Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj nast lidet år i ämnet sig ytterligare utlåtit ; så har E. K. M:t, vid afgifvande lill Rikets nu församlade Ständer af Sin Nådiga Proposition, angående stats-verkets tillstånd och behof, lili slutlig pröfning fö re haft delta ärende, hvarefter, jemte samma Nådiga Proposition, blifvit till Rikets Ständers Slats-Utskolt ölverlemnade alla till målet hörande handlingar; och har, med afseende å hvad så väl Brukssocictetens fullmäktige, som Bergs-kollegium samt Kammar-kollegium och Stats-kontoret underdånigst anfört, E. K.
M:t förklarat sig anse den Svenska jernhandteringens i allmänhet missgynnande ställning skäligen föranleda dertill, att all ordinarie beskattning å denna för Sverige naturliga och nödvändiga näringsgren blefve upphäfd.
Då emellertid, hvad anginge tackjerns-lillverkningen, den del af denna handtering, som inom bergsagerne bcdrifves, vöre med särskilda privilegier gynnad och omhägnad, fann E. K.
M:t ej skäl att, så länge dessa privilegier och friheter bibehöllos, ifrågaställa någon ytterligare nedsättning i beskattningen af denna näringsgren, än hvad redan blifvit genom Kongl. Kungörelsen den 14 November 1854 i Nåder beviljadt; hvaremot för tackjernslillverkningen utom bergslag befrielse från den tryckande ordinarie skatten numera svntes vara både af billigheten och behofvet påkallad, hvadan E. K.
M:t i Nåder föreslagit, det Rikets
Ständer mätte för sin del medgifva en dylik befrielse.
Vidkommande åter stångjerns-tillverkningen, ansåge E. K. M:t, lika med Fullmäktige i Jern-konloret samt Bergs-kollegium, den derå lagda ordinarie skatt böra helt och hållet borttagas, hvilken åtgiird, såsom Kollegium äfven erinrat, vore särskildt påkallad af den rubbning i stångjerns-tillverkningens hittills åtnjutna förmåner, som uppkommit genom den år 1855 ineddelta Nådiga tillåtelse till rå-ämnets, eller tackjernets utförande ur landet; och föreslog alltså E. K. M.t i Nåder, att hammarskalten mätte helt och hållet upphäfvas och stångjerns-tillverkningen hädanefter, i likhet med annan varu-förädling, endast beskattas genom årlig bevillnings-laxering, dervid något minimi-belopp för uppskattningen af behållna vinsten icke heller vidare syntes böra, mera än för annan industri, fastställas.
Hvad sålunda i denna fråga förekommit hafva Rikets Ständer tagit i noggrann! öfvervägande, men för sin del, funnit de i den Nådiga Propositionen åberopade, af Fullmäktige i Jern-konloret äfvensom af Bergs-kollegium omförmälda omständigheter och förhållanden icke innefatta något öfvertvgande bevis derom, alt Svenska jernhandteringens ställning för närvarande skulle vara så missgynnande, att afskaffandet af all ordinarie beskattning å denna näringsgren vore af behofvet påkallad. 1 motsats dertill hafva Rikets Ständer trott de sednare årens erfarenhet ådagalägga, alt de lör ifrågavarande handtering ofördelaktiga omständigheter, som uti Bergs-kollegii vid föregående tillfällen afgifna underdåniga utlåtanden blifvit åberopade såsom stöd för Kollegii yrkande om berörda beskattnings upphörande, och hvilka äfven vid sednaste Riksmöte föranledde Ri kets Ständer att medgifva en betydlig nedsättning af tiondetackjerns-skatlen, numera, i afseende å så väl tillverkningens belopp, som de för Svenskt jern gällande pris, äro i väsentlig mån förändrade, hvilket gifver anledning till den förhoppning, ali en gynnsammare framtid för denna handtering torde vara alt emotse.
