Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottets uppmärksamhet, att, — ehuruväl ifrågavarande förslag allenast åsyftar förenkling och sålunda icke någon förändring i hvarken beloppet af utskyld er eller sättet för deras utgörande, -— likväl, då andre räntepersedlar komma alt utbytas emot spanmål, kunde Siats-Verket, genom leverering af ett större qvantum spanmål än hittills fått in natura utgöras, blifva i förlägenhet för dess emottagande och användande, hvilket äfven sannolikt skulle leda till förluster vid tillfälle af den för Stats-Verket öfverflödiga spaumålens försäljning.
Till förekommande häraf, har Utskottet äfven ansett sig böra föreslå några bestämmelser, hvilka, i öfverenstämmelse med de grunder hvarpå hela förslaget i allmänhet hvilar, icke föranleda till några olägenheter för räntegifvare, men dock betrygga ej mindre Stats-Verket, än räntegifvaren för äfventyr och förluster.
Utskottet föreslår alltså: a~) att räntepersedlarne må sammanslås och förenklas i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Kongl. Kammar-Collegii, af Pikets Ständer vid sistförflutne Riksdag godkände Förslag af den 8 December 1829; alt omsättningen af räntepersedlarne verkslälles på den allmänna grund, att ingen räntegifvare derigenom erhåller högre eller mindre grundskatt än förut, och att den räntegifvare, som kan komma att på ett eller annat sätt härutinnan anse sig förnärmad, må ega att i behörig ordning deri söka ändring, hvilken rättighet äfven förbehålles Kronans Ombud ; c) att åtgärderne för räntepersedlarnes förvandling må, efter fasta 1 Ide grunder, obehindradt vidtagas och handhafvas af Stats-Utskottets Utlåtande N:0 27.?. af serskilde Comiterade i hvarje Län, under Ordförande af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, hvilka Comiterade ega att, efter räntcgifvarens hörande, för hvarje hemman bestämma dess blifvande förenklade grundskatt uti sådane räntepersedlar, som Comiterade anse vara lämpligast, men hvilka dock för hvarje Län höra inskränkas inom ett antal af högst 5 olika slag.
Comiterade iakttaga äfven härvid, alt det belopp af grundskatt, sorn hittills för hvarje hemman utgått utan förvandling eller efter kronovärdie, bör, till lika belopp, förvandlas uti penningar; (F) alt alla erforderlige åtgärder för räntepersed lames omsättning böra så skyndsamt vidtagas och fullbordas, att Kronoräntorne för år 1837 må öfver hela
Riket kunna debiteras och utgå efter nya methoden; e') att rättigheten alt in natura leverera räntespanmål till Kronan icke må sträcka sig till den genom ifrågavarande förenkling i utbyte mot andre persedlar tillökade span målsskatt, utan att densamma, lika med öfrige hemmansräntor alltid bör lösas med contant efter gällande 5 års markegångspriset.
Dock som det skulle blifva vidlyftigt och i en framtid medföra olägenheter att för hvarje hemman serskildt hafva bestämt skilnaden emellan det gamla och nya spanmålsquantum, ega Comiterade bestämma, huru stor del af nya spanmålsskatlen lika för hela Länet, eller till det minsta för hvarje Fögderi, bör, i förhållande till gamla spanmålsskatler, ovilkorligen lösas med penningar, hvilken del, för helt hen - man räknad, borde jernnäs till det närmaste af en liondede1, en åttondedel, en sjettedel, en femtedel, en fjerdedel, en tredjedel, en half, två tredjedelar, tre fjerdedelar eller sju åttondedelar. 7:0
Om ett förändradt stadgande för framtiden, rörande dispositionen af Kronans behållne kappmål.
Till afhjelpande af nu varande olägenheter i afseende på olika dispositioner af berörde kappmål, har Kongl. Maj:t, uti Dess Nådiga Proposition, som innefattar en fullständig utredning af delta ämne, ansett den lämpli. gaste utvägen vara, att tiondegifvare skola hvar och en för sig af det hem Bihanz till R.
