Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» » » förmaket sängkammaren jungfrukammaren _., 500 » 500 » 50 » » » köket linne o c h sängkläder 150 » 350 » » » porslin o c h glas 100 » bordknifvar o c h bordsilfver (svenskt nysilfver) 200 » •&gt; tamburen och diverse 50 Summa 2 2 0 0 » kr.
» M e n Carl hade j u blott 2 0 0 0 kr.
och ville inte sätta sig i s k u l d?
» S v a r: » Lilla engeln » förde föga penningar i boet, men dock något.
- » Lilla Vivan^.
* K o n t r a h e n t e r n a m e d f ö r a naturligtvis n å g o t » i n n a t u r a », s o m den lärde kusinen säger.
M å n d a g e n s representation af A d a m s p o p u l ä r a o p e r a » K o n u n g för en d a g » h a d e i det allra närmaste fylt s a l o n g e n m e d en intresserad o e h särdeles g y n s a m t s t ä m d p u b l i k.
F ö r u t o m Piféars representant, hr Nilsson, debutant, v o r o flere a f d e större r o l l e r n a i andra h ä n d e r än förr.
Intresset koncentrerade sig hufvudsakligen k r i n g fröken Klem- ming, s o m efter en i r o l l e n m e d rätta m y c k e t u p p - b u r e n företrädarinna öfvertagit N e m é a s parti.
Frö- k e n K l e m m i n g, s o m alltid y p p e r l i g i s å n g e n, v a r d e n n a g å n g d o c k ej så tillfredsställande i sitt spel, s o m af d e n n a intelligenta sångerska k u n d e väntas.
K o l l e n s y n e s ej heller fullt passa för h e n n e s natu- rel.
— Herr Nilsson, debutanten för qvällen, h a d e en b e h a g l i g r ö s t o c h s j ö n g sitt lilla parti bra.
Ut- förandet af s å n g e n, s o m börjar o p e r a n, förskaffade h o n o m e n stark a p p l å d — o c h detta ej endast från de öfre r e g i o n e r n a.
Ä f v e n i spelet r e d d e h a n sig rätt g o d t.
Ur Sellergren v a r n y s o m K a d o o r o c h b e t y d l i g t m i n d r e stel än v a n l i g t, fru Lindström s o m bajaderen sjöng smakfullt, o c h i baletten fingo n å g r a y n g r e f ö r m å g o r pröfva sina krafter.
D e t hela g i c k s o m vanligt med g o d sammanhållning.
S å s o m förut n ä m t s, taga årets s y m f o n i k o n s e r t e r sin början o m lördag.
P r o g r a m m e t v i d d e n n a första k o n s e r t k o m m e r att utgöras af e n a f H a y d n s större s y m f o n i e r (B - d u r) samt J o h a n S v e n d s e n s u n g d o m s - friska D - d u r - s y m f o n i (o p.
, s o m senast gafs här u n d e r tonsättarens e g e t anförarskap.
T i l l o m v e x l i n g m e d dessa o r k e s t e r v e r k får m a n h ö r a för första g å n - g e n S a i n t S a e n s p i a n o k o n s e r t i C - m o l l (n:r 4) m e d fröken Siri Carlheim- Gyllensköld, d e n unga talang- fulla pianisten, i p r i n c i p a l p a r t i e t samt A u g.
S ö d e r - m a n s ballad » Q v a r n r u i n e n » (solot hr Lundqvist), b ä g g e k o m p o s i t i o n e r n a m e d orkester.
Biljetter pris till för tillhandahållas denna s ä s o n g nedsatta förköps- p å torsdagen o c h fredagen kl. 1 2 — 3 i k.
o p e r a n s f ö r k ö p s b y r å samt p å l ö r d a g e n till v a n l i g a f ö r s y m f o n i k o n s e r t e r n a g ä l l a n d e p r i s.
K. dramatiska teatern har återupptagit P a i l l e r o n s » S ä l l s k a p, d e r m a n har t r å k i g t ».
S t y c k e t g ö r m e d sin n y a r o l l b e s ä t t n i n g ett o d e l a d t g o d t i n t r y c k o c h t o r d e m e d säkerhet k u n n a p å r ä k n a att ä n n u g a n s k a l ä n g e k u n n a fängsla p u b l i k e n s intresse.
