Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
D e t har o c k blifvit sagdt, att hennes hela uppfattning af sin konst o c h sina roller är så fri från allt sökande efter en ögon- blicklig effekt, att åskådaren ej alltid i första draget blir » tagen » af det han ser — hennes individuelt psykologiska finmåleri lär ofta nog vara mera för eftertanken än för den ögon- blickliga känslan.
Hennes N o r a till exempel är helt o c h hållet byggd på slutscenen, det föregående är allt igenom en förberedelse till slutuppgörelsen, o c h först då denna kommer, inser åskådaren klart, hvarför Nora varit sådan hon varit under hela stycket.
Innerlighet är det ord, som oftast namnes p å tal om Eleonora Duses konstnärsskap, så- dant det framträder i hennes bästa uppgifter.
Man har framhållit henne som den mest m o - i derna af den samtida scenens storheter, där-: ' för att hon framställer den samtida kvinnans [själslif med större intensitet än någon annan, m e d oändligt fina nyanser o c h m e d en äkthet i ' känslan, som är betagande.
Den ofvan nämnda författarinnan yttrar de o r d e n: » A l d r i g har ikvinnan blifvit mera kvinnligt framställd än af jEleonora Duse. » Man har o c k sagt, att signora Duses konst måste lida af hennes upprepade turnéer, af det ständiga uppträdandet inför främlingar, som ofta nog ej förstå hennes o c h hennes ined- spelandes språk — den måste lida, just där- för att den är så enkel, så innerlig o c h djup.
Frågan är om en turnédiva i längden kan blifva annat än virtuos, då hon år efter år rastlöst flackar från stad till stad o c h öfver allt spelar samma o c h åter samma roller om o c h o m igen.
Laura Marholm tecknar hennes yttre i föl- jande ord: » E n mager gestalt utan yppighet o c h likväl af ett ovanligt behag, ett förgrämdt ansikte * En liten uppsats om henne, som jag ock vill hänvisa till, finns i L. Josephsons &gt; Studier och kri- tiker », haft.
Georg Nordensuan, nytt.
Där sågs i ett rum, på den gamla pulpeten, Bland skrifty g två nåfver snusdosor så bruna: Här, tänkte jag, hår har han suttit, poeten, Och diktat sin runa.
Här skref han med krokpennan, om Döbeln fin som nål, och om fänrik Om Sanclels, Jag Gaf En såg manuskripten.
Den vårdade skönhet åt arken, trots ändringar tanke jag fick, han kom snabb en Stål.
stilen långa.
såsom pilen, En tanke bland många: Hvem har väl förut ibland skalder i Nord Så mästerligt klådt sina tankar i ord!
Ett bokrum ock fanns, där man mötte den lärde, Se ' n snillet man träffat i diktargemaket; Hår syntes en massa volymer af värde Från golfvet till taket.
Af gamla bekanta jag såg, ibland fler ', Bengt Lidner, Franzén och Esaias Tegnér.
Man lått kunnat tro, att han tjänat i håren, Då samfåldt vi nu in i jaktrummet trängde, Där sablar ' och värjor bland flintlåsgevären Och kruthornen hängde.
Snart ur min förvåning värdinnan mig bragt: » Professorns förnämaste nöje rar jakt. »
IDUN 1895 Med vördnad sin hand om ett dörvred hon lade Och rörde mig snart i den vekaste strängen: » Hår dog herr professorn, » med andakt hon sade, » Och där har ni sången.
Den näsduk och bok, som pä stolen ni ser, Han själf lagt ifrån sig; de röras ej mer. » Nu kändes det, liksom vi stått vid den båren, Där allt mot det mistade ingenting gäller.
Jag såg knappast bädden för skymmande tåren Och hon icke heller.
Så cardt han begråten Den dag de förstummats, af mången hans lyra, — i Nord, hans ord.
Min blick på hvar tingest sig nyfiket En lystnad, en åtrå jag tyckte mig Jag frambar en bön, och värdinnan mig En Runebergs penna.
— — — Jag vet icke, hvarför min sång ljuder Den skrefs dock med Runebergs penna sänkte.
skänkte svag, i dag.
m e d b o r g a r e, h v i l k a från sin t i d i g a s t e b a r n - d o m inlärt k ä r l e k till r ä t t o c h s a n n i n g o c h fosterland.
