Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
l ' iiiikarens och samhallsförbättrarens frågor och strider för lifvets omgestaltning lemna henne jämförelsevis oberörd.
Lifvet som det ar, just nu, i denna fattiga stuga, i detta lidande hjärta, i denna af glädje höjda barm -
det sätter hennes fantasi i rörelse.
Intet finnes, som är för smått för hennes intresse, så snart det ar en yttring af lifskraft, af sund känsla.
Och afven om denna af henne själf skulle kallas fördom eller sniå- sinne, skildrar hon den med ett förstående, som gör framställningen fri från hvarje skymt af öfverlagsenhet.
Hon ser aldrig ned på sina .gestalter, hon ser in i dem.
Denna böjliga sympati med afseende å ainnen enas med en oböj- lig originalitet i frågcz o111 ämnenas behandling.
Hvarken ogillande .eller loford skola komma Ernst hhlgren att lampa sig efter något lite- rart mode eller kotteri.
Hon har som diktare två lidelser: frihets- och sanningskärlek.
För styrkan i sin sjalfstandighet som för sitt verklighets- sinne har hon i någon mån sitt ensamma, långsainma utvecklings- arbete att tacka; nien dessa grunddrag i hennes natur skulle under alla förhallanden varit de för henne utmärkande.
Ernst Ahlgren kan soni andra lyckas mer eller niindre i den konstnärliga, skildringenj men hon skildrar sällan annat an hvad hon " känner.
Hennes framställning har en oväld och ärlighet, som afgåfve .hon ett vitnesmål, ja, stunclon~ en nästan andäktig enkelhet, sidan som .framför allt ar egnad att bilda bakgrund till hennes breda, lugria,~ soliga, .öliima humor.
Man känner huru denna humor kommer henne att njuta af det karaktäristiska afven i råa eller löjliga former; huru hon med outslit- ligt tålaniocl lyssnat till långrandiga förtroenden, emedan de dock gifvit henne en inblick i ett niänniskolif, med dess sorger och fröjder.
Deii .franvaro af sentimentalitet, som utmarker en sund natur och deii för- niaga af medkänsla, som tillhör blott den, hvilken sjalf lidit, bilcla .tillsamnians det intryck af hjärtlig friskhet, soni sarskildt utmarker denna sista sainling.
Dessa Folklifs- och småberattelser (som titeln viil egentligen borde lyda) äro niera 71&amp;gsinLgt kännetecknande för Ernst Ahlgrens skap- lynne an hennes föregiende arbeten.
I synnerhet liar inan ej förut till fullo vetat, huru stilla och djupt hon kan skildra folkets lif.
Hvarje ord, hvarje stämning är har sa akta, SH naturlig, på saiima gång som si konstnärligt niåttfull, att de ge samma åskådliga intryck, som nar man hör folkets barn sjalfva beriitta, med den naiva, fylliga och dock .ordknappa framställning, som ofta gör dem till oiiiedvetna berättar- konstnärer.
Ernst Ahlgren förstår att vara gripande som lifvet sjslft, omedelbart, m it an tillsättningar.
I) å hon nu i Kam-atcr visar oss den glosögde ganile ryktaren, som undan eldsvidan räddar korna, dem han har i sin vård, och sedan envist vill dela tack och heder med vall- hunden, som hjälpt honoin att hålla ihop hjorden, så har hon (soni.
.en granskare träffande påpekat) med denna naiva bild förhärligat sainma djupa kamratkänsla, som Runeberg i, De båda clragonerna)).
Nar hon niistan karft, men har just derför dess mer vältaligt, be- rattar oss en lifshistoria i de afbrutna meningarna Vid sotsiingen, huru har hon icke med de enklaste niedel gjort åskådligt detta lif af » tunga umbäranden, uppgifiia fordringar, glädjelös sträfvan~!