Spelet är p å alla h ä n d e r g o d t, p å s o m l i g a alldeles förträffligt.
Utan att på n å g o t sätt underskatta d e öfrigas p r e - stationer, k u n n a v i d o c k ej underlåta att särskildt o m n ä m n a hr Fredrikson för h a n s y p p e r l i g a återgif- v a n d e af underprefektens roll, hr Personnc för hans l i ä i g a o c h allt i g e n o m r o l i g a framställning af B e l l a c samt hr Thegcrsti öm s o m d e n g a m l e b a r o n e n.
Frö- ken Sandell, s o m n u öfvertagit Susannes m y c k e t fordrande roll, gifver åt d e n s a m m a en^förträfflig karaktäristik o c h v ä c k e r akt efter akt ett s t i g a n d e intresse h o s p u b l i k e n.
Fru Hartmanx friska spel s o m u n d e r p r e f e k t s k a n är väl förtjent af det bifall, s o m s k ä n k e s det s a m m a.
S a m s p e l e t är s o m alltid å d e n n a scen det bästa.
Svenska teatern har n u m e r a öfvertagits a f hr Emil Hjertstcdi, s o m af h r r J o s e p h s o n o c h H o l m q u i s t för en tid a f 2 / år f ö r h y r t teatern o c h e n g a g e r a t alla förut v i d d e n s a m m a anstälda sujetter.
D e n första n y h e t e n u n d e r h r Hjertstedts d i r e k t ö r s k a p h a r ut- gjorts af e n repris af fru Birch-Pfeiffers b e k a n t a » Syrsan ».
S t y c k e t s y n e s ej hafva förlorat s y n n e r - ligen m y c k e t af sin forna d r a g n i n g s k r a f t p å p u b l i - k e n.
H ä r t i l l bidrager n o g o c k i ej r i n g a g r a d d e n o v a n l i g t f r a m g å n g s r i k a d e b u t, s o m är förenad m e d återgifvandet af titelrollen.
F a n c h o n, » S y r s a n » kal- 3 4 lad, spelas n ä m l i g e n af e n u n g fröken Grund, ut- g å n g e n från a k a d e m i e n s e l e v s k o l a, o c h detta p å ett sätt, s o m t i l l v u n n i t h e n n e d e t bästa e r k ä n n a n d e från såväl p u b l i k s o m kritik.
V i l y c k ö n s k a fröken G r u n d till d e n n a g o d a b ö r j a n o c h h o p p a s snart fa se h e n n e lika l y c k l i g t lösa n å g o n n y u p p g i f t.
E n intressant nyb.et._a d e n n a teater t o r d e E d v a r d B r ä n d e s ' skådespel » O f v e r m a k t » blifva.
Det upp- föres första g å n g e n p å fredagen i d e n n a v e c k a.
F ö r öfrigt äro å d e n n a scen flere n y h e t e r antagna till u p p f ö r a n d e, d e r i b l a n d ett s v e n s k t lustspel af Emilie Lundberg, kalladt » M o s t r a r », samt en k o m e d i a f Gustaf af Geijerslam, b e n ä m d » Å k e r m a n o c h s o n ».
Första Mierzwinskikonserten.
H u f v u d s t a d e n s m u s i k - älskande a l l m ä n h e t s y n e s n u m e r a hafva fattat d e t lofvärda beslutet att endast g y n n a i n h e m s k k o n s t o c h egna konstnärer.
Å t m i n s t o n e k u n d e m a n fä a n l e d n i n g tro n å g o t sådant v i d j e m f ö r e l s e m e l l a n f r e q v e n s e n å d e o l i k a konstföreställningar, s o m sist- l i d n e m å n d a g h a d e att bjuda p å.
U n d e r d e t p u b l i - k e n fulltaligt infunnit sig å k. o p e r a n för att å n y o
Manuskript, s o m e j a n t a g e s till i n f ö r a n d e, å t e r s ä n d e s, s ä v i d a p o r t o fogas.
