Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om det ej kan nekas, ali ju principen af 1788 års Författning föranledt detta förnekande af mensklig barmhertighet, denna förstämning af begreppet om rättvisa och billighet, och att under dess snart 52-åriga tillvaro, antalet af fattighjon och correctionister tilltagit i samma nion, sorn principen utbildat sig, så torde ej eller kunna bestridas, att det är lagstiftarens oeftergifliga pligt att ända till roten upprycka den törneplanta, hvartill berörde Författning lagt fröet.
Detta har varit min afsigt, föranledd icke af en för tillfället antagen åsigt, utan af ett flerårigt begrundande af ämnet.
Jag har således ansett, att Utskotten bordt utgå från den synpunkt, att alla hinder för en fri, välfrejdad medborgare, som ej ännu tillhörde fattigh jons-classeii, att flytta från det ena till det andra samhället, måtte undanrödjas, och jag har, med antagande af en sådan frihet för den fattige arbetaren, att sjelf bereda sig försörjnings-tillfälle, föreställt mig, att ingen annan än den, sorn af ålder, sjukdom eller bräcklighet är oförmögen att sjelf sig försörja och dertill saknar alla andra utvägar, borde utgöra föremål för fattigvårds-lagstiftning, med undantag af fattiga, värnlösa harn, hvilkas upptuktelse till mötiga samhällsmedlemmar bör utgöra samhällets oeftergifliga pligt att besörja.
Jag har likväl icke förbisett, att, med uppliäfvande af all rättighet för Communerne alt utestänga inflyttande personer, skulle den olägenhet kunna uppkomma, att det ena samhället, om ock blott för kortare tid, Lag- samt Allm, Besv,- och Ekon,-Utskottens Bet'änkandey N'.o fy.
Liefve vida mera betungadt med fattighjon, än det andra.
Ehuru jag för min enskildta del ej skulle ett ögonblick draga i betänkande att föredraga detta äfventyr framför de nu gällande grymma, och jemväl framför de af Utskotten föreslagna något mildare restrictioner, har jag dock ansett denna olägenhet kunna bortfalla genom det enkla medel, att för hvarje Län bildas en gemensam tillgång, hvars ändamål skulle vara att, om ej till fullo, åtminstone till en större del ersätta de samhällen, sorn tilläfventyrs få, i förhållande till sin folkmängd, ett större antal fattighjon att försörja,, än medeltalet af fatiighjon i hela Länet slår till folkmängden.
Erkännande, att Utskotten ådagalagt en omisskännelig afsigt att i någon more lossa de tvångsband, sorn för närvarande äro pålagda den arbetande folkclassen, befarar jag, att Utskottens ädla afsigt endast högst ofullkomligt kan vinnas, så länge hvarje socken eller församling ålägges att, på egen bekostnad oeh utan all ersättning eller understöd, försörja sina fattige; hvilken bestämmelse alltid underhåller en afundsam farhåga bos den ena socknens invånare att få större fattigpersonal, än den andra, oeh alstrar bemödandet att frånskjuta sig sina egna och utestänga andra socknars fattige (se 1.). — — —• — — — — — — Så länge det icke är förbudet för socknar att sönderdela sig i mindre fattigyårds-samhällen eller rotar, med underhålls-skyldighet af hvar sina fattiga (hvilket §.
2. medgifver); — — — — —. — — så länge en ökad, i vissa fall orimlig, underhålls-skyldighet åläg ges husbonde, sorn pä sina egor upplåter bostad åt personer, hvilka misstänkas att kunna blifva fattige, likasom det vore ett brott alt ”herbergera den hilsville” (se 5, 6 och 7 §§.).
—• — — — — — — — så länge det beror af Socken-Nämnd att tillåta eller vägra laga inflyttning, på grund af dess eget arbiträra bedömande, om den inflyttande bar ”synbar utväg för bergning eller ej” (se i 5 §.).
Den i 16 §. uttryckte föreskrift: ”häremot må ingen i och för äfventyret af framlida faltigvårds-tunga inskränkas i rättigheten all välja vistelseort, ” låter i sanning liberalare, än den i sjelfva verket är, ty det fattiga arbetsfolket är ej i tillfälle att ”välja bosiad” annorlunda, än genom öfverenskommelse med jord- eller husegarne, och då en kostsam underhålls-skyldighet ålägges honom, i fall han lyssnat lill den nödställdes böner om tali öfver hufvudet, fruglar jag, att valet af vistelseort inskränker sig, för den fattige- till ett medgifvande på papperet.. o/t Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon,-Utskottens Betankande, N.-o 5.
