Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Slikt har man sett förut!
Och hvarför,
I sagan kanske, ej i verkligheten.
Nej, Inga-lill!
Jag drömmer icke mer: han kommer ej! -- Sjunde scenen.
DE FÖRRE. BJÖRN (från fonden).
Fort Inga, fram med öl!
Förlåten, jungfru BJÖRN
(brådskande).
Att jag så brådstört kommer. -- Skynda dig
29 Min Inga-lill, den fromme fader priorn Från Wreta, kommer här förbi, och stannar En stund att hvila ut. -- Nå, pest och död!
Är du ännu ej ute!
Strax, far! -- Priorn!
Ja, just herr priorn!
Vill du skynda dig?
Jag springer, far! (går under det följande ut och in, och sätter fram en stor ölkanna och tvenne bägare på bordet.)
Hur är det, jungfru Sigrid?
Väl, gamle Björn; men jag vill ensam vara
Och går en stund upp på min kammare.
Rätt så.
Jag sänder
Inga efter eder, SIGRID.
BJÖRN. SIGRID. BJÖRN INGA.
(närmar sig Sigrid, vänligt).
Om J behöfven något!
Jag helst vill ensam vara med mig sjelf, Säg det min moder!
Gör det ej,
Och kanske sedan bikta mig för priorn! BJÖRN.
(går uppför trappan.)
Skall så göra, jungfru!
Hur svag jag är!
Trots all min föresats Jag känner likväl att jag måste gråta! (skyndar in i sin kammare.)
30 Nu brast det unga hjertats smärta lös, Så blir det solsken åter, likaväl BJÖRN
(ser efter henne).
Och så är bäst, ty efter storm och regn
I menskosinnet som uti naturen!
Nå är allt redo?
(till Inga som inkommer) INGA.
Gå då din väg.
Inga men; finns syssla nog derute!
Och jag som trodde mig få höra på INGA
Hvad priorn mäla skulle!
Stygga far!... (går genom fonden.)
Fru Ingrid!
Priorn ifrån Wreta kommer Allt med herr
Knut hit in uppå besök!...
(i högra dörren).
BJÖRN. INGRID. (sedan) KNUT och BOTVID.
Herr priorn? det var kärt besök minsann!
Fort, Sigrid! men hvar är hon då?
(från venster).
31 BJÖRN. INGRID.
Deruppe!
Så kalla henne!
Att få allena blifva.
Hennes önskan var INGRID.
Och ölet bjöd jag
Inga ställa fram.
(klappar honom vänligt på skuldran).
Tack, gamle Björn! du tänker för oss alla.
Så stigen in, herr prior!
(med priorn från fonden). (går emot dem).
Var välkommen.
Guds frid härinne!
BOTVID
(med höjda händer).
Fromme fader, tack!
Och signe er Guds helgon!
BOTVID.
DE ÖFRIGA.
32 BOTVID.
En rundlig tid har gått se'n sist jag trädde Inom er tröskel, mina fromma vänner! -- Och helsan varit med er denna tid?
(de göra korstecknet, hvarpå priorn träder fram.)
Stor tack, herr prior, och med eder äfven?
Ja, Gudi prisadt!
Fastän gammal vorden
Så är jag ännu både karsk och kry! -- Men sägen mig, hur går det jungfru Sigrid Er kära dotter?
Är hon vän och fager INGRID.
Och frisk, mitt kära skriftebarn, som alltid?
Ja, fromme fader, hon är all vår fröjd, KNUT
Hon är Guds klara solsken i vår hydda!
Gud signe henne! (vekt).
(hastigt som ville han dölja sina känslor.)
Men en bägare
Af helgdagsbrygden, neken J väl icke Att smaka på som välkomst?
Jag vet ej af att Gud förbjudit någon Af sina tjenare att läska sig
Tack, herr Knut!
Med en af gästfritt sinne bjuden fägnad, (dricker)
Och lång är stigen som jag har att träda!
