag-Utskotten hafva båda förstnämnde Utskott förklarat det de redan beslutat en mera fri och vidsträckt rätt, att utfärda Assignationer, än hittills varande Författningar medgifva, hvilket, såsom utgörande den fhianciela delen af ämnet, Utskotten funnit sig ensamt tillhöra, men, till verkställigheten af detta Beslut, förklarat det de ansett Lag-Utskottets biträde nödigt för alt, genom föreslående af en utfärdad
Lag, få detsamma gällande, Oaktadt den inskränkning för Lag-Utskottets bedömande, som således skulle uppstå, vågar likväl jag, som vid Utskottens sammanträde in pleno första gången icke var tillstädes, att, med begagnande af den enskilde Betänkanden. 87 Ledamotens rätt, nu till Protocollet yttra mina tankar.
Jag tror att lättnad i penningerörelse kan vara god; men jag tror att säkerhet är nödvändig.
Invisnings-Lagen åsyftar det förra ; månne lian innebär det sednare?
Assignations-rätten inskränktes vid förra Riksdagen, då Lag-Utskottet ensamt behandlade frågan.
Utskotten tillstyrka nu dess utvidgande, så att, utom skrifne, äfven grame rade
In visningar få utfärdas ända till den mindre summa af Tjugo Riksdaler.
Den medgifne rättigheten att gravera Invisningar, är en följd af den, att fä utfärda flere sådane på mindre summor.
Man eger redan ratt att å Banken utfärda Ässignationer på den mindre summa af Tjugo Riksdaler, dock vid påföljd för öfver-assignering, att Banken genast gifver bref till Executor om utmätning till capital, ränta och omkostnad hos Invisningsutgifvaren , eller ock hans bysättning.
Åt ingen enskild Invisnings-godkännare kan anförtros utÖfvandet af’ en sådan rättighet, hvadan ock vid underlåten betalning af enskild, alla de formaliteter uppstått, som i 12 §. af den föreslagna Lagen finnas beskrifne med anskaffande af skriftelige bevis, vittnens tillkallande, underrättelsers meddelande nästa postdag m. m., hvilka det icke är troligt, att någon underkastar sig för att utfå den ringa summan af Tjugo R:dr, enär man gerna går in på en mindre kostnad, för att undvika en större.
— Dessa Lagstadgandeu 88 Stats-UtskoUéts tomma således, efter min tanka, att, otillämpade, öka massan af redan befintelige; och månne icke, i ett så glest befolkad! land sora. vårt, der Ämbetsverk och Controllör icke aro så närbelägne och lätt tillgänglige, tron på Invisningsgifvarens ärlighet slutligen blir enda vilkoret för Invisningens credit; och Lagen derom kommer att qvarstå, för att blott med sitt anseende, såsom Högsta Magtens bud, förleda till en tro på säkerhet, som densamma i verkligheten icke kan medföra.
•— Då min säkerhet, såsom innehafvare af Invisning, till stor del ligger i rättigheten, att genom bysättning göra min rätt till betalning gällande, så rubbas denna säkerhet blott genom Åssignantens dödliga frånfälle; meil huru mycket niel’, ja nästan helt och hållet förlorar en Invisning sitt Värde om utgifvaren gor Cession eller fråga derom vid bans dödsfall uppstår.
Få lära underkasta sig kostnaden och afventyret att ingå i eil Concours för att erhålla Tjugo R:dr, och, vid uppstådt misstroende för en sedel, sorn man innehar, lärer mången heldre för ögonblicket söka att använda den huru som lieldst, än afvakta morgondagen, då densamma tilläfventyrs för intet gäller.
Således, ju mera dessa Åssignationer lifvat rörelsen och, i anseende till sin delbarhet, inträngt i äfven dess yttersta grenar, ju mera skada och förderf skall den stagnation åstadkomma, Sorn följer på instäld betalning af desse papper och Betänkanden. 89 oell upphörande af Lagens functioner till befordrande deraf.
Sådane händelser i stort hafva varit ganska skadlige; till äfventyrs icke ens medfört erfarenhetens nytta.
Fördelen att genom Assignationer på enskildte kunna, utan penningar, med beqvämlighet verkställa liqvider, innehar man redan, emedan det är tillåtet, att till hvad belopp som heldst på Banken lemna invisning till viss man, hvadan detta icke kan anföras såsom skäl till utvidgad frihet, att utgifva löpande Invisningar på enskilde.
