Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Emedlertid hafva de deruti yttrade Ssigter blifvit här anförde, emedan Utkottet i dem till alla delar instämmer; men ehuru Utskottet, af sådan orsak, gerna skulle velat medverka till det i den nu väckta motionen antydda ändamål, genom framläggande af ett förslag, till innehållet lika med det här ofvan upp'agna; likväl, celi då samma förslag afser ändring i flere lagrum, de der ej äro i Anders Larssons molion vidrörde, sajnt UlskoLlet icke tillkommer att åt motionen Dih. till R,St, Prat. 1840.
7 Sami, 1 Afd, £3 Haft, 2 10 Lag-Utskottets Utlåtande, N\o 53. gifva elen utsträckning, som i berörde afseende skulle erfordrats; finner Utskottet sig hindradt att för närvarande tillstyrka, det motionen må till någon åtgärd föranleda.
Reservation äf Herr Cederschjöld: ”Lika med Lag-Utskottet, inser äfven jag behofvet deraf, att icke allenast inteckningshafvares rättigheter i förhållande till fastighetsköpare blifva närmare bestämde och omhägnade med säkrare skydd än hittills varit fallet, utan äfven att Lagens sladganden om företrädesrätt emelian ilere köpare af samma fastighet, samt emellan köpare och arrendatorer blifva ändrade och rättade.
Men då Utskottet vitsordat behofvet deraf, att inteckningshafvares rättigheter, på sätt motionären föreslagit, blifva närmare bestämde, så tror jag, för min del, att
Utskottet icke hade bordt förklara sig vara hindradt alt tillstyrka, det motionen måtte lill någon åtgärd föranleda, endast derföre att motionären ej tillika afgifvit förslag till förändring af Lagens stadganden i afseende på ofvanberörde företrädesrättighet.
I händelse inteckningsinnehafvares rättigheter i förhållande lill faslighetsköpare verkligen stå uti el t så nära sammanhang med förutnämnde företrädesrättigheter, som det Utskottet antydt, så föreställer jag mig nemligen, att Utskottet, godkännande motionärens förslag till ökadt skjMd för inleckningshafvare, egt magt att, i afseende på förhållandet emellan såväl fastighetsköpare inbördes, som emellan dem och arrendatorerne, föreslå sådane sladganden, som Utskottet ansåg böra blifva nödvändiga följder af detta godkännande.
— Om Utskottet ej egde en sådan rättighet, så skulle Utskottet, till föga båtnad för det allmänna, ofta hindras från en nyttig verksamhet endast genom molionernes bristfälliga motivering, samt månget nyttigt förslag förkastas, endast derföre, att motionären antingen icke uppgifvit de rätta medlen till dess utförande, eller icke förstått att nämna alla de serskildta stadganden, hvilka, till följd af förslagets antagande, borde upphäfvas eller ändras.
På desse skäl tror jag, alt Utskottet, som förklarat sig till alla delar instämma uti det förslag, hvilket Lag-Utskottet vid sistförflutna Riksdag i delta ämne afgifvit, nu hade kunnat samma förslag till Rikets Ständers godkännande ånyo framställa.
Lag-Utskoltels Utlåtande, N\o 53. 11 Men, äfven om jag skulle hafva misstagit mig uti denna min åsigt rörande vidden af Utskottets verkningsrätt, så kan jag för min del likväl ej godkänna den af Utskottet följde princip, att förkasta en, såsom nyttig ansedd och af hehofvet högt påkallad, lagförändring endast af det skäl, att icke andre äfven nyttige förändringar samtidigt dermed jemväl kunna tillvägabringas.
