Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att Kommittéen ej heller till fullo lyckats bevisa, eller ens öfvertygat sig sjelf, det ej någon täflan emellan till hvarandra gränsande jernväg och sjötransport är att befara, vågar jag antaga, då uti betänkandet på flera ställen omnämnes, att allt tyngre gods måste söka sig till närbelägen sjötransport, äfvensom att, huru än jernvägen lägges till Upsala, så måste alltid ej obetydlig trafik till - godokomma sjötransporten, ja! på ett stiille yttras tillochmed, att om jernvägen anlägges öfver Örsundsbro till Upsala, »så vore det ingen orimlighet att tänka sig, det passagerare-afgifterna pä jernvägen nedsattes under den tid vägen hade att täfla med sjötransporten.»
Då Kommittéen likväl vidare säger, att en allmän regel utan svårighet finnes, eller »att en jernväg bör läggas der den företrädesvis är behöflig, det vill säga der rörelsens redan för handen varande utveckling, omfång och beskaffenhet göra trafikens underlättande nödigt,» så synes det för mig ej eils dermed öfverensstämmande att föreslå banans läggande till Örsundsbro vester om Sigtunafjärden med bibana till Upsala, i stället för raka vägen till Upsala eller öster om nämnde fjärd; ty obestridligt och bevisadt är, att emellan Stockholm oell
Upsala förefinnes vida större trafik än emellan Stockholm och Örsundsbro.
Men att påpeka alla de motsägelser, som uti betänkandet förefinnas, blefve här för vidlyftigt; de äro dessutom för den allvarlige granskaren lätt i ögonen fallande och äfven förklarliga, då naturligtvis en för hela bansträokningens fördel användbar motivering måste vara svår, ja! omöjlig att finna utur de olika meningar, som styckevis sammanfogat linien uti en emot pluralitetens afsigt stridande riktning.
Kommittéen synes med särdeles intresse hafva omfattat, och i många fall till stöd för sitt förslag åberopat hvad dc orters invånare, der jernvägen är föreslagen att framgå, derom yttrat, och synnerligast vid frågan om jernvägens dragande öster eller vester om Sigtuna-fjärden åberopat en skrift, undertecknad af åtskilliga jordegare i Trögds, Bro, Håbo och Asunda härader, eller just från de utaf den vestra banan berörde orterna; men besynnerligt synes Kommittéen förbisett, att Bro och Håbo häraders hushållsnämnd, uti svar på de af 18 59 års jernvägs-undersöknings-kommitté framställda frågor, tillkännagifvit att häraderna, såsom egande sjötransport, ej vore i synnerligt behof af underlättade kommunikationer, äfvensom att ett af de för Lagunda och Hagunda häraders (trakten af Örsundsbro) hushållsnämnd utsedde ombuden, vid mötet 1859 inför Konungens Befallningshafvande i Upsala, tillkännagifvit, det han ansåge stambanan böra gå öster om Sigtuna-fjärden till Upsala och derifrån till Sala, men med en böjning åt Örsundsbro.
Enligt hvad förut är visadt, afsåge menings-skiljaktigheten inom Kommittéen egentligen, huruvida norra banan borde till Sala framgå öfver Upsala eller öfver Örsundsbro, samt från Sala till Korsnäs eller till Storvik.
Att linien helt oförmodadt och, jag vågar påstå det, till Kommittéens synnerliga öfverraskning kom att göra kroken till Sevalla, har endast ett skäl för sig, och detta har äfven Kommittéen på flera ställen tillkännagifvit, nemligen att derigenom blefve två mil byggda på den så vigtigt framhållna Westerås—Sala-banan, ja! en bana som ansetts så vigtig, adt hufvudsakligen detta och ej något annat bör vara ändamålet som sökes med norra stambanan.