Är åter ändamålet, att genom invisning på andra än Banken undgå den stränghet i accuratess, som förbindelser med detta Verk ingångne, vanligen medföra, så förtjenar åtminstone icke denna afsigt att genom någon Lag skyddas, äfvensom den i alla fall synes öfverflödig; ty Författningar om löpande Sedlar och Borgen, lemna ett öppet fält att genom sedelbyte utsträcka sin egen och begagna andras Credit så långt man behagar; och då desse
Författningar under en längre tid blifvit tillämpade, samt tilläfventyrs äro mera fullständige än den föreslagne Lagen, tror jag att man med dem kan vara belåten, så vida det må erkännas, att en löpande Sedel, utgifven af den, å hvilken man eljest assignerar, då den förses med en efter behofvet modifierad borgen, innehar samma egenskaper sorn en, efter den föreslagne Lagens syft 6 * 00 Stats-Utskottets ning, utgifven Assignation å samma person; och har skuldsedeln dessutom det företräde, att, utan accept, protest med de flere omständigheter, kunna genast utmätnings- elier hysättningsvis realiseras.
Jag kan således icke tillstyrka utfärdandet af den föreslagne Lagen.” Hvarförutan Herr Häradshöfdingen munteligen tilläde, att, derest Lagen blefve utfärdad, han för sin del ansåg, att något stadgande deruti borde inflyta, som inskränkte tiden för den strängare executions-rätt, som blifvit Invisningar tillagd, i enlighet med hvad om löpande Skuldsedlar är stadgadt, eller till högst Aderton månader efter utgifvandet, samt ytterligare en bestämdare föreskrift uti io §. rörande den Domstol, som , till upptagande af tvist om en från Invisning sig härledande skuldfordran, bör anses vederbörlig j hvarom Herr Häradshöfdingen förmenade samma stadgande böra ega rum, som angående Invisningar på Banken, så att, på sätt Kongl. Förordningen den io December 1741 uti 11 §. förmår, innehafvaren måtte ega frihet söka sin betalning vid den Domstol honom lägligast faller.
Herr Borgmästaren Cederborg anförde: ”Hindrad, genom sysselsättning vid ett annat Utskott, att vid förra sammanträden mig infinna, anhåller jag, att till denna dagens Protocoll få, såsom min reservation, antecknadt hvad jag förut vid sammansatta Utskottens Beredning anfört: att jag icke för min Betänkanden.
91 del kan gilla det föreslagne Assignerings-systemet, heldst detsamma, enligt min öfvertygelse, endast kan med nytta användas i ett land med säkra Credit-förhåilanden, men att det deremot, der Crediten är så vacklande, som, för närvarande, i vårt Fädernesland, skall medföra oredor, tvister och olägenheter.
Af detta skäl och med åberopande af Lag-Utskottets
Betänkande i samma ämne vid förra Riksdagen, afstyrker jag, meo voto, all utvidgning af hvad hittills gällande
Författningar i omförmäldte afseende föreskrifva,”
Uti detta yttrande instämde Herr Professorn Doctor Lundblad, äfvensom Hr Grosshandlanden Göransson, hvilken, såsom correctiv emot en skada, som en utvidgad assignerings-rättighet skulle komma att orsaka, för sin del föreslog, att en föreskrift måtte tilläggas, det alla enskildes Assignationer på enskilda, sorn utställas på mindre belopp, än Etthundrade Riksdaler Banco, borde vara skrifne eller tryckte å fyra Skillingars Charta Sisrillata. — Med Herr Grosshandlanden Göransson förklarade Riksdagsmannen Pehr Andersson från Hallands
Län sig till alla delar ense.
I afseende på den vid sednaste sammanträdet gillade i §. uti Förslaget, erinrade Herr Revisions-Secreteraren Stråle , om sin då anmälde reservation emot det beslut, sorn från den §. uteslutit ett af Herr RevisionsSecreteraren, såsom högst nödigt ansedt lil - 92 Stats-Utskottets lägg, i afseende på förekommandet af flerfaldige Rättegångar, om Invisningars betalnings-giltighet, hvilka i sin mån äfven skulle minska förtroendet till dylika papper, nemligen af dessa orden: ”Och galle sådan Invisning såsom bevis, att utgifvaren varit skyldig
In visningens värde till honom, som densamma emottagit, der ej annat förhållande af Invisningens lydelse finnes.” Herr Öfverste-Lieutenanten Hjerta, som vid sista sammanträdet varit frånvarande, tillkännagaf nu, det han för sin del instämde uti denna af Herr Revisions-Secreteraren Stråle anmälda reservation; och yttrade vidare, det han, med afseende å de möjligen ofta inträffande förändringar uti Invisningsgifvarens förmögenhets-tillstånd, hvilka på innehafvarnes rätt hade inflytande och för dem kunde medföra särdeles besvärlige iakttaganden och skyldigheter, icke ansåg lämpeligt att medgifva en så vidsträckt prceseriptions-tid för enskilde Invisningars strängare executiva kraft, utan ansåg den böra inskränkas till blott en del af den för deras utelöpande, i likhet med andra Skuldförskrifningar, stadgade tid, eller tre, högst fern år.— Uti detta Herr Öfverste-Lieutenanten Hjertås sistnämnda yttrande, instämde Herr Kammarherren Friherre Rålamb.
I afseende på det uti 5 §. upptagne stadgande, att den, som till annan öfverlåter Invisning, må vara skyldig att ansvara för Invisningens rigtighet, men ej, utom i särskilda Betänkanden.
