Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jesus sade till henne: Qvinna, tro mig; den tid kommer, att hvarken på detta berget, eller i Jerusalem, skolen I tillbedja Fadren.
I veten icke hvad I tillbedjen; men vi vete hvad vi tillbedje; ty saligheten är af Judomen.
Men den tid kommer, och är nu allaredo, att rätte tillbedjare skola tillbedja Fadren i Andanom och sanningen; ty Fadren vill ock sådana hafva, som honom tillbedja skola.
Gud är en Ande; och de honom tillbedja, skola tillbedja honom i Andanom, och i sanningen.
Då sade qvinnan till honom: Jag vet, att Messias skall komma, som kallas Christus; när han kommer, varder han oss all ting undervisandes.
Sade Jesus till henne: Jag är den samme, som talar med dig.
Och i det samma kommo hans Lärjungar, och undrade derpå, att han talade med qvinnone; dock sade ingen: Hvad frågar du, eller hvad talar du med henne?
Då lät qvinnan stå sina kruko, och gick in i staden, och sade till det folket:
Kommer, och ser en man, som mig hafver sagt allt det jag hafver gjort.
Månn han icke vara Christus?
Då gingo de af staden, och kommo till honom.
Deremellan bådo Lärjungarna honom, sägande: Rabbi, ät.
Sade han till dem: Jag hafver mat att äta, der I intet af veten.
Då sade Lärjungarna emellan sig: Månn någor hafver burit honom äta?
Sade Jesus till dem: Min mat är det, att jag gör hans vilja, som mig sändt hafver, och fullbordar hans verk.
Sägen I icke, fyra månader äro ännu, och skördatimmen kommer?
Si, jag säger eder: Lyfter upp edor ögon, och beser markena; ty hon begynner hvitna till skörd.
Och den der uppskär, han tager lön, och församlar frukt till evinnerligit lif; på det att både den som sår, och den som uppskär, skola tillsamman glädjas.
Ty här är det ordet sant, att en annar är den som sår, och en annar som uppskär.
Jag sände eder ut att uppskära, det I hafven intet arbetat; andre hafva arbetat, och I ären ingångne i deras arbete.
Och månge Samariter af den staden trodde på honom, för qvinnones tals skull, som vittnade, att han hade sagt henne allt det hon hade gjort.
När nu de Samariter kommo till honom, bådo de honom att han ville blifva när dem; och han blef der i två dagar.
Och mycket flere trodde för hans ords skull;
Och sade till qvinnona: Nu tro vi icke för ditt tals skull; ty vi hafve sjelfve hört, och vete, att han är visst Christus, verldenes Frälsare.
Men två dagar derefter gick han dädan, och drog in i Galileen.
Ty Jesus vittnade sjelf, att en Prophet varder intet afhållen i sitt fädernesland.
Och när han kom i Galileen, undfingo de Galileer honom, efter de all ting sett hade, som han gjort hade i Jerusalem, på högtidsdagen; ty de hade ock varit till högtidsdagen.
Så kom åter Jesus i Cana i Galileen, der han hade gjort vin af vatten.
Och der var en Konungsman, hvilkens son låg sjuk i Capernaum.
När han hörde, att Jesus var kommen af Judeen till Galileen, gick han till honom, och bad honom, att han ville komma ned, och göra hans son helbregda; ty han låg för döden.
Då sade Jesus till honom: Utan I sen tecken och under, tron I icke.
Konungsmannen sade till honom: Herre, kom ned, förr än min son dör.
Sade Jesus till honom: Gack, din son lefver.
Då trodde mannen ordena, som Jesus sade till honom, och gick.
Och i det han gick ned, mötte honom hans tjenare, och bebådade honom, sägande: Din son lefver.
Då besporde han med dem, hvad stund det var vordet bättre med honom.
Och de sade till honom: I går, på sjunde timman, öfvergaf skälfvan honom.
Då förstod fadren, att det var den timmen, i hvilkom Jesus hade sagt till honom: Din son lefver.
Och han trodde, och allt hans hus.