Afven jag anser en jernväg emellan Westerås och Sala vara högst önskvärd och af stor vigt för Westmanland och Dalarne, men att staten, med förbiseende af andra orters behof, skall bygga en 9 J mils jernväg uti en för det allmänna ej särdeles gagnelig riktning, för att slutligen erhålla två mil af behofvet påkallade, torde dock vara väl dyrköpt resultat.
Då jag är öfvertygad, det norra stambanan bör gå till Upsala öster om Sigtuna-fjärden, samt från Upsala till Sala och derifrån till Storvik, har jag trott mig, på samma gång jag till alla delar instämmer uti ordföranden herr Landshöfdingen och Riddaren Benniclis reservation, böra redogöra för de skäl, hvarpå jag grundar denna min öfvertygelse. 3 18
För att kunna bestämma hvarest norra banan bör tillstöta Gefle—Dala-banan, är nödigt att först afgöra hvad med norra banan afses.
Kommittéen har antagit, att dermed afses hufvudsakligast att sammanbinda Westerås med Dalarne och derföre föreslagit banans anslutningspunkt till Korsnäs.
Om Sverge ej sträckte sig längre än till Gefle—Dala-banan, så skulle jag vilja understödja detta förslag, dock skulle jag i så fall, och för att rätt kunna gagna Dalarne, vilja draga banan ändå mera vesterut, eller vester om sjön Bunn, såsom då gående genom Dalarnes bördigaste trakt; men då nu så ej är förhållandet, och det betydliga landet norr om Gefle—Dala-banan väl bör kunna förvänta, att en norrut gående jernväg äfven afser att läggas uti en för det landet önsklig riktning, så blir tydligt, att anslutningspunkten måste förläggas till Storvik, eller den punkt, hvarifrån vägen för närvarande går till de nordliga länen, och hvilken punkt möjliggör banans fortsättning norrut.
Om alltså Stonik autages såsom norra banans anslutningspunkt till Gefle—Dala-banan, och sedan Kommittéen varit enhällig om att banan skall fortgå till Sala, så återstår att bestämma banans riktning emellan Stockholm och Sala.
Dervid ifrågakommer hufvudsakligast tvenne olika riktningar, nemligen: öfver Upsala eller öfver Örsundsbro; indelas då hvardera af dessa sträckningar i tvenne afdelningar, den första från Stockholm till Upsala och från Stockholm till Örsundsbro, samt den andra från Upsala till Sala och från Örsundsbro till Sala, samt jemföras vidare dessa de olika liniernas mot hvarandra svarande afdelningar, så finner man, att linien Stockholm—Upsala, 6 mil 6100 fot lang, begränsas på hela dess östra sida af ett bredt fastland, utgörande större delen af Stockholms län, samt framgår på ett från ^ mil (på ett ställe midt för ltosersberg) till öfver 1 mils afstånd från segelleden emellan Stockholm och Upsala, hvilken segelled den ej anträffar förr an vid Upsala, då deremot Stockholm—Örsundsbro-linien, 6 mil 260 fot lång, till större delen framgår öfver halföarne
Bro och Håbo härader; dervid berörande Mälarens strand vid lastageplatserna Stäket 2j mil, och Kalmarsand mil från Stockholm, äfvensom vid Örsundsbro, samt i öfrigt belägen endast från J mil (vid Bro socken) till högst i mils afstånd från Mälarens stränder; hvadan, och då till Stockholm —Upsala-banan från båda sidor, synnerligast den östra, ansluta flera från det inre af landet kommande större lands- och socknevägar, men deremot Stockholm—Örsundsbro-banan först vid OfverGran, eller 5} mil från Stockholm, anträffas af tillstötande större landsväg, all sidotrafik, som på dessa linier är att upphemta, måste blifva betydligt större på Stockholm—Upsala- än på Stockholm— Örsundsbro-banan, hvars läge vid och nära intill segelled och af segelbara vatten kringflutna och inskränkta banrayon hindra all betydlig sidotillförsel.
