Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då emellertid de af Utskottet föreslagna bestämmelser icke lyckats vinna Rikets Ständers bifall, och de mot desamma framställda anmärkningar ådagalägga svårigheten, alt icke säga omöjligheten, att uppställa ett lagförslag i förevarande ämne, hvilket på samma gång vore tillämpligt för alla slag af boställen och i alla delar af riket, helst Utskottet icke anser sig kunna förorda en bestämmelse, hvilken åt Synerätt inrymmer den vidsträckta pröfninusrält, som synes påyrkad såsom vilkor för bifall till motionen inom de två Riks-Stånd, hvarifrån ärendet blifvit till Utskottet återremitteradt: då derjemte en ny Boställs-ordning för de civila boställena snart torde vara att emotse, uti hvilken ifrågavarande angelägenhet med desto mera skäl kan förväntas icke blifva förbisedd, som redan gällande Militieboställs-ordning icke saknar bestäm - t) Sammansatta Lag’ samt Allm. Bese.- o. Ekon.~Ut skottets Betänkande N:o 30. melsor derutinnan: dä likaledes en omarbetning af sistnämnde
Boställs-ordning syne* behöflig och redan blifvit tillstyrkt: samt dä, beträffande de ecklesiastika boställena, anledning är för handen att antaga, alt med dem, i sammanhang med en förestående ny reglering af presterskapets löneinkomster, någon sådan anordning kommer att vidtagas, hvarigenom för boställsinnehafvare aflägsnas möjligheten att få vidkännas så betydliga utgifter i och för allmänna byggnadsföretag, som de, hvilka föranledt nu ifrågavarande motion; finnér Utskottet sig böra hemställa, att meranämnde motion mätte förfalla.
Herrar Staaff och Kistner hafva anmält, att de i detta ärendes behandling i Utskottet ej deltagit.
ÄT:o 30.
Ank. till Exp.-Utsk. den 31 Ally. 1860, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion derom, alt, när för brott sakfälld person, under en lid aj tio år efter det brottet blifvit begånget, ådagalagt ett oförvitligt uppförande, något omnämnande af den utaf honom begångna förbrytelse icke må i hans frejdebetyg vidare ega ruin.
Berörda förslag är väckt inom Höglofliga Riddcrskapet och Adeln af Herr Påhlman, A. G., som till stöd derför erinrat, hurusom man i våra tider allt mera kommit till erkännande deraf, att ett af straffens hufvudsakliga ändamål vore att förbättra och om möjligt återföra den fallne in på en biiltre väg.
För vinnande af detta ädla mål hade många åtgärder blifvit vidtagne, och hvarken möda eller uppoffringar blifvit sparade.
Också hade från den tysta ensamma cellen mången brottsling utgått med djup ånger öfver sina felsteg och med de bästa föresattser för framtiden.
Men om man undersökte orsaken, hvarföre dessa goda föresattser hos så mången blifvit utan frukt och hvarföre äfven de, hvilka under bestraffningstiden om sig lemnät det bästa hopp, snart återfunnits på brottets bana, kunde det svårligen nekas, Sammansulta f.ag- samt Allm. Resö.- o. Lkon.-Utskcltels Betänkande N:o 30. 7 att samhället dertill hade någon skuld, enär detsamma, i stället att bereda den fallne medel och utvägar att |iä ärligt sätt förvärfva sig sitt uppehälle, tvärtom utstötte honom och derigenom sä till siigandes tvingade honom äter in på lastens väg.
Detta skedde nemligen derigenom, att, i stället för att öppna utsigt för den felande att återvinna medmenniskors förtroende, man påtryckte honom en stämpel, från hvilken han aläng kunde blifva befriad.
Det laghud, som lörpligtade presteiskåpet att vid utfärdandet af så kalladt frejdebetyg ovilkorligen omnämna, huruvida den ifrågavarande personen varit för brott tilltalad och saklälld — hvarigenom en sådan person, sorn tilläfventyrs i sin tidigaste ungdom, snarare af oförstånd eller lättsinne än af öfverlagd ondska, begått någon obetydlig tjufnad eller annat så kalladt vanärande brott, hlelve för hela sin återstående lifstid utesluten från medborgerligt förtroende samt påtryckt ett outplånligt märke af skam och vanheder — kunde, efter motionärens omdöme, hvarken från kristlig eller från rent mensklig synpunkt försvaras, och det vore alltså hög tid att deri åvägabringa en förändring.
