Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För att för framtiden undanrödja ett stadgande, som icke med olitia- rättsgrund låter sig förena, har derföre i 2 § blifvit sagdt, att då stängsel å ena sidan äskas, vitsordet tillkommer den sidan, d. v. s. den eller de jordegare, som samfält innehafva den sidans jord; hvarefter sättet för rösternas beräkning vid alla stäno-selfrågor inom oskiftade byalag, eller sådane som ligga i det med samfällighet lika ansedda tegskiftet, blifvit i 20 § sålunda bestämdt, att beslutande-rätten skall tillkomma de största lottegarne, hvilka, då de måste anses hafva största intresset för bylagets gemensamma bästa, och jemväl få vidkännas största andelen i alla omkostnader derför, icke utan orättvisa synes kunna en sådan rätt betagas.
Inträffar åter någon gång, att rösterna utfalla lika å båda sidor, har man ansett samhällets allmänna fördel af hägnadsskyldighetens inskränkning så mycket som möjligt är böra föranleda dertill, att i slikt fall deras röst får gälla, som anse stängsel ej behöflig.
I 4 § har skog väl fått vitsord mot åker, men icke tvärtom, och skälen härtill äro tvänne.
Den 8 Juni, helst vara kunde, försälja och uppköpa, skulle han hafva sig sjelf att skylla, om honom blefve ifråntaget allt det gods han medförde, och han derjemte till böter fälldes.
Nu, ehuruVnäraf synes följa, sorn skulle Borås-Boernes Besehandel: icke sträcka sig, hvarken till upphandling, vid Gårdfariresor, af annat, än allmogens i närmaste trakten omkring
Staden slöjdade arbeten, eller annan försäljning af sädarta tillverkningar, än i öppna Bodar och Stånd uti Städerna och vid Marknaderna på Landet; så har likväl deras ReSehandel, mera genom vanan och tiden, än genom någon särskildt uttrycklig
Lag, ater blifvit så utvidgad, att de ansetts äga rätt att allmogens tillverkningar, jemte sina egna, föryttra gård ifrån gård, både i Städer och på Landet, och uti manga af dé särskildta Resolutioner, sorn efter 1640 utkommit, dels uppå inlupna klagomål öfver Borås Borgerskaps fortfarande Landsköp, dels ock uppå deras egna ofta förnyade ansökningar om stadfästelse af Privilegierna, förekommer val den mening, som skulle desse Borgare verkligen, efter äldre författningar, ännu ägt ofvannämnde vidsträckta Gård-farihandels-rätt, vid hvilken de derföre, och tillika med afseende stundom å den dubbla Tull de erlade och stundom i de af dem, i följd af deras förvärfyade förmögenhet, Riket under krigstider gjorde tjenster, ansetts böra bibehållas; men denna handelsrättighet lärer icke, så vidt Utskottet kunnat inhämta, till sin verkliga egenskap, böra vara vidsträcktare, än 1640 års Kongl. Bref utstakar - 303 Den 8 Juni. kar: hvad ater redan den före i5oo:talet anlagde Staden Bogesund, eller nu mera Ulricehamn, beträffar, så har denna Stad först genom Kongl. .Resolutionen den 25 Augusti 1743 undfått rätt att, lika med Borås, njuta en fri Gårdfari-, Oxeoch Victualie-handel, de Köpings- och Marknadsplatser undantagne, hvarpå vissa Städer särskildt voro priviligerade , och sedan, genom Kongl.
Brefvet den 15 Februari 1803, fått lika rättighet med Borås, till upphandling och försäljning af de flerehanda väfnader och tillverkningar, som den på Gårdfarihandel privilegierade Westgötha-Allmogen förfärdigade.
Att bägge slagen Gårdfarihandel, nemligen, bade den som af Städernes och den som af Bandets invånare ulöfvas, i högsta grad blifvit missbrukad och såmedelst tillskyndat JR i ket betydlig skada och olägenhet, är en så allmänt känd sanning, att Utskottet tror sig icke behöfva att delta förhålande med mera än få ord omnämna.
