Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Denna invändning kunde dock, och vanligen med mera skäl än här, framställas mot hvaije lindring i grundskatter eller uti de besvär, som under längre tider varit vid jorden fästade; och likväl hade dessa skatter och besvär — hvilka fordom blifvit ålagde jorden, såsom då nästan ensam omfattande nationalförmögenheten, samt för öfrigt den enda del af berörda förmögenhet, som då kunde med beskattning åtkommas — under de sednare decennierna blifvit i ej ringa mån jorden aflyftade.
Rikets Ständer hade ansett den lättnad och uppmuntran, som härigenom bereddes landets vigtigaste näringsgren, vara värd den kostnad, hvilken Statsverket derför måst vidkännas.
Men annorlunda vore derförutan fallet med skjutsningsskyldigheten, än med dessa grundskatter och andra besvär.
Den som det ena året köpte ett hemman, hvilket knappast erfarit någon tunga af den detsamma åliggande skjutsningsskyldighet, kunde ett följande år, genom en förändrad rigtning af den allmänna rörelsen, finna sitt hemman särdeles svårt belastadt af denna skyldighet, medan ett annat hemman, inköpt på den tid stor trafik i orten förefanns, sedermera kunde, i följd af en förändrad rigtning hos samma trafik, lika hastigt finna sig från sina bördor befriadt.
De stora nu pågående jernvägs-anläggningarne voro särdeles egnade att medföra sådana vexlingar, som nu omförmälts; och vid bedömandet afen börda utaf denna omvexlande natur borde ej de invändningar gälla, hvilka, vid fråga om en fast och lör alltid bestämd grundskatt, ej kunde frånkännas all giltighet.
På grund af allt hvad sålunda blifvit anfördt, hemställde Utskottet att Rikets Ständer måtte besluta, att gästgifveri-, håll- och reservskjutsen samt postskjutsen borde skiljas från jordbruket och öfvertagas af Staten; — och då den befrielse posthemmanen dittills åtnjutit från åtskilliga bördor, hvilka åligga större delen bland landets öfriga jord, grundade sig endast på den skyldighet de haft att framskaffa posten; men berörda skyldighet, genom bifall till hvad sålunda föreslaget var, komme att upphöra, tillstyrkte Utskottet Rikets Ständer att besluta, att, sedan postkemmancu blifvit befriade från postskjutsens utgörande, borde dessa Bih. till 11.
Prot. 1862 & 1863. 4 Sami. 2 Afd. 7 Häft. 2 10 Sammans.
Betänkande N:o 21. hemman vara skyldige utgöra de onera, derifrån de dittills varit i sin egenskap af posthemman befriade.
I sammanhang härmed föreslog Utskottet jemväl, att det städerna åliggande skjutsningsbesvär måtte af Staten öfvertagas och att, i afseende å kungs- och kronoskjutsningsbesväret, annan förändring icke borde vidtagas, än att, under förutsättning att gästgifveri-, håll- och postskjutsen af Staten öfvertoges, samtlige skjutsskyldige hemman i riket, så framt de ej voro helt och hållet eller i viss mån från skjutsskyldigheten befriade, förklarades böra i kungs- oeh kronoskjutsning deltaga.
Uti ifrågavarande utlåtande, N:o 8, har Sammansatta Utskottet härefter företagit granskning af komiterades förslag till reglering af befordringen utaf post och resande, till hvilken granskning och hvilket förslag
Utskottet här längre fram vill återkomma; och då Utskottet sedermera, i samma utlåtande öfvergått till undersökning huru och till hvad belopp medel borde anvisas till den kostnad, som, genom de föreslagna förändringarne i afseende å skjutsningsbesvärets utgörande, blefve Statsverket åsamkad, har Utskottet i afseende härå anfört: att i sjelfva naturen af en sådan genomgripande förändring, som den föreslagna, läge att kostnaden derför, under de första åren af förändringens genomförande, ej kunde på förhand med någon säkerhet beräknas, och de medel, som för ändamålet anvisades, således borde utgå under form af förslagsanslag; att, hvad åter anginge de sannolikhetsskäl, som vid bestämmandet af detta förslagsanslag borde tagas i beräkning, så lemnade komiterades betänkande flere upplysande bidrag till ledning derutinnan, i hvilket hänseende de pag.