Utskottet hade derföre, i händelse något verkligt hinder mött för framställande af ett så vidsträckt förslag, som det af senaste Lag-Utskottet afgifne, efter mitt omdöme, kunnat och bordt föreslå, att, med ändring af i3 § uti Intecknings-förordningen samt af förordningen om lagfart och hörd på landet af den i3 Juni 1800, så vidt densamma upptager enahanda föreskrift, som nyssnämnde §, följande lagstadgande måtte i stället varda antaget:
Har, innan lagfart sökes af den, som eganderätt till fast egendom förvärfvat, förre egarens borgenär i egendomen sökt inteckning; då skall ej nye egarens anspråk ligga i vägen för inteckningen, utan må lian, för hvad lian förlorar, hålla sig till sin fångesman.
Sökes å samma dag i staden eller vid samma ling å landet både inteckning och lagfart, vike inteck-* ningssökanden, lör den, som egande-rällen förvärfvat. rv \r% STOCKHOLM.
Lag-Ul skottets Betänkande, N.o Sjf, N:o 54.
Alik. till Exp. Etsk. den 13 Junij kl. 10 f. nit.
Betänkande j i anledning af väckta motioner om inskränkning i det nu föreskrifna domföra antal Nämndemän.
Hos Hedervärda Bonde-Ståndet hafva uti serskilde memorial, som blifvit till Lag-Utskottet remitterade, Peter Persson från Calmar Län, efter erinran, hurusom, genom Kongl. Förordningen den 15 Juni 1818, den ändring skett uti lagens stadgande i 23 Cap. 1 §.
Rättegångs-Balken, att Kämners- och Rådstufvu-Rätter numera äro domföre med tre samt IIof-Rätt med fem, och i vissa fall med fyra ledamöter, föreslagit, att det antal Nämndemän, som erfordras för att göra HäradsRätt, så väl på ting som vid syner, af hvad Beskaffenhet som helst, domför, måtte inskränkas till fem, enär det syntes motionären aldeles likgiltigt, om två icke lagkunnige personer mer eller mindre deltogo i stadgandet af den collectiva löst, som Nämnden tillkom, och genom en sådan inskränkning upplysningar om personer och local-förhållanden icke komme att saknas, men det utgjorde en verklig tunga och stundom ledde till känbar skada för en torftig och idog honde att åsidosätta sitt jord- eller bergsbruk och, så godt som sysslolös och nära nog utan någon vedergällning, tillbringa sin tid på tingen, hvilka å några orter voro så vidlyftiga, att endast sessionerne för hvarje ting upptogo fem till sex veckor; Peter Persson från Ädelfors och Jönköpings Liin yrkat, alt Nämndens domföra antal malte inskränkas till tre, i hvilket afseende denne motionär förmält, hurusom
Nämndemans-befattningen numera inom flere delar af Riket, i stället att anses för ett hedrande förtroende-uppdrag, betraktas endast såsom ett onus, så att den, som, i följd af anställd votering, nödgats åtaga sig en sådan befattning, sällan behåller densamma utöfver den i lag bestämda minsta tid af två år, till hvilket missförhållande motionären velat finna orsaken i den omständighet, att, till hvarje lagtima och urtima ting, vägsyn och ekonomisk besigtning skola i allmänhet, utan rätt till ersättning för resekostnaden, uppbådas sju, stundom flere mil aflägse boende, Nämndemän, af huru ringa vigt ärendet än må vara; samt Erik Norberg från Westerås Län föreslagit, att Nämndens antal vid häradssyner samt vid husesyner å prestgårdar måtte inskränkas till likhet med hvad, som erfordras vid syner å militiae-boställen.
Prot. 1840. 7 Sami. 1 Afd. 16 Häftet. X 2 Lag-Ulsk oltets Betänkande, 1Y;0 55.