Det smakar herrligt, edert öl, fru Ingrid! (de sätta sig vid bordet.)
33 Hvart gäller färden, fromme fader?
BOTVID. INGRID.
Att gifva sakramenten åt en dödssjuk
På ett utaf de trenne hemman, som KNUT.
Hän
Vårt kloster nyss af Jarlen fått till gåfva.
En gåfva än?
Han är så from som han är stor och mägtig!
Nu börjas det!
Ja, signe Gud hans själ, (afsides).
(går till fönstret med hjelmen och sätter sig der på en bänk, sysslande med att skura den, i det han emellanåt ser utåt.)
Hm! slug och samvetslös BOTVID KNUT.
J menen säkert!
Er gamla visa?
Börjen J igen KNUT.
Kan köpa med sin rikdom, Bjelbojarlen, Mitt bifall köper han för intet pris!
Ja, om allt han ock
Han får väl nöja sig med landets bifall, Och efterverldens!
(godmodigt.)
34 Ja, dess dom skall lyda KNUT.
Att han en samvetslös tyrann har varit, Som uti högmod under föttren träder
Allt hvad ej hän till Bjelboynglet hör!
Herr Knut, er gamla hätskhet er förvillar: *En stor och väldig man är Birger Jarl, Af alla aktad, om ock ej af eder! --
En konungs fader, är han kung långt mer
Än sonen som bär namnet; nyss förmäld
Med konung Abels enka, håller nu Han bröllopp åt sin son med dottren till Den mördade kung Erik; hela norden Och Hakon uti Norge lyda honom
Med glädje som en far!
Han styrer; konung Christoffer i Danmark,
Han tyckes eder köpt för sina hemman.
För sina hemman ej, men sina bragder, Sitt visa, starka, goda regimente
Som landet tacka fått för lugn och ro!
Ty tro mig, den är ingen vanlig man
Att döpa hedningarnes vilda skaror BOTVID
Med hull och hår (varmt).
(hånfullt).
Som gått med Kristi helga kors i handen Bland skog och fjell i fjerran Tavastland.
Och hvem som helst ej byggt så godt ett lås
Som han, vid Lögarns utlopp, mot de horder *Och litet kunnen J med edert hat
Som kommo östan hän med mord och brand!
Den mannen skada som har bjudit hemfrid Och tingsfrid, kyrkofrid och qvinnofrid, * Uteslutet vid styckets uppförande.
35 Och som gaf qvinnan arfsrätt i vårt land, Och vet att öfver hela riket skydda
Med manlig hand de lagar dem han skref.
Och hvilka skola stråla genom sekler INGRID.
Som minnesstoder på hans hjeltegraf!
Ja, fröjde Gud hans själ i lif och död, KNUT
Men aldrig glömmes han af nordens qvinnor.
Du äfven, hustru?
Alla öfvergå INGRID.
(mörk).
Till den som störtade vår slägt i gruset!
Rättvisa bör man ock en ovän göra!
Rätt så,fru Ingrid!
Och jag vet att Jarlen Vill gerna göra godt hvad bister tid I den enskildes lif och rättigheter, Och inre ofred stört och störtat om Men sådant ej på en dag göras kan! -- BOTVID.
Och rätt betraktadt: hade landet bättre
Och ingen ville lyda?
-- Är det ej
När en och hvar var kung uppå sin gård, Med allmän nytta mer förenligt, att KNUT.
En man bär tyglarne i starka händer?
Må ske!
Men hvarför skall det vara han?
Derför att Gud uti sin allvishet BOTVID.
Satt herrskartecknet på den mannens änne, Och laggt uti hans bröst den styrka ned Som skapar konungar och stora männer
På hvilken plats än födseln ställde dem! -- Men nog derom -- jag hoppas tiden skall
Långt bättre än min svaga stämma, kunna
36 Utverka er omvändelse, herr Knut! -- Nu måste jag åstad; -- på återvägen
Jag skall till lagman Bengt på Ulfåsa, Som låtit kalla mig, -- en ädel herre KNUT
Är denne ock, och värdig Bjelbojarlen!
