Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridr I s. 1 r. 6,718 32 ! 0,718 1,755 1,755 1,835 1,835 10,308132 Ridr s. I r. Skjuts.
Ridr 13,151 13,151 660 Väghållning.
Ridr s. 773 660 993 993 14,804 4 j | 7 4 5 | 7 451 7 773 400 480 480 400 133 133 1,306 Diverse Oncra, Räntor och Besvär.
Ridr 15,919 200 200 680 19,162 35,081 450 Summa Stats-Bidrag.
450 1,270 i — 1,270 36,801 T Ridr ! s. i r.| 20,166 — 682 74,350 95,198 — 8.183125 8,183 25 9,590! 5 9,590 5 112,971130 KONGL- MALTS DEFALLNINGSII AF VANDES Uti töcster -norrlanÖ0 Cän till IiOi\(;ii. 1WAJ:T i ofgifne H MBETS-BERÅTTELSE. för åren 1846, 184J, 1848,' 1849 oell 1850. —»»»:»rtflw «*•«— STOCKHOLM, 1852.
Kongl, Boktryckare. k Storm nylig ste, Aller nnäigste Konung! l ill Eder Kongl. Maj:t får jag nåden författningsenligt öfverlemna Fem-årsberättelse för det mig nådigst anförtrodda
Län, hvilken berättelse jag vågat gifva den utsträckning att den, för vinnande af nödig jemförelse med föregående och efterföljande qvinqvennier, omfattar hela tiden af sednast tillrygga - lagda qvinqvennium, eller åren 1846, 1847, 1848, 1849 och 1850, ehuru elen af Landshöfdinge-embetet under den 30 December 1848 sednast afgifna Berättelse redan innehåller några underrättelser om de tvänne förstnämnde åren 1846 och 1847.
Med djupaste undersåtlig vördnad, trohet och nit framhärdar Stormägtigste, Allernådigste Konung!
Eder Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigsle tjenare och undersåte W.
GYNTHER. Carl Aug.
Eckhéll.
Hernösand, å Landskansliet, den 31 Oktober 1851.
Berättelse om tillståndet i statistiskt och ekonomiskt hänseende inom Westernorrlands
Län för åren 1840, 1847, 1848, 1849 och 1850.
Landskapen Medelpad och Ångermanland omtalas sällan i fäderneslandets äldre häfder, emedan de i forntiden utgjorde en del af det vidsträcktare område, hvilket, innefattande provinserna Helsingland, Gestrikland, Medelpad, Ångermanland, Jemtland, Herjeådalen, Westerbotten, Norrbotten och Österbotten, benämndes än Norrland, än Nordlanden.
Sedermera förekomma provinserna Medelpad och Ångermanland, såsom delar af Helsingland, hvarmed då och ännu i femtonde århundradet förstods hela den kust-sträcka, sorn är belägen från Dalelfvens utlopp till upp om Norrbotten.
Medelpads och Ångermanlands öden äro således för det mesta förenade med de öfriga norra provinsernas, och få äro de tillfällen, då Wester-Norrländska landskapen särskildt nämnas i häfderna.
När de norra landskapen först befolkades kan icke med någon visshet bestämmas.
Att det skett sednare än i de sydligare: att trakterna kring hafvet och de större floderna först blifvit uppröjda och bebodda, samt att Ångermanlands och Medelpads invånare icke utgått från samma stam, kan dock med skälig säkerhet antagas, då man betraktar olikheten i dels kroppsbildningen, dels folklynnet i de begge landskapen.
Ännu qvarvarande minnen från forntiden bestyrka dock, att befolkningen funnits redan innan Christendomens ljus uppgått i Norden.
Ätthögarne, lill en stor del förstörda, men till någon del ännu qvarstående, hänvisa till hedendomens dagar, och jordfynden, huru få de än äro, vittna äfven om en dylik ålder.