Till den lindan har motionären hemställt om utfärdande af den föreskrift för presterskapet, att i frejdebetyg rörande sådan person, som tillförene varit för brott tilltalad och sakfälld, något omnämnande icke må ske angående den förbrytelse, för hvilken den ifrågavarande personen förut lidit straff, såvida denne under tio års tid, räknad ifrån det brottet af honom förölvades, ådagalagt ett ärligt och oförvitligt uppförande.
Denna motion har, jemte de af densamma inom ofvanbemälda Riks-Stånd föranledda yttranden, blifvit remitterad till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, men, i anseende till ämnets beskaffenhet och med stöd af 45 § Riksdags-Ordningen, behandlats af Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, som härmed får afgifva Utlåtande öfver densamma.
Det kan väl icke nekas, alt hos mången felande en kraftig sporre till förbättring innefattas i utsigten alt kunna vinna fullkomlig glömska af det framfarna, och att det fördenskull måste vara för samhället angeläget att icke försumma de medel till brottslingars återförande lill pligten, hvilka kunna sökas i den hos de liesta, åtminstone icke alltför förhärdade, sinnen vanliga benägenheten alt åter tillvinna sig medmenniskors förtroende, helst det är ganska säkert, att sedan ömtåligheten för föraktet blifvit utsläckt, några andra bättre känslor icke heller återstå.
Men det medel motionären till ändamålets vinnande föreslår, synes deremot Utskottet hvarken i allmänhet lämpligt eller förenligt med åtskilliga förhållanden, som hafva sin grund i vår kriminal-lagstiftning och skola här nedan vidröras.
Utom det orimliga deri, att tillämpningen af motionärens förslag skulle leda dertill, att en person, hvilken för ett begånget svårt brott lidit fästuingstraff i tio år, skulle genast efter upphörandet al bestraffningen, såvida han derunder uppfört sig väl, återställas i alla de medborgerliga rättigheter en oförvitlig vandel medförer, företer nämnda förslag liera praktiska svårigheter, som icke torde kunna hiifvas.
Det lärer nemligen icke konna antagas för säkert, att det frejdebetyg en person, hvilken under loppet af tio år tilläfventyrs vistats på många olika orter, erhåller på det ställe, der lian efter nämnda tids förlopp 8 Sammansatta Lag- samt Allm.
Besv- o. Ekon.-Utskottcts Betänkande N:o 30 uppehåller si", innefattar ett riktigt vittnesbörd om hans vandel under de tio åren.
De betyg han medför från det ena stallet till det andra grunda sig oftast på den endast negativt bevisande omständigheten, att han icke veterligen varit för något brott sakförd.
Visserligen är det föreskrifvet, att tjenstehjon, som ämnar Hytta ur en församling, icke får meddelas prestbevis, förrän det uppvisat sitt afskedsbetyg från husbonden; men flertalet af för gröfre brott dömde personer utgöres icke af tjenstehjon; och äfven beträffande dessa kan, i anseende till det mindre tillförlitliga i de numera utfärdade orlolssedlar och afskedsbetyg, någon väsendtlig rättelse af de sednare icke vinnas.
— Men om också en persons frejd under tio år efter ett begånget vanhedrande brott varit den bästa, skulle det likväl icke vara riktigt att förbjuda allt omnämnande i hans frejdebetyg af förbrytelsen, enär ingen själasörjare lärer kunna åläggas att intyga, det en för brott straffad person aldrig varit för sådant tilltalad.
Jie— tvget skulle på sin höjd kunna innehålla, att den ifrågavarande personen under loppet af en viss tid iakttagit ett sådant välartad t uppförande, som för framtiden lagli gen befriade honom från skammen och andra påföljder af en förbrytelse, hvarför han en gång lidit straff — och sålunda skulle dock qvarstå just det, som förevarande förslag åsyftar all få alldeles utplånadt.
Det sednare later icke heller, på sätt ofvan antyddes, förena sig med grundsattserna i vår nuvarande kriminal-lag.
I fråga om vissa gröfre brott gäller nemligen, alt iteration af en förbrytelse bestraffas strängare, än då brottet första gången förölvades, hvilket, äfven der sådant icke är uttryckligen stadgadt, tillämpas i alla de läll, der en latitud i afseende på straffmåttet är lemnad åt domaren.