15 och 16 i betänkandet anförda beräkningar utvisade, efter den ena beräkningsgrunden och på det sätt skjutsen nu utgöres, en kostnadssumma för de skjutsskyldige af 720,516 R:dr, och efter den andra grunden ett kostnadsbelopp för entreprenader af 770,505 R:dr; — att härvid dock vore att märka, dels hurusom komiterade pag. 51 tillkännagifva, att de vid sina beräkningar tillvägagått med största möjliga försigtighet och heldre tagit för höga än för låga värden; dels att, då 37 § i komiterades förslag, emot hvilken § Utskottet ej haft något att anmärka, förklarade entreprenör vid bipostväg berättigad att, jemte skjutsningen, öfvertaga gästgifverihållningen, om Kongl. Maj:ts Befallningshafvande funne honom dertill tjenlig, samt stadgade att de gästgifvarne för närvarande tillkommande förmåner åtnjutas af den, som sålunda bestrider gästgifverihållningen, så vunnes härigenom ej mindre möjligheten för flere att täfla om entreprenadens öfvertagande, än hvad dittills varit fallet, då möjligheten häraf berott på öfverenskommelse med gästgifvaren eller derpå om spekulanten varit boende i närheten af gästgifvaregården, än ock att vinsten af gästgifverihållningen och de med densamma förenade förmåner sannolikt komme att locka mången att ikläda sig entreprenörens skyldigheter, för att dermed jemväl förvärfva gästgifvarens rättigheter; dels att den i samma förslag medgifna anståndstid för anskaffande af hästar utgjorde för entreprenörer en lättnad emot hvad dem dittills vanligen varit genom entreprenadkontrakt ålagdt; dels att, då de skjutsskyldige dittills varit förpligtade efter en häst fortskaffa en tyngd af ett skeppund, den skjutsandes vigt oberäknad, den i komiterades förslag, sådant detta var af Utskottet tillstyrkt, fastställda beräkningsgrund, enligt hvilken efter hvarje häst finge fortskaffas en tyngd af 480 skålpund, den skjutsandes vigt inberäknad, men en hvar af de åkande utöfver 12 års ålder skulle antagas väga 180 skålpund, innefattade för de skjutsande en betydlig minskning i den tyngd, som dittills kunnat läggas efter deras hästar; dels ändtligen att Utskottet, i sitt ifrågavarande utlåtande, beredt Konungens Befallningshafvande tillfälle att, der svårighet för entreprenaders afslu - Sammans.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.- UtsJc.
11 tande sådant fordrade, förhöja skjutslegan utöfver hvad komiterade föreslagit; — samt att då, genom alla dessa föreslagna förändringar, skjutsningsbesväret gjordes mindre betungande än dittills, möjligheten till bättre betalning bereddes, utsigt öppnades för entreprenören att vinna särskilda fördelar och inkomster genom gästgifverihållningen, samt framför allt möjligheten att konkurrera om entreprenaden utsträcktes till ett stort antal, som dittills varit derifrån utestängda, intet tvifvel förefunnes, det ju de entreprenadauktioner, som för Statsverkets räkning komme att anställas till öfvertagande af skjutsningsbestyret, skulle med vida större begärlighet omfattas af spekulanter, än hvad fallet varit vid do ontreprenadauktioner, hvilka för skjutslagens räkning dittills blifvit anställda, i följd hvaraf entreprenadsumman således borde komma att i betydlig mån nedgå.
De förändringar, som de pågående jernvägsbyggnaderna medförde i skjutsningsbestyret, ehuru omöjliga att till deras belopp på förhand uppskatta, borde ej heller lemnäs utan afseende vid betraktande af de kostnader, hvartill skjutsens öfvertagande kunde för Statsverket uppgå; och ansåg Utskottet, på grund af allt hvad sålunda var anfördt, den verkliga utgift, som genom den föreslagna förändringen komme att drabba Statsverket, icke böra på långt när uppgå till något af de genom komiterades ofvanomförmälda beräkningar angifna belopp.
Utskottet tillstyrkte således Rikets Ständer att besluta det, till betäckande af kostnaderna för skjutsningsbestyrets öfvertagande, skulle anvisas å 6:te Hufvudtiteln ett förslagsanslag å 600,000 R:dr R:mt årligen under den näst derpå följande statsregleringsperiod; hvarjemte Utskottet föreslog vissa närmare bestämmelser i afseende å tiden och sättet för Statsverkets öfvertagande af ansvarigheten för skjutsbefordringen.