En obehaglig erfarenhet har nogsamt ådagalagt , att det stora antal Gårdfarihandlande, som årligen går omkring i Landet, sysselsätter sig vida mindre med försäljning af deras hemorts tillverkningar och slöjdeproducter, än med kringspridande af,en mängd utländska öfverflöds- och grannlåtsvaror, hvarigenom yppigheten hos den arbetande Folk Classen underhålles och tiilökas.
Åtskilliga allvarsamma controllör emot Gårdfarihandel^ missbruk hafva väl tid efter annan, isynnerhet under de senare åren, blifvit stadgade, men Den 8 Juni. 3°3 men de hafva icke kunnat åstadkomma åsyftad verkan; isynnerhet derföre, att dels ett utöfver behofvet och tillgången på egna slöjdeproducter allt för långt utsträckt antal fått af allmogen från Elfsborgs Län utgå, och dels de så kallade Contingent-Borgare uti Borås och Ulricehamn, jemte de derifrån utsände Handelsdrängar, ofta blifvit förpassade till Gårdfarihandels-resöf på mycket lång tid hvarje gång, stundom ända intill Ett år, samt genom deras vidstäckta, den Borgerliga rörelsen åtföljande, handelsförmoner, jemte den Borås Borgerskap tillhörande rättighet att besöka utrilies orter, lättare kommit i tillfälle att drifva handel med Eurendrägerivaror och utländskt kramgods.
Men, för att kunna hindra och afböja alla sådana högst skadliga missbruk och oordningar, är angeläget, att nya och tillökade inskränkningar uti friheten för Gärdfarihandelns utöfning göras; och, hvad först angår Borås och Ulricehamns Borgares Beserättigheter; så anser Utskottet sig böra vördsamligen tillstyrka, att denna handeslrätt bringas till den beskaffenhet, som med dess genom Eörfatlningarne bestämde primitiva ändamål instämmer, och följaktligen till fullkomlig enlighet med stadgandet uti 1840 års Kongl. Bref, så att dessa Städers Borgare och Invånare allvarsamligen förbjudas att med några varor af hvad beskaffenhet som helst resa genom Uandet ifrån gård till gård att köppslaga; hvaremot hvar och en af nyssnämnde Städers handlande, hvilken uti Staden, der harr Burskap äger, håller Öppen Bod, lärer böra äfven framgent - 304 Den 8 Juni. gent få vara bibehållen vid deta genom åtskilliga Kongl. Resolutioner gifna rättighet, att få uti hvilken eller hvilka af Rikets öfriga Städer, sorn han det astundar, hafva öppen handelsbod och derstädes försälja sådana varor och slöjde producter, sorn i Rotas och Ulricehamn eiler trakten deromkring tillve'rkas, äfvensom ätt dessa Varor till försäljning utbjuda å alla Frimarknader i Riket.
Eh rättighet, vida större än någon annan af Rikets Städer får begagna; dock att Rass till dessa Maknadsresor ej må för hvarje gång vara gällande längre än 3:ne månader; och icke utfärdas till andra än sådana, sorn, efter fullgjord Conscriptions-skyldighet, fyllt 25 år.
Vidkommande åter den åt ailinogen i ert del af Elfsborgs
Län föruntaade rättighet till Gård. farihandel; så skulle ett totalt förbud deraf ej allenast kunna qväfva den nyttiga och beröm samt uppmuntran värda näringsflit, som i detina landsort råder; utan äfven möjligen föranleda till ortens och dess invånares undergång; emedan jordmonen uti dessa Sju Härader, hvilka innehålla omkrig 125 Uandt-Socknar och äga nära 50,000 Inbyggare, är så mager och ofruktbar, att åkerbruket ensamt icke kan förslå till inbyggarnes bergning, mindre förskaffa dern medel till.titskyldernes afbördande, om dem fråntoges rättigheten att, under den årstid, då Åkerbruket lemnar någon ledighet, utsända vissa pålitliga personer till försäljning af deras slöjde - till verkningar, skulle följden blifva, att densamma endast kunde afsätta?