I n g a o f r a n k e r a d e f ö r s ä n d e l s e r lö s a s.
m e d förtjusning lyssna till e n af sina ä l s k l i n g s o p e r o r, » K o n u n g f ö r e n d a g », o c h e n lika fulltalig p u b l i k ä k.
dramatiska teatern h a d e allt a n n a t ä n tråkigt åt » S ä l l s k a p d e r m a n h a r t r å k i g t », fick V l a d i s l a v M i e r z w i n s k i — d e n store M i e r z w i n s k i!
d e n f e n o - m e n a l e h j e l t e t e n o r e n!
— trots alla dessa epitet, m e d h v i l k a h a n (i d e flesta fall rättmätigt, d e t måste er- kännas) utrustats, s l u n g a u t sina h ö g a b, h o c h c inför ett m y c k e t fåtaligt a u d i t o r i u m.
M e n v a r audi- toriet litet, så v a r entusiasmen h o s d e t s a m m a så m y c k e t större, m e n störst af allt v a r d e n u t o m o r d e n t - liga älskvärdhet, m e d h v i l k e n d e n framstående konst- nären bjöd p å d e t e n a n y a n u m r e t, det e n a extra n u m r e t efter d e t andra.
Alldeles s o m hade han velat samla g l ö d a n d e k o l p å d e n musikaliska allmän- hetens h u f v u d!
S t ä m n i n g e n v a r m e d ett o r d d e n mest a n i m e r a d e o c h n å d d e sin h ö j d p u n k t efter S i c i - l i e n n e n u r » R o b e r t », ' s o m måste o m t a g a s.
Hr M. s j ö n g f ö r öfrigt ej m i n d r e än nio n u m m e r i stället för p r o g r a m m e t s fyra.
Till ett m e r a detaljeradt o m n ä m n a n d e af d e olika n u m r e n sakna v i b å d e tid o c h u t r y m m e.
D e n framstående k o n s t n ä r e n förtjenar att h ö r a s af alla o c h en hvar.
A n d r a o c h sista k o n s e r t e n p å tors- d a g i d e n n a v e c k a t o r d e m å h ä n d a gifva bättre r e - sultat i e k o n o m i s k t h ä n s e e n d e.
Biljetter säljas i h r Abr.
D e n m e d f ö l j a n d e pianisten, h r Liebling från B e r l i n, trakterade d e n p r ä k t i g a Steinway-flygeln (från h r A u g.
H o f f m a n s p i a n o m a g a s i n) m e d stor färdighet, m e n i n l a d e f ö g a själ i föredraget.
F. Hby.
D e n 3 okt.
A f Edmondo d e Amicis.
(S l u t fr. föreg.
j^armela hade redan se ' n flere dagar ej låtit ?^S * se sig vid Gabriellos hus, oeh han fann henne, då han efter slutadt samspråk med modern gick att söka henne, sittande på marken bakom det lilla huset, med ryggen lutad mot muren.
Hon steg upp med samma hon såg honom, helsade ock på honom med de vanliga ömhetsbetygelserna och kärleksorden, men hennes väsen hade något sällsamt betryckt; hon var blek, och hennes stämma klingade matt som en febersjuks.
» Carmela!
I morgon reser jag min väg! » » I morgon reser du? » » Ja, jag reser bort härifrån, helt och hållet bort härifrån.
Jag lemnar ön med alla mina soldater, stiger om bord på ångbåten, oeh den för mig långt, långt bort. » Och han gjorde med armen en rörelse för att antyda ett fjerran.
» Långt bort! » mumlade Carmela och följde med ögonen den utsträckta armen.
Derpå till- lade hon eftertänksamt: » Ångbåten — den röker! » Öfver Gabriellos ansigte gick ett smärtsamt drag af besviken förhoppning.
» Lemna henne tid! » tillhviskade honom dok- torn, som också trädt fram.
» Ser du ej, hur det stackars lilla hufvudet bemödar sig att komma till rätta med underrättelsen om din bortresa.
Kom nu, på qvällen upprepar du för henne allt än en gång! » Han drog Gabriello med sig och befalde med sträng min Carmela att stanna qvar.
Hon lydde, men infann sig på qvällen framför Gabri- ellos hus vid vanlig tid.
