Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med en sådan plan vunnes för rörelsen den största beqvämlighet inom hela staden och utmed dennas fleste hamnar, ty sidospår för hästkraft kunde utdragas framåt och genom Jernvägen till Stadsgården, från mynningen af Riddareholmskanalen utmed kajen förbi Flugmötet, Kornhamn och slussen till Skeppsbron, från samma kanalmynning utmed södra Riddarholmsstranden längs ångbåtsbryggan, och slutligen längs Tegelbackens lastkaj framåt Kungsholmen.
På alla dessa ställen kunde lastvagnar afkopplas från ankommande bantåg, likasom derstädes samlas för de afgående.
Till fördelarne af denna plan hörde äfven, att den gemensamma bangården, nära Röda Bodarne vid Klara sjö, vore belägen i hjertat af staden med närhet till hoteller och de större, mera trafikerade gatorna.
På bankfyllningen mellan Södra bergen och Riddarholmen skulle göras tvenne med rörliga broar försedda öppningar för fartygs intagande i den bamn, som bildades innanför denna bank. —- Enligt en specificerad beräkning skulle kostnaden för denna plans utförande approximativt uppgå till 2,000,000 R:dr b:ko.
Derefter behandlas frågan om vestra stambanans ledning norr eller söder om Mälaren.
Då denna bana, lagd i den södra rigtniugen, redan innan detta års slut torde blifva fullbordad, vore det utan ändamål att närmare angifva de skäl, som bestämde Ofverste Ericson att gifva företräde åt den södra sträckuingen.
En och annan omständighet, som sammanhänger med frågan om det af honom föreslagna jernvägssystem för orterna norr om Mälaren, torde likväl böra framhållas.
Westmanland borde, i afseende på sina kommunikationsanstalter, finna sig bäst lottadt, om det, jemte de från Mälarestranden utgående förbindelser med hufvudstaden och dennas strand tillgränsande provinser, finge en jernbana anlagd i ungefär midten af länet, på sätt elen å kartan från Sala vesterut dragna linien anvisade.
Det måste för Westmanland vara af vida större nytta att bida några år och få en bana, som uppfyllde rörelsens fordringar och för all framtid gagnade dess inre delar, der tyngden af transporterna kändes hårdast, än att tidigare erhålla en jernväg utmed Mälarens straud, som vore för rörelsen djupare inuti landet af mindre gagn och dessutom afskure möjligheten att för framtiden erhålla en bättre.
Ehuru den norra stambanans utgrening från Sala syntes medföra den största nytta icke allenast för Westmanland, utan som föreningsbana mellan de norra och vestra provinserna, äfvensom för landet i allmänhet, så måste, i fall lokala svårigheter af den betydenhet uppstode i denna eller nära derintill liggande linier, att densamma af sådan orsak borde öfvergifvas, ett annat alternativ antagas, och detta syntes då lämpligast kunna utläggas i en linie från Sala öfver Westerås till Köping, och derifrån på Köping-Hult-banan mot vester.
Denna linie hade relativt till den andra icke något annat för sig, än att den gåfve värde och gagn åt en redan genom enskild försorg påbörjad hanbyggnad, hvilken i annat fäll blefve utan särdeles nytta.
Under alla omständigheter 25 syntes emellertid en särskild bana böra anläggas mellan Sala och Westerås för den stora mängd tunga varor, som från de orter, hvilka i flere rigtningar omgåfve norra stambanan, öfver Westerås på genaste och billigaste väg måste söka hamn vid Mälaren, för att på detta vatten sedan vidare mot
Stockholm och andra trakter af landet fortskaffa^.
På samma väg skulle också en stor del tunga handelsvaror från Stockholm för billigaste transportkostnad komma till de närmast belägna provinserna.
Den del af Stora Kopparbergs läns befolkning och varor, hvilka icke sökte vägen öfver Falun och direkte till hafvet vid Gefle, finge, på den föreslagna norra stambanan och hennes utgrening mot Orebro, kortaste väg till både Sala, Westerås, Upsala, Stockholm och vestra orterna.
Hvad åter Upland anginge, skulle denna provins kanske draga största fördel af banan, anlagd på sätt jernvägskommittéen föreslagit öfver Örsundså, ehuru med 2i mils krok öfver Upsala och derifrån rakaste vägen till Gefle; men af redan anförda orsaker strede detta emot både landets allmänna, de längre norrut belägna provinsernas samt Stockholms läns fördel.