Rikets Ständer hafva neni - 150 Expeditions-V/si odals För släp till under d. Skrifvelse N:o 7i. ligen af Bergs-kollegii underdåniga berättelser om förhållandet med bergsbandleringen inhemtat, att tackjerns-tillverkningen stigit under år 1854 från 747,208 skeppund till 749,253 skeppund och år 1855 lill 963,593 skeppund, och att stångjerns-tillverkningen, som är 1854 nedgick ifrån 718,570 lill 643,373 skeppund, år 1855 åter uppgick till 794,969 skeppund, äfvensom att skeppnings-priset på våg- och stångjern, enligt samma berättelser, under år 1854 utgjort 16 å 17 R:dr och år 1855 19 å 20 R:dr per skeppund; och om äfven det mäste medgifvas alt, såsom Bergs-kollegium i underdånighet erinrat, prisen å kol, ved och arbetslöner under berörda 2:ne år icke obetydligt stigit, så är det dock å andra sidan eli allmänt kändt förhållande, att bruks-egendomarnes försäljningsvärde under de sednare åren uppgått till vida högre belopp än lörr, hvilken omständighet, tillika med de högre prisen å jernverkens produkter, torde tillfyllest ådagalägga, att denna handtering måste lemna sina idkare en sådan behållning, att de jemförelsevis lindriga afgifter, sorn ii ro densamma ålagda, icke böra, åtminstone under närvarande förhållanden, finnas särdeles betungande.
Hvad särskildt angår E. Ii.
M:ls Nådiga framställning om tackjerns-liondens upphörande för alla utom bergslag belägna hvttor och masugnar, så förekommer dervid, dels att denna skatt numera, jemlikt Rikets Ständers beslut vid sednaste Riksdag och E. K.
Mits i öfverensstämmelse dermed utfärdade Nådiga Kungörelse den 14 November 1854, utgår med endast hälften af det belopp, densamma före Ar 1845 utgjorde, och dels att ytterligare en väsentlig förmån blifvit tillverkarnc af denna vara beredd genom den, enligt Kongl. Kungörelsen den 19 December 1855, medgifna tillåtelsen till utförsel af tackjern, hvilken mäste i betydlig mån befordra utvecklingen af denna näringsgren; och hafva Rikets Ständer, i betraktande af dessa omständigheter, icke funnit skäl att till högstberörda Nådiga framställning lemna bifall.
Beträffande derefter stångjerns-tillverkningen och den deraf utgående hammat'- skatten, så ehuru Rikets Ständers nu yttrade åsigt, att jernhandteringens allmänna ställning för närvarande ingalunda är sä ofördelaktig, alt afskaffandet af all ordinarie beskattning derå af bebofvet påkallas, med allt skäl gäller äfven i afseende å stångjernstillverkningen, hafva Rikets Ständer likväl icke förbisett, att samma omständighet, hvilken här ofvan blifvit anförd såsom en väsentlig förmån för tackjerns-producenterne, nemligen tillåtelsen till utförsel al tackjern, måste hafva en alldeles motsatt verkan pä den näring, lör hvars bedrifvande taekiernel är ett oumbärligt rå-ämne.