Han ropade henne genast upp i rummet, hvarest kalfaktorn var sysselsatt med att be- reda allt för den skenbara afresan.
Bord och stolar voro betäckta med kläder, linne och många- handa småsaker; två stora koffertar stodo till reds att mottaga sakerna.
Carmela såg sig öfverraskad omkring, då hon vid sitt inträde varseblef oordningen, och rigtade de stora ögonen frågande på Gabriello.
A n n o n s e r m o t t a g a s e n d a s t m o t k o n t a n t liqvid i f ö r s k o t t a f 2 5 ö r e pr 4.
» Vi göra allt i ordning för afresan! » sade han, uppmärksamt iakttagande henne.
Hon såg än en gång pröfvande omkring sig, och på hennes panna sammandrogo sig lätta veck, liksom arbetade hennes tankar mer än eljes.
» Jag reser i morgon bort härifrån, långt bort med ångbåten. » » Med ångbåten? » » Ja, i morgon afton reser jag ».
» I morgon afton? » upprepade hon i hälft frågande ton och strök dervid med handen öfver strängarne till den öppet stående cittran.
En klang gick genom rummet, som om en själ vibrerade under en blott till hälften fattad smärta.
Nu grep Gabriello hennes hand och såg all- varligt in i hennes bleka anlete.
» Smärtar det dig ej, att jag far bort, Car- mela?
Du kommer aldrig mer att återse mig.
Vet du det? » Hon mötte hans blick utan att tala och sänkte derpå hufvudet.
Gabriello låtsade nu- mera alls icke beakta henne och fortfor med kalfaktorns tillhjelp att ordna kläder oeh linne i kofferten.
Carmela såg än på honom, än omkring sig i rummet, rörde sig dock ej och sade intet ord.
Då natten bröt in, vände sig Gabriello till henne och sade: » Gå nu, Carmela!
Du har nu varit här länge nog.
Gå hem, hör du? » Han ville föra henne till dörren, men hon lösgjorde sig, slingrade båda armarna om hans hals och sade lidelsefullt: «Jag vill ej gå, låt mig vara här! » Oeh när han det oaktadt trängde på henne, smög hon sig intill honom, suckade, stampade ett par gånger i golfvet oeh gick ändtligen utan vidare motstånd långsamt ut genom dörren, synbarligen försänkt i djupa tankar.
Gabriello blickade efter henne, då hon utan att se sig om med samma långsamma steg skred öfver torget, och hans hjerta klappade högljudt mellan fruktan oeh hopp.
Lifvad af nytt mod, tog han följande dag itu med att värdigt tillrusta sina rum för gästernas mottagande och dröjde med afsigt hemma hela dagen för att ej se Carmela, som redan på förmiddagen infunnit sig på trappan till hans port, Dagen förgick under förbere- delserna fortare än han trott.
Värden i det närbelägna värdshuset hade åtagit sig att till- reda måltiden och att utstyra bordet precis så, som det för tre år sedan varit.
På slaget nio visade sig doktorn såsom den förste af de inbjudna gästerna och sade, sedan han helsat Gabriello oeh gifvit sin gärd af be- undran åt det rikt utsmyckade bordet, att Carmela funnes nedanför och bittert beklagade sig öfver, att hon ej på hela dagen sett Gabriello.
» Jag försökte afleda hennes tankar och stälde till henne allehanda likgiltiga frågor; men hon såg oafvändt på mig och sade ett par gånger i bekymrad ton: ' Ångbåten 1 ' — Herren allena vete, hvad som kan försiggå i det stackars lilla hufvudet. » Gabriello suckade djupt och vände sig bort.
» Gud allena vet det! » upprepade han oeh bör- jade syssla med blommorna, som smyckade bor- det.
» Oeh Gud förhjelpe till ett godt slut! » Nu hörde man framför husporten steg och röster och strax derefter visade sig gästerna med borgmästaren i spetsen, mottagne på det varmaste af Gabriello och doktorn under ideliga bug- ningar och komplimenter.
Under den allmänna oro, som nu följde, innan en hvar intagit sin plats, gaf doktorn den uppassande soldaten en vink, hvarpå denne lemnade rummet och genast derefter, obemärkt af gästerna, ledsagade Car- mela in i ett litet sidogemak, bakom hvars halföppna dörr han beredde henne en sittplats, hvarifrån hon kunde se allt, som försiggick vid bordet.
