Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om en pestsmitta skulle utbryta i nämnde del af länet, om en större eldsvåda skulle ödelägga någon af länets norra städer eller någon annan dylik större samhällsolycka drabba dessa trakter, så skulle minst två, om icke flera, dygn förflyta, innan landshöfdingen, äfven om olyckan hlefve med ilbud till honom inberättad, kunde infinna sig på stället och vidtaga de på honom beroende, hjelpande eller ordnande, åtgärder; och om liket hemsöktes med krig, så vore det lätt tänkbart, att, i detta läns norra kusttrakter, händelser kunde inträffa af sådan natur, att landshöfdingens skyndsamma närvaro derstädes vöre i högsta måtto behöflig. 8:0 Kongl. Maj:ts befallningshafvande åberopade hvad i ett serskildt underdånigt utlåtande af den 29 Juni 1838, Kongl. Maj:ts dåvarande befallningshafvande i Calmar län anfört och upplyst. •— Deraf inhemtades: att Aspelands häradsboers föreställning, att de skulle få längre väg till Westervik än till Calmar, vore origtig i så måtto, som våglängden, beräknad från häradets medelpunkt, vore en half mil kortare till förra, än till sednare staden; att detta härads invånare hade sin egentliga handelstrafik icke, såsom uppgifvet blifvit, på Calmar, utan på köpingen Döderhultsvik, belägen midt emellan Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoltets betänkande, N:o gg. 13 Calmar och "Westervik, och att Wimmerby stad, genom en serskild länsstyrelses inrättande i Westervik, icke kunde i något hänseende blifva sämre lottad, än den är för närvarande, då dess afstånd från länsresidenset är mera än dubbelt så stort, som det, i sådant fall, skulle blifva.
Bland skälen för Aspelands häradsboers protest var äfven uppgifvet, att deras postgång på Calmar var billigare och skynsamrnare än på Westervik.
Detta förhållande egde sin rimlighet, så länge bref från besagde härad kunde till Calmar, eller derifrån tillbaka, fortskaffdS med så kallad löspost; men sedan nu ett nytt postkontor blifvit inrättadt vid Staby, på vägen emellan Aspelands härad och Calmar, så måste nämnde skäl förfalla. 9:o
On den föreslagna och af Kongl. Majit för Dess del i nåder gillade länsfördelningen kunnat lill vägabringas utan någon ökad utgift för statsverket, så hade roan med skäl kunnat anse Rikets Ständer hafva saknat all anledning att, på sätt som skett, motsätta sig en förändring, hvars obestridliga nytta åtminstone är å alla sidor medgifven, om äfven dess oundvikliga behöflighet blifvit af Rikets Ständer satt i fråga.
Men om, såsom Kongl. Majits befallningshafvande i underdånighet hoppades, Kongl. Maj:t nådigst godkände de skäl, som här ofvan blifvit anförde, för att ådagalägga både nyttan och behofvet af denna förändring, hvilken Kongl. Majlis befallningshafvande föreställde sig blifva bifallen äfven af Rikets Ständer, om ärendet med alla de under sednare åren icke obetydligt förändrade omständigheter, som på detsamma inverka, komme ånyo under Rikets Ständers pröfning; så återstode endast den fråga, huruvida ofvanberörde kostnad verkeligen vore för statsverket så kännbar, att staten måste, med afseende derpå, underlåta att befrämja en för nära 80,000 menniskor erkändt nyttig och behöflig åtgärd.
Majits befallningshafvande tvekade icke att för sin del besvara denna fråga med ett ovilkorligt nej, så mycket heldre, som samma kostnad, upptagen till det belopp, som Kongl. Majlis nådiga proposition den 15 Januari 1840 innehåller, syntes vara obetydlig i jemförelse med de fördelar, som derigenom kunde vinnas.
Bland kostnaderna för organiserandet af det ifrågasatta nya länet, hade Stats-utskottet beräknat äfven en ny fängelsebyggnad; men i detta afseende torde böra komma under öfvervägande, att ett serskildt ransakningsoch straflfhäkte för norra delen af Calmar län onekligen skulle erfordras, äfven om länet förblefve odeladt.
Kostnaden för anskaffande af residens- och embetshus blefve visserligen betydlig, om nya dertill egnade byggnader skulle 14 Allm.
Bcsv - och Ekon.-Utskollets Betänhehide, N.o pg. på statsverkets bekostnad uppföras; meri Kong!.
