Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad deremot angår, alt en eller annan skollärare icke skulle gjort sig förtjent af en sådan förhöjning, så vill det för mig synas som om den makt, skolstyrelsen eger, att först varna och sedan, om rättelse ej följt, afsätta en sådan odugling, innebure ett både ändarnålsenligare och vär digare rättelsemedel, än den nu föreslagna methoden att svälta ut den pligtförgätne eller oskicklige läraren.
Efter att hafva föreslagit användandet af 190,000 R:dr R:mt till inspektörer, seminarier, högre skolor m. m., har Utskottet funnit återstoden, uppgående till omkring 100,000 R:dr R:mt, böra anslås till förbättrandet af skollärarnes löner.
Dock har Utskottet icke föreslagit någon bestämd norm för fördelningen af denna summa, utan skulle det komma att bero dels på församlingarnes tillskott, dels på Kongl. Maj:ts bepröfvande, huruvida och till hvad belopp en skollärare komme i åtnjutande af någon lönetillökning, hvadan den, som först holle sig framme, 58 Sammansatta Stats-, Bevilln.- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk.
JYg 19. sannolikt skulle blifva den lycklige, under del att den, som komme efter, blefve utan, äfven om hans behof vore större.
På grund af det ofvan anförda, får jag vördsamligen föreslå, att Rikets Ständer måtte besluta: l:o det hälften af den så kallade personliga skvdds-afgiften måtte få, i mån af bevillningens belopp inom de särskilda skoldistrikten, af skol-styrelserna disponeras till förökande af skollärarnes löner; och 2:o att lönerne till lärarne i de lästa skolorna måtte ökas till minst 300 R:dr R:mt och B tunnor spanrnål, för hvilket ändamål församlingarne böra, der den nu af mig föreslagna andelen af personliga skydds-afgilten icke befunnes tillräcklig, för uppnåendet af delta minimum, tillskjuta resten.
Emot Utskottets förslag, att de 61.630
R:dr, hvilka hittills varit å Riksstatens 8:de hufvud-titel anslagna till folkundervisningens befrämjande, måtte indragas. får jag jemväl anmäla min reservation, under hemställan, att detta anslag fortfarande måtte komma att utgå samt användas till seminariernas förbättring, anskaffandet af lämpliga läroböcker m. fl. till folkskolan hörande nyttiga ändamål.
Slutligen har jag icke kunnat biträda Utskottets förslag, att »i händelse något privat seminarium, ändamålsenligt inrättadt, skulle uppstå,» anslag till understöd och uppmuntran för en sådan anstalt måtte, efter Kongl. Maj:ts bepröfvande, få af besparingarne af de till folkundervisningens befrämjande anslagna medel anvisas.
De vid sednaste riksmöten upprepade framställningarna om indragning af några bland de nu befintliga allmänna seminarierne synas mig vittna tillräckligt, att antalet af dessa läroanstalter redan nu är tillräckligt; hvarföre jag anhåller, att detta Utskottets förslag icke måtte af Rikets Ständer godkännas.
» Af' Matts Pehrsson.
»Då, i flere afseenden, jag skiljer mig från de åsigter, som det Sammansatta Utskottets pluralitet godkänt, samt anser åtskilliga delar af hvad i betänkandet af Utskottet föreslås, om de antogos, blifva menliga för folkundervisningens framtida utveckling och ledande till en återgång åt det otillfredsställande skick, hvari den befann sig före utfärdandet af Kongl. Stadgan af den 16 Juni 1842, får jag vördsamt påkalla Riks-Ståndens uppmärksamhet på följande förhållanden.
Det är af högsta vigt, vid behandlingen af ett så omfattande ärende, som folkundervisningens ordnande, att utgå från samma hufvudsakliga grundsatser, hvilka Rikets Ständer år 1841 uttalade, och hvilka då af regeringen lades till grund för folkskolornas inrättande, nemligen: att målet för folkundervisningen bör vara »en allmänt spridd förständs-odling, såsom vilkor för en ren religiös anda Sammansatta Stats-, Bevilln.- samt Allm.