Detta är nu det andra tecknet, som Jesus gjorde, när han kom af Judeen i Galileen.
Derefter var en Judarnas högtid; och Jesus for upp till Jerusalem.
Men i Jerusalem är en dam, vid fårahuset, som het på Ebreisko Bethesda, och hade fem skjul;
Deruti lågo en stor hop sjuke, blinde halte, borttvinade, och bidde efter att vattnet skulle röras.
Ty en Ängel steg ned i dammen, på en viss tid, och rörde vattnet; den der nu först steg ned i vattnet, sedan det var rördt, han blef helbregda, ehvad sjukdom han hade.
Så var der en man, som hade varit sjuk i åtta och tretio år.
Då Jesus fick se honom der han låg, och förnam att han nu i lång tid hade legat sjuk, sade han till honom: Vill du blifva helbregda?
Svarade den sjuke honom: Herre, jag hafver ingen, som hafver mig i dammen, när vattnet är rördt; men förr än jag kommer, då är en annar stigen in för mig.
Då sade Jesus till honom: Statt upp, tag din säng, och gack.
Och straxt blef den mannen helbregda, och tog sin säng, och gick; och det var på en Sabbathsdag.
Då sade Judarna till honom, som var vorden helbregda: Det är Sabbath; dig är icke lofligit bära sängena.
Svarade han dem: Den som gjorde mig helbregda, han sade till mig: Tag din säng, och gack.
Då sporde de honom: Ho är den mannen, som dig sade: Tag din säng, och gack?
Men han, som helbregda var vorden, visste icke, ho han var; ty Jesus var undanviken, efter mycket folk var i det rummet.
Derefter fann Jesus honom i templet, och sade till honom: Si, du äst vorden helbregda; synda icke härefter, att dig icke vederfars något värre.
Då gick den mannen bort, och sade Judomen, att Jesus var den, som honom hade helbregda gjort;
Och derföre förföljde Judarna Jesum, och sökte efter att döda honom, efter han detta gjorde på Sabbathen.
Då svarade Jesus dem: Min Fader verkar intill nu; och jag verkar ock.
Derföre sökte Judarna ändå mer efter att döda honom; ty han ej allenast bröt Sabbathen, utan ock sade Gud vara sin Fader, görandes sig sjelf lik med Gud.
Då svarade Jesus, och sade till dem: Sannerliga, sannerliga säger jag eder: Sonen kan intet göra af sig sjelf, utan det han ser Fadren göra; ty allt det han gör, det gör ock Sonen.
Ty Fadren älskar Sonen, och visar honom allt det han gör; och varder än visandes honom större verk än dessa äro, att I skolen undra derpå.
Ty såsom Fadren uppväcker de döda, och gör dem lefvande; så gör ock Sonen lefvande hvem han vill.
Ty icke dömer heller Fadren någon; utan hafver all dom gifvit Sonenom;
På det alle skola hedra Sonen, såsom de hedra Fadren.
Hvilken som icke hedrar Sonen, han hedrar icke Fadren, som honom sändt hafver.
Sannerliga, sannerliga säger jag eder: Hvilken som hörer mitt tal, och tror honom, som mig sändt hafver, han hafver evinnerligit lif, och kommer icke i domen; utan är gången ifrå döden till lifvet.
Sannerliga, sannerliga säger jag eder: Den tid skall komma, och är nu allaredo, att de döde skola höra Guds Sons röst; och de henne höra, de skola lefva.
Ty såsom Fadren hafver lif i sig sjelfvom, så hafver han ock gifvit Sonenom hafva lif i sig sjelfvom;
Och hafver desslikes gifvit honom magt att döma; derföre, att han menniskones Son är.
Förundrer eder icke öfver detta: ty den stund skall komma, i hvilko alle de i grifterna äro, skola höra hans röst.
Och de som väl hafva gjort, skola framgå till lifsens uppståndelse; men de som illa hafva gjort, till domsens uppståndelse.
Intet kan jag göra af mig sjelf.