I alla fall om det skulle, tvertemot den för mantalsskrifningen hittills' vidhållna princip, blifva tillåtet, att folket hädanefter får ho i ena socken , eller till och med i den ena provinsen och fortfarande varda mantalsskrifvet i den andra, föreställer jag mig, att en högst betänklig oreda skulle deraf uppstå, likasom de föreslagna protesterne mot mantalsskrifningen och dermed åtföljande rättegångar torde hädanefter blifva ännu mångfalldigare än striderna — de sorgliga striderna — om de fattiga hittills varit.
Jag vågar ej trötta med en utförligare analys af förslaget, utan tillåter mig att, till åskådlig utveckling af mina åsigter i ämnet, bifoga, såsom min enskildta mening, uppränning till åtskillige dels nya, dels förändrade §§, genom hvilkas antagande, med uteslutande af andra förslaget, efter min öfvertygelse, bättre uppfyllt det åsyftade ändamålet.
Den emot mitt förslag allmännast framkastade invändning, att socknarne ej skulle med den sorgfällighet söka förekomma fattigvårdsheliof, och icke eller vara så nogräknade vid bedömmandet af de till fattigunderstöd antagne personers behof, om en större samhällighet skulle dela utgiften, såsom gemensam, tillåter jag mig bemöta med den erinran, att mitt förslag ingalunda åsyftar, hvarken att socknarne skola få en till fulla beloppet uppgående ersättning för underhållet af sina fattiga, icke eller att de skola sjelfve få bestämma ersättningssuraman, hvilket 16 § af mitt enskildta förslag närmare utvisar.
Det faller sig klart, att, om mitt förslag hade vunnit majoritetens bifall, hade ett sammanträde med Stats-Utskottet måst ega ruin för dispositionen af Bränvinsbrännings-skatten.
Långtifrån att dåras af den föreställning, att det förslag, jag afgifvit, omfattar de bästa utvägarne för bildandet af gemensamma Länsfonder, tror jag, att Friherre Sprengportens förslag att dertill använda mantalspenningarne, eller Friherre von Krcemers, att för likartadt ändamål anslå en del af Bevillningen, kunde i vissa fall, åtminstone såsom erbjudande en orubbligare tillgång, ega företräde; men då brännvinets omåttliga bruk onekligen alstrar fattigdom, har jag ansett beskattningen för dess tillverkning böra företrädesvis anslås för fattighjonens underhåll.
I alla fall är det icke vid detailierne, utan vid principen, jag fäster största vigten.
Min afsigt har varit och min varma föresats är, att icke åsidosätta något tillfälle att emancipera våra vanlottade bröder ur det slafviska tvång, hvari de nu tråna efter frihet.
Om detta syfte erkännes såsom godt, och om den princip för fattig vårds-ordnandet, som jag antydt, skulle någon Lag- samt Allni. Bcsv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N\o 5, 25 gång magta alt göra sig gällande, tviflar jag ej, alt icke utväg skall utfinnas för anskaffande af medlen, helst frågan är af en genomgripande vigt för hela samhället.
Forsla q. §. 1. 1 morn.
Hvarje Socken på landet, eller i stad hvarje Församling, skall vårda sig om fattiga, värnlösa barn och medellösa personer, sorn äro af ålder, sjukdom eller bräcklighet oförmögne att sig sjelfve försörja. 2 moni.
Tvänne eller flera Socknar måga förena sig om gemensam fattigvård; äfvensom Socknar på landet eller Församling i stad måga, efter öfverenskommelse, dela sig i mindre områden för fattigvårdens besörjande, men cj för dess bekostande, som i intet fall må fördelas på mindre samhälle än Socken. §. 2.
Län inrättas en under Pröfnings-Comiteens disposition ställd fond, ur hvilken de samhällen, som blifva med fattigvård mest betungade, njuta understöd, efter de grunder och på de villkor, som här nedan bestämmas i 17 <§. §. 3. 1 morn.
Ingen, som eger förmåga att med arbete förvärfva sig uppehälle, må anses såsom fattighjon, eller ega anspråk på fatlig-underslöd. 2 morn.
Ett sådant understöd är en nödhjelp af christeligt deltagande för den lidande, hvarpå ingen eger rättighet att pocka. 3 inom.
Understödet är ock ett förskott, hvarföre emoltagaren slår i skuld, som bör godtgöras, i den nion möjligheten det förr elier senare medgifver.
