Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är alltså hufvudsakligast till lduns ärade läsarinnor utom städerna, jag denna gång vänder mig med ett litet råd; naturligtvis kunna äfven sparsamma och hän- diga stadsfruar, vid genomläsandet af min lilla upp- sats, finna något värdt att taga vara på.
Hvad som än skall förgyllas, måste hafva fin yta, emedan det minsta fel synes, sedan guldet kommit på, därför göres det föremål, som skall förgyllas, väl rent, möjligen förekommande hål och sprickor kit- tas med ett kitt, bestående af slammad krita och lim- vatlen; detta kitt måste användas något varmt.
Sedan underberedningen är färdig, fernissas hela ytan med spritfernissa, minst två gånger; därefter, när spritfernissan torkat, strykes med en borstpensel anläggningsfernissa jämnt och ej för tjockt öfver före- målet, hvilket sedan sättes på ett damfritt ställe för att torka, hvilket drager minst 12 timmar; absolut torrt får det ej bli, utan när man känner med fing- ret på den fernissade ytan, skall den klibba, utan att sme ta.
A r det lagom torrt, skrides till förgyllningen, hvar- till användes Metall, oäkta.
Metallen har för invändiga arbeten stor fördel framför det äkta guldet, för det första i sin prisbil- lighet; en bok metall om 25 blad kostar endast 10 öre, då en bok äkta guld kostar 1 kr.
a 1: 20 med samma antal blad.
För det andra är metallen mycket lätt att sköta, man kan taga hvart blad med fingrarne och lägga på arbetet, utan att bladet fastnar vid fingrarne, hvilket det äkta guldet ovilkorligen gör.
Förgyllare använda också endast metall, utom till poleradt guld, då det äkta måste tillgripas.
Bästa tillvägagåendet vid förgyllningen följer här.
Byggen på boken klippes bort, hvarefter ett bok- blad och ett metallblad tagas på en gäng, läggas på den fernissade ytan, med metallen närmast, och till- tryckas med en torr pensel eller bomullssudd; sedan borttages papperet och ett nytt tages från boken o. s. v., tills hela arbetet är pålagdt.
Vid större fördjupningar, där ej första laget af metallen räcker till, lägges ett andra eller tredje hvarf, tills alla fördjupningar äro täckta af metall.
Nu stötes försiktigt med penseln, så allt guldet fastnar, hvarefter det putsas med en bomullstapp; det får nu ytterligare torka, helst ett par dagar.
Sedan föremålet är torrt, bör det fernissas med spritfernissa för att blifva hållbart; fernissningen sker i ett varmt rum i närheten af en varm kakelugn, emedan det annars händer, att hela arbetet blir matt.
En liten tillsättning af gummi gutta till spritfer- nissan ger en varmare, mera guldliknande ton åt metallen.
En liten tillsats krita gör att guldet blir matt, hvilket är af god effekt, om det användes smakfullt.
Ar allt riktigt utfördt efter ofvanstående beskrif- ning, har man erhållit ett resultat, lika vackert som om en förgyllare hade gjort arbetet.
Vill man hafva ett arbete, afvikande från de van- liga förgyllningarne, kan man med kulörta spritlac- ker, som anbringas på guldet, erhålla det vackraste resultat.
Kulört spritlack finnes af gul, röd, blå och grön kulör.
Genom att blanda de olika kulörerna med vanlig spritfernissa erhålles ljusare toner, genom att blanda två eller flere med hvarandra erhålles olika nyancer.
Vill man hafva föremålet försilfradt, helt eller del- vis, användes tenn eller aluminium, som äfven finnes i blad, och användes samma förfaringssätt som för metallen; de kulörta spritlackerna lemna t. o. m. ett vackrare resultat på hvit än på gul metall.
Till utvändigt arbete användes endast äkta guld, utan spritfernissning.
En annan art af förgyllning är den s. k. bronse- ringen; härtill användes metall i pulverform, ytterst fint fördelad s. k. brons.