Att Kommittéen ändock vill som faktiskt antaga, att den östra linien skulle framgå nära utmed segelleden, måste förefalla som ett misstag uti upp fattningen af verkliga förhållandet, då jemförelse göres emellan den östra och vestra linien.
Hvad sjelfva punkterna Upsala och Örsundsbro beträffar, så är tydligt, att Upsala med dess ej obetydliga folkmängd och af ålder varande handelsplats, der många stora landsvägar från det inre af landet sammanstöta, skall hafva vida fördelaktigare inflytande på en jernvägstrafik än hvad Örsundsbro obetydliga lastageplats kan hafva; hvilket allt äfven nogsamt skönjes af nuvarande olika trafiken från dessa båda ställen; så t. ex. förde Upsala-ångbåtarne under år 1860 passagerare till ett antal af 32,050, då Örsundsbro-ångbåten under samma tid endast förde 1,589 passagerare.
Att trafiken på Upsala är i betydligt stigande synes äfven derutaf, att då Upsala-ångbåtarne år 1855 förde 19,049 passagerare, desamma efter ett årligt stigande af passagerarnes antal, år 1861 förde 34,264, som för 6 år visar den betydliga ökningen af 7 9,8 procent. 19 Linien Upsala—Sala. 5 mil 22500 fot lång, och linien Örsundsbro—Sala, 4 mil 21450 fot lång, sammanstöta uti en spets vid Sala, hvadan det egentligen endast är omkring § af dess längd som förete några olikheter med hvarandra.
Båda dessa linier kunna i allmänhet anses genomgå lika bördiga trakter, med undantag af Järlåsa och Alands socknar i Upsala län; men Örsundsbro—Salalinien kan rimligtvis ej påräkna så stor sidotrafik som Upsala—Sala-linien, emedan dess läge är närmare segelled, och till följe hvarutaf äfven den orten, som beröres af denna bana, är i mindre behof af underlättade kommunikationer, än den från segelled mera aflägse belägna orten, som Upsala—Salalinien genomgår.
Af de statistiska tabeller, Kommittéen utarbetat, synes, att den föreställning man i allmänhet velat vidhålla, det trakten emellan Upsala och Sala vore en nära nog ödemark, ej besannas, utan att tvärtom der belägna socknarne i allmänhet, så uti folkmängd som annat, kunna i det närmaste täfla med de närmare Mälaren belägna; och torde ej vara utan belysning i denna fråga, att Sala stads deputerade, uti en under den 19 Januari 1857 till Kongl.
Civil-departementet afgifven underdånig promemoria angående jernvägsförbindelsen emellan Stockholm och Sala, yttrar om Upsala— Sala-jernvägssträckningen: »att banan till största delen kommer att beröra sådana socknar, hvilka i sädesproduktion täfla med hvilken annan del af Upland som helst, nemligen Hel.
Trefaldighets församling, Läby, Wänge och Aland med angränsande Åkerby, Bälinge, Skuttunge, Näs, Ramsta, Balingsta, Hagby, Tibble och Gryta, att vidare vägen med ungefär en half mils längd genomlöper Järlåsa socken, sorn förser nästan hela mellersta Upland med skogsprodukter, och genom Hvittinge-slätten, som på båda sidor omgifves af ypperliga skogar och i söder slutar vid Skattmansö bruk ...
En blick på kartan öfvertygar derom, att alla de mellan Upsala—Sala-banan och Mälaren belägna socknar, hvilkas fördel ej drager deras produkter till nämnda sjö, få lika nära om ej närmare väg till denna bansträckning, som till en längs efter Mälaren sträckt bana, då deremot den förstnämnda medför den stora fördelen, att hela nordvestra Uplands rika skogstillgångar kunna med lätthet tillgodogöras.» Att Upsala liksom Sala är en punkt, som af en jernväg bör anträffas, derom äro alla Kommittéens ledamöter ense, och är derföre föreslaget att från Stockholm—Örsundsbro—Sevalla—Salalinien bygga en 2 mil 11600 fot lång bibana från Örsundsbro till Upsala.
