Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den gode afsigten med detta förslag kan ej miss - Lagutskottets Bctänkandtn, 121g kännås och ej eller den nytta, som genom dylika väl inrättade FörmyndareKamrnare skulle de omyndige tillskyndas, om de med oafbruten redlighet, nit och skicklighet handhafdes, men svåra betänkligheter cmot förslagets tillstyrkande uppkomma vid åtankan af svårigheten, alt i ett föga bebodt land tillvägabringa en inrättning af denna beskaifenhet.
Länets vidsträckta område särdeles hvad angå de norra orterne, skulle ofta göra Comnrunicationen cmellan Förmyndarne och Kammarne svår och kostsam särdeles för Allmogen, som, mindre bevandrad i skrifkonsten och på månge orter saknande en beqväm och säker postgång, nödgades ofta göra resor till länets Residence stad, och såmedelst betydligen minska myndlingarnes knappa tillgångar, i stället att nödige aftal, liqvider och redogörelser nu ske i Förmyndarnes hemvist, ulan någon kostnad för myndlingarne.
För öfrigt är det svårt att öfvervinna den frugtaii, att dylika inrättningar icke alltid blifva försedde med Ledamöter, som ega de egenskaper här ofvan blifvit uppräknade, hvarvid jemn väl i betraktande ingår den vigtiga omständighet, att då en oredlig
Förmyndare bringar endast en eller några få pupiller i obestånd, skulle oredlighet hos en Förmyndare Kammares Ledamöter kunna störta ett helt Läns uppväxande ungdom i elände.
Exemplen ära dessutom i allmänhet ganska få på myndlingar, sorn blifvit lidande genom deras 1225 Lagutskottet!
Bctänknnilciti Förmyndares förvållande och om än ett sådant lidande någon gäng hade inträffat i fall ej den förmånsrätt funnits, hvars afskaffande nu blifvit föreslaget, torde likväl en sådan våda för de omyndige betydligen förekommas, genom slägtingars omtanka och tillsyn öfver Förmyndaren , hvilken omtanka icke hädanefter, som hittils kan insöfvas i förlitande på en oinskränkt förmånsrätt i all Förmyndarens egendom.
Det beror dessutom på Domaren, såsom ÖfverFörmyndaie och de omyndigas anhörige, att tillhålla Förmyndaren gifva Inteckning i sin fasta egendom, i händelse han hos sig sjelf behåller de omyndigas ArfsCapital, samt att i annat fall utlåna det emot dylik säkerhet hos annan person; och i begge händelserne kommer en åt
Inteckningar beredd större säkerhet de omyndige till godo samt innebär i sig sjelf ersättning för hvad de förlorat genom den föreslagne förändringen.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, anser jag mig icke böra tillstyrka hvarken antagande af Herr Moraths förslag, örn FörmyndareKammares inrättande eller beredande af ytterligare säkerhetsmått för betryggande af de omyndigas rätt, utan föreslår jag helt enkelt den Lagförändring, att 8 § i 57 Cap.
HandelsBalken nedflyttas näst efter 12 §. isamma Cap. med den enda förändring 1 redactionen, att sista Momentet af §. eller orden:
Häfver någon Inteckning i hans fasta gods fjnnan han For— Lagutskottet!
Betänkanden. lin myn dar t, Föreståndare eiler Uppbördsman b!ef, »jute då sin Inteckning till godo." kommer, såsom genom den föreslagne Lagförklaringen upphäfvet, att försvinna.
Vid fråga härefter huru snart tillämpningen af detta nya Lagstadgande borde vidtaga och huruvida detsamma hör ega retroactiv verkan på hedöman delaf tvister emellan Förmyndare, hvilka dertill blifvit förordnade innan den nu föreslagne Lagen utkommer, och deras myndlingar.
