Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nej, men det brukar man kunna veta.
drig veta.
Klokt folk påstår att sådant kan man al-
hvem som är fadren till ett barn?
Nej, det påstås!
Det var märkvärdigt!
Kan man inte veta
sådana rättigheter öfver hennes barn?
Hur kan fadren då ha
skyldigheterna, eller ålägges skyldigheterna.
Och i äktenskapet fins ju inga tvifvel om faderskapet.
Han har det endast i det fall han åtager sig
FADREN. LAURA.
Fins det inga tvifvel?
Nej, jag hoppas det!
Nå, i de fall hustrun varit otrogen?
Något sådant fall föreligger inte här!
Har RYTTMÄSTARN.
du något vidare att fråga om!
vara god underrätta mig när doktorn kommer.
(Stänger chiffonieren och reser sig.)
Det skall ske!
Då går jag upp på mitt rum, och du kan
RYTTMÄSTARN (går genom tapetdörren till höger).
oartig mot honom.
Så fort han kommer, för jag vill inte vara
Jag förstår!
FEMTE SCENEN. LAURA (ensam; betraktar sedlarne hon håller i handen.) SVÄRMODRENS RÖST (inifrån).
Ar mitt té färdigt?
SVÄRMODRENS RÖST.
LAURA (i dörren till våningen).
Det ska strax komma!
LAURA (går mot utgångsdörren i fonden, då Kalfaktorn öppnar och anmäler: ­ Doktor Östermark.) DOKTORN.
Välkommen herr doktor!
Hjertligt välkomLAURA (går emot och räcker honom handen).
men till oss.
Ryttmästarn är ute, men han kommer strax igen.
men jag har redan varit ute på besök.
Jag ber om ursäkt att jag kommer så sent,
Var så god! -- Jag tackar min fru.
fället, men jag hoppas Ni skall trifvas ändå, och
Ja det är rätt sjukligt här på orten för till-
för oss, som sitta i ensamheten på landet, är det
af stor vigt att finna en läkare som intresserar sig
för sina klienter; och om Er, doktor, har jag hört
så mycket godt, att jag hoppas det bästa förhållande skall råda oss emellan.
å andra sidan för Er skull att mina besök icke milj är ju i alllmänhet frisk och...
Ni är alltför nådig min fru, men jag hoppas
skola bli alltför ofta af behofvet påkallade.
Er fa-
icke haft, men det är ändå icke allt som det bör vara.
Ja några akuta sjukdomar ha vi dess bättre
önska det.
Det är gunås icke så bra, som vi skulle
Ni skrämmer mig!
tvingas af heder och samvete att fördölja för hela verlden...
Det fins förhållanden i en familj, som man
Utom för läkaren.
Det är derför min smärtsamma pligt att från LAURA.
första ögonblicket säga Er hela sanningen.
FÖRSTA AKTEN. DOKTORN.
haft den äran bli förestäld för ryttmästarn?
Kan vi inte uppskjuta detta samtal tills jag
Ni måste höra mig först innan Ni ser
Det handlar sålunda om honom?
Om honom, min stackars älskade man.
DOKTORN. LAURA.
Er olycka, tro mig!
Ni gör mig orolig min fru, och jag deltar i
LAURA (tar upp näsduken).
nu får Ni döma sjelf sedan.
Min man är själssjuk.
Nu vet Ni allt, och
ryttmästarens förträffliga afhandlingar i mineralogi
Hvad säger Ni!
Jag har med beundran läst
och jag har alltid funnit en klar och stark intelligens.
Det gläder mig om vi alla hans LAURA.
anhöriga skulle ha misstagit oss.
stördt på andra områden.
Men nu kan det inträffa att hans själslif är
emellanåt de mest bizarra idéer, som han ju såsom lärd kunde få ha för sig, om de icke inverkade störande på hela hans familjs bestånd.
Så till
Det är det vi frukta också!
Ser ni, han har
exempel har han en vurm att köpa allt möjligt.
Det är betänkligt; men hvad köper han?
Hela kistor med böcker, som han aldrig läser.
Nå, att en lärd köper böcker är ännu icke DOKTORN.
så farligt.
Ni tror inte hvad jag säger?
hvad Ni säger.
Jo, min fru, jag är öfvertygad att Ni tror
Men är detta rimligt att en menniska kan i ett mikroskop se hvad som händer på en annan planet?