Huruvida detta förslag kan öfverensstämma med det nådiga uppdrag
Kommittéen erhållit, eller att utreda hvarest norra stambanan bör anläggas, torde vara tvifvel underkastadt, men säkert är, att Kommittéen derigenom frångått den af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer hitintills antagna principen, att staten endast bör bygga stambanorna och åt den enskilda företagsamheten öfverlemna att, med eller utan statsunderstöd, bygga derifrån utgående bibanor.
Hvarthän ett frångående af denna princip torde föra, är lätt för livar och en att inse.
Antingen är nu Upsala en för norra stambanan vigtig punkt att anträffa, och då bör banan dragas deröfver, eller är den det ej, och då bör det öfverlemnas åt den enskilda företagsamheten ombesörja bibanas byggande dit från angränsande stambanan, så vida icke nämnde enskilda företagsamhet skulle finna med sin fördel mer öfverensstämmande att kortaste vägen mellan Stockholm och Upsala bygga en särskild jernväg.
Man synes hafva föreställt sig, att jernvägens rakare sträckning till Sala vester om
Sigtunafjärden skulle närmare öfverensstämma med hufvudstadens fördel, än en jernväg som ginge öster om nämnde fjärd.
Ju mera jernvägen drages inåt landet genom orter, som förut sakna goda kommunikationsmedel, destomer måste den ock vidga kretsen för både tillförsel och afsättning.
Erån trakter, hvilka sjöledes stå i förbindelse med hufvudstaden och 7 å 8 månader af året kunna begagna den billiga vattenvägen, har Stockholm under hela denna 20 tid icke att genom jernväg förvänta någon ytterligare tillförsel af betydenhet; men drages åter jernvägen till orter, hvilka året igenom endast medelst dyra landtransporter stå i förbindelse med hufvudstaden, så öppnas ett förut ofta saknadt tillflöde af ortens alster.
Den sista tidens erfarenhet af en icke obetydlig vedtillförsel från det inre af Södermanland utgör ett slående bevis härpå.
Från egendomarne kring
Mälarens stränder kunna ladugårdens, trädgårdens oell jordbrukets alster dagligen tillföras Stockholm sjöledes på ganska stora afstånd.
Från det inre af landet är denna tillförsel alltid försvårad och i afseende på vissa produkter inskränkt till en eller annan mil.
I samma mån jern vägen underlättar tillförseln från förut afstängda orter, skall också landtmannen derstädes egna sina ansträngningar åt frambringande af alster för hufvudstadens dagliga behof, nya näringskällor uppkomma, odlingen raskare utveckla sig, och den naturliga vexelverkan emellan ökad tillförsel från och ökad afsättning till landsorten befrämja hufvudstadens, likasom det förut af brist på kommunikationsmedel tillbakahållna landets förkofran.
Endast den, sorn förnekar jernvägars nytta och nödvändighet i allmänhet så för stad som land, kan förbise vigten deraf, att dessa jernvägar företrädesvis byggas der, hvarest andra lätta och billiga kommunikationsmedel saknas.
Det låter knappast tänka sig, att
Stockholms intresse fordrar någon afvikelse från denna allmänna regel, eller att det för Stockholm kan vara af större vigt, att jernvägen till Sala blir förkortad med omkring en mil, än att den till hela sin hufvudsakliga riktning ledes genom orter, hvilka hittills, i saknad af vattenkommunikationer, endast kunnat sparsamt tillföra Stockholm sina produkter.
Jag betviflar också, att det är en motsatt åsigt, som hufvudsakligen bestämt antagandet af sträckningen vester om Sigtuna-fjärden, såsom för hufvudstaden önskvärdast.