Runstenarne här, de nordligaste Sverige äger, må väl hänföras lill en sednare tidpunkt, men härstamma dock troligen från tiden vid Christendomens början, samt hafva således äfven en vördnadsvärd ålder, och skall man tro sagornas berättelser, jemförda med qvarvarande, fastän få lemningar efter fordna herresäten och befästningar, hafva de ifrågavarande provinsernas inbyggare icke varit overksamme i forntiden, utan delat dess bragder.
Att uppdraga en historisk skildring af dessa 6 utgör icke föremål för denna underdåniga berättelse, och så väl den namnkunnige i Sköns kyrka begrafne Fale Bures bedrifter i tolfte och trettonde århundradena, sora Engelbrekt Engelbreklssons och Erik Pukes härtåg i de nordliga provinserna måste således här förbigås, likasom många öfriga tillfällen, då dessa provinsers inbyggare togo verksam del i fäderneslandets öden.
Mig må allenast i nåder tillåtas att här anteckna en krigshändelse från sist förflutna århundrade, sorn med sina följder må hända ännu inverkar på ortens välstånd, nemligen Ryssarnes krigståg i början af 1720-talet, då en stor del af landskapen sköflades samt dess kyrkor och städer afbrändes, en händelse tillika lärorik, då den visar huru nödvändigt det är att i ett blifvande krig hafva ett säkert skydd vid inloppet till Sveriges största segelbara flod.
Intill år 1762 utgjordes Wester-Norrlands
Län af provinserna Gestrikland, Helsingland, Herjeådalen, Jemtland, Medelpad och Ångermanland med Landshöfdinge-residens i Gefle, men detta åt*, afsöndrades de tvänne förstnämnde provinserna till ett särskildt
Län, under namn af Gefleborgs, och af de qvarvarande borllogos 1810 Jemtland och Herjeådalen, af hvilka ett särskildt
Län, under namn af Jemtlands, bildades, samt den nordligaste socknen i Ångermanland, nemligen Nordmaling, som då underlades Westerbottens
Län; och biel residenset för Wesler-Norrlands
Län vid förändringen 1762 förlagdt till Sundsvall, samt derifrån 1778 flyttad t till Hernösand.
Det nu varande Wester-Norrlands
Län, det femtonde i ordningen af rikets län, består således af provinserna Medelpad och Ångermanland, med undantag af Nordmalings socken i den sednare, samt är beläget emellan 64 grader 25 min. och 62 grader 8 min. latitud, samt 33 grader 5 min. och 37 grader 28 min. longitud.
Dess gränsor utgöras i söder af Helsingland, i vester af Jemtland, i norr af Westerbotten samt i öster af Bottniska viken; och äro gränsiinierna emellan Södra Ångermanland och Jemtland uppgångna 1842, samt emellan Norra Ångermanland och Westerbotten bestämda genom domslut 1843. § 1- Länets allmänna beskaffenhet.
Wester-Norrlands
Län antages hafva en arealvidd af 217 qvadratmil, af hvilka Medelpad beräknas till 60, Södra Ångermanland till 105 och Norra Ångermanland till 52; men minsta delen af denna betydliga areal är odlad 7 eller odlingsbar mark, såsom exempel hvarpå kan anföras, att i Medelpad sjöar, träsk, myror, berg och stenbunden skogsmark utgöra minst trefjerdedelar af det hela.
Största bredden är i Norra Ångermanland från Grundsunda sockens hafsstrand rätt i vester till Jemtlands-gränsen 16 mil, och i Södra Ångermanland från Hernösand till nämnde gräns nordvest vid Tåsjö socken omkring 30 mil.
Afsmalnande mot sydligaste delen af Ångermanland, utvidgar sig landet åter i Medelpad, så att dess gränslinie mot Helsingland är 14 mil lång.
Största längden från söder till norr är 22 mil; och afståndet från residens-staden Hernösand tili Helsinge-gränsen är 8* mil, till Westerbotlensgränsen 151 mil och till Jemtlands-gränsen vid Tåsjö sockens yttersta spets omkring 30 mil.
Genom de i Länet öfverallt förekommande betydliga berg är det indeladt i större och mindre delar.