Säger han att han kan det?
Ja det säger han.
I ett mikroskop?
I ett mikroskop!
Detta är betänkligt, om det är så!
mig, herr doktor, och jag sitter här och inviger Er i familjens hemlighet...
Om det är så!
Ni har då intet förtroende till
men jag måste som läkare undersöka, pröfva innan jag dömer.
Har ryttmästarn visat några symptomer till nyckfullhet i lynnet, ostadighet i viljan?
Se så, min fru, ert förtroende hedrar mig,
år och han har ännu aldrig fattat ett beslut, utan att öfverge det.
Om han har det?
Vi ha varit gifta i tjugo
Är han halsstarrig?
han fått råda, släpper han af alltsammans och ber mig besluta.
Han skall alltid ha sin vilja igenom, men när
vation.
Det är viljan, ser Ni, min fru, som är sjä-
Detta är betänkligt och fordrar stark obser-
lens ryggrad; blir den sårad, så faller själen sönder.
hans önskningar till mötes under dessa långa pröfvoår.
Åh, om Ni visste kvilket lif jag genomkämpat vid hans sida, om Ni visste! DOKTORN.
Och Gud skall veta att jag fått lära mig gå
lofvar
Er att se till hvad som kan göras.
Min fru, Er olycka rör mig djupt, och jag
beklagar
Er af hela mitt hjerta och ber
Er lita på mig oinskränkt.
Men efter hvad jag hört, skall jag be Er om en sak.
Undvik att väcka några
tankar med starkt intryck hos den sjuke, ty i en manier eller fixa idéer.
Förstår Ni?
mjuk hjerna utvecklas de hastigt och bli lätt mono-
Alltså undvika att väcka hans misstänksamhet!
som helst, just derför att han är mottaglig för allt.
Då förstår jag!
Ja! -- Ja!
Alldeles så!
Ty en sjuk kan man inbilla hvad
LAURA..
(Det ringer inifrån våningen).
ögonblick...
Se der är Adolf...
Förlåt, min mor har något att säga mig.
SJETTE SCENEN. DOKTORN. RYTTMÄSTARN. (Från tapetdörren).
välkommen till oss!
Ah, Ni är redan här, herr doktor!
Hjertligt
mig att göra en så berömd vetenskapsmans bekantskap.
Herr ryttmästarn!
Det är högst angenämt för
inte några djupare forskningar, men jag tror mig ändå vara en upptäckt på spåren.
Ser Ni jag har underkastat meteorstenar spekRYTTMÄSTARN.
Åh, jag ber.
Min tjenstgöring tillåter mig
tralanalys och jag har funnit kol, spår af organiskt lif!
Hvad säger Ni om det?
Kan Ni se det i mikroskopet?
Nej i spektroskopet för tusan!
Spektroskopet!
Nå då kan Ni snart säga oss hvad som händer på Jupiter!
Inte hvad som händer, utan hvad som händt.
RYTTMÄSTARN. DOKTORN.
Bara den välsignade bokhandlaren i Paris skickade mig böckerna, men jag tror att alla verldens bokhandlare ha sammansvurit sig.
Tänk Er att på
två månar har inte en enda svarat på reqvisitioner, bref eller ovettiga telegram!
Jag blir galen af det här, och jag kan inte begripa hur det hänger ihop!
FADREN. DOKTORN.
ta saken så häftigt.
Åh, det är väl vanligt slarf, och Ni ska inte
handling färdig i tid, och jag vet att man i Berlin arbetar med samma sak.
Men det var nu inte det vi skulle tala om!
Det var om Er.
Vill Ni bo Ni bo på gamla bostället?
Alldeles som Ni vill.
Nej som Ni vill!
Säg nu!
Nå, men för fanken, jag kan inte få min af-
här, så ha vi en liten våning i flygeln, eller vill
Det får ryttmästarn bestämma!
ska säga hur Ni vill.
Jag vill ingenting.
Nej jag bestämmer ingenting.
Det är Ni som
Nej, men jag kan inte bestämma...
I Jesu namn svara då, herre, hur Ni vill RYTTMÄSTARN.
ha det.
Jag har ingen vilja i det här fallet,
ingen mening, ingen önskan!
Är Ni en sådan mes, att Ni inte vet hvad Ni vill!
Svara, eller jag blir ond!
