Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ingen under att de tyska husmödrarnas linneskåp blifvit ett ordspr %k.
P&amp; samma satt förhaller det sig med de utmärkt vackra, fina knypplade spetsarna, fullt ut lika fina som våra Ivadstena-spetsar och öfverträffande dessa i rikedom p % mönster.
Spetsar hvilka hemma betinga ett pris af 5 A 6 kronor aln fås har för 2-3 mark metern.
Allmogens qvinnor sysselsätta sig mycket med detta vackra hand- arbete afvensom med vafnad.
Gossar och flickor, fyra!
fem %r gamla, sitta hukade öfver knyppeldynorna och få s %lunda tidigt bidraga till sitt eget underhgll.
Aldrig skall jag glömma en nioårig flickas för- tviflan d % en hundvalp f %tt tag i hennes dyna, släpande den med sig i smutsen, krafsande af pinnarne, slitande och rifvande de fina trsdarne, hetsad af en mängd halfvuxna, elaka pojkar.
Hon var så liten, tunn, mager och blåfrusen, en lefvancle illustration af de usla löneförhållanden som möjliggöra det billiga spetspriset.
Jag såg hennes förtviflan och kunde ej motstå frestelsen köpa hennes förolyckade arbete; men tårarne som droppade ned p % min hand innan jag hann hindra flickan att fatta och kyssa den, syntes mig mera varda an de dgrbaraste spetsar i verlden.
Hvilket larm och stim!
Trumpeter skrälla, mungigor gnälla, trum- mor hvirfla, barnungar skrika, öfvergifna af sina barnpigor, hvilka hellre vanda ögon, öron och alla sinnen %t juden som bjuder u t per- lor, band, granna dukar och västar, juden som liter pruta med sig, om han i smyg kan f % tillfälle att stjäla sig en kyss.
Hvad gör ej en Evas dotter för vackra perlor, guldglitter och krimskrams?
Karu- seller, skjutbanor, kasperteatrar äro oskyldiga nöjen som alltid samla omkring sig en skara ungdom.
Det ar ej så noga med afgiften,:) di- rektören~ är vid festlynne, och han later mangen ungmö förlusta sig utan att göra ett hal i hennes kassa.
Teatrarne besökas ej af Leipzigerbor under messtiden; publiken består uteslutande af det m finare messfolket~.
De g8 dit, beh %lla kappa och hatt på sig och sprida en obehaglig lukt af fuktiga kliider, skodon och dålig tobak.
De lyssna med djupaste andakt till Wagners
operor, låtsas förstå sig på dem, snyta sig ljudeligen vid alla d e sentimentala, för att ej säga svulstiga karleksscenerna, och äro öfver- hufvud taget ett särdeles tacksamt auditorium.
Leipzig ar medelpunkten för den tyska bokhandeln.
Bokhandlar- firmorna uppgå till ett antal af 4,700 utom musikfirmorna och d e s. k. antiqvariska.
Dessa sistnamda hafva en tolf, sexton bokauk- tioner om gret, och der ropar man iii för så godt som ingenting $gamla, böcker som ej kunna skiljas ifran de nya.
Jag har fått böcker i Tauchnitz edition för 30-40 pf.
volymen, alla Shakespeares verk elegant inbundna för 6 Mark, Schillers för 2 mark o. s. v., o. s. v. Tryckerier, fabriker, gjuterier ni.
m. finnas naturligtvis i oancl- lighet, och luften ar s %som i de flesta fabriksstader tung och mörk af sot.
Dessa sotflingor tränga iii i boningsruinmen och utgöra hus- pigornas förtviflan, ty det ar omöjligt att hålla rent.
Kommer man hem och tittar sig i spegeln, ser man ut som om man bestått profvet i Zacharias Topelii ~Sanningeiis bruniu.
Ofta har jag skattat mig.
lycklig att ega svarta ögonbryn nar jag sett den ojämna svärtan i min väninnas.
Det hjelper ej att man abonnerar på Diaiiabad.
Stiger.
man ur marmorkaret hvit som en Aslög, kryper inan dit tv % dagar.
senare svart som en Kraka.