Hvad beträffade Kongl. Maj:ts nådiga tillkännagifvande att, i fall postskjutslegan komme att blifva lika med den i allmänhet gällande legan för entreprenadskjuts, en ökad årlig kostnad af 53,301 R:dr 80 öre, utöfver den dåvarande komme att drabba Postverket för postens förskaffande, och att en deremot svarande årlig summa således borde, om förslaget bifölles, af statsmedel anslås och ställas till General-Poststyrelsens disposition för betäckande af den förlust, som i berörda afseende kunde förPostverket uppstå; så hade Utskottet ej kunnat undgå inse att de beräkningar, hvilka legat till grund för uppgiften om den sålunda erforderliga summa, i viss mån måste blifva rubbade genom den af Utskottet uti ifrågavarande utlåtande föreslagna rättighet för Konungens Befallningshafvande att, der så erfordrades, i viss mån höja skjutslegan.
Derest, till undvikande af möjligen eljest uppstående brist i berörda ersättningsbelopp, detsamma bestämdes till en rund summa af 70,000 R:dr R:mt, så kunde, i händelse nämnda summa ej fullt åtginge till betäckande af ifrågakomne kostnader, det uppstående öfverskottet vinna en gagnande användning, vid bestridande dermed af försök till sådan befordran af post och resande, som för postvägarne var af komiterade föreslagen; och skulle ett medgifvande af Rikets Ständer, att ifrågakomna öfverskott finge på sådant sätt användas, således möjligen kunna småningom medföra berörda så önskliga förbättring i sättet för postens och resandes befordran, helst erfarenheten i andra länder, der post och resande befordras gemensamt, städse skulle ådagalagt att en sådan inrättning ej blott läte sig ordna utan förlust, utan jemväl medförde en ganska betydlig behållning; och jemte det Utskottet härvid tillika erinrat om det i Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse gjorda tillkännagifvande, att den till Statsverket ingående rotevakans-afgift af dittills roteringsfria posthemman komnie att uppgå till 18,800 R:dr, så att
Statsverkets verkliga utgift för posthemmanens befriande från postskjuts blefve blott 51,200 R:dr R:mt om året, har Ut - 12 Sammans.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utslc.
Betänkande N:o 21. skottet hemställt, det måtte å Riksstatens sjunde
Hufvudtitel anvisas ett årligt reservationsanslag af 70,000 R:dr R:mt, att till Postverket utgå såsom ersättning för den ökade kostnad, som genom postskjutslegans höjande till likhet med gällande entreprenadlega komme att uppstå; med bemyndigande tillika för Poststyrelsen att använda de besparingar, som å detta anslag kunde göras, till ordnande å postvägar af gemensam befordran af post och resande.
Detta utlåtande blef af Högloft Ridderskapet och Adeln samt Vällofl.
Borgare-Ståndet återremitteradt.
Högvördiga Preste-Ståndet har, med afslag å Utskottets hemställanden att gästgifveri-, håll- och reservskjutsen samt postskjutsen borde skiljas från jordbruket och öfvertagas af Staten, samt att det städerna åliggande skjutsningsbesvär borde öfvertagas af Staten, återremitterat hvad utlåtandet i öfriga delar innehöll; hvaremot Hedervärda Bonde-Ståndet utlåtandet bifallit; och hade Utskottet derefter, uti nytt betänkande, N:o 23, förklarat sig visserligen fortfarande hysa den åsigt att det lämpligaste, med rättvisa och billighet häst öfverensstämmande sätt för skjutsningsbesvärets ordnande, vore att så väl jordbruket som städerna befriades från detta besvär, som deremot öfvertoges af Staten, men att, då inom tre Riks-Stånd denna åsigt ej kunnat göra sig gällande, utan ändamål vore att ånyo föreslå densamma till antagande; hvadan Utskottet föreslagit Rikets Ständer att besluta: att skjutsningsbesväret för det dåvarande ej kunde från jordbruket skiljas; att gästgifveri-, håll- och reservskjutsen ej vidare borde vara en jorden åliggande natura-prestation, utan så väl skyldighet som rättighet för de skjutsskyldige att bestrida sådan skjutsning upphöra; att postföringsskyldigheten borde från jordbruket skiljas, emot åliggande för posthemmanen att fullgöra de onera, från hvilka de dittills varit i sin egenskap af posthemman befriade, — samt såsom följd deraf, posthemmanen tillförbindas att, i likhet med andra i skjutslag indelade hemman, deltaga i det allmänna skjutsningsbesväret, såsom detta komme att utgöras; att skjutslagen, så väl i stad som å landet, sådana de voro eller framdeles kunde blifva indelade, borde bekosta skjutsningens bestridande genom entreprenad; dervid Statsverket dock ville komma skjutslagen till hjelp med 4:del i entreprenadkostnaden; att, i afseende åkungs- och kronoskjutsningsbesväret, annan förändring icke borde vidtagas, än att, under förutsättning att gästgifveri- och postskjutsen upphörde såsom natura-prestation, samtlige skjutsskyldige hemman i riket, så framt de ej voro helt och hållet eller i viss mån från kronoskjutsning befriade, förklarades böra i kungs-och kronoskjutsning deltaga; att Rikets Ständer måtte besluta det, till betäckande af Statsverkets andel i kostnaden för skjutsningsbestyrets ordnande medelst entreprenad, å öde Hufvudtiteln anvisades ett förslagsanslag af 200,000 R:dr R:mt årligen under derpåföljande statsregleringsperiod; samt att, såsom ersättning till Postverket för den ökade kostnad, som genom postskjutslegans höjande till likhet med gällande entreprenadlega komme att uppstå, ett sådant anslag anvisades och på enahanda vilkor,
som genom Utlåtandet N:o 8 varit föreslaget.
