Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om likväl vid regleringen af anslagen [och Magazins-4nräUniagen, den bestämda ro - B a n cd- UlS Jt ö it t is ÉetflhÉahlen. 4 5 £ relse-fonden blifver sä vida upptagen för an.' dra anslag, att till beläning af Fastigheter komina att saknas fond sorn svarar mot det behof af understöd, som närvarande omständigheter och den öfverklagade förlägenheten påkalla, har jag föreställt mig ett annat sätt till behofvets afhjelpande, som det torde tillätas mig framföra, såsom tillägg tili mina särskiltda tankar om.
Da Silfret i Banquens hvalf är nationen till ingen nytta, så länge det är dörndt att der förblifva, skulle jag för min del önska att utvexling kunde ske, utan allt för stor risque för Silfvermyntets utförande utur Riket; men allmänna tän-.. kesättet tyckes vara fästadt vid farhågan för un. derbalahce i Sveriges utrikes Handelsförhållande hvilket likväl lärer bero, ej blott af hämmad Jern- och trävaru export, utan äfven af den verkan de författningar, som vid denna Riksdag beslutas, kunna medföra på både, införseln af utrikes varor, eller Handelsfriheten, och näringslifvet i allmänhet. X följd häraf synes hoppet om rnöj. lighet af realisation för närvarande vara i allmänhet Öfvergifven .
Då Bankens reel a fond således skulle fortfara att förblifva ofruktbar, mea dess utvexling anses nyttig och önskas, dess Consohderande finnes nödvändigt och Rånebiträden från alla delar af Riket genom motioner blifvit yrkade, så har jag förestäldt mig möjligheten, att en utlåning af någon del utaf Banquens Silfver skulle kunna förena förenämnde 3;ne ändamål, eller åtminstone 432 Bänto - Uttkotltts Betilnianden. vara bättre ärt deri motsatta Stgärden, nemi. att låna Silfver för Banquens räkning, eller den jemväl ifrågasasatta åtgärden, att utvexla det sorn nu finnes mot utelöpande sedlar, hvarigenom förlägenheten ej skulle kunna minskas, men väl rikas i fall SiJfvermynret utfördes utur B i ket, hvarom något tillförlitligt förutseende icke lärer kunna ega rum Det Silfver sorn ufginge i Låneväg jemte intresset, skulle återbetalas i samma mynt, eller och i Sedlar, efter den-Cours, sorn vore gångbar när liquiden borde ske, hvaremot Silfver för dessa Sedlar i sednare fallet till Banquen inköptes.
Om nu, för att ej, genom en större utsträckning af Silfver-utlåning, bereda en öfverdrifven skuldsättning och risquera Si 1 Frets utförande, hvarigenom svårigheter för återbetalningen och Curssens stegring kunde inträffa, endast en million R:dr i Silfver utlånas pa Större Bruks och Bandt» Egendomar, eller andra säkra hypotheker mot 3 högst 4 procents ränta och 5 procents afbetalning; så gör räntan årligen 30, eller 40,000 B.-dr, och afbetalningen 50,000 B:dr, tillsammans minst 80,000, B:dr som på 5 år, ufed den minskning i räntan sorn afbetalningarne de sednare åren medförde, gör circa B:dr 400,000 af Banquens revenue på öfriga Lånerörelsen skulle användas till inköp af Silfver så mycket att årligen kunde inköpas 160,000
R:dr, gör på 5 år „ 800,000 Tillsammans Kjdr 1,200,000 Banco-Uskotttets Betänkanden. 433 I fall nästa Riksdag inträffade 5 år härefter, hade Banquen således blott omkring -2 00,000 R:dr mera i Silfver än nu, men 750,00.0
R:dr i Silfver-reverser, sorn jag anser lika goda, emedan fdr dem skulle inflyta Silfver.