Den kan användas på åtskilliga sätt, men endast för invändigt arbete, den göres i en mängd kulörer; de vanligaste äro: guld, silfver och koppar.
Om underarbetet gäller det samma som för metall.
Anläggningsfernissa kan äfven här användas, bäst är dock kokt linolja.
Den strykes på och får torka till klibbighet, då man tager en bomullstapp, doppar den i bronsen och öfverfar lätt det fernissade föremålet; man måste doppa bomullstappen mycket ofta, annars fastnar bomull i fernissan.
Ett annat sätt är: i s. k. bronstinktur, som icke är annat än kopal, utspädd med terpentin, iröres brons, hvarefter den sålunda bildade bronsfärgen strykes på föremålet.
Detta förfarande lemnar dock icke så vackert re- sultat som det första.
Ett tredje och vackraste sätt är att stryka det föremål, som skall bronseras, med oljefärg; kulören kan vara olika; till guld användes mörkgrön eller brungrön färg, till silfver svart eller grå, till kop- par brun.
När färgen torkat till klibbighet, suddar man brons på alla höjder, bäst med fingrarne, annars med en liten bomullstapp, och aktar sig noga, att någon brons kommer i fördjupningarne; på detta sätt framställd bronsering är den naturligaste för imiterande af euivre poli, gammal brons o. d., bero- ende på hvad färg och brons, som användas.
Kulörta bronser kunna endast användas på l:sta eller 3:dje sättet, alltså ej i bronstinktur.
Bronsen fernissas y.
All materiel till förgyllning och bronsering finnes hos färghandlaren.
B. Smånotiser från kvinnovärlden.
Vid Nya lduns samkväm den 4 dennes lem- nade fröken Anna Whitlock i ett föredrag om Bal- kanhalfön en redogörelse för Bené Millets arbete Autour des Balcans.
Fröken Selma E k föredrog några sånger af Gounod, Kjerulf och Ika.
Utsällda för aftonen voro: en serie akvareller, ita- talienska studier, af fröken Ellen Jolin, två pastell- målningar af fröken Emma Toll och oljemålningar af fröken Hedvig Strandberg samt ett pastellporträtt af fröken W.
A:son Falck.
* En » tidningskvinnas » jubileum.
Fröken Klara Berglund, som den 1 dennes för 25 år sedan trädde i Nerikes Allehandas tjänst, där hon under en lång följd af år biträdt till en hörjan i sätteriet och sedermera vid expeditionen och kontorsgöromå- len, biet nämnda dags morgon föremål för en an- språkslös hyllning af tidningens redaktion och per- sonal, som i henne alltid högt värderat den ordnings- älskande, samvetsgranna medarbeterskan och vänfasta, välvilliga kamraten.
Af tidningens ägare ihågkoms fröken Berglund med en värdefull gåfva, ledsagad af en hjärtlig, erkänsam skrifvelse.
Fröken Berglund har, under den långa tid hon varit anställd vid tidningen, hvarje dag, oberoende af årstiden och väglaget, vandrat den långa vägen från och till sitt barndomshem Loviselund vid södra tegelverket, ett kärleksoffer för gamla föräldrar, som kanske få af nutidens bekvämlighetsälskande ungdomar skulle underkasta sig.
I elfte timmen.
et finnes ej mer än ett intresse som i dessa da- gar sysselsätter, ja, vi kunna säga uppslukar hela vår hufvudstad — den lysande Publicist- karnevalen, som i morgon går af stapeln i Circus.
De arrangement, som för denne unika fest vidtagits, öfverträffa allt hvad förut i samma väg presterats, och utom de rent dekorativa anordningarna, som bli bländande, utom förmånen af ett utrymme för dans och buffeter, som är det största i Stockholm före- kommit, bjudes ett fullständigt program af drama- tiska divertissement.
Våra dagliga tidningar ha re- dan meddelat detsamma.
Men det bästa af allt — du älskvärda läsarinna, som naturligen ej kan underlåta att deltaga i denna säsongens mest lysande fest — det bästa är dock, att Publicistkarnevalen kan betecknas som en fest af den allra bästa ton.