Ja visst! de äro helgon allesammans!
För tusan böflar! BJÖRN
(hånande). (som sett ut, rusar hastigt upp).
Hos lagman Bengt, som kysser Inga-lill!
Har du då ej förbjudit honom komma?
Åh! jag ser skrifvarn
Jo visst, men han är envis, han som väpnarn Den J gaf afsked nyss!
Men jag skall nog Ett respass gifva ock åt pennefäktarn
Som springer här och tubba vill mitt barn! (går hastigt ut genom fonden.)
Hvad menade den gamle Björn om väpnarn?
Att han fick afsked!
KNUT. BOTVID.
37 BOTVID.
Hvilken?
Som räddade vår Sigrid här förliden; -- J veten det ju?
Fick afsked, sägen J?
Jaså, den?...
Och han KNUT.
Till flickan fria, den skägglösingen!
Jaså! -- och hon?
Guds död! han ville
Hon har fått lärt att lyda!
Hm! känner jag den unge väpnarn rätt, Så lär han säkert vara snar tillbaka.
Ja, han må våga sig!
KNUT. BOTVID BOTVID
(slugt).
Det tör jag hålla vad om!
Han vågar nog, (afsides).
Månn han vet mera än han säga vill?...
Hvad menen J?
Priorn ler?...
38 Jag menar ingenting; BOTVID.
Men väds, att om han kommer åter, kören J icke mer den gynnaren på dörren!
Topp! bägaren får gå!
Jaså, J er åtren?
Visst ej! er bägare mot en relik KNUT BOTVID.
Ifrån den helga grafven; -- är det afgjordt?
Ingrid länge önskat sig en sådan!
Och Wreta kloster ondt om silfver har!
Tänk om han komme åter Som riddare?
KNUT INGRID BOTVID.
(fattar hans hand).
Så kan en munk ock öfverlistad bli!
Nu är herr priorn lurad;
(man hör ljud af jagthorn på afstånd.)
Tänk om herr väpnaren tog er på orden!...
Det lät som klang af horn! --
39 Tionde scenen.
DE FÖRRE. BJÖRN, SUNE och INGA (från fonden).
Hvad är det, gamle Björn?
BJÖRN KNUT
(oroligt). (häpen).
Jag vet knappt sjelf, men skrifvarn här har bud Till eder!
Ack, käre herre!
Skrifvarn?
Och från hvem?
SUNE
(stiger fram, bugande sig).
Från den
Som är min herre:
Bengt, Ulfåsalagman!
Ulfåsalagman?
Och hvad vill han mig?
Det vill han säga eder sjelf, herr Knut, Om lejd J honom gifven till att träda In på er gård.
KNUT SUNE. KNUT
(som förut).
Så? han begär min lejd Det hade jag ej väntat af den sällen!
Så sägen honom att han komma må.
Stor tack, herr Knut!
SUNE.
(med synbar tillfredsställelse).
(afsides) (högt)
Pass på! nu blir här gamman, (skyndar ut.)
(sakta till Inga.)
Och aldrig var du närmre att bli min!
40 Elfte scenen.
DE FÖRRE. (utom SUNE.)
Fort hustru, manteln hit Och brämemössan!
(Ingrid går till höger.)
Fast arm, jag visa skall att jag är man (till Ingrid)
Björn! spänn om mig svärdet! --
Och riddare! -- Så skynden eder alla!
Nå hustru, hvar är Sigrid?
med mantel och mössa med skinnbräm).
(som utkommit från höger
På sin kammar!
(under det de hjelpas åt att kläda honom).
Der må hon blifva!
(till Botvid)
Hvad tron J han vill?
Kanhända kommer han som böneman
För väpnaren!
Så det skall sjunga om hans stolta öron!
Godt! då skall han få nej
Du Inga, se i fönstret om de komma.