Som jag hörer, så dömer jag, och min dom är rätt; ty jag söker icke min vilja, utan Fadrens vilja, som mig sändt hafver.
Om jag vittnar om mig sjelf, då är mitt vittnesbörd icke sant.
En annar är, som vittnar om mig; och jag vet, att det vittnesbörd sant är, som han vittnar om mig.
I sänden till Johannes, och han gaf vittnesbörd till sanningen;
Men jag tager intet vittnesbörd af mennisko; utan säger detta, på det I skolen varda salige.
Han var ett brinnande och skinande ljus; och I villen en tid långt fröjdas i hans ljus.
Men jag hafver ett större vittnesbörd än Johannis vittnesbörd; ty de verk, som Fadren hafver gifvit mig att jag skall fullborda, de samma verk, som jag gör, vittna om mig, att Fadren hafver sändt mig.
Och Fadren, som mig sände, han hafver vittnat om mig: I hafven hvarken någon tid hört hans röst, eller sett hans skepelse;
Och hans ord hafven I icke blifvandes i eder; ty I tron icke honom, som han sändt hafver.
Ransaker Skrifterna; ty I menen eder hafva evinnerligit lif i dem; och de äro de som vittna om mig.
Och I viljen icke komma till mig, att I måtten få lif.
Men jag känner eder, att I icke hafven Guds kärlek uti eder.
Jag är kommen i mins Faders Namn, och I anammen mig icke; kommer en annar i sitt eget namn, den varden I anammande.
Huru kunnen I tro, I som tagen pris hvar af androm; och den pris, som kommer allena af Gudi, söken I intet.
I skolen icke mena, att jag skall anklaga eder för Fadren; det är en, som eder anklagar, nämliga Moses, den I hoppens uppå.
Haden I trott Mosi, så haden I ock trott mig; ty om mig hafver han skrifvit.
Men tron I icke hans skrifter, huru skolen I då tro min ord?
Derefter for Jesus öfver det Galileiska hafvet, som är vid den staden Tiberias.
Och mycket folk följde honom, derföre att de sågo hans tecken, som han gjorde med dem som sjuke voro.
Och gick Jesus på ett berg, och satte sig der med sina Lärjungar.
Och då tillstundade Påska, Judarnas högtid.
Då lyfte Jesus upp sin ögon, och såg att mycket folk kom till honom, och sade till Philippum: Hvar få vi köpa bröd, att desse må äta?
Det sade han till att försöka honom; ty han visste väl hvad han ville göra.
Svarade honom Philippus: För tuhundrade penningar bröd vore dem icke nog, till att hvar finge ett litet stycke.
Då sade till honom en af hans Lärjungar, Andreas, Simon Petri broder:
Här är en pilt, som hafver fem bjuggbröd, och två fiskar; men hvad förslår det ibland så många?
Sade Jesus: Låter folket satta sig.
Och på det rummet var mycket gräs.
Då satte sig ned vid femtusend män.
Och Jesus tog bröden, tackade, och fick Lärjungomen, och Lärjungarna skifte ibland dem som såto; sammaledes ock af fiskarna, så mycket han ville.
Då de voro mätte, sade han till sina Lärjungar: Hemter tillhopa stycker, som öfverblifne äro, att de icke förfaras.
Så hemte de tillhopa, och uppfyllde tolf korgar med styckom, som öfver voro af fem bjuggbröd, efter dem som ätit hade.
När nu de menniskorna sågo, att Jesus hade gjort tecknet, sade de: Visserliga är denne den Propheten, som komma skall i verldena.
När då Jesus förnam, att de ville komma och taga honom, och göra honom till Konung, gick han åter afsides bort uppå berget, han sjelf allena.
Och när aftonen kom, gingo hans Lärjungar ned till hafvet;
Och stego till skepps, och foro öfver hafvet till Capernaum; och det var redo mörkt vordet, och Jesus var icke till dem kommen.
Då blåste ett stort vader, och vågen begynte gå.
När de nu rott hade vid fem och tjugu eller tretio stadier, fingo de se Jesum gå på hafvet, och nalkas skeppet; och de vordo förfärade.