Den folkrika trakten närmast och nordvest om Stockholm skulle i första hand draga nytta af en bana vester om Sigtunatjärden; men endast med förbiseende af de 130 qvadratmil, som läge norr om denna trakt, kunde banan utläggas i denna rigtning.
— Det hade i militäriskt afseende blifvit såsom en väsendtlig fördel anmärkt, att vestra stambanan, dragen norr om Mälaren, vester om Almarestäke, skulle få skydd af Sigtunafjärden mot en fiende som anryckte från öster.
Detta vore ganska riktigt, men förfölle, om banan droges söder om Mälaren.
Om hela den mot öster utskjutande delen af norra stambanan alltifrån Stockholm öfver Upsala till Sala också skulle förstöras af en fiende, hade sådant ringa inflytelse på våra norra militäroperationer och trupptransporter, så framt samma bana erliölle den föreslagna utgreningen mot vester, på hvilken förbindelserna norrut alltid kunde underhållas.
— Samtlige de af Öfverste
Ericson föreslagna jernvägarne utgjorde en sammanräknad längd af 153| mil, och deras utförande beräknades kosta 115,700,000 Ridr r:mt. Öfverste Ericsons förrberörde betänkande afgafs den 18 November 1856, och Rjtsdaunder den 28 samma månad och år aflät Kongl. Maj:t sin proposition till Rikets då församlade
Ständer angående utförandet af de större jernvägsanläggningar inom riket, hvilka borde af allmänna medel bekostas.
Efter att hafva erinrat om Ständernas beslut vid föregående riksdag, redogör Kongl. Maj:t för jernvägskommittéens förslag till ordnande af det Svenska jernvägssystemet, äfvensom för hvad Öfverste Ericson, i strid med samma system, i sådant afseende anmärkt och föreslagit.
I hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad kommittéen yttrat, uppställer Kongl. Maj:t derefter de grunder, på hvilka det system för anläggning af statens jernbanor hvilade, hvilket Kongl. Majit sålunda öfverlemnade till Rikets Ständers pröfning.
I fråga om den linie, som under benämning af vestra stambanan skulle sammanbinda Stockholm med Göteborg, föreslår Kongl. Majit, 4 26 att denna bana skulle läggas söder om Mälaren, på sätt Öfverste Ericson uppgifvit.
Den nordvestra stambanan ansåg Kongl. Maj:t böra utgå från någon punkt på vestra stambanan mellan Porla och Hjulö i vestra Nerike, samt, i den rigtping som efter noggrannare undersökningar funnes fördelaktigast, såsom kommittéen föreslagit, dragas öfver Kristinehamn, Karlstad och Arvika till riksgränsen.
Den för södra stambanan af kommittéen föreslagna sträckning mellan Falköping och Malmö, med bibana till Jönköping, fann Kongl. Majit ändamålsenlig och således böra antagas.
Majit gillade likaledes den för östra stambanan af kommittéen utstakade rigtning från Katrineholm på vestra stambanan, öfver Norrköping, Linköping och Tenhult på södra stambanan, med bibana från Tenhult till Jönköping.
Norra stambanan ansåg Kongl. Majit böra läggas öster om Sigtunafjärden; och för denna sträckning, likasom för det derpå följande antagandet, att liniens fortsättande rakt på Gefle vore mindre lämpligt, anfördes de hufvudsakligaste af Öfverste Ericsons skäl i dessa afseenden.
Men beträffande norra banans fortsättning från Upsala, så, ehuru Kongl.
Majit godkände ett system, som afsåge att från Upsala öfver Sala draga nämde jernväg dels norrut mot Gefle-Dala-jernbanan, dels ock vesterut mot Örebro, och särskildt en bibana till Mälaren vid Westerås för upptagande af trafiken med tyngre varor, ämnade att från sistnämde stad sjövägen fortskaffas, ansåg Kongl. Majit likväl, då lokalundersökningar endast blifvit förrättade för vägen från Upsala till Sala, banan blott böra definitivt bestämmas att framgå till sistnämde stad, men att afgörandet af frågan om denna banas utgreningar derifrån borde bero på den ytterligare utredning af ämnet och de tekniska undersökningar i orterna, som dittills ej kunnat företagas eller afslutas, men likväl för en definitiv behandling af denna fråga, äfvensom för reglering af framtida förhållandena mellan staten och Köping-Hults jernvägsaktiebolag, torde vara af nöden, i hvilket afseende Kongl. Majit ville oförtöfvadt låta anställa de erforderliga tekniska undersökningarna, samt under tiden lemna öppet för de i saken intresserade att inkomma med de framställningar och statistiska upplysningar, hvilka för ärendets utredning kunde anses tjenliga, hvarefter Kongl. Majit ämnade till Rikets
Ständer aflåta nådigt förslag rörande denna del af hufvudfrågan.
