Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den närmare fördelningen af ärendena, departementen emellan, bestämmes af Konungen, genom en serskildt utfärdad, offentligen kungjord stadga.
Bland de tre Statsråden utan departement, böra minst två hafva förvaltat civil beställning. § 7- Alla regerings-ärenden, med undantag af sådana, som i li och 15 §§ om förmälas, skola inför Konungen i Statsrådet föredragas och der afgöras. § 8- Ej må Konungen fatta något beslut i mål, hvaröfver Statsrådet böras bör, derest icke minst tre af Statsråden, utom vederbörande föredragande, tillstädes äro.
Statsrådets samtlige ledamöter, der de icke laga förfall ega, skola öfvervara alla mål af synnerlig vigt och omfattning, sorn, efter dem förut meddelade föredragningslistor, i Statsrådet förekomma och rikets allmänna styrelse röra.
Sådana äro: frågor och förslag om nya allmänna författningars vidtagande; om upphäfvande och förändring af de förut gällande; om nya allmänna inrättningar uti serskilda styrelsens grenar, med flere af dylik beskaffenhet. § 9.
Uti alla mål, som hos Konungen i Statsrådet förekomma, skall protokoll föras.
Statsrådets tillstädesvarande ledamöter böra, under ansvarighet för rådslagen, till den påföljd, hvarom i 86 och 87 §§ vidare stadgas, ovilkorligen till proto kollet sina meningar yttra och förklara; Konungen dock förbehållet att allena besluta.
Skulle någonsin den oförmodade händelse inträffa, att Konungens beslut vore uppenbarligen stridande mot rikets Grundlag, eller allmän lag, åligge det då Statsrådets ledamöter att kraftiga föreställningar deremot göra.
Den som ej serskild mening till protokollet anfört, vare för beslutet ansvarig, såsom hade han styrkt Konungen att det beslut fatta. 4 konstilutions-Ulskoltcts Memorial, JV? 7. § 10.
Innan ärendena hos Konungen i Statsrådet föredragas, skola de, genom nödiga upplysningars inhemtande från vederbörande embetsverk, af den föredragande beredas. § H Ministeriela mål, hvarmed förstås alla de, som angå rikets förhållande till främmande makter, må Konungen låta bereda och handhafva på det sätt, honom lämpligast synes.
Statsministern för utrikes ärendena tillhör, att dessa mål inför Konungen föredraga och anmäla, i närvaro af någon annan Statsrådets ledamot.
Är Statsministern frånvarande, föredrage den Statsrådets ledamot, som Konungen äfven i detta fall tillkalle.
Sedan Konungen af dessa embetsmän inhemtat till protokoll anförda råd, för hvilka de blifva ansvarige, fatte Konungen, i deras närvaro, besluten; åliggande det den dertill serskildt förordnade, att protokollet föra.
Af sådana beslut må Konungen låta till Statsrådets kunskap komma, hvad honom nyttigt synes, så att äfven någon kännedom af denna riksstyrelsens gren måtte hos Statsrådet finnas. § 12- Konungen eger att i afhandlingar och förbund med främmande makter ingå, sedan han, enligt föregående §, deröfver hört Statsministern för utrikes ärendena och någon annan tillkallad Statsrådets ledamot. § 13- Vill Konungen börja krig eller sluta fred, kalle då till ett utomordentligt Statsråd, Statsrådets samtlige ledamöter, framställe för dem de skäl och omständigheter, som härvid till öfvervägande förekomma, samt äske deröfver deras yttranden, hvilka de skola, hvar för sig, med den ansvarighet 87 § bestämmer, till protokollet afgifva.
Konungen ege derefter makt att fatta och utföra det beslut, som han för riket nyttigast finner. § 14- Öfver rikets krigsmakt till lands och sjös eger Konungen högsta befälet. § is.