Huru har hon.
icke förstått att stärka intrycket, genom den verkan det gör på den unge presten, hvilken kom med straffdomar i tankarne till denne d e n d e, 2 I Dagny.
soni utan vigsel lefvat 2 I år samman med en qvinna, so111 dertii: varit barnaniörderska, men hvilkeii g h, en ödmjukare, biittre niiinniska Tu han kom, genom erfarenheten af den storslagna, orn sig sjalf alldeles oniedvetna, sjalfupyofK-ingen hos dessa bida, den döende mannen och framför allt hos den af samhället hriinnmärkta qrinnan.
Och vill man riktigt njuta af Ernst Ahlgrens humoristiska förmiiga att se det rörande i det löjliga, in&amp; man då läsa o111 ~ l f ~ l c r ~ höm.
as 1) en hönan ar fattigstugans förargelse, dess samtalsanlne, medelpunkten för allas nier eller mindre valvilliga uppmarksamhet och föremal för utvecklingen af en halfvusen pojkes enda nien betydande konstnärliga prestation: den att harma hönan.
Xn dag träffas hönan af en retad grannes sten och auses vara död.
:: Su var tvistefröet borta, nu borde det vara fred i fattighuset, och fred var det, iilen det var en tungsint- hetens ödsliga stiltje^.
Ingen hade tiinkt 11; hvad hönan varit för deni alla förr än hon rar borta.
:, Hon hade varit olnviixlingeii i ' deras dagliga lif.8 Och när sedan hönan kom tillbaka, I~lef det i fattig- stugan en belåtenhet s$ allman, att:) man skidle kiinnat tro, det var julafton derinne,.
Enklare motiv, an denna fattigstuggunmas höna, kan en diktare knappast välja, men i en sådan diktares hand soni Ernst Ahlgrens blir det en hjärtegripande skildring af fattigmans lif, af de små sorger och fröjder, som för homin äro stora.
De berättelser i samlingen, som ej skildra folkets lif, förete hvar för sig för Ernst - 4hlgren kännetecknande drag, men utryminet medger ej att påpeka deni.
E72 berättelse finnes der emellertid, som Sr val- bekant för Dagnys läsare, Herr Tobitmon, en af dem, soin nian ej blott kan rakna till de goda dikterna, utan de goda handlingarna, en af de dikter, som en författare kan ligga och glada sig åt att ha skrifvit, d3 han håller på att dö.
En sadan lefmnde, ömsint, vishetsbräddad, hjarteförsinaltande, humoristisk dikt som denna, kunde, liksom fru Edgrens ~Gusten får pastorateb, varit George Eliot värd.
l ' art land kan vara tacksamt, att aga författare, o111 hvilka sidant kan ined sanning sagas och af hvilka flera sadana dikter kunna rantas.
Elleil Kg.
Milma Strandberg.
? %stertdr.
gren &amp; Kerber.
Skiner och noveller.
Göteborg 1887.
Weuer- - Att en stormig dag vandra bland klippor och öde skar vid hafs- kusten medför en viss egendoiiilig stämning.
Vinden vraker v5goriia högt mot stralicleii och skuminet ryker vida omkring.
Yagen blir stun- don1 ratt besvärlig, men man röner alltjämt en kansla af n8gonting friskt, någonting upplifvande af en dylik vandring.
Något liknande erfar man vid genomläsningen af Hilina Strand- bergs skizzer och noveller.
Welt modigt börjar man firden rid den käcka författarinnans sida; inen stundom har inan mgst stanna och fraga sig sjalf: hvart skall det bara han?
Slutligen nar man dock fram till målet och befinner sig då alltid på verklighetens fasta mark och i ren luft, on1 ock med en bitter bisinak.
Renheten ar, jämte friskheten i tanke och cprik samt sympatien för skiirbons bistra.
karaktär och lif,.
hvad soni utgör förts originalitet och hvad hon i sitt skriftställarskap franist bör odla.
Bitterheten ar visserligen, särskildt med hennes.
satt att se den verld i hvilken hon lefver, b&amp;&amp;d och tar ofta gripande uttryck.
Men den.
behöfver dampas, förmildras.