Besv.-och Ekon.-Ulsk.
39 eller sann kristendom och förmågan af en gagnelig och värdig sammanlefnad.»
Denna grundsats betingar folkundervisningens allmänlighet och det är lör den som staten, kommunerna och familjerna gemensamt böra verka, allt elter förmåga och tillgångar, men alldeles icke för att genom olikheter i folkskolornas organisation redan i barnaåren framkalla en olikhet i folkklassernas och individernas förhållanden, som ytterst leder tili ett slags kastväsende, hvilket dömer de fattigare och under skoltidens början enfaldigare att ovilkorligen stadna i sin fjjrständs-odling efter de bättre lottade.
Rikets Ständer utgingo är 1841 äfven från den sanna och rigtiga grunden, att det är al föräldra-undervisningen, som man har att säkrast vänta de väl - görande verkningarne på bildningen, då föräldrarne, med omsorg derför, förena dertill erforderliga kunskaper och tillika äro i vilkor att kunna egna sig deråt.
De ansägo, att utan denna omsorg och förmåga i hemmet, skall i de Hesta fall folkundervisningen, i sin utsträckning öfver vårt vidsträckta land, aldrig kunna utvecklas pä ett med folkets allmänna fördel och belåtenhet förenligt sätt; och vil - koren derför äro, att föräldrarne sjelfva hunnit tili en allmän grad af förstånds odling och till en timlig trefnad, emedan dessa förutan hemundervisningen icko kan understödja folkskolans verksamhet.
Man har således orätt, om man med Utskottets majoritet, hvilken synes hafva alltför lättlärdigt anslutit sig till Grefve Rudenschölds välmenta, men, enligt min tanke, i mycket opraktiska system, ännu klagar öfver att 1842 års skolstadga förfelat sitt mål, slitit barnen från hemläsningen och afväudt föräldrarnes håg att undervisa och vårda barnen i hemmet.
Det fordras nemligen en tid för att deu nuvarande, med stora uppoffringar ändtiigen någorlunda ordnade folkskole—inrätt — ningen må kunna ådagalägga sin inflytelse på förstånds-odlingens allmännare utbredande hos folket.
Ett tiotal år förmår ej visa hvad verkan den måhända snart skall utöfva på blifvande familjfäders och familjmödrars otnsorg och förmåga att förbättra undervisningen i hemmet.
Man bör besinna, att detta först kan allmännare visa sig, då de som fått undervisning i folkskolorna sjelfva blifva husfäder och husmödrar; och att redan misströsta samt nu inkasta sig i ett annat system vore oklokt och föranledande till sådana uppoffringar al folket, alt de gjorde det motvilligt för saken.
Det system, som Utskottet nu löreslår, skulle nedsätta och förringa de nu inrättade fasta skolor, göra de för byggnader, lärare, m. m. redan gjorde kostnader snart sagdt utan värde och medföra folkskolornas aftyuande och säkra tillintetgöreise.
Det system, som 1842 års skolstadga grundlagt, bör således icke ännu fråuträdas.
Det kau i en eller annan del fordra någon förändring; men dess princip om undervisningens allmänlighet i folkskolan är rigtig och af stor inflytelse på samhällets framtida utveckling.
Statens fortfarande understöd åt kommunernas bemödanden för folkskolornas •«Ö Sammansatta Stats-, B ev ilin - samt Allm. Brsv.- och Ekon-Vtsk.
M 49. utvidgande och förbättrande, der så fordras, är en nyttig och nödvändig åtgärd; och långt ifrån att böra, pä sätt Utskottet tillstyrkt, borttaga det redan förut beviljade anslaget på Åttonde Hufvud-titeln, borde det snarare ökas.