Kommandomål, hvarmed förstås sådana, som Konungen, i egenskap af Högste befälhafvare öfver krigsmakten till lands och sjös, omedelbarligen besörjer, må Konslitutions-UtskoUets Memorial, M 7. 5 Konungen, då han sjelf förer riksstyrelsen, afgöra i närvaro af den bland krigsdepartementens chefer, till hvars departement ärendet hörer.
Honom åligge, vid ansvar, att, då dessa mål beredas, sin mening yttra öfver de företag Konungen besluter, samt att, då hans mening icke med Konungens beslut öfverensstämmer, föra sina yttrade betänkligheter och råd till ett protokoll, hvars riktighet Konungen medelst sin höga påskrift besanne.
Finner nämnde embetsman dessa företag vara af en vådlig riktning eller omfattning, eller grundade på ovissa eller otillräckliga medel att dem utlöra, tillstyrke han jemväl, att Konungen ville kalla, till ett Krigsråd deröfver, tvenne eller flere af de närvarande högre militära embetsmän; Konungen dock obetaget, att å denna tillstyrkan och, der den bifalles, å Krigsrådets till protokoll anförda tankar, göra det afseende, honom godt synes. § 16.
Konungen bör rätt och sanning styrka och befordra, vrångvisa och orätt hindra och förbjuda, ingen förderfva eller förderfva låta tilt lif, ära, personlig frihet eller välfärd, utan lian lagligen förvunnen och dömd är, och ingen afhända eller afhända låta något gods, löst eller fast, utan ransakning och dom, i den ordning, Sveriges lag och laga stadgar föreskrifva; ingens fred i dess hus störa eller störa låta; ingen från ort till annan förvisa; ingens samvete tvinga eller tvinga låta, utan skydda hvar och en vid en fri utöfning af sin religion, så vidt han derigenom icke störer samhällets lugn eller allmäu förargelse åstadkommer.
Konungen läte en hvar blifva dömd af den domstol, hvarunder han rätteligen hörer och lyder. § 17- Konungens domsrätt skall uppdragas tolf af honom utnämnde lagkunnige män, hvilka fullgjort hvad författningarne föreskrifva dem, som uti domare-embeten må nyttjas, samt i sådana värf ådagalagt insigt, erfarenhet och redlighet.
De kallas Justitieråd, och utgöra Konungens Högsta domstol. § 18.
Denna Högsta domstol tillkommer det äfven att upptaga och afgöra alla ansökningar, att Konungen må bryta dom åter, som vunnit laga kraft, eller återställa laga tid, som försuten är. § 19.
Inkomma till Konungen ifrån domstolar och embetsmän förfrågningar om la - 6 KonslituUons-Ulskollels Memorial, J\s 7. gens rätta mening i sådana fall, som till domares åtgärd höra, ege ock Högsta domstolen att de sålunda sökta förklaringar gifva. § 20.
Uti fredstider skola de mål, som från Krigsdomstolarne dragas under Konungens pröfning, uti Högsta domstolen företagas och afgöras.
Tvenne militärpersoner af högre grad, dem Konungen härtill utser och förordnar, böra med domarejäf och ansvar, och utan serskildt arfvode, sådana mål i Högsta domstolen öfvervara och deröfver rösta, dock må domarenas antal icke öfverstiga åtta.
Under krig förhålles härmed efter krigsartiklarne. § 21.
Konungen eger tvänne röster i de mål, hvilkas föredragning och afgörande han för godt finnér att i Högsta domstolen öfvervara.
Alla frågor om förklaringar öfver lagen skola hos Konungen anmälas och dess röster deruti inhemtas och beräknas, änskönt han icke i Högsta domstolens öfverläggningar derom deltagit. § 22.
Ej må flere än åtta ledamöter på en gång tjenstgörande vara. § 23.
Alla Högsta domstolens beslut utfärdas i Konungens namn och med dess höga underskrift eller under dess sekret. § 24.
Uti Konungens nedre Justitie-revision skola justitie-ärendena beredas till föredragning och afgörande i Högsta domstolen, § 25.
