Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— En kort sammanfattning af de önskningar, hvilka uti de tre ofvannämde länen uttalat sig i fråga om sträckningen af en jernväg från Sala i nordlig rigtning, gifver sålunda vid handen, att man i Westerås län företrädesvis lagt vigt på banliniens utläggning till Hedemora; att uti Stora Kopparbergs län åsigterna så vidt varit delade, att några ansett jernvägen böra framgå till Båtstad eller Forsshufvud vid
Dalelfven i Tuna socken, hvarifrån vattenkommunikation kunde erhållas till Siljan, sedan slussar blifvit byggde vid Grådafallen i Dalelfven inom Gagnefs socken, andra önskat en banlinie till Tunstad eller Insjön i Åls socken, hvarifrån
Dalelfven vore segelbar, och andra åter velat hafva denna jernväg framgående till Insjön efter förening med Gefle-Dala jernväg vid Korsnäs; hvaremot uti Gefleborgs län, under förutsättning, att den för staden Gefle och orten närmast deromkring fördelaktigaste jernväg i rak linie mellan Gefle och Upsala med hänseende till flere andra öfvervägande stora intressen icke borde af staten bekostas, enhälligt uttalats den önskan, att en jernväg från Sala måtte ledas till Storviks station å Gefle-Dala-banan.
Af denna redogörelse visar sig ock, att man uti Stora Kopparbergs län icke tänkt sig någon mera i öster gående sträckning för en från Sala norrut gående jernbana, än linien Sala-Korsnäs, i följd hvaraf äfven måste antagas, att hvarken linien Sala-Robertsholm eller linien Sala-Storvik kan anses motsvara
Dalarnes allmänna behof af en jernvägsförbindelse mellan Sala och Gefle-Dala-banan. — 71 Uti den af kommitterade redan lemnade redogörelse för den tidigare behandlingen af nu förevarande ämne är anmärkt, att redan år 1853 väcktes fråga om att, medelst anläggning af en enskild jernbana, underlätta den stora trafik, som öfver trakten af Sala af ålder dels gått ifrån norr till söder med bergslagens produkter, hvilka på denna väg sökt hamn vid Mälaren för vidare transport till Stockholm, dels i motsatt rigtning tillfört bergslagen och Dalarnes talrika befolkning deras behof, synnerligast af spannmål från Westmanlands och Uplands sädesrika slättbyggd, äfvensom att enskilde, för saken intresserade personer både i Westmand och Dalarne bekostat en noggrann undersökning rörande den lämpligaste rigtningen och den erforderliga anläggningskostnaden för en jernbana, dragen från Westerås förbi Sala åt Hedemora med öfvergång af Dalelfven vid Forsshufvud och vidare utsträckt till Brenäs udde vid Insjön.
En beräkning öfver trafiken visade, att med fordon fortskaffades årligen å denna linie icke mindre än 211000 skeppund eller 844000 centner gods, och persontrafiken å en jernbana lagd i denna rigtning antogs, med tillämpning af den Egidyska metoden, komma att lemna en årlig inkomst af 203,000 R:dr.
Banan, hvilken till Forsshufvud beräknades att kosta 6,391,500 R:dr, ansågs böra lemna en årlig bruttoinkomst af 604,000 R:dr, allt riksmynt, eller omkring 91 procent af anläggningskostnaden.
Det är äfven uppgifvet, att samtidigt härmed väcktes förslag om en jernväg emellan Gefle och Falun, och att Rikets Ständer, hos hvilka framställning gjordes om statens medverkan medelst beviljande af lån till begge de ifrågasatta jernvägsföretagens utförande, slutligen och på grund af omröstning i Förstärkt
Statsutskott gåfvo sistnämde förslag företräde.
Den jernvägslinie, hvilken då med så lifligt intresse omfattades både i Westmanland och i Dalarne var en bland dem, som, på sätt redan är uppgifvet, sedermera vid det allmänna jernvägssammanträdet i Falun den 3 Februari 1859 ansetts vara önskvärda, och i rigtningen mot sjön Runn öfverensstämmer den ock med den af kommitterade förordade linien Sala-Korsnäs.
Skillnaden består endast uti de båda liniernas vidare utsträckning sedan de närmat sig sjön Runn; -den förra linien går vester om nämde sjö, för att förena sig med Siljans vattensystem, då den senare deremot löper öster om samma sjö för att sammanbindas med GefleDala-banan.