Dessa motioner har Utskottet i öfvervägande tagit; och som det tillhör ideen af sådana domstolars sammansättning, hvilka bestå af Domare och Nämnd, och i hvilka den personliga röst-rättighet, som uti andra domstolar hvarje ledamot tillkommer, ej eger rum, att det dotnföra antalet i Nämnden, hvilken med sin collectiva röst kan öfverrösta Domhafvanden, utgör minst sju eller mera än hälften af fulltalig
Nämnd, samt det jemväl är af vigt, att Nämndemän från åtskilliga delar af Rättens domsområde äro tillstädes, för att meddela upplysningar om locala förhållanden, har Utskottet icke ansett sig böra biträda de framställda förslagen om inskränkning af domföra antalet Nämndemän vid Härads- och LagmansRätt, vid Ting och vid sjner i allmänhet; hvaremot Utskottet, enär i - förfatl tångarne två till sex Nämndemän hittills ansetts lillräcldige vid jemväl sådane husesyner å Militias-boställen,. hvilka af Domaren i orten förrättas, finnér skäligt tillstyrka utfärdandet af en kungörelse, hvarigenom stadgas, att husesyner å prestebohl må verkställas af Häradshöf ding_, med biträde af tvä Nämndemän eller flera j högst half Nämnd, allt efter sorn srne-förrättaren för synens vidlyftighet nödigt pröfvar.
N:o 55. sink. lill Exp. Utsk. den 13 Junij kl. lo f. rn Betänkande, i anledning af väckt motion om upphäfvande af allmänna lagens stadganden i 2,5 Cap. y, 11 och 16 ffff. Rättegångs-Balken angående summa appellabilis.
Hos "YVälloflige Borgare-Ståndet har, uti memorial, som blifvit till LagUtskottet remitterad t, Herr Christierson anfört, att allmänna lagens stadganden i 25 Cap. 7 och 16 §§.
Rättegångs-Balken, det ej vädjas finge mot Lagmans- och Rådstufvu-Rätts dom, om icke hufvudsaken med ränta och afgäld, som fordrades, stege öfver femtio daler, utom rättegångs-kostnaden, hvilade mindre på ren rättsgrund, än dels på föreställning om behofvet att icke upptaga Öfver-Domstols arbetstid med en mängd obetydliga mål och dels på den Lag-Utskollets Betänkande , N.o SS. 5 fromma önskan att kunna sätta gräns för lystnaden att processa om småsaker samt dervid spilla kostnad och tid; på hvilka skäl stadgandet i nämnde Capitels 11 §., som förbjuder vad ifrån Kämners-Rätt i Stockholm, der hufvudsaken ej går öfver trettio dalers värde, jemväl sig grundade.
Om dessa band på sjelfrådande och på den derifrån utgående rätt att inför lagen få försvara sina begrepp om juridiska förbindelser hittills fått qvarstå, såsom mindre materielt skacliige, föreföllo deremot de för åtskillige
Rikets städer utfärdade serskilda resolutioner, som ej tilläto vad mot Rådstufvu-Rätts domslut, med mindre det omtvistade uppginge till betydligt högre belopp, såsom t. ex. i Christianstad till 100 R:dr, i Carlskrona till lil R:dr 5 sk. 4 r:st och i Götheborg till 333 R:dr 16 sk.
Banco, för rättskänslan alltför motbjudande, när stadsborgaren blefve, utan rätt till appell, underkastad en dom, som individen på landet finge öfverklaga.
Motionären har alltså föreslagit, att ofvanberörde serskilde resolutioner måtte upphäfvas och vid allmänna lagens stadganden i 25 Cap. 7, 11 och 16 §§.
Rättegångs-Balken angående summa apellabilis lå förbli!va, så framt icke jemväl desse lagstadganden skulle anses böra afskaffas.