- Den 8 •Tuni! fas uti närmaste städer till sådana laga priser, sora' de Handlande derstädes funne lämpligt att, med afseende å säljarens förlägenhet och behof af penningar, samt egen handelsvinst, bjuda.
Något härtill ledande steg kan icke, uti Utskottets öfvertygelse, innefatta oeconomisk nvtta, hvarken för ifiket i allmänhet eller den ifrågavarande landsorten särskildt, och i följd deraf anser Utskottet endast så stor inskränkning uti WestgöthaA1 i mogens Gårdfariiiandels-rätt böra komma ifra-: ga, som är nödvändig att motverka och, om möjligt är, utrota alla deraf nu inträffade och öfverklagade missbruk och skadliga följder.
Efter noggrannt skärskådande af Kongl. Commerce-Collegii den 8 Mars, på Kongl. Majus Nådiga Befallning,' rörande Gårdfarihandeln, utfärdade Kungörelse, har Utskottet trott sig finna, det åtskilliga ändringar och tillägg deruti skola vara af mycken nytta, till missbruks förekommande och handelns försättande uti dess rätta och lagliga skick, och Utskottet gör följalcteligen efterföljande vördsamma tillstyrkanden: 1:0
Att, i stället för den uti berörde Kungörelse lemnade frihet för allmogen uti oftanämnde ort att, till handels drifvande, med ortens tillverkningar, utsända en person fran hvarje skattlagd och besuten hemmansdel; skulle på Konun-' gens Befallningshafvande uti Elfsborgs Eän ankomma, att, efter inhämtad noga och fullständig kännedom örn huru mycket varor oclj til 1 hvad un 4-. de B.
Nto 39, 40.'
Den 8 Juni. ungefärligt penningevärde, som inom hvarje Socken uti de sju Häraderna tillverkades, med biträde af och i samråd med tillkallade deputerade, så väl från Städerna och Landet i Elfsborgs
Län, som ock ifrån de angränsande Länen, utsätta huru många personer, som ifrån hvarje Socken högst finge vid hvar och en Passutdelning på Gårdfarihandel utresa; men hvilken likväl aldrig skulle för hela Länet få utgöra ett större antal än 300; men väl minelle, i händelse Konungens Befallningshafvande och deputerade så skäligt pröfvade; skolandes desse personer fa med så väl sina egna, som öfriga ortens innevånares slöjde - tillverkningar fritt kringresa, under den uti Författningarne utsatta tid. 2:0
Att resepass till Gårdfarihandel alldeles icke må åt någon person meddelas, sorn ej kan inför Konungens Befallningshafvande, vid passgifningstillfället, utvisa följande autentiqva handlingar: a.) fullständigt och redigt skrifven samt af Pastor i Församlingen, der pass-sökanden bor, efter inhämtade upplysningar af Sexmännen, i Rotarne, till rigtigheten styrkt Förteckning å alla de varor, han arnar medföra, och hvilka Döra vara så betydliga, att Konungens Befallningshafvande kan pröfva, det Gårdfarihandlanden skäligen bör af deri förmodade vinsten vid försäljningen kuuna icke allenast underhålla sig sjelf och bestrida all nödig resekostnad, utan ock hemföra en någorlunda lönande behållning derå. b.) Behörigt
Prestbetyg öfver pass-sökandens ålder, hvilken, j)en 8 Junii ken, i anseende till angelägenheten af att före» komma allt, som möjligen skulle kunna lända till befordran af osedlighet och utsväfningar* ické hör fä vara mindre än 30 är; vidare, öfver SÖlcanifens frägd, som ovillkorligen bör
Vara god och klanderfri; samt angående huruvida hän ar gift, eller icke; att han sjelf och hahs husfolk äto kände för flit i slögders idkande; samt dä han är gift, att hvarken han eller någon äf hushållet hålles misstänkt för smittsam sjukdom. C.) Vederbörande
Uppbördsmans betyg deröfver, att päsS-] sökanden sjelf är skrifven för det hemman han åbor; och d.)