T y v ä r r ser m a n m å n g a f a m i l j e r, i h v i l k a släktkärleken t y c k e s vara ett o k ä n d t ord, o c h d ä r split o c h o s ä m j a s t ä n d i g t ä r o rå- dande.
D e n e n a g å r hit, d e n a n d r a d i t, utan något egentligt o c h g e m e n s a m t mål.
E n v i s s b r u t a l å s k å d n i n g i f r å g a o m fa- m i l j e b a n d är d ä r h ä r s k a n d e o c h d e t e g n a » jaget » spelar alltid första rollen.
Den e n a n d e o c h samlande kärlek o c h omvård- nad, hvilken bör sammanhålla och skydda s l ä k t e n s g r e n a r, i s y n n e r h e t d e s v a g a s t e, fat- t a s, o c h d ä r f ö r ser m a n o c k s å ofta, att stor- m e n splittrar o c h f ö r i n t a r b å d e g r e n a r n e o c h d e n s n a r t u t t o r k a d e s t a m m e n.
D e t är, måhända oanadt, en kosmopolitisk anda s o m råder i dylika familjer, o c h därför blåsa o c k s å k a l l a, f r ä m m a n d e v i n d a r in o c h j a g a b o r t all g a m m a l t r a d i t i o n o c h v ä r m a n d e harmoni.
395 o c h v ö r d n a d e n s a m l a alla k r i n g d e n å l d - riga stammen.
O c h h v a d här d e n g a m l e på den h ö g t i d - l i g a j u l d a g s f e s t e n l o f v a d e, d e t h ö l l s också,, fast s o m järnet i hans grufvor.
S å t r å d d e s d a n s e n m e d lif o c h l u s t till k l.
7, h v a r e f t e r e n e n k e l t e s u p é i n t o g s, o c h så s l u t a d e d e n g l a d a j u l f e s t e n m e d att d e n äldsta i d e n v i d a barnaringen läste en vac- ker julpsalm.
Den gamle vördnadsvärde brukspatronen och hans ädla m a k a hvila länge sedan i j o r d e n, m e n d e t g o d a u t s ä d e d e sått, d e n s l ä k t k ä r l e k, h v a r m e d d e e n a d e alla i n b ö r d e s, den lefver ännu o c h skall vara, så l ä n g e m i n n e t lefver.
D e n sanna släktkärleken o c h den sanna f o s t e r l a n d s k ä r l e k e n äro d e n e n a e n f ö l j d a f d e n a n d r a, o c h f ö r e n a d e u t g ö r a d e ett h e l t, s o m s k a p a r ett l y c k l i g t f a m i l j e l i f o c h g o d a medborgare.
Adolf Hellander.
M e n v i v ä n d a o s s m e d l e d s n a d från alla d e s s a, h v i l k a ej f ö r s t å eller v i l j a k ä n n a släktkärlekens mäktiga och, låtom oss säga det, n y t t i g a i n f l y t a n d e p å s å v ä l l y n n e s o m k a r a k t ä r, f ö r att ä n n u e n g å n g v ä r m a o s s vid d e n hemtrefliga brasa, s o m ännu lyck- l i g t v i s o f t a t ä n d e s i v å r a s v e n s k a h e m af just den kärleken.
* Gustaf Lychow.
— ¥ — S l ä k t k ä r l e.k.
v) B) ånga af m i n a l ä s a r i n n o r h a f v a n o g i P * ' % n å g r a g a m l a f a m i l j e r s e t t b i b l a r f r a m - t a g n a v i d h ö g t i d l i g a tillfällen, b i b l a r, p å h v i l k a s f ö r s t a b l a d n a m n e n p å f a m i l j e n s alla m e d l e m m a r till flere l e d t i l l b a k a v o r o v a c - kert präntade.
D e v ä c k a så h ö g a o c h d j u p a m i n n e n, dessa pergamentlika b l a d m e d sina till e n d e l u r b l e k t a n a m n o c h årtal.
Det är e n h e l s l ä k t s h i s t o r i a i k o r t a d r a g, e g e n t - ligen blott födelseår, tiden för i n g å n g n a giften o c h dödsår, m e n det kärleksfulla m i n n e t ifyller s å l ä t t d e k o r t a a n t e c k n i n - g a r n a, o c h så få d e fullt lif.