Lika med kommittéen ansåg Kongl. Majit en sammanbindning sbana melian Örebro och Askersund blifva af väsendtlig nytta och således böra bland rikets stambanor upptagas; hvaremot Kongl.
Majit af anförde orsaker fann denr af kommittéen ifrågasatta sammanbindningsbana mellan Katrineholm och Örebro icke vara behöflig; äfvensom Kongl. Majit ansåg kommittéens förslag rörande en sammanbindningsbana från Kambol öfver
Qvicksund till någon punkt på en blifvande stambana norr om Mälaren böra då förfalla.
Den af Öfverste Ericson framlagda plan att förena vestra och norra stambanorna i Stockholm ansåg Kongl. Majit böra antagas.
Majit föreslog slutligen, att de sålunda uppgifna jernvägslinierna måtte anses såsom stambanor, hvilka skulle anläggas och utföras genom statens omedelbara 27 försorg och på dess bekostnad, samt följaktligen utgöra allmän tillhörighet och stå under statens tillsyn och förvaltning.
Dessa af Kongl. Maj:t föreslagna jernvägslinier beräknades utgöra i längd 135f mil, hvaraf tillsamman omkring 11 mil å vestra och södra stambanorna vore under arbete och till en del fullbordade, samt erfordra en kostnad af 103,350,000
R:dr, hvaraf 7,500,000 R:dr redan blifvit af Rikets Ständer anvisade.
För utförandet af dessa byggnadsarbeten enligt den af Ofverste Ericson uppgifna plan, till så stor del arbetena kunde under de närmast följande fyra åren medhinnas, äskade Kongl.
Maj:t följande anslag, nämligen för år 1857 7,755,000 och för den kommande statsregleringsperioden eller åren 1858—1860 23,500,000 R:dr.
Ränta och amortering å det kapital, som kunde komma att upplånas för berörde ändamål, beräknades till 3,637,550 R:dr, och såsom tillgång för bestridande af denna utgift vore afsedda de årliga öfverskottsmedlen, uppgående för tre år till 3,631,500 R:dr, hvilken summa således med den obetydliga skillnaden af endast 6,050 R:dr, allt riksmynt, motsvarade det uppgifna behofvet.
Statsutskottet, till hvars behandling öfverlemnats så väl den Kongl, propositionen, som ock de flere motioner, rörande särskilda jernvägsanläggningar, som blifvit i Riksstånden väckta, och deribland om statsanslag för jernväg ifrån Stockholm till Upsala öster om Sigtunafjärden, samt om statens medverkan till anläggande af en jernbana ifrån Westerås till Falun och Insjön, tillstyrkte Rikets Ständer: att antaga och fastställa ett visst system för utförandet af statens jernvägsbyggnader, enligt hvilket vestra stambanan borde framgå söder om Mälaren, samt norra stambanan förläggas öster om Sigtunafjärden öfver Upsala till Sala eller trakten deromkring, och vidare till någon i grannskapet af Storvik belägen punkt på Gefle-Dala jernväg; att, med gillande af den uti Kongl. Maj:ts nådiga proposition uttalade åsigt, att norra och vestra stambanorna borde inom hufvudstaden förenas, anslå erforderliga medel till anläggning af en större bangård å Norrmalm; att bevilja anslag för vestra stambanans påbörjande från Stockholm och dess fortsättning från Göteborg till och förbi Göta kanal; samt att för norra stambanans påbörja udo och fullbordande till Upsala och fortsättning från Upsala till Sala, anvisa 5,000,000 R:dr; och sedan Utskottet tillstyrkt särskilda anslag till nordvestra peli södra stambanorna, äfvensom till en del af sammanbindningsbanau emellan Orebro och Askersund, och derjemte till en bangård å Norrmalm, en mindre stationsgård å Södermalm samt inrättande af reparationsverkstäder i hufvudstaden, föreslog Utskottet, att Rikets Ständer måtte bevilja 150,000 R:dr för anställande af noggranna och fullständiga, icke allenast topografiska, utan äfven statistiska, landets industri och rörelse omfattande undersökningar, innan några andra jernvägsarbeten företoges än de, för hvilka anslag kunde vid då pågående riksdag blifva af Rikets Ständer anvisade.
