Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit Sjelf att mot Gårdfarihandefns missbruk vidtaga de åtgärder, hvilka kunna pr öfva s mest ändamålsenliga, till dess hela frågan om denna handels fortvarande och reglerande kail blifva behandlad och afgjord i sammanhang med den allmännare frågan om en för ut vecklingeh af Nationens industriela lif erforderlig utvidgad näringsfrihet.” Häruti instämde Herr Grefve Posse, Herr Gre'fvei Horn, Herr Grefve Sparre, Herr af Forsell, Herr von Sydow, Herr Prosten Mittag, llerr Piosen Bolander, Herr Hessle, Herr Höök och Herr Olbers. X.o Af II err Rydin'.
”Jemte det jag delar sammansatta Lag- och Oeconomie-Vtskottets yttrade mening, angående rättigheten för de 7 häraderna i Elfsborgs
Län till gårdfarihandeln, då det lika litet bör kunna förmenas dess invånare, som Sveriges öfrige allmoge, att fritt försälja sina lillålne tillverkningar, kan jag å andra sidan ej gilla Utskottets beslut angående Städerna Borås och Ulricehamn, af följande skäl: 1:0
Betänkandet är stridande mot analogien af andre gällande Författningar.
Förordningen af den 3i Augusti i8i5 1 och a mom. innehåller: ”En hvar, som på landet bosatt är, och, utan att bero af andra, eger lagligt skydd och försvar, Städernas invånare, hvilka med behörigt tillstånd idka handel derifrån icke undantagne, eger rätt att med kreatur, vioLualier och andra inhemska landtmannavarcr, såsom smör, ost, saltad t och lorkadt eller rökt kolt' och fläsk, fågel och annat vildt, saltade och torra fiskvaror, sill, humbla, talg, råa hudar och skinn, horn, ull, honing, vax, nr. m. drifvafhandel, och sådane varor frän en 011 till en annan föra, upplägga eller i part i föryttra, både under och emel 'an marknader, lade i stad och d landet.
Utbyte af lamkmanna productcr vare likaledes fritt och obehindradt”
Då nu den så mycket omskrikne och tadlade gårdfarihandelsrätligheten ingeri ting innehåller, utom fri försal jningSr ät tighet af de 7 häraderas af Elfsborgs
Län tillverkningar, iif ju denna rättighet i likhet med hvad alla öfriga släder åtnjuta och af dem ulan klander dagligen utöfvas, fastän det sker med andra landlmanna produeterj den liufvudsakligaste skilnaden är att gardfarihandelsvarorlia kan - 2o Lag- samt Allm.
JBesv, ,oc% Oecon, litsle.
Betänkande 2V:o 14. na bära kostnaderna af en längre transport, och blifva derföre spridda vidare omkring, då vanligen andre landtm anna varor ej kunna tåla det iså hög grad. 2:0 Betänkandet är stridande mot billighet.
Eldigt Landshöfdingen Embetets i Elfsborgs Län Fern års berrättelse för a83a visar det sig, att Summan af årliga statsbidrag utgör för Borås Rdr 20,79a: 12 sk. 7 rst.
B:eo och för Ulricehamn Rdr. 8,558: 1.4 sk. 7 rst.
B:co; .vill man nu beröfva desse städer deras hufvudsak ligaste näringsfång, och fråntaga dein den rättigheten att uppköpa kringliggande provinces landtraanua produeter till ytterligare försäljning, borde väl i första rummet blifvit föreslaget minskning i dessa ganska dryga af'gift er; dock förekommer ej ett ord härom i Utskottets Betänkande. 3:o Betänkandet är stridande mot sund Statslära.