Bankens' vinst härpå vöre val endast 150,000 eller 200,000 R:dr Spec.; men Statens vinst i productionskraft hos nationen, som emedlertid fått rora sig med en forlags tillgång af lika värde som 4 millioner R:dr R:gds Sedlar, skulle visserligen vara större/ Häremot invändes: att. realisation är genom denna åtgärd så mycket mera aflägsnad, som Sedelstocken och Silfverfonden, om 5 år, skulle stå i nära samina förhållande sorn nu, men utom den öfvertygelse^, som jag förmodar delas af de flesta representanter ifrån Handsorterna, att Rikets välstånd icke beror af realisation, ehuru nyttan deraf ej kan bestridas, måste Siifret, om det i Råneväg korrime i allmänna rörelsen, åstadkomma fördelaktig värkan på Coursen, äfvensom det skul]e göra genom utvexling, samt derjemte medföra den önskade verkan att afhjelpa förlägenheten och upphjelpa näringslifvet, så vidt dessa sorn jag föreställer mig, bero af Förlagsbrist.
Het invändes vidare, att genom Coursens möjliga ökande skulle Låntagare blifva lidande, samt icke tilltro sig upptaga dylika Lån, af' fruktan för återbetalningen.
När Jntresset vore så lågt, som 3 eller 4 procent, och räntefoten i allmänhet hvad den nu är, så är det icke tänkbart att Coursen kan uppgå så högt, att så dryg ränta drabbade Låntagaren af Silfver, s®m för Lån hos privat man; och för öfrigt finge det berp på en 434 Bandt-Vtskottits Betunkanden. livar, som kunde prestera tillräcklig säkerhet, att begagna sig af en sådan Dånetillgång, hvars öppnande främst skulle åsyfta en möjlighet för den Dånebehöfvande att erhålla biträde.
Det vöre, må hända, dessutom billigt att närvarande generation finge se annat än pappers-rnynr, och att utlåning i mettalliskt mynt, befordrades i bredd med utlåning af pappersmynt.
Detta sätt torde ock snarare åstadkomma att Silfvcrmyntet komme att trifvas i Dan det, än det, att först upptaga Dån af Silfver pcb sedan mot utelöpande lianco-Sediar utvexla det, emedan, i sednare fallet, det biefve lättare tillgängligt för den sorn finner, uträkning att ut. fora Silfver till betalning af utländska varor.
När vidare invändes, att innehafvaren af Banco-Sedlar skedde orättvisa genom Silfverat. laning, då det sednare är valuta för den .förra, så förklaras att de pantsatte Bgendomarne eller de uti dem intecknade räntebärande Silfverreverserne, måtte vara lika god valuta, som Silfver, i synnerhet när man ändå ej kan vala förvissad att på långliga tider få detta Silfver för Bancosedlarne.
Om det vidare invändes att Speciemyntet är otjenligt i allmänna rörelsen, vandrar snart derifrån, samt att mynt-representativen göra samma nytta, så förklaras, att vådan af Silfrets utförande ej vöre stor, da inköp till Banquen för hvad i Sedlar ngick på Silfver-Dånen, skedde, och att utgifvandet af nytt pappers mynt, på hvad fot det grundas, försämrar det representativa mynt, som förut är i omlopp; i stallet för Silfverpyntets Banco.UtskotMs Beiänkandeh.
435 lifgifvande kunde stadgas, att Låntagare finge efter viss Cours mottaga Sedlar, med skyldighet att lemna revers i det förra myntslaget; men då borde och dessa Sedlar när de uppvistes, med Silfver infrias.
Fortgången och fördelen af en sadan anstalt skulle efter inia tanka hufvudsakligen understöd jasj om den Silfver invexling ochi äfven utvexling, sorn blifvit satt i fråga, lomme att beslutas hvarigenom realisation vore börjad utan någon vå. da att kunna misslyckas.