Dervid förekommer, att ehuru den grundsatsen är obestridlig, att en Lag, hvarigenom en förut ägd rättighet inskränkes, icke bör hafva retroactiv verkan, är likväl förhållandet i förevarande fall annorlunda, enär, på sätt ofvan är nämndt, den, arfvemedel hittills tillerkända förmånsrätt ej medförer någon ovilkorlig säkerhet för de omyndige och ovisst är, om icke den nu föreslagne Lagen tillskyndar de omyndige större säkerhet, än den redan gällande, genom den ovillkorliga förmånsrätt omyndiges arfvemedel, då de emot inteckning utsättas, i kraft af den nya Lagen skulle erhålla; och då härtill kommer att oräkneliga oredor skulle uppstå och Lagens ändamål, återförande af förtroende till Inteckningarne åtminstone för längre tid alldeles förfelas, orri, utan inskränkning till viss tid, Förmyndare
Förordnandet yngre eller äldre datum skulle bestämma om den tysta förmånsrätten vidhäftar Förmyndarens egendom eller icke, tillstyrker, alt, om denna 1222 LaglJtskottets Brtånhnnden. mening vinner bifall, måtte, utom livad, ofvan är föreslaget, angående nedflyttning af 8 §. i 17 Cap. HandelsBalken, och dess förändrade redaction, derjemte stadgas: ”Denna Författning, som bör kungöras i alla Kyrkor på en viss af Konungen bestämd dag, kommer att tjena till efterrättelse i afseende på frågor om förmånsrätt hos dem, hvilka efter kungörandet blifva förordnade till Förmyndare, Uppbördsman eller Kyrko- och FattighusFöreståndare.
” ”Ett år från Lagens kungörande, vidtager dess tillämpning i allmänhet; dock så, att förut uppkomne tvister, sorn röra personer, hvilka blifvit föro,rdnade till Förmyndare, Uppbördsman eller Förståndare, innan denna
Lag utkom, afgöra* efter den förra.” ”De som före denna Lags kungörande trädt i borgen för Uppbördsman eller Föreståndare kunna icke åläggas vidsträcktare ansvar än till det belopp de efter förra Lagen bordt vidkännas.”
Genom ett sådant stadgande lemnäs omyndige och deras Flander samt öfrige tillfälle, att imellertid. vidtaga de försigtighetsmått, som omständigheterne påkalla, och torde till stöd för den mening, att denna Lagen bör hafva retroactiv verkan, få erinras: att om grunderne för gifto-och arfsrätt förändrades, kunde tillämpningen af Lagen derom ej skäligen inskränkas till dem, som efter dess kungörande hlefvc LngUt skottets Betänkande».
1223 gifte eller födde, att då den 20-åriga proscriptionstiden för Skuldsedlar inskränktes lill 10 år, förklarades, att den sorn icke inom natt och år, från Förordningens kungörande, kräfde Nio års gammal fordran, icke egde någon vidare talan; att då den, Vexlar i 17 Cap. 14 §•
HandelsBalk. tillagde förmånsrätt ij56 uppliäfdes, stadgades dervid ej annat, än att detta ej sträckte sig till de mål, som, redan innan Författningen derom blcf kungjord, voro vid Domstolarne anhängige; och att, då iyy3 en ny förmånsrätt stadgades för dem, sorn efter Laga kraft vundne Utslag fått lösören utmätte och under försegling satte, denna
Lag genast geck i verkställighet.” Herr Borgmästaren Ha^andey förenade sig med Herr Grefven och Ordföranden, och anförde dessutom: ”Ofelbart är Sveriges nu gällande HypotheksLag behäftad med flere brister, hvilka fordra rättelse; och i detta afseende förtjenar Herr Mornths Motion all uppmärksamhet.
Uti förevarande fråga lärer någon särdeles svårighet icke möta upplnifvandet af den tysta förmånsrätt framför Inteckning, hvilken Lagen medgifvit uti Uppbördsmäns och Förvaltares egendom.
Deremot torde mången anse för ett icke särdeles godt tidens tecken, att man ens behöft sätta i fråga och i öfrigt finna betänkligt, att intränga på den garanti, hvarmed Lagstiftaren omhägnat de omyndigas rätt.