Den kungliga familjen och dess höga danska gäster ha låtit tillkännagifva sin afsikt att höja dess glans genom sin närvaro, allt hvad hufvudstaden eger af värld samlas ock dit.
Skulle då ni saknas?
Nej — det kunna vi ej tänka oss.
Helt visst har ni långt före detta fattat ert beslut och vidtagit edra anordningar.
Hvarom ej; kanske i detta ögon- blick de sista biljetterna säljas vid Allmänna tidnings- kontorets disk.
Har ni försummat er in i den elfte timmen — då gäller det att skynda!
Ej mindre än trenne gäster upp- träda för närvarande vid kongl.
operan: d:r Bottero, fröken Gina Oselio o c h fru Olefine Moe — alla framkallande det lifligasle intresse hos den opera- besökande publiken.
Fröken Oselio uppträdde första gången i fredags i titelpartiet i Leonora, där hon som förut skördade det lifligaste och mest välförtjänta bifall.
Och i tisdags hade man nöjet få höra såväl henne som d:r Bottero i » Mefisto- feles ».
Att framgången äfven här var gifven o c h bifallet af lifligaste art, behöfva vi knappast nämna.
Fröken 0:s nästa uppgift lär bli Carmen.
— Huru värderade och alltid gärna hörda de nyssnämnda båda artisterna äro, undra vi dock, om ej denna gång det största intresset fäst sig vid den tredje gästen, fru Moe.
Efter att i tio år hafva varit borta från k. operans scen, där hon förut varit en af publikens förklarade favoriter, gjorde hon nu sitt återinträde vid densamma som Adéle i » Svarta dominon », ett parti som räknats till hennes allra bästa.
Redan vid sitt inträde i första akten helsad med bedöfvande applåder, fick hon flere gånger under aftonens lopp, såväl för öppen ridå som efter aktsluten, mottaga de mest entusiastiska bevis på publikens minnesgodhet och sympati.
Också tyckes hennes stämma förundransvärdt väl hafva bibehållit sig.
Särskildt klinga tonerna i det högre registret runda och fylliga; det lägre registret är däremot något beslöjadt liksom ock hennes talorgan.
Härmed öfverser man emellertid gärna för det alltigenom musikaliska o c h intelli- genta i hennes föredrag samt hennes varma och lifliga spel, hennes uttrycksfulla mimik o c h väl afrundade gester.
En lätt förklarlig inre rörelse lade en viss sordin på hennes uppträdande i första akten; andra (särskildt arragoneservisan) o c h tredje akterna gåfvos däremot med erkännansvärdt lif i såväl sång som spel.
— Vi antaga, att detta parti ej blir det enda, i hvilket fru M. kommer att upp- träda.
Dramatiska teatern uppförde i går torsdag för för- sta gången Echegaray ' s 3-akts-drama » Bernardo Montilla » med hr Elmlund i titelrollen.
Till efterpjäs gafs » Arfskiftet », lustspel i 1 akt af Ivan Turgenjeff.
Vi hinna naturligen ej nämna något vidare härom förrän i nästa nummer.
Svenska teatern gifver fortfarande med god fram- gång folkskådespelet » Kumlander », där titelrollen som bekant på ett oöfverträffligt sätt utföres af dir. Holmquist själf.
Vasateatern gaf i onsdags för första gången 4-akts- lustspelet » Sodom och Gomorra ».
Filharmoniska symfoniorkestern gaf i tisdags sin sjunde konsert i Musikaliska akademien.
Som hufvudnummer stod på programmet Beethovens Eroica-symfoni, en af mästarens allra förnämsta.
Frånsedt några ojämnheter, var utförandet på det hela taget berömvärdt.
Orkestern utförde därjämte en högst originell rhapsodi af den ryske tonsät- taren Glinka.
Hufvudintresset var emellertid å denna konsert fäst vid återknytandet af bekant- skapen med den högt värderade o c h framstående violinvirtuosen Emile Sauret.