Att indraga det, svnes så mycket mer obetänksamt, som frågan derom alldeles icke tillhört det Sammansatta Utskottet att behandla, ingen motion derom är väckt i Riks-stånden, samt Stats-Utskottet under stats-regleiingens beredande redan ansett anslaget böra fortfarande utgå.
Det på Grefve Rudenschölds förordande af Utskottet tillstyrkta förslag, angående inrättandei af en mängd småskolor, med oexaminerade lärare eller lärarinnor, iir ej välbetänkt.
Dylika srnåbarns-skolors inrättande må lemnäs till föräldrars fria vilja; men att göra det till en pligt för församlingarna, sedan dessa ordnat och söka förbättra nuvarande folkskolor, vore att ådraga kommunerna stora kostnader och göra den nu ifrågaställa förökade andel i personliga skydds—afgiften otillräcklig lör befrämjandet al undervisningen i de fasta och i somliga orter redan ordnade ambulatoriska skolorna.
1 de flesta orter skulle det blifva omöjligt för församlingarne att åstadkomma och bekosta undervisningen vid så många särskilda småskolor, som förslaget förutsätter.
Huru skulle de kunna anskaffa, i hvarje församling, så mångå fullt lämpliga lärare samt löna dessa så, att de kunde nog egna sig åt sitt kall?
Verksammare mäste det alltid blifva om undervisningen verkställes med nit och skicklighet vid nuvarande allmänna folkskolorna, der, i fall så behöfves, lärarnes ökade antal snarare skulle underlätta densamma, med mindre kostnad och mindre svårighet att finna af skol-slyrelserna utsedde lämplige lärare eller medhjelpare.
Med ett ord: det är för utvecklingen af den nuvarande folkskole-inrättningen, i den anda af allmänlighet och gemensamhet, hvilken lyckligtvis gjorde sig gällande vid 1840—1841 årens Riksdags-beslut och fortfarande bör hyllas, som Rikets Ständer böra fortsätta att förena Statens och kommunernas krafter samt uppmuntra folkets enskilda medverkan.
Att söndra folkundervisningen för olika ändamål, är att motverka utbildandet af folkets allmänna förständs-odling och derigenom förstena de olyckliga förhållanden i samhället, hvilka på sä många sätt och under mångfaldiga former välla afund, kif, hat och olyckor samt göra sä väl religionens höga läror som lagarnes bud och sjelfva sedebegreppen kraftlösa.
Lålom oss ännu en tid bibehålla denna inrättning sådan den är, för att skåda hvilka dess verkningar under Statens och folkets samverkan och en efterhand skeende utvidgning och förbättring kunna blifva.
Förlitom oss icke till projekter, på hvilkas uppfinnare aldrig blifver någon brist.
Lemnom till församlingarnes omsorg och nit att fullkomna verket.
De skola göra det, då de se sina bemödanden understödda af alla folkklasser och af Staten.
Jag är förvissad, att i allmänhet öfverallt finnas vältänkande medborgare, hvilka, liksom jag, med uppriktigt nit för folkundervisningen, hvar och en i sin bygd vilja sträfva, ja gerna vilja lefva och dö för denna stora sarnhälls ange - Sammanfalla Stais-, Hevilla.- sami A'lm.
Bet. JW 19, 41 angelägenhet.
Om vi ej nu genom lillkonstlade sladganden helaga folkel intresset för densamma, i följd af alltför dryga besvär och kostnader och derigenom gifva nuvarande skol-inrätlningar dödshugget, skola de nog snart visa sill värde genom sin välgörande verkan på den generation, som haft fördelen all få begagna den.
Statens fortfarande medverkan och församiingarnes bibehållna rält, utan allt afskrackande tvång, men efter välbetänkta allmänna stadgande*), att ordna sin folkskola och utbilda dess verksamhet: se der vilkoret) för framgången af denna den dyrbaraste af folkets angelägenheter.