D e t är ett v a c k e r t b r u k, d e t t a, att i b ö c k e r n a s b o k g ö m m a i n h j ä r t a t s o c h m i n n e t s h e l i g a re- liker.
D ä r v e r k l i g s l ä k t k ä r l e k finns, d ä r finnas ä f v e n e n h e t o c h s t y r k a, v ö r d n a d f ö r ålder- d o m e n o c h en v a r m kärleksfull o m v å r d n a d af d e u n g a, o c h d e t t a allt t i l l s a m m a n s ska- p a r ett h a r m o n i s k t f ö r h å l l a n d e, s o m u t g ö r familjens lycka.
D e hålla ihop i lust o c h n ö d, d e n e n a s g l ä d j e är d e n a n d r a s, o c h träffar s o r g e n e n m e d l e m p e r s o n l i g e n, så beröres äfven de andra djupt däraf o c h d ä r f ö r b l i r o c k s å d e n g i f n a t r ö s t e n stor o c h hjärtevarm.
D e n n a solidariska känsla utgör en familjs styrka o c h andliga kapital, o c h d e n v ä x e r s l u t l i g e n till e n t r a d i t i o n, » e n f ö r alla o c h alla f ö r e n ».
D e t är s ä l l s y n t att, d ä r d e n n a v a c k r a t r a d i t i o n finns, s e e n fa- m i l j, eller e n s e n m e d l e m af d e n s a m m a fullkomligt g å under, vare sig moraliskt eller e k o n o m i s k t.
H v a d är d e t s o m u t g ö r g r u n d e n till d e t t a lyckliga förhållande, denna hemlighetsfullt e n a n d e o c h b i n d a n d e k r a f t?
J o, alla k ä n n a s i g u t g å n g n a från s a m m a s t a m eller i kär- lek i n y m p a d e på densamma.
Alla äga de g e m e n s a m m a m i n n e n, s o m blifvit d e m l j u f v a a t t g ö m m a, alla h a f v a d e g e m e n s a m m a skyldigheter o c h intressen.
Alltså s a m m a nedärfda grund s o m för fosterlandskär- leken!
D ä r d y l i k a förhållanden äro r å d a n d e i n o m f a m i l j e n o c h s l ä k t e n, d ä r kan.
m a n v a r a g a n s k a v i s s p å, att u n g d o m e n f o s t r a s i d y g d o c h a l l v a r o c h v ä x e r u p p till g o d a, n y t t i g a D e n bästa julgåfVa åt de unga.
Mrapå J a g b e r e n d a s t att få i k o r t a d r a g b e - r ä t t a e t t af m i n a f a g r a s t e j u l m i n n e n från ungdomsåren.
G e n o m min gamla vördnadsvärda mor- m o d e r h a d e j a g s o m h a l f v u x e n g o s s e blif- v i t i n f ö r d i b r u k s p a t r o n R: s f a m i l j o c h åt- njöt där stor välvilja.
Brukspatronen och h a n s fru v o r o b ä g g e å l d r i g a, n ä r a å t t i o å r i g a, m e d s i l f v e r h v i t t h å r, m e n friska o c h g l a d a, m e d ä n n u r ö d a k i n d e r o c h lifliga ö g o n.
H a n ä g d e ett p a r s t o r a j ä r n b r u k i V e s t m a n l a n d, eget hus på Söder m e d en präktig trädgård, samt var d e s s u t o m styrelseledamot i järn- k o n t o r e t s a m t e n af S t o c k h o l m s » f e m t i o äldste ».
Omkring det åldriga paret s o m k r i n g ett p a r p a t r i a r k e r s a m l a d e s i g i c k e blott en skara v u x n a barn, söner o e h dött- rar s a m t d e r a s b a r n, u t a n o c k e n stor m ä n g d aflägsna släktingar, däribland m å n g a i s m å o m s t ä n d i g h e t e r m e d sina barn, o c h alla b l e f v o l i k a k ä r l e k s f u l l t o m h u l d a d e af d e g a m l a.
J u l d a g e n g a f b r u k s p a t r o n e n alltid m i d d a g för hela släkten, stora o c h små, o c h d e n n a omfattade nära h u n d r a personer.
I den stora panelade salen skimrade ljusen i kronorna och vaxstaplarne i de två väldiga julgra- narna.
