Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
ungar vara dansk torskar, Låter han och ge honom en ärlig skalle, så det inte ska bli n å väder k v a r i b l å s b ä l g e n att s j u n g a p s a l m e r m e d.
» » V e t ni h v a d, p o j k a r, » sade Nils en karl m e d ett vildt u t s e e n d e, fem år p å M a r s t r a n d för dråp, Johan, som^suttit » v i ta med o s s e n k a g g e b r ä n n v i n o c h ställer till e n l i t e n kolifeja i prästgårdshagen h ö r a våra » Ja, o c h låter honom psalmer. » det gör vi, ja, det gör v i, » skreko de o m hvarandra.
» O c h vi ska messa, kalkrappningen ska ramla så m y c k e t s o m finns kvar af af det vildaste skrål fortgått var väl där — vid pass den. » afton, roligt, hör — det samlade till sade han.
» Ni har jag. » » K o m m e r prästen frågade gående fram karlar, » under en stund ett t j o g karlar k o m prästen » God så prästgården, D å dryckeslaget i prästgårdshagen Nils f ö r att få s i g e n s u p?
» Johan hånfullt.
» Slå i en b l ä c k a åt h o n o m, K n i f - H å k a n, o c h g e h o n o m tionde också.
De P r ä s t e r n a få a l d r i g andra nog. » skrattade.
» Nej tack, j a g super inte, » svarade pastor Thor lugnt.
» Men Manlösakarlar någon af jag har hört, ska vara så starka.
er, s o m v i l l d r a att Är fingerkrok ni det med mig? » » D e t vill j a g, » ur gräset.
ilsken De andra ropade en och sprang upp D e t var » T a två m e n o, huru skar det h o n o m icke finger hut, Gullik på Gullik, » präst, » en blick.
senfulla fingrarne kröktes o m d e t g i c k till, k u n d e gripa, m e n förrän han finger åtdraget, i hvar- Gullik aldrig be- anade grymtande stoppade det i » Men nu styfvast Och han byggd munnen läte.
» Ja, ni skulle h a tagit Thor.
det, var hans o c h så o n d t g j o r d e d e t, att häpenheten m e d ett är pastorn.
svarade Gullik m e d o c h lades öfver axeln på Knif-Håkan.
Huru han Tången.
sade två, » sade pastor ska vi b r y t a arm.
i a r m a r n a af e r?
Hvem Kanske ni? » v ä n d e s i g till e n u n d e r s ä t s i g, g r o f t karl, s o m de andre kallade Skaller- Macke.
Jo, han De kunde väl försöka.
lade vända mot mot marken der.
I taget — sidan.
en sig framstupa hvarandra, o c h fattade med stödde hufvudena armbågarna i hvarandras handvändning — hän- bokstafligen l å g S k a l l e r - M a c k e s a r m n e d b ö j d åt \ » N i är i n t e så s t a r k a, s o m j a g h a d e t r o t t, » M A « M M 1 M (Qualità Inghilterra) härstädes lagrad sedan 1891.
Vid TT A " Mirri r » Til l I f l ä r S ä l ä ™?
^g af härv.
handelskemist befunnen enl analys ^ ^ h Ä?
™ » - » ww^ww fullgod.
Finnes endast hos Kik » - oà der inte i f r e d, s k a j a g slå i g e n klyserna på h o n o m h a n s afsikt haft Till den stora hvilan.
I Söderhamn har t ä n k t a, s o m h a d e lärt s i g b å d e o r d o c h melodi.
Det var vid 69 års ålder aflidit änkefru Amelie Centervall, född Jnhlin-Dannfélt.
D e n aflidna, s o m under » D u g a m l a, d u friska, d u f j ä l l h ö g a n o r d.
» flere år åtnjutit den ömmaste vård hos därstädes bosatta nära anhöriga, var syster till svensk- O c h så p i l b å g a r n a — h a n h a d e g j o r t norske generalkonsuln i L o n d o n C. Jublin-Dann- flere — e n b å g e åt h v a r o c h e n, s o m l o f v a t felt samt befryndad m e d flera af de förnämligaste familjerna i Skåne o c h i P o m m e r n.
att f ö r s ö k a l å t a b l i att s v ä r a — o c h N i k k e s Ovanligt rikt begåfvad af naturen, följde h o n på Näset b å g e var den styfvaste, ja, Olles oafbrutet ända till det sista m e d liflig uppmärk- i H a g e n v a r n o g b r a h a n o c k s å, o c h så samhet alla viktigare samhällsfrågor, m e n ägnade h a d e p r ä s t e n k a s t a t e n s t e n, s o m v a r så särskildt sitt intresse åt kyrkliga spörsmål.