För att kunna anställa en jemförelse mellan de tre olika linier, om hvilka jemforeinu egentligen är fråga, nämligen Sala-Korsnäs, Sala-Robertsholm och Sala-Stor-s® ™ellan o o o ^ o # liuicrn6 vik, måste man göra sig noga reda för den trafik, som i afseende på personer saiaellcr gods redan finnes eller längre tid tillbaka ägt rum.
Detta gäller, enligt ’ kommitterades åsigt, såsom en hufvudregel i fråga om hvilken kommunikationtertsholm som helst, den der har till ändamål att befordra den industriela rörelsens ut-°gt^i,®j[a" veckling i allmänhet, och i ännu högre grad med hänsyn till jernvägsanläggningar, hvilka måste förutsätta en sådan redan befintlig och af vidare utveckling mäktig rörelse, för att kunna återgälda de stora uppoffringar deras anläggning 72 kräfver.
Kormnitterade instämma i allo uti det af undersöknings-kommittéen i afseende härå äfgifna, här ofvan fullständigt intagna yttrande, att bristen på spannmål i det bergs- och skogsbrukande distriktet, jemte öfverflöd på denna oumbärliga vara söder om dess gränser, af ålder gifvit spannmålsrörelsen från Mälare-trakten sin rigtning från söder till norr, likasom bergsprodukterna sökt sig kortaste vägen från norr till söder, för att med minsta kostnad träffa de närmast belägna hamnarne vid Mälaren; och att samma rigtning från söder till norr äfven råder för handeln med import- och fabriksvaror, enär denna handel går från Stockholm öfver de norra Mälare-hamnarne till de öfre orterna, till dess den mötes af samma slags handelsrörelse från Gefle, å ena sidan, och från Göteborg öfver Örebro eller Wermland, å den andra.
— Detta är det allmänna, kända och erkända förhållandet, då man betraktar den väg rörelsen tagit från Stockholm och Mälare-hamnarne till och genom det inre af Dalarne, samt tvärtom.
Denna rörelsens gång har, som sagdt, varit sådan från urminnes tider, och den kan icke i någon väsendtligare grad ledas eller rubbas ur sitt gamla spår genom hvilka försök sorn helst att gifva den en annan rigtning.
Den statsekonomiska visdomen består icke uti konsten att uppfinna sådana nya vägar, eller afvägar; den måste taga förhållandena sådana de äro och derpå grunda tillämpningen af sina teorier.
De matematiska linierna kunna icke bestämma rörelsens gång; de äro utan betydenhet, om de uppdragas oberoende af verkligheten och de lärdomar, hon endast kan gifva.
Kommitterade hafva antagit, att denna den utom all jemförelse större rörelsens rigtning genom Westmanland och Dalarne från söder till norr, och tvärtom, är ett obestridligt förhållande.
Redan det dåliga skick, hvaruti den stora, i denna rigtning gående stråkvägen mellan Falun och Westerås till följd af de talrika varutransporterna befinnes, är i och för sig ett bevis, som måste vederlägga hvarje invändning mot sanningen af berörde påstående.
Skulle dock vidare bevis i det äfseendet erfordras, så finnes det uti ofvan åberopade, af länsstyrelsen i Falun afgifna yttrande, hvilket, i fråga om de inom provinsen mest begagnade transportlinier, här i korhet återgifvet innehåller, att vägen från Westerås genom Grytnäs, Hedemora, Stora Schedvi och Vika socknar till Falun, äfvensom vägen genom Grytnäs, Hedemora, Säters och Tuna socknar till Båtstad, landsvägen förbi Grådafallen, samt vidare vattenvägen på Dalelfven och sjön Siljan till Mora och Orsa socknar, höra till de främsta vägarne, och att på dem provinsens befolkning till större delen hämtar sitt behof af spannmål, specerier och manufakturvaror, samt afsänder en stor del af sina produkter af koppar, jern och hvarjehanda slöjdalster.
Betydenheten af nyssberörde i främsta rummet satta kommunikationslinie visar sig ock af det antal skjutshästar, hvilka, enligt vederbörandes uppgifter, under år 1855 utgått från de gästgifvaregårdar, som ligga i eller nära intill denna stora stråkväg.
Förhållandet härmed var då följande, fastän de egentliga varutransporterna, såsom bekant är, då som nu bestriddes af 73 forbönder med egna hästar, och således gästgifvarskjuts dertill blott undantagsvis kan anses hafva begagnats:
Linien Sala-Korsnäs.
Gästgifvaregårdens nani n.