Enär således det icke kan förnekas, att, på sätt Bergs-kollegium jemväl erinrat, den inhemska jernförädlaren skulle genom nyssnämnda förändring komma till den utländska i ett alltför missgynnande förhållande, om ej någon ersättning blefve honom beredd, hafva Rikets Ständer ansett med billigheten öfverensstämmande, att en nedsättning af hammarskallen utaf denna anledning varder mcdgifven; hvarvid dock ej heller undgått Rikets Ständers uppmärksamhet att, ehuru de särskilda privilegier och förmåner, hvarmed jernlillverkningen sedan äldre lider varit omhägnad, blifvit, tid efter annan till väsentlig del upphäfva, samt E. K. M:t, i anledning af Rikets Sliinders vid 1840—1841 och 1844—1845 årens Riksdagar gjorda underdåniga framställningar, åsyftande jernhandteringens befrämjande medelst en mera utsträckt frihet i yrkets bedrifvande, genom Dess Nådiga Förordning den 27 April 1846 meddelat förnyade och med nyssnämnda åsigt närmare öfverensstämmande stadganden angående stångjerns-smidel och den gröfre jernförädlingen, så förefinnas likväl ännu i delta hänseende åtskilliga inskränkningar och förhud, hvilka, om ock ländande till fördel för vissa producenter, dock torde på denna näring i dess helhet utöfva ett menligt inflytande; af hvilka stadganden isynnerhet det, som uti 2 § af högstberörda Nådiga Förordning finnes meddeladt derom, att ny stångjernshärd eller annan verkstad för tackjerns nedsmältning och beredande till smidbart jern, eller för stål - Expeditions- UIsko t. tels Förslag till underd.
Skri/velse N:o 7 'I. 151 beredning eller annan jernfiirädling, icke får i andra orter lin de egentliga taekjernsbergslagerna, utan särskild undersökning oell E. K. M:ls Nådiga pröfning anläggas pä mindre afstånd än 2 mil från förut privilegieradt jernverk eller så kalladt ädlare verk, synes medföra en alltför stor inskränkning i den frihet, sorn bör tillkomma hvarje industriidkare, hvadan upphäfvandet af delta stadgande vore företrädesvis önskligt och behöfligt; och då det med allt skäl bör kunna ifrågasättas, alt de privilegierade bruks idkarnc, på samma gång sorn en lindring i utskvlder dem beredes, äfven å sin sida afstå från någon del af sina särskilda rättigheter och förmåner, få Rikets Ständer, på grund af hvad nu blifvit anförd t, i underdånighet förklara sig icke hafva funnit skäl all till E. K. M:ls Nådiga framställning om hammarskattens upphörande lemna bifall i vidsträcktare män, än att Rikets Ständer velat, för sin del, medgifva, att hammarskatten må från och med nästkommande år tillsvidare nedsättas lill hälften af det belopp, hvarmed densamma hittills utgått, dock med förbehåll att ofvan anförda stadgande uti 2 §:n af högstberörda 1846 års Nådiga Förordning varder från samma tid till all kraft och verkan upphäfdt.
Vidkommande åter den af E. K. M:t, i sammanhang med frågan om hammarskattens upphörande, Nådigst gjorda framställning, att, vid hädanefter skeende bevillningstaxering för slångjerns-tillverkningeu, något minimi-belopp för uppskattning af behållna vinsten icke vidare borde, mera än för annan industri, fastställas, hafva Rikets
Ständer ansett lämpligt att denna del af ärendet framdeles till särskild pröfning företaga.
Jemte det ärende, hvarom Rikets Ständers beslut nu blifvit i underdånighet anmäldt, hafva Rikets Ständer till handläggning förehaft en, för den händelse att E. K. Mits Nådiga framställning om hammar-skattens upphörande icke skulle vinna Rikets Ständers bifall, hos Rikets Ständer gjord hemställan, alt nu gällande stadgande om minimi-afgift å hammarskatt måtte upphäfvas och denna skatt utan undantag få utgå enligt den derför i öfrigt föreskriliia allmänna grund : och som en, så vidt möjligt är, utsträckt frihet i afseende å jern-tillverkningens bedrifvande bör medgifvas hvarje dess idkare, samt åläggandet af en högre beskattning för den ringare tillverkningen synes destomindre öfverensstämma med billigheten, som denna beskattning, äfven då den utgår efter samma grunder, måste tyngre drabba den mindre betydliga produktionen, få Rikets Ständer hos E. K. M:t i underdånighet anhålla, att hvad uti Kongl. Kungörelsen den 27 April 1846, angående hammar-skattens utgörande, finnes stadgadt om viss årlig minimi-afgift i hammar-skatt måtte helt och hållet upphäfvas och denna afgift hädanefter äfven för stångjerns-härdar eller smält-verkstäder med ringare årlig tillverkning än 400 skeppund, lå utgå i mån af lillverknings-beloppet.