H o n ägde en synnerligen omfattande o c h grundlig s t o r, så s t o r a t t.
o c h h a n h a d e k a s t a t enda nåt h o n o m, att M a n l ö s a - b o r n a i n t e ä n å ' » A k o m m o h e m, v a r d e t n å g r a af d e m e r k v i c k - ett instämde båtsmans Den 18 dennes afled i i h j ä r t a t att h ö r a d e s v o r d o m a r o c h m å n g a sitt h e m 1 Stockholm grefvinnan Ebba Mander- fula ord, s o m g i n g o öfver deras l ä p p a r!
ström i den höga åldern af 83 år.
H o n var sedan 22 år tillbaka änka efter utrikesministern i Carl Hela den dagen talade m a n i de m å n g a X V: s » stora » minister grefve L u d v i g Manderström.
små stugorna på ön knappast o m någonting Den åldriga grefvinnan hade en längre tid vaiit annat än o m prästen.
N ä s t a n alla d e g a m l e sjuklig, men befann sig de senaste dagarne, s o m hade j u hört, huru han för barnen uppe det syntes, på bättringsvägen.
Det var d o c k blott ett sista uppflammande af lifslågan, s o m b l a n d enarne h a d e sjungit en sång, s o m lät släcktes stilla o c h i frid.
så f ö r i n n e r l i g t v a c k e r, o c h n ä r barnen - R histo- gosse, s o m hette David slagit ihjäl d i g, så i n t e beräknat, Ministerns maka.
LVri - Mrt fattig dig. » i n s u p i t g e n o m att h ö r a d e statens historiska museum uppehåller sig f. n. i Stockholm fröken S. Mestorf p r ä s t e r h e t t e o c h m o t d e n v ä n t a d e i s y n n e r - från Kiel, föreståndarinna för därvarande uni- het.
H a n kastade m ö s s a n h ö g t i luften, versitets förhistoriska samlingar.
Fröken M.
har han hoppade och dansade, o c h hans jubel- inlagt stor förtjänst o m den nordiska arkeologien r o p v o r o så g ä l l a, att n y f i k e n h e t e n b l e f all- g e n o m sina utmärkta öfversättningar till tyska d e l e s ö f v e r m ä k t i g h o s ä g a r n e till alla d e språket af svenske o c h danske forskares skrifter.
H o n k o m m e r att tillbringa ungefär 14 dagar i s m å solbrynta ansikten, s o m förstulet hade hufvudstaden.
legat o c h tittat fram i närheten b a k o m thXlYEL M en hade hala starke all d e n a f v o g h e t m o t äldres bittra o c h h å n a n d e hafva ett på Akademiens för de fria konsternas stat uppfördt resestipendium å 3,000 kr.
han hade r David Thor.
• a t t.
o c h så k o m m e r bud- själf b l e f k u n g — o c h p å s ö n d a g s a f t o n e n skapet, att föreståndarinnan för N) a svenska sam- s k u l l e h a n i k y r k a n v i s a d e m b i l d e r från skolan i Nådendal fröken Helena Alfthan, efter d e t h e l i g a l a n d e t o c h af m å n g a m ä r k v ä r d i g a långvarigt lidande, den 14 juli gått hädan.
m ä n — och han hade en ångmaskin, s o m I henne har landet förlorat en af sina bästa o c h mest pröfvade lärarekrafter.
F ö d d i V i b o r g i n t e v a r s t ö r r e ä n så här, o c h — — — den 3 februari 1837, har fröken Alfthan sedan » H a l an skötarna, karlar, säger j a g, » sade sin u n g d o m oafbrutet med varm hängifvenhet K n i f - H å k a n, e n l å n g b ä n g e l m e d ett ärr af ägnat sig åt lärarinnans m ö d o s a m m a kall.
Efter ett k n i f h u g g tvärt öfver ena k i n d e n; » h a n att hafva genomgått fruntimmersskolan i Viborg, verkade h o n s o m lärarinna i Uleåborg till 1864, t ä n k e r t a o s s s å här, f ö r s t å r n i, m e n j a g då hon antog en guvernantsplats.