Konungen eger att i brottmål göra nåd, mildra lifsstraff samt återgifva fira, och till kronan förverkadt gods; dock må öfver ansökningar derom Högsta domstolen höras och Konungen sina beslut uti Statsrådet fatta.
På den brottslige skall sedermera ankomma att emottaga den nåd, Konungen honom förunnat, eller undergå det straff, hvartill han blifvit dömd.
KonstiluUons-Utskottcls Memorial, JM 7. 7 § 26.
Då justitie-ärenden i Statsrådet föredragas, skola, jemte Justitie-statsministern och två Statsråd, två af Högsta domstolens ledamöter dem öfvervara, med den skyldighet att till protokollet sig yttra, som 9 § föreskrifver. § 27. Till Justitie—kansler må Konungen nämna en lagfaren, skicklig och oväldig man, som i domarevärf varit nyttjad.
Honom, såsom Konungens högste ombudsman, äligge förnämligast, att föra eller genom de under honom ställda fiskaler, låta föra Konungens talan i mål, som röra allmän säkerhet och kronans rätt, samt att, å Konungens vägnar, hafva tillsyn öfver rättvisans handhafvande, och i sådan egenskap beifra fel, som af domare och embetsmän begångna blifva. § 28.
Konungen eger att i Statsrådet utnämna och befordra infödde svenske män till alla de embeten och tjenster inom riket, högre och lägre, hvilka äro af den egenskap, att Konungen fullmakter derå utfärdar, dock böra vederbörande förut med förslag hafva inkommit, der sådana hittills egt rum; äfven utländske män af sällsynt skicklighet må, under iakttagande af de för dylika tjensters tillsättning i allmänhet stadgade vilkor, kunna kallas och befordras till lärare- och läkarebeställningar, äfvensom till militära embeten, men icke till kommendanter i fästningarne.
Till civila embetsmän inom riket och till domare må endast sådane män nämnas, som äro af den rena Evangeliska läran.
Konungen likväl obetaget, att till vetenskapliga beställningar nämna män äfven af annan trosbekännelse.
Hvarje departementschef skall föredraga och expediera alla ärenden, rörande befordringar, förordnanden, tjenstledighet och afsked, till och ifrån embeten och tjenster, vid de verk och stater, som under de partementet höra. § 29.
Till Ärkebiskop och Biskopar, med hvilkas val förhålles efter förra vanligheten, utnämne Konungen en af de tre, som föreslagne blifvit. % 30.
Konungen eger att, på det sätt förr öfligt varit, tillsätta kyrkoherde-beställ - 8 KonslUulions-UtskoUets Memorial, M 7. ningar i regala pastorater.
De så kallade konsistoriel gäll vare vid deras valrätt bibehållna. § 31.
Städernas borgerskap åtnjute framgent den rättighet de hitintills innehaft, att till borgmästare-tjenster föreslå trenne behörige män, då Konungen en af dem utnämne.
På lika sätt förhålles med rådmäns- och magistrats-sekreteraresysslorna i Stockholm. § 32.
Sändebud hos främmande makter och tjenstemän vid beskickningarne namne Konungen i Statsministerns för utrikes ärendena och någon annan tillkallad Statsråds-ledamots närvaro. § 33.
Enär sådane sysslor, hvartill förslag blifvit upprättade, skola af Konungen bortgifvas, böra Statsrådets ledamöter yttra sig öfver de sökandes skicklighet och förtjenster.
Ege de äfven rätt, att emot Konungens utnämningar till andra tjenster och embeten, underdåniga påminnelser göra. § 34.
Statministrarne innehafva rikets högsta värdighet, och Statsråden den närmaste derintill.
Statsminister eller Statsråd må icke tillika annat embete utöfva, ej eller några inkomster deraf uppbära.
Justitieråd må ej tillika annat embete innehafva eller utöfva. § 35.