Då Staten emellertid lemnar slats-anslag lill seminarier, elever m. m., anser jag likväl att en kontroll af det allmänna bör utöfvas, dels på sättet för användan det af folkskole—afgiften, dels på undervisningen.
I detta hänseende torde de af Utskottet föreslagne Stilts—inspektörer vara hehöflige och lämplige, i fall dertill utses dertill passande personer; men då höra dessa af statsmedel atlönas, icke af de medel, hvilka för skolorna behöfvas.
Jag vågar alltså vördsamt tillstyrka, att Utskottets afgifna förslag, i hvad det rörer organisationen af folkundervisningen, måtte afslås, på det att nuvarande folk— skole-inrättningen måtte ännu få fortgå efter nuvarande system; och får jag vörd samt föreslå följande beslut:
I fråga om bidrag från Statsverket till folkskolorna: l:o alt Utskottets förslag 0111 indragning af nuvarande anslag å Åttonde Hufvud-titeln, 61,500 R:dr Runt, att användas till vissa ändamål, måtte afslås, såsom obehörigt, då ingen motion derom varit väckt samt ärendet tillhör Stats-Utskottets behandling.
2:o att hälften af den återstående, till
Riksgälds-kontoret nu ingående andel af personliga skydds-afgiften, må ytterligare, på samma sätt och under samma vilkor, som Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 18 Maj 18-11, angående afgiften till folkundervisningens befrämjande innehåller, till församiingarnes skol-styrelser allemnas, i och för skollärares allönande och anskaffande af böcker och under— visnings-materiel.
3:o att, derest för en eller flera församlingar å landet skulle inrättas särskild folkskola för en sådan utsträcktare undervisning, som Ut skottet ansett böra uppmuntras, under vilkor att församlingen eller flera förenade församlingar bidraga med halfva kostnaden, till dylik högre folkskola, i mån af behof, må af statsmedel anslås, högst ett tusen (1,000) R:dr Runi, att för detta ändamål utgå af anslaget å Åttonde Hufvud-titeln til! folkundervisningens befrämjande.
4:o att till tolf Stifts-inspektörers aflönando ett anslag må a Åttonde Hufvud-titeln ställas till Kongl. Maj:ts disposition, utgörande tjugufyra tusen (24,000) Hulr Runt.
Bill. lill R St.
Brot. 1855 & 1857. 4 Sami. 2 Afd. 8 Uäft. 6 42 Sammansätta Stats-, Beotlin.- sami Allm. Bcsv.- och Eicon.-Utslc.
M 19. 5:o att Utskottets förslag om inrättandet af ett Öfver-inspektorat, med dertill föreslagna öfverdrifna arfvode och rese-ersättning, malte, såsom öfverflödigt och onyttigt, afslås; anseende jag äfven den föreslagna förhöjningen i Grefve Rudenschölds rese-anslag alldeles obehöfligt.
6:0 att i öfrigt alla af Utskottet tillstyrkta dispositioner å den ifrågavarande andel af skydds—afgiften, såsom: a) till seminarier; b) understöd för lärare-lärlingar eller biträden; c) till seminarii-elever; och d) diverse ändamål; såsom samtligen tillhörande stats-anslagets bestämmelse, matte afslås.
Hvad jag här vågat föreslå, grundas på den stadgade öfvertygelse, att så länge folkskole-lärarne lemnäs så vanlottade som de nu äro, måste folkskolan komma att lida och undervisningen blifva vanmäktig att uppfylla sin bestämmelse.
Då vi vid denna Riksdag sökt uppfylla anspråken af Statens alla embets- och tjenstemän på förbättrade lönevilkor, skulle det vara smärtande om Rikets Ständer åtskiljdes, utan att hafva uppfyllt skyldigheten, att söka för landets församlingar underlätta möjligheten till att motsvara de billiga och ringa fordringar på enahanda förmån, som skollärarne böra kunna vänta behjertade.» STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1857.
Stats-, Bev.- samt Allm. Besv.- ock Ekon.-Utsk.