Det har väl alltid ansetts lägligt att hvar och en bör skatta i mon af den rörelse, som drifves; här åter uppkommer det egna förhållande, att den, sofia godvilligt vill underkasta sig beskattning, ej lar drifva det yrke, hvilket ej kan honom förmenas, då han afsäger sig betala några utgifter. 4:o
Betänkandet är stridande mot nationens allmänna önskan, om man får taga för grundade de vid flere Riksdagar hörde klagomål öfver Yestgötha handelns ostadiga beskaffenhet, (hvilket väl lärer vara förhållandet med alla betydligare näringar under dess utvecklingsperiod^) med önskan att detta måtte upphöra och denna handel antaga en mera stadgad form.
Detta har afven inträffat redan å flere orter, och varorna concentrerat sig till försäljning i Städerna, hvarigenom de kringresandes .antal i en ganska stark progression aftagit, så att deras antal, som år 181 a utgjorde omkring 1,400 personer, har sedan minskats, att personalen var år 1827 omkring 800, och innevarande års vinterresa endast .557, under det att tillverkningarne i så hög grad ökat sig.
Betänkandet blifva godkändt vöre icke allenast ali vidare förminskning omöjlig, utan desse kringvandrandes antal ökas lill ej blott hvad det fordom varit, utan äfven mångdubblas, såsom en oundviklig följd af näringens större utveckling. 5:o Betänkandet, är stridande mot landets allmänna fördel.
Län tillverkas nu varor till Millioner Riksdalers belopp, som förr måste hemtas utrikes ifrån, och industrien har derstädes gjort så hastiga framsteg, att Sverige ej har något dylikt exempel att framställa, hvarigenom många tusende familjer kunna sys - La*- saint Allm.
B*sv. och Oecon. UtsL Betänkande No 14. sj sysselsättas och föda sig i en mager och steril trakt, och skall ganska säkert denna näring blifva af ännu större betydlighet i en framtid, ulan några bidrag eller konstlade medel, om den får lemnäs i fred.
Börjar man åter att laborera härmed och fatta ensidiga beslut» såsom till exempel det Utskottet nu framställt, att denna orts invånare ej skulle få sina landtmannaprodueter försålda genom närmaste städernas handlande’, utan vara nödsakade begifva sig lång väg nog bort, innan de kunna få sin vara föryltrad och således vara beröfvade en rättighet, som hvarje annan Svensk landtman eger, är ju tydligt, alt denna betydliga industrigren och dermed förenade nationalvinst skall ofelbart lida härigenom till ganska skada för vårt land. 6:0
Betänkandet är stridande mot ali liberalitet.
Under en lid då man så allmänt hör den önskan yttras, att man bör lossa alla onaturliga och tvångsband, som nu fjättra våra näringar, framst alles nu ett förslag af så rakt motsatt syfte till Ständernas antagande.
Och mot hvilka p^- soner riglas desse restrictioner?
jo, mot de näringsidkare, hvilka sorn skallfogde borgare endast ega den rättigheten att försälja några få häraders tillverkningar, och för öfrigt hvarken få handla med några andra Svenska varor, och ännu mindre med några utländska. 7:0 Betänkandet är stridande mot de båda Städernas bestånd, Sorn allmänt bekant är, utgör hufvudsakligaste rörelsen derstädes försäljningen, af ofta nämnde produeter, och hvilken handel är dermed så inför lif vad och ligger så i sjelfva sakens natur, att denna handelsrättighet ej utan .största våda kan dessa städer beröfvas, och är förenadt med lika liten rättsprincip, som om man till exempel skulle vilja förneka Eskilstuna afsättning af dess sin ides varor,- hvilket dock ej vore af så djup ingripande beskaffenhet, emedan det jpiufvudsakligast träffade blött en stad, då den mi af Utskottet beslutade åtgärden kommer att drabba ej endast de båda städerne, utan äfven hela kringliggande landsorten.
Ått éj något af hvad man önskar härigenom vinnes, torde redan i de föregående punkterne vara visadt.
Ben ringa personalen i dessa städer, belägne i en landsort med så betydlig rörelse och industri, bevisar nogsamt dess tillstånd, och huru mångå personer» som vilja såsom borgare med åtföljande onera deri deltaga, utan att genom en åtgärd, sådan sorn Utskottets märkvärdiga beslut, man behöfver tvinga en betydlig del af dess borgerskap att uppsäga PIK till d, #.