Af diskussionen inom Kommittéen är jag berättigad att antaga, att en annan tanke, fastän i betänkandet icke bestämdt uttalad, icke desto mindre på förordandet af nyssnämnde bansträckning utöfvat väsendtligt inflytande; och jag anser mig desto hellre böra upptaga denna tanke till bemötande, sorn bestämmandet af jernvägarnas lämpligaste riktning är af alltför stor framtida betydelse, för att icke hvarje mening, som på de vigtiga besluten kan utöfva äfven ett tillfälligt och underordnadt inflytande, må underkastas den offentliga diskussionens sorgfälliga pröfning.
Man har nemligen befarat, att derest norra stambanan blefve förlagd öster om Sigtuna-fjärden till Upsala, denna jernväg kunde betraktas såsom ett helt för sig, hvarutöfver norra stambanans fortsättning möjligen till en aflägsnare framtid uppskötes och kanske då komme att gifvas en nu icke afsedd riktning mot Gefle, i stället för Sala; då deremot banans förläggande vester om Sigtuna-fjärden till Örsundsbro, äfven med en bibana derifrån till Upsala, icke gerna medgäfve ett afbrott i den mot Sala riktade jernvägens vidare fortsättande.
Utan att vilja tillgodogöra min mening det indirekta erkännandet af Upsala-banans företräde framför Orsundsbro-banan, som innefattas i denna farhåga, anser jag mig både berättigad och pligtig att på det allra bestämdaste bekämpa både sjelfva farhågan och rättmätigheten af dess inflytande på beslutet om jernvägens riktning.
Jag är nemligen lifligt öfvertygad, att norra stambanans dragande genom det inre landet öfver Upsala och Sala till Gefle—Dala jernväg, i en Norrlands trafik på lämpligt afstånd från kusten mötande riktning, ur allmän synpunkt eger så afgjordt företräde framför en bansträckning från Upsala rakt på Gefle, hvilken bana, med förbiseende af hela det emellan Gefle—Dala-banan och Mälaren belägna fastlandets billiga anspråk på underlättade kommunikationer, hufvudsakligast skulle gynna en provins, Upland, samt omöjliggöra hela planen att genom en bana till Frövi eller annan punkt på Hallsberg—Örebro—Köping-banan förena norra och vestra banorna, att hvarken nu eller framdeles någon i detta hänseende förändrad mening skall kunna göra sig gällande; och jag är lika öfvertygad om statens både vilja och förmåga att ge - nom denna angelägna jernvägsanläggning öfva rättvisa emot de norra orterna, i hvilka fosterlandet eger så rika fält för framtida utveckling.
Icke ett enda ögonblick kan jag således dela farhågan, att en norra stambana, hvilken nu är i fråga, icke skall komma att utföras och detta så skyndsamt som möjligt.
Men äfven i den händelse, att statens tillgångar för närvarande ansåges icke medgifva utförandet på en gång af denna st ambana, icke ens till Sala, utan banbyggnaden under nästa statsregleringsperiod skulle, såsom man befarat, inskränkas till Upsala, kan deraf, enligt min uppfattning, omöjligen hemtas något berättigadt motiv att föredraga den mindre ändamålsenliga bansträckningen till Örsundsbro.
De äro alltför dyrbara dessa väganläggningar, och deras verkan på landets välstånd och förkofran tränger alltför djupt in i framtiden, för att någon afvikelse ifrån jernvägarnes äudamålsenligaste riktning kan eller bör af stunden underordnade skäl tillstädjas.
Och den öfverkloka politik, som af farhåga för framtida större misstag tror sig berättigad att genom ett mindre ondt lägga band på efterkommandes fria pröfningsrätt, är i min tanke alltid lika förkastlig, frågan må gälla jernvägar eller hvilken annan samhällsangelägenhet det vara må.