Borden dignade under den vanliga julmaten och juldryckerna, och middagen i n t o g s u n d e r stojfri g l ä d j e.
N ä r d e n v a r af s l u t a d, b ö r j a d e » d e n s t o r a m o t t a g n i n g e n », s o m det kallades.
Bruks- p a t r o n e n o c h brukspatronessan slogo sig n e d s i d a v i d s i d a i s a l o n g e n, o c h n u fick h v a r o c h en k o m m a fram o c h anförtro d e m sina b e k y m m e r o c h a n g e l ä g e n h e t e r, o c h f ö r alla hade de råd o c h hjälp, milda varningar o c h uppmuntran.
V a c k e r t v a r d e t att se b a r n e n o r d n a d e i ring kring de gamla.
B a r n e n b l i c k a d e så f ö r t r o e n d e f u l l t i n i d e k ä r a ö g o n e n.
D e fingo redogöra för sina framsteg, berätta sina små motigheter o c h säga h v a d de ä m n a d e blifva m e d tiden.
D e fingo b e r ö m f ö r sin h u r t i g - het o c h klarheten i sina svar.
D e t h e l a u t g j o r d e e n v a c k e r b i l d af g a m - m a l t s v e n s k t familjelif, d ä r s l ä k t k ä r l e k e n n u j u l e n, s o m j u f r a m f ö r allt är e n u n g d o m e n s h ö g t i d, står så n ä r a f ö r d ö r r e n, v i l j a v i e r i n r a alla f ö r ä l d r a r o c h f ö r öfrigt enhvar, s o m m e d en gåfva ö n s k a r glädja någon af d e u n g a — det må v a r a e n g o s s e eller e n flicka — o m e n j u l - k l a p p, h v i l k e n h e l t v i s s t m e r ä n d e flesta andra skulle m e d f ö r a glädje, n y t t a o c h varaktig fägnad.
V i s y f t a h ä r m e d p å ett p r e n u m e r a t i o n s k v i t t o f ö r d e t k o m m a n d e året på tidningen » K a m r a t e n », hvilken utan j ä m - förelse står främst b l a n d n o r d e n s u n g d o m s - blad, lika m y c k e t i d e v u x n e s erkännande s o m i de u n g a läsarnes eget t y c k e.
E n jul- b o k k a n v i s s t v a r a b r a, m e n d e n är s n a r t u t l ä s t o c h l ä g g e s s e d a n u n d a n att g l ö m m a s.
» K a m r a t e n » k o m m e r d ä r e m o t igen året o m, alltid m e d n y l ä r d o m, n y förströelse, n y a u p p s l a g till s l ö j d, s y s s e l s ä t t n i n g a r o c h l e k a r.
F o s t e r l ä n d s k, frisk o c h h u r t i g är h a n i alla skiften.
V i b e d j a d ä r f ö r att få f ä s t a våra läsarinnors synnerliga u p p m ä r k s a m h e t på den stora annonsen i detta n u m m e r s annonsbilaga, s o m innehåller utförligare upp- l y s n i n g a r o m h v a d K a m r a t e n till d e t k o m - m a n d e å r e t h a r att b j u d a s i n a v ä n n e r.
* Julidyll.
å fjulen skall i n t e firas i s t a d e n.
I c k e b o r J den rätta stämningen inne bland b o d a r o c h sorlande skaror, i h y r d t hus.
N e j, j u l e n s k a l l hållas i ett h e m p å l a n d e t b o r t a i e n s k o g i g af b y g d, d ä r v ä n n e r v ä n t a, d ä r u n g - d o m samlas.
S å h a r j a g d r ö m t i år.
P å m o r g o n e n h a r j a g stigit u p p t i d i g t m e d e n k ä n s l a af l u g n g l ä d j e, s o m kan storma hän i jubel, m e n ännu hvilar i ljus, bidande ro.
Jag har p a c k a t m e d m ö d a o c h s v å r i g h e t e r, o c h u n d e r v ä g e n till b a n - g å r d e n h a r j a g ä n d å m å s t g å in o c h k ö p a så m y c k e t, s o m j a g g l ö m t, att j a g h a r e n m ä n g d föremål i fånget i glanska, brokiga omslag.