I händelse pässökanden är Ogift, behörigt Läkarebetvg deröfver* att han är fullkomligen frisk och fri från all smhtsarh sjukdom; för hvilket betalning erlägges efter Kongl. Brefvet den 10 Juni 1812; Hvarförutan* i händelse den pass-sökande någon gäng tillförene fått resa å Gårdfarihandel, nytt pass ingalunda må honom meddelas, innan hart återställt det förut erhållna han-' delspasset, i den ordning här längre ned kommer att upptagas; och bör, vid de tillfällen, då pass begäres ooh utdelas, hvar och en pass-sökande sjelf, tnen icke gdnom fullmägtig , inför Konungens Befallningshafvande eller dess utsedda ombud, gig inställa. 3:0
Att det pass Konungens Befallningshafvande på Gårdfarihandel utgifver, bör innehålla ej allenast alla de omständigheter, sorn andra Momentet uti Kongl. Commerce-Collegii ofvanåberopad* Kungörelse ernförmäler, »arnt deribland en 3q8 jyen S Juni - en spécifiqué och pä satt ofvan omnamnes styrlct förteckning ä medförande varorna, af skäl, som iiär nedanföre upptagas, men likväl icke den mening angående varornas förtullande i Borås och (Ulricehamn; utan äfven, till vinnande af ali möjlig controll emot oordningar och underslef , på sätt Kongl- Påbudet den 14 Augusti 1812 innehåller, lemnar noga beskrifning öfver pass* hafvarens ålder, utseende och kännetecken. 4:0
Att under handelsresan, Gårdfarihandlanden bör, vid vite af 16 R:d 32 sk. samt förlust af all vidare reserättighet, låta hos Magistraten uti hvarje Stad han besöker, eller der Fandshöfdinge - Besidence är, å Lands - Cantzliet påteckna sitt Pass, hvilken påteckning utan lösen meddelas. 5:0 Att Gårdfarihandlande ej må pä
Credit utlemna någon vara, vid äfventyr att derföre icke äga rätt till betalning. 6:o Att i händelse Gårdfarihandlande!! skulle finnas innehafva mer eller mindre Arsenik eller annat förgift, borde han böta 50 Rid; oir» han sådant åt någon utböde eller inlemnade, 100 E:d; samt, derest skada skedde, dessutom vara underkastad särskildt ansvar efter Pag och utkcmne Författningar; likväl med iakttagande af deri omständighet, att i händelse Gårdfarihandlande 1} 'gjort sig skyldig till dödsstraff eller högsta kroppsplikt, kommo de här olvanföreslagne ser - Den 8 Juni. särskildte böter icke att äga runi.'
BÖrandes, da Gårdfarihandlande innehaft eller ullemnat förgift, reseräftigheten för honom vara för beständigt förverkad 7:0 Att, så framt Gårdfarihandlande!! betra.; des med att innehafva otillåtet gods, af hvad beskaffenhet som helst, eller å resan medföra någon' obehörig person, eller ock begå någon annan af de uti Kongl. Commerce - Collegii ofta åberopade Kungörelses 3:dje Moment uppräknade förbrytelser, borde alltid rättigheten tilL vidare
Gårdfariresors anställande för honom vara förlorad; och på det Konungens Befallningshafvande uti Elfsborgs
Eän skulle kunna vinna snar och tillförlitlig underrättelse, när en Gårdfarihandlande klefve öfvertygad, att hafva öfverträdt
Vilkoren för reserättighetens tillgodonjutande, torde den åtgärd böra föreskrifvas, att så snart en Gårdfarihandlande funnes hafva, på sätt denna eller nästföregående punkt innehåller, sig förbrutit, skulle han genast inställas för Konungens Befallningshafvande uti det
Eän, der förbrytelsen sketf, som har att med målet efter omständigheterna förfara, samt derjemte till Konungens Befallningshafvande i Elfsborgs
Eän genast skriftligen inberätta hvad emot Gårdfarihandlanden sålunda förekommit; och i händelse ransakning vid Domstol funnes nödig, borde, så snart ransakningen vore afslutad samt domen Eaga kraft vwnnen och verkställd, Konungens Befallningshafvande i det Eän, hvarest verkställigheten af straffet skett, derom lem - 1 31* JDen 8 Juni, lemna Konungens Befallningshafvande i Elfsborgs
Län underrättelse, och tillika afsända den brottsliga Gårdfarihandlanden dit med fångskjuts, hvilken skulle af honom, så framt tillgång funnés, ersätta?. 8:0 Att, enär Gårdfarihandlande, utan någon emot honom förekommen brottslighet, sin resa fulländat, och till hemorten återkommit, inoot den uti Passet föres.krifna tid, borde han, vid det uti 1803 års Kungörelses n:dra Moment utsätta vite, inlemna passet inom 8 dagar efter hem-' kornsten, antingen å Lands - Cadtzliet i Wennersborg, eller hos Pastor i Församlingen, der harr är bpende, hvilken sednare detsamma till närmaste Krono - Betjent ofördröjligen öfversänder, för att till Konungens Befallningshafvande vidare fortskaffas.