Nar Hilnia Strand- berg blir niaktig att älska det goda lika djupt som hon hatar det onda, nar sjalfkritiken kowmer-att öfva sitt inflytande på.
hennes sätt att se inansklighetens synd och brist, c18 skall bitterheten gå öfver till humor, och vi skola vänta af henne ännu långt mera än hon redan nu ger och lofvar.
Den präktiga skizzen, P % höstsidana närmar sig till det inål vi liar antydt för den begåfvade förtns utveckling.
) Från yttersta skarens ar ett ohyggligt stycke strandningshistoria, skildrad med hela askådligheten af ett ögonvitlies berättelse.
Der fins icke en strimma af ljus eller hopp, och läsaren ar fardig att betvifla dess möjlighet, d3 slutintrycket ändtligeli dampas med förklaringen:, Sa berättar folksägnen, inen ingen såg nar dådet skedde., Vi anteckna detta som ett .fint drag .af förf.
Claës Lundin.
A h a Frank., Stockholni 1887.
Hugo Gebers förlag.
Pris 2: ge.
Bokens drygaste del innehåller ateckiiiiigar ur en sk3despelerskas lifa.
Ljisaren fir först göra bekantskap med hjalten i dessa teckningar, Elof Back, en ung inan, an kallad adoktor, som .han icke ar, an lite- ratör soni han », vid tanken på tvetydigt kaliiratskap, askänis att vara&gt;.
Föraktande &gt;det sjalsmörclande exainensvasendeta, leinnar han Upsala för att i Stockholm egna sig åt literaturen, sarskildt den dramatiska, och lyckas inom kort.
erhålla en recensentbefattning vicl en af hufvudstadens dagliga tidningar.
Han börjar sitt arbete med stort sjalfförtroende, föraktar att uppträda anonymt samt skrifver sina receiisioner med sjalf- stiiildig uppfattning.
Salunda ' blir Elof Hack en ratt ovaiilig kritiker.
Af grannlagenhet mot skådespelare och författare och mot den publik han skall under- visa om konstens uppgift, begär han af redaktionen till %telse att dröja nied sin recension, till dess han sett ett stycke mer an en gång och hunnit stadga sitt omdöme.
Denna anhallan, så befogad i Elof Backs ögon, beviljas dock icke.
Interiören från tidningsbyr %n, som torde vara gripen ur verkligheten, gör ett ingalunda behagligt intryck.
Men allmanheten vill hafva det så.
Det ar så intressant att få läsa i morgontidningen om prernikren aftonen förut, eller oin debutanten i den eller den rolen, och så får sagda allmänhet ofta nöja sig ined en i midnattsstunden lösligt hopkommen granskning, till.
skada förnam- ligast för de författare och artister, som haraf äro .i beroende.
Elof Bäck fortfar emellertid att skrifva recensioner, som enligt hans egen tanke äro ärliga, blir kallad idiot för det h m ger en så gouterad skadespelerska soni Alina Frank &gt;ovett&gt;, der han anser henne förtjena det, och benämnes okunnig och oförskämd, för det han af öfver- tygelse vågar hafva en annan uppfattning an sina yrkesbröder.
Läsaren börjar tro honom.vara en kapacitet och vantar att han med sin rättskänsla,
omsider skall blifva en mera framstående kritiker.
Sjalf tror Elof Back afven på sin förmåga och p3 sitt omdömes ofelbarhet.
Men omsider far han göra personlig bekantskap med Alina Frank och finner att hon hvarken iir flack eller ytlig, som han tänkt sig henne.
Hon ar en skön, begåfvad qvinna, varmt hangifven sin konst.
s oemotståndlig^ - sådant ar hans omdöme om henne redan vid deras första sammanträffande.
Huru efter Elof Racks och Alina Franks förlofning rättskiinslaii och kärleken komma i kollision nied hvarandra, huru hos hj " 1t ' a innan, i striden mellan konst och kärlek, den senare f2r rika för den förra, huru Elof Räck,, som själf gifvit skådespelarne så många goda rad och förmaningar,, gör fiasco, d % han uppträder i ett siillskapsspektakel, huru det skiidespel han sjalf skrifvit, och der Alina inisslyckas i den ro1 hon utför, blir utdömdt redan vid första representationen --- allt detta upprullas raskt i liffulla taflor för läsaren.