Fröt. i834, 7 Sand- 2 Af cl 4 lydo Mäftet, 22.
Lag- samt Allm..
Be sv, och.
Betänkande !Y:o i$ burskap för att få fortsätta en rörelse, sorn efter burskaps afsägelsen ei kail förmenas elem. 8 0 Betänkandet är stridande mot Kongl. Majrts nyligen emanerade Beslut.
Uti Nådig Skrifvelse af den a3 April 183r till Commerce-Collegium yttrar Kongl. Mapt.
”Desse underdåniga framställningar, jemte hvad såväl J, sorn öfrige vederbörande i ämnet underdånigst anfört,. hafva Vi uti Nådigt öfvervägande tagit; och hvad först angar frågan cm upphörandet af den städerne Bords och Ulricehamn medgifne gårdf arihandelsrättighet; id enär den samma i Nåder beviljats, i ändamål att för desse städers handlande öppna en lättare utväg att afsätta ortens tillverkningar,. hvarigenom en möjlighet kunde beredas, att efter hand öfverflytta försäljningen af berörde tillverkningar fran invanarne a landet till städernas handlande, och sålunda de förre komma i ti Ifälle alt ät jordbruket och de serskilde industrigrenar, som utgöra föremål för deras verksamhet, använda den tid, som försäljningen af ortens tillverkningar upptager., hafva Vi funnit nämnde städer vid den dem tillagde rättighet alt ,dka gårdfarihandel,, böra i Nåder bibehållasFastän
Utskottet ej beliagat lästa något afseende å denna endast tre år gamla Nådiga Skrifvelse, kan man dock nästan med säkerhet antaga för afgjordt, att ej Kongl. Maj;t så hastigt återtager det sa nyligen meddelade Nådiga Beslutet, di alls inga förhållanden sedermera inträffat,, soia dertill kunna gifva den ringaste, anledning.” S T O C.
K 11 O L iii, nos Ludv.’ Wesiebjejc, 1834.. »1 Lag- och Oecon.
'Utlåtande N'.o i5. l N:o i5.
Ånk. till Exp. Utsk. den 1 Ang. XJildtande} öfver väckta frågor om ändring i nu gällande Taxa pä arfvode för Landtmäteri-förrättningar Från Hedervärda Bonde-Ståndet hafva Utskotten fått emottaga 2:ne i förevarande ämne till Ståndet äflåtne Memorial af Nils Strindlund från Vesternorrlands
Lä-n och Bengt Ericsson från Wermland, som anfört, att det för delning af skog, myror, kärrängar och impedimenter i allmänhet bestämde landtmäteri-arfvode, io 3/4 skillingar för hvarje tunnland, vore för högt, serdeles i de norra otterne, der värdet af jorden stundom icke skall motsvara utgifterne för dess delning, och i följd deraf föreslagit, att samma arfvode borde skäligen nedsättas, hvarjemte Strindlund yttrat, a tUnågon anmärkning emot bestämningen om arfvode för inegors delning icke kunaje ega rum.
Uti detta yrkande hafva Botv d Jonsson från Östergöthland, Peter Jönsson från Jönköpings Län, Niis Persson från Södermanland 111. fl, af Ståndets Ledamöter instämt, de fleste likväl med den skiljaktighet, att nedsättning i arfvodet för inegors delning jemväl ansetts böra ega rum, hvaremot Lars Larsson från Elfsborgs
Län, med afseende derå, att så kallade impedimenta, sorn måste serskildt upptagas och anmärkas, i större antal förekomma i utmark än uti inegor, förmenat arfvodet för delning af de förra icke vara för högt, men att nedsättning deri för de senare, liksom för stängseldelning, sorn verkställes i sammanhang med laga skifte, borde medgifvas. Härförutan har Nils Persson från Södermanland anmärkt, att uttryeket egofigur} som brukas i 6 §. af Landtmäteri-taxan, vore obestämdt och tarfvade förklaring, helst det vore att befara, att en sådan tydning deraf stundom egde rum, att intill hvarannan liggande åker och ängstegar beräknades såsom serskilda egofigurer.
