Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet bör till en början, i afseende å sistberörda af Herr Friherre Cederström gjorda framställning, erinra, att, dä frågor om åsättande af tull handläggas af Bevillnings-Utskottet ensamt', men beloppet af skatten och vilkoren i öfrigt för tillverkning af bränvin föreslås af en genom delegation bildad sammansättning utaf Bevillnings-, Lagoch Ekonomi-Utskotten, hinder redan deraf möter för dessa frågors behandling i ett sammanhang; och enär dessutom tullafgiften å varan måste i sig upptaga dess tillverk— ningsskatt, och sättas så mycket högre än denna, sorn nödigt pröfvas, hvaraf följer att, ehvad dessa ärenden samtidigt behandlas eller icke, beslut om tillverkningsskatten nödvändigt måste fattas innan tullsatsen kan bestämmas, hvilket förfaringssätt också vid de föregående riksdagarne iakttagits, hemställer Utskottet, dels, att Herr Friherre Cederströms berörda yrkande om behandling i ett sammanhang af dessa frågor må lemnäs utan afseende; dels ock, såsom följd fif hvad nyss är anfördt om tullbeloppets beroende åf Rikets Ständers blifvande beslut angående den inhemska bränvinstillverkningen och skatten derå, att frågan om tullbestämmelserna å bränvin och sprit samt pröfningen af hvad derom i ofvannämnda en del andra motioner blifvit yrkadt måtte uppskjutas intill dess Rikets
Ständer om vilkoren för bränvinstillverkningen beslutat.
I fråga om öfriga landtmannapr o dukter, synes Utskottet en icke ringa orättvisa ligga deri, att, under det de flesta andra näringar i landet äro i mer eller mindre mån genom tull skyddade mot utländsk konkurrens, dess förnämsta modernäring under en längre tid varit af denna förmån i fullkomlig saknad.
Det hufvudsakliga skäl, som till stöd för en sådan tullfrihet kunnat åberopas, eller att dessa produkter utgöra de för alla samhällsmedlemmar oundgängligaste lefnadsförnödenheter, och derföre icke bort, särdeles för den fattigare befolkningen, genom tull fördyras, gäller äfven och i samma mått om de yrken, som åstadkomma varor, hvilka för lefnadsbehofvens fyllande äro lika nödvändiga, såsom exempelvis oundgängliga beklädnadsartiklar, samt en mängd materialier och elfekter för beredande af bostäder, m. m., men hvilka yrken äro hugnade med tullskydd.
Utskottet har här ofvan redan yttrat sin åsigt om behöfligheten i allmänhet för vårt land af sådant skydd, men huru -den frågan än må betraktas, måste, sålänge någon näring är deraf i åtnjutande, anspråket derpå äfven för jordbruket vara oafvisligt, enär Bevillning s-Utskottets Betänkande 8. 9 enär eljest dess idkare förblifva hänvisade till nödvändigheten att på samma gång sälja sina egna alster billigare, men deremot köpa sina flesta förnödenheter dyrare, än idkarne af andra näringar.
Då i öfrigt jordbruket för närvarande ovedersägligen befinner sig i en belägenhet, som gifver grundad anledning till farhågor, huruvida det fortfarande skall kunna med en stor del af nuvarande fastighetsegares bestånd bedrifvas, och en bland de visserligen flera orsakerna till detta allmänna betryck tvifvelsutan är att finna i nämnda missförhållande, måste ock vara af synnerlig vigt att söka det afhjelpa, och har Utskottet i sådant afseende funnit sig böra å en del landtmannaprodukter föreslå de tull— afgifter, som för hvarje särskilt fall här nedan uppgifvas.
Beträffande dervid först i ordningen artikeln fläsk, var derå uti 1854 års taxa Fläsk tull stadgad till belopp af 24 sk. lispundet, motsvarande 3 R:dr 75 öre centnern, men hvilken tull blef genom Kongl. Kungörelsen den 26 September 1855 borttagen, och oaktadt Rikets Ständer vid 1862—1863 årens riksdag å varan bestämde 2 R:dr 50 öre tull per centner, har den dock fortfarande fått till riket tullfritt införas.