Stockholm den 9 Maj 1857. 152 Expeditions-Utskottets Förslag till anderd.
Skrifvelse N:o 72.
\:o Vi.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 9 Maj 1897.
Presle-Ståndct deri 9 — — Borgare-Slåndet den 9 — — Bonde-Ståndet den 9 — — Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, angående grunden Jor utgörandet af de till Bätsmans-indelningen i Blekinge län anslagne s. k. öfvers kolls- och reserv-räntor.
(Stats-Ulsk:s Ellide N:o 59.) S. A. K.
I fråga om utgörandet af de till Båtsmans-indelningen i Blekinge lån anslagne öfverskotts- och reserv-räntor, hvarom E. K. M:t täckts, medelst Nådig Proposition af den 20 nästlidne Mars, göra åtskilliga framställningar, har förekommit, att väl från äldre tider klagan förts öfver ruslnings-besvärets tyngd inom Blekinge, men alt denna klagan icke egentligen afsett antalet af de 1,500 båtsmän, hvilka, enligt Kongl. Brefvet den 1 Augusti 1683 och kontraktet den 27 April 1685, det åligger Blekinge län alt utrusta, helst länet för delta besvär åtnjuter frihet från jordeboks- och hemmantals ränta, utan hufvudsakligen åsyftat det olika och ojemna sätt, hvarpå rustningen utgöres.
Hemmanen hafva nemligen från början deltagit i båtsmanshållel i mån af deras grundräntor, men för öfrigt efter deras vid indelnings-tiden befunna beskaffenhet, så att bättre hemman rusta för lägre, men sämre hemman för högre ruslniugs-dalertal af hemmanens räntor, hvilket dalertal omvexlar emellan 16 och 21.
Då emellertid endast lör ett mindre antal hemman räntorna jemnt motsvara rustnings-dalertalen, hafva för de öfriga hemmanen så beskaffade liqvider inträffat, alt, der räntan öfverstigit rustnings-dalerlalel, hemmanet presterat båtsmän endast för detta dalertal, men kontant erlagt ränte-öfverskottet till uppbördsmannen, hvaremot, om räntan varit mindre än rustnings-dalertalet, hemmanet af uppbördsmannen bekommit eli, skillnaden emellan grundräntan och rustnings-dalertalet jemnt motsvarande tillskott.
Detta sätt att liqvidera öfverskotts- och lillskotts-räntorna fortfor intill sednare tider, utan annan förändring, än att räntorna efter 1776 års mynl-evalvation utgingo
Exp edil io n s - U is k olle ts Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 12. 153 ulgingo med Irenne daler på riksdaler!); men då kostnaden lör en båtsmans utrustning och underhåll vid indelningsliden uppgick till omkring 24 daler och räntan således från början nära motsvarade rustnings-kostnaden, hvarföre del ock var jordegaren likgiltigt, om han, i stället att betala öfverskotts-ränta, utgjorde denna ränta motsvarande effektiv rustning, har likväl sedermera, i följd af tid efter annan inträffade myntförsämringar, räntornas värde betydligt sjunkit och derigenom både större och tillika ganska ojemn tunga uppstått för de hemman, som måste bestrida den utöfver deras bestämda ruslnings-dalertal belöpande ruslniugs-koslnad, ulan annan ersättning, än det kontanta bidrag, sorn de lillskottsgifvande hemmanen erlade.
Sedan, i anledning häraf, vid flere Riksdagar framställningar egt rum så viii af Kongl.