Vid pröfning häraf hafva Utskotten ansett sig böra erinra, att Rikets Ständer, i anledning af väckte motioner, om jemkningar och rättelser
I den 1827 utfärdade taxa på arfvode för Landtmäteri-förrättningar, sistlidBth. till R■ St. Prat. i83/f.
7 Sami, ’• AJd. *, 5c te Häftet, X Lag- och Occon.
Utlåtande N:o iS, ne Riksdag uli underdånig skrifvelse till Kongl. Majit yttrat sig på följande sätt: ”Ehuru Rikets Ständer, vid öfvervägande af detta ämne, trott sig filina, det anledningar icke saknas för den mening, att det för Landtmäteri” förrättningar i högstberörde Nådiga Stadga fastställde arfvode, serdeles ”hvad angår mätning, gradering och delning af vidsträcktare skogs- och ”utmarkstrakter, öfverstiger håde hvad Landtmätaren skäligen kan göra an”språk att för derå nedlagd möda erhålla och hvad jordegare kunna u"tan kännbart lidande bekosta;, likväl och då dels en på erfarenhet grundad visshet om ifrågavarande Taxas mer eller mindre tillämplighet ännu ”icke kunnat vinnas på den korta tid, som ifrån början af år 1828, då ”Taxan blef till efterlefnad gällande,, dels ock, enär Eder Kongl. Majit, "genom.
Nådigt Bref af den 5 Julii 1827, behagat anbefalla Öfver-Direc”teuren vid Landtmäteriet att med uppmärksamhet följa alla dé förhållanden, som genom den nya Taxans tillämpning,, så val för Landtmätare, ;'soni för jordegare, kunna uppkomma, samt derom, efter 3 å4 års förlopp ”sedan den. tagit sin början, tili Eder Kongl. Majit inkomma med underdånig berättelse, hafva Rikets Ständer endast ansett sig böra i underdånighet anhålla,, det Eder Kong],.
Majit, efter erhållen del af den i ”Nåder infordrade berättelsen samt efter pröfning i öfrigt af framdeles ”befintlige omständigheter, täcktes i Nåder bestämma, om och i hvilka de”lar nedsättning och jemkning i den, stadgade arfv.odesberäkningen må. skär "ligen ega rum.”
Vid sådant förhållande, och enär Rikets Ständer hos Kongl. Majit redan, tillkännaeifvit sin underdåniga mening rörande det ämne, som utgör föremål för Nils Strindlund s och Bengt Ericssons motioner, samt Kongl,.
Majit, efter hvad Utskotten, hafva sig bekant, genom en serskild dertill förordnad 0001116' låtit utarbeta förslag till ny Taxa på arfvode för Landtmäteri-förrätlningar, dervid de brister,, sorn. vid nu. gällande Stadga härom blifvit anmärkte, icke lära vara förbisedde,, anse Utskotten sig böra tillstyrka, att dé?
väckte motiötierne icke må f öranleda annan åtgärd ä Rikets Ständers fida, än en underdäning slrifvelse till Kongl. Maj:t, deri Rikets.
Ständer skullegxnhdlla} det täcktes Kongl. Maj:t} så fort tid och andra omstän - Tåg- och Oecon.
Utsk, O tittande N;o 16. 3 digheter sådant tillåta, i Nåder utfärda en förnyad Taxa pä arfvode för Landtmäteri-förrättningar, Stockholm den 7 Augusti 1834- N:o 16.
Ankom till Exp. Utsk. den 19 Aug.
Utlåtande, öfver väckt motion, om deportation af personer, dömde till straff för grofva brott.