Men hvad tillverkas vid dessa fabriker hvilkas ko !rök smutsar allt?
Gummivaror, vaxduk, metallarbeten, vafnader, sprit, eteriska.
oljor, ljus, papper etc. etc. En pappersfabrik, von Mey S. Edlich i Plagwitz, fabricerar exempelvis 7 oo,ooo kragar och manchetter dag- ligen.
På tal om fabriker vill jag slutligen namna Julius Bliittriers pianofabrik.
h i g e n tillverkas der 1,600 flyglar och 2,000 pianinos.
Amerikanare och engelsmän köpa oftast sina instrument har.
E n ung amerikanska som studerar vid konservatoriet i år har köpt en flygel och ett pianino, hvilka hon skall föra med sig öfver Atlanten i vår.
Operan i Leipzig lär endast öfvertraffas af den i Dresden och.
Att den ar af första rangen, derom ar intet tvifvel.
Orkestern ar storartad och chörerna goda.
Primadonnan ar en fru Moran Olden, kolossalt stor och ful, med en mun som nastan går från det: ena örat till det, andra.
Vi sågo henne första gången i Tristan och Tsolde.
Hennes osympatiska yttre gjorde ett sadant obehagligt in- tryck p i mig, att jag ej ens vill lyssna till eller tanka på hennes.
Det var ej heller .någon laniplig opera att först göra hennes bekantskap uti, d % hennes yttre ej kan tankas inspirera en man nied en sådan lidelsefull kärlek soni Tristans, och Isoldes glödande, pas- sionerade vasen, isynnerhet i andra aktens svulstiga karleksscen, blir i högsta grad motbjudande, framstald, af den korpulenta fru Moran Olden.
Detta ar första intrycket.
Stämmans storartade omfing, mjukheten och böjligheten tillika med den kraft och passion, det] if ' och den glöd med hvilken hon sjunger, kommer dock snart åhöraren att glömma allt annat.
Såsom Elisabeth i Tannhäuser tycker manl hon ar vacker.
Hon ar dock nastan uteslutande Wagnersingerska.
Frit Sthamer Andriesen ar en ståtlig: vacker gerinania-figur nied an stor stamma hon också, ehuru af en ej behaglig timbre.
Hor: alternerar med fru Moran Olden i Wagner-partierna.
Fru Baumann har en hög, klar, kanske något tunn stamma, sjunger utmärkt val, nien kallt, jag skulle vilja saga kyskt.
Fru kletzger T,öwp är en liter, behaglig varelse med en pragtig alt-stamma, och så hafva vi till sist Fraulein Artner, koloraturså~gerska med en frisk, käck SO- pran.
Hon ar blond med glada bl % ögon, blandande hvita tänder och gropar i kinden.
Hela lilla inenniskan ser ut som ett vinterny.
Af shgariie är Schelper den som tager priset.
Hans glansroler äro Der fliegende Hollander, Trompeter von Sakkingen och Hans Sachs i Die Meistersanger.
Han ar allas favorit och skördar lager kransar i mängd då han uppträder.
Perron har ett vackert yttre, en bedårande baryton, sjunger varmt och innerligt, men spelar utan lif.
Greugg har en rullande basstämma som kan försatta berg, en mage lik en bayersk öltunna och ögon som en riddar Blåskagg.
Tenoren Laderer ar gammal vorden och rösten betydligt på retur, men han - förstår väl att sköta det lilla han har qvar.
Företrädesvis uppföres Wagners operor och en Wagner-afton .ar det ständigt fullt fr %n golf till tak.
Ve den som ej ar på sin plats innan ouvertyren begynner eller r i d b gatt upp öfver första akten, han eller bon får d % vackert sta utanför och vänta.
För- gafves mutar man vaktmästaren.
Den i Tyskland för penningar s i villigt framräckta handen ar har ohjelpligt sluten.
Förmodligen hafva de särskildt hög lön, dessa gamla herrar i trekantig hatt, ljusblå rock, knäbyxor och staf i handen.