De solida egenska-
per, som vid hans uppträdande härstädes för åt- skilliga år sedan förskaffade h o n o m hela den mu- sikaliska publikens beundran och sympatier, fram- trädde nu o m möjligt i ännu högre grad.
Ett så fint och själfullt spel, som kännetecknade utföran- det af Mendelssohns välbekanta violinkonsert, torde näppeligen kunna öfverträffas.
Och att hr Sauret äfven är en mästare i det rent tekniska hade han tillfälle visa särskildt i » Souvenir de Moscau; &gt;, komponerad af honom själf.
Redan vid sitt första inträde mottogs konstnären af en ihållande bifalls- storm, s o m sedermera efter hvarje utfördt num- mer blef ännu intensivare.
Hr Sauret uppträder ånyo i afton, då Filharmo- niska symfoniorkestern gifver sin sista abonne- mentskonsert för säsongen.
Musikföreningen utför lördagen den 18 dennes i Östermalms kyrka Mendelssohns världsberömda, här förut aldrig i dess helhet hörda oratorium » Paulus ».
Titelpartiet sjunges af hr Salomon Smith.
Idun af Jjtlha Ijtnfjf.
(Forts.) 1 ertarelli var djupt olycklig.
Han försökte bota sig genom att resa bort, han tvin- gade sig att endast sällan aflägga visit ' \ hos Grays; men intet hjälpte — — — — Elena var j u ändå öfverallt med h o n o m — hen- nes bild var i hans hjärta, och hennes kling- ande skratt tonade alltjämt i hans öron.
Förintad vände han sig slutligen till sin älska- des moder, och till hans öfversvallande glädje fann den förståndiga frun ingenting orimligt i ett giftermål, ingånget emellan en man af hans ålder och en flicka så ung som Elena.
» Men, mrs Gray, » hade bankiren klenmodigt invändt, » har ni fullt besinnat, huru stor skil- naden i ålder verkligen är — jag är snart en gubbe, då er dotter däremot ännu är nästan ett barn? » » Utjämnar då ej kärleken allt? » hade mrs Gray svarat, hvarpå bankiren ifrigt sport: » Men är det möjligt, att Elena kan älska mig — älska mig tillräckligt för att vilja bli min hustru? » » Fråga henne, det är j u det enklaste.
Såvida den moderliga instinkten ej bedrar mig, har hon er kär, ja, långt kärare, än hon kanske i sin barnsliga oskuld ännu fattar.
Har ni för resten ej själf observerat de glänsande blickar, hvarmed hon alltid helsar er välkommen, och har ni al- drig lagt märke till det spända intresse, hvarmed hon lyssnar till edra o r d?
» » Gifve Gud, att ni har rätt! » hade Bertarelli då utropat, under det att han med den mest stor- mande tacksamhet tryckt mrs Grays hand till sina läppar.
Här blir den resandes tankegång tvärt af bruten genom signalpipans skarpa hvissling, s o m i den tysta natten på det obebagligaste sätt berör ban- kirens öfverretade nerver.
Genom vagnarne ilar därpå en skakning, o c h tåget står stilla, dörrar slängas upp och konduk- törerna r o p a: » Capua, Capua! » » Ha vi då ej kommit längre? » undrar Bertarelli.
Det tyckes h o n o m en hel evighet, sedan han for ifrån Neapel.
Han har j u i tankarne redan genomlefvat mer än hälften af en vanlig mans- ålder.
Hur långt har han då egentligen nått?
Jo, det är sannt, till det ögonblick, dä han med sydlän- dingens glödande vältalighet tolkar sin kärlek för Elena, s o m därvid djupt rodnat o c h röjt den älsk- ligaste förvirring.
Hon var öfver all beskrifning skön med sitt guldblonda, vågiga hår, som omslöt det välfor- made lilla hufvudet, och med sina stora blå ögon, hvilka så trofast blickade upp till h o n o m, fulla af ljufva löften, medan ett frimodigt och gladt » ja » hade ljudit likt en härlig musik i den ifrigt lyssnandes öron.