Men här, såsom i mångå andra fall, 1224 LtyUtikitttts BetXnkwdeit. då fråga uppstår om rubbning uti borgerliga förhållanden, åt hvilka tiden gifvit en viss helgd, leder den strid, som vanligen uppstår emellan olika opinioner, förr eller sednare till det resultat, som menniskotanken anser för allmännast godt och allmännast nyttigt.
Så torde det ock i längden gå med förevarande fråga, hvars afgörande, på det sätt Motionairen förslagit, tvifvelsutan skall lättas i den mån en hvar, efter närmare granskning, hunnit öfvertyga sig, att den förmånsrätt, sorn nu blifvit satt i fråga, i sig sjelf är ganska villkorlig och obestämd, och sålunda ledande lill föga säkerhet för de omyndige; villkorlig, emedan den rent af heror af Förmyndarens personliga egenskaper; och obestämd, emedan densamma icke blifvit, i likhet med annan sakrätt, fotad på offentliga former och åtgärder.
Imedlertid är det gifvet, att, i en tid, då personliga CreditförhåUanden med svårighet begagnas, Lagstiftningens omsorg med högsta skäl påkallas till realcreditens befästande, på hvilkenvigtiga omständighte FinanceCommiteen, gemensamt, anser dess Ledamot, Herr Grefve von Schwerin j särskildt , redan före detta sökt vända allmänna uppmärksamheten; men detta kan, enligt min tanka, icke åstadkommas, utan att HypotheksLagen bringas till ett syftesenligt skick; och första steget på banan, om man vill hinna målet, måste blifva , det: LagViskottets BtHnknndtH. 1225 (ået: att undanrödja ofvanförmäldte tysta förmånsrätter, hvilka, utan att förvara sakrätts egaren fen ovillkorlig och såmedelst tillförlitlig säkerhet, aflägsna möjligheten att tillvägabringa eli vid publicitet bunden, fullständig SakrättsLag.
Andra olägenheten af nu gällande HypotheksLag Öfverklaga de af flere motionairer, kunna efterhand afhjelpas; och de fleste af de i deli delen fratnstälde förslag synas mig mindre vigtiga och 1 allmänhet mera afse Långifvares beqvämlighet som förtjenar mindre uppmärksamhet an deras rätt och säkerhet, sorn förtjenar den hel och hållen.
Och ehuru jag hyser dell öfvertygelse, att eil HypotheksLag, för att vinna all den fullkomlighet som med menskliga villkor ar förenlig, bör bearbetas i sin helhet, och så att alla dess särskilda stadgaiiden bringas i organiskt samband med hvarandra, så anser jag likväl ett stort steg till lagens möjliga fullkomnande taget, om de brister undanrodjas, hvilka Herr Movaths motion åsyftar, såsom mest motverkande Lagens egentliga väsende.
Man liar väl velat förekomma, så vidt möjligt varit, olägenheterile af sislberörde tysta förmåns rätt, genom Förslaget angående bevis om innehafvande Förmynderskap.
Men detta förslag leder in på så många konstlade åtgärder, föreskrifter och iagttagelser, att det ofelbart, i likhet med LagUtskottets Betänkande».
7a 12ä5 Lagutskottet!
Bttånkandeiu alla konstiga förslag, förfelar ändamålet.
Och en hvar skall, vid närmare granskning af förslaget, finna detsamma i vissa fall rent af overkställbar^
Slutligen anser jag mig böra erinra j att det var under Konung Carl XI:s tid som ifrågavarande förmånsrätt först constituerades.
Den kan väl således sägas redan vara kommen till åren, men den är dock yngre än den naturlag, som inom familjvården sluter de omyndiges rätt; och jag ser ingen våda uti att låta denna lag verka, utan biträde af en just för dess tysthet osäker förmånsrätt”.