Prestbetyget är det enda medel, hvarigenom domaren kan erhålla kännedom derom, huruvida en för brott tilltalad person tillförene begått enahanda förbrytelse.
Om vittnesbördet derom utelemnades i prestbetyget, skulle hagarne om iteration icke kunna tillämpas.
Att åter upphäfva dessa lagar för vinnande af det ifrågavarande ändamålet vore betänkligt och torde ej heller kunna antagas vara motionärens mening.
Utskottet har sig väl bekant, att i en eller annan utländsk lagstiftning finnes en institution, sorn bereder möjlighet åt en för vanärande brott straffad person att, efter ådagalagdt välförhållande under en viss tid, återvinna åtskilliga medborgerliga rättigheter, hvilkas förlust brottet medfört; men denna s. k. »rehabilitation» förutsätter i allmänhet möjligheten att under den föreskrifna tiden noga kontrollera den ifrågavarande personens uppförande; hvilket svårligen låter sig göra med mindre denna person uti rättigheten att välja och ombyta vistelseort underkastas en inskränkning, som åter icke låter förena sig med Svenska folkets begrepp om frihet.
Det procedere, som vid nämnde s. k. rehabilitation, iakttages, är t. ex. i Frankrike sådant, att en kommunal-nämnd m.
II. auktoriteter måste öfver ansökningen om rehabilitation afgifva utlåtande och regeringen i sista hand derom meddela beslut.
Kunde genom några likartade medel, de der likväl icke stöde i strid med våra öfriga sanvhälls—institutioner, det med motionen åsyftade ändamål vinnas, vore sådant visserligen ganska önskvärdt; och det torde vara att förvänta, att vid den kodifikation af våra i sednare - Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 31. 9 nare tider delvis förändrade kriminal-lagar, som kan anses nära förestående, ämnet kommer under behörigt öfvervägande.
Men ett blott och bart utelemnande ur frejdebetyget af hvarje upplysning om en persons för längre tid sedan ådagalagda vanart anser Utskottet ej kunna leda till målet; Och Utskottet hemställer således vördsamligen, alt ifrågavarande motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda•
Stockholm den 2 Augusti 1860.
I¥:o 31.
Alik. lill Exp.-Utsk. den 31 Äng. 1860, kl. 11 f. ni.
Betänkande, i anledning af väckt motion om utfärdande af en lag rörande flottnings- och flodrensningsväsendet i riket.
Uti ett till Vällofliga Borgare-Ståndet ingifvet Memorial, som blifvit öfverlemnadt till Lag-Utskottet, men, jemlikt 43 § Riksdags-ordningen, varit föremål för Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets pröfning, har Herr Brun sökt utveckla, att Kongl. Brefvet den 8 April 1811, hvarigenom åt Landshöfdingarne uppdrages att bestämma den ordning, efter hvilken flottning får utöfvas, icke kunde anses uppfylla de anspråk på en fullkomlig lagstiftning i detta ämne, som sednare tiders inträffade förhållanden medförde.
Genom nämnda Kongl. Bref vore väl stadgadt, att Landshöfdingarne i de län, der (lottning uti strömmar och vattendrag egde rum, borde för de vattendrag, der Ilott- eller farled förut varit eller vara borde, vid sig derom yppande tvister föreskrifva, vid hvilka tider, huruledes och under hvad vilkor (lottning finge utöfvas, så att, då den å ena sidan icke hindrades eller med oskäliga afgifter betungades, den å andra sidan icke måtte lända jord-, strand-, vattenverks- eller fiske-egare till skada och förfång, men att, beträffande mindre vattendrag, rättigheten till flottning skulle ankomma på öfverenskommelse med jord- och strand-egare.
Härigenom vore likväl icke föreskrift gifven, huru reglering af rättigheten till flottning skulle verkställas, om grunden för afgifter och ersättningar åt jord-, strand- och fiske-egare, om rättighet till upprensning af vattendrag och expropriation af jord för landfästen till insamlingsbommar eller så kallade länsor, om skyldighet att hålla dessa öppna för båtfart, om skyldighet för vattenverksegare att förändra dammbyggnader så att flottning kunde ega rum, — samt om de åtgärder, Bih. till R.