Majit, som af Rikets Ständer, förordnade Kongl. Majit, uppå Rikets Ständers underdåniga anhållan, genom Nådigt Bref den 14 Juli 1835, att Öfverskotls-räntorna i Blekinge skulle, till riinte-tagarnes förmän, utgöras med förvandling eller ärlig markegång å de till båtsinans-rustningen eller 1685 års kontrakt hörande prestationer, dock först efter K) års förlopp, från 1834 års början räknadt, lill förekommande af en alltför våldsam rubbning i eganderälten, men att deremot öfVerskolls-ränlcgilVare, hvilka, hellre än att räntorna sålunda liqvidera, önskade i effektiv rustning deltaga med närbelägna rusthåll, som borde åtnjuta motsvarande rustnings-tillskotl, skulle cga ali derom göra ansökning, äfvensom egare af sådana ränlegifvande hemman, sorn vid skallläggniugs-tiden latt sig elter närvarande lörliållandcn för höga räntor åsätta, lå söka räntans nedsättning lill likhet med andra räntc-betplande hemman inom viss af Kongl. Maj is Befallningshafvande i liinet bestämd och kungjord lid; och till betäckande af den brist, som genom en sådan ränte-nedsällning skulle uppkomma för tillskotls-räntetagare af gamla båtsmansindelniiigeii, blelvo, jemte Kronans behållna indelnings-, öfverskolls- eller reserv-räntor, anvisade vakans-afgillerna lör de i Blekinge, vid den länd öfvergångne extra roleringsjemkning, tillkomna nya ordinarie rotar eller rusthåll, med föreskrift tillika, alt de häraf uppkomna anslag skulle lills vidare helt och hållet och i framliden, så vidt de erfordrades, disponeras och förräntas till understöd för Blekingska bålsmanshållct, samt derföre på jemväl stadgadt säll inom länet förvaltas.
Vidkommande åter de så kallade reserv-räntorna, hafva Rikets Ständer inhemta!, alt, vid indelnings-verkets uppgörande, de mindre räntor, sorn ulgingo af åtskilliga små lägenheter, såsom utjordar, ängar, fisken, holmar, qvarnar, o. s. v., och hvilka icke lämpade sig för indelning lill någon effektiv rustning, i följd deraf blifvit från bälsmans-indelningen uteslutne, men i stället, under namn af reserv-räntor, anslagna, i likhet med de så kallade öfverskotls-räntorna, till betäckande af den brist, som uppknmme för sådana indelta hemman, hvilkas grundränta understeg det för dem bestämda ruslnings-dalertal.
Dessa räntor fastställdes genom Kongl. Brefvet den 22 April 1696 för bela provinsen till ett sammanlagdi belopp af 500 daler 27 öre 3^ penningar, motsvarande 166 R:dr 45 sk. 6i rist.
Banko; men sedan, under den följande tiden, vid liera tillfällen särskilda beslut blifvit meddelade om förändrad disposition af en del af ifrågavarande räntor, utgöra de återstående reserv-räntorna för närvarande blott 47 R:dr 3 sk. 2 rist.
Uti en den 10 Januari 1851 alläten Nådig Proposition gaf E. K.
M:t llikels då församlade Ständer tillkänna, hurusom, då det vid 1834'—1835 års
Riksmöte beslutade förändrade siittet för öfverskolts-ränlornas utgörande med år 1844 trädde i verkställighet, tvekan uppstått, huruvida samma beslut borde tillämpas jemväl å de så kallade reserv-räntorna; och ehuru E. K.
M:t väl ansett skill förelinnas lill den slutsats, alt Konungs och Ständers gemensamma afsigt, varit, alt de nu ifrågavarande reserv-räntorna skulle med förvandling efter markegång utgå, helst den af båda Statsmakterna uttalade grundsats, dels att rustningsBih. lill H. St.
Fröt. 4856 & 4857. 40 Saini. 4 Afd. 20 154 Eccpedilions-Utskottets Förslag lill underd.
