Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad Silfververkets rörelse och bedrifvande, så väl i afseende på grufvebrytning, malmsofring, bokningsoch vasknings- med flera förberedande operationer, som ock smältprocesserna till utbringande af malmernas innehåll uti silfver- och blyprodukter beträffar, bör här endast i allmänhet anmärkas, att bergsdriften under åren 1856—1860 utan anmärkningsvärd förändring fortgått enligt förut stadgade planer och genom erfarenheten pröfvade methoder, endast med de fluktuationer i sifferresultaterna, som äro en oundviklig följd af denna rörelses art och beskaffenhet.
Då hufvudsakligen alla maskinerier här drifvas med vattenkraft, måste t. ex. årens olika nederbörd, i synnerhet under de egentliga flodtidernå, i anseende till de konstgjorda dainmsjöarnas inskränkta storlek och i allmänhet grunda beskaffenhet, inverka på och föranleda partiela förändringar uti åtskilliga delar af denna bergverksrörelse.
Under de flesta af dessa fem år har tillräckligt driftvatten saknats, i synnerhet för Grufvans verk, hvadan så väl grufvebrytningen, som den förbokade vaskmahnens qvantitet, under detta qvinqvennium, utfallit mindre än under det nästföregående; men genom ändamålsenlig anordning med malmbrytningen har dock tillverkningen kunnat så uppehållas, att den till och med öfverstigit medium af de föregående 5 årens, så väl af silfver, som bly och silfverglitt.
Bland öfriga på denna bergverksrörelse inverkande förhållanden bör hufvudsakligen anmärkas tillgången och priset å skogsförnödenheterna, kol, ved och byggnadsvirke.
Då det sistnämnda hufvudsakligen tages från den för sådant ändamål åt Bergslaget upplåtna, i Nora och Enåkers socknar belägna, kronoallmänning, utgöra kol och ved egentligen de skogsprodukter, som, sedan deras leverering in natura å allmogens utlagor upphört, för kontant årligen till Silfververket inköpas, och som detta sker till ett belopp af 60 till 80,000 tunnor kol och 5 till 700 stafrum *) 9 qvarters lång så kallad grufveved, verkar bristande tillförsel af eller stegradt pris å dessa förnödenheter betydligt på behållningen af en rörelse, hvars hufvudsakligaste produktionsartikel, silfret, är ett oförändradt pris och värde åsatt.
Som skogsafverkningen inom Sala Silfververks skogsdistrikt *) Stafrumsmåttet är 3 alnar högt och 3 alnar bredt.
Bergs- och brukshandtering.
29 i senare tider betydligen ökats, dels genom en friare kolhandel, dels genom uppkomsten af nya sågar så väl för vatten- som ångkraft, är att emotse en tilltagande prisförhöjning och efter hand minskad tillgång å dessa förnödenheter för framtiden.
Hvad nu ifrågavarande qvinqvennium angår, hafva priserne derunder höjt sig, till och med undantagsvis till dubbelt mot förut, men i medeltal för alla 5 åren till omkring 261 procent på kolen och något öfver 10 procent på veden, i jemförelse med medelresultatet af det föregående.
Oaktadt dessa vexlande förhållanden har dock ingen hufvudsaklig förändring i Silfververkets bergverksrörelse förekommit, som menligt inverkat, vare sig på Kronans tionde af verket, Bergslags-intressenternas vanliga anordningar och så kallade utbyten, eller på arbetsklassens sysselsättning och förtjenst vid bergverket.
Utom den i sammanhang med silfvertillverkni ogen förekommande produktionen af Bly, uppgående i medeltal för åren 1856—1860 till en qvantitet af 331 Sk TE 19 L® 17 TE metallvigt, och af Silfverglitt, uppgående likaledes till 185,73 Centner, hvilka båda produkter
Bergslaget tillgodonjuter utan tiondeafgift, bedrifves äfven kalktillverkning, dels för Bergverkets behof, dels till afsalu så väl af bränd kalk som obränd kalksten.
Denna rörelse drifves dock icke för Bergslagets egen räkning, utan af enskild person, emot ett årligt arrende på vissa år.
Arbetspersonalen utgör: öfver 18 år 249 mankön och 24 qvinkön, under 18 år 57 mankön; Summa 306 mankön, 24 qvinkön; förutom Tjenstemän och Betjente, hvilka utgöra 13 personer.
Den af enskilda personer och bolag idkade bergverksrörelsen är för denna period af mindre betydenhet.
Trefot-grufve-bolaget har drifvit någon större brytning på silfvermalm, uti ett grufvefält med detta namn, och uppfordrat malm och berg medelst en under samma period uppförd hästvind med rullgångar och lafvebyggnader, men endast en mindre del af den vunna malmen har blifvit hos Bergslaget på försök tillgodogjord och lemnat 6 lödiga marker silfver, som dock, i anseende till malmens ringa silfver hult, icke ersatt kostnaden.
Af öfriga privata grufveförsök har blott ett, nemligen en Silfvermalm s-skärpning vid Gudmundstorpet, tillhörig Gränsjö Grufvebolag, under år 1860 varit något arbetadt, dock utan att ännu hafva lenmat någon lofvande fyndighet.
Någon personal har icke blifvit uppgifven såsom anställd vid dessa grufvor. 2) Angående länet i öfrigt:
Jernmalrnsbrytningen har, enligt uppgift, skett till följande belopp: år 1856 224,993 Sk® tackjernsvigt, » 1857 201,809 » » » 1858 230,556 » » » 1859 238,847 » » » 1860 248^31 >y__ Summa 1,144,336
Sk® tackjernsvigt, eller i medeltal 228,867 Sk® för år.