Då hon fick syn på Gabriello, ville hon ila till honom, men soldaten höll henne tillbaka och lugnade henne med löftet att herr löjtnanten skulle senare kalla henne till sig.
Om den, som höll gästabudet, och hans för- trogne hade fruktat, att de inbjudna gästerna ej väl skulle utföra sina roller i komedien, så kunde de vara fullkomligt lugna för den sakens skull.
Stämningen vid bordet vardt snart den allra mest otvungna, måltiden smakade alla förträffligt, vinsorterna ej mindre, och Gabri- ello försummade ej att skänka i, så att redan efter den första halftimmen större delen af de närvarande fullständigt förgätit det särskilda ändamålet med deras sammanvaro.
Samtalet rörde sig mest kring soldaternas utmärkta di- sciplin, officerarnes tapperhet och älskvärdhet, man talade om vädret, om Gabriellos förestå- ende resa, om det angenäma i resor öfver hufvud, om politik, derpå åter om resor, sol- dater, väder och så vidare i det oändliga; rö- sterna blefvo allt högljuddare, kinderna glödde oeh ur ögonen sprutade $et eldiga vinet i kla- raste glans.
Ju muntrare de andra blefvo, dess räddare klappade Gabriellos hjerta; han måste med våld bibehålla fattningen för att ej förråda sig.
Doktorn tillhviskade honom tid efter annan uppmuntrande ord oeh behöll fast i sigte Car- mela, hvilken orörlig som en staty satt på sin plats och oafvändt åsåg gästernas lefverne.
På bestämd tid infunno sig soldater, lyfte de till reds stående koffertarna på sina skul- dror och lemnade med dem rummet.
Carmela såg uppmärksamt efter dem, och då de för- svunnit, häftade hon sina ögon åter på det som försiggick vid bordet.
Nu reste sig borg- mästaren från sin plats, grep glaset och ut- bragte i ett väl sammansatt tal, hvilket under sitt lopp bara blef en smula virrigt, en skål för Gabriello, hvari alla närvarande med entu- siasm instämde.
» Lefve herr officeren!
Lefve han!
Lycklig resa, och snart återseende! » Så ljöd det om hvart annat; bägarne klingade, vinet strömmade på bordet, det var en allmän förvirring, herr borgmästaren föll något tungt tillbaka på sin plats — han var idel ifver för saken.
» Herr uppbördsman sjung en visa för oss! » ropade doktorn, då tumultet hade något lagt sig, och räckte öfver bordet cittran åt den tilltalade.
Den musikälskande herrn lät först bedja sig något litet: han hade ej öfvat sig på länge och var också ej vid god röst, men ändtligen gaf han efter för de närvarandes på- tryckning och sjöng ett par verser.
Nu grep Gabriello instrumentet med bäf- vande hand och lagade sig i ordning att sjunga.
Han var dödsblek och nära nog bedöfvad af sitt hjertas slag, men han tvang sig till lugn och inlade i den sången, som Carmelas trolöse älskare sjungit, allt det uttryck, hvaraf han för stunden var mäktig: » Carmela!
Och nalkas skilsmessans stunder och brister mitt hjerta i tu, så speglas i dina blickar mitt afskeds smärta ännu. » Då Gabriello slutat och under gästernas hög- ljudda bifall åter intagit sin plats, kastade han
en blick pä Carmela, och hvad han såg kom hans pulsar att slå, som om de varit färdiga att sprängas.
Hennes ögon voro såsom för- trollade fastade vid hans anlete, på hennes panna, hennes halföppna läppar låg ett något, som ej kunde missförstås — aldrig hade han sett henne sådan.
Från torget uppträngde nu klangen af mun- ter musik.
Carmela for upp vid ljudet af tonerna, vände sitt ansigte än mot fönstret, genom hvilket de trängde, än mot bordet, än mot Gabriello, och allt jemt växte lifvet i hen- nes drag: ljuset kämpade mot mörkret.