Då emellertid importen af fläsk, hvilken under de nio år, som slutade med 1855, eller det sista, under hvilket tull för varan erlades, icke utgjorde i medeltal mer än 330 centner, sedan dess stigit så utomordentligt, att den efter medeltalet af de nästföljande nio åren uppgått ända till 21,788 centner årligen, lärer landtmannens och Statens gemensamma bästa fordra att denna vara ånyo åsättes en måttlig tull, hvilken Utskottet föreslår till 2 R:dr per centner.
Afven importen af kött har, sedan likaledes detsamma genom 1855 års omför- Kött. mälda Kungörelse blifvit gjordt tullfritt och sedermera vid afgiftsfrihet bibehållits, efter samma tidsberäkning tilltagit så, att den mer än fördubblats, ty då införseln åren 1847—1855 utgjorde af saltad vara 3,961 centner, uppgick qvantiteten af importeradt kött åren 1856—1864 till 9,304 centner.
I 1854 års taxa var tullen bestämd å saltadt kött till 8 sk. och å alla andra slag till 20 sk.
Banko lispundet, hvilket gör i medeltal 2 R:dr 19 öre per centner; och då i allmänhet samma skäl tala för stadgande härå af lämplig tull som å fläsk, hemställer Utskottet, att å kött, alla slag, må bestämmas en medeltull af 1 R:dr per centner.
Införseln af ost har sedan år 1855, efter hvilken tid jemväl denna artikel varit tullfri, Ost. ehuru Rikets Ständer vid begge de sednaste riksdagarne derå stadgat 3 R:dr tull per centner, stigit från 3,490 centner, hvartill den uppgick under den tidigare af berörda nioårs-perioder, till 12,694 centner, som den utgjort under den sednare, då likväl äfven någon utförsel egt rum, men likväl icke till större qvantum än 544 centner i medeltal, allt årligen; och då tullen ännu i 1854 års taxa var bestämd till icke mindre än 1 R:dr Banko lispundet eller 7 R:dr 50 öre R:mt centnern, synes, med afseende på den icke ringa tillverkningskostnaden för denna vara, då den i stort produceras, och den längre tids förlag den fordrar för att Bih. till R.
Brot. 1865 it 1866. 5 Sami. 1 A/d. 6 Haft. 2 10 Bevillnings-Utskottets Betänkande J)i 8.
Spanmål. kunna med fordel afsättas, den af föregående Ständer antagna tullsats visserligen icke vara öfverdrifven.
Den prisförhöjning, som genom en sådan tull koimne att åt varan beredas, bör verka i dubbelt hänseende fördelaktigt, nemligen dels omedelbart såsom en uppmuntran och nödigt skydd för den inhemska ostfabrikationen, och dels medelbart, sålunda att de oädlare sädesslagen, hvilka nu till men för jordbruket exporteras, skulle i stället kunna med fördel användas till utfodring af ladugårdarne, och förmedelst derigenom erhållna större och kraftigare gödningstillgångar rikare skördar af jorden framkallas.
Utskottet linner sig derföre böra tillstyrka Rikets Ständer, att äfven nu å ost antaga en till 3 R:dr per centner beräknad införselstull.
Tillverkningen af smör medför väl icke de omkostnader som ost, men dessa ladugårdsprodukter stå likväl hvarandra i afseende på behof af uppmuntran i öfrigt så nära, och den medelbara inverkan, som deras åstadkommande utöfvar till ett förbättradt jordbruk är så lika, att det skydd, som den ena fabrikationen anses behöfva, icke bör kunna umbäras af den andra.
Hvad angår importen af smör, för hvilket den år 1855 derå gällande tull af 32 sk.