Statsrådets ledamöter, presidenter och chefer för kollegier eller i dessas ställe inrättade verk, Justitiekansleren, cheferne för tullstyrelsen och för postverket, expeditionschefer i stats-departementen, öfver-ståthållaren, under-ståthållaren och politie-mästaren i hufvudstaden, landshöfdingar och ståthållare, — — — fältmarskalkar, generaler och amiraler af alla grader, general-adjutanter, stabs-adjutanter, kommendanter i fästningarne, öfverstar för regementerna, secundcheferna för gardesregementerna till häst och fot samt öfverstelöjtnanter vid lifregemenls-brigaden, cheferne för artilleriet, fortifikations-, fältmatnings- och sjömätnings-väsendet, ministrar, sändebud och agenter för handeln hos främmande makter, samt de embetsoch tjenstemän, som uti Konungens kabinett för utrikes brefvexlingen och vid beskick - Konslitutions-Vtskoltets Memorial, Jfl 7. 9 beskickningarne nyttjas, hafva Förtroende-sysslor, hvarifrån Konungen må dem entlediga, när han pröfvar Rikets tjenst det fordra.
Konungen kungöre dock sådana beslut i Statsrådet, hvars ledamöter vare skyldige att deremot göra underdåniga föreställningar, om de finna sig dertill skäl ega. § 36.
De, som bekläda Domare-embeten, så högre som lägre, samt alle andre embets- och tjenstemän, än de i föregående § nämnde, kunna icke, utan medelst ransakning och dom, ifrån sina innehafvande sysslor af Konungen afsättas, ej eller, utan efter egna ansökningar, till andra tjenster befordras eller flvttas. § 37.
Konungen eger, att i adeligt stånd upphöja män, som, genom trohet, tapperhet och dygd, lärdom och nitiska tjenster, gjort sig af Konungen och riket synnerligen förtjerite.
Konungen må jemväl, såsom belöning- för stora och utmärkta förtjenster, tilldela adelsmän friherrlig och friherrar greflig värdighet.
Ej må adelskap, eller friherrlig eiler greflig värdighet, som hädanefter förlänas, tilllalla llere, än den, hvilken adlad eller upphöjd blifvit och, efter hans död, i rätt nedstigande led efter led, hans äldste manlige bröstarfvinge af äldsta grenen, samt, efter dennas utgång, stamlädrens närmaste manlige afkomling, af då lefvande äldsta slägtgren, och så vidare.
Om, genom arf, adeligt stånd tillfaller den, som redan blifvit deruti sjelf upphöjd, eller genom närmare arf insatt, upphöre hans eget adelskap, så framt detta icke är af högre värdighet, i hvilken händelse stamfadrens adelskap ölvergår till närmaste slägtgren.
Finnes ingen sådan, utslockne ätten.
Förklaras någon sitt adelskap förlustig, tillfaller detsamma den, som dertill, enligt här stadgade grunder, närmast berättigad är. § 38.
Alla ifrån Konungen utgående expeditioner och befallningar, utom i kommandomål, skola, för att blifva gällande, vara försedda med Konungens underskrilt och kontrasignation af vederbörande föredragande, som vare ansvarig, att de instämma med deröfver förda protokoll.
Föreskrifter och erinringar om verkställighet af utfärdade beslut må af departementschef omedelbarligen kunna till vederbörande expedieras.
Skulle den föredragande finna något Konungens beslut vara stridande emot denna regeringsform, gore han derom i Statsrådet föreställning; yrkar Konungen ändock, att ett sådant beslut skall utfärdas, vare det då Btli. till R.
Prot. 1850 <fc 1851. 3 Sami., 7 Haft. 2 10 Konslitulions^Utskottcts Memorial, M 7. den föredragandes rättighet och pligt, att sin kontrasignation derå vägra, samt nedlägge han i följd deraf sitt embete, hvilket han icke må återtaga förr än Riksförsamlingen hans förhållande pröfvat och gillat.