Efter det beror på mig så bor jag här!
mig, doktor, men det fins ingenting som plågar är likgiltigt.
(Ringer.)
Tack ska Ni ha! -- Åh! -- Ursäkta
mig så som att höra menniskor säga att någonting
AMMAN (in).
vet du om flygeln är i ordning åt doktorn?
AMMAN.
Jaså det är du Margret.
Hör du min vän,
Ja, herr ryttmästarn, det är den!
kan vara trött.
Farväl och välkommen igen; vi ses i morgon hoppas jag.
Då ska jag inte uppehålla doktorn, som
God afton, herr ryttmästare!
i förhållandena något, så att ni vet ungefär huru landet ligger.
Och jag förmodar att min hustru satt Er in
ett och annat, som kan vara nödigt för en oinvigd att veta.
God afton, herr ryttmästare.
Er förträffliga fru har gifvit mig vinkar om
SJUNDE SCENEN. RYTTMÄSTAREN.
Hvad vill du min vän!
Är det något?
Hör nu herr Adolf lilla.
jag kan höra på, utan att få spasmer.
Ja gamla Margret.
Tala du, som är den enda
gå halfva vägen och komma omsams med frun om den här historien med barnet.
Tänk ändå på en mor...
Hör nu herr Adolf, skulle han inte kunna
Tänk på en far, Margret!
Så, så, så!
En far har annat än sitt barn, AMMAN.
men en mor har bara sitt barn.
men jag har tre, och hennes börda bär jag.
Tror du icke jag skulle ha haft en annan ställning i och hennes barn.
Just så min gumma.
Hon har bara en börda,
lifvet än en gammal knekts om jag icke haft henne
Ja, det var inte det jag ville säga.
RYMTTÄSTARN.
till att ha orätt.
Nej det tror jag nog, för du ville ha mig
Tror inte herr Adolf att jag vill honom väl?
hvad som är mitt väl.
Ser du det är inte nog för mig att ha gifvit barnet lif, jag vill också ge det min själ.
Jo kära vän, jag tror det, men du vet inte
tycker jag att man skulle kunna komma öfverens.
Ja se det der förstår jag inte.
Men ändå
Du är inte min vän Margret!
att jag kan glömma att han var mitt barn, då han var liten.
Ah gud så herr Adolf säger.
Tror han
som en mor för mig, du har gifvit mig medhåll hittills, när jag hade alla mot mig, men nu när det gäller, nu sviker du mig och går öfver till fienden.
Nå kära du, har jag glömt det?
Du har varit
Fienden!
i huset, du som har sett allt, från början till slut.
Ja, fienden!
Du vet nog du hur det är här
FADREN. AMMAN.
menniskor pina lifvet ur hvarann; två menskor som eljes äro så goda och vilja alla andra väl.
Aldrig är frun så mot mig eller andra...
Jag har nog sett!
Men min gud, ska då två
jag dig Margret, om du nu öfverger mig, så gör du synd.
För nu spinnes här omkring mig, och den der doktorn är inte min vän!
Bara mot mig, jag vet det.
Men nu säger
men ser han, det är derför att han inte har den sanna tron, ja se så är det.
Ack herr Adolf tror alla menniskor om ondt,
rigtiga tron.
Du är lycklig du!
Men du och baptisterna ha funnit den enda
Böj han sitt hjerta och han skall se att gud skall göra honom lycklig i kärleken till nästan.
Ja inte är jag så olycklig som han, herr Adolf!
och kärleken, blir din röst så hård och dina ögon så hatfulla.
Nej, Margret, du har bestämdt inte den sanna tron.
Det är märkvärdigt, att bara du talar om gud
räcker ändå inte långt när det gäller.
Ja, var stolt han och hård på sin lärdom, den
vet jag att lärdom inte hjelper på sådana djur som Ni!
Så högmodigt du talar, ödmjuka hjerta.
hon håller ändock mest af sin stora, stora gosse, och han kommer nog igen, som det snälla barnet, när det blir urväder.
Han skulle skämmas!
Men gamla Margret
ingen som vill mig väl, mer än du.
Hjelp mig,
Margret!
Förlåt mig, men tro mig, här fins
för jag känner att här kommer att hända något.
Jag vet inte hvad det är, men det är inte rigtigt, Hvad är det!
Hvem är det som skriker! det som nu tilldrar sig.
(Skrik inifrån våningen.)