Sjöar, skogar och kärr omvexla med åkerland, och gifva landet än ett storartadi vildt, än ett leende och behagligt utseende.
Att stora vattendrag i fordomtimma genomstrukit landet på flera ställen än nu kan otvunget dömas af de betydliga jordhöjderna och de emellan dem varande stora fördjupningar, som ännu finnas.
De på landets språk kallade Niperna, hvilka utgöra betydliga, stundom tornlika höjder, bära ojäfaktigt vittnesbörd om det framträngda vattnets kraft att undanföra allt, hvad som förekommit i dess väg, om hvilken kraft vittnesbörd icke heller i våra dagar saknas, då, till exempel för några få år sedan, vid en genom Ångerman-elfven undergräfd betydlig jordböjds nedstörtande i elfven, denna uppkastade sitt vatten med sådan kraft, att ett långt uppå land stående mindre boningshus kullslogs och bortfördes ett betydligt stycke.
Bland Länets socknar äro ot vif vela k tigt Resele och Sollefteå de på naturskönhet rikaste, och ådalarne, eller det på ömse sidor om de stora elfvarne varande land, äro både bördiga och vackra, samt kunna i naturskönhet täfla med hvad de flesta provinser kunna uppvisa, om ock det måste medgifvas, att dessa nejders egentliga skönhet är kort som den höga nordens sommar och under den långa vintern förvandlar sig i ofantliga snömassor mellan de höga bergen och de täta skogarne; men vinterns taflor äro storartade och hafva äfven sina dagrar.
Kustlandet är sämre lottadt än ådalarne, och de så kallade fjellsocknarne hafva minst att bjuda på, vare sig i afseende på naturskönhet eller bördighet.
Deras läge högt öfver vattenytan — i Hafverö till exempel, 1,150 fot — gör vegetationen der svårare, än i de öfrige socknarne, och oftare äro de äfven hemsökta af de förstörande nattfrosterna.
8 Klimatet inom Länet är olika i olika socknar, och olikheten är tili och med märkbar inom samma socken på södra eller norra sidan 0111 ett berg.
Att det år ifrån år visat en mildare karakter kan dock med skälig visshet antagas, dels vid jemförelse af äldre och nyare observationer i detta afseende, dels i förtroende till äldre folks berättelser om de starka vintrar, som fordom hemsökte de norra provinserna och af hvilka man i sednare åren icke halt särdeles känning, hvilken förändring anses vara förorsakad al de allt mer och mer skeende uppodlingarne, de i samma mån minskade skogarne, äfvensom af den utdikning af kärr och myror, som efter band, fast småningom, verkställes.
Flera af Länets socknar äro belägna vid hafvet och ännu flera vid de segelbara floderna; ingen saknar större eller mindre insjöar och tjernar.
Af floderna märkas: l:o Ångerman-elfven, den största i riket, hvilken leder sitt ursprung från tre särskilda ställen på Norrska fjellen.
Den första af dessa grenar, eller Ströms-elfven, nedfaller vid Ströms kyrka i Jemtland uti Strömsjön, derifrån den går till Stamsele by i Ramsele socken, der den delar sig i två mindre grenar, nemligen den södra, som går i öster till Ramsele kyrka, hvarifrån till Gransjö gästgifvaregård är båtfart, samt vidare, med strid ström och starka forsar, till nära Sollefteå kyrka, och den norra grenen, eller Wängel-elfven, hvilken, med 21 mils båtfart, faller i Fjellsjö-elfven, som utgör den andra eller medlersta hufvudgrenen och kommer från Norrska fjellen genom de jemte hvarandra belägna sjöarue Flåsjön, Tåsjön och Ormsjön, hvilka förena sig ofvanom Fjellsjö kyrka, derifrån de följas till Wängel-elfven och förena sig med Reseleelfven, som är den tredje och största hufvudgrenen, samt kommer från Börjefjellarne, öfver 20 mil nordost från Åsele kyrka, samt flyter genom Litssjöarne och Kultsjön, infaller så i den fyra mil långa Malgomasjön och förö kes der af en infallande tvärelf, samt, en mil längre ned, af Wojmån, så till Åsele kyrka 7 mil, vidare till yttersta byn i Lappmarken 2 mil, så lill Junsele kyrka 4 mil, der Röelfven sydvest infaller, vidare från Junsele lill Lidens kyrka 2| mil, ofvanför hvilken den sammanstöter med Fjellsjö-elfven, hvarefter de förenade fortlöpa förbi Lidens kyrka, hvarifrån vägen tages genom starka forsar 1 f mil, så med stilla gång förbi Resele kyrka 1 mil och derefter med II mils strid fors till Ed, samt så åter i stilla gång I mil till Sollefteå-forsen, ofvanför hvilken den förenar sig med södra grenen, eller Ramsele-elfven.