M^jrts befallningshafvande harle anledning förmoda, att det s. k. stadshuset i Westervik, sorn är en stor oell rymlig samt för ifrågavarande ändamål serdeles väl passande tegelstensbyggnad, skulle kunna för billigt pris få af statsverket inköpas; samt 10:o
Det förmenta skäl för afslag å den ifrågavarande länsdelningen, som kunde anses ligga i det under denna punkt anmärkta förhållande, trodde Kongl, Priaj:ts befallningshafvande sig redan hafva i underdånighet vederlagt genom hvad han här ofvan under 3:dje punkten andragit.
Maj:ts befallningshafvande hade nu genomgått och, såsom han hoppades, fullständigt vederlagt alla de skäl, som af Rikets Ständer blifvit anförda emot lämpligheten och behofvet af berörde delning; och då det härom väckta förslag redan blifvit en gång af Kongl. Majit i nåder gilladt och godkändt, samt de, en stor del af Kongl. Maj:ts undersåter kännbart drabbande olägenheter, som derigenom skulle undanrödjas, under tiden alltjemnt ökat sig, i bredd med folkmängdens och embetsgöromålens högst betydliga tillväxt; så hade Kongl. Maj:ts befallningshafvande uuderdånigst hemställt, om icke Kongl. Majit fortfarande skulle i nåder finna både ortens och rikets sannskyldiga intresse påkalla en sådan delning, och, i följd deraf, täckas till Rikets S änder aflåta förnyad nådig proposition om anslag till de med en dylik förändring förenade statsutgifter.
Utskottet har i noga öfvervägande tagit allt hvad sålunda rörande delta ärende förekommit, och icke kunnat undgå att finna detsamma förtjena synnerligt afseende.
Olägénheterne i anledning af Calmar läns nuvarande indelning hafva redan tillvunnit sig Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet till den grad, att Kongl. Majit funnit skäl att om deras afhjelpande göra nådig framställning till Rikets Ständer under den 15 Januari 1840.
Ehuru Rikets Ständer då ansågo, af anförda skäl, sig icke kunna den nådiga propositionen antaga, har likväl frågan icke derigenom råkat i förgätenhet eller blifvit lagd å sido, utan allt högre klagomål härom blifvit förda, så väl hos Kongl. Majit sorn Rikets Ständer af de Calmar läns invånare, hvilka af de nuvarande förhållandena känna största tyngden.
Den närmare utredning af ärendet, som nu blifvit lemnad af Kongl. Majits befallningshafvande i Calmar län, och hvilken till största delen tillintetgör eller förringar vigten af dé skäl, sorn äro Allm. Eesv.- och Ekon.-Utshottets Betänkande, Bl.-o 100.
15 lagda till grund för Rikets Ständers ofvanberörde afslag, bar äfven öppnat tillfälle att med större kännedom, än tillförene kunnat ske, bedöma denna fråga.
1 betraktande af detta allt, och med åberopande deraf, anser Utskottet sig böra understödja motionen, men enär, både i afseende på sättet att afhjelpa de öfverklagade olägenheterna och för beräkning af kostnaderna derför, undersökning och utredning af ärendet torde böra å njo ega rum, innan beslut om förändringen kan definitivt fattas, har Utskottet trott sig icke kunna tillstyrka Rikets Ständer att för närvarande sträcka sin åtgärd härvid längre, än att i underdånighet anhålla, alt Kongl. Maj:t täcktes under förnyad nådig pröfning taga frågan om afbjelpandet af de olägenheter, som, genom Calmar läns oformliga oell otjenliga indelning, tillskyndas en stor del af dess invånare, samt, ette det nödig utredning deraf föregått, behagade till Rikets Ständer aflåta nådigt förslag i ämnet, till förändrande af de anmäikta förhållandena på ett sätt, som motsvarade lansinvånarnes billiga förväntan och derjemte Klefve i minsta möjliga mån för statsverket betungande.
Ank. till Exp. Utsk. den 27 Jtrnr, kl. ri middagen.
Betänkande, i anledning af väckt fråga om förflyttning till Luleå af Landshöfdinge residenset för Norrbottens län.