ÅTTONDE SCENEN. DE FÖRBE, BERTHA.
[In från våningen.]
Pappa, pappa, hjelp mig!
Hvad är det mitt älskade barn!
Jag tror hon vill göra mig illa!
RYTTMÄSTARN. BERTHA.
Hvem vill göra dig illa?
FADREN. BERTHA.
rade henne!
Mormor!
Men det var mitt fel, för jag nar-
jag ber dig!
Ja, men du får inte säga något!
Hör du det,
Nå, men säg då hvad det är!
(Amman går.)
lampan, och. så sätter hon mig vid bordet med en penna i hand öfver ett papper.
Och så säger hon att andarne ska skrifva.
Hon brukar, om qvällarne, skrufva ner
för mig!
Hvad för slag!
Och det har du inte talat om
Förlåt mig, men jag tordes inte, för mormor säger att andarne hämnas om man talar om.
Och så skrifver pennan, men jag vet inte om det är inte alls.
Och när jag blir trött så kommer det jag.
Och ibland går det bra, men ibland kan det inte, men då måste det komma ändå.
Och i qväll, så tror jag att jag skref bra, men så sa mormor och då blef hon så förfärligt ond.
Tror du att det fins andar? att det var ur Stagnelius, och att jag narrat henne;
FÖRSTA AKTEN. BERTHA.
Men jag vet att det inte fins!
och att pappa har mycket värre saker som kan se till andra planeter.
Men mormor säger att pappa inte förstår det
hon mer?
Säger hon det!
Hvad säger
Hon säger att du inte kan trolla!
meteorstenar äro!
Ja, stenar som nedfalla från
Det har jag icke heller sagt.
Du vet hvad
andra himlakroppar.
Dem kan jag undersöka och Det är allt hvad jag kan se.
säga om de innehålla samma ämnen som vår jord.
kan se, men du inte kan se.
Men mormor säger att det fins saker, som hon
Ser du, det ljuger hon!
Inte ljuger mormor!
Då ljuger mamma också!
Om du säger att mamma ljuger, så tror jag BERTHA.
aldrig mer på dig!
mig, när jag säger dig, att ditt bästa, din framtid fordrar att du lemnar detta hem!
Vill du komma till stan och lära något nyttigt!
Jag har inte sagt det, och derför ska du tro
härifrån, hvart som helst!
Bara jag får se dig
Ack ja, hvad jag vill komma till stan, ut
ibland, ofta.
Åh derinne är alltid så tungt, så
hemskt som om det vore en vinternatt, men när du kommer, far, så är det som när man tar ut innanfönstren en vårmorgon!
Mitt älskade barn!
Mitt kära barn!
Men, pappa, du skall vara snäll mot mamma, BERTHA.
hör du det; hon gråter så ofta!
Hm! -- Du vill således till stan?
Ja! ja!
Men om mamma inte vill det?
Men det måste hon vilja!
Men om hon inte vill det?
ska det, hon ska det!
Ja, då vet jag inte har det ska gå!
Men hon
Vill du be henne?
Du ska be henne så vackert, för mig bryr BERTHA.
hon sig inte om!
och hon inte vill det, hur ska vi göra då?
-- Nå, om du vill det och jag vill det,
kan Ni inte båda...
Ack, då blir det så krångligt igen!
NIONDE SCENEN. DE FÖRRA.
höra hennes egen mening, då frågan om hennes öde skall afgöras.
Jaså, Bertha är der!
Då kanske vi kan få
mening om huru en ung flickas lif kommer att
Barnet kan väl knappt ha någon grundad
gestalta sig, hvilket vi deremot lättare kunna ungefär beräkna, då vi sett ett stort antal unga flickors lif utveckla sig.
ju Berthas få ge utslaget.
Men efter som vi äro af olika mening, kan
heter, hvarken qvinnor eller barn.
Bertha, lemna oss.
(Bertha går ut).
Jag låter ingen inkräkta på mina rättig-
trodde det skulle bli till min fördel.
Du fruktade hennes uttalande, emedan du
jag vet också, att du eger makt ändra hennes vilja efter behag.
Jag vet, att hon sjelf vill ifrån hemmet, men
Åh, är jag så mägtig!
din vilja, men det får alltid den som icke skyr ling och hur fick du hit den nya?
Ja, hur fick jag det?
Ja, du har en satanisk magt att få igenom
medlen.