Då sade han till dem: Det är jag, rädens icke.
Och de ville hafva tagit honom in i skeppet; och i det samma var skeppet vid landet, som de foro till.
Dagen derefter, när folket, som stod på hinsidon hafvet, såg att der var intet annat skepp än det ena, som hans Lärjungar voro uti stegne; och att Jesus var icke instigen med sina Lärjungar i skeppet, utan hans Lärjungar voro bortfarne allena;
Men annor skepp kommo af Tiberias, hardt till det rummet, der de hade ätit brödet, genom Herrans tacksägelse; När då folket såg, att Jesus var icke der, ej heller hans Lärjungar, stego de ock i skeppen, och kommo till Capernaum, och sökte Jesum.
Och då de funno honom på hinsidon hafvet, sade de till honom: Rabbi, när komst du hit?
Svarade Jesus dem, och sade: Sannerliga, sannerliga säger jag eder: I söken mig icke fördenskull, att I hafven sett tecken; utan fördenskull, att I hafven ätit af brödet, och ären vordne mätte.
Verker icke den mat, som förgås, utan den som blifver till evinnerligit lif, den menniskones Son eder gifva skall; ty honom hafver Gud Fader beseglat.
Då sade de till honom: Hvad skole vi göra, att vi verka kunne Guds verk?
Svarade Jesus, och sade till dem: Det är Guds verk, att I tron på den han sändt hafver.
Då sade de till honom: Hvad tecken gör du då, att vi se kunne, och tro dig?
Hvad verkar du?
Våre fader åto Manna i öknene, som skrifvet är: Han gaf dem bröd af himmelen till att äta.
Då sade Jesus till dem: Sannerliga, sannerliga säger jag eder: Icke gaf Mose eder det brödet af himmelen; men min Fader gifver eder det rätta brödet af himmelen.
Ty det är Guds bröd, som nederkommer af himmelen, och gifver verldene lif.
Då sade de till honom: Herre, gif oss alltid detta brödet.
Sade Jesus till dem: Jag är lifsens bröd; hvilken som kommer till mig, han skall icke hungra; och hvilken som tror på mig, han skall aldrig törsta.
Men jag hafver sagt eder, att I hafven ock sett mig; och tron dock icke.
Allt det min Fader gifver mig, det kommer till mig; och den till mig kommer, honom kastar jag icke ut.
Ty jag är nederkommen af himmelen, icke att jag skall göra min vilja, utan hans vilja, som mig sändt hafver.
Och det är mins Faders vilje, som mig sändt hafver, att jag intet borttappa skall af allt det han mig gifvit hafver; utan att jag skall uppväcka det på yttersta dagen.
Detta är nu hans vilje, som mig sändt hafver, att hvar och en, som ser Sonen, och tror på honom, han skall hafva evinnerligit lif; och jag skall uppväcka honom på yttersta dagen.
Då knorrade Judarna deröfver, att han sade: Jag är det brödet, som nederkommet är af himmelen;
Och sade: Är icke denne Jesus, Josephs son, hvilkens fader och moder vi känne?
Huru säger han då: Jag är nederkommen af himmelen?
Då svarade Jesus, och sade till dem: Knorrer icke emellan eder.
Ingen kan komma till mig, utan Fadren, som mig sändt hafver, drager honom; och jag skall uppväcka honom på yttersta dagen.
Det är skrifvet i Propheterna: De skola alle varda lärde af Gudi: Hvar och en, som det nu hört hafver af Fadren, och lärt det, han kommer till mig.
Icke så, att någor hafver sett Fadren; utan den, som är af Gudi, han hafver sett Fadren.
Sannerliga, sannerliga säger jag eder: Hvilken som tror på mig, han hafver evinnerligit lif.
Jag är lifsens bröd.
Edre fäder åto Manna i öknene, och äro blefne döde.
Detta är det brödet, som nederkommer af himmelen, på det den deraf äter, skall icke dö.