Min hustru, bort med sländan! sätt dig rak Tag på dig hjelmen, gubbe!
Och stolt bredvid mig.
Björn! stå bakom stolen,--
41 BJÖRN
(tvekande).
Fast fattig, måste man bevara skenet; J stannen ju, herr prior?
Det är det enda ju som man har qvar! -- BOTVID
Ja, jag stannar!
Så kunden J ju taga plats till venster
Om stolen, der på bänken!
Om det er likar!
Hjertans gerna,
Förr gäster, med min huskaplan vid sida, Och det såg alltid riddarmässigt ut! -- INGA
Ja, ty så jag mottog
(vid fönstret, slår ihop händerna af häpnad).
Nu komma de! Guds helga moder, se
Så grannt, så grannt!
Med guld och perlor prägtigt smyckad, rider I spetsen! -- Det är sökert lagman Bengt, Ty han är ståtligast af allasammans!
Se'n flera svenner -- och så ännu en Och kommer hitåt!...
En reslig riddersman,
Fast mindre grann... nu stiger han utaf KNUT.
Ser du icke väpnarn?
42 Nej, han syns icke till!
(skyndar från fönstret).
Nu gifvom akt, och förom stolt oss upp!
KOL TYNNESON.
Rätt väl för honom.
SUNE. VÄPNARE och SVENNER.
KOL TYNNESON
(derpå) BENGT. (från fonden, afmätt
och högtidligt i det han stannar tre steg från fonden).
Min herre, lagman Bengt, bär vänlig helsning Till riddaren Knut Algotson, och spörjer
Igenom mig, hans stallare och marsk
Om han välkommen är?
Han vet att umgås dock med riddare Så pennefäktare han är!
(sakta till priorn, medan Kol går till dörren)
Han är välkommen!
(högtidligt).
Han vet väl mer än så!
(I detta ögonblick inträder lagman Bengt från fonden, företrädd af fyra småsvenner, och efterföljd af lika många väpnare; han viskt men stolt för Knut och Ingrid, och säger raskt:) Jag helsar eder och er ädla husfru, BENGT.
(som observerar priorn).
är rikt och präktigt klädd, går fram midt i stugan, bugar sig höf-
Herr riddar Knut, med Gud, i allsköns frid!
43 Stor tack herr lagman Bengt!
Välkommen varen Uti min låga stuga; ej min skuld BENGT. KNUT.
Det är, att ej en borg mottager eder!
Min heller ej, så vidt jag veta kan?
sakta och häpet i det hon rycker Knut i armen).
Guds moder! se då, Knut!
KNUT INGRID
(som oafvändt betraktat Bengt,
(följer Ingrids blick, och säger med samma häpnad i det han betraktar Bengt) Jag ser ... vid sankte Knut, min skyddspatron!
Jag ser i syne, tror jag!
Hvad skall jag se på?
(vresigt).
Jag visst också! (leende). (korsar sig).
Hvad sen J då?
Men nej! ja närmare jag eder träder, BENGT
(stiger upp och går honom närmare)
Helt visst ett satans bländverk!
Dess större likhet finner jag med ... med...
Så sägen, riddare!
(ser honom skarpt i ögat).
Med väpnarn
Som jag på dörren visade i dag
För det han djerfdes gilja till min dotter!
44 Rätt sällsamt!
(som förut). (skyndar fram till Bengt).
Ja, ja! J ären denne väpnaren!
Sigrids räddare J ären!
Nej, jag Bengt Lagman är, Jarl Birgers broder, Och jag är riddare, har gods och gård
Att kräfva hämd för det J visaden KNUT
BENGT (som förut).
Och kommer nu till eder, riddar Knut Mig hånfullt bort ifrån er gård i morse!
Det var då J, min dödsfiendes broder, Som räddaden mitt barn!
(alldeles handfallen).
Nu först min Sigrid verkligt osäll är.
Ja, och nu fordrar jag upprättelse.