Börandes enahanda ansvar äga mm för den Gårdfarihandlande, sorn fortsätter resan längre tid än hono,m i passet blifvit beviljad.
Men skulle, uti eqa eller andra händelsen, laga förfall kunna uppgifvas, bör det åligga Gårdfaribandlanden att detsamma, inom 14 dagar efter hemkomsten, hos Konungens Befallningshafvande j Elfsborgs Län OVägerligen anmäla och stj ika, gm Att, hvad 1803 års Kungörelse innehåller, angående så kallad Borgare - Tulls erläggande, borde nu mera, sedan Landt - Tullarne blifvit upphäfne, alldeles försvinna, äfvensom alla derstädes förekommande föreskrifter, om Gårdfärihandlandes skyldighet, att anmäla, samt låta stärn*.
Den 8 Juni. stämpla och förpassa sina medförande varor, £ Tullkammare^ antingen i Borås eller Ulricehamn ; samt att låta anställa visitation af medförande varor, uti de Städer, der Tullbevakning hålles. 10:0
Att åt Allmogen uti de Härader, hvars invånare erhållit Gårdfarihandel»-rätt, pass till en» skildta resors företagande icke borde beviljas, derest den pass-sökande ej vore försedd med fulla ständiga och tillförlitliga Betyg deröfver, att han ej ville uti handelsafsigt anställa resan.
Oell borde sådant förhållande i passet uttryckligen intagas; hvarförutan den, som under en sådan enskildt resa 'medförde eller utböde någon annan lofgifven eller otillåten handelsvara, borde fråndömmas rättigheten att någonsin resa på Gårdfarihandel, samt, jemte förlust af alla sina medförande varor, fällas att böta, i förra fallet, 6 Rid, 32 sk. och i sednare händelsen, efter Förordningen emot ^Lurendrägeri och Tullförsnillning. liro
Att hos Kongl. Majit måtte i underdå* nighet anhållas om dess Nådiga bifall (ill allt hvad har frammanföre blifvit föreslaget, med underdånig anmälan tillika, att Riksens Ständer för sin del anse alla de föreskrifter uti Kungörelsen af den 8 Mars 1803, som icke strida emot de nu uppgifna rättelser och jemkningar, böra bibehållas, men önska, att så väl alla dessa foreskrif. ter, som de nu projecterade nya Stadganden måtte, uti en utfärdande förnyad förordning, angående - Den 8 Juni. ende Gårdfarihandel, varda till allmän efter» lättelse päbudne.
I händelse .Riksens Höqlofl.