Skrifvelse N:o 12. besväret i provinsen skulle blifva lika för alla egare af jord och lägenheter af samma natur, och dels att indelningen borde till sina bufvudgrunder återföras, i annat fall förfelades, bade E. K. M:t likväl, enär något bestämdt förklarande angående sätte! för reserv-räntornas utgörande eller grunden, hvarefter de vid skeende förvandling borde beräknas, icke innefattades i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 29 December 1834, velat i della hänseende inhemta Rikets Ständers tanke, samt alltså föreslagit, det Rikets Ständer mätte förklara, att de till fyllnad för den gamla båtsmans-indelningen i Blekinge anslagna reserv-räntor skulle, i likhet med öfverskotts-ränlorna, utgöras med förvandling efter markegång å den verkliga ruslnings-koslnaden, äfvensom att vid en så beskaffad förvandling samma medel-beräkningsgrund för reserv-räntorna borde följas, som vid den nya båtsmans-indelningen blifvit antagen, eller 20 daler silfvermynt för hvarje båtsman; i sammanhang hvarmed E. K. M:t för Rikets Ständer tillkännagifva att E. K. M:l, som under dea 11 December 1845, med uppskjutande tills vidare af hufvudsaklig! beslut i målet, förordnat, att reserv-räntorna emellertid skulle utgå efter samma grund, som förut, sedermera vid ärendets slutliga pröfning den 5 Juni 1849 funnit skäligt föreskrifva, att den ifrågaställa förändringen med reserv-räntornas beräkning då genast borde försiggå och i mån deraf belöpande afgifter tills vidare de belalnings-skyldige påföras med laga efterräkning, men att, intill dess Rikets Ständer i ämnet beslutat och E. K.
Mit framdeles derom vidare i Nåder förordnade, samma afgifter icke skulle uttagas, utan räntornas belopp under tiden endast enligt dittills följd grund uppbäras. Hvad E. K. M:t sålunda föreslagit blef af Rikets Ständer hufvudsakligen bifallet, dock med den förändring, att reserv-räntornas utgörande efter markegång å rustnings-preslationerna icke borde vidtaga förr, än 10 år förflutit från år 1849, dä E. K. M:ts Nådiga beslut om den högre debiteringen meddelades; hvarjemte Rikets Ständer i underdånighet anhöllo, det behöriga undersökningar måtte varda kostnadsfritt för de skattskyldige anstälde, för utrönande dels huruvida de smärre lägenheter, från hvilka reserv-räntor utgå, kunde ulan förmedling utgöra de dem åsätta räntor efter den förhöjda beräkningen, hvarefter det borde ankomma på lägenheternas innehafvare alt, på grund af den verkställda undersökningen, i behörig ordning söka den förmedling, hvartill de dervid förekomna förhållanden kunde föranleda, och dels till vinnande af upplysning, huruvida några öfverskolts- och andra räntor, hvilka från början tillhört den gamla båtsmans-indelningen, sedermera på ett eller annat sätt densamma frångått, och nu mera äro anslagna till den nva indelningen, på det ali nödiga befunna rättelser i nämnde hänseende måtte varda i behörig ordning vidtagne.
Uti den vid innevarande riksmöte till Rikets Ständer i delta ämne afgifna Nådiga Proposition har E. K.
M:t i Nåder meddelat, att. då de af E. K. M:t med Rikets Ständer rörande öfverskolts-räntorna fattade beslut skulle sältas i verkställighet, E. K. Mits Befallningshalvande i länet framställt åtskilliga svårigheter i afseende på lillvägahringandet af den räntegifvarne under vissa förhållanden tillförsäkrade ränte-nedsätlning eller förmedling, äfvensom, sedan det förändrade sä tet för nämnde räntors liqviderande med år 1844 tagit sin början, hos räntegifvarne inom provinsen, der grundräntors förvandling efter markegång dittills ej egt rum, missnöje, yppats öfver de nya grunderna lör räntornas debitering, samt den derigenom mångdubblade och i samma mån lill nedsättning af hemmans-värdena verkande rustningsbördan, hvilken dessutom, i följd af det för olika rusthäll betydligt vexlande ruslnings-dalerlal, visat sig hårdare trycka det ena räntegifvande hemmanet, än del andra; och hade E. K.