Uti ett lill det Vallöf], Borgare-ståndet ingifvet samt derifrån till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottets behandling remilleradt memorial, har herr Carl M. Bjuhr_, riksdagsfullmägtig för Luleå, anfört, att han, dels med anledning af Rikets Ständers vid forlidne riksdagar uttalade omdömen om åtskilliga Svenska städers mera eller mindre ändamålsenliga belägenhet såsom residensstationer, och dels på anmodan af Luleå stads invånare, hvilka under en följd af år erfarit den tidsförlust, kostnad och olägenheter, som derigenom uppstålt, att sätet för Konungens befallningshafvande blifvit förlagdt uti Piteå stad, funnit sig föranlåten att föreslå, det Rikets Ständer ville uti skrifvelse till Kongl, Maj:t frambära den underdåniga önskan, alt, derest en ny lands - 16 Allni, Besv.- och Ekon,-Utskottets Betänkande, N:o 100. höfdinge-residensbyggnad för Norrbottens län skulle komma att framdeles uppföras, Luleå stad mätte företrädesvis blifva bestämd såsom lokal för en sådan byggnad, och med detsamma en lämpligare hufvudstation för handläggningen af länets ekonomiska angelägenheter beredas; —•
Och hade motionären fös behållit sig att till det Utskott, som lomme att utlåta sig i målet, få Öfverlemna de handlingar, hvilka deröfver kunde sprida närmare upplysningar.
Yid ärendets föredragning till remiss från det Vällofl.
Borgare-ståndet hade herr A. M. Stenberg, riksdagsfullmägtig för Piteå, anfört, att den enda omständighet, som talade för motionärens förslag, vore den, att Luleå stad låge mera centralt inom länet; och hade förhållandena i öfrigt varit lika, så skulle väl utan tvifvel landshöfdingesätet, som för snart 30 år tillbaka placerades i Piteå, fått sin plats i Luleå stad; men nu företedde sig de olik heter, att, i stället för att allmänna landsvägen löper genom Piteå stad, Luleå deremot ligger en hel mil på sidan om nämnde väg, så att, derest landshöfdingesätet flyttades till Luleå, de resande, som passera utan annat ärende, hvilket kunde föranleda inresa till staden, skulle blifva nödsakade att göra en mils afväg, för att låta visera sina pass.
Dessutom vore att märka, det Chefen för Norrbottens Fältjägare-korps hade sitt boställe i Piteå; och då landshöfdingen samt nyssnämde chef fungera gemensamt uti en mängd direktioner, angående korpsens angelägenheter, torde det vara nödvändigt, att de aro bosatte å samma ort.
Vidare borde det icke förbises, att i Piteå ligga länets häkte och lazarett, öfver styrelsen hvaraf landshöfdingen skall vaka, och att han således bör bo, der de äro belägna.
Så länge dessa förhållanden förblifva orubbade, och allmänna landsvägen icke blifvit ledd genom Luleå stad, torde dess invånares bemödande alt få landshöfdingesätet dilflyttadt, blifva fruktlöst.
Dessutom vore det mindre behöfligt och lämpligt alt nu planera för det val af säte för landshöfdingen inom Norrbottens län, som bör ske, derest i en framtid nytt residens inora länet skulle komma att uppföras, hvaremot man väl kunde hoppas, att Kongl.
Maj:t, i sammanhang med öfriga åtgärder, som skola i en sådan fråga vidtagas, täckes i nåder tillse, att landets allmänna väl, äfven i afseende å residensets läge, varder, så vidt förhållandena medgifva, iakttaget.
Slutligen, och som motionären förbehållit sig alt till vederbörande Utskott få inlemna handlingar, deraf närmare upplysning i ämnet skulle vara att vinna, hade talaren utbedt sig att, sedan dessa handlingar kommit Utskottet tillhanda, och han varit i tillfälle att vinna kännedom om deras innehåll, få göra de erinringar dervid, som han Alim. Besv.- och Ekon.-Ut skottets Betänkande, N:o loo. 17 lian kunde finna nödigt att meddela Utskottet, innan motionen företoges till slutlig pröfning.
De uppgifter, hvilka motionären, på sätt i det föregående nämndt är, förklarat sig vara betänkt att hålla Utskottet tillhanda, hafva blifvit till Utskottet lemnade och äro hufvudsakligen af följande innehåll:
Det allmänna ärendenas centralilerings-system, som, genom erfarenhet bepröfvadt, är godkändt i alla civiliserade länder, torde kraftigast och mest välgörande verka inom Sveriges länfördelningar.
Att inom dessa fördelningar läget för laudshöfdinge-residensstäderna synnerligen verksamt bidrager till verkliggörandet af ett sådant system, kunde icke, i motionärens tanka, förnekas af någon, som nitälskade for rättvisa, sanning och det allmänna bästa.