Prot. 1859 4 1860. 7 Samt. 2 Afd. 14 Baft. 2 10 Sammansätta Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 31. som borde af trävaruegare vidtagas för att emot åverkan eller hinder genom det flytande godset freda båtfarten, vattenverk, dambygguader, fisken, broar samt fruktbärande stränder m. m.; hvarförutan ovisshet ofta uppstode om de vattendrag, som borde anses för »större» eller »mindre».
Bristen på närmare föreskrifter uti nyssnämnde hänseenden hade vållat, att reglering af flottning vanligen varit förenad med långvariga tvister; och i den mån trävaruhandeln inom landet tilltagit i liflighet, hade denna brist blifvit kännbarare.
Då nu exemplet al brödrariket Norrige, som den 26 Augusti 1854 fått emottaga en lag om llottnings- och flodrensningsväsendet, hvarigenom derstädes blifvit undanröjde de olägenheter, som hos oss ännu qvarstode, framkallat föreställningen, att en lag, som närmare bestämde rättigheten till upprensning af floder och dessas begagnande till flottning af trävaror, äfven för Sverige kunde åvägabringas, har motionären hemställt, att åt det Sammansatta Utskottet måtte uppdragas att en sådan lag utarbeta och för Rikets Ständer framlägga; i hvilket afseende motionären likväl sjelf inkommit med följande Förslag Ull La$g för Jlollnintf och Jlodrensniny. § *•
De vattendrag, större eller mindre, som kunna tjena till framforsling af trävaror och dylikt, betraktas såsom allmänna farleder, dem hvilken som helst, som derpå behöfver idka rörelse, är berättigad att till flottning begagna, under iakttagande af de föreskrifter, som denna förordning innehåller eller i allmän lag stadgas till skydd för dem, som ega strand, fiske eller vattenverk, äfvensom till förekommande af skada å broar samt af hinder för båtfart.
På sådane vattendrag skall det derföre vara varu-egare tillåtet att forsla eller flotta antingen hela flottleden från dess början till dess slut, eller också kortare eller längre stycken derutaf, äfvensom Ilottande ege att för afskiljningen af sitt llottgods tillgodonjuta ej blott det utrymme, sorn de för skiljningen nödvändiga byggnader fordra och utan hämmande af den öfriga trafiken kan medgifvas, utan ock erforderlig tid för llottgodsets afskiljning.
För fiottningens underlättande, eller möjliggörande på sina ställen, vare de flottande medgifvet att, der giltiga hinder ej möta, samt efter erhållet tillstånd, expropriera jord, fisken, dammar eller andra lägenheter, då sådant erfordras för uppförande af för flottningen nödiga byggnader, såsom rännor, länsor, bommar, duc d’alber m. m. § 2.
Uti vattendrag, deri flera särskilda personer eller bolag låta flotta timmer eller trävaror, kunna de flottande, i den ordning här nedan stadgas, fatta beslut om gemensam flottning under gemensam styrelse.
De sålunda bildade föreningar antaga med de liesta röster de reglor, hvarefter flottningen skall ordnas, styrelsen för densamma utväljas, utgifterna fördelas, m. m.
Då llottande, en eller flera, vilja gemensam flottning inrätta, begäres sådant Sammansatta Lag- samt Allm.
Besv- o. Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 31. 11 hos Konungens Befallningshafvande, som för sammanträde utsätter tid och tjenligt ställe och jemväl förordnar nSgot ombud för sig att dervid tillstädesvara.
SAdant sammanträde skall pålysas en månad förut genom kungörelser i allmänna tidningarne och i provins-tidningarne äfvensom genom kungörelsers uppläsning i kyrkorna i de socknar, hvilka vattendraget genomlöper och hvarest sådane skogar äro belägne, derifrån trävaror kunna framskaffas till flottning å det ifrågavarande vattendraget.
Vid sammanträdet skall protokoll föras af det å Konungens Befallningshafvandes vägnar närvarande ombudet, som insänder detsamma till Konungens Befallningshafvande jemte ett exemplar af de inom den bildade föreningen antagna öfverenskommelser och reglor.
Befallningshafvande tillser derefter, att icke någons rätt förnärmas, och utfärdar den resolution, hvartill omständigheterna föranleda. § 3-
När förening om gemensam flottning är bildad och reglor för densamma antagna och godkände, på sätt i föregående § sägs, så kunna förändringar i de fattade besluten vidtagas endast på ett nytt sammanträde, hvarom Bestyrelse!! gör hemställan till Konungens Befallningshafvande, och som kungöres och hålles i öfverensstämmelse med hvad i föregående § finnes stadgadt; hvarefter de vid sammanträdet beslutade ändriugarne fordra Konungens Befallningshafvandes fastställelse lör att blifva gällande.