Då ej heller detta Betänkande biel af Rikets Ständer antaget, och sedan Sammansatta Utskottet vid ifrågavarande riksdag ytterligare i ämnet aflåtit dels Memorialet N:o 33, med förslag till voteringsproposition i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande Betänkandet N:o 23, dels Utlåtandet N:o 41, föranledt af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut öfver Memorialet N:o 33, dels slutligen Memorialet N:o 44, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut öfver Utlåtandet N:o 41, blef omsider, genom votering i förstärkt Stats-Utskott, Rikots Ständers beslut i ämnet allenast det, att postföringsskyldigheten må, i den mån Kongl. Sammans.
Betänkande N:o 21. 13 Maj:t finner sådant lämpligen kunna ske, från jordbruket skiljas, emot åliggande för posthemmanen att fullgöra de onera, från hvilka de dittills varit i sin egenskap af posthemman befriade; — samt att, såsom följd deraf, posthemmanen tillförbundes att, i likhet med andra i skjutslag indelade hemman, deltaga i det allmänna skjutsningsbesväret, såsom detta komme att utgöras; och att å Riksstatens 7:de Hufvudtitel anvisades och ställdes till Kongl. Maj:ts disposition ett årligt reservationsanslag al 70,000 R:dr R:mt, att till Postverket utgå såsom er sättning för den ökade kostnad, som genom postskjutslegans höjande komme att uppstå; med bemyndigande tillika för Poststyrelsen, att använda de besparingar, som å dessa anslag kunde göras, till ordnande å postvägar af gemensam befordran af post och resande.
Sedan Utskottet sålunda redogjort ej blott för de i ämnet vid denna riksdag väckta motioner, utan äfven för hvad från och med riksdagen 1856—1858 blifvit vid frågans hufvudpunkter åtgjordt, går Utskottet att tillse hvad vid denna fråga nu må vara att åtgöra.
Den fullständiga utredning samma fråga erhållit genom en mängd motionärers framställningar och förslag, genom olika Utskotts vid flera riksdagar meddelade många utlåtanden, och genom förordnad komités betänkande samt Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse i ämnet, befriar Utskottet Irån den skyldighet, som eljest ålåge Utskottet, att en sådan nödvändig utredning åstadkomma.
Den erfarenhet, som sistförflutna riksdags förhandlingar i ämnet lemnat, lärer, att då sammansatta Utskottet byggde sitt förslag härutinnan på den hufvudgrund, att skjutsningsbesväret för det dåvarande ej kunde från jordbruket skiljas, så möttes Utskottets förslag af lika ringa framgång, som när Utskottet kort förut såsom hufvudgrund framställt att skjutsningsbesväret borde skiljas från jordbruket och öfvertagas af Staten.
Det skäl, som vid nämnda riksdag förmått Utskottet att i dess Betänkande N:o 23 frångå sist omförmälda grund, hvilken Utskottet så väl genom berörda Betänkande, som genom sitt förutgångna Utlåtande N:o 8 förklarat sig anse som den lämpligaste, med rättvisa och billighet bäst öfverensstämmande, detta skäl, nemligen, att denna grund ej kunnat hos Rikets Ständer göra sig gällande, har numera förlorat sin kraft, sedan sig visat att det förslag, som grundade sig på skjutsningsbesvärets bibehållande vid jorden, ej heller rönt framgång.