Jag är det lefvandes brödet, som nederkommer af himmelen; hvilken som äter af detta brödet, han skall lefva evinnerliga; och det brödet, som jag gifva skall, är mitt kött, hvilket jag gifva skall för verldenes lif.
Då kifvade Judarna emellan sig, sägande: Huru kan denne gifva oss sitt kött till att äta?
Sade Jesus till dem: Sannerliga, sannerliga säger jag eder: Utan I äten menniskones Sons kött, och dricken hans blod, då hafven I icke lif i eder.
Hvilken som äter mitt kött, och dricker min blod, han hafver evinnerligit lif; och jag skall uppväcka honom på yttersta dagen.
Ty mitt kött är den rätte maten, och min blod är den rätte drycken.
Hvilken som äter mitt kött, och dricker min blod, han blifver i mig, och jag i honom.
Såsom lefvandes Fadren hafver mig sändt, och jag lefver för Fadrens skull; så ock den, som äter mig, han skall ock lefva för mina skull.
Detta är det brödet, som af himmelen nederkommet är; icke såsom edre fäder åto Manna, och äro blefne döde; den som äter detta brödet, han skall lefva evinnerliga.
Detta sade han i Synagogon, då han lärde i Capernaum.
Men månge af hans Lärjungar, när de detta hörde, sade: Detta är ett hårdt tal; ho kan det höra?
Så, efter Jesus visste vid sig sjelf, att hans Lärjungar knorrade deröfver, sade han till dem: Förtörnar detta eder?
Huru skall då ske, när I varden seende menniskones Son uppstiga, dit han förra var?
Anden är den som gör lifaktig; köttet är intet nyttigt; de ord, jag säger eder, äro ande, och äro lif.
Men någre af eder äro, som icke tro; ty Jesus visste väl af begynnelsen, hvilke de voro som icke trodde, och hvilken honom förråda skulle.
Och han sade: Fördenskull sade jag eder, att ingen kan komma till mig, utan det varder honom gifvet af minom Fader.
Ifrå den tiden gingo månge af hans Lärjungar tillrygga, och vandrade intet länger med honom.
Då sade Jesus till de tolf: Icke viljen I ock gå bort?
Svarade honom Simon Petrus: Herre, till hvem skole vi gå?
Du hafver eviga lifsens ord;
Och vi tro, och hafve förnummit, att du äst Christus, lefvandes Guds Son.
Svarade dem Jesus: Hafver jag icke eder tolf utvalt?
Och en af eder är en djefvul.
Men det sade han om Juda Simons Ischarioth; ty han var den som honom förråda skulle, och var en af de tolf.
Derefter vistades Jesus i Galileen; ty han ville icke vistas i Judeen, derföre att Judarna foro efter att dräpa honom.
Och var då hardt vid Judarnas löfhyddohögtid.
Då sade hans bröder till honom: Gack hädan, och gack in i Judeen, att dine Lärjungar må ock se din verk, som du gör.
Ty ingen, som vill uppenbar vara, förhandlar något hemliga; om du det gör, så uppenbara dig för verldene.
Ty hans bröder trodde icke heller på honom.
Då sade Jesus till dem: Min tid är icke än kommen; men edar tid är alltid redo.
Verlden kan icke hata eder; men mig hatar hon; ty jag bär vittne om henne, att hennes verk äro ond.
Går I upp till denna högtidsdagen; jag vill icke ännu gå upp till denna högtiden; ty min tid är icke ännu fullbordad.
Då han hade detta sagt till dem, blef han i Galileen.
Men när hans bröder voro uppgångne, då gick ock han upp till högtiden, dock icke uppenbarliga, utan så hemliga.
Då sökte Judarna efter honom i högtidene, och sade: Hvar är han?
Och mycket mummel var ibland folket om honom; ty somlige sade: Han är god; och somlige sade: Nej; men han förförer folket.
Dock talade ingen uppenbarliga om honom, för Judarnas rädslos skull.
Då nu half högtiden var öfverstånden, gick Jesus upp i templet, och lärde.
Och Judarna förundrade sig, och sade: Huru kan denne Skrift, efter han är icke lärd?