Ar 1855 ut- gånget antal hästar.
Sala 1,772 Bråddbo (Bolandet) 1,160 Nötmarken (Viggarne) 1,963 Brunnbäck 2,877 Avesta *) 696 Grådö 3,053 Hedemora *) 971 Säter 1,018 Uppbo 2,730 Strand 2,420 Falun 2,791 En jemförelse emellan, å ena sidan, den trafik, hvilken redan finnes och af ålder funnits i nästan samma rigtning, som en jernbana från Sala till Korsnäs skulle komma att få, och, å andra sidan, den trafik, som kan vara att förvänta på de begge alternativ-linierna Sala-Robertsholm och Sala-Storvik, är icke möjlig vid det förhållande, att några allmänna vägar med lika stor utsträckning icke äro anlagde i de delar af Stora Kopparbergs och Gefleborgs län, som sistberörde två banlinier skulle komma att genomlöpa, ehuru visserligen Robertsholmslinien, hvilken till en del komme att genomgå en något mera odlad och folkrik trakt, i det afseendet har ett gifvet företräde framför Storvikslinien.
Denna omständighet torde i och för sig, om andra skäl saknades, kunna vara bestämmande vid valet emellan de tre särskilda linierna.
Utom de i allmänhet antydda stora fördelar, en jernväg emellan Sala och Korsnäs skulle medföra både för Westmanland och Dalarne, finnas ytterligare några grunder för bedömmande af denna bansträcknings företräde, hämtade från den sistnämda provinsens allmänna produktions- och konsumtionsförhållanden, betraktade hvart för sig eller i sitt sammanhang inbördes.
Att till sina hufvuddrag söka angifva dessa förhål ') Orsaken till det ringa utgångna hästantalet i Avesta och Hedemora torde linnas deri, att Brunnbäck ligger tätt intill Avesta och Grådö nära Hedemora, hvarföre de trafikerande, som ej behöfva stadna i dessa städer, resa förbi eller igenom dem.
10 74 landen, torde derföre till ämnets närmare utredning här vara på sin plats.
Uppgifterna derom äro till det mesta att återfinna uti länsstyrelsens i Falun mer än en gång redan åberopade sakrika yttrande.
Dalarnes
I fråga om spannmålsproduktionen visar sig, att endast Hedemora, Fol nanngs-kärna, Stora Schedvi, Vika, Kopparbergs, Aspeboda, Stora Tuna och Gustafs sock - nar kunna producera spannmål utöfver eget behof.
Inom Sundborns, Grytnäs, Säters och Husby socknar anses sädesproduktionen motsvara, men uti alla öfriga socknar mer eller mindre understiga det egna behofvet.
De betydligaste spannmålsuppköpen erfordras för Ofvan- och Nedan-Siljans samt Vester-Dalarnes och Vester-Bergslägens fögderier, hvartill orsaken finnes deruti, att den öfre delen af Dalarne är öfverbefolkad, och att den högst betydliga jefntillvérkningen uti sistnämde fögderi sysselsätter en större befolkning, än som motsvaras af sädesproduktionen.
Länets behof af spannmål uppköpes till största delen från Westmanland och Upland, hvarifrån den dels betingas till jernverken inom länet, oell dels föres til försäljning i städerna.
Från Helsingland köpes något spannmål för behofvet inom Ofvan- och Nedan-Siljans fögderier, och till Vester-Dalarnes fögderi betingas, synnerligast under missväxtår, mycket spannmål från Wermland samt till Och med från Westergötland; hvaremot sill, strömming, torr fisk och salt hämtas till största delen från Gefle.
Ortens behof af spannmål och andra förnödenhetsvaror uppköpas af konsumenterna sjelfva eller bekommas i utbyte mot andra varor. ■— Enligt en till kommitterade inkommen, af åtskillige handlande i Westerås undertecknad skriftlig uppsats skulle från nämde stad under vanliga förhållanden afsändas till bergslagen och Dalarne spannmål och mjöl till belopp af 50000 å 60000 tunnor årligen, hvaruti dock icke vore inberäknad den betydliga qvantitet spannmål, sorn en del allmoge och ägare af större landtbruk i Westmanland årligen försålde direkte på samma ort.
Tillförseln af spannmål till torget i Falun, hvarest öfre Dalarnes befolkning till stor del uppköper sitt behof, är äfven högst betydlig och fortgår nästan under hela året.