Efter framställning om de dryga kostnader, hvartill fångars vård och underhåll årligen uppgår, samt de faror, för hvilka samhället är blottställdt genom det betydliga antal af dylika personer, belöpande sig till 3 å 4ooo, som är inneslutet i Rikets fängelser, har Herr Carl af Robsahm, uti en hos Ridderskapet och Adeln ingifven motion, föreslagit, att alla till lifstidsfängelse dömde personer och alla sådane grofva afstraffade förbrytare, hvilkas hållande i förvar allmänna säkerheten fordrar, måtte varda utur Riket deporterade.
Då Sverige icke eger Colonier med tillräckligt utrymme för deras mottagande, kunde ändamålet vinnas medelst underhandling med någon fremmande Magt, i hvilket afseende Motionairen hemställt, om icke Rikets Ständer kunde hos Kongl, Maj:t i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl.
Maj:t i ministeriel väg förfråga sig hos Ryska, Holländska eller Engelska Re g er in g ar ne, huruvida de för någon viss afgift skulle vilja på utsatt ställe emottaga ett visst antal delinquenter, för att i Grufvor eller på Colonier använda v, Utskotten, som tagit denna motion under gemensam pröfning, få tillkännagifva, att Utskotten icke kunna gilla det deri framställda förslag.
Om det varit Motionairens mening, att alla hittils inom Riket till lifstidsfängelse dömde personer och andra grofva brottslingar borde deporteras, torde, om ock inga andrä betänkligheter härvid egde rum, med skäl kunna invändas, att då Svensk Lag icke i något fall utsätter deportation såsom straff, kan icke någon hitintills dömd förbrytare, utan eget medgifvande, rättvisligen dermed beläggas. 4 £«g- och Oecon.
Utlåtande N-.o 17.
I fall åter Molionairen åsyftat en förändring i nu gällande strafflagar,, medelst hvilken det skulle stadgas,- att hädanefter alla sådane grofva brottslingar, hvilka för allmänna säkerhetens skull mäste hållas i förvar, må varda ur Riket deporterade, tro Utskotlen, utan att här ingå i undersökning om ändamålsenligheten af deportations-straffets användning i en Stat, hvilken sjelf icke eger någon fullt lämplig deportations-ort, sig endast behöfva anmärka, att, då Sverige för det närvarande saknar en sådan, och följaktligen förbrytarnes deportation icke skulle kunna verkställas annorlunda än på det af Molionairen föreslagna sättet, eller förmedelst deras öfverlemnande ät någon fremmande Magt, som vore villig att dem emottaga, en sådan åtgärd hvarken torde vara fullt förenlig med Statens värdighet eller med rättvisans och mensklighetens fordringar, emedan Staten derigenom skulle undandraga sig uppfyllandet af sin oeftergifliga förbindelse, att utöfva en fortfarande noggrann uppsigt öfver förbrytarnes behandling och så vidt möjligt är bereda deras förbättring.
På dessa skäl tillstyrka Utskotten, att Herr af Rob t ahrn s motion icke må till någon åtgärd föranleda.
Stockholm den 19 Augusti 1834- ' S x « N:o sy, * Ank. till Esp. bitsk. d. i g Ätig..
Utlåtande f i anledning af väckte motioner} om ändring i Kongl. Förordningen den 19 December 1827, angående grunderne och vilkoren för hemmansklyfning- samt afsöndring af jord eller andra lägenheter frän hemman.
Uti serskilde från Hedervärda Bonde-Ståndet till Utskottens gemensamma behandling öfveriemnade motioner, beledsagade med åtskilliga Ledamöters yttranden, har blifvit anförd t och yrkad t: 1:0 Af Dars Jönsson från östergöthland: att som det ändamål högstberörde Nådiga Förordning, jemte de i sammanhang dermed sedermera meddelade föreskrifter, åsyftade, nemligen egarens oinskränkta dispositions; Eag- och Oecon, Ut sk.