Då i allmänhet icke antagas får, alt ett domslut måste blifva mera ofelbart i sak af lägre penningevärde, än der det omtvistade uppgår till högre belopp, och följaktligen den inskränkning i rättigheten att söka högre Rätt, hvilken grundar sig å beloppet af hvad som omtvistas, ej kan ega rum utan på bekostnad af rättvisa; då, beträffande det med ifrågavarande lagstadganden afsedda ändamål, att Öfver-Rätts verksamhet må varda inskränkt till behandlingen af endast vigtiga mål, i betraktande mäste tagas, att hvad för en rik man är, i afseende å penninge värdet, en obetydlig sak, kan för den fattige vara en välfärdssak och alltså i sjelfva verket af stor vigt; samt enär det med berörde stadganden jemväl åsyftade ändamål, att minska rättegångarnes antal, ej bör vinnas derigenom, att någon belages möjligheten att söka sin rätt; så anser sig
Utskottet böra tillstyrka: utfärdandet af en författning , hvarigenom förklaras, det ej mindre lagens stadganden i 25 Cap. y, n och 16 SS- RättegångsBalken, att emot Lagmans-Rätts , Kämners-Rätts i Stockholm samt Rådstufvu-Rätts domar ej må vädjas, der hufvudsaken ej går öfver visst för hvarje af dessa domstolar bestämdt värde, än ock de Kongl. Resolutioner, som för Kämners- och RåulslufvuRätter i åtskillige städer innehålla serskilda bestämmelser i berörde afseende, upphört att vara gällande.
Stockholm den 12 Juni 1640. 4 Lag-Utskottets Betänkande, N.o 56, Herr Grefve Sparre, Herr Friherre Cederström och Herr Lagergren hafva emot ofvanberörde beslut sig reserverat, på skäl, som innefattas i deras vid betänkandet N:o 56 fogade serskilda yttranden.
Ank. till Exp. Utsk. den 13 Juni, kl. 10 f. m.
Betänkande, öfver väckte motioner om upphäfvande af KämnersBätter, Lagmans-Bätter och Riddare-Syne-Rätter samt ändring eller upphäfvande af åtskillige lagens runij rörande rättegångs-ordningen.
Borgare-Ståndet samt Ilederv.
Bonde-Stånclet hafva till Lag-Utskottet remitterat följande i detta ämne väckta motioner, nemligen af: l:o Herr Hjerta, Lars, som, under åberopande af de skäl, hvarpå Rikets Ständer grundat sitt vid de två sistförflutne Riksdagarne, uti skrifvelser af den 11 Mars 1830 och den 25 Augusti 1834, framställda, men af Kongl.
Maj:t icke bifallna, underdåniga förslag, angående Kämners- Lagmans- och Riddare-Syne-Rätters upphörande, yrkat, att Utskottet måtte hos Rikets Ständer hemställa, om förnyad t vidtagande af det härom vid sistlidne Riksdag fattade beslut, med bifogande af dertill erforderlige redactions-förändringar i åtskillige Capitel af Rättegångs-, Utsöknings- och Jorda-Balkarne; dervid Herr Friherre Boije, Ludvig, anmärkt, att Lagmans-Rätternes borttagande skulle i så betydlig nion öka Hof-Rätternes arbete, att personalen i de senare domstolarne biefve otillräcklig för målens afgörande; 2:o Herr von Knorring, Carl Henrik, som ansett Kämners-Rätterne, såsom i flere afseenden olämplige, böra afskaffas i de mindre städerne; 3:o Herr M.