- 4linas nederlag blifver afgörande för bidas franitid.
Hon kan ej stanna qrar vid den scen, der hon förut upptriidt; ej häller vill hon försaka konsten för kärleken.
Hon antager ett tillbud o111 engagement vid en annan scen och slår upp forlofningen med Elof 135ck.
Denne iter har förlorat en god del af sin sjalftillit och beslutar att i stallet för konstgrunskare blifva dramatisk författare.
Boken innehaller vidare en berattelse i hrefforiii, der tvii nian- niskor ur societén, hvilka lange gått främmande den ena för den andra, vid en badort på kusten finna hvarandra xbland bränningarna8 lan$ ute till hafs.
Bokens sista del utgör en skildring af Paris frfin dess belägring under fransk-tyska kriget, hvilken skildring förut varit o f h t - liggjord i en af hufvudstadeiis dagliga tidningar.
Tack vare förts goda lynne, soni aldrig sviker, är den under- hallande boken särdeles lämplig för läsning inom familjekretsen och kan soni sidan tafla med en stor del af den sarskildt till julen iit- komna literaturen.
Vilma Lindhe.
Fångcn och f r i.
Äppclblott~nran, O t i l l r ~ c k l i ~ - t Tre.
beriitlelser.
Albert Bonnier.
Pris 2: so.
Vilma Liiidhé är en förf., som eger förmiga att i cn liitt och ledig stil teckna lefvande bilder ur erfarenheten eller fantasien.
Maii sparar ofta hos henne goda ansatser till niigonting verkligt talangfullt i form och innehåll, men ratt som det ar, nian vet knappast hurii, finner man sig sviken i sin förviintail.
Det iir något sonr fattas i framställningen, och detta ndgot ar kanske den teoretiska insigten om lagarne for diktens bygnad, förmågan att af ett stort uppslag istatl- komma en harnionisk och helgjuten skapelse.
Vid en närmare granskning af t. es.
deii lilla berattelsen oOtill- rackligt&gt; i Vilma Lindhés senast utgifna bok, finner man i högre grad an vanligt denna anmärkning befogad.
Man följer med lifiigt intresse interiörerna f r h det Svahnska heinniet.
Man beundrar de naturtroget och fint tecknade portratterna af den firade professorn och hans obe- tydliga, men fromma och husliga maka.
Man kan ej aniiat an med
intresse och, sympati följa dotterns utveckling under denne begafvade och skönhetsalskande faders ledning, och man förstår så val hennes sorg, då hon vid hans död känner sig besviken i tron p % hans storhet.
Hit hade det varit lämpligt att förlägga slutscenen.
Vid faderns bort- gång hade dottern bort aterfinna sin afven aflidna moders älsklings- bok, wböckernas bokw, och i den hämtat tröst och styrka för kom- mande dagar.
Men så kommer åter en uppfostringshistoria af alldeles samma beskaffenhet som hennes egen: samma principer, samma filo- sofer.
och - samma wo till racklig het^.
Genom, denna utvikning före- faller ämnet uttanjdt och berättelsen gör intryck af att vara hopskarfvad.
Flitigt studerande jämte läsning af andra förfis arbeten skall säker- ligen i väsentlig m %n afhjälpa det papekade missförhållandet, och Vilma Lindhés arbeten skola göra en vinst i konstnärligt afseende vid sidan af den förtjenst de redan ega, nämligen att vara lättlästa och underhållande.
Anna Wahlenberg.
Underliga vägar.
till ~Sinfi själarw,, Hos grannas, m. fl.
har åter riktat var skönliteratur med ett nytt alster, detta af större omfång an de före- giende.
Boken innehåller en skildring hufvudsakligen af stockholms- lifvet, sådant det lefves inom och utom hemmen, men det visar sig tillika att förf.
rör sig nied säkerhet afven på landtmannalifvets om- råde.
e t ar en samling af näpet hopkomna familjetaflor, der figu; rerna tyckas vara ganska naturtroget tecknade.