Svarade dem Jesus, och sade: Min lärdom är icke min, utan hans som mig sändt hafver,
Hvilken som vill lyda hans vilja, han varder förnimmandes, om denna lärdom är af Gudi, eller om jag talar af mig sjelf.
Hvilken som talar af sig sjelf, han söker sin egen pris; men den som söker hans pris, som honom hafver sändt, han är sannfärdig, och orättfärdighet är icke i honom.
Gaf icke Moses eder lagen?
Och likväl gör ingen af eder lagen fullt.
Hvi söken I efter att döda mig?
Svarade folket, och sade: Du hafver djefvulen; ho söker efter att döda dig?
Svarade Jesus, och sade till dem: Jag gjorde ena gerning, och der undren I alle på.
Fördenskull gaf Moses eder omskärelsen; icke, att hon är af Mose, utan af fäderna; och likväl omskären I menniskona om Sabbathen.
Tager nu menniskan omskärelsen om Sabbathen, på det att Mose lag icke skall varda bruten; på mig blifven I misslynte, att jag gjorde hela menniskona helbregda om Sabbathen?
Dömer icke efter ansigtet; utan dömer en rätt dom.
Då sade någre af Jerusalem: Är icke denne, den de fara efter att döda?
Och si, han talar fritt, och de tala intet till honom.
Veta nu vare öfverste förvisso, att han är visst Christus?
Dock vi vete, hvadan denne är; men när Christus kommer, vet ingen hvadan hanar.
Då ropade Jesus i templet, lärde, och sade: Ja, I kännen mig, och I veten hvadan jag är; och jag är icke kommen af mig sjelf; utan den mig sändt hafver han är sannfärdig, den I icke kännen.
Men jag känner honom; ty jag är af honom; och han sände mig.
Då foro de efter att gripa honom; dock kom ingen sina händer vid honom; ty hans tid var icke än då kommen.
Men månge af folket trodde på honom, och sade: När Christus kommer, icke varder han mer tecken görandes, än denne gjort hafver?
Så hörde de Phariseer, att folket mumlade sådant om honom; och sände Phariseerna och de öfverste Presterna tjenarena ut, till att gripa honom.
Då sade Jesus till dem: Jag är ännu en liten tid när eder; och så går jag bort till honom, som mig sändt hafver.
I skolen söka mig, och intet finna mig; och der jag är, dit kunnen I icke komma.
Då sade Judarna emellan sig: Hvart vill denne gå, att vi skole icke finna honom?
Månn han vilja gå ut ibland Hedningarna, som här och der förströdde äro, och lära Hedningarna?
Hvad är det för ett tal, som han sade: I skolen söka mig, och intet finna mig; och der jag är, dit kunnen I icke komma?
Men på yttersta dagen i högtidene, den ock störst var, stod Jesus, och ropade, sägandes: Hvilken som törster, han komme till mig, och dricke.
Hvilken som tror på mig, såsom Skriften säger, af hans qved skola flyta lefvandes vattens strömmar.
Men det sade han om Andan, hvilken de få skulle, som på honom trodde; ty den Helge Ande var icke än då på färde; ty Jesus var icke ännu förklarad.
Då nu månge af folket hörde detta talet, sade de: Denne är sannerliga en Prophet.
En part sade: Denne är Christus.
Men somlige sade: Icke skall Christus komma af Galileen?
Säger icke Skriften, att Christus skall komma af Davids säd, och af den staden BethLehem, der David var?
Och vardt en tvedrägt ibland folket för hans skull.
Och somlige af dem ville gripa honom; men ingen kom händer vid honom.
Då kommo tjenarena till öfversta Presterna och Phariseerna; och de sade till dem: Hvi hafven I icke haft honom hit?
Tjenarena svarade: Aldrig hafver någor menniska så talat som denne mannen.
Svarade dem Phariseerna: Ären I icke ock förförde?
Icke hafver någor af öfverstarna, eller Phariseerna, trott på honom?
Utan detta folket, som icke vet lagen, är förbannadt.