Bagge, hvilken förklarat, att, enär han, å ena sidan, ej kunde gilla det af Lag-Comiteen för organiseringen af städernas domstolar och administrativa myndigheter uppgjorda förslag, men, å den andra, icke ansåge sammansättningen af de fleste Kämners-Rätter vara ändamålsenlig; funne motionären sig böra dels förnya den tillförene väckta fråga om KämnersRätternes indragning, dels föreslå utfärdandet af en ny stadga för städernes Lag-Utskotlets Betänkande* N.o 56. 5 styrelse, enligt nedan uppgifne hufvudsakliga grunder: a) att, i städer, der flere Borgmästare erfordras, Rådstufvu-Rättens och Magistratens befattningar borde åtskiljas och behandlas af olika personer; b) att i de städer, der flere divisioner af Rådstufvu-Rätten voro nödige, skulle finnas så många justilue-Borgmästare, att, en vore ordförande på hvarje division, biträdd af tre iitterata Rådmän, hvaremot, om en division vore tillräcklig, ledamöternes antal, utom Borgmästaren, skulle vara fem, emellan hvilka göromålen fördelades; c) alt i släderne, utom Stockholm, Ekonomi- Uppbörds- Polis-och Executions-verket borde handhafvas af en Politie-Borgmästare, två Iitterata Rådmän och tre Borgare; d) att göromålen i städer med 4,000 invånare borde medhinnas af en Borgmästare och en litterat Rådman, med biträde af två borgare, samt i städer med 1,500 invånare af en Borgmästare och två borgare; deremot städer, hvilkas folkmängd ej uppginge
Lill 800, skulle i judicielt och executift afseende läggas under närmaste Lands-Rätt och Kronofogde; äfvensom administrationen och policen kunde besörjas af en ordningsman; é) alt Cassörer, Fiscaler, Ganzlister samt executions- polis- och vaktbetjening finge lämpas efter hvarje stads behof; samt f) att den vissa städers Magistrater tillagda befattning, att handlägga Utsökningsmål, borde öfverflyttas till Kongl. Majlis Befallningshafvande; hvarförutan motionären yttrat, att föreskriften i Grundlagen, att Stockholms Kämners-Rätter skulle handlägga tryckfrihetsmål, ej borde hindra samma Rätters indragning, helst en division af Rådstufvu-Rätten kunde förklaras tillika vara Kämners-Rätt i dylika mål; 4:o Herr J.
Jacobi; 5:o Peter Persson frän Ädelfors i Jönköpings Län, och 6:o Johannes Christoffersson, från Kronobergs
Län, de der föreslagit indragning, den förstnämnde, af både Kämners- och Lagmans-Rätterne, samt de öfrige motionärerne endast af Lagmans-Rätterne, uti hvilket senare yrkande en stor del af Bonde-Ståndet instämt. 1 öfrigt har Rikets Ständers Justitiae-Ombudsman, uti sin sista embetsberättelse, andragit, att, ehuru Kongl. Majit, jemlikt Dess Nådiga svar å Rikssalen den 9 Maj 18.35, icke funnit tillräckliga skäl att för då närvarande, oberoende af förslaget Lill ny Civil-lag i sin helhet, företaga en pröfning af förevarande ämne, måste likväl de skäl och omständigheter, som vid två Riksmöten gjort sig gällande och grundlagt den ena Statsmagtens då fattade beslut om indragning af ofvannämnde domstolar anses vara af den vigt, att de ännu en gång förtjenade att tagas i öfvervägande: att det visserligen vore tvifvelagtigt, huruvida det nya lagförslaget vid denna Riksdag förekomme till hufvudsaklig pröfning, men att emedlertid en fortsatt erfarenhet af olägenlieterne, oskiljagtiga från närvarande rällegångs-ordning, hvarigenom icke min - 6 Lag-Utskottets Betcinkandej N.o 56. dre än fyra instantier, med undantag för de städer, der Kämners-Rätter ej finnas, voro stadgade för behandling af tvistemål i allmänhet, ej torde blifva utan inflytelse vid ämnets förnyade skärskådan, helst om tillika uppmärksamhet fastades derå, att domsrätten i brottmål, de der ofta voro af vigtigare beskaffenhet än de förra, redan vid nuvarande lags stiftelse fastställdes till blott tre instantier, utan att deraf någon olägenhet, än mindre något äfventyr, kunnat förspörjas, femte det Justitiae-Ombudsmannen alltså hemställt om ytterligare grundlagsenlig handläggning af denna fråga, är jemväl af honom upplyst, alt Ständernas förra lagförslag i ämnet, hvaröfver Kongl. Maj:t, likmätigt Regeringsformens 87 §., i Nåder inhemtat Högste Domstoleus tanka, blifvit af Ilögste Domstolens flesta Ledamöter tillstyrkt, dock med åtskilliga nödiga ansedde ändringar, som finnas upptagne uti ett Utskottet jemväl tiilhandakommet protocoll.