Så t. ex. den gande Grehn, omedgörlig i sin egoism och löjlig i sin enklingssorg.
Mindre lyckad i teckningen ar cleremot den afsigkomile gamle Strand, hvilken allt igenom förefaller osympatisk och skeft behandlad i frainstall- ningen.
För öfrigt utgör innehållet en variation af det gamla temat: kärlek, ungdom och fattigdom % ena sidan, samt. % den andra mogen ålder, beräkning och kall egoism.
Språket, i det hela enkelt och naturligt, blir dock stundom alltför enkelt.
Så t. ex. då unga Naniia, bokens qvinliga hufvudperson, be- skrifver en chokladbjudning och säger: %De hade in mig att dricka chokolade - - - Det var så fånigt, så., Tämligen obegriplig ar följande niening: wBysten och niidjans veka linie blef käck, då hon sträckte ut armen., Rent af osmakligt förefaller språket t. ex. i ett citat sådant som detta: wSa du det, Tirre lilla - - - Ar jag tok, så ar du klok.
Och så sträckte han ut fingret och pillade henne p % armen,, o. s. v. Man önskar med skal, att språket i allmänhet vore litet mera koncentreradt, icke på långt när så utspadt.
Vidare ' ar det för litet handling i den mer an 300 sid. digra volymen, och all- ' denstund dialogen vai~ligen icke ar förts starka sida, kan det vara fara värdt att beskrifriingarna och de inånga onödiga detaljerna verka menligt på läsarens intresse och tålamod.
Qvantiteten förmir i alla händelser icke gifva rimlig ersättning för qvalitetens brister.
Emellertid torde Anna Wahlenberg genom sitt nya arbete ha tagit ett steg framåt, och i förhoppning att hon med sina anlag som novell- '.
diktare omsider skall komnia till klarhet och mognad, hälsa vi hennes bok välkommen som ett läsbart och ofarligt bidrag till jiilliteraturen.
- - George Taylor (prof. Adolf Hausrath).
Antinozro.
merska kejsartiden.
Pris z: 50.
f. Historisk roman f r i n ro- För ett ratt bedömande af sådana romantiserade skildringar frán Roms eller Hellas klassiska dagar, fordras grundliga specialstudier inom flera vetenskaper, och granskningen blefve sålunda en lärd: if- handling - troligen blott alltför litet uppskattad af den läsekrets, för hvilken boken ar afsedd.
Titeln ar dock i viss inb lockande.
Hveni har ej hört omtalas denne Hadriani älskling, denne typ för ynglingn- skönhet, denne kejsarens gunstling, hvilken finnes odödliggjord i snart sagdt hvarje museum?
Hans korta, rörande lefnadssaga iir ju af alla känd, men hvem skulle icke önska att veta inera i n blott detta n&amp;rof.
som historien förtäljer p5 några fi rader?
Men just derför ar ock titeln på denna bok vilseledande, ty oni Antinous far nian icke m y c - ket veta, men deremot så mycket mera om en hel del andra personer, romerska patricier och plebejer, deras förhållanden, deras bostäder och husgeråd, egyptiska prester, grekiska Iiofinän, bedragliga slafvar m. in.
samt det ofta begagnade temat oni kristanernas uppträdande p i arenan i strid mot vilddjuren.
Sådana eller likartade skildringar frin deniin tid hafva vi dock redan förut af erkiintlt varde; vi erinra blott om Rydbergs, Siste atenaren », Kingsley ' s 2Hypatiaz: samt Ebers egylttiska berättelser, alla förtr5,ffliga för de läsare, hvilka söka tillfredsstilla 1) " en gång sin nöjeslystnad och sin vetgirighet.
Möjligen är Taylors bok lärorik, men knappast torde dess läsande blifva ett nöje.
Ofversatt- ningen är gjord af van och skicklig hand.