För barn under 15 år vidlåder skulden alltid deras föräldrar, hvaremot barnen sjelfve äro frikallade från betalningsskyldighet för hvad dem intill denna ålder påkostas, i vidsträcktare nion, än Författningen om fosterbarn bestämmer. §. 4. 1 moni.
På hvart och ett Fattigvårds-samliälle ankommer alt, under iagttagande af föreskrifierne i denna Stadga, och, med ledning af de Bih. till R, St. Fröt. 1840. 7 Sami. 2 Afd. 3 Haft. 4 26 Zag- Allm, Besv,- och Ekon,-Utskottens Betänkandej N-.o 5,. allmänna grunder för deras tillämpning, som af Pröfnings-Comitéerna bestämmas för hvarje
Län, ordna fattigvården på sätt, som efter ortens beskaffenhet och serskildte förhållanden finnes tjenligast. sc morn,.
Lika. med Utskottens förslag i 2 §. 2 morn., §. 5.
Lika med 3 §. i Utskottens förslag». §:• & Lika med 4 §. §- 7; För Tjenstehjon, Statfolk samt Handtverks-, Bruks- och Fabriksarbetare, jemte deras hustrur och hemmavarande barn, skall husbonden,, under löpande tjensteåret, ansvara för försörjning, så att icke de falla fattigvården till last;- dock med rättighet att, om han villaf deras tillgångar eller arbete åtnjuta ersättning för den kostnad, han sålunda, fått vidkännas, § 8. i- morn.
Viii utdelande af fattigvårds-understöd skall Socken-Nämnd tillse, att det motsvarar de nödvändigaste behofven, alltid med beräkning af fattighjonets möjliga förmåga att bidraga till sitt uppehälle med eget arbete;: och ankommer det på Nämnden att, antingen, på sätt den finner lämpligast, använda denna fattighjonets arbetsförmåga, eller åt hjonet öfverlemna att fritt använda densamma, då understödet i förhållande deria 11 minskas. 2 morn.
Lika med Utskottens förslag i 9 §. 2 mom. 3 mom.
Lika med Utskottens förslag i 9 3 mom. 4 morn.
Lika med Utskottens förslag i 9 §. 4 morn» §. 9.
Lika med 10 §.
i Utskottens förslag. §. 10. _ Lika med 2 och 3 mom. af 12 §. i Utskottens förslag. §• liom. af kastningen. af fattigvården tillhörige fastigheter och capital’,.
Lag- samt Allm, Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N\o 5. 27 jemte inkomsten af sterbhus-afgifter, böter, collecter, frivillige gåfvor och andre sådane bidrag, jemte de medel, sorn kunna erhållas från den gemensamma Länsfonden, icke äro för fattigvårds-behöfvet inom samhället tillräckliga, skall, till, fyllnad af bristen, först erläggas en afgift af högst 6 skillingar
Banco för hvarje mantalsskrifven person, som fyllt 17 år, och hvad sedan derutöfver fordras, fylles efter de grunder, sorn för sådane bidrag äro stadgade i lagen om Socknestämmor och Sockne-JNämnder.
■S- 12. 1 mom.
I fråga om fattigvård, anses i allmänhet en hvar tillhöra det samhälle, der han har laga tjenst, egen bostad, näringsfång eller, med. jordegares på landet eller husegares i stad behöriga tillstånd under löpande skattskrifningsåret, sitt rätta hemvist, ehvad han der är vorden mantalsskrifven eller ej. 2 mom.
Minderårige harn äf ägta säng tillhöra det samhälle, der fadren, eller om han är död, förrymd eller lifstidsfånge, der modren har tjenst, egen bostad, näringsfång eller sitt rätta hemvist under året.
Om faderlösa barns moder dör, häktas eller rymmer, skola barnen vårdas af det samhälle, dit hon senast hört.
Oägta barn tillhöra den ort, modren tillhör. 3 mom.
Den fattigvård, som kan erfordras för värfvadt manskap af Garnizons-Regementen och Flottan samt handtverkare och arbetare vid Kronans varf och verkstäder, med lön på Stat, äfvensom för deras hustrur och barn, skall, efter behörig pröfning, bekostas af Kongl. Majit och Kronan, om icke desse personer af annan anledning tillhöra serskildt samhälle.
För personer, hvilkas rätta hemvist icke kan utrönas, hekostas likaledes af Kongl. Majit och Kronan den oundvikligen nödvändiga fattigvården, intilldess något samhälle kan åläggas deras vård. §• 13- Lika med Utskottens förslag i 17 §. •§. 14. 1 morn.