Deremot ansåg Utskottet sig icke, under för handen varande förhållanden, kunna tillstyrka statsbidrag till en jernbana emellan Westerås och Dalarne, synnerligast 28 som redan under föregående riksdag lån blifvit beviljadt för Gefle-Dala jernväg, till hvilket företags fullbordande nu ett ytterligare låneunderstöd af 600,000 Ridr jemväl blef af Utskottet föreslaget.
Inom Riksstånden, hvilka ansågo ett allmänt system för statens jernvägsanläggningar icke böra antagas, fattades för öfrigt i flere delar skiljaktiga beslut , och sedan, i fråga om vestra stambanans ledande norr eller söder om Mälaren, 2 stånd stannat emot 2, blef genom omröstning i Förstärkt
Statsutskott denna tvist afgjord och anslag anvisadt för samma banas dragande genom Södermanland i enlighet med Statsutskottets förslag.
Vidare beviljades medel för södra stambanans fortsättning, hvaremot
Utskottets tillstyrkande af anslag för norra och nordvestra stambanorna samt banan emellan Orebro och Askersund icke vann Rikets Ständers bifall.
Anslag blef icke heller beviljadt till en gemensam bangård i hufvudstaden, utan endast 321,000 R:dr anvisades till anläggande af en banstation å Södermalm med reparationsverkstad; och jemte det slutligen till Kongl. Maj:ts disposition ställdes 150,000 R:dr att användas för bekostande af noggranna och fullständiga undersökningar, godkände Rikets Ständer det af Utskottet föreslagna sätt för upplåning af erforderliga medel, uppgående till en summa af 20,000,000 R:dr att användas intill 1860 års slut.
— Lån för åtskilliga mindre jernvägsföretag, jemte det af Statsutskottet tillstyrkta ytterligare låneunderstöd af 600,000 R:dr till Gefle-Dala-banan, blefvo särskildt beviljade, hvaremot motionen om anslag för en jernvägsanläggning från Westerås till
Dalarne icke vann Rikets Ständers bifall.
Riksda- Vid riksdagen 1859—1860 tillkännagaf Kongl. Majit uti nådig proposition g“lg(?Q9till Rikets Ständer af den 17 November 1859, att en kommitté fått sig uppdragen ledningen af de undersökningar, till hvilka medel blifvit af Rikets Ständer anvisade; att denna kommitté haft till åliggande att, sedan förberedande tekniska och topografiska undersökningar ägt rum, genom sammanträden med Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, Magistrater, Hushållnings-sällskap och andra sakkunnige personer, inhämta alla sådana upplysningar i afseende på de särskilda orternas industri och rörelse, produkter, odlingslägenheter, befolkningsförhållanden, behof af lättade kommunikationer m. m., som erfordrades för att på ett ändamålsenligt sätt kunna bestämma banornas rigtning och anläggningssätt och, vid valet emellan alternativa förslag till bansträckning inom en och samma trakt, afgöra företrädet dem emellan; samt att undersökningarna borde, i den mån tid och tillgångar medgåfve, omfatta vissa af Kongl. Majit bestämda banlinier.
Efter det Kongl. Majit redogjort för jernvägsarbetenas fortgång, förklarade Kongl. Majit sig väl erkänna behofvet och den stora vigten af én jernvägsförbindelses snara tillvägabringande mellan hufvudstaden och de norr om Mälaren belägna orter, underlättande af kommunikationen med Norge o. s. v., men som den summa af 25,000,000 Ridr, Kongl. Majit ansåge sig böra af Rikets Ständer äska, vore erforderlig för ett ändamålsenligt fortskyndande af de redan påbörjade 29 vestra och södra stambanorna, föreslog Kongl. Maj:t, att dessa medel borde användas för sagde ändamål, äfvensom för en sammanbindningsbana ifrån vestra stambanan vid Hallsberg till Orebro, samt öfverskottets anslående till fortsättning af södra stambanan.