För den inom den sam- tida literaturhistorien niiiidre väl bevandrade hade säkert rarit val- komniet, om i ett förord meddelats orsaken hvarför den tyske förfat- taren uppträder mder engelsk pseudonym.
Blumenberg.
Ogonbiicks-Sil / ruc / ir Dessa ögonblicksbilder bilda en rik samling af raslit tecknade portrattminiatyrer fraii vårt offentliga lif.
De iiro tagna fran riddnr- husets eller börssalens läktare, från kyrkomöten, landsting och prcst- konferensen.
De göra icke anspråk p i nigot slags fullst~nttighet, mei; dc äro skrifna metf stor skicklighet.
I allmänhet ar skildringen oförarglig, ehuru qvick, och gerna ser fikf.
de goda sidorna hos sina personligheter, äfven då han för deic känner föga syinpati.
Skada dock att han ibland blir bitter och tld sarar kanske mot sin vilja.
Man laser emellertid det lilla häftet med stort nöje, stuiidoiil ej titan rörelse.
Förfis talang är betydande i sitt slag och torde 511cii kunna ge oss niånga ögonblickc-silhuetter af varde.
Skildringarna frii: första kyrkomötet och första kammaren hafva förut statt att lasa i I ' id- skrift för Hemmet, och gjorde då mycket uppseende.
Kalender för; M7, redigerad af Finsk qvinnoförening.
~ e k n ~ f o r s, Edlund.
Denna kalender inledes ined ett vackert poeni af Zacharias To- Derefter följer en q~elius, till förherrligande af .&amp; trogen t~e7~a~in ?1a.
god uppsats i e tt sjal fvald t ämne: Karnktiir och ~ a r a á t u r s b i Z af fil.
kand. Emmz Aström.
Vidare finner man en intressant artikel om S@ho af U-n, ett meddelande fran Harper om U ö o ~ e shdiers in- zlel-km @ wzga qvinnors helsa samt en skildring af de rys4n lu4m-e- kursenin för qvinnor, meddelad, af en f. d. elev (rscha~).
Jamte dessa .allvarligare uppsatser, innehåller &gt;Excelsior: &gt; några natta poem samt flera s i d prosaskizzer, af hvilka senare några äro allvarligare an ahen d e allvarligaste afhandlingarna.
Sa Gatsoperskan af Drnba Vema samt Fj6~iIvingnr af Anr ?ze, ett ytterst ömtåligt ämne, men behandladt lika 3 .fint som sant. '
' Axel Hagemann.
Cincter Polarhreds~n.
Naturskildring.
A. Cainniermeyer.
Dessa nat~irskildringar, eller snarare naturintryck från lif \ ?et i höga norden, föra OSS till trakter, hvilka ligga innanför kuststräckan och .blott föga beröras af den turistström, som tager sin riktning mot inid- nattssolen och dess tinder.
Bokeii kan anbefallas dels åt oförskräckta resenärer, hvilka icke sky inödor och farligheter för att bana sig stig i vildinarkeii, dels ock till clein, som förstå att iippskatta det egendom- - liga naturlif, soni här framträder i Fauna och Flora under den korta .soiiiniaren vid polcirkeliis gräns.
De iiifinga farderna stil Fjelds, blifva val stnndoin något enfor- miga, men stilen ar i allmänhet enkel och lättläst.
Eseinpelvis in3 namnas skildringen » Tjärbränningens (sid. IO~), historien om Kvan- nesset (sid. 78) i berättelsen, Fra Saltdalselvenw.
Likaså torde hvar .och en som besökt högfjällen och widderne~ deruppe öfver trad- gransen, instamiila ined förf., då han vid ilsyiien af telegraflinien kan- ner, att d e t er en egen fdelse inan gribes af, mar nian paa fjeldet pliidselig muder telegraflinjen, denne civilisationeiis budbringer, mellein .dalene.
Vistiiok inaa inan glade sig over inenneskeaandens hersker- kraft; men paa samine tid faar inan en fdelse af at den ikke her har hjemme, og at det iiasten er en vanhelligelse.her at gribe forstyrrende ind i naturens frihed og forrykke ' stemniiigen og tonen i dens hujtide- lige storhed og oprindelige vildhed.