Ej må någon, vid hot af Tre R:dr 16 sk.
Banco., -utfärda skriftliga förord till allmosors insamlande inom -annat samhälle.
Öm fattighjon, med eller utan sådant bevis, beträdes med heltlande .utom dét samhälle, det tillhörer, skall det genast af angränsande fattig vårds-samhälle 28 Lag- samt Allm.
Besv,- och Ekon.-Utskoltens Betänkande, N',o 5, återsändas till hemorten, gående till fots, så vida dess krafter skäligen det medgifva.
Har fattighjonet hunnit längre, då det ertappas, än till angränsande fattigvårds-samhälle, skall kostnaden för hernsändningen förskjutas af det samhälle, som från sig skickar den bettlande, men ersättes af Länsfonden.
Med andre tiggare och obehörigen kringstrykande personer för fares, på sätt i Lagen om lösdrifveri och försvarslöshet stadgas. ä mom.
Lika med Utskottens förslag i 18 §. 2 mom. §. 15.
Den för hvarje
Län gemensamma fonden hildas på följande sätt: l:o Den andel af bränvinsbrännings-afgiften, som öfverskjuter 750,000 R:dr, fördelas på hvarje
Län efter dess folkmängd, så i släderne som på landet. 2:o Hvarje hjonelag, af hvad stånd och villkor som helst, skall, innan lysning af Pastor meddelas, erlägga Fem R:dr B:co, som af Pastor uppbäres och, på sätt och tid, som för hvarje Län serskildt bestämmes, öfverlemnas till nämnde fond. 3:o
För hvarje gift, i stadig årstjenst antagen, mansperson, äfvensom för hvarje stattorpare, antingen han är antagen för hvarje dag af året, eller njuter stat för viss eller vissa dagar i veckan, skall husbonden årligen till Länsfonden, utom den afgift, som, enligt 13 §, inom Sockne- eller fattigvårds-samhälle, kan åläggas, erlägga 24 sk.
B:co, som af Iläradsskrifvaren uppföres på debetsedeln och af Kronofogden uppbäres och insättes i Piänteriet; och 4:o
Frivilliga gåfvor och testamenten m. m.
Denna fond ställes under disposition af Länets Pröfnings-Comite, som, på sätt den linner ändamålsenligast, anordnar om medlens förvaltning emellan dess årliga sammankomst. §. 16. 1 morn.
Pröfnings-Comite^n åligger att, med ledning af från hvarje fattigvårds-samhälle insända, förut vid Berednings- (Taxerings-) Comiteen granskade uppgifter om antalet af fattiga, som dels åtnjuta fullt underhåll, och dels årligt understöd, och med afseende så väl på de tillgångar, som Länsfonden för året erbjuder, som ock på den i allmänhet för Länet upp gifne kostnad för hvarje fattighjon, meddela understöd lill de samhällen, Lag- samt Allm.
Besv,- och Ekon.-Ulskollens Betänkande, N.-o S. 29 hvilka, i förhållande lill sin folkmängd, blifvit betungade med flere fattige, än som i medeltal för hela Länet belöper sig pä antal af personer, samt ersätta sådane inom
Länet förekommande fattig vårds-utgifter, som icke skäligen kunna drabba, hvarken Kongl. Maj:t och Kronan eller något visst samhälle. 2 mom.
Likaså må Pröfnings-Comitéen, oin tillgångarne det medgifva och Länets Sockue-Nämnder, efter att derom hafva blifvit hörde, sådant åstunda, använda en del af Lungfonden för inrättande af ett eller flere för Länet gemensamma fattighus. 3 mom.
Skulle åter dylika inrättningar icke finnas lämplige, må Länsfondens hela inkomst årligen utdelas till de Socknar inom Länet, hvilka, i förhållande lill dervarande antal invånare, blifvit mest betungade af fattige och besvärade genom de med deras vårdande förenade, åligganden. 4 mom.
Pröfnings-Comitéen eger att uppgöra och bestämma vissa gemensamma grunder för fattigvårdens bestridande inom Länet, i öfverensstämmelse med denna Stadga. §• 17. 1 mom.
Lika med Utskottens förslag i 19 §. §. 18.
Lika med Utskottens förslag i 20 §. §. 19.