Utom de binäringar, med hvilka allmogen deltager uti bergverkens produktion, idkar den en mängd sådana, som en gammal och frivilligt iakttagen häfd fördelat emellan socknarne.
Den betydligaste biförtjensten inbringa de arbeten, för hvilka allmogen utvandrar från de socknar, der den icke har af kolning eller annat arbete åt bergverken full sysselsättning för den tid, som jordbruket hunnar ledig.
Antalet af den allmoge, som för olika arbeten och under olika tider utvandrar, isynnerhet från Oster-Dalarne, beror af den föregående årsväxten i orten samt de försörjningsmedel denna lemnar, och kan således icke med någon säkerhet beräknas.
Skogarne gifva anledning och ämnen till många särskilda binäringar, hvaribland tjärubränning.
Allmogen uti den öfre delen af Oster-Dalarne förfärdigar båtar och laggkärl m. m. till stort värde hvarje år.
Åled dessa tillverkningar far den årligen till de mera sädesalstrande provinserna och tillbyter 75 .sig spannmål, som Öster-Dal-allmogen äfven i goda år behöfver köpa.
Ett qvarnstensbrott i Malungs socken samt kalkstensbrotten i Rättviks och Ore socknar bereda en del af deras befolkning penningeförtjenster både inom och utom orten; likaså hafva Orsa socknemän betydlig inkomst, stundom uppgående till omkring 20,000 R:dr, genom brytning och försäljning af slipstenar.
Inom Hedemora socken förfärdigas plogar, harfvar och liar med flere svartsmiden, som afsättas både norn och utom provinsen.
Allmogen i Folkärna, Grytnäs, Hedemora, Schedvi, Gustafs och Svärdsjö m. fl. socknar bereder sig en ansenlig inkomst genom forsling af köpmannagods från Gefle och AVesterås samt af länets produkter dit. kran Malungs och Lima socknar afgå betydliga qvantiteter af timmer till flera bolag i Wermland, dit de flottas på bifloder till Klarelfven.
Från sistnämde tvenne och några andra socknar i Yester-Dalarne samt ett par socknar i OsterDalarne afsättes mycket timmer både till Falu bergslag för Falu grufvas behof och till Korsnäs bolag, hvilket vid sjön Runns strand vid Korsnäs anlagt ett större ångsågverk.
Inom Oster-Dalarne äro skogstillgångar obegagnade, emedan flottningen å Oster-Dalelfven och Siljan är förenad med större kostnad, än priset på varan anses kunna medgifva; men utan tvifvel kommer inom en ej aflägsen framtid liflig trävarurörelse att derstädes utveckla sig, helst vattendrag ej saknas, från hvilka timmer kan flottas till Oster-Dalelfven samt den del af Siljan, som inom orten vanligen kallas Orsasjön.
Af malm från Falu grufva tillverkas årligen omkring 4000 skeppund koppar, som förädlas till någon del vid Korsnäs, men för öfrigt vid Avesta, hvarifrån den transporteras till Westerås och vidare till Stockholm, der den försäljes.
Koppar tillverkas i öfrigt på åtskilliga andra ställen till ett sammanräknadt belopp af ungefär 650 skeppund årligen och försäljes likaledes i Stockholm.
Jernbruk och masugnar finnas i nästan alla socknar inom länet.
Tillverkningarne vid de fleste af dessa verk fördes före Gefle-Dala jernvägs fullbordan till Stockholm.
Alaina för masugnarne hämtas till största delen från grufvor inom länet och till någon del från Norbergs grufvor i Westmanland.
Kol erhålles från närbelägna skogar inom provinsen och till en icke obetydlig del från Gestrikland.
Utom silfververket i Falun finnas inom provinsen ett nickelverk, åtskilliga rödfärgsverk samt porfyrverket i Elfdalen och viktriolverket i Falun.
Särskildt förtjenar att omnämnas
Grycksbo pappersbruk i Kopparbergs socken, hvarest årliga tillverkningen uppskattas till ett värde af 120,000 ä 150,000 R:dr r:mt.
Till besvarande af frågan om de anledningar, som förefinnas till någon större utveckling af industrien uti provinsen genom i en eller annan rigtning lättade kommunikationer, anföres, att inom hela den öfre delen af länet finnas stora skogar, som endast till en mindre del blifvit begagnade för export af trävaror.
Genom upprensning af Dalelfven och denna elfs många bifloder skulle åt dessa orters invånare beredas tillfälle till afsättning af virke, som, efter flottning på 76
Dalelfven till Torsång, kunde vidare flottas öfver sjön Runn till Korsnäs och derifrån transporteras på jernvägen till Gefle.