När flottning i ett vattendrag, i följd af gällande bestämmelser, är ställd under gemensam styrelse, är det enhvar af delegarne förbjudet att utföra trävaror i vattendraget på andra tider eller på annat sätt, än som finnes bestämdt i det inom föreningen antagna och fastställda Reglementet eller varder i den ordning detta förmår stadgadt.
Likaledes åligger det hvar och en, som är utom föreningen och ej flottlägger sitt virke eller sjelf tager noggrann vård om detsamma, utan vill låta detta sammanblandas i den allmänna fiottningen, att inom den tid, s >m det för vattendraget gällande flottnings-reglemente bestämmer, till den af föreningen antagna styresmannen eller llott-cbefen uppgifva såväl antalet af det timmer, lian vill hafva flottadt, som stället, hvarest detta nedkommer till flottleden, likasom det timmermärke han begagnar.
Der gemensam flottning eger rum, må det icke vara någon, som är utom föreningen och iakttager de föreskrifter, som näst föregående moment innehåller, förmenadt, hvarken att mot erläggande af den inom föreningen bestämda afgift få sitt virke liktidigt och på föreningens försorg framflottadt, eller att, mot erläggande af bestämd afgift för nyttjandet af de till flottningens underlättande anbragte inrättningar, sjelf framflotta sitt trävirke, när sådant kan ske utan att den gemensamma flottningen derigenom hindras eller skadas. 12 Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 3i. § 8.
Der förening till gemensam flottning i enlighet med förestående bestämmelser är bildad, kan ingen, som vill underkasta sig de för densamma gällande förpligtelse!' och deltaga i gjorda kostnader, förvägras att ingå i föreningen. § 6.
Der flottning bedrifves gemensamt, utdebiteras flottnings-afgifterna lika för alla flottande, efter hvars och ens egande virkesqvantitet, vare sig att flottande är utom eller inom föreningen; och bestämmas dessa afgifter efter årets flottningskostnader, med tillägg af förslitningskostnaden å byggnader och inventarier, jemte ränta och amortering å de kapitaler, som för erforderliga strömrensningar eller andra för flottningens bedrifvande befintliga, nödvändiga och ändamålsenliga byggnader, hvilka icke förslitas, blifvit nedlagde, samt de afgälder och skade-ersättningar till strandegare m. 11., som drabba llottgodset.
Amorteringstiden å de kapitaler, som för strömrensningar och andra likartade varaktiga byggnader eller arbeten blifvit utgifna, bestämmas utaf en dertill genom Konungens Befallningshafvande förordnad besigtnings- och värderingsnämnd; men får icke utsträckas längre än till högst 10 år för åar och smärre vattendrag och högst 20 år för större vattendrag eller elfvar, och skall amorterings-afgiften alltid fördelas lika på hvart och ett af de år, som för amorteringen bestämmas.
Der i en eif eller större vattendrag bifloder på särskilda ställen inflyta, hvilka tillföra flottgods, eller der under flottledens lopp timmerafskiljning på olika ställen eger rum, bör flottleden indelas uti distrikter, och för hvarje sådant, der flottgods inkommer eller afskiljes, särskild räkning öfver flottnings- och afskiljnings-kostnaderna föras, för att afgifterna derefter må kunna rättvist för hvart och ett särskildt distrikt bestämmas. § 8.
Göres anmärkning emot uppgifterna öfver anläggningskostnaderna å en flottled, eller emot ändamålsenligheten eller behöfligheten af anbragte byggnader och inrättningar, hvarföre förslitnings- eller amorterings-afgift fordras, eller uppkommer i och för eller i följd af flottningen oenighet och tvist, så afdömes sådan tvist utaf vederbörande Domstol, eller Kompromiss, der så finnes i flottnings-reglementet stadgadt och tvisten endast är emellan llottningsbolaget och delegarne deri, eller emellan sådana inbördes. § 9- På sätt i § 1 redan föreskrifves, är det hvar och en flottande medgifvet att efter sitt behof, på det ställe han önskar, få sitt flottgods afskiljdt från de öfrige flottandes.