Banko lispundet eller 5 R:dr R:mt centnern likaledes då borttogs, har samma införsel så ökats, att den, som åren 1847—1855 per medium utgjorde 1,468 centner, de följande nio åren uppgått till 21,631 centner om året, under det att utförseln deraf, som i förra perioden besteg sig till 241 centner, under den sednare väl tilltagit, men dock varit inskränkt till endast 1,297 centner årligen i medeltal.; och då Utskottet anser att, med afseende äfven å det högre värdet å smör än å ost, lägre tull icke bör åsättas den förra än den sednare varan, så hemställes, att en lika införselsafgift eller 3 R:dr per centner må stadgas å smör.
Ister, alla slag, som i 1854 års tulltaxa var åsatt 2 sk.
Banko tull per skålpund, svarande mot 6 R:dr 25 öre R:mt centnern, men genom 1857 års taxa gjordes tullfritt, och hvaraf införseln, som år 1855 endast var 399 skålpund, utgjort i medeltal de nästföljande nio åren 36,500 skålpund, har af samma anledning i öfrigt som fläsk ansetts böra beläggas med tull, hvilken Utskottet föreslår till 2 R:dr per centner.
Sedan genom 1855 års förutnämnda nådiga Kungörelse all införselstull å spanmål borttagits, blef redan vid riksdagen 1859—1860 tull ånyo bestämd å malen spanmål, eller gryn och mjöl, med 50 öre per centner, och hvilket beslut vid 1862—1863 årens riksdag af Ständerna vidhölls i afseende på gryn och mjöl af hvete och råg, hvaremot tullfriheten för andra slag, malen äfvensom för all omalen spanmål bibehölls.
Vid intetdera tillfället blefvo likväl uti de af Kongl. Maj:t utfärdade tulltaxorna dessa Rikets Ständers begge förstberörda beslut iakttagna.
Den närmaste följden för jordbruket af denna allmänna tullfrihet för spanmål har, hvad de ädlare sädesslagen angår, varit, att införseln af hvete, hvilken åren 1847—1855 uppgick till 48,321 kubikfot, så tilltagit, att den de Bevillnings-Utskottets Betänkande JY° 8. 11 följande nio åren utgjort 128,857 kubikfot och således höjt sig med 166,66 procent, under det att utförseln deraf, som väl också ökats, nemligen från 182,646 kubikfot, hvartill den besteg sig under den förra perioden, till 314,506 kubikfot de nio sednare åren, allt per medium årligen, sålunda icke tillvuxit med mera än 72,2 procent, samt att importen af råg, hvilken åren 1847—1855 utgjorde 537,389 kubikfot, efter medeltalet af de nio följande åren derunder uppgått till 1,423,083 kubikfot, medan utförseln af detta sädesslag, som för den förra tidsperioden hade att uppvisa 926,187 kubikfot, under näst derefter förflutna nio år varit inskränkt till 652,756 kubikfot, allt också per medium årligen.
Till åsättande af en måttlig tull å dessa begge sädesslag lärer således all anledning förefinnas, hvaremot sådant icke funnits vara behöfligt i afseende å öfriga slag omalen spanmål, då utförseln af desamma i allmänhet öfverstigit införseln, och denna, äfven der den, såsom af korn, varit af någon betydenhet, stått i ett aflägsnare förhållande till exporten än händelsen varit med hvete.
Beträffande dernäst malen spanmål, så enär såväl mjöl både af hvete och råg, som äfven gryn af alla sädesslag, varit föremål för en stigande import, nemligen hvetemjöl från 1,557 centner åren 1847—1855 till 80,630 centner de påföljande nio åren, samt rågmjöl från 34,516 centner under det förra till 221,563 centner det sednare tidsrummet, äfvensom gryn från 244 centner åren 1847—1855 till 1,414 centner åren 1856.—1864, allt i medeltal årligen, hvaremot utförseln af dessa slag malen spanmål, ehuru tilltagande, varit jemförelsevis obetydlig, har Utskottet ansett tull äfven å dem vara af behofvet påkallad.