Likaledes finnes inom samma orter god tillgång på vattenfall, der jernverk kunde anläggas, hvilket för närvarande icke låter sig göras med fördel, emedan transporten af malm, dels landväg oell dels sjöväg, med flere omlastningar, blifver för kostsam, samt, af samma anledning, transporten af den tillverkade varan måste blifva för dyr.
De inom dessa orter redan befintliga jernverk anses gifva sina ägare ringa inkomst.
Med sä - kerhet kan antagas, att efter lättade kommunikationer emellan nämde orter, a ena, samt Norbergs och Grängesbergs gruffält, å andra sidan, bergsbruksrörelsen å ifrågavarande orter koinme att hastigt uppblomstra.
Detta mål skulle måhända till någon del vinnas genom Gefle-Dala jernvägs utsträckning till Insjön.
De varor, som genom Dalarnes binäringar frambringas, äro till en del svåra att transportera, och det är derföre utom allt tvifvel, att tillverkningen af dessa varor skulle genom lättade kommunikationer betydligen ökas, och måhända äfven nya fabrikater, till hvilka orten erbjuder råämnen, såsom pottaska, harts m. m., uppstå.
Af årliga marknader är den, som under Februari månad hålles i Hedemora, den förnämsta.
Der försäljas och köpas betydliga qvantiteter af varor från Norrland, såsom lin, väfnader, smör, fågel, renstekar m. m., äfvensom specerier och manufakturvaror från Stockholm och Gefle med flere orter.
Handeln i städerna afser allenast ortens eget behof.
Sill, strömming, torr fisk och bomullsgarn hämtas till det mesta från Gefle, men öfriga handelsvaror från Stockholm.
Den nu lemnade korta teckningen af Dalarnes näringslif visar detta landskaps både tillgångar och behof.
De förra, jemförda med de senare, äro folden större befolkningen obetydliga; men denna befolknings lifskraft och härdighet äro mäktiga att bryta de många svårigheter, en i allmänhet karg natur förorsakar.
Att denna provins bär inom sig frön till en mångsidig och storartad utveckling, lider icke något tvifvel, och första villkoret för en sådan utveckling är, der som annorstädes, underlättade kommunikationer.
Något är visserligen i detta afseende gjordt, men vida mer återstår att göra.
Till de skäl, kommitterade redan anfört för att visa hvad
Dalarne i detta afseende behöfver, skola ytterligare några anföras; men, innan kommitterade öfvergå till en jemförelse af de anspråk denna landsort och öfriga provinser, hvilkas fördelar af frågan beröras, kunna mot hvarandra äga, återstår att taga i betraktande, i hvilken större eller mindre mån Gefle-Dala jernväg utöfvat inflytande på rörelsens gång och öfriga näringsförhållanden i Dalarne.
O O Hvad handeln med import- och fabriksvaror beträffar, har, efter nämde jernvägs öppnande, denna handel erhållit den inskränkning, att gränsen emellan de mötande handelsterritorierna kan sägas hafva ordnat sig efter en geografisk parallel, dragen öfver Säter.
På den ifrån norr gående jerntransporten har samma bana haft den inverkan, att, af de, enligt lemnad uppgift till undersöknings - 77 kommittéen, till Westerås i medeltal årligen på landväg fortskaffade 72,000 skeppund bergseffekter, hafva tillverkningarne från de nordligast belägna eller egentliga Dal-bruken till belopp af 8000 ä 10000 skeppund sökt transport å GefleDala jernväg.
Spannmålshandeln åter fortgår ännu uti samma utsträckning från Westmanlands och Uplands sädesbygder till bergslagen och Dalarne, och endast fran Westerås afsändas, såsom redan är anfördt, 50000 a 60000 tunnor årligen till nämde provins.
Detta förhållande ådagalägger, att tillförseln af spannmål för Dalarnes behof på nämde jernväg måste vara mindre betydlig; och att detta behof icke ens kan på den vägen erhållas, följer till någon del af denna jernvägs läge, men har sin egentliga förklaring deruti, att, då Sverge numera van ligen exporterar spannmål, priset å denna vara alltid står högst på sjelfva exportplatserne, det vill i förevarande fäll säga Stockholm och Gefle, uti hvilken senare stad detta pris nästan utan undantag är och måste vara högre, än i hufvudstaden.