— Det underdåniga betänkande, förenämde undersökningskommitté till Kongl. Majit afgifvit, blef äfven till Rikets Ständer öfverlemnadt, men sorn det hufvudsakliga innehållet af detta betänkande, så vidt det vidrörer de frågor, öfver hvilka kommitterade nu hafva att sig yttra, här i det följande återfinnes, hafva kommitterade icke ansett nödigt att uti denna öfversigt af jernvägsfrågans behandling derför redogöra.
Statsutskottet behandlade Kongl. Maj:ts nådiga proposition i sammanhang med åtskilliga inom Riksstånden väckta motioner, ibland andra, dels att antingen låneunderstöd af statsmedel måtte beviljas till ett, för en jernvägsanläggning ifrån Stockholm till Sagån bildadt bolag, eller ock norra stambanans påbörjande och utförande till Almarestäke beslutas, — dels att Rikets
Ständer måtte besluta norra stambanans påbörjande och fullbordande under nästa statsregleringsperiod öster om Sigtunafjärden till Upsala; och sedan Utskottet föreslagit Rikets Ständer att bevilja erforderliga medel i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts nådiga proposition, hemställde Utskottet, att förrberörde, af enskilda motionärer gjorda framställningar måtte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende.
— Bland de enskilda jernvägsföretag, till hvilka statens medverkan och bidrag äskades, förekom äfven anläggning af en jernbana från Stockholm till Upsala öster om Sigtunafjärden, för hvilket företag till en början begärdes statens garanti af 4 procent årlig ränta å det erforderliga byggnadskapitalet 5,004,867
R:dr, hvilken begäran sedermera så förändrades, att räntegarantien måtte taga sin början först då jernvägen blifvit till hela sin längd för trafiken öppnad, och då bestämmas till 4 procent på såväl anläggningskostnaden, som den under byggnadstiden erforderliga räntan derå, eller å tillsamman 5,500,000 R:dr, då banan borde vara öppnad för trafik inom fjerde året ifrån den dag byggnaden påbörjades.
— Vidare hade, äfven af enskild motionär, framställning blifvit gjord, det måtte till ett bolag, som bildat sig för en jernvägsanläggning från Stockholm öfver Almarestäke genom Upland och Westmanland till Sagån, af staten beviljas ett låneunderstöd af | utaf byggnadskapitalet, eller ock räntegaranti af antingen 5 procent på halfva, eller 4 procent på hela den beräknade kostnadssumman 7,165,000 R:dr.
Statsutskottet förklarade med anledning häraf, uti särskildt memorial af den 17 Augusti 1860, att statens tillgångar icke medgåfve anvisande af de anslags- och lånesummor, hvilka för dessa och några andra enskilda jernvägsföretag blifvit begärda, och då det icke heller ansågs rådligt, att staten under sådana förhållanden iklädde sig den räntegaranti som blifvit ifrågasatt, fann Utskottet, utan att ingå i pröfning af den större eller mindre vigt och betydelse, omförmälde jernvägsbyggnadsföretag kunde i förhållande till hvarandra anses äga, sig böra hemställa att de gjorda framställningarna måtte för närvarande förfalla; hvilket sistnämda utlå - 30
De särskilda meningarne inom kommittéen. tande äfven godkändes af Rikets Ständer, sedan de förut, i öfverensstämmelse med hvad Utskottet tillstyrkt, uti underdånig skrifvelse af den 6 Juni 1860 anmält sig hafva beviljat de anslag, Kongl.
Majit uti sin nådiga proposition äskat dels till fortsättning och fullbordande af vestra stambanan, dels till sammanbindningsbanan emellan Orebro och Hallsberg, och dels till fortsättning af södra stambanan.
Efter det kommittéen sålunda i allmänhet redogjort för de till ämnet hörande handlingar hon haft att tillgå, de statistiska upplysningar hon för egen del funnit nödigt insamla, och för jern vägsfrågans föregående behandling, öfvergår kommittéen till de frågor, som blifvit henne af Kongl. Majit till besvarande i nåder förelagda, samt till utveckling af de skäl, som ligga till grund för de förslag kommittéen härmed får afgifva.
Onskligt hade visserligen varit, att den enstämmighet i åsigter, som utmärkt de båda kommittéer, hvilka haft sig i nåder anbefaldt att uppgöra förslag till eller utreda frågor om lämpligaste sträckningen af stamjernbanor i riket, och detta i en vida större omfattning än den, som nu är afsedd, äfven varit rådande inom denna kommitté; men så har ej varit förhållandet.