Nu trädde den uppassande soldaten in i rummet och anmälde med hög röst: » Herr löjtnant, ångbåten är ' i sigte! » Gabriello reste sig från sin plats och sade högljudt: » Jag måste således bryta upp!
Lefven väl, mina vänner! » Han spände om sig sabeln, grep en liten handväska, som var fästad vid en rem, och hängde henne öfver axeln.
Alla trängde sig omkring honom, för att uttala sitt tack för den vackra festen, önska honom lycksam resa och ännu utbyta en sista handtryckning med honom, doktorns hand omslöt hans som ett skrufstäd.
Under det musiken nedanför uppstämde sina melodier, närmade sig Gabriello långsamt ut- gången, helsande leende, allt jemt tillbakavänd mot den sida, der Carmela var.
Hon hade långsamt rest sig från sin plats och med växande förvåning iakttagit allt, som passerade omkring henne.
Modern, som också infunnit sig och hviskade lugnande ord i hennes öra,, blickade djupt sorgsen in i ögonen, ska- kade långsamt och bekymmersamt hufvudet och Husgerådet.
Siifvermatskedar, h v i l k a d a g l i g e n an- v ä n d a s, erhålla s i n v a c k r a glans åter, o m m a n låter d e m l i g g a 5 — 1 0 m i n u - ter i k o k h e t t potatesvatten — vatten, h v a r i m a n k o k a t potates —.
V i l l man n å g o n g å n g åter g e d e m utseende a f n y a, l ä g g e r m a n d e m i v a t t e n o c h sätter d e m p å e l d e n m e d l i k a delar k o k s a l t, alun o c h v i n s t e n; vattnet får k o k a u p p, hvarefter m a n g n i d e r s k e d a r n e torra m e d en m j u k t y g l a p p.
Guldsaker äro ej j u s t lätta att r e n - g ö r a, s o m n o g m å n g e n af erfarenhet v e t; a n l u p n a g u l d s m y c k e n se j u o c k s å fasliga ut.
B ä s t är att borsta d e m m e d en l ö s n i n g af 2 0 g r a m d u b b e l t k o l s y - radt natrium, 10 gram chlorkalk o c h 1 0 g r a m koksalt i ' lz liter vatten.
S e - dan m a n derefter s p o l a t d e m m e d r e n t vatten, l ä g g e r m a n d e m att t o r k a i harzfri sågspån o c h g n i d e r d e m sist med sidenvadd.
Våta skor och stöflar, s o m m a n n o g k a n få n u u n d e r h ö s t r e g n e n s o c h h ö s t - j a g t e r n a s tid, b l i genast h å r d a o c h tränga, o m m a n sätter d e m v i d u g n e n att t o r k a.
V i l l m a n u n d v i k a detta o b e h a g, s o m d e r j e m t e blir rätt kostbart i l ä n g d e n, b ö r m a n s t o p p a u p p stöflarne m e d g a m l a s t r u m p o r, h v i l k a i sin o r d - n i n g fylts m e d u p p h e t t a d t h ö.
Detta måste u p p r e p a s ett par g å n g e r, tills stöflarne ä r o f u l l k o m l i g t torra.
Gammal jägare.
Chokolad.
E n förtennt k o p p a r k a s t r u l l m e d ' / z q v a r t e r v a t t e n sättes öfver el- d e n, ' / * ' S s o c k r a d c h o k o l a d i l ä g g e s (för att ' u p p l ö s a s), röres m e d en v i s p.
N ä r detta är j e m n t j o c k t ihälles 1 s t o p god m j ö l k, samt s o c k r a s efter s m a k.
lossade dervid hennes armar ur det omhölje, hon hittills burit.
Nu trädde hon ett steg fram i det andra rummet, och med feberaktig hastighet flögo hennes blickar från Gabriello öfver till modern, derpå till de öfriga och åter till Gabriello; hela hennes gestalt bäfvade af krampaktiga snyftningar; som en förtvinad tiyckte hon händerna mot sina tinningar.
» Farväl, Carmela! » sade nu Gabriello.
Då trängde ett mergskakande skri från hennes qvalda bröst.