Genom dylik administration af Banquens resia fond, tror jag det kunde blifva möjligt, att inom kortare tid tillvägabringa realisation; men om deremot, efter hvad sorn blifvit föreslaget, högst ibo,ooo R:dr i Silfver årligen komina att inköpas till stärkande af reela fonden; så ehuru detta Silfver - inköp medtager större delen af Banquens revenue, utgår likväl en tid af minst 20 ,år, innan Banquen blifver i den ställning att utvexling med hopp om framgång kan företagas.
Af Riksdagsmannen Anders Sandsten från Jönköpings
En af Jordbrukets och således ovilkorligt Svenska Allmogens vigtigaste angelägenheter skall nu i samrrtansatta Utskottet afgöras. —.
Den rörer Fastighets-Lån i allmänhet.
Modernäringens förfall, allmogens andergång, fullkomnandet af den stora penninge-förlägenhet, som nästan i alla Landsorter öfverklaga»; korteligen sagt, Landets ofärd är gifven örn hjelp ej mellankominer.
Utskottet har tvertemot m 436 Banco.Utskottets Betänkanden.
Allmogens önskan och hopp afslagit fortfarande ai-Odlings Län- Jag fruktar» — Man föreställer sig att i Landsorterne finnas samina, penningeresourc-er, sorn i Hufvudstaden ; men iag heldagar denna villfarelse, och med detsamma våra Cornmittenters olycka!
Man vill, sam det säges, understödja dem i Discontväg genom t vänn© millioners ökadt årligt anslag, meri man glömmer att detta understöd minst kommer Allmogen eller Jordbruket tillgodo.
Det är icke på Discontviilkor, som Landtmannen skal] undsättas*, Denna utväg kan vara god för handeln och andra näringar, men för jordbruket, passar den minst.
Skulle Riksdagen slutas och vi återvända till våra hembygder, utan .rättighet till Odlings- och Fasighets-Rån, och utan att hafva fastställt étt hypoteques-system , som undanrödjer den penninge-nöd hvaröfver Landet suckar: hvad hafva vi då uträttat?
— Jag ryser för följderne; och jag skall åtminstone icke hafva den förebråelsen att hafva dertill medverkat.
Huru vill man att Bevillningen skall utgå, och allmänna dryga utskylder i öfrigt erläggas, då alla utvägar stängas för Landets odlare.
Nöd, fattigdom, en mängd hederligt, fast gäldbundet, folks totala undergång, fortsatt vanpris på Landets pröducter, utmätningar, concourser, många agtningsvärda famiilers ruin, och ytterligare stagnation i ali Land t manna rörelse; Sådant skall då snart påkalla en Urtima Riksdag, utan att ådraga Rikets nu församlade Representanter någon välsignelse för deras vidtagande åtgärder.
Huru handlade vi vid 1818 års Riksdag?
eller månne det Jianco-Uiskottets Betänk anden. 4 37 indragnings-system, som i financielt afseende då bl ef beslutadt, varit för bandel och jordbruket fördelagiigt ?
Jag har hört förklaras af de som föra Capitalisters och Procentares språk: att man ej skall skuldsatta Landets jord: att Capitaler då blifva uppsagde: att förlägenheten derigenom skall okas: och att en myntförsämring blefve oundviklig, ledande till allmän oreda och ytterligare Creditfdrlust.
— Men jag fruktar ej dessa skrämskott. —- Publique-Lån äro de minst chicnneusa.
— De kunna fastställas på billigare villkor, än som vanligen åtföljer det privata beroendet.
Månne det ej är bättre att få behålla och förbättra sin jordtorfva, understödd af ett Banco-Lån, än att se den för tredjedels värde gå under klubban på utmätnings-auction, och sjelf med de sina nödgas tillgripa tiggarstafven?
— Gerna må då Capitalister uppsäga sine intecknade fordringar.
De kunna ju utbytas mot Banquens försträckningar, och Capitalisten må i stället lägga sig till jordegendom.
— Derigenom uppkommer en täflan; nya' lofiiga speculationer på egendomshandel, som länge nog varit, liksom bannlyste.