Utlåtande N:o 20. 1 Ank. till Exp.-Utsk. d. 19 Sept. 1857, kl. 7 e. m. Sammansätta Stats-, Bevi/lnings- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, i anledning af väckt motion oiii beviljande af pension ål Gref ve Thorsten Rudenschöld.
I sammanhang med den framställning om anslag till inrättande af ett seminarium under Grefve Rudenschölds ledning, hvilken uti Utskottets Betänkande N:o 1, i anledning af väckta motioner dels om den personliga skydds-afgiftens anvisande till folkundervisningens befrämjande, dels ock om ordnandet af folkskole-väsendet m. m., finnes omlörmäld, har Herr Fåhreeus, 0. /., hemställt, att Rikets Ständer, såsom en gärd af erkänsla för Herr Grefve Rudenschölds ansträngande och sjelfuppoffrande verksamhet för Svenska folkbildningens fullkomnande, måtte, enär den tid icke kunde vara långt aflägsen, då Herr Grefve Rudenschöld icke mera förmådde tjena det allmänna, förklara honom berättigad att, så snart han genom sjuklighet blefve oförmögen att med befattningen vid berörde seminarium fortfara, eller i hvarje fall efter uppnådd ålder af 65 år, från allmänna indragnings-staten uppbära 2,000 R:dr Runt årligen såsom pension för sin återstående lifstid.
Sorn, enligt hvad förenämnde betänkande innehåller, det föreslagna seminariet under Grefve Rudenschölds ledning af Utskottet ansetts icke vara behöfligt, har Utskottet, i anseende till Herr Grefve Rudenschölds allmänt erkända förtjenster om Svenska folkskole-väsendet, för hvilket han icke heller hädanefter lärer underlåta, att, så vidt hans helsa det medgifver, nitiskt verka, samt i betraktande deraf, att, efter Bili. ti/J II.
Prot. 1856 & 1857. 4 Sami. 2 Afd. 9 Höft. I 2 Sammans.
Stats-, Bev.- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Utlåtande N:o 20. hvad till Utskottets kännedom kommit, Herr Grefvens helsotillstånd, enligt läkares utsago, är särdeles vacklande, trott sig böra tillstyrka, att den föreslagna pensionen, 2,000 R:dr R:mt årligen, måtte varda honom för hans återstående lifstid tillagd, att frän och med nästkommande år af allmänna indragnings-staten utgå.
Reservationer: l:o Herr Henschen, som ansett, att ifrågavarande pension åt Grefve Rudenschöld, som, med hittills icke öfverträffadt nit, egnat hela sin verksamhet åt förbättringen af de fattigare folkklassernas undervisning och uppfostran, borde bestämmas till 2,000 R:dr banko, eller lika med det belopp, hvartill pensionen åt Grefve Ad. Eug. von Rosen af Rikets Ständer sista Riksdagen bestämdes. 2:o af Per Nilsson från Espö i Malmöhus län, emot sammansatta Utskottets behörighet att förevarande fråga till handläggning upptaga, uti hvilken reservation Malls Pehrsson från Stockholms län instämt.
Stals-, B ev.- samt Allm. Bisv.- ock Ekon.-Bish.
Utlåtande N:o 21. 3 *:« 91.
Ank. lill Exp.-Ulsk. den 21 Sept. 1857, kl. 6 e. m.
Sammansätta Stals-, Bevillnings- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomie Utskottets Utlåtande, i anledning af vackt motion om förändradt papper till de nu brukliga skrif kartorna.
Borgare-Ståndet har Herr J. G. Wennerström, uti väckt motion hemställt, att, enär papperet i de nu brukliga skrifkartorna vore till ytan så sträft och ojemnt, att detsamma endast med svårighet kunde begagnas och hvilken omständighet härledde sig derifrån att papperet, lill följd af de uti detsamma anbragta tjocka ornamenter och etikett, icke kunde undergå behörig pressning, Rikets Ständer måtte vidtaga sådan nödig förändring med nämnde skrifkarte-papper, att detsamma erhölle en jemn och glatt yta.