Emedlertid vare han vid sin lön och öfriga tjensten åtföljande inkomster bibehållen. § 39.
Vill Konungen utom Sverige och Norrige resa, meddele han Statsrådet in pleno denna sin föresats och inhemte dess tankar deröfver, på sätt 9 § omtalar.
Besluter Konungen derefter sådan resa och den verkställer, befatte sig ej med rikets styrelse eller utöfve den Konungsliga makten, så länge han utom sina riken vistas, ulan före Statsrådet, under sådan Konungens frånvaro, regeringen i hans namn, med all den rätt, som denna regeringsform Konungen tillägger; dock må ej Statsrådet någonsin adeligt stånd och värdighet förläna, eller lill grefligt och friherrligt stånd upphöja, eller riddare-värdighet utdela; äfvensom alla lediga syslor endast tills vidare kunna förvaltas af dem, sora Statsrådet dertill förordnar.
Huru förhållas skall, derest
Konungen längre tid än tolf månader ur riket blifver, derom varder i 50 § stadgadt. § 40.
Konungen så sjuk, att han icke regerings-ärendena vårdar, förvalte Statsrådet styrelsen, på det sätt, som i föregående § bestämmes. § 41 Konung vare myndig vid fyllda aderton år.
Dör Konung innan Thronföljaren denna ålder uppnått, föres styrelsen af Statsrådet med konungslig makt och myndighet i Konungens namn, intilldess Riksförsamlingen sammankommer, och den förmyndarestyrelse, Riksförsamlingen lörordnar, regeringen lillträdt, ställande sig Statsrådet denna regeringsform till ovillkorlig efterlefnad. § 42.
Skulle den olycka tima, att hela Konungahuset, inom hvilket arfsrätten till riket räknas, på manliga sidan utginge, då förvalte äfven Statsrådet regeringen med konungslig makt och myndighet, intilldess Riksförsamlingen hinner sammankomma, ett nytt Konungahus utkora och den valde Konungen regeringen tiilträdt.
Uti alla de läll, hvarom föregående fyra §§ handla, skola Statsrådets samtlige ledamöter vara närvarande och rösta.
Konstilutions-Ulskoltets Memorial, M 7. 11 § 43.
Går Konungen i fält, eller till aflägsnare inrikes orter eller till konungariket Norrige reser, förordne tre ledamöter af Statsrådet, under den ordförande, sorn han, antingen ibland prinsar af sitt hus eller ibland Statsrådets ledamöter, serskildt nämner, att föra regeringen i de mål, Konungen föreskrifver.
Med de mål, Konungen då sjelf afgör, förhälles på det sätt, som 8 § stadgar. § 44.
Hvarken Svea rikes Kronprins och Arffurste eller Prinsar af det
Konungsliga huset skola hafva något lif-geding eller civilt embete; dock kunna efter gammalt bruk titlar af hertigdömen och furstendömen dem tilläggas, utan rättighet till de landskap, hvilkas namn de bära. § 45.
Landet skall förblifva indeladt i höfdingdömen under den vanliga landtregeringen.
Ingen Generalguvernör inom riket må hädanefter förordnas. § 46.
Rikets Hofrätter och alla andra domstolar skola efter lag och laga stadgar döma; Rikets kollegier, landtregeringen tillika med alla andro verk samt högre och lägre embetsman, skola förvalta de dem åliggande sysslor och värf, enligt de instruktioner, reglementen och föreskrifter, som redan gifna äro eller framdeles kunna gifvas, lyda Konungens bud och befallningar och räcka hvarandra handen till fullgörande deraf och af allt hvad rikets tjenst utaf dem fordrar; blifvande de Konungen i laga ordning ansvarige, om något utaf dem underlåtes och försummas eller olagligen behandlas. § 47.
Konungens hof står under dess enskilda styrelse; kunnande han häruti förordna som honom godt synes.
Alla beställningar vid sitt hof må Konungen efter behag tillsätta och derifrån afsätta. § 48.