Bankiren hade haft svårt att lägga band på sitt jubel.
Var det möjligt, att.
han hade uppnått den svind- lande lycka, s o m han så länge hade ansett för blott en hägring?
Elena skulle då bli hans, hans egen lilla hustru!
Månne han ej stod under inflytelsen af en här- lig dröm, ur hvilken han skulle uppvakna till en nykter verklighet för att se alla de skimrande luftslotten ramla?
Bertarelli tycker sig ej mer vandra på denna jorden, ty den lott, s o m blifvit h o n o m till del, synes h o n o m alltför himmelsk.
Och han går ofta omkring liksom under trycket af ett rus o c h är isynnerhet utom sig af hänryckning den dag, då han efter den katolska, den borgerliga o c h den reformerta vigselns slut ändlligen för sin brud långt, långt bort till en af de mest undangömda de- lar, han kunnat uppspåra emellan de höga schweil- zerbergen, där de nygifta tillbringade sin smek- månad, o c h hvarifrän de återvände till Neapel, fast öfvertygade o m, alt ett sällare äkta par än de funnes ej på hela jordklotet- Ja, de voro öfver all beskrifning lyckliga, ända till dess en dag sorgen trädde fram för att på- minna dem, att på jorden gifves ingen ogrumlad njutning.
Mrs Gray insjuknade, o c h läkaren förklarade strax det onda obotligt.
Länge redan, fastän af ingen anad, hade en smygande sjukdom tärt på den, allt sedan mannens död, klena kvinnans sköra lifstråd.
Makarne vakade natt och dag vid den dyrkade moderns sida, och under smärtans lenande o c h höjande inflytande tilltog deras kärlek ytterligare i djup och styrka.
När slutligen mrs Gray i Elenas armar utan- dats den sista sucken, kastade sig den unga frun till mannens bröst för att där gömma sitt tår- dränkta ansikte, och då förstod han, att nu var hon hans, helt och odeladt.
Den tolfåriga Lizzi blef naturligtvis makarnas arfvedel.
Bankiren hade lofvat den döende m o - dern att sörja för och vaka öfver henne, sam- vetsgrannt som en far.
Men en spädare varelse skulle snart också taga det unga parets tankar i anspråk i en liten dotter, som Bertarelli, till den unga moderns dagliga för- skräckelse, nästan tycktes vilja ta lifvet af genom sina häftiga smekningar och kyssar.
Ja, bankiren är nära nog narraktig i sin gräns- lösa kärlek till den lilla, som han obetingadt an- ser för ett underbarn.
Den ena timmen efter den andra tillbringar han i barnkammaren, där han ofta roar Elena med att upptäcka både möjliga och omöjliga likheter emellan mer och dotter.
De disputera nu jämnt öfver den lillas utseende, ty bankiren påstår hård- nackadt, att hon blir hustruns trogna afbild, då däremot Elena hos henne finner faderns anlets- drag.
En dag — ack, huru lifligt Bertarelli nu minns det — rusar den unga frun andlös in på kon- toret och ber sin man strax följa med upp i barn- kammaren.
Förskräckt, undrande hvad s o m månde stå på, gick han med Elena, som brådskande drog ho- nom bort till vaggan och löste mössan från bar- nets hufvud, å hvilket visade sig ett fint mörkt hår.
» Ser du, » hade hon därvid triumferande utro- pat, » flickan kommer ändå att likna dig!
Hen- nes bår är snart lika svart som ditt eget. » Modern lyfte därvid upp barnet och höll dess lilla hufvud tätt intill faderns.
Bertarelli hade just ingenting svarat, ty han hade försjunkit i stum beundran.
Huru skön var hon ej, den unga modern, själf nästan ännu ett barn!
Med den lilla på armen bildade hon en grupp, värdig att fästas på duken af den störste målares pensel.
Man skulle ej kunnat uppleta en mera tilltalande modell till en helig madonnabild.