Och får Utskottet på grund häraf tillstyrka antagande af följande tullsatser, nemligen å omalet hvete 15 öre per kubikfot, omalen råg 10 » » » mjöl af hvete 80 » » centner, mjöl af råg 50 » » » gryn, alla slag 50 » » » men deremot hemställa, att alla öfriga sädesslag, omalna eller i form af mjöl, må fortfarande få tullfritt införas.
För trådgårdsbönor erlades enligt 1854 års taxa 2 sk.
Banko tull skålpundet, mot- Bönor. svarande 6 R:dr 25 öre per centner, och för åkerbönor egde samma tullbehandling rum som för ärter, men genom 1857 års tulltaxa medgafs tullfrihet för alla slag bönor.
Då imellertid importen deraf, hvilken år 1855 utgjorde allenast 3,747 skålpund, så tilltagit, att den per medium de nio påföljande åren uppgått till 103,200 skålpund årligen, samt ensamt år 1864 ända till 460,297 skålpund; så och enär denna import bestått af trädgårdsbönor, synes afseendet å behofvet ej mindre för den inhemska produktionen af skydd än äfven för Statsverket af inkomster fordra, att lämplig tull ånyo åsättes sistnämnda slags bönor, och hvilken af Utskottet föreslås till 50 öre per centner; 12 Bevillnings-Utskottets Betänkande M 8.
Aska. i följd hvaraf och då åkerbönor torde lika med ärter böra fortfarande få tullfritt införas, de komma att under särskild rubrik i taxan upptagas med hänvisning till spanmål, omalen, andra slag.
Afven å humle var tull stadgad uti 1854 års taxa, nemligen 1 R:dr Banko lispundet elier 7 R:dr 50 öre Runt per centner, men hvilken afgift också borttogs genom 1857 års tullreglering.
Införseln, som åren 1847—1855 utgjorde 1,935 centner, uppgick de nästpåföljande nio åren till 3,414 centner i medeltal årligen.
Yid sådant förhållande och då priset å denna artikel lärer vara särdeles tryckt, — då porter- och öltillverkningen är skyddad genom en icke obetydlig tull, — och då humleodlingen, hvilken på sednare tid märkbart aftagit, bör anses förtjent af uppmuntran, föreslås, att å humle må bestämmas en till 5 R:dr per centner beräknad införselstull.
Likaledes har, sedan 1857 års tulltaxa vann tillämpning, lin varit vid införsel fritt från förut derå genom 1854 års taxa sednast stadgad tull, nemligen å ohäcklad vara 8 sk. och å häcklad 16 sk.
Banko lispundet, eller respektive 1 R:dr 25 och 2 R:dr 50 öre Runt per centner; men då införseln häraf, hvilken åren 1847—1855 utgjorde 1,017 centner, på de nio efterföljande åren tilltagit, så att den uppgått till 3,586 centner i medeltal årligen, samt odlingen af denna växt jemväl bör ega något skydd, hemställes, att tull må bestämmas till 1 R:dr per centner å ohäckladt samt 2 R:dr per centner å häckladt lin.
Hvad deremot angår öfriga landtnpannaprodukter, å hvilka, på sätt omförmäldt är, införselstull eller förhöjning deri yrkats, har Utskottet, med afseende å deras egenskap att utgöra råämnen för andra inhemska näringar, eller att någon särdeles införsel icke egt rum, eller ock att redan åsatt tull funnits tillräcklig, ansett de väckta motionerna i dessa delar icke böra vinna afseende.
Yid företagande härefter till behandling såväl af hvad Herr Prosten Janzon och Sandstedt, på sätt förberördt är, eljest yrkat, som af hvad i öfriga här nedan omförinälda motioner blifvit föreslaget, har Utskottet, utan hinder af något sådant frågornas nära sammanhang, som förhållandet varit med de nu afhandlade jordbruksartiklarna, kunnat följa den i tulltaxan iakttagna alfabetiska ordningen.