— Myntförsämringen är till stor del inbillad.
Den vore verklig om man lemnade
Lån utan säkerhet.
JSfu erbjudes deremot den största säkerhet, som med skäl kan fordras, nemligen: område i jord, sorn hvarken sjunker elldr brinner•
Crediten skall då först stadgas, ty förlägenheten upphör i samma mån, som den ene medborgaren ställes i. tillfälle att göra den andra rätt utan att förstöras, kitt annat inkast har jag äfven huit.
Man ^438 Bänto- Utskottets B ti tini anden. säger att den skuldsatte jordbrukaren blifver ej hulpen genom Fastighets-län utur Banquen , emedan Banquen icke får lemna
Lån utan på ograverad jord.
— Men detta är lätt förekommet.
Fastighetsvärdet blifver ju i alla fall belåningsgrundenP — Och hvad hindrar Riksens Ständer att i Reglementarisk väg Slägga Bi nco - Styrelsen att utliquidera Inteckningsegare pä det sätt, att denne får med Låntagarens begifvande lyfta Banco-Lånet emot det han aflernnar originela Intecknings - Documentet, hvilket derefter kan öfverkorssas och annulleras.
Dessutom må man ej tro att alla de, som innehafva ograverad jord , derföre äro befriade från penninge-bekymmer.
Mängden af dem behöfva likaledes understöd, om icke inodernäringen skall aftyna.
På desse grunder vågar jag tillstyrka att Odlings - Låne-Fonden 600,000 R:dr anslås till Fastighets-Lan, och att dessutom minst 500,000 P.:dr årligen utlånas af Banquen emot Fastighets, hy pothequer, nemligen blott jord å Landet, ej hus i Städerne, såsom mera vansklighet underkastade; och dessutom af hel annan beskaffenhet.
Det klefve då 2 * million hvarmed Sedelstocken kom att okas till nästa Lagtima Riksmöte:
Och månne denna utsträckning kan blifva vådelig?
— Jag tror det icke, och jag ville vara färdig att medgifva det inbetalningen, beräknad som hittills till 2 procents capital insättning och 4 procents ränta, afbördades i silfver till förstärkande af Eanquens reela fond; dock med rättighet för Banco Utshottets Betiinkanden.
439 Dåntagaren att fä liqvidera äfven med BancoSedlar efter gällande cours, da Banquén' i stallet kunde använda denna nya inkomst, eller de sålunda inflytande Banco.Sedlar, till Silfver inköp. — Det förstås af sig sjelft att årliga inbetalningen ej får öfverstiga 6 procent i Sedlar, hvilka sedermera förvandlas till Silfver efter förut antagen grund.
Då afdelningens förslag, som förkastar Binance-Committéns project rörande en ny Hypqtheques Lane - Inrättning, byggd på andra principer, och skiljd från ali gemenskap med Banquens tillgångar, framdeles förekommer, förbehåller jag mig att få- afgifva vidare utlåtande: men anhåller emedlertid, att detta mitt yttrande, sä framt det ej gillas al sammansatta Utskottens pluralitet, må till IliksStåndens Plena få åtfölja Betänkandet.
Af Herr Revisions-Secreteraren Stråle.-
Man har, under de i Sverige inträffade'oordningar uti penningeväsendet, trott sig kunna . afhjelpa den enskilda förlägenheten, åtminstone hvad jordbruket angeck, derigenom att Dån lemnades på Fastigheter emot lindrig ränta.
Detta är visserligen en fördel för den som .erhåller
Dånet; och om penningarne med uträkning användas, tillskynda de låntagaren en säker och obestridlig vinst.