Prot. 1834. 4 Sami. 1 Afd. a Band. 4 so.te Häftet. 26 Stats-Utshottets Utlåtande N.-o 273. manet eller liemmansdelen åsätta tiondebelopp utgöra till en indelningshafvare, åt hvilken hemmanets tionde anslagen är, det qvantum i tunnor eller kappar spanmål, som honom tillkommer, tunnan beräknad till 34 kappar, eller, då lösen eger rum, erlägga densamma med sjutton adertondedelar af spanmålens bestämda lösningspris, men deremot till Kronan utgifva lösen efter årets markegång, utan tillägg af forsel-lön för den emot Kronans andel i kappmålet svarande återstående en adertondedel af hemmanets tiondebelopp, så vida ej tiondegifvaren hellre vill till närmaste Kronomagasin i Länet leverera berörde kappmål in natura, och detta så mycket hellre som genom Rikets Ständers vid sista Riksdag fattade och genom Kongl. Majrls Nådiga Bref till Kongl- Slats-Contoret af den i3 Mars i83o godkände beslut, angående uppbörden af Kronans spanmålsintrader, redan är stadgadt, att tiondegifvaren alltid skall ega rättighet alt efter markegångspris lösa sin spanmål, så vidt den är Kronan förbehållen, utan tillägg af forsel-lön, hvaraf följer, att Kronans af indelningarne tillfallande kappmål hör på enahanda sätt liqvideras, hvarigenom alla till samma indelning auslagne hemmans innehafvare komma i lika belägenhet och den ena icke kan på den andras bekostnad ensidigt gjmnas.
För så vidt i någon ort
Kronans ursprungliga kappmål antingen helt och hållet eller till något visst belopp kan vara vid eller efter indelningstiden lill serskilda behof anslaget, bär Kongl.
Maj:t tillika ansett den sålunda föreslagna lösningsrätt af samma kappmål efter markegångspris icke böra komma i fråga, så länge nu gällande förhållanden fortfara, emedan löntagare, som fått kappmålet sig tilldeladt, innehar detsamma med lika rätt, som indelningshafvare!! af de 34 Strukna kapparne utaf tiondebeloppet; men Kongl.
Maj:t har tillika funnit rättvist, att i sådant fall ordentligt tionde-anslag af vissa hemman för den ena eller andra indelningshafvare!! upprättas allestädes, der det icke redan skett, så att både den äldre och den senare indelningshafvaren erhåller hvad honom rätteligen tillkommer i nämnde hemmans fulla tiondebelopp och hvarje hemman får med en, men icke flera räntetagare att skaffa.
Majrt sålunda i Nåder ansett och framställt, får Utskottet tillstyrka Rikets Ständers bifall, med den förändring, att lösen för den emot Kronans andel i kappmålet svarande en adertondedel af hemmans tionde-belopp erlägges efter medeltalet af 5 års markegångspris i öfverensstämmelse med Utskottets ofvan upptagne förslag i a:dra punkten.
Stats-Utskotlets Utlåtande N.o ij3.
Genom hvad Utskottet i förrberörde hänseende hemställt och föreslagit, anser Utskottet ofvanintagne af åtskillige Riksdagsfullmägtige gjorde motioner besvarade, utom i nedannämnde 3:ne frågor, nemi.: A~) Riksdigsfullrnägligen Anders Danielssons förslag (se N:o 16) om granskning af nu gällande skattlägga in g sm e thode r.
Enär skattläggningarne inora serskilda orter i allmänhet grunda sig på olika förhållanden och melhoder äfvensom på orternes så kallade undervisningar, är det utan tvifvel, att en stor ojemnhet eger rum med skattebidragens utgörande, hvilken ojemnhet ökats genom den förändring, vare sig till försämring eller förbättring, som jordegendom undergått sedan skattläggningen verkställdes.
— Men då nu varande innehafvare af sådane egendomar emottagit dem med skalteåligganden, som nu gälla, skulle den af Anders Danielsson föreslagna förändring härutinnan, medelst ny skattläggning, hufvudsakligen medföra enskild vinning för nu varande jordegare, emedan, genom förminskad skatt, egendomsvärdet och sålunda försäljningsbeloppet i förhållande dertill ökades.
Emedlertid, på det säker ledning för framtida reglering af skattläggningsförhållandena må befrämjas, och jemväl med afseende derå, att den nu föreslagne förenklingen af räntepersedlarne, om den af Rikets Ständer antages, gör en förändring i blifvande skattläggningar å nya heraman erforderlig, anser Utskottet sig böra, i sammanhang härmed, allenast tillstyrka, - alt Rikels Ständer hos Kongl.
Mäj:t, efter vederbörandes hörande, ville i Nåder låta öfverse och granska Författningarne angående skattläggningar, samt till Rikets Ständer vid deras nästa sammankomst framlägga det förslag till de rättelser derutinnan, hvartill förenklingen af räntepersedlarne jemte öfrige omständigheter kunna föranleda.