M e n j a g hinner n e d i g o d tid ändå, tåget har ingen brådska, det röker o c h gnistor flamma till h e l t l y s a n d e b l a n d r ö k s k y a r n a, o c h d e t s t a m p a r s o m f ö r att h å l l a s i g v a r m t
396 T y d e t r å d e r e n l i n d r i g k y l a, j u s t l a g o m att gifVa e n k ä n s l a af att d e t är v a r m t o c h o m b o n a d t i n n e.
— I k u p é n är d e t lifligt nog; samspråk och glänsande blickar ge f ö r s m a k af e n a f t o n i l j u s o c h g r a n d o f t o c h ung fröjd.
D e t är r e d a n s n ö p å m a r k e r n a.
Blåhvit skare, m e d långa o c h m å n g a s k u g g o r o c h glim- t a r af g u l s o l; s t u g o r n a g l i m m a r ö d a v i d vretarnes s i d a; l ä n g s s y n r a n d e n flyter e n lång, d l i n i e af m ö r k g r ö n s k o g.
Så fara v i öfver en ström, där rasslar en s m a l fåra ö p p e t v a t t e n i m i d t e n, a n n a r s l i g g e r i s e n, o c h d e n g u l a f r u s n a v a s s r u g g e n är s k u r e n.
S å ser m a n j u s t i n t e t m e r — f ö n s t r e t f r y s e r, o c h d e t h j ä l p e r i n t e att a n d a s p å d e t l ä n g r e; v i s ä t t a o s s n e d o c h s p r a k a, v i s o m ej kän- n a h v a r a n n, o c h v i skiljas s o m v ä n n e r, n ä r v i s t i g a af.
L o n a står o c h v ä n t a r p å m i g, n ä r j a g träder ut på stationstrappan.
Och gamla Per Erik o c h j a g skaka näfve o c h ö n s k a h v a r a n n g o d j u l, o c h så p a c k a r h a n in m i g v ä l o c h stoppar o m m i g väl o c h stufvar in m i t t m y c k n a r e s g o d s, o c h så b ä r d e t af.
N a t u r l i g t v i s m å alla s o m p ä r l a i g u l d, säger Per Erik, o c h u n g e patron, patrons s o n, s k ö t sin f ö r s t a h a r e i d a g m o r s e, o c h f r ö k e n M a j o c h f r ö k e n H e l g a h a s k ö t t allt j u l b a k e t, o c h lilla S t e n h a r h j ä l p t till m e d k ä r f v a r n e, o c h h a n, P e r E r i k själf, m å s t e h ä m t a en hel skjuts m e d julklappar i går.
N a m n e n k l i n g a m i g så k ä n d t o c h k ä r t i ö r a t, o c h P e r E r i k h a r ett så t r o h j ä r t a d t tal, a t t j a g b r i s t e r u t i ett klart s k r a t t, s o m i n t e t s k r a t t är, u t a n b l o t t e n låt af f r ö j d ö f v e r, att allt är så j u l e l i k t i g e n.
O c h vi äro snart framme.
D e n klingan- de bjällran har jagat u p p d e n röda, smidi- g a e k o r r e n från h a n s m i d d a g s k o t t u p p e p å H ö g a b y backe; strax nedanför skymtar Sjö- gårds kyrka m e d hvita murar och svart bätta, på hvilken gungar en rostig, gnisslan- de flöjel.
R u n d t o m k r i n g o m g i f v e s d e n af klippta granhäckar, så t a g a s t o r a fälten vid; ingen grann sol lyser på d e m nu, snön tar f ä r g af m o l n e n o c h b l i r b l å m e d skift- r i n g a r o c h r ä n d e r, o c h s k o g a r n e stå b a k o m, m ö r k b l å a m o t dagern.
N e d å t slutta slätterna till s j ö n, i s t ä c k e o c h h v i t s n ö b ä r d e n, stran- d e n s h a s s e l rasslar m e d s i n a v i s s n a b l a d - rester, när v i fara förbi.
Så uppför b a c k e n, d ä r a s k e n står h ö g t p å k r ö n e t, h ö g t ö f v e r de spensliga, r ö d l e m m a d e björkarna o c h de blågröna tallarna, d e m m i n a vänner ortvant i parken.
O c h n u, när bjällran s j u n g e r sitt k l a r a » v i k o m m a!
v i k o m m a!
», d å h ö r j a g, h u r p o r t e n slås u p p, o c h j a g f ö r n i m m e r ett sorl af s k r a t t a n d e s t ä m m o r.