För Rikets nu församlade
Ständer funnes ett tillfälle att, genom en ifrån PiLeå till Luleå stad flyttad station för landshöfdingens residens, bereda åt
Norrbot ens län en för flertalet af dess invånare mera tillgänglig och fruktbringande samt för staten mindre kostsam administration.
Norrbottens län, som utgör en kuststiäcka af mer än 30 mil, med ofvanföre belägna vidsträckta Lappmarker, har sin nuvarande residensstad Piteå belägen endast 2 A mil ifrån södra gränsen eller Westerbottens län.
Länets folkmängd år 1844 utgjorde 47,960 personer, och hemmantalet 666 hemman; och skulle således, genom länshöfdingesätets förläggande till Luleå stad, Neder- och Öfver-Luleå, Råneå, Neder- och Öfver-Calix, Neder- och Öfver-Torneå med Heslanjettii, Pojala och Carl Gustafs socknar, samt Jockmock, Quickjock, GelIivari, Karisuandi, Enonläkis och Juckasjärvi Lappmarker, förutom Luleå och Haparanda städer, tillsammans med 38,022 invånare och 525 hemman, eller omkring fyra femtedelar af länet, hafva omedelbarligen fördelarne af besparade onyttiga omkostnader af upphörandet utaf det förhindrande och afskiäckande förhållandet, genom en nära 16 mils frauioch återresa emellan Piteå och Luleå släder.
Afståndet emellan Piteå och Luleå vore 7 | mil.
Motionären hade om i • nämnt en genom flyttningen för länet mera fruktbringande, för staten mindre kostsam administration, och delta torde vara en klar och obestridlig uppgift, när man besinnar verkningarne af en landshöfdings åtgärder, utgående från den sydligaste delen af hans län i stället för ifrån medelpunkten af detsamma, i synnerhet när häfkraften af länets iudustriella lif funnes och verkade inom länets medlersta socknar, och när man ihågkoramer statens nuvarande förökade kostnader och utgifter vid Gxerings- och pröfnings-kommittéei, mantalsskrifuingar, beväringsmönstringar och rekryteringar, märkegångsBili. tili R.
St Prot. 1&47 och 1S48, 8 Sami. 26 Höft. 3 IS /lim. Besv.- och Ekon - Lakollets Betänkande, IV.o wo\ sättningar, fångvård m. ra.
I synnerhet blifva omkostnaderna för fångars transporterande m. ro. för slaten högligen betungande, och ett sådant förhållande bade länets deputerade insett, enär de förklarat stationen för länets cell- och hufvud fängelse böra förläggas till Luleå stad.
Angående Luleå stads qvalifikation och användbarhet såsom landshöfdingesätp, har motionären anfört: l:o att staden, såsom nederlagsort för länets fruktbaraste och på ladugårds- och skogsprodukter ymnigaste socknar, ei bjuder rikare och mindre kostsamma byggnads-materialier, samt öfverflödigare och billigare lifsmedel, än Piteå; 2:o att staden eger vidstiäckt utrymme för behöftiga byggnader, t. ex. Hedströmska tomtgården af flera tunnland uti midten af staden; 3:o att ritning och kostnadsförslag redan af löjtnanten Wennerström äro uppgjorda, på Luleå stads enskilda bekostnad, för landsvägens anläggande ifrån Ersnäs vid Amtnäs genom Luleå stad och Bjösby lill Pehrson, hvarigenom landvågen öfver 1 mil förkortas; 4:o att Luleå, varande nu länets förnämsta handelsstad, har en vigtig och betydelsefull framtid, såsom nederlagsplals för ofvanföre belägna trakter af omätliga jernmalmslager och rika tillgångar utaf andra vet Idsmarknadens varor.
Bland skälen emot stadens användbarhet såsom residens vore förnämligast anfördt, alt boställe för chefen öfver Norrbottens Fältjägare-korps ligger invid Piteå, hvarigenom Konungens befallningshafvandes befattning med korpsens angelägenheter underlättas.
Såsom motskäl torde (å antagas, att hvarje arm éeafdelnings angelägenheter hufvudsakligen bestridas af dess chefsexpedition, under kontroll af öfverbefäl, och att en ländshöfdings befattning härmed kan utan väsendtliga kostnader handhdvas ifrån en flera mil aflägsen residensstad', hvarpå andra län lemna exempel.
Utbyte af boställe på annan eller tillbörlig ort återstode ju alltid att vidtaga.