B') Riksdagsfullmägtigen Anders Danielssons förslag (se N:o 16) angående förmedling å Kronoskattehemman.
Då sättet för förmedlingars erhållande finnes genom gällande Författningar bestämdt på ett uti Utskottets tanka lämpligt sätt, anser Utskottet ifrågavarande motion icke föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. C) Riksdagsfullmägtigen Nils Insulins motion (se N:o 3o) angående omröstning per Capita vid markegängssättningar. Stats-Utshotlcts Utlåtande No 27 3.
I delta ämne väcktes enahanda motioner vid sislförflulne Riksdag.
Uti det Utlåtande, som Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskottet derutinnan under
Nio 166 afskaf och hvartill samtlige Riks-Stånden lemnade deras bifall, ytlrade sig Utskottet: att sedan det, enligt grundlagarne, sådane de vid 1809 och 1810 årens Riksdag stadgades, inom Rikets Ständers Utskott följda voteringssätt, Ståndsvis, blifvit afskafFadt samt pluraliteten inom Utskotten nu mera i stället utrönes genom votering per capita, kunde det väl synas sorn vore det skälig anledning att stadga detta senare voteringssätt äfven för Deputerade vid markegångssättningar; men som härvid likväl förekom det olika föi hållande, att Utskotten bestå af lika antal Ledamöter af hvarje Stånd, hvaremot Deputerade af BondeStåndet för markegångssättningarne, enligt 1810 års Författning, icke äro inskränkta till det antal af 2:ne inom hvarje Län, som för de öfriga Stånden är fastställd t; så ock enär någon förändring i denna del icke blifvit yrkad och Oeconomie-Utskottet icke hade anledning till förmodan, att Bonde-Ståndet skulle vilja afstå från den detsamma förbehållna rätt att utse, flere Deputerade, men hvilket dock vore ett oeftergifligt vilkor för införandet af det yrkade förändrade voteringssättet vid rnarkegångssätlningarne, kunde Utskottet icke tillstyrka Rikets Ständers bifall till den gjorda framställningen.
Slals-Utskollef, som i allo godkänner förra Ständers Oeconomie-Utskotls i denna fråga afgifne skäl, anser sig således böra hemställa, att Nils Insulins ofvanberörde motion icke måtte bifallas.
Stockholm den 3o September i834» Reservationer : af Prosten Stenhammar: ”De förändrade grunder för förhållandena och liqviden mellan Kronan och räntetagarne, å den ena, och räntegifvarne, å andra sidan, hvilka i detta Betänkande af Utskottet föreslås, kunna medföra de mest genomgripande och vidsträckta följder för Statens och de enskildas hushållning.
Rubbningen af så naturliga och enkla förhållanden, som de hittills gällande, och deras utbyte mot andra mera konstlade änskönt för theorien mera lockande bör icke företagas utan betänksamhet.
Afsigterna, som redan vid förra Riksdagen framkallat det nya, af Utskottet med några modificationer gillade förslaget, må villigt högaktas.
Kunde på denna väg någon lindring i skattebördan under de svårare missväxt-åren bgredas räntegifvaren utan våda för honom sjelf och Stats-Utskottett Utlåtande N.o a~3.
39 utan allt för hufvudsakligt äfventyr för räntetagaren •— af upprigtigaste hjerta skulle jag dertill gifva min röst.
De frän en del orter ännu öfverklagade prejerier, hvilka af samvetslösa räntetagare skola utöfvas mest dä ogynsamma skördar försatt ränlegifvaren i det största betryck, äro val i min bygd snart sagdt okända och nästan omöjliga sedan allmänheten lärt känna och begagna de i senare tider till räntegifvarens skydd utfärdade författningar.
Under Riksdagen och inom Utskottet har jag äfven inhemtat, att allmogen från de flesta af Sveriges mest sädesrika och med spanmålsräntor mest betungade landskap icke lärer anse något ytterligare skydd i delta afseende af behofvet hufvudsakligen på kalladt och allraminst skulle allmännare önska en förändring, som, under sken att öka räntegifvarens säkerhet mot räntetagarens egennyttiga tillgrepp, ålade honom en ökad förbindelse att utbyta naturapraestalionerna mot penningeskatt.