Få hafva likväl lyckats uti sine specul.itioner, dels derföre att man icke beraknat alla de omkostnader, som ett Dan af allmaänna medel medförer, dels ock emedan man ofta ansett den erhållna lånesumman såsom en redan behållen vinst, utan att besinna att den samma icke ver-< 44 o Banco-Utskottets
Betänkande», kel igen uppkommit, förrän liela lånet blifvit åferbetalilt; men många hafva emedlertid blifvit inlockade till skuldsättningar, sorn aldrig hade egt rum , om man icke hade ansett det* för en så stor för* del att på sin egendom innehafva fastighetslån, och då sedermera betålningaltne derå skolat verk* ställas, hafva dessa förefallit vida känbarare än man i början förestält sig.
Penningarne, söm uti fastighetslån utgå, kunna ej eller anses såsom något verkeligt förlag för jordbruket.
Merendels användas de att betala andre skulder till enskilde personer, och gå således genast Utur den egentelige jordbrukarens hand i Capitalistens.
Alltsammans innefattar således endast en omsättning af skuld från enskild person till Banquen , och hvad är dermed vunnit för det allmänna?
Deremot kan det icke undgå att falla hvar och en i ögonen , att en .Banque sorn utgifver sedlar, ställde att betalas vid anfordran, och utlånar dem på 28 ars Iterbetalningstid, icke i längden kan fullgöra sin betalningsskyldighet.
Misstroendet till Banquen skall således ökas: speculationerne att, för den befarade förlusten genom myntförsämringen,söka ersättning i höga räntor, eller att realisera sine penningar genom egendomars inropande å Utmätnings-Auctioner tilltaga: den skuldsatte jordbrukarens betryck ökas, och i stället för 1 million Riksdaler som utlåna"s i fastighetslån återfordras kanske to millioner af fordringsegare, som frugta att förlora sina Capitaler eller villja begag^ na conjuncturen.
Huru har man då med all välmening verkeligen hjelpt jordbruket?
Jag vet allt för väl att opinionen om fastighets-Lånens Bancc^Utskoltets Betänkanden.
441 oundgängelighet ar så allmän, att mången, som icke kan neka deras skadlighet, likväl anser det icke luna mödan, att strida deremot.
Kan hända att äfven förhållandet är sådant; men för min del har jag ansett det vara en helig pligt att förflägta sanningen, utan afseende på hoppet orri mer eliel mindre framgång: viss derom att en tid skall komma då misstagen allmänt erkännas.
Hade fråga varit, att nu upphäfva något Rik.
Sens Ständers tillförene fattade beslut om fastighetslånens fortfarande, då skulle jag likväl hyst betänklighet ätt råda dertill; men att, i och med det samma åtgärder skola vidtagas till beredande af ordning i pennihgeväsendet tillika, besluta utlåningar på ett sätt, som är oförenligt med Ban* quens Credit, detta katt ej annat än förefalla incoriseqllent.
För min del hade jag önskat, att hvad som till Banquen inflöte uti Capital-afbetalningar å Fastighets- och Odlings-Eånen hade blifvit anvandt till reela fondens förstärkande genom inköp af silfver, som då, sammanlagdt med hvad af Banquens inkomster för detta ändamål blifvit afsatt, hade på 5 år kommit att utgöra En Million R:dr Specie, hvarmed utvexlingen efter min öfveitygelse utan farhåga hade kunnat börjas.
Deremot hade betalningarne å Statsverkets skuld till Banquen alldeles kunnat upphöra, och anslag af bevillningen ske , antingen directe till allmänna arbeten, eller om man tycker att. saken derigenom ser bättre ut, först passera Banquen, under namn af räntebetalningar.
Utskotten hafva nu i afseende på Statsverkets skuld beslutat, att 150,000 R:dr uti bevillning skola ingå och Banco-Utskottets Betänkonden. till silfverköp användas, och fastighets-låneri deremot fortfara; men då det är ostridigt, att någon del af bevillningen icke skulle erfordras till silfverköp, om de u Fastighets, och Odlings-Lånen ingående Capital - betalningar dertill användes , Hvaremot ett sådant behof nu genom fastighets* lånens fortsättande uppkommer, är det klart, att, effecten af ofvannämnde beslut i sjelfva verket lili Iver den, att penningar komma att indrifvas genom bevillning, ingå till Banquen , och sedermera åter utlånas i fastighets lån, och till ett" sådant systems fortsättande , äfven vid denna Riks.; dag, har jag ej kunnat lemna, mitt bifall.