Om man för hvardera af de olika linierna Stockholm—Upsala—Sala och Stockholm—Örsundsbro—Sala med Örsundsbro—Upsala uppdrager en på samma grunder baserad och i Kommittéens betänkande närmare beskrifven banrayon, på sätt ock af bilagde karta närmare synes, samt antager segelleden emellan Stockholm och Upsala utgöra skillnad för hvardera banrayonen, samt vidare ej beräknar den för båda banorna gemensamma halfcirkelu vester om Sala, så visar sig följande resultater:
För Stockholm—Upsala—-Sala faller inom dess banrayon 102,570 personers befolkning, 4078 mantal med 389990 tunnors spannmålsproduktion öfver hvad som inom banrayonen konsumeras; samt för Stockholm—Örsundsbro—Sala och Örsundsbro—Upsala falla inom dess banrayoner 100,453 personers befolkning, 3856 mantal med 392016 tunnors spannmålsöfverskott.
Betraktar man vidare dessa banrayoners olika lägen i förhållande till angränsande sjötransporter, så finner man, att af Stockholm— Upsala—Sala banrayon alla socknarna af Trögds, Åsunda och Lagunda härader, utom Nysätra, inom Upsala län, och alla socknarna af Ytter-Tjurbo och Siende härader samt Härnevi och Frösthults socknar af Westerås län, tillsamman utgörande 841 mantal med en befolkning af 16,321 personer och 10249 2 tunnors spannmålsöfverskott, hafva beqvämare och billigare att begagna sjötransport än jernväg; hvarjemte Sigtuna stad, Alsike, Wassunda, Haga, S:t Olof, S:t Pehrs och Eds socknar samt hälften af Odensala, Husby och Norrsunda socknar af Stockholms län, tillsamman utgörande 210 mantal med 4,243 personers befolkning och 19117 tunnors spannmålsöfverskott, hafva lika beqvämt och till en del billigare af sjötransportens än jernvägens begagnande.
Af Stockholm — Örsundsbro—Sala banrayon hafva städerna Westerås och Enköping, alla socknarna af Ytter-Tjurbo och Siende härader af Westerås län, samt alla socknarna af Åsunda och Trögds härader i Upsala län, tillsamman utgörande 1004 mantal med en befolkning af 26,900 personer och 118107 tunnors spannmålsöfverskott, beqvämare och billigare att begagna sjötransport än jernväg, hvarjemte Fröslunda, Girista, Fittja, Hjelsta, Kulla och Holms socknar af Lagunda härad samt alla socknar af Bro och Håbo härader, tillsamman utgörande 463 mantal med 9,442 personers befolkning och 5 56 45 tunnors spannmålsöfverskott, hafva lika beqvämt och billigare att begagna sjötransport än jernväg.
Afdragas nu dessa summor från hela banrayonerna, så finner man, att för Stockholm—Upsala— Sala återstå 3027 mantal, med en befolkning af 82,006 personer och 268381 tunnors spannmålsöfverskott, som hafva omedelbar nytta och öfvervägande behof af jernvägen, då för Stockholm—Örsundsbro—Sala med Örsundsbro-—Upsala återstå 2389 mantal med 64,111 personers befolkning och 22 218264 tunnors spamimålsöfverskott, hvilka hafva dylikt gagn och behof af jernvägen; hvadan den förstnämnda banan har 638 mantal, 17,895 personer och 50117 tunnors spamimålsöfverskott, som hafva direkt nytta och behof af jernvägen utöfver hvad för Örsundsbro-banan är förhållandet.
Härvid är dessutom att anmärka, att den för båda banrayonerna gemensamma trakten norr och öster om Upsala samt Upsala stad blifvit upptagne hafva omedelbart gagn af hvilkendera jernvägen som helst, ehuruväl detta blifver för den orten helt olika, om den nödgas använda den 2} mil längre jernvägen öfver Örsundsbro, mot raka vägen till Stockholm.