Ifrån Sollefteå, der den sista forsen finnes, är elfven segelbar först till Nylands lastageplats för mindre fartyg, samt derifrån till öppna hafvet 6 mil för fartyg af hvilket djupgående som helst.
Bredden på Angerman - 9 inan-elfven är högst' olika, än smal ända till några få famnar, än bred ända till i å \ mil; och seglingen från hafvet till Sollefteå företer, särdeles sedan Nyland passerats, de vackraste ulsigter med omvexling af åkrar oell ängar, berg och slättland, samt större och mindre öar. 2:o Njurunda-elfven, som leder sitt ursprung från Herjeådals- och Ljungdalsfjellen af flera små grenar, hvilka samlas i Storsjön i Herjeådalen, der den kallas Ljungdals-elf, går, tillökt från Oviksfjellen, i Klöfsjön och sedan i öster genom skogen åt Hafverö, derifrån genom Bergsjö, Torps, Stöde, Tuna och Atmars socknar, samt framkommer i Bottniska viken vid Njurunda socken.
Frän norr och nordvest infaller i Torps socken Gimån, som flyter ur Bandsjön och Räfsundssjön i Jemtland, genom norra delen af Jemtskogen förbi Holms socken ned i Njurunda-elfven.
Denna elfs bredd är från 40 till 60 famnar, med ett djup af högst 4 å 5 famnar; den är farbar för båtar en fjerdedels mil från åmynningen till första forsen, men derofvanför äro 8 forsar inom en sträcka af | mil.
På olika ställen har Njurunda-elfven olika namn och kallas således i Tuna socken Tuna-elfven och i Hafverö socken Ljunga eif. 3:o
Indals-elfven har sitt ursprung af tre grenar från Undersåkers-, Offerdals- och Hammardalsfjeilen i Jemtland.
Den första löper i öster förbi Dufveskans genom Undersåkers socken och förenar sig bredvid Hjerpeskans med den från Offerdal kommande gren, samt rinner sedan genom Mörsills och Matmars socknar i Storsjön, derifrån den vidare genom Lits socken, dit den tredje grenen, Hårkan kallad, genom Sörlide i Norge inkommer.
Lits-elfven fortsätter sedan sitt lopp i öster med fyra forsar innan den faller i GesundsjÖn, flyter derefter i Ragundasjön, derifrån han störtar i den betydliga Eds-forsen, hvarefter deli går genom Lidens, Indals och Timrå socknar samt delar sig ett stycke från Fjäls gästgifvaregård i två grenar, hvilka vid Hässjö socken åter förena sig i Kringel-fjärden, samt faller så i hafvet vid Aknön. 4:o Ljustorps-ån består af två grenar, af hvilka elen ena kommer från Stigsjö finnmark, och den andra, som straxt ofvan Lagfors bruk förenar fyra små grenar, från Ljustorps finnskogar.
Begge grenarne förena sig en mil ofvanom Lögdö bruk, der Ljust:.rps-ån faller i Indals-elfven. 5:o
Bjästa å i Nätra socken har sin begynnelse i Sidensjö socken af flera vattenlcder.