Lika med Utskottens förslag i 21 §.” Af Herr Friherre Cederström: *1 intet amne torde vara angelägnare ån i detta (der frågan rörer hela Rikets fattigväsende), att noggrant och med urskiljning bestämma och pröfva den grundval, uppå hvilken man ernar bygga och grunda ett helt och sammanhängande system, hvilket skall komina att innefatta bestämmelser, tjenliga för — samt verkställbar i — hela landet; misstager man sig från början, så måste systemet conseqvent utfördt blifva en fortsatt produetivitet af misstag, till sina följder så mycket betänkligare, som misstaget från början varit stort.
De sammansatta Utskotten hafva följt samma systern, som, i flera andra länder samt i .Sverige allt sedan iy88 varit gällande, och hvars 30 Lag- samt Allmf Besv,- och Ekon-Utskottens Betankande, N:o 5. grundprinciper hufvudsakligen utgå från den förutsättning, att hvarje församling är skyldig att försörja sina fattiga, samt till följd deraf berättigad att neka andra corn niuners fattiga inträde och underhåll srål t inom socknen.
Detta system, hvilket alltsedan i6oo:talet utgjort hufvudgrunderne för Englands fattigväsende och sedermera under olika perioder genom serskildta lagstadganden ytterligare utvecklats, visade sig slutligen derstädes till sina verkningar så förderfligt, att hela samhällsbyggnaden hotades med en snar undergång, och slutligen i834 föranledde införandet af ett alldeles föråndradt system, hvilket grundar sig på arbets-inråttningar inom Håraderne eller flere förenade församlingar [unions), hvilka åter till en stor del subordinera under ett i Hufvudstaden af 3:ne medlemmar beslående Fattig-Råd (Central Board to Control the administration of the poor Laws) med så många Under-Commissarier, sorn nödigt anses.
Samma system, hvilket, som jag nämnde, i England åstadkommit så svåra följder och som der 6å allmänt fördömas samt orsakat förändrade förhållanden, hotar att inom vårt kåra fädernesland utveckla och utbreda sig, och kommer hår liksom dår, om det forlsåttes, att åstadkomma bedröfliga verkningar och efterlemna svårlåkfa, om ej obotliga, sår.
Innan jag går att angripa och bevisa detta systems förderflighet, nödgas sjag likväl först vidröra samt afslöja ett annat hår införd! ej mindre skadligt verkande, hvilket på det förra utöfvar ett vigtig! och hufvudsaklig! inflytande.
— Jag menar det system, hvarpå våra stadgar, rörande laga försvar, eller den så kallade Legostadgan, sig grundan.
Det år desse bägge förenade, hvilka bidragit till den i senare åren så tilltagande pauperismen i landet, samt öfverbefolkningen af CorrectionsInråttningarne och fångelserne.
Den naturliga lagen (den, som finnes inristad i hvarje förnuftigt väsendes förstånd) bjuder: att hvarje menniska eger rått till fri verksamhet för sig och sin arbetsförmåga, så långe hon ej dermed söker inkräkta på andras lika rått, det vill med andra ord såga, att hvar och en eger söka sin utkomst och bergning på det för honom båsta och lämpligaste sått, når detsamma ej ingriper i eller strider emot andras redan förvårfvade rättigheter.
Häraf föijer äfven, att ingen råttseniigt kan tvingas emot sin vilja inskränka sin verkningskrets och arbetskraft inom ett visst omfång, eller en viss del af jordklotet, utan att jorden år fri för alla, och att mar) bör få använda sina förmögenheter, hvar man tjenligast finner, så snart ej andras redan genom prioritet förvårfvade räll derigenom hederås.
Besv,- oeh Ehon.-Vtskotlens Betänkande, N.-o S. 311 Stadgandet,, att hvar och en som ej, enligt vissa reglor kan försvara' sig sjelf, måste tjena hos eller hafva sitt försvar af andra, samt i vidrigt fall' anses- sorn farlig för samhållets säkerhet och får behandlas såsom förbrytare, strider så snörrätt emot sundt rättsbegrepp, att ett dylikt stadgandes tillkomst endast kan lillskrifvas och förklaras af ett på falska grundvalar upprättad t samhällsfördrag.
Sedan man likväl, med stöd af dessa falska grundsatser, beträd t en annan och vidsträcktare bana ån den, som rättskänslan föreskriiver, samt proclamerat och godkånnt den idéen, att Stats-rätt ej har något gemensamt med Natur-rått, och i intet fall derunder bör subordinera, så har följden deraf blifvit, att den ena menniskan,, under Statsfördragets och Lagens egid, inkräktat betydligt på den andras rättigheter, samt understundom och i åtskilliga Länder till och med tillegnat sig den andres arbetsförmåga och person, såsom sin råtlfångna egendom och tillhörighet.