Utskottet ser alltså ingen anledning, hvarföre
Utskottet vid denna riksdag skulle obetingadt öfvergifva en grund, hvars rigtighet få lära bestrida, om än många låta svårigheterna och kostnaderna afskräcka från densammas tillämpning.
Det ifrågavarande förslaget, om ock medförande stora fördelar för jordbruket, är dock icke uteslutande af gagn för berörde näringsgren.
Portskaffningsväsendets förbättring är äfven ovilkorligen beroende af förslagets genomförande, hvadan den trafikerande allmänhetens fördel är lika mycket som jordbrukarens med berörda förslag förknippad.
Det innebär således en origtig uppfattning af förhållandet, när man antager att det anslag, som för ändamålets befrämjande kan vara erforderligt, innefattar en uppoffring af det allmänna till fördel blott för de hittills skjutsningsskyldige jordegarne.
Utskottet tillstyrker således, på grund af Jonas Anderssons motion och med åberopande af de skäl, som här förut blifvit anförda utur sammansatta Utskottets vid förra riksdagen afgifua Utlåtande N:o 8, att Rikets Ständer må besluta 14 Sammans.
Betänkande N:o 21. att gästgifveri-, håll- och reservskjutsen samt postskjutsen skiljas från jordbruket och öfvertagas af Staten; att sedan posthemmanen blifvit befriade från postskjutsens utgörande, höra dessa hemman vara skyldige utgöra de onera, derifrån de hittills varit i sin egenskap af posthemman befriade; samt att det städerna åliggande skjutsningsbesvär öfvertages af Staten.
Genom Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse den 6 April 1810 angående de förändringar och jemkningar uti Riks-Ståndens innehafvande och stadfästade privilegier, förmåner, rättigheter och friheter, hvarom Riksens Ständer vid dåvarande riksdag öfverenskommit, har blifvit förklaradt, att hvarje svensk man, till hvilken klass af medborgare han räknas må, är berättigad att förvärfva och besitta fast egendom och jord inom Svea rike, å land och i stad, af hvad natur som helst och åtnjuta densamma tillhörande förmåner, emot uppfyllande af dermed förknippade och redan fastställde eller framdeles åtagande skyldigheter.
Do privilegier, som vissa jordnaturer medföra, kunna således ingalunda längre kallas personliga, utan äro oskiljaktligen förbundna med eganderätten till jorden, samt kunna således ej heller, på sätt Johan Gustaf Wassmuth i sin förut omförmälda motion antagit, upphäfvas genom undanrödjande af 1723 års adliga privilegier, ej heller annorledes, utan förnärmande af deras eganderätt, som nu äro innehafvare af frälsejord.
Emot C. J.
Lönnherr/s och Olof Olsons likaledes här förut omförmälda motioner, hvilka afse förhöjd ersättning för kungsskjuts och den förstnämndes jemväl för kronoskjuts, förekommer, att de orsaker, som inverka på entrepenadprisen vid en gästgifvaregård, icke behöfva inverka på bördan af kungs- och kronoskjuts, hvilken skjutsningsskyldighet derförutan kan komma att der utgöras af andra än som tillhöra samma gästgifvaregårds skjutslag; äfvensom att några sådana undantagslagar, som uti dessa motioner afses, skulle medföra en synnerlig svårighet vid kontrollen å Kronans räkenskaper, samt för öfrigt oj synas vara af frågans vigt och af något vei-kligt behof påkallade.
På grund af hvad Utskottet sålunda anfört hemställer Utskottet att, i afseende å kungs- och krono-skjutsningsbesväret, annan ändring icke bör vidtagas, än att, under förutsättning att. gästgifveri-, håll- och post-skjutsen af Staten öfvertagas, samtlige skjutskyldige hemman i riket, så framt de ej äro helt och hållet eller i viss mån från skjutsskyldighet befriade, förklalas höra i kungs- och kronoskjutsning deltaga.
I andra punkten af Jonas Anderssons omförmälda motion har han yrkat, att skjutsningsväsendet för Statens räkning må så ordnas, att den minsta möjliga kostnad, så väl för den resande som för Staten, må vinnas, på samma gång som en ändamålsenligare transport af posterna, i förening med resandes förskaffande ernås.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon-Utsk.
Betänkande N:o 21. 15
För vinnande af detta ändamål erfordras ett fullständigt förslag till reglering af befordringen utaf post och resande samt till gäldande af den dertill erforderliga kostnad.