Gifves en icke tysk opera, bör man ej göra sig stora förvant- ningar, ty utförandet ar d8 på llngt nar ej så omsorgsfullt som annars.
Exempelvis Gounods Faust spelas så illa, att främlingar aldrig bry sig om att se den på tysk scen.
Detta ar en partiskhet och ensidig- het, hvilkeil aldrig borde komma en framstående opera till last.
13ramatiska teatern är förträfflig så länge de hålla sig till trage- dier, såsom Schillers, Goethes, Shakespeares, eller till rent komiska pjeser.
såsom Sabinskornas bortröfvande.
Nagon medelväg finnes ej.
I en salongspjes rör sig en tysk likaså tungt och ovigt som en ele- fant eller flodhäst.
Hvarje onsdag uppföres nagot klassiskt drama och kostar då ' biljetten endast I mark för de basta platserna.
Sålunda har jag sett Maria Stuart, Die Braut von Messina, Don Carlos, Die Jtingfrau von Orléaiia, Wilhelm Tell, Wallensteins triolog, Goethes Faust, första och .andra delen af Shakespeares Hamlet, Othello, Köpmannen i Venedig m. fl.
Många af de historiska pjeserna väljas sarskildt för ungdomens skull.
Alla gallerierna äro fullsatta af skolpojkar och skolflickor, och ar det uppfriskande att bevitna deras intresse och förtjusning.
På dekorationer, dragter, belysning m. m. nedlägges lika mycken omsorg, som om landets förnämste man skulle bevista förestalliiingen och på detta satt uppodlas ungdomens smak för det stora, adla och fosterlandska.
De läsa och plugga Vilhelm Tell 118 skolbänken, det .ar sant, men samma afton se de honom lifs lefvande k a m p för sitt
fosterland och för sina landsman.
Gripande var scenen, då han tvingas skjuta aplet från sonens hufvud.
Skolpojkarne glöinde att det ej var verklighet, och nar aplet föll reste de sig frin bankarne, viftade med sina näsdukar, och sal.ongen genljöd af, bravo ' Tell, brarop!
Tyskarne iscensatta t. o. m. barnsagorna, såsom De sju bröderna, Askepott, Törnrosa, Per Svinaherde m. fl.
Under julveckan gåfvos .dessa sagospel hvarenda afton.
D % jag sig Askepott, var teatern proppfull af barnungar från 5 till 15 %r och äldre.
De ' saknade ej något i sin kara saga.
Dufvorna flögo in genom fönstret och hjelpte .deii flitiga Askepott plocka de utspilda arterna ur askan.
Gu ' mor trollade fram hastar och vagn, råttorna förvandlades till lakejer under hennes trollstaf, och slutligen berörde hon Askepotts fula, slitna klädning, och hon stod der som den skönaste prinsessa.
Hon reste 11 % balen, blef firad och fjesad, under det hennes vänner, de goda tomtarne, förrättade hennes sysslor i köket.
Vid tanken p % att deras kara Askepott för en g %ng hade roligt, begynte de dansa, och mun- terheten smittade knifvar, gafflar, skurborstar, slaskambaret, sopqvasten, klockfodralet.
Ridån g %r ned öfver den ovanliga baletten, teatern genljuder af skallande skrattsalvor, handklapl~ningarna och stamp- ningarna vilja aldrig taga n %got slut.
S % ser man Askepott andra .gången på balen; hon glömmer sitt gifiia löfte, klockan dar tolf och hon flyr förskräckt, förföljd af prinsen.
Hon tappar glastoffeln och befinner sig andtligen i den m %nbelysta slottsparken, iklädd sin grå .slitna klädning och utan hastar och vagn.
Slutligen kommer, toffel- prof vet^, hvarefter hon föres i ståt till slottet såsom prinsens lyckliga brud.
Jag önskade att jag haft mina många svenska unga vänner der den aftonen.
Hvarföre hafva vi ej d g o t sådant hemma hos oss?
Ar en afton i veckan ett för stort offer, så hvarföre ej egna en afton i månaden åt de unga?
De nöjen som bjudas vara barn äro baler, i lyx knappast, öfvertraffade af de aldres.