Hur fick du till exempel bort doktor Nor-
lät din bror skaffa röster åt den här.
Du skymfade den förre, så att han gick, och
lagligt.
Ska Bertha resa nu?
Nå, det var ju mycket enkelt och fullkomligt
Ja, om fjorton dagar skall hon resa.
Är det ditt beslut?
Har du talat vid Bertha om det?
Då får jag väl lof att söka hindra det!
Det kan du inte!
Tror du att en mor släpper ut sitt barn LAURA.
bland dåliga menniskor att lära sig, det allt hvad gå föraktad af sin dotter hela sitt lif.
modren inplantat är dumheter, så att hon sedan får
inbilska qvinnor lära dottren att fadren var en charlatan?
Tror du att en far vill tillåta okunniga och
Det skulle nu betyda mindre med fadren.
Derför att modren är närmare till barnet, seLAURA.
dan man upptäckt att ingen egentligen kan veta hvem som är ett barns fader.
Hvad har det för tillämpning i detta fallet?
Inte vet du om du är Berthas far!
Vet jag inte!
Nej, det ingen kan veta, vet väl inte du!
Nej, jag begagnar endast dina lärdomar.
För LAURA.
öfrigt, hur vet du att jag inte varit dig otrogen?
inte det heller att du skulle tala om det, såvida det var sant.
Mycket tror jag dig om, men det inte, och
föraktad, allt för att få behålla och råda öfver mitt barn, och att jag nu vore upprigtig, när jag förklarade:
Bertha är mitt, men inte ditt barn!
Antag...
Antag att jag föredrog allt, att bli utstött,
Antag bara detta: då vore din magt ute!
RYTTMÄSTARN. LAURA.
Sedan du bevisat, att jag icke var fadren!
Det vore väl inte svårt!
namnet på den verklige fadren, närmare bestämma plats och tidpunkt, till exempel --, när är Bertha född? -- tredje året efter vigseln...
Annars...
Jag skulle naturligtvis bara behöfva uppge
noga på hvad du gör och beslutar!
Och. gör dig framför allt inte löjlig!
Annars, hvad?
Vi ska sluta nu!
Men tänk
Jag finner allt detta ytterst sorgligt!
Desto löjligare blir du!
Men inte du!
Nej, så klokt ha vi fått det stäldt.
Det är derför man inte kan strida med Er.
Hvarför inlåter du dig i strid då mot en öfverLAURA.
lägsen fiende.
Öfverlägsen?
se på en man, utan att känna mig öfverlägsen.
Eget är det, men jag har aldrig kunnat
så du aldrig glömmer det.
Nå, så skall du få se din öfverman en gång,
stiga ut och spisa?
Jo gerna!
Bordet är serveradt.
Behagar inte herrskapet
RYTTMÄSTARN (dröjer; sätter sig i en fåtölj vid divanbordet.) LAURA.
Ska du komma och äta qväll?
Nej tack, jag vill ingenting ha!
Nej, men jag är inte hungrig.
äro onödiga! -- Var snäll nu! -- Du vill inte, så sitt der då! (Går.)
Kom nu, annars ska man göra frågor som --
Herr Adolf!
Jag vet inte hvad det är.
Kan du förklara
mig hur ni kan behandla en gammal man som om han vore ett barn!
att ni äro qvinnors barn alla män, stora och små...
Inte förstår jag det, men det är väl derför
jag är ju Berthas far.
Säg Margret, tror du inte det?
Tror du inte?
Men ingen qvinna är af man född.
Ja men
väl sitt eget barns far.
Kom och ät nu, och sitt inte der och sura!
Så, kom nu bara!
Åh gud hvad han är barnslig.
Visst är han
RYTTMÄSTARN (stiger upp).
Svärd!
Gå ut qvinna?
Åt helvete hexor! (till tamburdörren.)
Herr Ryttmästarn!
KALFAKTORN (in.)
Låt sätta för kappsläden, genast!
Hör nu på...
Ut qvinna!
Bevare oss gud, hvad skall nu bli af?
FÖRSTA AKTEN. RYTTMÄSTARN (tar på sig mössan och rustar att gå ut.)
Vänta mig icke hem! före midnatt!
(Går.) AMMAN.
Jesus hjelp oss, hvad skall detta bli af?
Samma dekoration som förra akten.
Lampan brinner på bordet; det är natt.