Uti Herr Grefve IVachtmeisters yttrande instämde Herrar Doctorerne Lilljenwalld, Leffler och Rönbeck.
Ex Protocollo; Joh. Jac.
A. N:o 186 Ankom den 10 Oct. 1823.
Utlåtande i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 65, öfver Herrar Limnelii och Leff - Lagutskottets Betänkandets122? iers Memorialet om ändring uti 12 § af, Kongl Förordningen den 13 Julii 18 >8, angående Inteckning i Fast Egendom.
Ridderskapet och Adeln har återremitterat detta Besannande, på grund, af följande -dervid gjorde anmärkningar: sif Herr Gr ej ve Spens, Cart
Gustof sorn under utförligt uppställande af de grunder, hvarpå enligt Grefvens tanka, läran om inteckning hvilar, förmält sig ej hafva att erinra emot intecknande af hus å ofri grund, så vida genom Lag bestämdt föreski ifves, att Husets belägenhet på ofri grund alltid hör uti Intecknings Documenlet utsättas, dock har Herr Grefven ansett att om detta antages, borde äfven flere andra classer af vilkorlig Egendom få på lika sätt pantsättas såsom t. ex.
Arrenderättigheter, LifstidsContracter med flere, med iagtagande likväl alltid deraf, att panttagare» hvarken linge mer eller mindre rätt hos sig pantsatt, än den pantegården verkligen egde och kunde öfverlåta, och att dessa rättigheters beskaffenhet alltid noga blefve i InteekningsDocumentet beskrifne.
Grefven har alltså föreslagit, att 1 Mom. af ifrågavarande §. antingen efter förut godkänd princip måtte få en kortare så lydande Redaction: ”Ej må Inteckning beviljas i annan Egendom, lin den hvartill G aldenar en har full egande rätt: 12*8 Lagutskottets Btsånkanåen, eller ock må lyda sålunda: SSies Inteckning i Egendom hvartill Gäldenärens egande tätt ej år fullkomlig, åliggs Domaren, att jöre Inteckningens beviljande infordra uppgift på, och vid beviljandet anföra de vilkor _, hvaraf denna egande rätt är eiler efter redan gjorde stadganden kan blifva inskränkt.
Genom denna sednare Redaction, klefve Inteckning i lius å ofri grund inclusive med all annan ovilkorlig egendom medgifven , dock ansåg Grefven formen för pantsättning af all ovilkorlig egendom kora* till undvikande af alla misstag, Vara bestämdt skiljd från den form, sorn begagnas för déil fullkomliga.
Af de sine föreslagne Redactionerne kar likväl Grefven företrädesvis tillstyrkt antagandet af den första, med det yttrande, att örn det inträffar, sorn en Ledamot af Lagutskottet i sin reservation anfört, att friköpandet af lius å ofri grund, aldrig ar Underkastadt någon särdeles svårighet, så förefinnes ännu mindre något skäl, att undantaga denna särskilda art af ofullkomlig egendom från en allmän regel.
Af Herr Ehrenborg Casper, som ansett att Utskottet genom den tillstyrkte
Lagförklaringen väsendtligen afvikit från de kåde i Allmänna Lagen, och ännu bestämdare i 12 §• af Kongl. Förordningen den i3 Julii 1818 lagde grunder, hvilka påtagligen innebära, att för pantförskrifning och inteckning af fast Egendom fordras ej allenast Besittningsrätt, ehuru vidsträckt denna ock LngUtskottets
Bet åttkanten.