I ett nu hade hon omslutit Gabriello, betäckte hans hufvud, hans ansigte med heta kyssar och tårar strömmade ur hen- nes ögon, lösande den stackars fängslade själen ur dess band.
Derpå gled hon långsamt, med- vetslöst ned till sin räddares fötter.
Och det vardt ljus!
Kärleken hade full- bordat sitt verk, hon var räddad.
Snyftande kastade sig Gabriello i vännens öppnade armar.
— — Fyra månader senare, under en förtrollande septembernatt, lade åter ångbåten till vid den lilla ön för att efter kort uppehåll fortsätta sin kurs till Sicilien.
Såsom styrdt af féhänder gled skeppet fram på den skimrande hafsytan.
De få passagerarne hade alla stannat på för- däcket och vederqvickte sig med den under- bara anblicken af himmelen och jorden.
Något skild från de öfriga stod en herre i militärisk drägt och lätt smugen intill honom en skön, smärt dam, som oafvändt blickade hän mot den punkt, der konturerna af den lilla ön allt mer och mer försvunno i töcknet.
Nu hade äfven det sista spåret af densamma dykt ned i hafvet, oeh nu sade damen till sin ledsagare: D e t t a vispas eller r ö r e s fortfarande (för att ej v i d b r ä n n a s), tills d e t k o k a t o m - kring 15 minuter.
Serveras m e d v i - spad grädde.
D e n n a c h o k o l a d är o v i l - k o r l i g e n b ä t t r e än d e n s o m k o k a s m e d vatten.
En välsmakande rätt, s o m i n n e h å l l e r b å d e förrätt o c h s o p p a: 4 &amp; färsk l a m - b r i n g a k o k a s m e d litet salt (vattnet skall s k y l a k ö l t e t), uti e n större k o p - parkastrull, tills d e t blir m ö r t.
U t i en m i n d r e kastrull k o k a s följande v ä l skurna o c h sköljda g r ö n s a k e r: s m å p o - tatis, m o r ö t t e r, selleri, p a l s t e r n a c k e r, b l o m k å l, ärtskidor, spritade ärter, j o r d - ä r t s k o c k o r, (spenat o c h persilja i l ä g g e s n ä r d e t a n d r a är nästan k o k t).
När g r ö n s a k e r n a äro k o k t a slås d e m e d sitt spad uti e n s o p p s k å l; när köttet är k o k t u p p t a g e s d e t,.
b u l j o n g e n silas på g r ö n s a k e r n a, o c h k ö t t e t skares i fyrkantiga bitar o m 1 ' jz t u m s storlek o c h b r y n e s m e d g o d t s m ö r uti e n stek- p a n n a, saltas litet, hvarefter d e t s e r v e - ras m e d s o p p a n uti skålen.
T i l l r ä c k - ligt för 5 ä 6 p e r s o n e r.
2 ägg, 3 jum- frur l j u m sirap, 1 2 l o d s o c k e r, ' jz l o d hjorthornssalt, 1 tesked k a n e l, 1 tesked stötta nejlikor, 1 tesked skurna p o m e - ransskal s a m t 1 &amp; o c h 1 2 l o d h v e t e - mjöl.
B a k a s u t genast — uttagas m e d mått — i l a g o m u e n s v ä r m e.
1 S silkestvål o c h 7 * " 8 s o d a k o k a s tillsammans i en k a n n a m j u k t vatten, tills hälften återstår.
E n liten d e l a f detta tages o c h u p p v i s p a s i litet v a r m t vatten, s o m sedan utspä- des m e d kallt vatten, tills d e t blir l j u m t — ej för v a r m t.
Y l l e t tvättas häri o c h sköljes i vatten m e d s a m m a v ä r m e g r a d.
I n k l a p p a s uti groft l i n n e, d e r d e t får l i g g a ett p a r t i m m a r, h v a r p å det u p p - h ä n g e s p å v a r m t ställe att hastigt torka.
F ö r s ö k t o c h befunnet bra.
» Huru tungt mitt hjerta är vid tanken på, att jag måste skiljas från hembygden, det ställe, der jag först sett dig, der jag lidit så mycket och blifvit räddad genom dig, älskade! » Han upplyftade hennes ansigte till sitt och tryckte sina läppar på hennes panna.