Guds helga moder!
J hafven rätt dertill.
Hvad fordren J?
Jag fordrar att J läggen eder hand BENGT (med framräckt hand).
(slagen).
I denna öppna hand som bjudes eder, Och att J fyllen upp ert svurna löfte Och gifven Sigrid fagra mig till brud KNUT
Med ett:
"Gud signe eder!" -- det jag fordrar!
Det fordren J? (häpen).
45 Ja.
INGRID (med glädje).
Månne rätt jag hör?
Nåväl, herr riddare?
(likaså). (häftigt).
De yra tankar!
Tyst! låt mig reda
(till Ingrid som vill tala) Ingrid! ej ett ord!...
Och om J så beviljen mig min bön,
Jag skänka vill min brud i morgongåfva
Sex hela hemman, jemte gull och silfver, Fem mark af hvarje; blifvande desslikes, I fall jag dör förut, Ulfåsa gård
Med allt hvad dertill hör, dess enkesäte.
Dessutom lofvar jag som ärlig man, Att älska henne öfver allt i verlden
Som trogen riddare och sveklös ädling
Och sätta henne in till aktad husfru
Att med mig råda öfver löst och fast, Och ensam hållas kär uti mitt hjerta
I lust och nöd, -- och detta allt jag svär
Att troget hålla, så sannt Gud mig hjelpe!
Nå, sämre måg kan man ju få?
KNUT BOTVID (sakta till Knut).
(sträft).
Med gods och gull blott, vinnes ej mitt bifall, Än fanns ett villkor qvar, om rätt jag minnes!
(till Bengt)
Tyst, prior!
46 BENGT
(fattar hans hand och för honom ned på scenen).
Och det var: hämd på Bjelbojarlen?
Ja! (tager från sitt bröst ett pergament).
Nåväl, så läsen detta permebref Förr'n J besluten!
Icke kan jag läsa.
Nåväl, så låten priorn hjelpa er.
Herr prior! tyden J för mig det skrifna.
Från Jarlen!
BOTVID KNUT. BENGT.
(ser på brefvet).
(vill rycka det från honom). (lugnt).
J kunnen ju ej läsa?
Sannt!...
Läsen J hvad Bjelbojarlen skrifver!
INGRID KNUT
(beherrskar sig).
Säg Sigrid till att ned hon komma må.
Ja, ädla fru! (går uppför trappan till Sigrids kammare.)
till Inga).
(som talat till Bengt, sakta
47 Han motstår ej dess glädje BENGT. INGRID
(till Bengt),
Då hon i eder ser sin hjertans kär.
Men kunnen J förlåta mig att så Jag förde eder alla bakom ljuset,
Blott för att skåda om jag kunde lyckas
En brud mig vinna för min egen skull?
Hvad får man ej en ungersven förlåta, Och hvad förlåter ej en tacksam mor?
Nu fader Björn, får jag väl Inga ock?
SUNE INGRID.
(till Björn).
Ännu har ej din herre fått sin Sigrid!
Hm! hm! den höge Jarlen friat redan Till dottren af den stolte Ivar Blå KNUT
Knut, nere vid avantscenen).
(som undertiden läst tyst för
För broder sin, -- som härutaf J sen, -- På Gröneborg; -- det kan förändra saken.
Om derför brodren fästs på annat håll?
Så skall den stolte Jarlen vredgas svåra
Vid att så trotsas i sin gifna makt
Som slägtens hufvudman.
KNUT. BOTVID
(eftersinnande). (slugt).
Att han ursinnig blir?
Jaså, J tron
48 BOTVID.
Och jag vill råda eder som en vän,
Ja, hjelpe Gud!
Herr Knut, att säga nej åt lagman Bengt, Ty det går aldrig väl att trotsa Jarlen! -- Er upp mot honom?
Hvad ären J och lagman Bengt, att sätta KNUT.
Som kan få hämnas, och på samma gång Sin dotters framtid trygga.