Efter hvad jag af vårt samtal kunde finna DOKTORN.
så är saken ännu icke mig fullt bevisad.
Ni hade kommit till dessa förvånande resultat om andra fått köra att det var ett spektroskop, så är han
för det första begått ett misstag, då ni sade att han himlakroppar genom ett mikroskop.
När jag nu icke allenast friad från misstanken om sinnesrubbning, utan äfven i hög grad förtjent om vetenskapen Ja, men det sa jag aldrig!
erinrar mig att jag frågade om sjelfva hufvud-
Min fru, jag antecknade vårt samtal och jag
punkten, emedan jag trodde mig ha hört orätt. ser, som gälla en mans omyndighetsförklaring.
Man måste vara samvetsgrann i sådana anklagel-
Omyndighets-förklaring.
sina medborgerliga och familje-rättigheter.
Ja det vet ni väl att en avita person förlorar
Nej, det visste jag inte.
tänkt.
Han talade om att hans brefvexling med om ni af oförståndig välvilja afbrutit den.
Vidare fans en punkt, som synes mig miss-
bokhandlarne förblifvit obesvarad.
Tillåt mig fråga
bevaka husets intressen, och jag kunde icke opåtalt låta honom ruinera oss alla.
Ja det kar jag.
Men det var min pligt att
räkna följderna af en sådan handling.
Förlåt mig, men jag tror ni icke kunnat be-
han att upptäcka ert dolda ingripande i hans gösedan vexer den som en lavin.
Dessutom har ni ligare retat hans otålighet.
Ni har väl sjelf känt gar motarbetas, när ens vilja stäckes.
randen, så är hans misstänksamhet grundad, och derigenom satt spärrhakar på hans vilja och ytterhur det rifver i själen, när ens varmaste önsknin-
Om jag har kännt det?
Nå, döm då om huru han skall ha erfarit det.
FADREN. LAURA (reser sig.)
hem.
Nu kan man frukta det värsta.
Det är midnatt och han har inte kommit
sedan jag gick; jag måste veta allt.
Men säg mig min fru, hvad hände då i qväll
Kan ni tänka Er sådana infall som det att han icke är far till sitt barn.
Han fantiserade och hade besynnerliga idéer.
den tanken?
Det var egendomligt.
Men hur kom han på
hade ett förhör med en af karlarne i en barnuppfostringsfråga, och när jag tog flickans försvar, hvem som är far till ett barn.
Gud ska veta att jag ingen hjelp mer fins.
(Gråter). förifrade han sig och sade att ingen kunde säga jag gjorde allt för att lugna honom, men nu tror
Jag vet inte alls, om inte det var att han
got göras, utan att man väcker hans misstänksamhet likväl.
Säg mig, har ryttmästarn förr haft sådana griller?
Men detta kan inte få fortgå; här måste nå-
och då erkände han sjelf, ja i ett eget bref till läkaren till ock med, att han fruktade för sitt förstånd.
För sex år sedan var det samma förhållande,
ANDRA AKTEN. DOKTORN.
rötter, och familjelifvets helgd -- och det der -- jag kan inte fråga om allt, utan måste hålla mig tyvärr, och kuren skulle dock ha applicerats på det gjorda.
-- Hvar tror ni han är nu?
Ja, ja, ja, det här är en historia, som har djupa
till det som syns.
Det gjorda kan inte göras ogjordt
nu så vilda infall.
Men han har
Jag kunne ju för att undvika misstankar säga att jag besökt Er fru mor, som varit opasslig.
Vill Ni att jag skall afvakta hans återkomst?
herr doktor; om ni visste hur orolig jag är.
Men Ni tänker om hans tillstånd.
Ja det går mycket bra!
Men lemna oss inte
vore det icke bättre att säga honom rent ut hvad
de tala sjelfva om ämnet, och endast undantagsvis då.
Det beror alldeles på hvad vändning saken tar.
Men här ska vi inte sitta då; kanske jag får gjordt ut.
Det säger man aldrig åt sinnessjuka, förrän
draga mig in i rummet bredvid, så ser det mindre
Hon brukar alltid vaka, när han är borta och hon är den enda som har någon magt med honom.
(Går till venstra dörren).
Ja det är bättre, så kan Margret sitta här.
Hvad vill frun mig!
Är herrn hemma?
och när han kommer, skall du säga att min mor är sjuk och att doktorn är här derför.