Som Utskottet inhemtat, det Kongl. Stals-kontoret, vid reqvisition af skrifkartor från Rikets Ständers Bank, gjort framställning derom, att vattenmärkena i papperet måtte varda förtunnade, på det att derigenom starkare pressning af papperet måtte kunna ega rum, samt Fullmäktige i Rikets Ständers Bank under den 9 Juli 1857 jemväl meddelat Förvaltaren af Tumba pappersbruk föreskrift om ett sådant förändradt tillverkningssätt af karte-papperet, har Utskottet, som å ett förevisadt prof på dylikt papper funnit de öfverklagade olägenheterne vara undanröjda, ansett sig höra hemställa, att Herr Wennerströms motion icke må till någon åtgärd föranleda.
Utlåtande N:o SS. i\T:0 2?.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 21 Sept. 1357, kl. 6 e. m.
Sammansätta Stais-, Bevillnings- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi- Ut skottets Utlåtande, i anledning af väckt motion om. införande af ett medelporto för skrif reiser, som inom
Riket genom elektriska telegrafen befordras.
Under åberopande af de fördelar, som införandet af ett medelporto för den inrikes brefvexlingen medfört, har Herr von Kramer, A. R., hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln väckt motion om bestämmande af ett dylikt medelporto jemväl för skrifvelse^ som genom elektriska telegrafen fortskaffas.
Då denna inrättning icke såsom brefposten nödgades framsläpa sin last mil efter mil på tunga landsvägar, utan med blixtens hastighet och utan afseende på afstånd slungade de ord, som blifvit densamma anförtrodda rakt till måle!, har motionären ansett den tanken ligga nära till hands, att ett medelporto här vore mest rättvist och fullkomligt på sin plats.
Om detta medelporto derjemte sattes lågt, skulle begagnandet af telegrafen otvifvelaktig! i betydlig mån förökas och en stor fördel derigenom beredas så väl allmänheten, som telegrafverket sjelft.
Ett dylikt medelporto funnes ock infördt inom Schweitziska Edsförbundet, hvarest en enkel telegraf-depesch af 25 ord, inberäknadt adress och underskrift, icke kostade mer än 1 franc.
Följden af denna enkelhet och billiga kostnad hade varit den, att telegraf-brefvexiingen derstädes så fullkomligt ingått i folkbruket, att den blifvit för en och hvar nästan lika nödvändig, som den vanliga brefposten, hvadan man också behöft och kunnat utgrena lelegraf-linierna i nästan alla riktningar ända upp pä alperna.
Vidare har motionären ansett den indelning af telegraf-depescher, som i 31 § af gällande Reglemente för telegrafverket inom Riket är antagen, böra förenklas.
Då en depesch af till och med 25 ord derstädes benämnes enkel, en af till och med 50 ord dubbel, så finge en tredubbel innehålla ända till 100 ord, men en fyrdubbel åter ej mer än 125, och en femdubbel ej mer än 150 ord, o. s. v. Men denna indelning vore Sammans.
Siats-, Ben.- samt Allm. Besv.- oeh Ekon.-Utsk. Utlåtande N:o 22. 5 vore för den stora allmänheten icke så lätt att fatta eller ihågkomma, hvadan motionären troil att undantaget till fördel för tredubbel depesch borde bortfalla, samt“dessulom stadgas, att i ord-antalet skulle inberäkuas adress och underskrift och för öfrigt allt hvad afsändaren i eller vid sin skrifvelse tecknar.