Kanhända skall äfven innan nästa Riksdag opinio. nen så vända sig, att pluraliteten iinskar en hastig realisation; och, då de beslut, som nu an. tagas, icke lemna hopp derom att densamma med Banquens egne tillgångar då genast skall kunna företagas, blifver ett utländskt
Lån oundvikeligt; och hvad har val Innehafvarcn af Fastighetslån vunnit, om han, utom ränta och Capitalafbetalmngar, skall erlägga högre bevillning för att lemna medel till räntebetalning å ett utländskt Lån P Att alla andra hafva förlorat är åtminstone säkert.
För min del anser jag således att några ytterligare fastighetslån ej böra komma i fråga i annat fall, än att de till Banquen inflytande Capital-afbetalningar ej kunna i andre vägar åter utgå. c Af Herr Professoren Doctor Lundblad:
De förenade Stats- och Banco-Utskotten yttaade sig vid j8i8 års Riksmöte om Fastighets
Lån - Bunco-Utshotlels Betänianden. 443 Lån, som följer: ©e fastställda grunderna för Fastighets'Lanen kunna i allmänhet icke, gillas.
I stället , att de, såsom åsyftades, skulle lemna en väsendtlig tillgäng för verkligen Län-behufaande, hafva villkoren gifvit anledning dertill, att personer , sorn icke haft af nöden någon undsätt• ning, men lättare än de, hvilka deraf varit i be* hof, kunnat anskaffa erforderliga säkerhets handlingar, sökt dessa Lån, för den dermed förknippade förmån skull hvadan ock , då företrädet icke berott af annat, än det tidigaste anmälandet troligt är, att, vid verkställigheten, betydligaste delen af Fastighets Lane-Summan förfelat det egenteliga ändamålet, o. s. v. (Se Bihang till RiksStandens Protocoll, 1817 och 18x8 6:te Sami. pag. 2x3.) Sedan Riksens Höglofl, Ständer, i anledning af detta väl grundade omdöme, vid 1818 års Riksdag beslutat, att, efter 18^0 års utgång, några nya Fastighets-Rån icke skulle utgifvas, och då jag, såsom Redamot af Höglofl.
BancoUtskottet, vid denna Riksdag samlat högst afskräckande bevis .derpå, att dylika
Rån i allman, het ej allenast icke varit och icke äro mot ändamålet svarande, utan äfven för Banquen högst skadlige, och då slutligen ett skuldsatt jordbruk innebär ett säkert frö till sin undergång, alltså nödgas jag, att, af nu anförde skäl, reservera mig emot det af Höglofl.
Utskottens pluralitet fattade beslut, att tillstyrka, det må Riksens Höglofl.
Ständer afven hädanefter tillåta utgifvandet af Fastighets.
Rån.
Lilläng till Riks, Si, Prot. i$*S.
C:te Sami, N;o 59. 444 Banco-TJtskottets Betänk an den.
Hvad slutligen i allmänhet angår den af Höglofl.
Utskotten projecterade financeplanen, och då jag betänker, huru föga något verkligen godt och nyttigt på konstlade vägar uträttas, döljer jag icke den förmodan, att, sedan man efter yttersta förmåga sökt rangera Statens affairer , man gjorde bäst, om man öfverläte åt den enskilde, att besörja sina egna, heldst man i alla fall svårligen skall lyckas att tillfredsställa allas önskningar, utan möjligtvis med all sin välmening äfventyrar, att göra den sista villan värre än den första.
Med få ord: må man ej vilja göra för inånga och stora ändringar, för att slutligen hafva lyckats att göra något verkligen nyttigt!