N;o ij. 5 rätt öfver dess jord, samt uppodlingars befrämjande och öpnaJe utsigten för mindre förmögne personer, att förvärfva eganderätt till jord, motverkades af de på landet öfliga förpantningar, så borde tillåtelsen till dylika a (handlingars ingående genom bestämda föreskrifter inskränkas.
Som skäl för detta yrkande har Motionairen andragit, att hemmansegare, sorn af hvarjehanda orsaker kommit på obestånd, vanligen, för att åtminstone för ögonblicket rädda sig från {»enningeförlägenhet, begagnade den utväg, att bortförpanta någon del af hemmanets jord, med förbehåll å panthafvurens sida om återfående af panlskillingen, hvarmed fortfores intilldess största delen af egorne voro afsöndrade från bolstaden, derigenom hemmanet slutligen förlorade sitt värde och åboen sin utkomst.
Emedlertid lemnade ett sådant förfarande utväg lill bosättning för lieie personer, hvilka genom lättja, sjelfsvåld och andra oarter åstadkoramo hvarjehanda olägenheter och förargelse, samt äfvenledes tillfälle för en egennyttig jordegare att, medelst betingadt arbete af förpantningsinnehafvaren, utarma och på ålderdomen, då krafterne icke vidare tillåta något arbete, under förebärande af brist i Contractets fullgörande, afhända honom dess jordlägenhet.
Efter det vice Talmannen Jon Jonsson, jemte flere af Ståndets medlemmar, förenat sig i motionen, har Anders Ericsson från Örebro
Län äfven deri instämt, under yttrande, att förpantningar och jord-afsöndringar medförde menliga följder, dels för .Bergslagerne, i anseende tili skogens utödande, dels ock i allmänhet derigenom, att de, medelst lättade utvägar lill bosättning, inskränkte hågen bland den fattigare classen, alt hos andra med arbete söka sin bergning.
O o Deremot har Eric Pehrsson från Gefleborgs
Län vid de föreslå c ne inskränkningarnes anlagande funnit betänkligheter, hvilka blifvit af Nils Månsson från Malmöhus Län, Johannes Jansson från Elfsborgs, och Sven Heurlin från Kronobergs
Län, med hvilka flere Ledamöter sig. förenat, närmare utvecklade, och ansetts hufvudsakligen bestå deri, dels att en gäldbunden hemmans-egare betoges möjligheten att betala sina skulder, äfvensom att verkställa uppodlingar och förbättringar å dess hemman, lill hvilka tvänne ändamåls vinnande förpanlningarne ©tvifvelaktigt måste bidraga, dels att med rättvisa och billighet icke vore förenligt att vägra en mängd arbetsföra personer, sorn ej födas till arfvingar af jord, att, etter en längre tjenstetid bos andra, få bereda sig oberoende, samt en fristad för den annalkande ålderdomen, dels slutligen att, i händelse af 5 Lag* och Oecon.
Utlåtande N:o 17. föi slagets antagande, en högst betydlig folkmängd skulle störtas i elände och beröfvas möjligheten att vinna uppehälle på annat sätt, än medelst under hela lifstiden fortfarande arbete för andra, eller af det torftiga understöd fattig-försörjnings-anstalterna nödgades lemna. 2:0 Af Johan Wiklund från Vesterbotten, att, som Kongl. Förordningen af 1827, sedan deri är vordet bestämdt det minsta antal kreatur, hvilka böra kunna födas å hemmansdel, som medför besutenhet, nemligen en häst eller ett par oxar, två å tre kor och fem å sex får eller get-kreatur, tilläte innehafvare af sådan hemmansdel, att, oaktadt den inskränkta egorymd han måste ega, icke destomindre få derifrån afsöndra en del, belöpande i norra orterne till minst sex och i södra lill minst fyra tunland jord, men en dylik vidsträckt rättighet till jords afsöndrande skulle leda till menliga följder, dels i afseende på populationen, som tillväxte i ett ojemförligt förhållande till landels odling, hvilken senare berodde ej mindre af arbetarnes antal, än af tilltagande förmögenhet och utrymme för odlings-företagen, dels äfven i afseende på hemmans-egarens och jordinnehafvarens oeconomiska ställning, hvilken i de fleste fall vid tilltagande ålder, bristande arbetsförmåga, missväxter eller af andra tillfälliga orsaker lätteligen försämrades till den grad, att fattigförsörjnings-aastalterne måste anlitas; så, i händelse 1674 års Placat om skattskyldig jords minskning icke å nyo kunde upplifvas, borde dock antalet af de boskaps-kreatur, en lill jords afsöndring berättigad hemmans-åbo skulle kunna löda, bestämmas till dubbelt emot det i högstberörde Kådiga Förordning upptagne antal, liksom jord, hvilken för alltid skulle få afsöndras, borde innehålla dubbelt större rymd, än som hitintills varit stadgadt.