Efter att sålunda hafva redogjort för innehållet af de till Utskottet remitterade motioner, tillhör det Utskottet att här intaga de skäl, sorn föranledt Rikets Ständers vid två föregående Riksdagar fattade beslut i ämnet och jemväl här ofvan blifvit åberoade; i hvilket afseende Utskottet får tillkännagifva, hurusom i ofvanberörde underdåniga skrifvelse!’ af den fl Mars 1830 och den 25 Augusti 1834 är anfördt: att Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit fästad på de mångfaldiga olägenheter, hvilka härflöto af nödvändigheten att genomgå de flere instantier, nu gällande rättegångs-ordning bestämde: att, vid granskning af det förhållande, som härutinnan tillförene egt rum, Rikets Ständer funnit, att den äldre clomstols-inrältningen i Sverige endast hade 3 instantier, hvilket antal äfven 1734 års lag syntes hafva åsyftat att bibehålla, enär den benämnde såsom allmänna Rätter och Domstolar blott Härads-Rätt och Lagmans-Rätt på landet, samt Kämners-Rätt och Rådstufvu-Riltt i staden och öfver dessa Hof-Rätt, som vöre Konungens högsta Nämnd, emot hvars dom ingen ägde att vädja: att den revision, hvilken, i följd af tillåtelsen att anhålla om Konungens pröfning af Hof-Rättens dom och utslag, blifvit inrättad och tid efter annan på olika sätt organiserad, väl efter liand iklädt sig egenskapen af en allmän domstol och i sjelfva verket vore att anse såsom en fjerde instantie, redan innan den såsom sådan i nu gällande Grundlag erkändes och stadgades, under namn af Konungens Högsta Domstol; men att den tillökning i instantiernes antal, hvilken sålunda tillkommit, hade, långt ifrån att gagna de rättsökande, fastmer endast åstadkommit långsamhet i lagskipningens gång, utan alt öka dess säkerhet; alt frågan derföre blott vore, huru en instantie lämpligast kunde åter borttagas och skyndsamhet i lagskipningen, utan säkerhetens förnärmande, derigenom Lag-Utskottets Betänkandej N.o 56, 7 befordras: alt allmänna meningen jemväl häruti uttalat sig i den nästan enhälliga önskan, att Lagmans-Rätterne och Kämners-Rätterne, såsom begge öfverflödiga och derjemte, i synnerhet de förra, för lagskipningen hinderlige, malte afskaffas: att Rikets Ständer trott sig finna grunden till denna mening, hvad Lagmans-Rätterne anginge, vara den, dels att, då i Lagmans-Rätt, likasom i Härads-Rätt, endast Ordföranden vore lagfaren, och hos Lagmans-Rättens Ordförande ej i allmänhet förutsattes större grad af kunskap, skicklighet, erfarenhet eller oväld,
än hos Härads-Rättens, parterne saknade anledning att sätta större förtroende lill Lagmans-Rättens domstol än till Härads-Rättens, och dels förnämligast, att, enär lagtima Lagmans-Ting hölles endast en gång örn året, ett helt år från den dag, då Härads-Rättens beslut meddelades, stundom ginge förbi, innan målet kunde, utan bekostande af Urtima Ting, hos Lagmans-Rätten fullföljas, och, ifall målet då måste uppskjutas till nästa lagtima ting, åter ett helt år, innan Lagmans-Rättens dom eller utslag erhölles: att, hvad åter Kämners-Rätterne beträffade, deras umbärlighet tillräckligen ansetts bestyrkt af det förhållande, att af de städer, der Kämners-Rätt ej vore, några hade dubbelt större folkmängd än en del af dem, i hvilka Kämners-Rälter funnos, utan att rättvisans skipande eftersattes