Ständer skulle godkänna Utskottets uti detta vördsamma Betänkande yttrade mening, torde Utskottet jemväl få fästa Riksens Ständers uppmärksamhet derpå, atr, genom den nu gällande -dryga Bevillning för Gårdfarihandlande, de likasom blifvit försatte i nödvändighet att söka genom olofliga medel förskaffa sig tillgång till betalande af de utlagor, hvartill den lofliga förtjensten icke kan förslå; och som otvifvelaktig! är, att en betydlig rnärigd -varor erfordras för att kunna löna allenast reseoch täringskostnaderna för den handlande, underhans Gårdfariresa, helst de tillverkningar, hvilka han är lagligen berättigad att försälja, ingalunda äga något dyrbart värde; så förmodar Utskottet både billighet och rättvisa fordra, att
Gårdfarihandlande icke blifva försäljningen af deras hemorts tillverkningar och slöjde - producter mera än annan allmoge i Riket genom Bevillning beskattade.
Hvarom Riksens. Högloft.
Ständer lära täckas deras Bevillning» - Utskotts yttrande inhämta.
Till slut får Utskottet Öfverlemna åt Riksens Höglofl.
Ständers godtfinnande den hemställan, huruvida hos Kongl. Maj.-t skulle kunna i underdånighet anmälas Riksens Ständers hysande förhoppning, att när Kongl. Majrt finner, det den Gårdfarihandlande Vestgdlha»allmogen skulle kunna , Deri 8 Juni. na, utan skada för Sverige, med sina varor besöka Konunga - Kiket Norrige, sådant då lärer blifva at denna allmoge till förtjenst, uppmuntran för dess bandighet och slöjdefiit aliernådigst förun nath.
Hvilket alltsammans, jemte tvänne Utskottets Ledamöters uti bifogade Protocolls - Utdrag för denna dag intagne särskildte meningar, vördsammeligen underställes Riksens Höglofl. Ständers pröfning.
Prest och Adelns Ledamöters Ståndets Ledamöters vägnar vägnar A. Lantingshausen.
Ortmani På Vällofl.
' På Hederv.
BondeStåndets Ledamöters Ståndets Ledamöters vägnar vägnar And.
~Nils Mänsson. M. M. RoshecL Utdrag af Protocollet, hållet uti Riksens Höglofl.
Ständers Allmänna Re svärs- och Oeconomie-Utskotts Plenum den 1 Juni 1815• S. D. I-zät
Utskottet sig å nyo föredragas det från Utskottets första Beredning inkomna, och den 26 näst - Den 8 Junii nästlidne
Maj på bordet lagda Betänkande, angående Gårdfari-liandeln; hvarunder Herr Carduansinakaren Malmberg begärde och fick uppläsa ett så lydande Vördsamt
Då den af Städerna Borås och Ulricehamn från uråldriga tider innehafde och utöfvade, vid åtskilliga Riksmöten i fråga satte, men likväl oförändrad lemnade rättighet att idka en fri och öfver hela Riket utsträckt handel med sådana varor, hvilka äro af Landets egna tillverkningar, nu åter blifvit gjord till en Riksdags-fråga, hvars närmare handläggning varit öfverlemnad åt delta Utskott, der jag har den äran vara Ledamot, och det project till Betänkande häröfver, hvilket sista Plenidag blifvit Utskottet föreläst, går ut på a(t åstadkomma sådana inskränkningar uti ifrågavarande handelsfrihet, hvilka synas icjte vara förenliga med Städerna Borås och Ulricehamns Privilegier, får jag utbedja mig Höglofl.
Utskottets uppmärksamhet på hvad jag, så vidt denna fråga xörer besagde tvänne Städer, nu vördsamligeri vågar anföra.
Städerne Borås och Ulricehamn, anlagde uti en mager och högst ofruktbar trakt af Vestergötland, hafva, i förhållande till de flesta af Rikets öfriga Städer, liten eller ingen jord, äro, i synnerhet hvad Borås beträffar, funderade på rättigheter för dess invånare, att så väl i Rikets alla Städer, sorn å Landet, föryttra och försälja deras varor, hvilka , som orden uti Kongl. Brefvet - 4 I)in 8 Juni. vet af ilen. 29 April 1624 lyda: åro allehanda heingjordt Smide och af tråd gjordt arbete , samt hvqd eljest der nedre uti Landsändan göres och tilli arbetas.
Genom Kongl. Bref och Resolutioner af arén J627, 1639, 1640, 1641, ilen 1 ?