Då senare o m aftonen makarne åter började att samspråka o m barnets hårfärg, gjorde ban- kiren sin fru uppmärksam på de hvita strimmor, hvilka nu här o c h där blänkte i hans eget, förut så korpsvarta hår.
Inbjudningen tiii Pristaflan sid. 148.
1891 4 e haft.
, DAGNY TIDSKRIFT FOR SOCIALA OCH LITTERARA INTRESSEN FREDRIKA-BREMER-FORBUNDET ' RiksdC %geii och fiichkololntil EJlr 07wd, Niigot om den upyfoshtilude kritiken selene Dxkntnl, Hedda Gtilblei M S, Knstimm, seet gjeniiem de seneie k s skjonlittei,zfui E L, Syster Rose Gerhude och de spetalske p&amp; Sandvichso.unn Louzse A~Zmsen, Lidt fra en Fdlesskole i Norge Meddelanden fran Fredrika-Bremer-Forbundet Prlstaflan. '
För Förbundets medlemmar kr 2 50 Pris pr hrgång {For icke medlemmar 400.
Ledning for hemstudier inom olika amnen lamnas af Fre- drika,-Bremer-Forbundet Ledningen innefattax 1) AZZwmnm] &amp; d eller a,~tvtsrtz~2gar s wande Zitt~atzrt, &amp; gift l kr.
2) S t d q Z m.
5 9 3) RM oeh f m t s a t t M ' it2ny, hvarwd lajungen hm rdtt att hvm fjortonde dag ursanda en s3rriWig upy- sats och forfrabgningar 1-5 Afgift for hal&amp; for hvaqe amne Nazinare upplysningar meddelas genom FredrikaJ3remeï- Forbundets byrh -- -.
Riksdagen och flickskoIorna.
*) Under loppet af nära femtio år har tid efter annan inom riksdagen väckts förslag, som afsett kvinnobildningens höjande.
Vid 1844 års riksdag väckte magister Anders Lagergren p&amp; riddarhuset motion om upprättande af en nor- malskola för fruntiinmersundervisningen.
Förshget vann för tillfallet ingen framgång, men den tanke, det innebar, kunde icke falla.
l 8 5 9 - 6 0 års riksdag beviljade rikets stan- ner anslag till upprättandet af högre läi-+rinneseiniiiarium och vid påföljande riksdag äfven till inrättandet ' af en med se- minariet förbunden öfningsskola, statens normdskola för flickor.
Däremot hafva hittills alla försök strandat att förma riksdagen att bevilja anslag till inrattandet p&amp; offentlig be- kostnad af högre flickskolor.
Men on1 a n sålunda inga offentli@ flickskolor kommit till ståmd, k m det dock ej sagas, att de bemödanden, son.
i detta afseende gjorts af regeringen och af enskilda perso- ner, varit utan frukt.
Den vid riksdzigzarim förda dislsussio- lien har utan tvifvel bidragit såväl att klargöra frågans vikt och betydelse som att ELdagzalagge .behofvet af statens hjälp i en eller annan form, och resultatet däraf har blifvit d e t, understöd $t redan befintliga flickskolor, som år 1874 första gången beviljadt å extra stat till ett belopp af 30,000 h.; sedan öfverflyttats till ordiimrie stat och srniningom ökats, tills det vid 188 2 ars riksdag bestamdes till 70,000 kr .. Att emellertid denna summa redan då var otillräcklig, var klart för hrar och en, som iiågot sysselsatt sig med denna fråga.
Redan vid sistnämnda riksdag väcktes derföre motion om att det af regeriugen begärda anslaget mitte utgå med 1 0 0,O 0 0 kr.
i stallet för med 70,000, och vid de tre följande riks- dagarna väcktes motioner i - samma syft.e.
Dessa afslogos *) Separat-aftryck af denim artikel lim utdelats till ka,iiirnsnas ledsinöter fy5gau om förliöjdt anslag till flickskolorna förekoin inför riks- redsii .i~z~znn c1 a g en.