Nils Mänsson från Malmöhus Län, med hvilken flere Ledamöter instämde, talade på ofvan upptagne skäl emot förslagets antagande. 3:o Af Nils Strindlund från Vester-Norrland: att, då Författningarhe rörande jord-afsöndrrngar icke innehölle några föreskrifter, huru sådane afhandlingar borde betraktas, hvarigenom jord-egare dels leronar tillstånd till så kallade backstugors anläggande å sina egor, dels vid fastighets afyttrande förbehåller sig rättighet att få begagna någon mindre, vanligen högst ringa andel af fastighetens område såsom undantag, hade man, vid bedömande af uppkomne tvister* angående beståndet af sådane afhandlingar, stannat i ovisshet om Lagens rätta grund och mening.
Den jordrymd, sorn genom dylika afhandlingar merendels för innehafvarens lifstid från hemmanet afsöndrades, uppginge sällan till den storlek och vidd, söm Lag- och Oecon.
Utlåtande N;o 17. 7 1827 års Kongl. Förordning bestämt såsom ett viltor för tillåtelsen att på viss tid få från hemman upplåta jordlägenheter, och således skulle afhandlingar af omförmälde beskaffenhet, om nämnde Författning strängt tillämpades, aldrig kunna ega bestånd.
Vid Författningens utfärdande syntes ifrågavarande sätt att afsöndra jord likväl icke vara förbisedt af Lagstiftaren, sorn fastmer genom sitt stillatigande torde velat ådagalägga, att någon inskränkning icke borde ega. rum uti hvad i berörde hänseenden, förut varit öfligt, serdeles beträffande så kallade undantag, hvilka genom, gammal häfd vunnit ett mägligt stöd i allmänna tänkesättet..
Desse: slag af jordäfsöndringar voro ock af den serskilda beskaffenhet, att de icke medförde sådane skadliga följder, hvilkas afböjande legat till grund för de inskränkningar, sorn uti Författningen finnas stadgade.
Vanligen afsåge undan tags-contracten endast tillåtelse att å hemmanets ouppodlade mark erhålla något mindre stycke, eller på sin höjd att få begagna en eller annan uppodlad mindre täppa till kål-plantering, lin- och potatoes-odling.
I senare fallet tillskyndades jord-egaren icke någon egentlig förlust,, emedan afkastningen beräknades honom till godo vid: bestämmande af de- öfrige undantags-vi 1 koren, och uppodling af förut obegagnad mark. dessutom alltid mäste lända till hans fördel..
Backstugor, hvarmed merendels föijer ett obetydligt utmål af omkring 20, 3o eller 4P qvadrat-famnar oländig; mark,, anlades af personer utaf den fattigaste classen, hvilka hvarken kunde- förvärfva egande rät t till jord eller för ålder och sjuklighet voro skicklige att bruka jordlägenheter, som fordrade större arbetsförmåga och ansträngningar.
Di det för dem stundom vore omöjligt att förskaffa sig husrum, funnes icke annan utväg, än alt tillåta dem betinga sig en plats,, der de kunde uppföra en boning, för att undgå att på ålderdomen blifva husville.