A r 1871 åter- åtminstone ska snart segla h o n o m akterut.
tog hon sin verksamhet s o m skollärarinna, först O m du går i kyrkan o m söndag, Nils, » det i Borgå o c h från 1874 i Fredrikshamn, hvars v a r h a n s son, » s k a j a g lappsalf va o c h köl- fruntimmersskola o c h pensionat under fröken % i så l å n g t inföll en annan, U r notisboken.
För studier så l å n g t, och * Från systerlandet Finland Helena Alfthans intelligenta ledning utvecklade sig till en af Finlands förnämsta o c h mest om- tyckta kvinnobildningsanstalter.
Efter tio års fruktrik verksamhet därstädes öfvertog h o n före- ståndarinneskapet jämte en lärarinnepost vid landets äldsta samskola, läroverket för gossar o c h flickor, o c h har sedermera innehaft samma Sorg i stället för glädje.
Ett dödsfall, som ställning vid nya svenska samskolan.
väckt stor förstämning, inträffade i lördags mid- dag i W e x i ö, i det fru Amalia Schander, maka till fabrikör C. Schander, efter någon kort tids sjukdom afled i en ålder af 64 år.
I n o m herr- skapet Schanders familj skulle, s o m kändt, i dagarne en familjefest firas, vid hvilken Kristina Nilsson-Miranda, såsom faster till brudgummen, v. häradshöfdingen J. Nilsson, skulle närvara.
Bruden är dotter till fabrikör Schander o c h hans Några drag nr cn » reformators » lofhad.
nu aflidna maka, född Skoog.
Bröllopet, s o m var utsatt till Kristina-dagen, den 24 d:s, har i Skiss för Idun af följd af den hastigt inträffade djupa sorgen upp- skjutits till den 27 d:s, o c h vigseln k o m m e r då Petrus Hedberg.
att ske i den trängre familjekretsen, ögonsjukdom.
Fru v o n Qvanten befinner sig för öfrigt vid g o d hälsa.
den 8k A i i m.
IDUN 240 sade pastor Thor.
» D e t är v ä l af att n i s u p e r så m y c k e t b r ä n n v i n.
O m en o x e söpe, kunde han inte dra plogen. » Nu föreslog han andra kroppsöfningar o c h i d r o t t s l e k a r, o c h i allt v a r h a n f r ä m s t e m a n g e n o m sin styrka o c h s m i d i g h e t.
Karlarne g a p a d e p å h o n o m af f ö r v å n i n g.
E n s t o r k r o p p s s t y r k a f ö r f e l a r a l d r i g att g ö r a i n t r y c k, h ä l s t p å råa s i n n e n.
Till o c h m e d bränn- v i n s k a g g e n h a d e de g l ö m t för sin ' förvåning.
Då det började skymma, sade pastorn: » N u slut för i dag.
T a n u er b r ä n n v i n s - k a g g e m e d er o c h g å till ett a n n a t ställe m e d d e n, o m n i i n t e vill g å h e m o c h l ä g g a er.
I p r ä s t g å r d s h a g e n v a r d e t h ä r sista b r ä n n v i n s k a l a s e t, så l ä n g e j a g är k v a r p å ö n, d e t skall j a g v a r a m a n f ö r.
G o d natt m e d er n u, k a r l a r, o c h G u d v a r e m e d e d e r.
» N å g r a k n o t a d e väl, då h a n gått, o c h ville t r o t s a h a n s t i l l s ä g e l s e, m e n d e flesta m e n a d e, att h a n v a r » e n r e s o n a b e l k a r l o c h i n t e n å n sillmjölke m i n s a n n, » o c h härvid kände d e p å s i n a l e m m a r, s o m ä n n u ö m m a d e efter prästens hårdhändta tag.
De kunde ju g å till L i b e r g s - k l a c k e n s o m v a n l i g t o c h s u p a u r k a g g e n, så a n g i n g e d e t i n t e p r ä s t e n.
M e n alla g i n g o i c k e d i t; n å g r a af d e m b e g å f v o s i g h e m till s i n a h u s t r u r, o c h ä n n u långt in p å natten sutto de o c h berättade för d e m o m d e n starke prästen, huru han h a d e rundhjulat d e m o c h brutit arm o c h dragit fingerkrok o c h spelat pärka — den leken var från G o t l a n d, h a d e h a n sagt — och mycket, m y c k e t mera.