En gren kommer från Botheå och en annan från Resele skogsmark, hvilka begge infalla i Drömmesjön, som har sitt utlopp åt Nätra soc Berällelse öfver Wester-Norrlands
Län för åren 1846—1850. 2 10 ken och flyter nedom kyrkan i Åfjärden, som genom Sannings-sundet går i hafsviken. 6:0 Mo-elfven, som kommer från Anundsjö och får tillökning vid Söderå by af Gottne-ån, gör en half mil der nedanför vid Alnö £ mil lång sjö, Själevadsfjärden benämnd, hvarifrån den genom ett sund vid Billsta går in i den 1 mil långa Ytterfjärden, som sträcker sig till kyrkan, der den afsmalnar och får namn af Själevads-ån. 7:o Gideå eif kommer från Lappmarken genom Själevad och Arnäs till Gideå socken, der den vid
Dombäcksviken på hegge sidor om en liten holme utfaller i hafvet. 8:0 Husoms eif har sin upprinnelse i Lemsjön inom Arna socken och utlöper i Ulås viken, norr om Gideå eif.
För befordran af en lättare timmerflottning, äfvensom för seglation, hafva flera af dessa vattendrag tid efter annan blifvit upprensade, dels genom statsbidrag, dels på enskildes bekostnad.
Om Indals-elfvens upprensning väcktes fråga redan 1761, då ock ansökan om statsbidrag dertill gjordes; men genom en illa beräknad utgräfning af Ragundasjön i Jemtland led Indals-elfven 1796 betydlig skada, i det den uppfylldes med grus och sand, hvarifrån den knappast ännu hunnit fullkomligen rensas.
Sedermera har under loppet af åren 1840 och 1.841 ett större arbete, ej långt från utloppet, medelst det såkallade Rösås-grundets genomgräfning, utförts i ändamål att göra elfven flottbar för skogseffekter, hvartill, enligt Kongl, brefven den 4 April 1835 och den 13 Mars 1839 ett statsanslag af 4,675 R:dr erhölls.
Om Njurunda-elfvens upprensning gjordes förslag redan 1755, men deraf verkställdes ej vidare än att Kungsådran i Matforsen genom stensprängning ökades til! större bredd.
Den biet derefter för några och tjugu år sedan på Statens bekostnad till en del upprensad, och för fullbordande af hvad som återstod anvisades vid 1840—1841 årens riksdag ett statsanslag af 3000 R:dr banko, men sedan Hafverö socknemän, inom hvilkas område den ifrågasatta upprensningen, enligt Kongl, brefvet den 22 Oktober 1842, var afsedd, förklarat sig icke våga åtaga sig de med statsbidraget förenade åligganden, afstadnade frågan för den gången.
Sedermera hafva Torps socknemän å nyo satt upprensningen i fråga, och undersökningar, enligt Kongl, bref - 11 vet den 25 November 1846, skett på Statens bekostnad, men instrumentet deröfver har ännu icke till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande inkommit, hvilket dock, enligt hvad som kan förmodas, snart lärer ske, hvarefter Kongl. Maj:ts Befallningshafvande skall egna ärendet den skyndsamma och behöriga uppmärksamhet, som föremålets vigt kräfver.
Om Nedre Innåns upprensning meddelade Kongl. Maj:ts Befallningshafvande beslut den 5 December 1848, hvilket i besvärsväg blifvit undersläidt Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Kollegii pröfning.
För flottning af trävaror på Ångerman-elfven fastställde Kongl. Maj:ts Befallningshafvande under den 5 April 1848 ett reglemente, hvarvid bland annat äfven förklarades att, i betraktande af de vexlingar i vattenhöjden, som elfven i allmänhet är underkastad, samt flera andra förhållanden, någon tid af året icke kunde bestämmas, hvarunder flottning af trävaror icke finge äga rum.
Maj:ts Befallningshafvandes Resolution å det föreslagna reglementet är af Kongl. Majlis och Rikets Kammar-Kollegium under den 30 April 1850 fastställd.