Men vore än i några orter räntegifvarens lidande under missväxtår ganska tungt — vore ock hans behof af ökade garantier allmännare än det verkligen är —i likväl skulle jag icke, för att undanrödja det förra och vinna de senare, bifalla Utskottets förnyade förslag om antagande af ett medelpris af fem års markegångar såsom lösningspris för kronoränlorne, jemte den derå grundade reglering af 1 iqvi— den mellan räntetagare och räntegifvare, som 5:te punkten af detta Betänkande innehåller.
Äfven denna min vägran utgår från rena afsigter.
Mig förekommer det motbjudande och stridande mot ordningen för ali förnuftsenlig lagstiftning, att en stadga för så magtpåliggande rättsförhållanden ord sar dem uteslutande från den synpunkten, att ett vid dem förelupet missbruk måste undanrödjas, men icke efter de obestridliga rättsgrunderna för ömsesidiga förbindelser och anspråk.
I hufvudsaken synes mig häruti knuten vara mindre löst än sönderhuggen med ett maktord och i methoden den rälta ordningen blott vara vänd upp och ned.
Det förekommer mig derjemte fullkomligen klart, att tillämpningen af desse föreslagna nya stadganden skall leda till inveckling och sammantrassling af liqviderne, vålla förlust eller obillig vinst än för ena parten än för den andra — ofta till tredje mans förfång och vådligt inverka på den mindre bemedlade skalte-allmogens oeconomiska ställning.
Under denna öfvertygelse måste jag anse för pligt att omständligare framlägga mina betänkligheter och genom reservation mot Utskottets någon gång af nog knapp pluralitet stadgade beslut, dock utan anspråk och förmätenhet, vördsamt vädja till Rikets närvarande
Ständer från de senast församlade, hvilka genom tre Stånds beslut, på tillstyrkan af Stals-, Stals-Uukottets Utlåtande N.o 273.
Befillnings- och Oecoromie-Ulskotten (Bet.
N:o 128), gillade nästan enahanda förslag, sedan det under samma Riksdags lopp af samma Utskott (Bet.
N:o 28) och två Riks-Stånd till sina hufvudsakiiga delar blifvit afslaget, förnämligast utur de skäl, att deraf skulle följa, "att de ränte "tagare, hvilka endast 2 å 3 år, under högre pris å varor skulle uppl "bära den indelta räntan efter en deremot icke svarande beräkningsgrund, finge vidkännas en obillig förlust, då andra, vid ett omvändt förhållande, erhöllo en lika obillig vinst", samt alt "en obillig olikhet uppkommer mellan räntetagares och räntegifvares rättigheter” skäl hvilka i senare Betänkandet lära blifvit kemnade utan annan vederläggning än den, att "billigheten synes i detta fall högst påkalla hvad den stränga rättsgrunden icke skulle vilja medgifva.
Rikets Ständer, de frånvarande ej mindre än närvarande, äro väl en vördnadsvärd autoritet från hvilken det må anses vågsamt att afvika.
Men reservanten i da<* må det förunnas jemväl åberopa de icke få reservanterna från förra Riksdagen — mången enskild representant, som inom Utskotten eller i Riks" Stånden yttrat sig mot förslaget. — Preste-Ståndet, som afslo- det och frambar sin underdåniga protest deremot inför thronen — andeligen flere bland Bonde-Ståndets egna medlemmar, hvilkas underdåniga erinring gar, likaledes till Konungen framburna, bevittna, huru högt de deraf befarade vådliga följder.
Det lärer icke heller böra anses ut°an betydelse* att vid förslagets föredragning i Stats-Rådet det ej blifvit understödt af någon tillstyrkande röst bland Ksnungens Råd.
I den Kongl. Propositionen har också, i samband med det Nådiga förslaget om upprättandet af en fix markegång mellan Riksdagarne, i stället för medelmarkegåneen af 5 år, blifvit i JNåder förklarad!, att Kongl. Majit icke ansett
Sig böra antaga förra Rikets Ständers framställning om sättet för räntepersedlar nes och kronotiondens utgörande.
Då Kongl. Majit i den Nådiga Pro positionen (sid. 8) så bestämdt förklarat
Sig inse, att de årliga marke" gångsprisen, genom inflytelsen af de vid markegångssättnin-arne verk samma local-interessen, kunna än blifva oskäligt höga, än lika obilligt låga Uter icke eller förmoda sig, att Konungens höga vishet och rättvisa lå°ra' medgifva bifall till ett system, hvars billighet femfalldigt skulle bero af dessa vanskliga markegångsvärden.