D å det blef t o m t o c h tyst i prästgårds- h a g e n, m ä r k t e p a s t o r T h o r, att h a n h a d e s l a g i t i n p å e n r ä t t v ä g f ö r att f å m a k t öfver de råa o c h förvildade sinnena.
» En grof s t o c k skall h a en g r o f kil, » sade h a n för s i g själf.
Följande d a g var han nere v i d båtham- n e n, n ä r k a r l a r n e k o m m o h e m från n a t t e n s fiske.
S e d a n han hälsat på d e m o c h sagt n å g r a o r d o m f å n g s t e n, v ä n d e h a n s i g till e n af d e ä l d r e o c h s a d e: » Har kan han det var » Vi ha » N e j, h ä r s k a j a g s t a n n a, så l ä n g e G u d och mina förmän vilja det, » svarade pastorn lugnt.
» M e n all d e n h ä r s m ö r j a n s k a b o r t.
K o m m e r k o l e r a n, är d e t j u s t i s å d a n h ä r s t a n k h o n trifs b ä s t.
Ni ha väl ingenting e m o t, att j a g skaffar b o r t d e t?
» Påminnelsen o m koleran gjorde verkan.
Hon h a d e v a r i t d ä r p å ö n n å g r a år f ö r u t och härjat svårt i de smutsiga stugorna.
Under juni — augusti hållas Iduns e x p e - d i t i o n o c h byrå, ö p p n a kl. 1 0 — 5.
» S p r i n g o p p i b y n, » s a d e p a s t o r n till s i n n a m n e, lille D a v i d, » o c h b e d alla p o j k a r d u får t a g i att k o m m a hit, o c h t a g m e d er n å g r a skyfflar o c h s p a d a r.
» Om en stund var arbetet Innehållsförteckning.
i full g å n g.
Johanna H e d é n; af Gustaf Malmkvist.
— E n inan; poem af Fredrik Nyeander.
— » Pretentionsan- n o n s e r »; af Inge.
— A f Kristina N i l s s o n.
— För de smä hushållskassorna.
N:R ONSDAGEN 77 (652) DEN 27 SEPTEMBER REDAKTÖR PRENUMERATIONSPRIS PR ÅR: CTGIFNINGSDAGAR: IDEN - KR.
MED PLAN- SCHER OCH HAND ARB.
OCH UTGIFVARE: F R I T H I O F REDAKTIONSSEKR.
: JOHAN KLARA S.
KYRKOGATA 16, LTR ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÅ ALL- DELES SÄRSKILDT FÖRMÅNL.
EMIL STOCKHOLM, IDUNS KUNGL.
RIKS 16 46 Jag HOS KOIif MISSIONÄRER BYRÅ OCH EXPEDITION: H E L L B E R G TRÄFFAS SÄKRAST KL. 2 — 3.
SJÖGREN.
tittade De in i ett sådant här o m dagen.
fåglar, s o m b o där, äro m e l o d i e r, sånger, klirjgande stora tankar, s o m svärmar hungriga och flyga ut sjunga öfver för landet de i skönhets- människorna.
A d r e s s e n är L i l l j a n s p l a n 6, 2 tr. ö f v e r g å r - den.
Ni häpnar.
nar Emil att jag tänker klättringen, karne Ni tror kanske, att Sjögrens strikt sitter etc. djupt själ.
Eller kanske man aldrig förskönande hans Misstag!
inne i denna veta, när åtmistone bilden m e d kläderna, kådfläc- Hvad jag tondiktares d e t är i h j ä r t a t?
Sjögren, hos h o n o m nas genomföra de sönderrifna och ungarne menar så det af Det är f r å g a äro d e tu bakom slöja j a g lik- h e m v i d ett fågelbo, o c h kan o m Emil ett.
Eller sy- d e n skira, sällsamt dröm, s o m hvilar e g e t v ä s e n o c h allt h v a d h a n öfver skapar.
&gt;Dör du s o m d r ö m m a r e, då d ö r d u saligt » har han själf sånger.
lar ur allegro glidande ibland lika i en fagraste utstrå- ur det mest det bru- sakta O c h d e n är e n n ö d v ä n d i g försonande motvikt mot det sön- det oroligt s ö k a n d e och fridlösa, s o m skymtar hans af sina drömdagern, den m y c k e t s o m ur adagiot.
härligt derslitna, af älskar alla h a n s tontankar, sande och sjungit Han fram nere i det dunkla djupet konst.