M:t af åtskilliga räntegifvares så väl häröfver, sorn i fråga om hindren för yrkad förmedling af deras hemman, i underdånighet anfiirda klagomål föranlåtits att, under den 15 Mars 1853, i Nåder anbefalla Dess förbemälde Befallningshafvande, dels att inkomma nied underdånigt utlåtande och förslag, Expeditions-Utskottets
155 huru en större jemnhet i beräkningen af öfverskotls- och tillskotts-ränlorna, vid deras årliga förvandling efter inarkegångs-värdet, lämpligen skulle, till undanrödjande i möjligaste måtto af anledning till klagan i detta afseende, likasom till lättnad i debiteringen, kunna beredas, dels ock alt genom utfärdad kungörelse förelägga öfverskotts-räntegifvarne i länet att inom slutet af nyssnämnde år bos E. K. M:ls Befallningshafvande sig anmäla lill erhållande af den ränteförmedling, hvartill befogenhet kunde förefinnas.
I anledning häraf hade E. K. M:ls Befallningshafvande inkommit med åtskilliga framställningar i ämnet, öfver hvilka Förvaltningen af Sjö-ärendena och Kammar-kollegium fåll sig i underdånighet yttra ; men, vid öfvervägande af hvad sålunda förekommit, hade E. K. M:t funnit det af Dess Befallningshafvande föreslagna, ganska invecklade förfaringssätt för tillvägabringande af' ränte-nedsättning för öfverskotts-räntegifvandc hemman inom länet i nära nog enahanda mån, som användandet härvid af det i författningarne föreskrifna sätt för ränte-förmcdlingars åstadkommande, förete så betydande svårigheter i verkställigheten och blifva förenad med sådan tidsutdrägt och kostnad, jemte det ändamålet, undanrödjandet af ojemnheten vid räntornas utgörande, icke med någon säkerhet visade sig kunna derigenom ernås, alt E. K.
M:t destomera ansett betänkligt att samma förslag gilla, som det vore att förutse, det uppskattningen af hemmans-värdena, sedan den blifvit företagen, kornme att föranleda till en ganska stor mängd anmärkningar och långvariga tvister, samt att, om äfven en större jemnhet i rustnings-bördan skulle genom de uppgifna åtgärderna kunna öfverskotts-räntegifvare beredas, deras klagomål dock icke derföre skulle upphöra, emedan dessa i sjelfva verket grundade sig på den i följd af Kongl. Brefvet den 14 Juli 1835 öfverskotts-räntegifvarne ålagde mångdubblade beskattning och deraf vållade nedsättning i deras hemmans-värdeu.
Den rubbning i sekelgamla förhålla riden, hvilken i omförmälda målto för öfverskotts-räntegifvarne i Blekinge egt rum, hade E. K.
M:t ock ansett sä mycket hellre förtjena att behjertas, som, utom det alt hemmans-räntorna inom provinsen af ålder utan förvandling utgått efter kronovärdi, den sedan indelnings-verkets införande efter hand inträffade försämring i öfverskolts-räntornas värde hade lill orsak allmänna förhållanden, dem det icke berodde af öfverskotts-räntegifvarne att ändra eller förekomma.
I betraktande af allt detta har E. K. M:t alltså föreslagit Rikets Ständer att, jemte det tillskotts-räntelagarne i Blekinge fortfarande hibehöllos vid den, genom Kongl. Brefvet den 14 Juli 1835 dem tillerkända rättighet att tillskotts-ränlorna med förvandling efter årlig markegång utbekomma, öfverskotts-räntegifvarne i nämnde län måtte förunnas alt från och med det år, med hvilket nästa stats-reglering vidtager, åter utgöra öfverskotts-räntorna ulan förvandling efter samma grund, som intill år 1844 var gällande, nemligen med 16 sk.