Uti 1854 års tulltaxa, som medgaf tullfrihet så väl för rå aska som för vållad eller oraffinerad pottaska, var deremot å raffinerad eller kalsinerad pottaska en tull stadgad af 8 sk.
Banko lispundet, eller 1 R:d* 25 öre R:mt per centner, hvilken afgift likväl borttogs genom 1857 års tullagstiftning; men då införseln af pottaska stigit från 1,630 centner årligen efter 1847—1855 årens medium till 5,707 centner under åren 1857-—1864, också i medeltal om året, anser Utskottet att, så väl till skydd för den inhemska tillverkningen af denna vara som för beredande af inkomst åt Staten, å pottaska, alla slag, bör sättas en till 1 R:dr per centner jemkad tull.
Bevillning s-Utskottets Betänkande M 8. 13 I afseende på artikeln bläckpulver eller, substans kafva Kommers-kollegium och Bläckpulver General-tullstyrelsen, lika med Tullkomiterade, bland annat föreslagit, att uttrycket , e^er »substans» måtte för mera bestämdhet utbytas mot »bläcksubstans», hvilket Utskottet KjlJSi(msbiträder och får till bifall hemställa.
I 1865 års tulltaxa förekommer under stadgad tullfrihet artikeln flintor, huggna Flintor. utom agat, men då, enligt handelstraktaten med Frankrike, »arbetad, oinfattad agat», hvarå tull af 1 R:dr 50 öre skålpundet förut var bestämd, numera äfven får tullfritt införas, lära orden »huggna, utom agat», böra ur förstnämnda rubrik uteslutas.
Jute börjat mera allmänt i Garn. handeln förekomma, och hittills blifvit förtulladt såsom segel- och bindgarn, med hvilka det ansetts lika i värde, samt derföre af Tullkomiterade i samma rubrik upptagits till den af dem för dessa garnsorter från 10 till 5 öre per skålpund nedsatta tull, har Utskottet, som icke finner skäl till en sådan tullnedsättning å segel- och bindgarn, men väl anser jutegarn, såsom icke utgörande föremål för inhemsk tillverkning, böra få mot sistberörda tull införas, skolat hemställa, att näst efter segel- och bindgarn må under särkild rubrik upptagas Jutegarn med 5 öres tull skålpundet. v Äfvensom Utskottet i sammanhang härmed, lika med komiterade, tillstyrker, Jute. att råämnet Jute må i taxan vid artikeln Hampa, till hvilken det är närmast hänförligt, till tullfri behandling införas.
Då kamfer hufvudsakligen användes inom medicinen, och sålunda icke mera än Kamfer. apoteksvaror i allmänhet bör genom införselsafgift fördyras, har, med afseende äfven å den ringa inkomst denna artikel i tull inbringat, uppgående för år 1864 till endast 3,330 R:dr, Utskottet skolat hemställa, att kamfer, oraffinerad och raffinerad, må tullfritt kunna till riket införas.
Genom 1857 års tulltaxa nedsattes tullen å karkasser och karkassband från Karkasser 1 R:dr till 50 öre skålpundet, hvarvid den sedermera förblifvit.
Införseln, som år 1855 och utgjorde blott 384 skålpund och ännu förstnämnda år var inskränkt till 590 skålpund, K^kasshar på sednare tiden så ökats, att den i medeltal under åren 1856—1864 uppgått till 27,400 skålpund och ensamt år 1864 ända till 73,215 skålpund; och då det synes Utskottet att någon tillökning i statsinkomsterna skäligen kunde genom en lämplig förhöjning i införselstullen å denna artikel beredas, föreslås, att' sagda tull må bestämmas till 75 öre skålpundet.
Med erinran hurusom Stålstick och Träsnitt på sednare tiden blifvit i handeln allt Kopparstick, mer och mer allmänna samt närmast vore jemförliga med de artiklar, hvilka, under Estamper medgifven tullfrihet, innefattas i taxerubriken »Kopparstick, Estamper och IAtografska arbeten, som utgöra tillbehör till tryckta verk», hafva Kommers-kollegium och General - 14 Bevillnings-Utskottets Betänkande M 8.