Tvenne Kongl. Maj:ts skrifvelser i fråga om lokal för länresidenset hade blifvit utfärdade; i] dea eoa, af den 16 Augusti 1816, förklaras landshöfdingesätet vara beqvämligast och lämpligast förlagdt uti Luleå, hvaremot i den andra, af dea 20 Oktober 1818, gifvits företrädet åt Piteå, såsom närmare hufvudstaden.
Rikets Ständer torde afgöra, huruvida med platsen för ett landshöfdingeresidens bör afse länets verkliga nytta och möjligheten af skyndsamma åtgärder å dess styresmans sida, eller om några timmars hastigare kommunikation med hufvudstaden bör bestämma valet; men„ i motionärens tanka, kunde en landshöfding noggrannare bevaka norra riksgränsen, och i anledning deraf vidtaga riksgagneligare åtgärder, såsom stationerad uti medelpunkten af sitt län, än om han; residerade: uti södra delen deraf.
Allni. Besv.- och Ehon.-Vtshottets Betänkandej N;o 100. 19 Efter erhållen kännedom af hvad motionären sålunda, till kompletterande af sin framställning, anfört, har Herr Stenberg deremot gjort följande anmärkningar: 1 bland de skäl, som åberopas, vore det ett, att ritning och kostnadsförslag skulle vara upprättade till en ny väg genom Luleå stad.
Det vore emedlertid ostridigt, att laga tillstånd till denna vägs upptagande ännu icke är vunnet, än mindre vägen uppbruten och i fullt farbart skick, och med afseende på företagets vidsträckthet och den dermed förknippade kostnad, torde man gerna kunna antaga, att det aldrig kommer till någon fullbordan.
Åtminstone lärer ännu lång tid återstå, innan man får se detsamma fullbordadt; och, i hvad fall som helst, torde det vara alldeles för tidigt att bygga den piojekterade residensflytlningen på en vägförändring, som ännu icke egt rum.
Hvad åter angår förespeglingarne derom, att
Luleå skulle erbjuda rikare och mindre kostsamma byggnadsmaterialier samt öfverflödigare och billigare lifsmedel, än Piteå, så hade hittills icke någon brist försports hvarken på byggnadsmaterialier eller iifsförnödenheter i Piteå, och skillnaden i priserna, om den är någon, torde vara högst obetydlig samt, till stor del, härröra deraf, alt en mängd embetsman, tillhörande landsstaten, äro bosatta i Piteå, hvarföre, om den flyttas till Luleå, en likadan verkan af denna flyttning för mo f ligen komme att derstädes röja sig.
Beträffande länsfängelset, så vore det väl sannt, att den kommitlée, som i Juli 1846 afgaf utlåtande, i anledning af Justitie-Sutsministerns förslag till reglering af rikets fängelser, hemställde, att länsfängelset skulle placeras i Luleå stad, under förmodan, att polisen vid fängelset kunde skötas ensamt af stadsmyndighet; men denna hemställan hade dock icke blifvit å högre ort bifallen, utan deremot skola landshöfdingarne fortfarande hafva högsta inseendet öfver polisen vid länshäktena; hvadan ock länsfängelset i Norrbotten påtagligen komme att förblifva i Piteå.
I öfrigt var anmärkt, att Westerbottens och Norrbottens län utgöra den stora areal, att de, i anseende till folkökning och nya bosättningar, äro hvart för sig, för vidlyftiga att bilda ett län, samt att den tidpunkt icke torde vara alltför aflägsen, då nödvändigheten bjuder, att af dessa tvänne län göra tre.
I sådant fall skulle det medlersta länet sannolikt komma att omfatta Skellefteå och Nordsjö pastorater, Piteå socken med Elfsby kapell, Neder-oeh Öfver-Luleå samt Råneå socknar, jemte Arvidsjaur, Arjeploug, Jockmock och Gellivari Lappmarker, äfvensom Skellefteå, Piteå och Luleå städer, i hvilket fall Piteå, såsom liggande i medelpunkten, ostridigt vore det lämpligaste stället för läneresidenset. 20 Allni, Besv.- och Ekon.-Utskoltcts Betankande> N.o 100.
Siken torde således, från alla sidor betraktad, bora stadna dervid, ali läne-residenset i Norrbotten bör få förblifva der det nu är, och för icke längre tid tillbaka, än 30 år, blifvit för lagdt.
Detta allt har Utskottet i noga öfvervägande tagit; och får härvid fästa uppmärksamheten derå, att Kongl.