Hvad lära de sig der?
Fåfänga, behag- sjuka, afundsjuka, njutningslystnad!
De blifva bradrnogila och så hafva vi till sist en ungdom, som vid 20 års Alder lefvat för fort, en ungdom som ser lifvet i svart, då den ännu ej hunnit längre an till lifvets tröskel.
Hvarföre ar den tyska nationen, i så mycket, en stor och stark nation?
Jo, derföre att de uppfostra sina barn i enkla hem med enkla vanor, derföre att de tidigt lära dem beundra det .goda, höga och adla i lifvet, lära dem att älska sitt fosterland, sitt folk och sin historia.
Vi lagga s % mycken vigt vid %sk %dningsinaterial i vira skolor, hvarföre d % ej göra våra stora man lefvande för ' vår ungdom, såsoni tyskarne gjort det för sin?
Och d r historia?
Erbjuder den ej rika material för den svenska scenen?
Det ena pessimistiska äktenskapsdramat efter det andra g %r öfver våra tiljor och verkar på åskådaren, såsom öfverdrifvet kal- tande på barn, tröttande i längden och förlorar derigenom sin udd.
Vore det ej helsosamt att föra in litet frisk luft?
Det borde ej vara alldeles outförbart och kunde val %tnlinstone löna försöket.
För oss Dagny.
svenskar, som äro så benägna att apa efter allt utländskt, vare sig godt eller ondt, vore ej detta nagonting vardt att taga efter?
Och med denna lilla maning till mitt kara, gamla Sverige vill jag afsluta mina bref fran Leipzig, da jag nu star i begrepp att flytta mina bopalar till Dresden.
Vi saga farväl till den lärda, gamla.
staden och till alla goda vänner med ett hjertevarmt tack och in- stämma med Goethe: -, Mein Leipzig lob ich mir!
Es ist ein klein Paris und bildet seine Leute., Mödrarna och sedlighetsfragan.
Man talar om ~krisera och asvara tider.
), och det är sant att vi lida af sådana, detta långt ifrån endast inom den eko- miska verksamhets-sfer, hvilken de anförda uttrycken vanligen Jsyfta.
Tiderna äro svåra och krisen hotande, icke minst p2 det moraliska området, och det ar här icke blott handel, nä- ringar, köpmän och landtbrukare som lida, utan det ar karak- tärer och samveten, hem och skola, föräldrar och barn.
Och följderna skola, om de ej i tid kunna stackas, drabba hela folket i alla förgreningar af dess m2ngskiftande lif.
Att de moraliska missförhållandena hafva vissa naturliga orsaker, likasom de ekonomiska, kan icke förnekas; men att de för det närvarande stegrats till en grad, som hotar med sedlig upplösning och som derför måste uppkalla samliallenas basta krafter till motstånd, det visar sig vid den flygtigaste blick på dithörande företeelser inom de skandinaviska folkens lif under senaste tid.
Så se vi huru i det vensterstyrda Sorge, inom ett halft gr. två skönliterara arbeten blifvit seqvesterade, af hvilka det första alldeles otvifvelaktigt påkallade åtgärden.
Och vi se huru med anledning af denna tilldragelse, en bland universitetets ansedde lärare trädt fram inför den studerande ungdomen för att be- kampa det parti, som i den beslagtagna boken framlagt sitt program samt uppvisa de förnedrande följderna af dess hufvud- princip, fri Kierligheda i stället för äktenskap 1.
Eg4eskab elder fri Kierlighed.
Foredrag af Frcdrik Petcrsen, Professor, Kristiania 1887.
Lutherstiftelsens Forlag.
I Finland se vi Strindbergs senaste arbeten utvisade af myndigheterna, men i trots deraf, en svensk novellist och före- Iäsare nsgra månader derefter i landets hufvudstad offentligen förorda samma förtres sämre arbeten och derjämte inför ett qvinligt auditorium uttala sådana förnärmande åsigter mot qvin- nans renhetskraf, som han aldrig dristat frambära för sina egna landsmaninnor.
(Se härom detta hafte sid.