D e t är d e t t a d u n k l a d j u p s o m g ö r, a t t i c k e alla förstå h o n o m tiskt vara till känslolifvets tjusas af en fångar Hans alla de mig, ning.
Att V I D FLYGELN.
EFTER FOTOGRAFI TAGEN F Ö R IDTJN AF A, BLOMBERG.
tonernas allt är m u s i k har än sträckte en s v ä r m ungar sina hungriga g a p och mot der m i n a kläder o c h mitt smorde kåda min yttre dessa p å d e m e s t o l ä m p l i g a ställen af person små och brådska.
innanför in bara af fasa, flykt att få titta in i ba- d ä r l u f t e n s v i n g a d e f o l k flög med a l l a t e c k e n till d e n yttersta D e t tilldrog sig så m y c k e t intressant de där små kupiga risväggarna.
låg en fågelmamma på till för klotrunda löjliga stugor, mera kade än byggda, ut skinn o c h utan en Än ä g g o c h b l i c k a d e stel blinkning, utan ett försök p å det k l u m p i g a vidunder, s o m ving- halsar redet att stäm- s t ä m n i n g är d e t bästa sägas o m h e n n e; ordet stäm- s å s o m det a n v ä n d e s af d e n nutida hos Sjögren betyder egentligen blommor vuxna på, nya än flög fåglar ut sätt än h o s d e och endast när hela den tunga, mattglänsande retande skogen med d å l ä s a d e n d i k t, s o m är t a n k e s j ä l e n i e n s å n g t ä m l i g e n sällan i träd o c h fyllde det icke kan undvikas.
m i g fortfarande.
blir emellertid allting mera förandligas — och därför Men M e d åren öfverflyttadt symboliskt, bildligt i ens åskådning.
» andliga » fågelbon, guldklangen i dessa o v a n l i g a a c k o r d är till b l o t t f ö r s i n e g e n s k u l l, b l o t t f ö r att intressera ningen och full- e n h e l k l u n g a af fågelbon ju H ö r blott på h a r m o n i e r 1 M a n tror k a n s k e i b l a n d, att buren klättrar n u m e r a ele- flesta t o n s ä t t a r e till å s t a d k o m m a n d e af s t ä m - röda sång och oväsen.
Jag bil- musik.
s a m v e r k a alla m u s i k e n s ett intensivare kommo och kan tung med underliga besökaren likna en tufva nätverk.
lyrik j a g full, hans ofta klättrade mättad, ning, omedelbart känslouttryck.
sön- barn skiftande dallrande löst o c h l å n g s a m t m a s a d e sig u p p f ö r s t a m m e n, jag Som subtila, oändligt på och människan, ment på u p p i s k o g e n s h ö g s t a träd, ref mig.
igenkänna dade andra ATT S Ö K A F Å G E L B O N h a r a l l t i d r o a t att ning, Och SJÖGREN fak- kultiverad den intensivaste beröm, som kan EMIL grad för ännu Man måste stämningar, s o m Emil Sjögren bakom lyrik är tänka viss område och nyanserade fullt.
Uppfatt- är det s o m m e s t intressera nu mig.
att af dylika just i dessa sig stämningen y p p i g ros, tung klinga.
Må man a c k o r d, o c h m a n skall inse, märkvärdiga klanger öppnar för d e n l y s s n a n d e s o m en stor af d o f t o c h purpur.
D o c k — j a g t ä n k t e f ö r a er till L i l l j a n s p l a n 6, o c h har i stället förvillat m i g in i d e n musi- kaliska värdesättningens m ö r k a irrgångar.
jag v e r k l i g e n är v a n Som d ä r v i d o c h d e s s u t o m så
- h e m m a s t a d d i d e s s r e g i o n e r, att j a g » h i t t a r i m ö r k r e t », så s k y n d a v i o m e d e l b a r t t i l l b a k a till vårt ursprungliga mål.
DÄR B I trappan höra v i g e n l j u d e t af en klar o c h stark tenor, s o m sjunger inne i v å n i n g e n.
D e t b e f i n n e s v a r a h r D a n c k w a r d t, s o m r e p e t e r a r till den stundande konserten.
Värden o c h värd- innan ta älskvärdt e m o t oss ute i tamburen, h a n m e d ett n å g o t t r ö t t a n s i k t e, h o n m e d e n l y s a n d e k l o k o c h klar b l i c k, s o m förklarar d e aristokratiska fina d r a g e n o c h g e r s t ä m n i n g OR PETERSON-BERGER.