Der lagliga hinder ej möta, skall det derföre vara honom tillåtet, som önskar få sitt timmer afskiljdt, att anlägga sådana afskiljningsbommar och byggnader, Sammansatta l.ag- samt Allm. Brsv.- o.
Ekon.-l)tskottets Betänkande N:o 31.
13 sorn för ändamålsenlig timmerafskiljning äro bäst passande, endast med iakttagande att den öfriga flottningen derigenom så litet som möjligt uppehålles samt att, om båtfart på stället förefinnes eller skulle tillkomma, tillräcklig öppning i afskiljningsbommarne anbringas, men hvilken öppning icke behölver vara midt uti strömfåran (såsom förut varit stadgadt), utan kan lika väl anbringas å endera sidan, blott båtfarten derigenom kan obehindradt och beqvämt framgå.
Under samma vilkor och iakttagelser skall det också vara tillåtet att anlägga insamlingsbommar för tlottgods dels vid sågverk, dels der en lugn vattenyta möter, hvarest flottgodset behöfver hoptagas.
Innan sådana byggnader få företagas, skall emellertid anmälan göras ej blott hos vederbörande strand- eller intilliggande vattenverksegarc, utan särskildt hos Konungens Befallningshafvande, som förordnar om syn på stället och, i händelse lagliga hinder icke möta, derefter meddelar sådant tillstånd, i enlighet med hvad olvanföre är sagdt, att byggnaderna må kunna utföras.
Kostnaderna för uppförande och underhåll utaf afskiljnings- likasom insamlingsbom tillkommer uteslutande egaren till det timmer, som på stället afskiljcs eller hopsamlas.
Stenkistor eller andra dylika byggnader i strömmar och vattendrag, som lör ofvanstående ändamål eller eljest för flottningens bedrifvande blifvit beviljade och anlagde, men befinnas orsaka uppdämning eller annan oförutsedd olägenhet, eller sådane byggnader, som icke mera användas och framdeles kunna åstadkomma hinder och olägenhet i vattendraget, åligge det vederbörande flottande att på sin bekostnad i förra fallet förändra, så att de icke orsaka någon skada, och i det sednare helt och hållet bortskaffa. § 10.
Skiljning af timmer verkställes, der gemensam flottning är inrättad, genom Styrelsens eller Flott-chefens försorg; men der gemensam flottning icke finnes skall timmeregaren sjelf vara pligtig att, med iakttagande af hvad derom i näst föregående § är stadgadt, låta afskilja sitt virke.
Skiljningskostnaden skall dock i hvarje fall fördelas lika på allt det timmer, som anländer till skiljningsbommen, antingen det qvarstadnar eller passerar vidare.
Vid bestämmande af så väl flottnings- som skiljnings-kostnaderna skall en bjelke beräknas lika med tre sågslockar. § 11.
Allt sågtimmer, som på grund af denna lag får flottas, skall vara barkadt.
S I2- Omärkt eller med okändt märke försedt virke, som i hufvud-elf elier större vattendrag framflyter, skall tillvaratagas vid det skilje- eller insamlingsställe, hvarest de liesta sågverken äro belägna.
För sådant virke erlägges 30 pracent högre flott afgift, utaf hvilken förhöjning 23 procent utgår i länse-afgift till egaren af den län - 14 Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-UIskottets Betänkande r :n 31. sa, inom hvilken virket blifvit qvarhållet.
Öfver sådant virke ingifver Flott-chefen eller Styrelsen i slutet af Juli månad hvarje år uppgift till Konungens Befallningshafvande, med anhållan att
Kungörelse derom i länet utfärdas med föreläggande åt egaren till sådant virke att, inom 2:ne månader från Kungörelsens dag, sig hos Styrelsen för llottningen anmäla och sin eganderätt till ifrågavarande virke styrka samt flottnings- och länse-afgifter för detsamma, jemte kungörelsekostnad betala, vid påföljd att sådant virke efter sagde tids utgång försäljes å offentlig auktion till betäckande af de för detsamma hafde omkostnader samt att återstoden af salusumman ingår till den gemensamma llottnings-kassan till minskande af årets allmänna llottningskostnader. § 13- Emellan båtfarten och timmerflottningen skall det förhållande alltid råda, att båtfarten, der stridigheter uppstå, lemnäs företrädet framför flottningen.