1 enlighet med hvad sålunda blifvit anfördt har motionären hemställt, att, i stäl let för nu gällande fyra särskilda taxor för afstånd af 25, 50, 100 och Öfver 100 mil, portot för telegraf-depescher inom Biket mätte, ulan afseende på afstånd, bestämmas till 1 R:dr
Runt för depesch af till och med 25 ord, till 2 R:dr R:mt för till och med 50 ord, lill 3 R:dr R:mt för tili och med 75 ord o s. v., samt alt uti ord-anlalel af hvarje telegraf-depesch borde inberäknas emottagarens namn och adress, afsändarens namn äfvensom hvad annars kunde af afsändaren vara å depeschen tecknad!, såsom tillsägelse om kollationering, vidare afsändning m. m.
Ifrågavarande motion, som blifvit remitterad till Stats-Ulskoltet, har, jemlikt 43 § Riksdags-ordningen, blifvit af Sammansatta Stais-, Bevillnings- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet behandlad; och får delta Utskott, som från Chefsembetet för telegrafverket inhemtat erforderliga upplysningar i ämnet, nu deruti afgifva utlåtande.
Vid telegrafverkets i Sverige samtliga stationer finnas och begagnas telegraftaxor från alla stater i Europa.
Deraf inhemtas, att ett lika medelporto för telegra fslu ifvelser icke finnes inföidl någorstädes, äfven der brefposten betalas efter ett sådant medelporto.
Såsom undantag i visst afseende kan anföras Schweitz.
Detta iand, lill viddén föga större än Skåne, lärer antagit ett lika porto för telegraf-skrifvelser inom landet; men alla transito-depescher betalas efter 2:ne sinsemellan olika taxor.
1 Danmark har ett medelporto varit i n förd t, hvilket likväl var för vissa kortare afstånd nedsatt.
Men numera finnas äfven i detta land, enligt det för de danska stafs-telegraflinierne den 1 Juli innevarande år utfärdade reglemente, 2:ne porto-bestämmelser, nemligen på afstånd af icke öfver 10 geografiska mil 64 sk,, samt på aila större sträckningar 1 Riksbankdaler för enkel depesch.
Ett lika medelporto kan med någon fördel användas i eli land af mindre vidd, der korta telegraf-linier utgrena sig i flere riktningar, och å hvilka lelegrafering samtidigt kan ega rum, utan att telegra feringen utåt en linia hindrar begagnandet afen eller flera andra linier.
Helt annat är förhållandet i ett vidsträckt och till figuren långsträckt iand, som Sverige, med få, men till det mesta efter längden af landel sträckta telegraflinier, af hvilka hvar och en innehåller en mängd stationer.
Deraf följer, alt när t. ex.
Stockholm telegraferar till Haparanda, all korrespondens måste upphöra på 14 mellanliggande stationer.
En skriftvexling emellan Haparanda och Helsingborg bringar ytterligare 16 stationer i overksamhet.
Inkomsten af 30 stationers skriftvexling går således förlorad under del att de yttersta stationerna på liniens begge ändpunkter med hvarandra korrespondera.
Telegraferingen på en lång linia med flera stationer medför sålunda förluster och kostar, i förhållande lill sin längd och till antalet derå varande stationer, betydligt mer ari på en kort linia.
Den är äfven underkastad många tillfälligheter af afledningar, afbrott m. m., som ytterligare medföra kostnader, hvilka i någon mån böra genom högre taxeberäkning ersättas.
Ett jemnare förhållande emellan olika afstånd kan visserligen beredas genom uppläggande af flera ledningstrådar, med deraf följande förökadt antal apparater och tjenstemän, således genom en mångdubblad kostnad, utan deremot svarande tillökning i inkomst.
Pålagligen af anförda skäl har man i hela Tyskland, samt i Holland, BelBih.
Prat. '1856 & 1857. i Sami. 2 Afd. 9 Haft. 2 6 Sammans.
Stats-, Bea.- samt Altm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Utlåtande N:o SS. gien,Frankrike in. fl. stater, äfvensom i Ryssland antagil som regel att öka porlo-afgifterne i ett visst förhållande til! de ökade afstånden.