Riksförsamlingen, som utöfvar svenska folkets representationsrätt, sammanträder till lagtima riksdag hvartannat år, den 15 November, eller, om helgdag då inträffar, dagen derefter. 12 KonslUutions-Utskottels Memorial, Jll 7.
Konungen är dock obetaget att mellan lagtima riksdagar kalla Riksförsamlingen till urtima riksdag, då han så nödigt finnér.
Riksförsamlingen sammanträder på två kamrar: den första oell den andra.
Antalet af Riksförsamlingens ledamöter är i första kammaren Etthundratjugu och i andra kammaren Etlhundrafemtio, hvilka tillsättas genom val, pä sätt i Vallagen stadgadt är. § 49.
Riksdagarue skola hållas i rikets hufvudstad, utom i de fall, då fiendes framträngande, eller pest, eller andra lika vigtiga hinder, göra det omöjligt eller för Riksförsamlingens frihet och säkerhet vådligt.
Konungen utsätter då, efter samråd med Riksförsamlingens fullmäktige i Banken och Riksgäldskontoret, en annan ort, der Riksförsamlingen bör sammanträda, och kallar den, genom offentlig kungörelse, dit på bestämd tid. § so. I den händelse, att Konungen, efter företagen resa, utöfver tolf månader ur riket blifver, åligger Statsrådet att, genom öppet påbud, Riksförsamlingen till riksdag sammankalla; och skall kallelsen inom femton dagar efter berörde tids förlopp uti hufvudstadens kyrkor, och skyndsamligen i öfriga delar af riket, kungöras.
Sedan Konungen derom underrättad blifvit, men han ändock icke till riket återkommit, tager
Riksförsamlingen den författning om rikets styrelse, hvilken den nyttigast finner. § 51 Lag samma vare, om en Konungs sjuklighet fortfar af den beskaffenhet, att han längre tid, än tolf månader, med regeringsärendena sig icke befattat. § 52.
Då Konung dör och Thronföljaren ännu omyndig är, utlärde Statsrådet kallelse till riksdag, hvilken kallelse inom femton dagar elter Konungens död skall i hufvudstadens kyrkor, och skyndsamligen i öfriga delar af riket, kungöras.
Riksförsamlingen eger, utan afseende på något den aflidne Konungens testamente angående riksstyrelsen, att, på sätt Riksdagsordningen stadgar, förordna en, tre eller fem förmyndare, som, under Konungens minderårighet, må i hans namn regeringen efter denna grundlag utöfva.
Konstiiulions-Vtskottets Memorial, M 7. 13 § S3J
Skulle deri olyckliga händelse inträffa, att den Konungaätt, hvilken arfsrätten till riket uppdragen är, pä manliga sidan utginge, åligger Statsrådet att, inom deu i nästföregående § stadgade lid efter den siste Konungens död, Riksförsamlingen till riksdag sammankalla.
Riksförsamlingen skall da ett nytt Konungahus utkora, med derefter lämpad Successionsordning, men med bibehållande af Rikets öfriga grundlagar. § S4.
Derest, emot förmodan, Statsrådet i något af de fall, om hvilka i 50, 52 och 53 §§ stadgadt är, underlåter att Riksförsamlingen genast sammankalla, skola rikets Hofrätter vara lorpligtade att, genom offentliga kungörelser, underrättelse härom meddela, samt anbefalla vederbörande, som åligga att Elektors- och Riksdagsmannaval förrätta, att sådana val genast utsätta, på det Riksförsamlingen måtte sammankomma, att sin och rikets rätt iakttaga och skydda.
Underlåter embetsman hvad honom enligt denna § åligger, ansvare han med embetets förlust. § 35.
Då Riksförsamlingen till urtima riksdag kallas, bör sammanträdet icke utsättas tidigare, än till femtionde dagen från den, då kallelsen i hufvudstadens kyrkor kungöres.