L o n a r a s k a r p å d e sista s t e g e n — o c h så n ä r a p å l y f t e s j a g i n ur s l ä d e n o c h p ä l s a s af o c h k r a m a s i f a m n e n p å e n h j ä r t l i g far- b r o r o c h e n rar t a n t; o c h f e m, s e x p o j k a r o c h flickor h u r r a o c h s t o j a o c h s k ä m t a o c h skutta rundt ikring.
O c h m a n t ä n k e r i n t e alls p å att v a r a v ä r d i g o c h g a m m a l, u n g d o m g l ö m m e r att v a r a n u t i d s p r y d l i g o c h l e f n a d s m ä t t eller har aldrig tänkt på det, o c h g l a m o c h glädje l y f t a t a k e t u p p m o t ett s a g o l i k t H i m l e s h ö j d, o c h d e t f r a d g a n d e, b r u n a j u l ö l e t blir en bragebägare för allsköns vilda löften och öfverdådsmättade, äfventyrliga företag.
V e t ni af, att d e t är j u l a f t o n i m o r g o n, s ä g e r t a n t E m m a m e d ett l ö j e, s o m strå- lar af s k ä l m s k h e t, n i m å s t e g å till s ä n g s t i d i g t i d a g f ö r att k o m m a — — — H o n är ö f v e r r ö s t a d, alla m u n n a r b e, f o r d r a, h o t a, s k ä m t a o c h b e i g e n; a l d r i g får m a n s å r o - IDUN ligt s o m nu, m a n skulle k u n n a vara u p p e hur länge s o m helst.
Eftermiddagen och kvällen flyga bort.
M e n inte s o m a n d r a dagar.
D e t är n å g o t egendomligt, förväntansfullt, s o m g ö r allt så o l i k t, o r d e n b e t y d a n å g o t a n n a t ä n v a n - ligt, d e t är e n g l a n s i b l i e k a r n e, s o m är o s e d d förr, o s e d d s e d a n s i s t a j u l e n.
Sent omsider måste vi dock köras upp.
V i b o alla p å v i n d e n.
E n m ö r k, treflig g a m m a l v i n d m e d blanka takstolar o c h djupa s k r y m s l e n o c h tusen g a m l a saker, trasor o c h skräp, bylten o c h kläder, korgar och s k r i n, k i s t o r o c h stass; t ä n k, h v a d m a n h a r t u m l a t där m å n g a g å n g e r o c h hittat förun- d r a n s v ä r d a t i n g till t a b l å e r o c h u t k l ä d s e l, till l e k s t u g o r o c h v å l n a d s s p e l.
H ä r g å u n d e r - l i g a v ä g a r till k o n t o r o c h k a m m a r e.
Men v e d e n, s o m i a f t o n klär af s i g f ö r r ä n l å n g t f r a m e m o t m o r g o n!
D e t skall hållas m å n g a hemliga rådplägningar i natt, m å n g a sam- mansvärjningar skola ingås, m å n g a öfver- r a s k n i n g a r p l a n l ä g g a s, v i s k o l a i n b ö r d e s för- våna o c h förskräcka hvarandra m e d påhitt och n y m o d i g h e t e r.
H u n d r a järn har m a n i elden o c h i n g a få b r ä n n a s.
O b r y t l i g t y s t l å t e n h e t, dunkla aningar, listiga m o t a n s l a g korsa hvarandra på den mörka vinden.
Gammal h ä m d får a f l o p p g e n o m ett l u s t i g t s p r a t t, s o m skall g ä l d a ett l y c k a d t s k ä m t från fjor- året.
Tänk, hvad man g ö m t på m y c k e t och samlat på h ö g!
T ä n k så m å n g a v a n d r i n g a r i d e n n a t t e n mellan r u m m e n!
T ä n k hvilka sammanstöt- ningar i den mörka r y m d e n kring de upp- lysta kamrarne m e d deras slutna dörrar!
O c h e n v e t j a g, s o m h a r e n a l l d e l e s sär- s k i l d s a m m a n s v ä r j n i n g att f ö r e s l å e n a n n a n, e n s o m h a r r e s t h i t u t s o m v ä n o c h vill fara b o r t e n g å n g s o m k ä r a s t e n far, o c h h a n h a r i n t e m i n s t t r a s s e l att få d e n o r d n a d, kan j a g tro.