93 fall, för utgifvarens eller godkännarens vederhäftighet, anmärktes af Herr Grosshandla liden Eckhoff, samt Hr Lagmannen m. m. von Hauswolff, att en sådan inskränkning af öfverlåtares ansvarighet skulle göra den säkerhet för ofelbart utbekommande af full betalning, som Invisningar borde medföra, ganska ofta förenad med så betydliga äfventyr, besvär och omgångar, att farhågorne derföre komme att ansenligen försvåra användandet deraf uti liqvider man och man emellan; hvarföre i stället yrkades, att öfverlåtaren af en Invisning måtte åläggas samma skyldighet, att ansvara för dess fulla betalning, som, enligt Vexel-Stadgan, åligger den, som påtecknat Vexelbref.
Den tid af endast fjorton dagar efter Executorialets emottagande, som uti 11 §. föreskrifves, såsom den, inom hvilken utmätning bör vara skedd, så framt utmätningsmannen vill undgå att sjelf för betalningen ansvara, ansågs af Herr Lagmannen von Hauswolff och Herr Borgmästaren Hambraeus såsom för korrt för Utmätningsman på Landet, hvilka inom denna tid ofta icke möjligen skulle kunna medhipna att, genom underlydande Tjenstemän, om utmätningar å de från deras hemvist längre aflägse ställen föranstalta.
Det stadgande 12 §. innefattar, ansågs af Herr Öfverste-Lieutenanten Hjerta, Herr Häradshöfdingen Ribbing och Herr Lagmannen Noreus destomera öfverflödigt, som 72 §. uti 94 Stats-Utskottets Regerings-Formen redan uttryckligen föreskrifver, att Rikets Ständer allena ega rätt att genom Banken utgifva Sedlar, som för Mynt uti Riket må erkännas, och ännu ingen Lag förbundit eller, enligt rättsgrunder, borde kunna förbinda någon, som bar att fordra betalning af en annan, att mot sin vilja åtnöjas med blotta löftet derom, hvilket dock å andra sidan lika litet kumle den, som dertill vöre villig, förmenas.
Ex Protocollo J. M. Spens, Ankom den 23 Julii 1823.
N:o 3x5.
Ständers Stats-, Banco- och Lag-Utskotts Betänkande, angående vilkoren för inrättandet af enskildte Banker eller Disconter.
Till de trenrie nu förenade Utskotten hafva särskildt blifvit från Högloft.
Ridderskapet och Adeln remitterade åtskillige Memorialer och Anföranden, hvaruti, såsom hufvudsakligt bidragande medel till lättande af den öfverklagade förlägenheten i allmänna rörelsen, blifvit föreslaget, att tillstånd borde lemnäs för enskilda Bolag, att förena sig till bedrifvande af en sammansatt Upplånings- och Utlånings-rörelse, efter de grunder, som kunde af dem, som uti företaget ingingo, finnas förmånlige} hvarigenom enskilde Banker, obero - Betänkanden.
95 ende af Rikets Ständers, och af det allmänna Penningeväsendets omvexlingar, småningom skulle hildas, och, på samma gang, som aila Capital-egandes och Capital-behöfvandes behof samtidigt fyldes, den vidsträckta Credit-rörelsen, som hittills måst för allmän räkning drifvas, kunde återgå till sin egentliga plats hland de enskilde aftalen; så att den, genom sin ostadiga inflytelse, icke vidare rubbade myntväsendets en gång för aila stadgade förhållanden.
Då Utskotten, till samfäldt skärskådande, företagit allt hvad i detta afseende blifvit anfördt och föreslaget, hafva Utskotten ej kunnat undgå att finna den betydligen större lämplighet för bedrifvandet af all slags Credit-rörelse, sorn enskilda Inrättningar nödvändigt måste ega framför de allmänna.
Det utlånings-sätt, der lånen meddelas endast med afseende på Låntagarens enskilda Credit eller
Discontering, synes framför alla andra fordra en omtänksamhet och uppmärksamhet, hvilka icke till alla delar annorledes, än genom hoppet om enskild vinst kunna uppkomma ; och således heldre böra öfverlemnas till enskilda industrien, än blifva föremål för de låne-tillgångar, som genom Statsförvaltningens försorg åt enskilde beredas.
Personliga ansvaret för återbetalningen af en till låns bekommen summa, utgör grundämnet i hvart och ett skuldförhållande, men, i afseende på de egentliga Discont-lånen, är denna ansvarighet derjemte den enda verkliga Valuta, Stat s-Utskottets som å upplånarens sida i aftalet ingår; och clet egentliga värdet af de hypotheker, den särskildt så kallade
Discont-methoden erbjuder, kan ej mätas af annat, än emottagarens personliga öfvertygelse, om den personliga förmågan bos den, som utstält förbindelsen, eller bos den, som iklädt sig ansvar fördess uppfyllande, att verkligen åstadkomma detta sednare.