BOTVID. KNUT.
Hvad jag är?
En man
Men betänken...
Jag allt betänkt!
Att göra Bjelbojarlen Mig fröjda skall!
Ett sådant streck uti hans stora planer, BOTVID
Det går ju af sig sjelft!
Nåväl herr riddare, hvad svaren J? J hafven uppfyllt alla mina villkor, KNUT BENGT.
Och derför fyller jag mitt löfte äfven, Och helsar eder som vår käre måg!
INGRID. BENGT.
Gud signe dig för ditt beslut, min make Och aldrig skolen det J ångra få!
49 Jag hoppas det!
Men hvar är Sigrid?
INGRID KNUT.
(visar uppåt loftet).
Rigtigt som hon kallad vore!
SIGRID och INGA.
(kommer hastigt, tvekande och upprörd från sin kammare)
Nej Inga, nej! jag kan ej tro ditt ord!
Så se då, jungfru, se! INGA
(visar nedåt). (ser nedåt, der Bengt, Knut
och Ingrid stå hand i hand, blickande upp till henne leende och glada).
Är det en dröm, så låt mig aldrig vakna!
Det är ej dröm!
Kom dotter!
Kom, mitt barn!
(skyndar ned och kastar sig i modrens armar).
Min moder!
50 drens armar, och för henne till Bengt).
BENGT KNUT
(lösgör henne mildt ur mo-
Gud välsigne eder! (omfamnar Sigrid).
Ser du min mö! ej våren än bytt skrud, BOTVID
Och dock är Sigrid fagra väpnarns brud!
Och min är bägaren! (till Knut).
På Jarlen!
Och hämd jag får
På det sättet alla vinna!...
Men, fader, säg....
(smekande till Björn). (likaså på hans andra sida).
(halft sträft, halft skämtande). (vändande sig till sina män).
När blifver turen vår?
Seså! J måtten väl för böfveln hinna!
BENGT BJÖRN
Tre veckor än, och så mitt bröllopp står BJÖRN
På gamla Ulfåsa med lust och gamman!
Och mera fagert par kom aldrig samman! _______ (svänger sin mössa).
(Ridån faller under svenners och väpnares lefverop.)
51 ANDRA AKTEN.
Riddarsalen på Ulfåsa, med stora hvalfdörrar i fonser sjön Boren och den motsatta stranden.
Till den, ledande ut till en terrass bortom hvilken man höger, nära fonden, ett högt fönster med målade
rutor.
Till venster, nära avantscenen, en sidodörr.
På väggarne rustningar och vapen.
Kring väggarkeskärl och pokaler, samt omgifvet af högkarmade stolar.
Vapen och pelare äro omvirade med blommor, och allt bär ett festligt utseende.
ne bänkar, och till venster ett tungt bord med dryc-
(Vid ridåns uppgång står Kol midt på scenen, utdelande befallningar åt svennerna, som ordna dryckeskärlen på bordet, och sedan flytta det intill väggen, nedom dörren.
Sune står vid det uppslagna fönstret och blickar tankfull utåt.)
KOL.
KOL TYNNESON. SUNE.
SVENNER.
Nu fyllen dryckeskannorna med spanskt
Och ungerskt dels, och dels med mjöd och pors, Och väl sen till att allt i ordning blifver! -- Tillsägen sedan kökemästaren
Och skaffaren, att uppå borgens gård
De ställa ut öltunnorna åt folket, Och att en hvar som närmar sig Ulfåsa I dag, han komme fjerran eller när,
52 Fri täring får, så är Bengt Lagmans vilja.
Om han är stafvakarl, så skall han först
En vadmalsjacka hafva, sedan täring Och nattherberge; är han danneman
Men är han riddare och adlig sven
Så pläges han dernere bland de andra; Må han ledsagas höfviskt upp i salen! EN SVEN.
Säg detta allt uppå vår Herres vägnar.
Skall ske, herr Kol!
Den glada brölloppsskaran vänder åter! (svennerna gå.)