mera i de förra än i de senare: alt om doms fullgörande stadgades såsom vilkor för vads fullföljande från Härads-Rätt och Rådstufvu-Rätt tili Hof-Rätt, anledning till den förutsättning, att Hof-Rätterne skulle, om Kämners- och Lagmans-Rätterne afskaffades, blifva besvärade med flere vädjade tvistemål, än nu dit inkomlno, i och med detsamma syntes vara undanröjd, helst om vadeskillingen i Härads-Rätt derjemte bestämdes tili lika belopp med den, som i LagmansRätt erlades: samt att Rikets Ständer, utan afseende derå, huruvida det af Lag-Comiteen författade förslag till allmän Civil-lag en gång komme att till större eller mindre del antagas eller icke, hyste den öfvertygelse, att den ifrågaställde indragningen af Lagmans-Rätter och Kämners-Rätter, med undantag likväl af Kämners-Rätterne i Stockholm, hvilka, såsom i Tryckfrihetsförordningen omförmälde, för närvarande ej kunde afskaffas, både borde utan uppskof för sig gå och jemväl kunde genom några mindre betydliga ändringar i nu gällande lag tillvägabringas; och ansågo Rikets Ständer af LagmansRätternes indragande blifva en följd att den serskilda Öfverrätt för vissa egooch rågångstvister, som i lagen benämndes Riddare-Syne-Rätt, borde, i sammanhang härmed, afskaffas.
Utskottet instämmer uti hvad här ofvan blifvit anfördt, rörande fördelarne af Kämners-Rätters, Lagmans-Rätters och Riddare-Syne-Rätters indragning, samt anser ej behöfligt, alt undantag dervid göres för Kämners-Rätten 3 Lag-Utskottets Betänkande , N;o 56. i hufvndstaden, helst tryckfrihetslagens hud, att förbrytelser emot samma lag skola i Stockholm vid denna domstol upptagas, i allt fall kan nppfyilas derigenom, att, såsom en motionär antydt, en afdelning af Rådstufvu-Rätten derstädes allenast i och för tryckfrillets-måls behandling fortfarande benämnes Kämners-Rätt intill dess berörde lagbud kan i grundlagsenlig ordning ändras.
För öfrigt äro Utskottets åsigter endast i sådan måtto skiljagtiga från de uti Rikets Ständers skrifvelser yttrade, att, efter Utskottets tanka, den ifrågasatte domstols-indragningen icke påkallar hvarken förhöjning af vadeskillingen i Härads-Rätt till så högt belopp, som i Lagmans-Rätt nu erlägges, eller föreskrift om doms fullgörande såsom vilkor för vads fullföljande från Härads- och Rådstufvu-Rätt till Hof-Rätt.
I förra afseendet tror Utskottet att vade-skillingens ökande lill tre daler vore tillräckligt, och i det senare förekommer det Utskottet betänkligt att, genom en så beskaffad föreskrift, som nyss är nämnd, försvåra möjligheten för den fattige och medellöse att, i behörig tid och ordning, sin talan från första domstolen fullfölja; deremot ändamålet, som med samma stadgande åsyftas, eller att motverka den fullföljd af rättegångar, hvarmed tredskande paiter endast söka att fördröja doms fullbordan, synes lämpligast kunna vinnas, om härvid i stället följas de grunder, som i 2 Gap. 2 §. Utsöknings-Balken, sådan den lyder i Kongl.
Förordningen den 29 November 1823, samt 9 Cap. 1 §. samma Balk och Kongl.
Förordningen den 18 December 1823 äro gällande, och enligt hvilka en vinnande part, i vissa fall, eger att erhålla utmätning å Kongl. Makts Befallningshafvandes utslag i utsökningsmål, samt det utmätta emot borgen lyfta, ehuru utslaget ej vunnit laga kraft.