I Z v a r t a l s p r e n u m e r a n t e r erinras om nödvändigheten att nu oföv- drbjlicjen förnya prenumerationen för det stundande oktoberkvartalet.
Priset för detta sista kvartal är 3 k r.
, då i detsamma ingår I d u n s s y n n e r l i g e n intressanta och rikt illustrerade j u l n u m - m e r, som i boklådspris ensamt betingar 1 krona.
FALLA.
I S J Ä L E N höstetid, sök bland gran o c h fur ej f r i d!
N e j, till v i s s n a l u n d e n rika, där stig, finns b a l s a m j u s t f ö r d i g!
I n g e n s k a l l till d o m s d i g kalla, där de gula löfven Kronan Och falla.
d ä r b e s t o d ej p r o f, blef den kulna nattens rof.
på hvarje blad o c h b l o m m a alla g r e n a r s n a r t stå tomma.
S e d o c k, h v i l k e n g l a n s sig s p r e d, innan kronan segnat ned!
öfver härjad sommarboning.
T u n g a suckar stannat af, s e d a n s o l e n tillgift gaf.
Tyst de skrumpna löfven svinna o c h till e v i g g l ö m s k a h i n n a.
Friad så från sorg o c h skam, står i b i d a n se ' n h v a r T y den himmelen kan stam.
förlåter, på våren h o p p a s å t e r.
V i d g a d i g då, k v a l d a bröst!
E v i g skall ej bli d i n h ö s t.
Ä n h o s d i g skall v å r s i g fridens s t ä m m o r åter b l e f ej m ä n n i s k a n s Dock, Förlåtarn o c h fur, natur.
d i g skall där de gula bladen skruda, ljuda.
Ständigt rik, s o m g r a n kalla, falla.
HARALD UNGA FLICKOR OCH E n v ä l u p p f o s t r a d flicka skall a f s i g själf v e t a att u n d v i k a f r i v o l l e k t y r.
Visserligen ligger en viss lockelse däri, p å g r u n d af d e n n a t u r l i g a n y f i k e n h e t e n, s o m i så h ö g g r a d fyller hvarje u n g m ä n n i s k a.
— M e n en r e n t tänkande och kännande, väluppfostrad flicka skall i c k e finna n å g o t b e h a g i sådant, s o m hon v e t vara orent.
A t t strängt förbjuda de u n g a flickorna all s å d a n l e k t y r, s o m i v i s s m å n stillar n y f i k e n - heten p å vissa o m r å d e n, anser j a g i h ö g grad oförståndigt.
O m j a g strängt förbjuder en b o k, d e n m å v a r a g o d eller d å l i g, s å k a n j a g v a r a ö f v e r t y g a d o m, att flickan stjäl s i g till att läsa d e n.
När m i n äldsta dotter n y s s blifvit fullväxt, var j a g ännu oerfaren, o c h j a g förbjöd h e n n e all s l a g s l e k t y r, s o m e j j a g s j ä l f v a l t åt h e n n e.
Jag v a l d e också m e d o m s o r g, o c h j a g skaffade ett h e l t litet b i b l i o t e k af » l ä s n i n g f ö r u n g a flickor ».
M e n e n d a g s a d e m i n d o t t e r till m i g: » M a m m a, n u v i l l j a g b e att f å l ä s a ä f v e n några andra böcker.
J a g skulle vilja ä g a litet allsidigare k ä n n e d o m o m litteraturen.
Anser d u i n t e, att j a g n u är så g a m m a l, att j a g b ö r j a r ä g a m ä n s k l i g r ä t t i g h e t att få ä t a af k u n s k a p e n s t r ä d p å godt och ondt? » Det är skimret af försoning — h o n k a n d e t utantill, t y h o n har t v å g å n g e r kopierat stycket.
H u r m å n g e n t o n s ä t t a r e är l y c k l i g n o g att ä g a e n s å d a n k o p i s t?
WILHELM BLADEN stå d e h ö g a h e l g o n lika.
O c h p l ö t s l i g t sitter E m i l S j ö g r e n v i d flygeln, m e r i n s v e p t än n å g o n s i n i s i n d r ö m s l ö j a.