Innom Sverige finnes visserligen ej tråldomen och slafveriét åhnir införde, men ofvanberörde tvånne systemer, hvilka hitintills i bredd meri hvarandra conseqvent utvecklat sig, synas, om de ej för tidigt hejdas, sträfva till detta syftemål.
Man har så fast, sorn möjligt, sökt sammanbinda dessa systemer med vårt Stats— och Samhålls-skick, då man först stadgat, att hvarje medborgare, som ej eger tillräcklig egen förmögenhet, eller står i Statens tjenst, eller med offentlig myndighets tillstånd drifver tillräckligt lönande näringsfång 8cc., ovillkorligen skall hafva tjenst hos eller försvar af andre, samt i annat fall anses och behandlas som lösdrifvare, hvilken år förfallen under vårfnings-stadgan eller corrections-inråttningarne, samt då man sedermera stadgat, att hvarje församling år skyldig att underhålla sina fattiga och för att lindra den ena Cominunens fattiga att falla den andra till läst, genom att der bosätta sig, påfunnit en mängd restrictioner i rättigheter för husbönder, egendomsegare m. fl., att inom försainlingarne mottaga och försvara sådane personer, hvilka möjligen kunna komma, atl i en framtid betunga Församlingens fattigvård.
Närmaste följden häraf åter har varit och år, att den ena församlingens skattdragande och i fattigvården deltagande medlemmar med misstro och frugtau sett en annan församlingsbo inflytta, samt på allt vis sökt försvåra inträdet för en dylik person så framt man ej varit öfvertygad om den inflyttades ekonomiska välstånd.
De sammansatta Utskotten hafva i full conseqvens med detta system,, ännu ytterligare utvecklat och stadfåstat grånsskillnaden emellan försaiaai - 82 Lag- samt Allm.
Besv,- och Ekon,-Utskottens Betänkande, IV:o 5, lingarne och, enligt deras i Betänkandet afgifne förslag, skulle det hädanefter bli svårt och nästan omöjligt för fattige personer med stor famille att bosätta sig eller få längre arbetsförtjenst på en ort, der han annars kunde föda sig och vinna sin utkomst, emedan ingen husbonde vågar taga honom i sin tjenst af frugtan för framtida försörjningsskyldighet, samt församlingen nog lärer agta sig att låta honom annars dår blifva bolast.
Dyl ika familier hafva derföre ingen annan utväg ån att antingen genast blifva den församling, hvarest de åro skattskrifne, till tunga, eller ock landstrykare, för att söka sig om efter arbets-förljenst samt sluta med att befolka fångelserne.
En egen dass medborgare skall snart (når verkningarne af dessa principer hunnit utveckla sig) uppkomma, hvilken, likasom förhållandet i England före i854 var, kommer att utgöras af allmose-tagare.
Den fattige arbetaren skall snart under tyngden af de svårigheter, sorn för honom visa sig å alla sidor att på årligt vis vinna sin och de siras bergning, under förakt för de lagar och det samhälle, hvilket endast öppnar sina armar samt bereder frihet åt den rike oell ej behöfvande, öfverlemna sig åt den slöhet och liknöjdhet, hvilken alltid alstras af förtrycket, och sluta med att anse för en rättighet och fordra som en skyldighet af samhället det underhåll, hvilket endast bör anses som en allmosa, motbjudande att emottaga, så långe annan utväg till bergning ännu gifves.
Hafva vål de fattigare och arbetande folkklasserne kommit på denna punkt, att det i allmänhet ej mera anses skamligt och motbjudande att vara fattighjon, då år grundvalen för sann frihet, upplysning och nationell välstånd skakad, måhända tillintetgjord och borgerlig upplösning ej mera aflägsen; den Franska Revolutionens ohyggligheter kunna i detta fall äfven hos oss i en måhända ej allågsen framtid blifva på modet.
Man har trott sig, genom inrättandet af arbetshus eller andra dylika inrättningar inom församlingarne, kunna afvärja eller motarbeta detta förhållande, men man har ej velat inse omöjligheten att bestämma arbetsförmågan oell i enlighet dermed råttvist fördela arbetet emellan de behöfvande, svårigheten att försörja alla de barn, hvilka ovillkorligen komma att ligga församlingarne till last, sedan föråldrarne anse för en vinning att sjelfva slippa bekosta och arbeta för deras underhåll, samt till följd deraf blifva liknöjda att förtjena mer ån just hvad, som tarfvas till deras egel uppehälle.