Materialier till ett sådant förslag finnas ock, dels uti det af komiterade afgifna, ofta åberopade Betänkande, dels uti Sammansatta Utskottets vid sistförflutna riksdag aflåtna, likaledes ofta omförmälda, Utlåtande N:o 8 och Betänkande N:o 23.
Innan Utskottet dock går att, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med dessa handlingar, framställa ett sådant förslag, bör Utskottet redogöra för de skäl, som i nyssberörda Utlåtande blifvit andragna för tillstyrkandet ej blott af de högre belopp, som komiterade föreslagit i lega för en del skjuts, utan äfven att en del skjutslega borde, der bebofvet sådant kräfde, kunna ytterligare höjas.
Dessa skäl, hvilka ännu ega tillämplighet, samt derföre nu jemväl af Utskottet åberopas, äro följande:
Grundsatsen att den, som begagnar skjuts, jemväl bör gälda dess fulla värde, vore otvifvelaktig! rigtig, så framt icke det allmännas fördel oundgängligen fordrade att Staten drager försorg, det befordringsmedel böra öfver hela riket finnas tillgängliga, och att priset derå e] heller må vara sådant, som gör desammas begagnande nästan omöjligt.
Af dessa skäl torde, på samma gång Staten bestämmer ett maximum, hvarutöfver ifrågavarande kostnad för de resande ej får stegras, bemödande dock böra göras att, under detta maximum, utfinna den lega, som verkligen motsvarar hvad skjutsningens fullgörande kostar den skjutsande.
Uti Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets vid riksdagen 1856—1858 afgifna, förut omförmälda Betänkande N:o 110 är utredt, att skjutslegan i Sverige bör anses hafva varit i fordna tider högre, än hvartill den i våra dagar finnes bestämd.
Fag. 8 och 9 i berörda Betänkande inhemtas, att den år 1731 fastställda lega, 8 öre för land och 16 öre för stad, samt dessutom 1 öre för kärra per mil, utgjorde, efter jemförelse mellan markegåugsprisen då och i vår tid, 31 sk. 11£ r:st för land och 1 R:dr 12 sk. 1 r:st för stad, om spanmål tages till värdemätare, samt 37 sk. för land och 1 R:dr 21 sk. 11 r:st., allt hanko, för stad, om hö blir värdemätare.
Då, i följd af myntförsämring, legan dock snart ansågs för låg, höjdes densamma, år 1736, till 12 öre för land och 24 öre för stad; genom hvilken förhöjning legan, utom kärrpenningar, blef motsvarande 25 sk. 9 r:st. för land samt 1 R:dr 3 sk. 6 r:st. för stad, om spanmål, och 27 sk. 8 r:st, för land samt 1 R:dr 7 sk. 4 r:st., allt hanko, för stad, om hö tages till värdemätare.
De i bilagan N:o 1 till komiterades Betänkande meddelade uppgifter angående post- och skjutsväsendet i åtskilliga främmande länder gifva vid handen, att i Norrige, med hvars förhållanden våra väl lära vara mest jemlörliga, af resande erlägges för häst och ensitsigt åkdon från städerne, med entreprenad 1 R:dr 90 öre, med vanlig gästgifvareskjuts 1 R:dr 62 öre; på landet, med entreprenad 1 R:dr 48 öre och med vanlig gästgifvareskjuts 1 R:dr 19 öre, allt för svensk mil och i svenskt mynt räknadt.
För öfrigt visar sig att jemväl i Danmark, Hannover och Frankrike samt framför allt Preussen skjutslegan uppgår till högre belopp än i Sverige, och än hvartill densamma af Utskottet föreslås; hvaremot bland de länder, för hvilkas fortskaffuingsväsende blifvit redogjordt, blott inom Finland och Ryssland, hvilka länders exempel härutinnan ej torde något bevisa, skjutslegan befinncs lägre än hos oss. 16 Sammans.
Förslag till reglering aj hejordringen utaf post och resande, samt till gäldande af den derjör erJorderliga kostnad. l:o.
Allmänna bestämmelser. § 1.
All befordran af post och resande inom riket bestrides genom Statens försorg: i följd hvaraf så väl posthemmanens skyldighet att befordra post, som gästgifveri-, håll- och reservhemmanens, äfvensom städernas, åliggande att skjutsa resande, komma att upphöra; skolande deremot de posthemmanen för deras nämnde skyldighet beviljade friheter och förmåner upphöra, eller till Staten åter ingå. § 2.