Betraktas åter det olika förhållandet i afseende på socknarnes belägenhet till de föreslagna banorna, måste först observeras de olika trakternas afsättnings- och handelsorter.
Dervid synes, att YtterTjnrbo och Siende härader af Westerås län samt Asunda härad af Upsala län hafva densamma uti Westerås eller Enköping; Torstuna, Simtuna och Wåla härader af Westerås län uti Sala; samt Nysätra, Långtora och Bisttopskulla socknar af Lagunda härad uti Sala eller Westerås; öfrige socknarna af Lagunda härad samt hela Trögds, Bro och Håbo hålåder af Upsala län, jemte alla socknarna af Stockholms län hafva sin handelsort i Stockholm; hvaremot alla socknarna af Hagunda, Ulleråkers, Bälinge, Norunda, Örbyhus, Olands, Kasbo och Waksala Härader hafva Upsala till handels- och afsätt ningsort, hvarvid dock allt hvad som der afsättes från landet, och ej på platsen konsumeras, sedan hufvudsakligast föres till Stockholm; att detta antagande öfverensstärnmer med nuvarande förhållandena inhemtas af alla de anföranden de olika orterna vid fyrfaldiga tillfällen afgifvit.
Yäl finnas de, som tänka att jernvägarne skola förändra förhållandena så till vida, att produ centen af varan sjelf skall fara och, utan afseende på någon viss saluort, uppsöka konsumenten; jag kan dock ej förmoda att så blifver förhållandet, och, i sanning, det vore högst beklagligt om allmogen, i förlitande på en sannolikt ofta sviken förhoppning om en möjlig obetydlig vinst, skulle resa långa vägar och uppoffra en tid, sorn nyttigare kunde vid hemmet användas; för den större jordbrukaren må det vara en möjlig fördel att så göra, men aldrig för de mindre hemmansegarne, som dock utgöra landets hufvudsakliga befolkning; andra länders erfarenhet jäfvar äfven sådana tankar, och vissa försäljningsorter — städernas torg —, der producenten vet att hans vara kan afyttras och konsumenten att den kan köpas, måste alltid finnas och af båda anlitas.
Sannolikast är, att här i landet, i likhet med hvad på många andra ställen blifvit förhållandet, spannmålshandlare etablera kontor och anlägga magasiner vid vissa ställen utefter jernvägen.
Drages norra banan öfver Upsala till Sala, så synes, att alla socknarne i Trögds, Håbo, Bro och Lagunda härader, utom Nysätra, Långtora och Biskopskulla socknar, af jernvägen ej erhålla någon lättnad uti sin nuvarande trafik på Stockholm, utgörande dessa socknar 891 mantal med 17,673 personer och 102856 tunnors spamimålsöfverskott; om norra banan åter går öfver Örsundsbro, erhålla alla socknarne inom Stockholms län, utom f af Spånga, halfva Solna, Sollentuna och Eds socknar samt hela Järfälla socken, ingen lättnad genom jernvägen uti sin trafik på Stockholm, utgörande dessa socknar 903 man:al med 20,319 personer samt 78157 tunnors spaUnmålsöfverskott, men på sätt redan är visadt hafva alla de socknar, som ej erhålla fördel af Upsala—Sala-banan, dels beqvämare och billigare samt dels lila beqvämt och billigt af att begagna sjötransport som jernvåg; så t. ex. skulle mellersta och södra socknarne uti det triangelformiga, på två sidor af segelled omgifna Trögds härad erhålla 2 å 3 mil landväg och 5 mil jernväg, då de hafva endast i å 5 mils sjöväg till Stockholm, ett förhållande som gör, att äfven under vintermånaderna kommer isvägen sannolikt att af dessa socknar framdeles som hitintills användas, då deremot hela den trakten, som ej får gagn af banan öf - 23 ver Örsundsbro, med undantag af några närmast segelleden belägna socknar, nu nödgas hela året om landvågen transportera sina varor till oell från Stockholm.