1229 må vara, utan en sådan egande rätt* sora, i händelse pantegaren icke fullgöra de vid pantförskrifningen åtagne åligganden, kan genom behörig lagfart på Långifvaren öfverflyttas, hvaremot, efter hvad en Ledamot af Utskottet, Herr Hjertström, upplyst ej allenast någon sådan Lagfart å öfrige Tomter ej skulle ega runi, utan en Långifvare, ofta okunnig om slike Egendomars rätta natur och egenskap, någon gång kunna äfventyra, att den pantförskrifne
Fastigheten genom uteblifven betalning af Tomtören, återfölle från innehafvaren till Staden, och någon betalning af den emot pantförskrifningen förstärkte summa således ej kunde derutur utsökas; vid hvilket förhållande och då Inteckning, om den skall innebära den dermed åsyftade säkerhet, alltid måste förutsätta något fast, oflyttbart och orubbligt, hvarutom, utan afseende på ombyte af egare, och utan behof för Långifvaren att, vid försträckningen för sin säkerhet beräkna annat än giltigheten af sin fordran, värdet af Fastigheten och beloppet af äldre Inteckningar, betalningen må kunna utsökas, samt ett motsatt förhållande skulle föranleda till en olämplig förbländning af Inteckning i Fast Egendom, med pant af lös egendom, hvarunder besittningsrätt alltid inbegripes, och i hvilken sistnämnde Egendoms flyttbara egenskap, orsaken ligger hvarföre säkerhet deri, vid skeende pantförskrifningar, endast genom sjelfva öfverlemnandet ansetts I23<3 Lagutskottet! B et finkant! en. imma gifvas, Herr Ehrenborg alltså med instämmande uti Herr Hjertström* särskilda votum, tillstyrkt återremiss af Betänkandet.
Herr Grefve Resen, Axet, har deremot, med godkännande af den princip Utskottet antagit, att de å ofri grund i Städerne Belägne Hus och Byggnader, hvilkas innehafvare erlägga Tomtöre-afgift, må kunna intecknas, yttrat den önskan, att denna grundsats ock må varda tillämpad å den fasta Egendom, som ligger på Landet men lyder under Stad, så att i följe häraf Invånarne i Götheborgs Förstad Majorna, som är belägen utom den egentliga Staden, men livais Tomtegare betala grundräntor till Landshöfdingen, måtte tillgodonjuta enahanda rätt, att inteckna sine Egendomar,, som andre Innehafvare af Hus å ofri StadsgrOnd; hvilket medgifvande vore så mycket mera nödvändigt, som tidernas skick försatt mängden af nämnde Invånare i Gäldbundet tillstånd, så att deras Egendomar redan äro betydligen intecknade.
Herr Grefve von Schwerin, F.
B. har upplyst, att, under FinaneeCommittéens öfverläggningar, öfvertygades man om den sanning, att ingen FinanceReglering är möjlig med mindre visse våre félagtige IntecknrngsLagar förändras, såsom beräknade på varueredit-förhåilandet, eller på handelsförhållandet, men icke på det förhållande som nu eger rum, att nemligen det finnes Capitaler som man önskar förränta och att säkert placera; att Committeen ansåg Lagutskottets Betänkan/lett.
123I sig böra i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t hemställa, att Högsta Domstolen eller LagCommittéen måtte liöras i dessa ämnen; och då nu Utskottet i anledning af återremiss af Betänkandet torde från en vidsträcktare synpunct betrakta frågan, har Herr Grefven önskat, att Utskottet ville hos HofCancelieren göra förfrågan, huruvida de ämnen, uppå hvilka FinanceCominitteen sökt fästa Kongl. Maj:ts uppmärksamhet, redan blifvit handlagcle; och hafva, i anledning af ofvanberörde anmärkningar, erinringar blifvit gjorde dels af Herr Grefve [Vachtmeister, dels af Herr Arvid Ribbing* Af Hederv.
BoncleSlåndet har återremiss blifvit besluten, i anledning af Vice Talmannen Jon Jonssons ingifne förslag till en ny HypotheksLag, derutur, såsom till denna fråga börande, antecknas, attbemälte
Motionär velat utsträcka inteckningen äfven till Besittningsrätt af Fastighet på Landet, samt till ali Brandförsäkra!! åbyggnad, vare sig på fri eller ofri grund.