Då sade till dem Nicodemus, den som kom till honom om nattena, hvilken var en af dem:
Icke dömer vår lag någon mennisko, med mindre man först förhörer honom, och får veta hvad han gör?
Svarade de, och sade till honom: Äst du icke ock en Galilee?
Ransaka, och se, att af Galileen är ingen Prophet uppkommen.
Och så gick hvar och en hem till sitt.
Då gick Jesus ut på Oljoberget.
Och om morgonen bittida kom han åter i templet, och allt folket kom till honom; och han satte sig, och lärde dem.
Då hade de Skriftlärde och Phariseer till honom ena qvinno, som var beslagen med hor; och när de hade ledt henne fram,
Sade de till honom: Mästar, denna qvinnan är beslagen med hor.
Och Mose hafver budit oss i lagen, att sådana skola stenas; men hvad säger du?
Detta sade de, till att försöka honom, att de kunde anklaga honom.
Då böjde Jesus sig ned, och skref med fingret på jordena.
När de nu så stodo fast på sin frågo, reste han sig upp, och sade till dem: Hvilken af eder utan synd är, han kaste första stenen på henne;
Och böjde sig åter ned, och skref på jordena.
När de detta hörde, och voro i samvetet öfvertygade, gingo de ut, hvar efter annan, begynnande på de äldsta intill de sista; och Jesus blef allena, och qvinnan der ståndandes.
När Jesus reste sig upp, och såg ingen, utan qvinnona, sade han till henne: Qvinna, hvar äro dine åklagare?
Hafver ingen dömt dig?
Sade hon: Herre, ingen; sade Jesus: Icke heller dömer jag dig.
Gack bort, och synda icke härefter.
Åter talade Jesus till dem, sägandes: Jag är verldenes Ljus; den mig följer, han skall icke vandra i mörkret, utan han skall få lifsens ljus.
Då sade Phariseerna till honom: Du vittnar om dig sjelf; ditt vittnesbörd är icke sant.
Svarade Jesus, och sade till dem: Om jag än vittnar om mig sjelf, så är mitt vittnesbörd sant; ty jag vet hvadan jag kommen är, och hvart jag går; men I veten icke hvadan jag kommer, och hvart jag går.
I dömen efter köttet; jag dömer ingen.
Och om jag än dömde, är min dom rätt; ty jag är icke allena; utan jag och Fadren, som mig sändt hafver.
Är ock så skrifvet i edor lag, att tvegge menniskors vittnesbörd är sant.
Jag är den som bär vittnesbörd om mig sjelf; bär ock Fadren, som mig sändt hafver, vittnesbörd om mig.
Då sade de till honom: Hvar är din Fader?
Jesus svarade: I kännen hvarken mig eller min Fader.
Om I känden mig, då känden I ock min Fader.
Dessa ord talade Jesus vid offerkistona, lärandes i templet; och ingen tog fatt på honom, ty hans tid var icke ännu kommen.
Då sade åter Jesus till dem: Jag går bort, och I skolen söka mig, och skolen dö uti edra synder.
Dit jag går, kunnen I icke komma.
Då sade Judarna: Månn han då vilja dräpa sig sjelf, medan han säger: Dit jag går, kunnen I icke komma?
Och han sade till dem: I ären nedanefter, och jag är ofvanefter; I ären af desso verldene, jag är icke af desso verldene.
Så hafver jag nu sagt eder, att I skolen dö i edra synder; ty om I icke tron, att det är jag, skolen I dö i edra synder.
Då sade de till honom: Ho äst du?
Och Jesus sade till dem: Aldraförst jag, som talar med eder.
Jag hafver mycket, som jag måtte tala, och döma om eder; men den mig sändt hafver, är sannfärdig, och det jag hafver hört af honom, det talar jag i verldene.
Men de förstodo icke, att han talade till dem om Fadren.
Då sade Jesus till dem: När I hafven upphöjt menniskones Son, då skolen I förstå att det är jag, och att jag gör intet af mig sjelf; utan hvad Fadren hafver lärt mig, det talar jag.