Men raskt! -- från kyrkan snart
Hvad sen J på så oafvändt derborta?
Jag ser uppå det mörka molnet der Allt mera fram utöfver klaran dag SUNE.
på axeln).
(går till Sune och slår honom
(pekar utåt).
Vid himlaranden!
Sen J, hur det stiger Och sveper skogen fjerran i sin slöja?
Snart står det dystert midt i brölloppsjublet
Utöfver borgen här och skymmer solen.
Regn i brudkrans lofvar lycka!
Men så ej storm!
53 J ären ensamt dyster KOL.
På denna dagen, mäster Sune, men Jag gissar skälet dertill granneliga:
Med Inga-lill!
J haden velat sjelf stå brudgum äfven SUNE.
Men ej för mig blott jag orolig är,
Sannt sägen J, herr Kol,
Jag är det ännu mera för min herre
Som icke ser hur molnet mer och mer KOL.
Sig drager samman mörkt omkring hans hjessa!
Bengt Lagman hotas af en fara då?
Ja, af en väldig fara:
Jarlens vrede!
Han skrifvit hotefulla bref, herr Jarlen, Och strängt förbjudit detta giftermål, I förrgår sist ju kom en väpnare
Som korsar längesedan mogna planer! -- På löddrig springare från gamla Bjelbo
Och förde med sig ett bestämdt förbud
Och hotande i stolta, vreda ord!
Med Jarlens hand och hans signet besegladt,
Och lagman Bengt, hvad svar gaf han derpå?
Han lät mig skrifva höfvisk bjudning till Brölloppet här i dag, och satte sedan KOL.
Sitt namn med egen hand inunder brefvet.
Bra svaradt!
54 Bra kanske, men oförsigtigt, SUNE.
Ty Jarlen är dock slägtens hufvudman, Hvars vilja alla måste lydigt följa!
Men lagman Bengt är ingen öfvermaga, Han är fullmyndig att sig råda sjelf!
Må vara, men tills vigseln försiggått
Jag fruktar slemma följder af det brefvet
Som trotsade med bjudningen till svar!
(man hör klockringning på afstånd.)
Så, nu är vigseln skedd!
Spar nu er oro!
Men Jarlen kan det gjorda ogjordt göra.
Han mäktar icke lösa kyrkans band.
Åh, kyrkans band de sitta lösa nog, -- Och tyckes det ej eder ock, herr Kol, Att kyrkoklockorna så dystert ringa De klinga skulle?...
Det har man sett, -- när höga herrar vilja! --
Som om till jordafärd och ej till bröllopps KOL
J kunnen skrämma upp den gladaste
Nej! det går för vida!
(skrattande).
Med edert skrock om klockeklang och moln!
Mig tycks de klockor pingla lusteliga.
55 Och molnet ser ej heller farligt ut, Ty klara solen skiner ju igenom! --
Men se, nu kommer brölloppsskaran ju, Då måste jag dit ut att uppsigt hafva
Med bombare och pipare i spetsen, Så att allt går på godt och höfviskt sätt, Och skick och ordning i den vida kretsen! (går genom fonden.)
Tredje scenen. ifrån en bröllopsmarsch, först på långt afstånd, sedan under det följande allt närmare.
Vid scenens slut intages terrassens sidor af höger.) högtidsklädd allmoge af båda könen, som nyfiket skådar utåt till Herr Kol har kanske rätt; mitt sjuka lynne Ger allt en främmande och dyster färg! (går till fönstret och ser utåt.)
(ifrån Kols utgång höres ut-
Der kommer skaran... der går Inga-lill, Och onda aningar till hvila gå! -- (hastigt förfärad.)
Min hulda tärna. -- Nu är åter solsken,
Ha! bruderiddarns fåle stegrar sig,
Han rusar in midt i den skrämda hopen! -- Nu är han tagen åter! -- Alla helgon!
Det är dock intet lyckligt förebud!...