Såsom svar å berörde anmärkningar, anser Utskottet sig böra erindra, att i händelse den af Utskottet föreslagne LagfÖrklaringen meddelas, skulle deraf blifva en följd, att inteckning ej fick beviljas i andre å ofri grund i Städerne belägne hus och byggnader, än dem hvarifrån egarne ej kunna skiljas, så länge de betala Tomtören, och för hvilka vid underlåtandet häraf, lösen skulle erläggas; vid hvilket för - LagVtshottets
Bet dukanden, hållande osäkerhet för I n teok ni ogsha fvare ej kan uppstå i annat fall än om den ut. lånte Summan öfvers t iger pantens värde, och följaktligen den lösen, som för Tomtens åbyggnad kan belöpa; och osäkerhet samt förluster af denna art, sorn vid alla Inteckningar kunna ega rum, stå ej i Lagstiftarens förmåga att förebygga.
Tvifvelsmål om Tomtens natur och de vilkor, hvarpå den blifvit Iunehafvaren upplåten, kan ej eller uppstå, då utom det att Inteckningssökanden ej lär underlåta att derom göra sig underrättad, RådstufvuRätterpe hvilkas Ledamöter ombesörja Städernes. oeconomiske angelägenheter, och således, mäste ega tillförlitlig kännedom, om be_. skaff enheten af de ofrie Städerne förbehällne Tomterne, meddela de Inteckningar, som i åbyggnaderne derå sökas.
Nyttan af Herr Grefve Spens förslag att villkoren för besittningsrätten,, af ifrågavarande Tomter, borde i Inteckningsbeviset utsättas, kan Utskottet således ej inse; men deremot får Utskottet i anledning af Herr Grefve Rosens anmärkning yttra, att af den föreslagne Lagförklaringen följer, det intecknjngsrätt tillkommer äfven, de utom Städernes område, men under deras jurisdiotion lydande, å ofri grund af ofvaunämnde beskaffenhet uppförde Byggnader.
Ett annat förhållande anser Utskottet inträffa med besittningsrätt af Jord och egande rätt till Byggnader å annan mans grund å Landet.
Besittningsrätten Lagutskottets BetSnkanden.
I233 till desse lägenheter, är med undantag af Krono- och Frälsehemman, hvarå Motionerne synas icke hafva afseende, alltid begränsad af viss tid, och ofta beroende på tolkning af vidlyftiga' och otydligt författade Contracter, samt på
Domarens pröfning huruvida deruti föreskrifne vilkor blifvit behörigen fullgjorde, och saknas således den ständighet och oföränderlighet sora erfordras, för att gifva säkerhet åt Inteckning.
Utskottet, sora, i följd af hvad nu blifvit anfördt, tror det Inteckning i hus och Byggnader å ofrie tomter på Städcrnes område af den beskaffenhet, som i den föreslagne Lagförklaringen omnäranes, ganska väl kan stå tillsamman roed de grunder, hvarpå begreppet oin Inteckning hvilar; men sora deremot anser Inteckning i Besittningsrätt till Jord samt i hus och Byggnader å annor Mans grund på Landet, oförenlig med dessa grunder, kan således icke i någon del frånträda dess uti det återremitterade Betänkandet yttrade åsigter, utan tillstyrker att den föreslagne Lagförklaringen måtte utfärdas, ej mindre såsom ett förklarande af den mening, sora rätteligen bort gifvas åt 12 §. i 1818 års nu gällande
Lag, än äfven såsom ett uttryck af nu varande Ständers vilja, att Lagen äfven hädanefter skall på enahanda sätt tydas, Slutligen och i afseende på Grefve von Schwerint framställning, att Utskottet mätte 1234 LogVtskotttts Eetlnkanden, skaffa sig' upplysning, huruvida, med anledning af FinanceCommitteens yttrande om nödvändigheten af vissa våra InteckningsLagars förändring, något härutinnan blifvit tillgjordt» får Utskottet vördsamt yttra, alt då, ehvad LagFörslag i dessa ämnen må hafva blifvit utarbetade eller icke, Utskottet ej får handlägga annat än det, som från Riksens 'Ständer blifver till Utskottet remitteradt, har Utskottet ej ansett sig, i anledning af Grefve Schwerin* ofvanbcrörde framställning, böra vidtaga någon åtgärd; Hvilket dack allt till Riksens Höglofl.