Enige i bemödandet att, så vidt möjligt, komma till en fullständig utredning af ämnet och att, efter bästa förmåga, söka det rätta, hafva kommitterade deremot om de slutliga resultaten af denna utredning stannat uti skiljaktiga meningar.
Denna skiljaktighet låter till någon del sig förklaras deraf, att kommittéen haft att i första rummet lösa en fråga, som redan flere år tillbaka med mycken liflighet varit omtvistad, nämligen huruvida norra stamjernbanan borde dragas öster eller vester om Sigtunafjärden.
Då kommitterade enhälligt ansett staden Sala vara en punkt, dit en från Stockholm norrut gående jernväg under alla omständigheter borde ledas, hvilket också öfverensstämmer med de åsigter, hvilka tillförene både i officiela betänkanden och i enskilda framställningar samt under riksdagsförhandlingar gjort sig gällande, hafva kommitterade trott sig böra skilja frågan om norra stambanans rigtning i tvenne hufvuddelar, afseende den första: vägen frän Stockholm till Sala, och den andra: vägen från Sala till någon lämplig anslutningspunkt på G efie-Dal a-banan.
Dessa tvenne frågor kunna icke heller i följd af sakens natur sägas vara af hvarandra ovillkorligt beroende, och de mångfaldiga förhållanden, som, vid bestämmande af hela jernvägsliniens rigtning från hufvudstaden till någon punkt på nyssnämde bana, måste tagas i betraktande och äfven varit föremål för olika uppfattning af kommitterade, synas icke blott tillåta, utan till och med kräfva en förenkling i framställningen genom hvardera frågans behandling för sig.
Den enhällighet, med hvilken kommitterade ansett staden Sala vara en punkt, dit norra stambanan borde dragas, har emellertid lemnat rum för flere 31 skiljaktiga meningar rörande lämpligaste läget för en jernväg intilldess denna punkt kunde uppnås; hvaremot frågan om jernvägens fortsättning från Sala till Gefle-Dala-banan framkallat endast en meningsskiftning.
Det har synts kommitterade vara lämpligt, om äfven till formen ovanligt, att förutskicka en kortfattad redogörelse för dessa skiljaktigheter, särdeles som en sådan redogörelse torde i det följande bidraga att klarare framställa frågan i sin helhet, på samma gång det icke lärer kunna nekas, att rättvisa derigenom vederfares minoritetens meningar.
Pluraliteten af kommitterade har ansett en stambana norr om Stockholm böra ledas öfver Almarestäke, vester om Sigtunafjärden, till Örsundsbro och med en grenbana derifrån till Upsala, samt ifrån Örsundsbro till trakten af Sevalla kyrka och vidare till Sala, äfvensom från sistnämde stad till Korsnäs station å Gefle-Dala jernväg.
Denna stambanans rigtning till hela sin längd, eller från Stockholm till Gefle-Dala jernväg, hafva endast undertecknade Cronstedt och Sjöberg ovillkorligen omfattat.
Beträffande deremot först den sålunda bestämda linien frän Stockholm till Sala hafva undertecknade Frestadius och Starck väl ansett banan böra gå vester om Sigtunafjärden till Örsundsbro med grenbana till Upsala, men i fråga om vägen från örsundsbro föredragit den af jernvägsundersöknings-kommittéen alternativt uppgifna och jemväl undersökta linien från sistnämde punkt till Sala.
Undertecknad Hazelius, som ansett sträckningen öster om Sigtunafjärden vara itatt föredraga, under villkor att banan sedermera blefve utlagd från Upsala till örsundsbro och vidare öfver Sevalla till Sala, har likväl af den anledning, att pluralitet icke kunnat vinnas för en sådan mening, öfvergått på deras sida, hvilka förordat banans dragande vester om Sigtunafjärden till Örsundsbro med, grenbana till Upsala, under antagande derjemte af banans fortsättning från örsundsbro öfver Sevalla till Sala. — Å andra sidan hafva undertecknade Bennich och Taube gifvit företräde åt en bana öster om Sigtunafjärden till Upsala, och vidare derifrån i rak linie till Sala, i öfverensstämmelse med undersökningskommittéens ofvanberörde förslag.