Samtidigt läste man i en dansk qvinnotidning en afgjordt modern skriftställarinnas bittra klagomål öfver hur man i Dan- mark börjat wevolutionera det sedliga medvetandet och utsprida okyskhetens gift i den qvinliga ungdomens blod,.
(Se den första uppsatsen i detta hafte.)
Slutligen hafva vi i vårt eget land de närmaste bevis på huru långt den osedliga sliteraturen och dess följder kunna gå.
Vi hafva sett författare sådana som Strindberg och hans man- liga efterföljare öppet uppmana ungdomen till otukt, samt skol- gossar anda f r h tolf års ålder förfalla till sådana laster, Ilvar- till denna literatur gifvit klaven.
Vi hafva vidare sett en helt ung qvinlig författare välja till sitt älsklingsämne den urartade sinligheten samt blifva försvarad till och med af qvinnor.
Vi hafva sett annonseras offentliga föredrag till framjan och spridning af laster och brott.
Men å andra sidan ha vi också sett en del af dessa före- teelser bemötas, visserligen allt för lent af den dagliga pressen, men så mycket kraftigare af sådana motskrifter som lektor Personnes dräpande kritik af Strindbergsliteraturen l, Franks » Våra barns farorrs2, prof. Rudins gensvar på ett af de ofvan- riamda föredragen, m. fl.
Och vi ha derjämte hört sägas, att vid Lunds universitet den studerande ungdomen, samlad kring en älskad och ansedd lärare och läkare, fått lyssna till allvar- liga och gripande meddelanden rörande förutsättningarna för och vigten af ett sedligt lif.
St) - inddcrgs-literatt~rcn och osedIighetcn bland 21 ngdornen.
Till föräldrar och uppfostrare samt till de styrande, af John Personnc.
Carl Deleen 6r.
C: o. Pris 1.25.
* ' ~ &amp; a barns faror.
En bok för mödrar och unge mgn, af C.
Stockholin 1887.
Andra uppl.
Under förhållanden, sådana som de har ofvan antydda, d i det icke längre ar möjligt, ens för mödrarna, att blunda för osedligheten och dess följder, ja, då det vore ett brott att göra det, synes det vara hög tid att ocksi qvinnoverlden rustar sig till försvar mot den anstormande fienden.
Det ar hög tid att mödrar, lärarinnor och alla för ungdomens val och folkcts framtid nitälskande, till mogen ilder komna qvinnor, vakna till besinning, öfkervinna sin motvilja för beröringen med det laga och oädla, samt göra sig reda for de faror och frestelser, soni föreligga ungdomen, flickor s h a l som gossar.
Det ar tid att vi stalla till oss sjelfva och männen den frägan: nhvad kunna vi göra för att radda vår ungdom från det hotande förderfvet?
: &gt; samt att vi spörja också efter orsakerna till det onda, se till om vi .sjelfva hafva någon skuld i detsamma och pröfva huru vi kunna godtgöra hvad vi felat.
Till vägledare vid denna motbjudande, nien af pligtcn oss ålagda forskning, anbefalla vi på det varmaste dc ofvan nämda nyss utkomna skrifterna af lektor 3 Peïsortnc.
C 3: Fmnk samt professor FY.
Peteme~z.
Visserligen ar det med häpnad och ytterlig motvilja som den vid ämnet ovane granskaren fördjupar sig i det vidriga studiet, afven då det sker genom rörmedling af vägledare sä- dana som dem vi har förordat.
Det intryck man derifrån med- tager skulle också vara tröstlöst, om man ej lyckats upptäcka några ljuspunkter, hvilka innebära hopp om en bättre framtid.
En sådan tröstegrund ligger främst i den öppenhet, den styrka och det mod hvarmed den sedliga niliilismen bekämpas.
Så hafva man af högt anseende offentligt inom brödrarikena och Finland tillbakavisat såsom en lögn den svenska strind- bergianismens och den norska bohemens pkt&amp;ende, att ogifta män icke Ka~tm lefva sedligt.