Ständers ytterligare granskning vördsamligen öfver le maas med ti 11— kännagifvande» att Utskottets förra Betänkande blifvit af Hög v. Presteståndet och Yällofl.
BorgareStåndet bifallit.
Stockholm; d, 26 Sept. 1823.
Ut. B, IV:o 186.
Ankom d. 10 Oct. iSaS» Utlåtande i anledning af Anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 66, Öfver RiksdagsLulimägtigarne J. J.
Rntbbergs och Herr Nils Limnell Memorialcr, angående dels ändring uti 13 §af LtigTJtskottets Betänkande», 123g Kongl, Kar ordningen den 13 Julii 1818 5 o?fi Inteckning i fast Egendom dels tillägg till denna Författning* Detta Betänkande liar blifvit återremitteradt af Höglofl.
BorgareStåndet och Heder v, BondeStåndet, i anledning af dervid gjorde anmärkningar, hvilka blifvit frammslälde, hos förstnämnde RiksStånd: af nu mera framlidne Herr Ehrenborg j Casper, som andragit, att ibland de hufvudsakliga vilkoren för en InteckningsLags fullkomlighet, är att Inteckningstagaren, eller den som sedermera öfvertager hans rätt, vid beräkningen af sin säkerhet endast behöfver afse fordringens giltighet, den intecknade
Fastighetens värde och beloppet af förut tagne inteckningar, att Lagen bör trygga honom mot Förmånsrätt i och för alla sådana gravationer, som icke af ett , utom Domstolen mcddeladt Gravations bevis kunna inliemtas, och hos Domaren bör han ega säkerhet derföre, att intekning icke beviljas i annan fastighet än sådan, som Innehafvaren, på grund af fidi egande rätt, eger pantförskrifva.
Desse med motionerne åsyftade ändamål skola icke, så vidt på LagUtskottets åtgärd kunnat ankomma, blifvit befrämjade, enär, i anledning af Riksdagsmannen Ruthbergs anmärkning, huruledes många 12^6 Lagutskottets Betånkanden.
Inteckningar blifva utan kraft och verkan derigenom, att den pantforskrifvande jord-, egaren kort efter pantförskrifningen öfverlåter Egendomen St någon annan, hvilken, så vida han iagttager hvad Författningarne rörande Lagfart föreskrifva, undandrager sig ansvarighet för Gravationer, tillkomne utan hans begifvande, sedan egande rätten till Egendomen öfvergått till honom, Utskottet ansett det stadgande, som innefattas uti i3 §. af Kongl. Förordningen den i3 Julii 1818, i detta afseende göra tillfyllest.
Nämnde §. skall dock endast förordna angående
Iiiteckningsrätt för förra egarens skulder, i det fall då nya egaren försummar att i behörig tid taga uppbud, men icke, huruvida den Inteckning, som för sådane skullder kan varda beviljad emellan den tid då köpet skett, och slutet af proescriptions tiden för Lagfarten, skall gälla emot Egendomen i den nya egarens hand, hvaraf motsatts-en kan slutas af 17 Cap, ia§.
Han dels Bal k en, som stadgar att "ej gifver Inteckning förmånsrätt utan i fast Egendom, den Gäldenär egde dä Intecningen skedde", ett stadgande, hvilket, lika med hela berörde Cap. lärer, enligt 16 §. af meranämnde förordning få anses gällande i alla de delar, der undantag derifrån ej blifvit gjorde.
Då likväl en i laglig ordning sökt och beviljad Inteckning härigenom skulle kunna förlora all kraft och verkan, utan att hvarken Inteckningstagaren är ^tillfälle sådant förese och förekom - Lagutskottet* Betdnkanden. 1237 ma, eller