Dnqny.
emellertid, men d i salsom det förnämsta skälet till afslag anfördes, att erfarenhet Saknades salväl om beskaffenheten som om resultatet af den vid de högre flickskolorna med- delade undervisningen, väcktes inom riksdagen förslag om en slrrifvelse tii Kongl.
Maj: t med begiran om utredning af dessa förhållanden.
I enlighet härmed ingick 1885 alm riks- dag till Kongl.
Maj: t med underdånig anhallan, att Kongl.
Maj: t ' ticktes 1&amp;ta undersöka, huru undervisningen i de en-.
skilda högre skolorm för kvinlig ungdom bedrefs och hvilka resnltnt af densamma dittills vunnits samt att af de upplys- ningar, som genom undersökningen erhällits, gifva, riksdagek del.
En komité tillsattes för detta iindmB1, och de af den- samma företagna &amp; dersökningarna ha otvetydigt gifvit vid handen, att flickskolorna i allmänhet, efter mattet af sina krafter, sträfva att fylla sin ansvarsfulla uppgift och att det .väsentligen.
är deras dåliga ekonomiska s t ä h i n g, som bär skulden för de befintliga bristerna, vare sig dessa framträda i form anf mindre god uudervisning, olaimplig anordning af de resp. läroämnena och lärokurserna, dålig lokal eller otill- räclclig och bristfällig materiel.
Då dessa förhållanden icke kunna anses rara d m ä n t kända, torde det ej vara obefogadt att med iiiigsa ord G r - maré belysa dem.
Att undervisning&amp; i ~iclcskolorna understundom lämnas itskilligt öfrigt att önska, beror .i första rummet därpå, att skolorna i allmänhet icke hafva räd att anstilla kompetenta lärarinnor, åtminstone ej i tillräckligt antal, utan mingen ghng miiste nöja sig med personer, som hvarken aga erforder- liga unslraper eller pedagogisk utbildning .. Ofta besättas Iärariiineplatser med unga flickor, som efter slutad skolkurs, under- vistelsen i hemmet, önska någon regelbunden syssel- sättning, och dessa, som icke iiro hänvisade &amp; t lefva, på in- komsten af sitt arbete, kunna naturligtvis nöja sig med en mycket l å g aflöning.
Visserligen utveckla itskilliga af dessa lärarinnor ett aktningsväxdt nit och intresse, men de salrna ofta förutsättning för att bli goda lärarinnor, och om än i skolornas högre klasser meddelas en bättre under~isning, dels d kompetenta lärarinnor, dels af l ä ~ a r e vid allmänna läro- verken, så Iran resultatet af.
undervisningen i dess helhet under sådana förhalllaiiden icke bli tillfredsställande.
t: l
119 - Men afven där skolans tillgångzzr inedgifvit anställandet alf en duglig lärarepersonal, har bon sällan kunnat aflöna den s i, som billigheten och hennes eget välförstådda intresse fordrat.
Flickskoleko~it6n har härom yttrat, att man vid an- rik- blicken.
af flickskolps lönef örhållanden måste ~~&amp;c ?gifva tiglhete~z C$ det phstdendet, att 7~ost9zacZerna för den sve9zs7ca Jlic7c- s7~02eznzcZ~.vis~zi9zg~2.
till ic7~e rilzgcl del.
bestrides kirarimzorm D.
Med endast få undantag har lönen varit nätt och ja,mnt s i stor, att den räcke till att fylla de nödvändigaste behofven.
Därom vore ej så mycket att säga, om.
lärarinnan efter nigra år kunde erhålla någon löneförhöjning, m e n detta iiitraffar jämförelsevis sällan.
Under de senare åren ha flere skolor till och med nödgats icke obetydligt nedsätta lär ?rinnornas löner, hvillcet varit så .,mycket# kännbarare, som lefnadskost- naderni under tiden rätt be$dligt ökats.
På ' l&amp;rarinnor i fi-ämmande språk ställes därjämte numera vanligen .den for- dran, .att de under längre eller kortare tid skola h i idkat språkstudier: i utlandet.