För att med säkerhet pröfva balten af de föreslagna grunderna för ranteliqviden och bedöma huruvida de i verkligheten erbjuda mången utlofvad förmon, torde det vara nödigt att aldraförst för begreppet reda de någorlunda invecklade och dunkla föreställningar på hvilka de hvila Stats-Ulskollels Utlåtande N.-o 273. 3 f
Ett förslag, som förbiser de enklaste rättsgrunder och ringa aktar enskildas uppenbara skada, under föregifvande, att en önskad förbättring klafver dylika små offer, lärer icke undgå att finnas behäftadt med hvarjehanda lyten.
Den nödvändiga Nemesis, som följer all orätt i spåren, äfven den aldraminsta, måste rödja sig i dem.
— Förslaget utgår från tillstyrkandet af ett medium af de senaste fern årens markegångspris såsom lösningspris för Kronoräntorne.
Fördelen deraf uppgifves vara: att extrernerna af olika års höga och låga markegångar fördelas på fem år, hvaraf icke den ringaste vinst eller förlust skall å någondera sidan uppkomma.
Räntegifvaren får sig ålagd en skattebörda ökad under de goda,åren i samma proportion, som den till hans lindring blifvit minskad under missväxtåren, och löntagaren, så väl som Stats-Verket, skall deremot vinna en jemn årlig inkomst, (åberop. Bet.
N:o 128 sid. 10, 11).
Jag kan icke tvifla, alt förslaget framställt sig från denna synpunkt för de talrika rättsälskande och aktningsvärda män, som med bifall detsamma omfattat.
Alt ersättningen för den förlust, som för de serskilda åren måste uppkomma till endera partens skada, kan, då den ett följande år till någon del utfaller, komma en helt obehörig person till godo, hafva de trott sig kunna förbise, sannolikt under förutsättning, att förlusterne ej kunna blifva betydliga.
Redan i detta omdöme rödjer sig ett förhastande; ty skadan kan blifva ganska kännbar för räntegifvaren, som tryckes af en dryg skattebörda, och för löntagaren, hvars förlust på hvarje tunna lätt stiger till en ansenlig summa.
En fullkomligt jemn fördelning af lösningsprisen på fem år utan ringaste vinst eller förlust förutsätter, alt summan af de fem årens markegångspris skall blifva lika med summan af de 5 medelmarkegångarne.
Valet är öppet emellan två utvägar dertill.
Antingen antages femtedelen äf de fem årens sammanlagda markegångspris såsom fixt medelpris för fem år och för nästa fem års period bestämmes på lika sätt eli nytt medelpris, eller ock låter man hvarje års markegångspris ingå i medelprisets beräkning i stället för det i ordningen föregående femte årets, hvarigenom samma ändamål tyckes vara vunnet för en oafbruten tidsföljd.
Den förra utvägen utgör grund för det i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition framställda förslag för markegångsprisets bestämmande, och är, blott arithmetiskt betraktad, lika enkel som rigtig.
Från den andra tanken utgår Utskottets förslag; men, för alt vara arithmetiskt sann, förutsätter den ingen ting mindre, än alt det löpande årets markegång blifver jemnt lika hög, som den var fem år förut, så länge man vill att medelpriset icke skall variera.
Var nemligen räkningen Stat)-Utskottets Utlåtande N.-o 27.
I en gäng jemn för de föregående fem åren,och skall samma medelpris bibehållas för det nya året, så kan full likhet emellan samman af de fem medelprisen och summan af de fem årsmarkegångarne ej bestå, om icke samma tal, som utgick inden senare deruti åter ingår.
Det mål, hvartill förslaget syftar, är ju att bibehålla medelmarkegången vid samma höjd för alla år.
Deraf beror den fcrespeglade fördelen för både räntegifvare och räntetagare, att utgift och inkomst alla år blifver lika.
Men summan af de fem storheter, hvilkas femtedel medelmarkegången är, får då ej variera, och den årligen utgående storheten måste ersättas med en annan lika stor.
Hvarje afvikelse härifrån rubbar medelpriset och med detsamma liqvidens jemnhet.
En högre årsmnrkegång höjer väl medelpriset något (med en femtedel af årsmarkegångens öfverskott öfver den, som utgår ur beräkningen), men gör räntegifvaren till räntetagarens gäldenär för de öfriga fyra femtedelarne.
Systemets arithmetiska rigtighet förutsätter således, att samma markegångar i en oafbruten följd alltid skola återkomma efter fem år.
Då detta icke i verkligheten kan hända, emedan elementerna i räkningen ej blott bero af årsväxterna utan äfven af Markegångs-Comiteerna, så måste räkningen beständigt vackla emellan förluiter för båda parterna.