Det har förut blifvit nämndt, att landet öfver allt genomskäres af mer och mindre betydliga bergsträckor.
Flera af dessa, till exempel Skuluberget i Wibyggerå socken, som fordom utgjorde gränsen emellan Södra och Norra Ångermanland, äro märkvärdiga, dels för deras formation, dels för deras ovanliga böjd.
Enligt nyligen skedd mätning bar Hvalhufvuds Kasberg en höjd af 752 fot, Hemsöhalt 713, Hemsö Kasberg 702, och Hernö
Kasberg 612 fot öfver vattenytan och alla dessa äro sjömärken, som synas på ett betydligt afstånd till sjös.
Kommunikationsmedel.
Den nytta lättade kommunikationer åstadkomma kan af ingen bestridas; likväl har äfven denna vigtiga del af förbättringarne sina motståndare.
Nekas kan dock icke att under det sednasle decenniet mycket i detta afseende blifvit uträttadt och att hågen derför mer och mer börjar vakna.
Med bidrag af Staten hafva följande vägförbättringar redan åstadkommits: 12 f 1 Beräknad kostnad i Beviliadt Stats- gilladt förslag. anslag.
Väganläggning och förbättring emellan Lidens och Junsele kyrkor, enligt Kongl, brefven den 28 Maj 1842 samt den 31 Januari och 3 December 1843 12,010 ii 1 4,000 — Omläggning af landsvägen förbi Bergsjö- och 1 elge-backarne nära Bergsjö gästgifvaregård, emellan Sundsvall och Östersund, enligt Kongl. brefven den 15
Maj och 25 Oktober 1843 samt den 30 Mars 1849 9,007 38 3 3,251 Omläggning af vägen emellan Eds och Rösta gästgifvaregårdar på sträckningen upp efter Angennan-elfven, enligt Kongl, brefven den 29 December 1843, den 2 Februari 1844, den 4 September 1845 och den 14 November 1846 4,432 15 200 — Omläggning af landsvägen från Sollefteå förbi Långsele gästgifvaregård till Forse bruk, en- ligt Kongl, brefven den 20 November 1843, den 3 Februari 1844, den 3 April 1845 och den 2 December 1846 15,008 23 8 5,000 — — Omläggningar och förbättringar af landsvägen vid Birsta, AVefsta och Berga emellan Sunds- vall och Hernösand, enligt Kongl, brefven den 7
Maj 1844 och den 5 Januari 1847 . 1,978 42 — 990 — — Omläggning af vägen upp efter Indals-elfven inom Indals och Lidens socknar, enligt Kongl. brefven den 15 Februari och 19 September 1844 samt den 15 September 1846 5,516 14 1 2,758 — — Anläggningar och förbättringar af vägen genom Helgums socken upp efter Ångérman-elfven, enligt Kongl, brefvet den 18 Augusti 1844 2,039 34 _ 1,319 41 — Omläggning och förbättring af vägen genom
Ed- sele socken i samma riktning, enligt Kongl. Öfverföres 50,593 34 1 17,518 41 — '
Beräknad kostnad i gilladt förslag.
Beviljadt Stats- anslag.
Öfverföres brefven den 8 Augusti 1844, den 2 Novem- 50,593 34 1 17,518 41 — ber 1849 och ilen 12 Februari 1851 .