För sådan riksdag, som i 50, 51, 52 och 53 §§ omtalas, må Riksförsamlingen ej kallas till någon dag tidigare, än den femtionde, ej eller till någon sednare, än den sextionde efter den, då kallelsen i hufvudstadens kyrkor kungöres.
När riksdagskallelse skett, på sätt i 54 § omförmäles, sammanträder Riksförsamlingen å sextionde dagen efter den, då Statsrådet sist bort kallelsen i hufvudstadens kyrkor kungöra låta. § 56.
Derest, då något af de i 50, 51, 52 och 53 §§ omförmälda fall inträffar, Riksförsamlingen är å lagtima riksdag samlad, eller tiden för sådan riksdags början inom nittio dagar tillstundar, skall kallelse till urtima riksdag icke ega rum. § 37. Medan Riksförsamlingen samlad är, att beslut lätta eller val förrätta, i något af de fall, som i 50, 51, 52 och 53 §§ omtalas, må ej främmande sände - 14 Konsiitutions-UtskoUels Memorial, J\?
7. bud, eller deras medfölje, ä riksdagsorten sig uppehålla, utan anvises dem annan minst tio mil derifrån belägen vistelseort; och må de ej återkomma, ej eller utländske sändebud i landet inlåtas, förr än Riksförsamlingen om riksstyrelsen förordnat, förmyndare utsett eller Thronföljare valt, och styrelsen blifvit af den tillförordnade regeringen, de utsedde förmyndarne eller den nye Konungeu emottagen. § 58.
Vid hvarje riksdags början, så snart anmälan skett, att nksdagsmanna-fullmakterna undergått den i Riksdagsordningen föreskrifva granskning, utnämner Konungen bland hvardera kammarens ledamöter dess talman och vice talman.
Angående Riksförsamlingens bildande i öfrigt, så ock om formerna för riksdagsärendenas beredning och vidare behandling, är i Riksdagsordningen stadgadt. § 59.
Svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta utöfvas af Riksförsamlingen allena.
S 60.
Å hvarje lagtima riksdag låter Konungen, inom åtta dagar efter riksdagens öppnande, till Riksförsamlingen afgå proposition om Statsverkets tillstånd och behof, hvilken äfven bör innefatta förslag, rörande sättet att genom bevillningar fylla hvad staten utöfver de ordinarie inkomsterna erfordrar.
Vill Konungen å urtima riksdag sådan proposition aflåta, gäller derför enahanda stadgande. § 61.
För Riksförsamlingens Stats- och Revillnings-utskott låter Konungen uppvisa Statsverkets tillstånd i alla dess delar, till inkomster och utgifter, fordringar och skulder.
Derest, genom traktater med främmande makter, några medel riket tillflyta, skall för dem på lika sätt redovisas. § 62.
Sedan Statsverkets behof blifvit af Stals- och Bevillnings-utskotten uppgifne samt af Riksförsamlingen pröfvade och godkände, ankommer på Riksförsamlingen att en deremot svarande bevillning sig åtaga, samt att tillika fastställa, huru serskilda summor deraf skola till serskildta ändamål användas, och dessa summor under bestämda hufvudtitlar i riksstaten anslå.
Konslilutions-Utskottels Memorial, M 7, 15 § 63- Dessutom böra, för oförutsedda händelser, tvenne serskilda tillräckliga summor anslås och till utbetalning å Riksgäldskontoret anvisas: den ena att vara tillgänglig, då Konungen till rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål, sedan hela Statsrådets tankar deröfver blifvit, inhemtade, finner den vara oundvikligen nödig; den andra att, vid infallande krig, af Konungen lyftas, sedan han hela Statsrådet hört och Riksförsamlingen sammankallat.
Ej må Riksförsamlingens förseglade anordning å sistnämnde summa brytas, eller summan al fullmäktige i Riksgäldskontoret utbetalas, förr än riksdagskallelsen blifvit i hufvudstadens kyrkor vederbörligen kungjord. § 64.