Hvad som förloras under de första fem åren sedan systemet blifvit infördt, ersättes aldrig, emedan de första årens markegångar ur beräkningen utgå, innan de helt och hållet hunnit att på medelprisen fördelas.
I de följande fem års-perioderna sker väl denna fördelning successivt och ersättningarne utfalla i femtedelar år från år; men emedlertid inträda nya ojemna markegångar i calculen och bibehålla den i samma vacklande skick eller öka förvirringen, om brytningen emellan markegångsprisen blir stark.
Sannolikare är, att liqviden mellan räntegifvare och räntetagare på detta sätt icke under 5o år någonsin skall blifva jemn, än att det sker under loppet af 5 år.
Men man föreställer sig, att den temporaira förlusten å ingendera sidan skall blifva betydlig.
Uppenbart beror utgången af prisens fluctuation; och, ju mera närvarande tidpunkt väcker farhoga för en brytning i creditförhållandena, hvaraf prisens fall för ett och annat år kan blifva en naturlig, ehuru öfvergående följd, destomera obetänksamt måste det synas, att nu inlåta sig i detta vågspel.
Följderna må dock upplysas med ett exempel, hemtadt från en province, hvars markegångar vanligen icke brådstörtadt omvexla, och således ej erbjuda någon ytterlighet.
Östergöthlands markegångar och derpå beroende medelmarkegångspris för råg från 1824 Stals-Ulskottets Utlåtande N.o iy3. 33 i824-c->833, hvilka jng tabellariskt sammanfattat, utvisa följande resultat: summan af markegångarne 1829—1833 utgör 37
R:dr 32 sk,; summan af de respective årens medelmarkegångar, beräknade på grund af 4 föregående år, stiger lill 36 R:dr 34 sk.
Kronans eller räntetagares förlust under denna femårsperiod, hade alltså blifvit 46 fUs. på hvarje tunna råg, om nu föreslagna system för liqviden varit infördt.
Från provincen utgå öfver 7,686 tunnor tionderåg, jemte mer än 16,000 tunnor korn och en qvantitet hvete.
Det beror då af olika begrepp om rättvisa och om räntetaga1- res behof, att anse deras förlust mer eller mindre värd att behjertas.
Ett temligen hårdt år har nu inträffat.
Sannolikt skall markegången å råg uppgå till ro R:dr.
Men bland fem pläga merendels blott ett eller två vara missväxtår.
För en problematisk beräkning anlager jag då raarkegångsprisen 1835—1838 respectivt till 6: 16, 6: 8., 6: 24» & 3a ; ledd af en analogi med perioden från 1824—1828, då rågens markegångspris, blott 1826 uppgick lill 10 R:dr, men 1S28 nedföll till 5: 32., och icke öfversteg 6: 32. under något af de öfriga 3 åren.
Medelmarkegångsprisen calculerade på desse grunder för 1834—1838 gifva 8: 8., 7: 38., 7: 6„ 7: 4., 7: 6. och sammanlagda en summa af 37: 14. hvaremot summan afårsmarkegångarne utgör 35: 32., med en vinst för Kronan och räntetagarne af 1 R:dr 3o sk. å hvarje tunna ränteråg för hela denna femårsperiod.
Endast å råglionden, skulle alltså räntegifvarnes förlust inom denna province uppgå öfver 12,000 R:dr, oberäknad den af Utskottet förslagne ersättningen för räntetagarens förlorade uppsägningsrätt, utgörande för de 5 åren för rågen allena öfver i3,ooo R:dr.
Jag hemställer, huruvida en sådan förlust kan kallas obetydlig, om man äfven betraktade den såsom ett af räntegifvaren till räntetagaren lemnadt förskott, för hvilket den förra under nästa femårsperiod har att vänta ersättning.
Huruvida icke hans fordran hos räntetagaren fortfor att växa mer än minskas, beror dock af högst tillfälliga omständigheter.
Den rättvisa, hvarmed förslaget skulle afvärja all möjlig förlust, men deremot jemna utgift och inkomst för olika år och derigenom på ett välgörande sätt reglera enskilda personers oeconomie, finnes alltså i verkligheten vara derifrån långt aflägse.
Tvertom skulle det, antaget, grundlägga ett vacklande i förhållandena emellan räntetagare och räntegifvare, af hvilka endera nästan alltid vore den andras gäldenär, oviss när . omständigheterne så skulle foga sig, att den under några år åsamkade skulden Bill. till R.