Ä andra sidan hafva aktade finska qvinnor och man dels personligen och dels med pennan under kända signaturer offentligen jafvat en främmande före- läsares förmätna förklaring, att qvinnornas renhetskraf pa en blifvande make vore ett oförskämdt uttryck af skenhelighet.
En annan hoppgifvande företeelse äro de uttalanden hvar- igenom sjelfva motståndarne till den dåliga literaturen öppet bekänna, att den sedliga nihilismen hos det yngre slagtet har sin rot i gamla missriktningar och förvillelser inom samhället, hvilka böra och kunna häfvas, bland dem främst den legaliserade
I 2 L prostitutionen, ett ämne hvilket blifvit också från,en annansida fran~staldt i gripande novellistiska skildringar.
Vidare m&amp; sisoin ytterligare en ljuspunkt framhållas det allmänna yrkandet, att ungdomen måtte i hemmet, på ömt och grannlaga sätt ztppdysas om de fres.tels.er.
faror som kunna möta - att man fatt klart för sig, såsom lektor Personne sa- ger, att okmnzghete~z 7zu mera icke raddar nzgon.
Slutligen ännu en sista tröstegrund, hvilken kan sägas för- utsatta de öfriga: det ar de resp. förfmes starka betonande af gudsfruktan såsoni det säkraste och kraftigaste värnet mot de sedliga frestelserna, men vid sidan deraf också deras erkan- nande, att .den menskliga viljan förmår mycket)) der hon allvar ar,, ocksa da, nar den kampande.
ännu icke förstar ' eller kan.
se hvarifrän han innerst får hjelpen; - Taga vi fasta på dessa tröstegrunder och ljuspunkter, kynna vi bättre uthärda det motbjudande i det föreliggande ' studiet.
Det ar i synnerhet i lektor Personnes bok, der förfin anför vid- lyftiga utdrag af Strindbergs uttalanden, sam dessa vidrigheter möta.
Men har man val kan~pat sig igenom dem möter man förfins egna, af kärlekens .förbittring brinnande anklagelser mot denne Strindberg och andra ungdomens förförare, hans smartfulla erkännande, att osedligheten bland skolurigdomen ar mycket .värre nu an förr, samt hans djärfva blottande af de or- salter, som härtill bidraga.
Först och sist ' möter man hans mäktigt kallande rop på handling, hans maning att göra något mot det onda.
Han visar att staten p2 slappt och oförnuftigt satt handliafver den makt, lagen gifver att förhindra spridningen af böcker, skrifna i afsigt att förföra ungdomen.
Han fordrar att man ni2 uppdraga och respektera gränsen mellan &gt;yttrande- frihet och yttrandefrackhet~, att staten vidtager lika kraftiga åtgärder mot spridandet af andliga gifter som fysiska.
Han pspekar kort men kraftigt prostitutionens andel i det onda.
Han håller upp sisom en skamfläck för allmänna opinionen dess ytterliga tolerans mot lasten, blott den förstår att dölja sig under .en förfinad yta.
Han stämplar sisom ocker på ungdomens samveten herrar bokförläggares spekulationer i sedeslös literatur.
Han bryter stafven öfver den läsande allmänhetens slappa dåsighet, den slöa kontrollen öfver lärame, den ofta dåliga samtalstonen i hemmen m. ni.
Men sam- tidigt erkänner han, att de moderna förfines irrläror finna en ursäkt och ett visst berättigande deri, att.hemnien och skolan,
förtiga de faror, som hota de unga.
De liafva: dessa irrläror, säger han, kanske i de flesta fall sitt första uppliof i » den a~zgcs förtvzj5 ' ade suckmr efter hje4 i en kamp, ii ((hzJilR72 mtz~roz qkrf ztt71m ?za ?- hono~~z, c11 ka979 i hnilke~t h m mn&amp;en besegras2 dc~fbi; att ingen @ ssnnr till hntrs sirckatt och g f z w hono7n den hje@ hnta behoyver.
Men hjelpen?
frågas det.
Hzw skall man hjc@ai Svaret lyder på allmänt erkännande af det onda och begagnande af alla lagliga medel att bekämpa detsamma; det lyder på sjelf- tukt, förtroende och försakelse Iios föräldrar.