Om derföre spannmålshandeln skall ifrån dessa exportplatser kunna taga sin rigtning inåt landet, måste varan tryckas på en gång af det högre priset och transportkostnaden.
Dessutom bör i betraktande tagas, att den inhemska spannmålen icke förr än sjöfarten, synnerligast på Gefle, i det närmaste upphört mera allmänt kommer i marknaden, hvaraf följer, att den spannmål, som Gefle, för att vinna billigaste priset, måste sjöledes hämta ifrån sydligare belägna orter, icke kan i behöfliga qvantiteter redan på hösten dit framkomma.
Endast för det numera, lyckligtvis under en längre följd af år ovanliga förhållande, att någon större import af spannmål från utlandet erfordras, låter det tänka sig, att priset å den spannmål, som från Gefle korinne att afsättas på Dalarne, skulle kunna täfla med eller möjligen understiga priset å den spannmål, som ifrån de inhemska sädesproducerande orterna inom Mälaredalen kunde på landväg provinsen tillföras.
Ett sådant undantagsförhållande ägde äfven till någon del rum förlidet år, då omkring 16,000 tunnor spannmål transporterades från Gefle till Dalarne.
Häraf synes tydligt, att Kopparbergs län, som utan undantag, ehuru mer och mindre, årligen behöfver tillförsel af spannmål, och, till följd af sitt nordliga läge, oftare än andra söder derom belägna provinser är underkastadt missväxt, framför allt har behof af en lättad kommunikation med dessa provinser, så att Dalarnes talrika och idoga befolkning måtte för billigaste pris få sina behof af spannmål fyllda; och det är sålunda gifvet, att man inom denna provins måste anse af största vigt, att en söderifrån öfver Sala anlagd jernbana erhåller den rigtning, som bäst förmår befrämja detta angelägna syftemål.
Kommitterade hafva ock redan uttalat den åsigt, att man, i fråga om jernvägsanläggningar, i främsta rummet bör fästa afseende på tillfredsställandet af de större och vigtigare intressen, hvilka sedan längre tid tillbaka förefunnits, samt icke på sådana af mindre vigt, hvilka först kunna vinna någon betydelse genom just det eller de hjelpmedel, som kunna kraftigt tjena de förra; och i förevarande fäll gäller det, såsom redan är anmärkt, att underlätta en trafik, hvilken visat sig 78 De Norrländska provinsernas intressen. vara både af så stor betydelse och sedan långliga tider tillbaka så utbildad, sorn den hvarom fråga är.
Den af undersöknings-kommittéen förordade linien Sala Robertsholm går redan på ett afstånd från Sala af vid pass 2§ mil utur den. uråldriga trafikens stora strömfåra, för att på kortaste väg förena sig med Gefle
Dala-banan, och denna afvikelse skulle göra samma förbindelse endast omkring . . , ...
® U fjerdingsväg kortare, än den af kommitterade föreslagna linien till Korsnäs; hvaremot trafiken från söder till Falun skulle på Robertsholmslinien få en omväg af icke mindre än 2} mil, och för den trafik uppåt Dalarne, som hittills lemuat Falun öster 0111 sig, blefve, i följd af det ännu större afståndet, denna linie af föga eller intet gagn.
Att den af minoriteten bland kommitterade, i öfverensstämmelse med det af Chefen för statens jernvägsbygguader afgifna första förslaget, antagna linien Sala-Storvik ännu mindre kan tillfredsställa
Dalarnes be - hof, är redan sagdt och i öfrigt uppenbart af denna linies mera ostliga rigtniug i förening med den omständigheten, att samma linie till nästan hela sin utsträckning skulle komma att genomgå en ofruktbar och oländig trakt; men då merberörde linie icke, så vidt de kommitterade tillhandakomne handlingar i ämnet föranleda, är vorden undersökt, kunna de relativa afstånden emellan denna och de andra ifrågasatte banlinierna icke ens approximativt uppgifvas.
Att det rum, linien Sala-Storvik skulle lemna emellan sig och den stora Dala-trafiken, måste blifva ganska betydligt, är emellertid gifvet: och då det hufvudsakligaste, 0111 icke enda skälet för rigtningen såväl af denna linie, som af Robertsholmslinien, uppgifvits vara de Norrländska provinsernas intressen, återstår att utreda, olli dessa intressen äro af den vigt, att de, med uppoffring af Dalarnes, böra tillgodoses, och, vidare, örn samma intressen i sjelfva verket kunna tillfredsställas genom någondera liniens antagande.