Det sainnie synes forniodentlig bjmnen, mar den i iitaminet raseri bicler og ' rusker i .sto-lperne; deii .har en fulelse af noget fiendtlig i disse underlig ' susende strenge og paele; eller inaaske den er mere prosaisk og skal soge.
efter honning, troende at hare surrende huiiiler og bier?, Sarskildt för ungdom, som.
ämnar göra fotresor oinkring Ranen-.
och Saltenfjordarne,.
bör » Under Polarkredsens blifva en valkomtneii och lärorik ledsagare.
Signe Rink.
GronZcendeve og Danske i Gronland.
Kristiania 1887.
A. Cammer- meyer.
Signe Rinks nya bok utgör en fortsättning af det arbete, hvar- med hon förra aret gjorde sin debut soni författarinna.
Vi hafva i friskt minne de enkla skildringarna af Grönlands folk och natur, sanit hemlif och seder från detta för oss tämligen obekanta land.
Hrad vi om förfis föregående arbete yttrat gäller afven om fortsättningen, Man återfinner samma osökta forni, samma naturliga friskhet, samt öfver det hela samina hjärtegoda enkelhet.
Boken ar synnerligen lämplig som familjelasning, nien kan ock vara af stort intresse för dem, som vilja, sysselsjitta sig med kulturstudier.
h y.
Smaa Ting f r a ?t stort Land.
Kristiania 1886..
t Camnierineyer.
En biide rolig och lärorik bok, innehiillantle litliga teckningar f r h yariserpei !sionerna och de franska badorterna.
Den kan med allt skal rekommenderas särdeles till unga damer, soni i ett eller annat syfte iiiima vistas någon tid i:, det stora landet; .. D e n högt aktade firman Norstedt &amp; söner synes hafva gjort till sin uppgift a t t förse vår literatur med förträffliga öfversatt- ningar af,.
utlandets yppersta författare.
Så hafva derifrån under detta och nastlidna år utgifvits Paul Heyses noveller samt Tur- genjefs beundransvärda romaner.
Senast har e n ny serie bör- jats, innefattande Englands och vår samtids yppersta skrift- ställarinna George Eliots verk, börjande med Romola.
Vi an- befalla dessa publikationer till alla dem, hvilka vardera e n Iäs- ning, som ar fangslande och underhållande, p å samma gång den manar till eget tankande och ofta g e r en behallning för lifvet.
E t t bättre motgift till tidens osunda literatur kunna hemmen icke gifva sin ungdom.
Literatur i qvinnofragan.
Trc nutidskvinder.
Köpenhamn 1887.
A. Schou.
Tre af de qvinliga förkamparne för qvinnofrågaiis lösning presen- teras för läsaren i hvar sin afdelning.
Teckningen af den till karak- tären storslagna, i förfaktandet af sina grundsatser hänsynslösa, på sitt område allenastående författarinnan Camille Coilett intager har ojäm- förligt främsta rummet.
Hon ar en företeelse, allt för storartad for att blott i förbigående kunna beröras.
Vi iterkomma derför till henne. '
Den andra afdelniiigeii innehaller en lefnadsteckaing af fru Lina Morgensterii, kand såsoni grundlaggarinna af ~Hausfrauenzeitungw, folk- kök och inatlagningsskolor jämte många andra nyttiga företag.
Hennes historia visar huru nian äfven nïed nit och intresse för sin sak, på grund af misstag eller människors förtal, kan delvis förfela sitt mål, eller röna mindre framgång an saken och det arbete, som derpå blif- vit nedlagdt, hade förtjenat.
Fru M., som alltjämt fortfarande är ut- gifvarinna af den tidning hon grundlagt, visar genom sitt exempel huru man med ihärdighet och mod till en del kali återvinna hvad man förlorat.
I den tredje af bokens afdelningar se vi huru man icke skall gå till vaga vid arbetet på lösningen af qvinnofrågan.