P r a k t - fulla S j ö g r e n s - a c k o r d f y l l a r u m m e t s o m m e d b l o m s t e r d o f t: d e t är d e s e n a s t e b a r n e n af h a n s s å n g m ö s o m presenteras.
E n » nordisk dity- r a m b » ilar f r a m i s n a b b t r e t a k t.
P å notstäl- l a r e n s t å r s k i s s e n, s o m e g e n t l i g e n är d e n för- sta a n t y d n i n g e n till ett u t k a s t till e n b l y e r f s - skiss, m e d n o t e r, b l e k a o c h flyktiga s o m s k u g - gor, sällsamt kontrasterande m o t d e n f ärgprun- kande tonrikedom de beteckna.
D e t är e n m y c k e t trasslig skiss m e d m å n g a språng o c h ändringar.
K o m p o n i s t e n själf blir villrådig, m e n d å k o m m e r h a n s fru f r a m o c h visar h o - n o m till r ä t t a.
H o n v e t, att m a n f r å n t r e d j e s i d a n skall h o p p a t i l l b a k a till d e n f ö r s t a o c h från b ö r j a n af d e n a n d r a till n e d e r s t p å f e m t e M e n p å v ä g e n utför trapporna o c h sedan h e m till m i t t s k r i f b o r d är l u f t e n l i k s o m f y l l d af v i n g s u s o c h s v ä f v a n d e m e l o d i e r.
D e g l i d a f r a m i r y m d e n från alla v ä d e r s t r e c k, o c h d e gråa, våta h ö s t m o l n e n skingra sig för fläkten af d e r a s v i n g s l a g — d e t b l i r s k i n a n d e k l a r t solsken.
J a g h o p p a s, att d e t t a s o l s k e n l y s e r i n g e n o m f ö n s t r e n till E m i l S j ö g r e n s h e m, t y d e t h a r h a n f ö r t j ä n a t; att d e t d r ö j e r k v a r d ä r o c h h j ä l p e r till att b r y n a h a n s n u så b l e k a k i n d m e d d e n fulla h ä l s a n s f ä r g.
Dock jag önskar visst, h v a d s o m redan finnes.
Hans u n g a, b l o n d a h u s t r u s y n e s m i g s o m ett stilla solsken i kvinnogestalt.
GULA — I sin b a r r d r ä k t s t ä n d i g t — m u s i k — åt h e l a o m g i f n i n g e n.
I n n e i d e n utsökt hemtrefliga salongen väntar j u s t ett dukadt förmiddagstebord.
Ett par koppar t ö m m a s u n d e r s a m s p r å k, en c i g a r r e t t g å r u p p i rök under m e d d e l a n d e o m hur man tillbragt sommaren etc.
Så k o m m e r en n y, lidelsefullt s t o r m a n d e sång: » Offene A r m e, p o c h e n d e B r u s t », en sång full a f h e t a p u l s s l a g — u n d e r s l ö j a n.
D e n är k n a p p t till ä n d a, d å t a m b u r k l o c k a n l j u d e r.
Å t e r n å g o n, s o m k o m m e r för att r e p e t e r a.
V i t a h a s t i g t a f s k e d f ö r att e j s t ö r a o c h t a c k a för titten — in i f å g e l b o e t n ä m l i g e n, d e t un- derbara r e d e, där dessa luftiga, s k i m r a n d e vä- s e n f ö d t s, s o m n u fladdra k r i n g S v e r i g e o c h ä n n u vidare o m k r i n g p å o s y n l i g a, starka, to- nande vingar.
T y n ä r E m i l S j ö g r e n sitter v i d p i a n o t, får m a n e n s å d a n i n b l i c k.
M e d e t t l ö f t e o m att återses s k y n d a v i u t.
I tambu- r e n m ö t a v i e n d a m m e d ö p p e t b e h a g l i g t an- sikte.
D e t är e n s v e n s k - a m e r i - k a n s k s å n g e r s k a, fru S t a b e r g - H a l l, e n m e d - verkande vid konserten.
DE 2 JACOBSON.
ROMANLÄS- NING.
T I L L D E U N G A flickornas s t ö r s t a p a s s i o n e r h ö r t v i f v e l s u t a n l u s t e n att l ä s a, o m d e t o c k m å s t e m e d g i f v a s, att r o m a n l e k t y r e n till- hör d e n för d e m begärligaste.
D e n n a p a s s i o n är g a n s k a f ö r k l a r l i g, j a, d e n är n a t u r l i g.