Korgar och Korgmakare' arbeten.
Metaller. tullstyrelsen ansett desamma, äfvensom, i enlighet med Tullkomiterades förslag, Fotografiska arbeten böra i sagda rubrik uppföras; hvarjemte, till förekommande af möjligen skeende försök att kringgå författningen och afgiftsfritt införa äfven plancher, till hvilka text inom landet tryckts eller vore afsedd att tryckas, stadgande synts böra upptagas derom, att samtliga till nämnda rubrik hänförliga artiklar skulle, för att åtnjuta deri medgifven tullfrihet, tillhöra utrikes tryckta verk; och får, instämmande häri, Utskottet, lika med bemälda embetsverk, hemställa, att den ifrågavarande rubriken må, för äpdamålets vinnande, erhålla följande lydelse: »Kopparstick, Estamper, Stålstick, Lito grafiska och Fotografiska arbeten, samt Träsnitt, som tillhöra utrikes tryckta verk»; börande Fotografier äfvensom Stålstick och Träsnitt på vederbörliga ställen i taxan upptagas med hänvisning till kopparstick.
Jemväl i likhet med hvad embetsverken tillstyrkt, har Utskottet ansett sig böra hemställa, att vid den under artikeln korgar och korgrnakarearbeten förekommande första rubrikafdelningen »af oskalade qvistar och spån», med hvilken benämning otvifvelaktigt afses beredningsämnen af blott gröfre beskaffenhet, måtte, till förekommande af missförstånd, framför ordet »spån» tilläggas bestämningen »gröfre».
Uti ytterligare motion N:o 37 har Herr Kontraktsprosten Janzon yrkat, att tull måtte bestämmas å Marinmetall med 2 öre samt å plåt och tråd af messing med 5 öre skålpundet, äfvensom att införselstullen för arbetad messing måtte bibehållas vid 40 öre skålpundet; — i hvilket afseende motionären hufvudsakligen anfört, att oaktadt de naturliga förmånerna för den inhemska messingstillverkningen, hvartill råämnena, koppar och zinkmalm, finnas i riklig mängd i landet, ehuru den sednare icke inom riket bearbetades och förädlades till den metallform, som för messingsfabrikationen erfordras, sagda tillverkning likväl så aftagit, att af fem messingsbruk, som här funnits, endast ett af någon betydenhet, nemligen Skultuna, återstode; — att densamma äfven der säkerligen skulle gått under, derest icke delegarne i detta bruk, för de stora kostnaders skull de redan nedlagt, måst uppbjuda all sin förmåga att genom förbättring af tillverkningsmetoder och användande af alla den nyare tidens upptäckter och uppfinningar täfla med den utländska fabrikationen; — att när på 1850-talet allt blifvit i sådant afseende förberedt och inrättadt, inträffade den vändpunkt i tullagstiftningen, som upphäfde vilkoret för möjligheten af denna täflan, nemligen borttagandet vid 1857—1858 årens riksdag af den dåvarande införselstullen å messings- och koppartråd 8 sk.
Banko per skålpund, å latun och tråband 16 R:dr 32 sk.
Banko skeppundet samt å marinmetall 1 R:dr 16 sk.