Det yrkar vidare en omställning af lifvet, för att förekomma skuldsättning och giftermålens försenande samt för att göra arbetet till en pligt för alla, hedradt och väl lönadt på alla områden; det yrkar att, i uppfostran, må ställas såsom lifvets mål, icke rijutning och öfverdåd, utan ett hem med tryggad utkomst genom ärligt ar- bete; det yrkar slutligen att alla goda krafter ma förena sig i motarbetandet och upphafvandét af moraliska sjulzdomsamnen.
sådana som alstra okyskhet, oredlighet.
penningvingleri och berättigadt socialt missnöje - kort sagdt, allt som bidrager att göra sam hället sjukt; x t y i ett sjdt smlr7ziiCIe kniz iizgc~z f %&amp; och sund zmgdonz t e u ä x a och z * foostras.
: Förfin uppfordrar allmänheten att motarbeta spridningen af sedeslösa böcker, genom att icke köpa eller läsa dem.
Han talar om bildande af en förening för bekämpande af den daliga och befrämjande af den goda literaturen.
Och först och sist yrkar lian, att ungdomen niåtte upplysas om de frestelser, som hota, samt hjelpas i kampen mot dem.
Nar skola fadpr och mödrni säger han, Z i i m sig fo~stfi, att det icke Zai~gre &amp; ger2 att de tig0 infor sina bant.~ A ' &amp; skoh de inse, att v i r tia!
i detta stycke hraydeer.
ett amnt tiZ~v~gag6 !e~zd.
än deras zmgdonzstid k r u ~ d c.
~ Och vida- fortfar förf., den 2mga qvilman har såsom mettniska ra ttigh e t a t t forda, att hon icke med förbzt ?zd7zn ögon skall M a s -- eller störtas - sit i LlrGtEiL- skojet.
Kanskofen om det orem behorver z ' ckc göm J&amp;-072 OIWZ; det beror pd h w den meddedas.
Så långt hr Personne.
Man har yttrat on1 den märkliga boken.
att den genoni de utförliga citaten ar lika fa~lig för ungdomen som de skrifter.
ur h i l k a citaten äro hämtade.
Vi tro väl också för vår del?
att det kunnat vara nog med mindre.
Men vi erkänna dock å andra sidan, att förf.
91zjiste blotta heia vidden af det onda han
vill bota, allra hälst då en stor del af den skada det vållat ' kommer deraf, att föräldrar och lärare icke tagit kännedom a m, eller upplyst och varnat ungdomen för de faror och fre- stelser, som innebäras i den dåliga literaturen.
Då hr Personne yttrar sin önskan, att äfven ungdomen måtte läsa hans bok, menar han naturligtvis, dels den ungdom som är beredd och .mogen att förstå och tillgodogöra dess lärdomar, dels den, som redan insupit giftet af den strindbergska literaturen och derför behöfver det motgift förfin bjuder1.
A andra sidan anmärkes, att hr Personnes bok bär prägeln af ett hastverk, att den icke ar nog genomtänkt och öfver- .arbetad.
Ja, det må vara sant; boken bar prägel af att vara tillkommen under lösryckta stunder, räddade undan ett an- strängande dagsarbete af den vigt,.
att staten fritager från all annan tjenst de ma&lt; hvilka hon uppdragit att fullgöra det- .samma.
Boken bär prägel af att vara skrifven under inskyndelse a f den mäktiga kärlek - under trycket af ' det djupa ansvar - som en varmhjertad, samvetsgrann, mot sig sjelf och andra sträng lärare hyser för den .ungdom, som blifvit anförtrodd åt hans ledning.
Den bär slutligen prägeln af en osjelfviskhet och en frihet från menniskofruktan, som i våra dagar är blott allt för sällsynt.
Må vi derför alla, si-&amp;skiZdt - nzo&amp;anza, med bortseende från obetydliga meningsslziljaktigheter, tacka lektor Personne och.
glädjas St hans bok, såsom åt en handling af kärlek och mora- liskt mod, h ~ i l k e n icke kan förfela sitt syfte.