Nej, men du ska sitta här och vänta honom;
Ja, ja; jag skall se till att allt blir bra.
Vill doktorn vara god och stiga in hit.
DOKTORN. LAURA (öppnar dörren åt våningen.)
ANDRE SCENEN. AMMAN (vid bordet; tar upp en psalmbok och glasögon).
(Läser halfhögt).
En jemmerlig och usel ting
Är lifvet, och tar snarligt slut.
Dödsengeln sväfvar alltomkring
Fåfänglighet, Förgänglighet!
Allt som på jorden anda har
Till jorden faller för hans glaf Att rista på den vida graf Ja, ja!
Och sorgen ensam lefver qvar Fåfänglighet, Förgänglighet.
BERTHA [har kommit in med en kaffepanna och ett broderi; talar tyst.]
hemskt deruppe!
Margret, får jag sitta hos dig?
Det är så
Åh min skapare; är Bertha oppe än?
Ock här har jag något godt åt dig!
Jag måste sy på pappas julklapp, ser du.
ska ju opp i morgon; och klockan är öfver tolf. BERTHA.
Ja, men kära hjertans det går inte an; Bertha
deruppe, för jag tror det spökar.
Nå hvad gör det.
Jag törs inte sitta ensam
mina ord, i det här huset är ingen god tomt.
Hvad hörde Bertha för slag?
Se der; hvad sa jag!
Ja, ni ska få sanna
Ah, vet du jag hörde en som sjöng uppe på vind.
På vind!
Så här dags!
jag aldrig hört Och den lät som om den kom venster...
Ja det var en så sorglig, så sorglig sång, som
från vindskontoret, der vaggan står, du vet till
natt!
Jag tror att skorstenarne ska blåsa ner.
"Ack hvad är dock lifvet här?
-- Jemmer, plåga, stort möda blott det var." -- Ja kära barn, gud gifve oss en god jul! besvär.
-- När som bäst det varit har.
-- Veder-
Och ett sådant herrans väder denna
Margret, är det sant att pappa är sjuk?
Ja nog är han det!
Då få vi inte fira julafton.
Men hur kan han BERTHA.
vara uppe, när han är sjuk.
han kan vara uppe.
Tyst, det går der ute i farnars blir herrn ond.
Jo mitt barn, han har en sådan sjukdom att
stun.
Grå och lägg sig nu och ta ut pannan; an-
BERTHA (går ut med brickan).
God natt Margret!
God natt mitt barn, Gud välsigne dig!
TREDJE SCENEN. AMMAN, RYTTMÄSTARN.
RYTTMÄSTARN [tar af sig öfverplaggen].
Är du uppe ännu?
ANDRA AKTEN. AMMAN.
Ack jag ville bara vänta...
RYTTMÄSTARN (tänder ett ljus: öppnar chiffonierklaffen; sätter sig vid densamma och tar upp ur fickan bref och tidningar).
Gamla frun är sjuk.
Och doktorn är här!
kylning
Det är bara en för-
Hvem var far till ditt barn, Margret?
Ah, det har jag ju talt.
om så många gånger, AMMAN.
att det var den slarfven Johansson.
Är du säker på att det var han?
det, när han var ensam
Nej, men så barnslig; visst är jag säker på.
Nej det kunde han inte vara, men du kunde vara säker på det.
Ser du det är skilnad på det.
Ja, men var han säker på att han var ensam?
Nej jag ser ingen skilnad på det RYTTMÄSTARN.
ändå!
(Bläddrar i ett fotografialbum på bordet).
Tycker du att Bertha är lik mig?
(Betraktar ett porträtt i albumet).
Ja då, som ett bär!
Nej du kan inte se det, men skilnaden är der
Erkände Johansson att han var fadren?
Åh han var väl så tvungen.
Det är förfärligt! -- Der är doktorn!
FJERDE SCENEN. RYTTMÄSTARN, AMMAN, DOKTORN. RYTTMÄSTARN.
svärmor?
God afton, doktor.
Hur är det med min
lindring vrickning i venstra foten.
Jo, det är ingenting farligt; det är bara en
ANDRA AKTEN. RYTTMÄSTARN.
Det tycks vara olika uppfattningar af saken.
Gå och lägg dig Margret!
(Amman går).
Jag tyckte
Margret sa att det var en förkyl-