T y d e t är j u i n t e a l l v a r e t s t i d, d e t får b l i e n s a m m a n s v ä r j n i n g p å l e k och löje, en jullek i skämt och lustighet, o c h r i n g e n är b a r a e n l e k s a k s r i n g, o c h h e m - l i g h e t e n är lätt att b ä r a, m e d d o f t af p y r o l a och d a g g b l o m i skogen, utan tidens t y n g d p å s i n a v i n g a r, s o m b l o t t b ä r a till fröjd o c h f ö r a till l e e n d e n o c h i n t e till t å r a r.
— O c h u t a n f ö r står b l å h i m m e l m e d o t a l i g a s t j ä r n o r, s o m se m o t m o r g o n d a g e n m e d l u g n b i d a n, o c h m ö r k a l i g g a s k u g g o r i n v i d län- g o r o c h stallar, o c h s n ö n rister p å s i n sprö- d a k l ä d n a d af g l i m m a n d e s k a r e, när n å g o n v i n d vågar n ä r m a sig dess kalla skönhet.
1895 Iduns läkarartiklar.
(Eftertryck förbjudes.)
Några ord under o m uppfödandet första af barn lefnadsåret.
AF Med.
doktor Carl Flensburg.
D å halten af ägghviteämnen i komjölken är mer än dubbelt så stor som kvinnomjölkens, tvingas man för att få samma procent här- af i mjölkblandningen att späda komjölken med ungefär lika myckat vatten, en sak, som emellertid har till följd, att f etthal- ten i mjölkblandningen blir betydligt lägre än den borde vara.
M e n ej nog härmed, de ägghviteämnen, som förekomma i komjölken, äro betydligt mera svårsmälta än motsvarande beståndsdelar i kvinnomjölken, hvarför erfaren- heten lärt oss, att det späda barnets mage un- der första lefnadsmånaden fordrar en utspäd- ning af komjölken, som är högre än den efter tabellerna beräknade, då däremot barnet längre fram utan svårighet tillgodogör sig k o m j ö l k e n i ringare grad af förtunning.
J a g anför här de blandnicgsförhållanden, hvilka erfarenheten visat vara lämpligast för de olika lefnadsmå- naderna.
1 lefnadsveckan 1 del komjölk 3 delar vatten 2 — 4 lefnadsveckan 1 &gt; » 2 &gt;&lt; » 2 — 3 lefnadsmånaden 1 » &gt;:, •.
» » 4 - 5 » 4 » 6 — 7 • 2.
8 — 9 » 3 » » 3 » 1 » 1 &gt; » &gt; t Sockertillblandning under de 5 första månaderna med 6 rågade teskedar till 1 liter af blandningen; F. o. m.
9 månaden tillsättes endast 4 teskedar på litern.
Efter nionde månadens slut gifves mjölken ospädd.
Till spädning användes vanligt rent dricks- vatten eller också ett afkok på hafre- eller korngryn.
Detta s. k. hafre- eller kornvatten beredes sålunda: en struken matsked krossade hafre- eller korngryn kokas 15 minuter (ej längre) i en täckt kastrull, hvarefter grynen frånsilas; detta tunna hafrevatten tillblandas komjölken i stället för vanligt vatten o c h har egenskapen att göra komjölkens svårlösliga ägg- hviteämnen något lättlösligare för det späda barnets magsafter.
O c h så g å r j u l a f t o n e n in, ä l s k l i n g, vår f ö r s t a, o c h d e t s j u n g e r i alla s k o g e n s g r a n a r i ottans tidiga t i m m e: F ö r att skydda barnet för de föroreningar o c h skadliga ämnen af alla slag (damm, b a k - terier m.
), hvilka under mjölkningen, för- Du lyssnare, nu skall du höra vårt tal varingen o c h transporten tillblandas komjölken, och bära det in i ditt sinn '!
måste dessa före användningen medels kok- Nu susar det vind öfver dunge o c h dal, ning dödas o c h oskadliggöras.
Förr brukade våra själar klinga där in.
man allmänt härför koka mjölken i öppen Nu skulle du lyfta oss in i din sal o c h fästa på gren i gyllene ten kastrull; då emellertid mjölken genom detta månghundrade stjärnors flammande sken!