Nu nalkas de, och nu går solen åter J molnet in, just som de foten sätta
På borgens grund! -- Så hjelpe Gud min själ, Men aldrig slutar denna dagen väl! -- Ut måste jag för att mitt sinne lätta!
(han skyndar ut genom sidodörren, sedan han först genom fonden kastat en blick utåt på det annalkande brölloppståget.)
56 Jag tackar eder alle! BENGT.
(till Sigrid)
(han bjuder henne sin hand och leder henne fram till bordet, der den till höger.)
Kom, min husfru!
hon stannar framför högsätes-stolen till venster och Bengt framför
I närvaro af dessa gäster alla,
De ädla riddare och väna fruar,
De sköna mör, de adeliga svenner,
Vår kyrkas tjenare och gårdens folk,
Tillsäger jag dig här, min kära maka,
Min tro och huldhet, liksom nyss för Gud! J vänner, ären henne som min husfru!
I tjenare och underlydande, ALLA.
Som matmor vörden eder herres maka!
Hell, hell fru Sigrid!
Som husets herrskarinna; blifve det
Sätt dig vid min sida
Din trygga plats i långa tiders skiften! -- Och nu Kol Tynneson! låt svennerna
Kringbära bägarne med vin och öl KOL
Att gammal sed må lydas vid vårt bröllopp!
Fort svenner!
Fyllda bägarne kring laget, Till önskan ljudelig för tomtelycka Uti det ädla parets unga bo!
(till svennerna).
Herr prior, tagen plats vid brudens sida, Och J min käre svärfar, samt er husfru Intagen hedersplatsen mig till höger
Så som det höfs er ålder och ert stånd!
57 Fjerde scenen.
BENGT. SIGRID.
KNUT. INGRID. KOL.
BJÖRN. INGA.
VÄPNARE.
CHORGOSSAR. FOLK. BLÅSARE.
KNECKTAR.
(Marschen har under det föregående kommit allt närmare, och
brölloppståget inkommer nu från fonden i följande ordning: 1:o
Tvenne brudriddare i mångfärgade kåpor med blomsterstafvar i händerna, och höga mössor; 2:o åtta musikanter blåsande i pipor och horn, samt efter dem en narr slående på trumma; 3:o fyra chorgossar, svängande sina rökelsekärl; 4:o åter en brudriddare, samt derpå tärnor två och två; 6:0 ytterligare fyra chorgossar med rökelsekärl; efter dem Botvid i full ornat, företrädd af
klädd som de föregående; 5:o Svenner och väpnare, två och två,
tvenne munkar, bärande hostian och monstransen; 7:o åter en pell, uppburen af fyra riddare; brudens släp uppbäres af Inga
brudriddare, och 8:o brud och brudgum hand i hand, under en och ännu en tärna, klädda i hvitt, samt brudgummens vapen af en rustningsklädd väpnare; 9:o Knut och Ingrid, hand i hand, efterträdda af Björn, bärande Knuts vapen, samt en tärna bärande upp Ingrids släp; 10:o riddare med deras fruar, hvar och och två.
Tåget går en gång omkring scenen, samt ordnar sig en med tärna och väpnare efter sig, samt slutligen knecktar två sedan på ömse sidor deraf, så att Botvid och munkarne, jemte fonden tillika med allmogen, samt riddarne med deras fruar, jemte tärnorna, sidorna.)
brudparet, intaga scenens midt, blåsare, svenner och väpnare,
Guds helga moder gifve fröjd och lycka
Åt brud och brudgum uti allan tid, Välsignande utöfver deras hus Och alla helgon hålle milda händer
Med ro och trefnad intill sensta ålder!
Hell brud och brudgum! (med höjda händer) ALLA.
alla intagit sina platser).
(sedan musiken tystnat och
(fanfarer och lefverop.)
Brud och brudgum hell!
58 Kom Ingrid!
(sätter sig till höger om Bengt)
Skall upphöjd blifva!