För min del är jag böjd att förmoda, och skyldig att uttala den förmodan, att rådligast vore, om i närvarande ställning financerne, i allmänhet taladt, lemnades i samma skick, hvari de vid Riksdagens början befunnos.
Eller kan af Riksens Höglofl., Ständer mera uträttas och billigt vis väntas, än möjligaste återställandet af förtroendet man och man emellan? och kan man ej förmoda, och hoppas, att den värsta crisis år öfverstånden, och att sakerna småningom i naturlig väg och således bäst och säkrast skola sätta sig af sig sjelfva.
Herr Assessoren Lagerhjelm åberopade äfven hvad dess sammanfattade yttrande innehåller, rörande fortsatt inbetalning af Banquens Utlåningar emot Fastighets-pant, utan utgifning af nya E3n.
Af Herr Öfverste-Eieutenanten von Hejnne.•
De händelser, 10m föregingu 1809 och Banco-TJtskottets Betänkanden. 445 lo arens Riksdag hade fördjupat
Riket i skuld; detta föranledde då Varande Ständer till en titsläppning af Banco-Sedlar, sorn hvarken var förenlig med Banquens egentliga bestämmelse, eller, efter min tanka, med Nationens båtnad.
Jag behöfver ej upptaga de Höglofl.
Utskottens tid med ett upprepande af hvad som så många förut tält och skrifvit, till pris eller tadel af denna åtgärd; — den beredde mi hända allmänna fördelar för landet och för mångå försigtiga odlare, då den fortare än annars verkade den större production hvaröfver man likväl ej länge sedan beklagade sig; — men den beredde tillika hågen för öfverSpinda företag i alla förhållanden.
Det vat förlåtligt) att denna öfverspänning fortsattes till 1815 års Riksdag; ty man hade först nyss före denna Riksdag, oell i synnerhet tinder densamma, öppnat ögonen på dén våda, sorn. den hastiga mynt-förökningen, dels beredt,dels ännu kunde bereda den mindre bevandrade och förutseende speculanten. — 1815 års Stan» der voro derföre då pligtige, att söka bevara de genom mynt-förökningen förförde medborgare, sorn öfverdrifvet skuldsatt sig, från förstörelse genom för hastig indragning af Se» delstocken.
— De uppfyllde denna pligt, då de beslöto upphörande af vidare amottissering, och förklarade Banco-Sedelmassän böra förblifva vid dess då varande belopp. —— Samma Ständer gjorde afven rätt deri, att de då beslöto Fastighets- och Odlings-Län för den genom conjuucturen i skulder inlåckade ocH. be - 44® Santo * UtskotZets Setänkanden. tryckte jordbrukaren.
En förändrad princip borde likväl kunna förutses, och den visade sig äfven redan hos 1818 års Sfänöer, då väl egentligen Filial - Disconternes fallissement, men derjemte Banco-Sedlarnes ,al!t mer och mer fallna värde, gjorde nödigt, att något inskränka credit-väsendet.
Jag insåg nyttan afi, och gaf min röst till, de flesta i financielt afseende dä vidtagne åtgärder, och tror i denna stund, såsom, sjelf jordbrukare, att Låne-systeIxietjjaldiig bör vara jordbrukarens ögnamärke, då dess handtering omöjligen kan bära något betydligt ränte-belöpj), utan att småningom un* deigräfva hans bestånd, eller åtminstone årligen minska hans förmögenhet. -—
Om åter nu nya Fåne-tillgångar på Fastigheter skulle beredas, hvem kunde begagna dessa tillgångar?
Den förut skuldsatte har ju ej säkerhet, att prestera; utan det skulle blifva endast de, som hafva ograverade hypotheker att erbjuda, som skulle kunna begagna dessa
Lån; ty att komma de skuldsatte till hjelp utan säkerhet, derom lärer ej fråga kunna uppkomma.