Omläggning och förbättring af vägen i Ramsele socken äfven uppefter Ångerman-elfven, bifal- 1,697 8 848 30 6 len genom Kongl, brefvet den 11 Mars 1843 Omläggning af landsvägen emellan Hernösand och Säbrå, enligt Kongl, brefven den 1 Augu- sti 1845, den 25 Augusti 1846, den 11 Juli 3,264 18 4 1,628 39 1848 och den 11 Maj 1849 Omläggningar och förbättringar förbi 25 branta backar på vägsträckan uppefter Indals-elfven i Indals och Lidens socknar, enligt Kongl, bref- ven den 4 September 1845, den 15 Septem- 3,997 25 9 2,000 ber 1846 och den 18 Oktober 1847 Omläggning förbi Kungsgårds- och Näfdabackarne vid Selånger på sträckningen från Sundsvall till Östersund, enligt Kongl, brefven den 10 November 1848, den 16 November 1849 oell 14,844 28 9,900 den 16
Maj 1851 2,085 5 - 1,400 — — Tillsammans R:dr 76,482 23 2 35,096 14 6 Hvarförutan för omläggning af landsvägen förbi Skönviksbackarne, belägna emellan Sundsvall och Hernösand, hvilket arbete, enligt godkändt förslag, ansågs komma att kosta 6,875 R:dr 20 sk., ett statsanslag genom Kongl, brefven den 4 September 1845 och den 4 Februari 1846 blef beviljadt af 4,580 R:dr, som dock, enligt Kongl, brefvet den 6 Juni 1848, blef indraget, likasom det för omläggning af vägen emellan Hernösand och Säbrå beviljade statsanslag ursprungligen varit beräknadt till 2,666 R:dr 32 sk., men genom Kongl, brefvet den 22 Januari 1850 nedsatts till det i tabellen utförda belopp 2,000 R:dr, sedan, uppå derom gjord underdånig framställning, de vägbyggnadsskyldige befriats från en del af arbetet.
Af hvad sålunda är i underdånighet nämndt torde inhemtas, att af det utförda, till en summa af 76,482: 23.
2. uppskattade vägbyggnadsarbetet, Slaten bidragit med .... 35,096: 14. 6. och kommunerna med det öfriga eller 41,386: 8. 8; en ingalunde obetydlig summa relativt lill socknarnes folkmängd och förmögenhet.
Lägges nu härtill kostnaden för de arbeten, sorn af menigheterna blifvit utförda utan statsbidrag och bland hvilka i synnerhet må nämnas: a) uppbrytande af en ny, en mil lång häradsväg emellan Ljustorps och Indals tingslag, öfver den så kallade Svedjemon, hvilket arbete utlörts al Indals, Sköns och Ljustorps häradsboer; b) vägomläggningen emellan Hernösands stad och Norrstigsby, bekostad af Säbrå församlingsboer, samt c) den öfver Själevads-sundet verkställda brobyggnad af sten, bekostad af invånarne i Själevad, Mo och Björna, så kan det icke nekas att mycket blifvit gjordt lill kommunikationens förbättrande i denna landsort; men ännu återslå många vägförbättringar och omläggningar, hvilkas utförande beror på erhållande statsanslag.
Bland dessa anser jag de hufvudsakligaste vara följande: l:o Vägens förändrande, så att öfverfarten öfver Ångerman-elfven, hvilken nu ofta är förenad med lifsfara, må kunna förläggas till Sandö, hvilken ö medelst en bro på pålar öfver östra passet af 468 alnars längd, inberäknadt landfästena, borde förenas med fasta landet på norra sidan om elfven, hvarefter väg skulle beredas öfver ön, från hvars andra sida farten skulle ske på färja öfver ett 603 alnar bredt pass till Lunne i Gudmundrå socken; varande i sammanhang härmed ställd en förändring och förbättring af vägen genom Gudmundrå och Högsjö socknar, för undvikande af den svåraste och längsta backen inom Länet, nemligen Ödsbacken, äfvensom af Westby- och Sabäcksbackarne.
Sedan undersökning blifvit på Statens bekostnad förrättad och menigheterna hörda, anmälde Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ärendet i underdånighet hos Kongl. Maj:t den 18 Oktober 1847, med underdånig hemställan att, i anseende till vigten så väl i statsekonomiskt, som militäriskt afseende af den föreslagna väg- och färj-förändringen, hvilken, enligt kostnadsförslagen, tillsammans erfordrade 44,116 R:dr 6 sk., Kongl.
Maj:t täcktes hos Rikets Ständer för ändamålet äska ett anslag af 40,000 R:dr banko, men Kongl.
Maj:t förklarade i nåder under den 28
December samma år, att detta ämne för då närvarande icke borde föranleda någon åtgärd.