Maj:ls här ofvan åberopade beslut, i Dess nådiga bref af den 20 Oktober 1818, angående landshöfdiugesätels förläggande till Piteå, långt ifrån att endast vara hemtadt från den af motionären uppgifna omständighet, att Piteå vore närmare beläget till Rikets hufvudstad, än Luleå, deremot och hufvudsakligast är bygdt på följande skäl: l:o att, Piteå stad, belägen vid den enda allmänna vägen i länet, måste besökas af alla dem, som genomresa det, då pass lätt kunna erhållas eller uppvisas; 2:0 att derifrån kunde, med samma post, bref expedieras tilt atla trakter af länet, och allt hvad Kong!.
Maj:ts befallningshafvande, i afseende på truppers march och underhåll samt hvarjehanda transporter, ålåge, kunde här med mesta skyndsamhet uppfyllas, i anseende dels till den viga kommunikationen med nästgränsande län, och dels regementsbefälets station i stadens grannskap; 3:o att den i Piteå inrättade trivialskola beredde tillgång på skicklige tjenstemanna-ämnen; 4:o alt, då denna ort är den folkrikaste och mest odlade inom fänet, skulle en dittills saknad verksamhet blifva möjlig inom länets hushållningssällskap, som med landshöfdingen till ordförande borde sammanträda; 5:o att landtstats-betjeningen kunde uti Piteå, antingen genom hyra eller gårdars inköp, erhålla tjenliga boningsrum, äfvensom hus för kronans räk ning byggas på lediga tomter, samt att der funnes bättre tillgång och pris på byggnadsmaterialier, än i Luleå; och ändlligen 6:0 att, om Kongl.
Maj:ts befallningshafvande framdeles skulle få åtnjuta boställe och ladugård, tillfälle då funnes till inköp af dertill tjenlig lägenhet, dels på stadens donationsjord och dels i tvenne nära staden belägna byar.
Dessutom lärer ej kunna förbises att de, till stöd för motionen och emot lämpligheten af residensets nu varande läge, framstälda anmärkningar, förlorat i vigt tilt följd af de upplysningar, som herr Stenberg i ofvanberörde måtto meddelat.
Vid sådant förhållande och då härtill kommer, att sedan, vid 1834 års riksdag, Rikets Ständer fästat uppmärksamheten derå, att likets adrnini - Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkandej N;o tor. 21 strativa och kamerala indelning otvifvelaktig! å manga orter, sä väl för det allmänna, som för den enskilda, medförde kostnader och olägenheter, hvilka genom en meia jemn och ändamålsenlig reglering kunde i betydlig mån förminskas, samt af sådan orsak hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, alt en, efter lokala förhållanden, invånarnes beqvämlighet och öfriga omständigheter lämpad ny administrativ och kameral indelning i de delar af riket, hvarest en sådan indelning, efter anställde undersökningar, kunde finnas vara af behofvet påkallad, måtte, genom Kongl.
Maj:ts nådiga försorg, tillvägabrin— gas, Kongl.
Majit, i anledning af denna underdåniga anhållan, under den 12 Juli 1834 i nåder beslutat, att frågan skulle till nådig pröfning förekomma i sammanhang med ett af nu mera aflidne Kansli-rådet
Nicander i lifstiden afgifvet förslag till förändring uti indelningen af län, härader och domsagor ro. ro. inom riket, torde en framställning i ämnet, åsyftande den partiella förändring härutinnan, som motionären önskat, vara desto mindre lämplig, som, i Utskottets tanka, några omständigheter icke finnas för hand, af så synnerlig och vigtig beskaffenhet, att uppskof med landshöfdinge-residensets flyttning från Piteå vore med ortens sannskyldiga interesse oförenligt, och får derföre Utskottet tillstyrka, att denna motion icke må, för det närvarande, till någon åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda.
N:o 10L Ank. till Exp. Utsk. den vj Juni, kl. 12 middagen.
Betänkande > i anledning af väckt fråga, att landshöfdingen sätet i Götheborgs och Bohus län måtte förläggas till Uddevalla.
Bonde-ståndet har riksdagsfiillmägtigen Olaus Eriksson från Bohus län, uti rngifven och till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet remitterad motion, föreslagit: l:o ”att landshöfdingesätet i Götheborg måtte förläggas till Uddevalla, 2:o att, för inköp af tomter i Uddevalla och till uppbyggande af residens-hus och länshäkte derstädes, nödiga medel måtte blifva anslagna,’* och såsom skäl härför åbei®pat: alt, då Götheborg är belä - 22 Allm.