Maj 1643, 1647, 1650, 16G0, 1G64 , 1668, 2672, 3678 , 1680 ilen 8 December och 16S3 den 3 Januari, aro dessa Nådiga Privilegier confirmerade , och genom Nådigt Bref af den to November 1686 har Högstalig Konung Carl XI, GlorVÖrdigst i åminnelse, förnyat den Staden Borås genom undfångna Privilegier och Resolutioner gifrta rättighet» 3tt dädanefter, som tillförene, få idka handel med sådana varors uppköpande, som der nedre i Landsorten tillverkas, samt dem å andra orter försälja.
De uti Högloft.
Utskottets Betänkande föreslagne inskränkningar, i afseende på dessa Städers rättigheter att, på sätt här ofvan är anfördt, få E Land och Stad fritt och obehindradt idka handel med ile dem till köp och salu tillåtna varor, anser jag således vara stridande mot Städernes Privilegier, hvilka ytterligare blifvit corifirrnerade genom Kongl.
Resolutionen på Städernes Besvär den 19 Januari 1757, der Staden Borås uti 41 §. är uttryckligt nämnd; och är det i följd häraf', sorn jag, under åberopande af 90 och 114 uti 1809 års Regeringsform, på det kraftigaste protesterar emot ali inskränkning, rubbning eller jemkning uti deri Städerna Borås och Ulricehamn i Nader förunnade och på undfä»gna Privilegier grundade Gårdfa t i-handels-frihet, Jag an. håller 316 Den 8 Juni. hiller vördsamligen, att detta tnitt anförande matte få åtfölja Höglofl.
Utskottets Betänkande till de Bespectiva Biks-Stånden.
Peter Malmberg.
Biksdagsmannen Olof Håkansson uppläste likaledes följande:
Vid det af HöglofU Utskottets afdelning föreslagna Betänkande, angående vissa förändringar i allmogens Gårdfari - handelsrättighet i Elfsborgs Län, finner jag mig föranlåten göra några anmärkningar.
I afseende på hvad första punkten innehåller, så, med förutsättande af ett noga iakttagande af de nu gällande författningars föreskrift, synes all vidare undersökning onödig.
Beserättigheten, inskränkt inom några få månader af äret, kan icke vara för landtbruket menlig, ehvad den begagnas af ett större eller mindre antal bland ortens innevånare, och den föreslagna undersökningen, som omöjligen kan komma att grundas på någon tillförlitlig kännedom om productionen i orten eller dess värde, medför kostnad, tidsspillan och hinder för allmogen, hvilka olägenheter ännu mera ökas derigenom, att Städernas Borgerskap skulle få tillfälle inblanda sig uti frågan om allmogens rese-rättigheter, ehuru det är uppenbart, ått Borgerskapets interesse är alldeles stridande emot allmogens, sedan Borger skapet - Den 8 Juni'.
317 skåpet i- några af Städerna i Elfsborgs "Län erhållit den mot deras bestämmelse alldeles stridande rättigheten, att hela året resa omkring i Riket, för att försälja varor, dem de icke producera.
Jag kan icke inse nyttan af ett stadgande, som tvang en del af allmogen att nyttja ombud för försäljning af varor, dem de sjelfve kunna med mera fördel afyttra, och om afsigten är, att såmedelst förekomma Kurendrägerier, är ändamålet dermed så mycket mera förfeladt, som detta missbruk af reserättigheten är alldeles oberoende af de personers antal, sorn med Gårdfarihandel sig befatta.
Det föreslagna stadgandet i andra punkten, att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande skulle äga pröfva, huruvida de var or en Gårdfari ha ridande ämnar medföra, äro så betydliga, att de kunna gifva en påräknad vinst, lemnar, i mitt omdöme, rum för en godtycklig behandling, hvarvid ingen fördel kan vinnas, och är så mycket mera öfverflödigt, sorn det icke lärer kunna länkas, att en Gårdfarihandlare begifver sig på resor, innan han sjelf beräknat den möjliga eller säkra fördelen deraf.