Banko, också per skeppund stapelstadsvigt; — att följderna af denna oväntade åtgärd snart visade sig deruti, att vårt laad inom kort öfversvämmades af så beskaffade Engelska varor, så att, då importen t. ex af messings- och koppartråd åren 1855—1857 utgjorde i medeltal 757 skålpund årligen, steg densamma åren 1858—1860 till 109,635 skålpund Bevillning s-Utskottets Betänkande M 8. 15 / per år, och uppgick endast under år 1864 till 35,662 skålpund, och då införseln af marinmetall åren 1855—1857 belöpte sig i medeltal till 2,255 centner årligen, vexte den under 1861—1863 till 3,524 centner per år, och uppgick år 1864 till 2,551 centner; -—• att, i samma mån importen af utländsk vara ökats, hade den inhemska tillverkningen blifvit nedtryckt, och vid det förutnämnda bruket minskats: af tråband och latun från 835 centner årligen under 1855—1857 till 732 centner under 1858—1860, och ytterligare under 1861—1863 till 543 centner årligen, —■ samt af messingstråd från 679 centner under 1855—1857 till 398 centner under 1858—1860, och vidare 1861—1863 till 313 centner om året; och beträffande marinmetall, hade den Svenska fabrikationen, som väl, enligt vid motionen fogad uppgift, tillvuxit i medeltal årligen från 489 centner 1855—1857 till 808 centner 1858—1860 samt till 937 centner 1861—1863, likväl år 1864 endast 878 centner att sätta mot de 2,551 centner, som från England blifvit införda.
En af de väsendtligaste orsakerna dertill, att en täflan af den Svenska industrien på detta område med den Engelska blefve omöjlig, derest icke en skälig tullsats jenmade förhållandet, vore den Engelske fabrikantens större kapitalstyrka, hvilken satte honom i tillfälle att drifva tillverkningen i ojemförligt större skala.
Sålunda utgjorde för närvarande messingstillverkningen i England 22,000 tons, under det den Svenska på sin höjd uppginge till 300 tons, och då, under förutsättning af en viss profit på hvarje skålpund, denna blefve progressivt större i mån af fabrikationens storlek, kunde ock den större fabrikanten lättare än den mindre nedsätta priset på sin vara och derigenom omintetgöra de smärre fabrikerna, •— hvarförutan öfverlägsenheten i kapitalstyrka och tillverkningsbelopp gjorde det möjligt för den Engelske fabrikanten att köpa sina råvaror till lägre pris än det, hvartill de vid mindre reqvisitioner säljas på sjelfva produktionsorten, i hvilket afseende exempelvis åberopats, att garad koppar i England under nästlidna års sommar stått i ett pris af 64 öre per Svenskt skålpund, under det sådan koppar härstädes vid Åtvidaberg, vid de mindre reqvisitioner, hvartill Svenska köpare måste inskränka sig, betaltes med 71 öre, eller 7 öre mera skålpundet, samt att Schlesisk zink, som i England kostade 16 öre, gälde för Svenska afnämare samtidigt 19 öre per Svenskt skålpund, eller 3 öre mera, — äfvensom den stora kapitalöfvervigten slutligen hade till följd att nedtrycka räntan, så att den i England kunde antagas vara minst två procent lägre än hos oss, hvilket t. ex. på beloppet af kostnaden för ombyggnaden af en del verkstäder vid det omförmälda större Svenska messingsbruket, och af dess årliga tillverkningsvärde föranledde en skilnad till men för den Svenska fabrikanten på hvarje skålpund af minst 2i öre, och då dertill lades det högre priset på råämnena, hvarigenom å metallvärdet af ett skålpund messing i legering uppkomme en skilnad af 5 öre, likaledes till nackdel för den Svenske tillverkaren, blefve produktionskostnaden för denne
Ti öre högre på hvarje skålpund än för den Engelske fabrikanten; och enär, vid jemförelse emellan prisen i England å fabrikaten och rudimaterierna, den sednares arbetslön och profit utgjorde i medeltal 14 öre per Svenskt skålpund, inskränktes de följaktligen för den Svenske tillverkaren till endast 6t öre per skålpund. 16 Beuillnings-Utslcottets Betänkande M 8.
En annan omständighet, hvarpå den Engelske fabrikantens öfverlägsenhet berodde, vore Englands starkt utvecklade handel och sjöfart, som förskaffade dess industrialster afsättning i nästan alla öfriga länder, hvartill äfven komme fördelarna af gynnsammare klimat och kreditförhållanden.