Med undantag af året 1857, då brytningen nedgått, såsom uppgifvet blifvit, till följd af tillfällig mindre tillgång på arbetare och i anledning af stegrade arbetslöner, har jernmalrnsbrytningen visat sig vara i stigande, ett förhållande, som, hufvudsakligen sedan lättad kommunikation vunnits emellan Norberg och Strömsholm, fortfarande bör, såsom man hoppas, äga rum.
Några särdeles anmärkningsvärda malmfynd äro ej att anmäla under denna period; men de redan kända tillgångarne, hufvudsakligen inom Norbergs och Westanfors socknar, medgifva en utveckling af grufvehandteringen vida öfver de gränser, den hittills haft.
Den uppgifna arbetsstyrkan vid jernmalmsgrufvorna utgjorde år 1860: 294 personer. 30 Westmanlands län.
Tackjern har tillverkats till följande belopp: år 1856 vid 14 hyttor under 1,566 blåsningsdygn 45,318 Sk® tackjernsvigt, » 1857 » 17 » » 1,737 » 54,159 » » » 1858 » 18 » » 1,718 » 55,576 » » » 1859 » 16 » » 1,834 » 63,200 » » » 1860 » 17 » » 1,965 » 64,777 » » Summa 283,030 Skit tackjernsvigt, eller i medeltal 56,606
Sk® tackjernsvigt.
Tackjernstillverkningen har sålunda efter hand ej oväsentligen stigit, hvilket, då hyttornas antal ej ökats, uppkommit dels genom längre blåsningstid vid hvarje hytta, dels genom ökad tillverkning för hvarje blåsningsdygn.
Tillverkningen beräknades år 1856 hafva varit nära 29
Sk® för hvarje blåsningsdygn, men var år 1860 i det närmaste 33 Sk® för dygnet; ett förhållande, som, då malmerna ej undergått förändring, får tillskrifvas bättre anordningar uti hytteväsendet.
Att genom Kongl.
Förordningen af den 20 September 1859, angående utsträckt frihet i Bergshandteringen, vissa förändringar skola inträffa i tackjernshandteringen, inom de orter der densamma utöfvas af allmogen, är att emotse, men inom de socknar af Westmanlands län, der tackjernstillverkande bergsmän finnas, synes för närvarande föga eller ingen rubbning i förutvarande förhållanden inträffa, eftersom Hyttelagen der ej synas vara föreningar vidmakthållna af lagens tvång, utan af gemensamma fördelar.
Derföre har också veterligen ingen afsägelse af hyttedel inom dessa hyttelag ägt rum, utan för en mycket liten del uti ett sådant lag.
Arbetsstyrkan vid tackjernstillverkningen uppgick, enligt uppgift, år 1860 till 110 personer.
Stångjernstillverkningen har varit följande: år 1856 86,726 Sk® bergsvigt, » 1857 91,463 » » » 1858 79,951 » » » 1859 79,751 » » » 1860 98,973 » » Summa 436,864 Sk® bergsvigt, eller i medeltal 87,373 » »
Den anmärkningsvärdt stora minskning uti tillverkningen, som inträffade under åren 1858 och 1859, kan till största delen anses härflyta från den våldsamma rubbning uti handelsförhållandena, som inträffade emot slutet af år 1857, och hvaraf en hastig och stor nedsättning i jernets pris blef en följd.
Att derefter jerntillverkningen uppstigit till sin förra höjd under år 1860, är visst en fägnande företeelse; men den osäkra marknad och det fortfarande låga pris jernet äger synas knappt medgifva möjligheten, af denna näringsgrens utveckling, med mindre man lyckas tillvägabringa väsentliga förändringar och förbättringar uti arbetsmethod och hushållningssätt.
Den arbetsstyrka, som uppgifvits hafva varit använd vid stångjernstillverkningen år 1860, uppgår till 454 personer.
Manufakturverken och gjaterierna hafva frambringat:
Manufakturverken: år 1856 8,634 Sk® bergsvigt Stål och diverse Manufaktur, » 1857 11,626 » » » » » » » 1858 9,651 » » » » » » Westmanlands län.
31 år 1859 11,970 Sk® bergsvigt Stål och diverse Manufaktur, » 1860 12,785 » » » » » » Gjuterierna: år 1856 622 Sk® tackjernsvigt Gjutgods, direkte ur masugn, » 1857 1,599 » » » » » » 259 » bergsvigt » genom omsmältning, » 1858 351 » tackjernsvigt » direkte ur masugn, 133 » bergsvigt » genom omsmältning, » 1859 1,710 » tackjernsvigt » direkte ur masugn, 3,619 » bergsvigt » genom omsmältning, » 1860 1,051 » tackjernsvigt » direkte ur masugn, 4,059 » bergsvigt » genom omsmältning.
Denna gren af Bergshandteringen visar sålunda inom länet ett ganska märkbart framåtskridande, egentligen uppkommet genom en ökad verksamhet vid de trenne större manufakturverken, vid Surahammar, Fagersta och Hallstahammar, samt genom anläggning af Arboga och Köpings mekaniska verkstäder i förening med gjuterier.
Under år 1860 uppfördes vid Westanfors nybyggda hytta verkstad för åstadkommande af stål genom uteslutande luftfärskning af tackjern, enligt Bessemers method, och gjordes dervid försök att tillverka gjutstål.
Lyckas man åt denna vara bereda en lönande afsättning, kan derigenom åt manufakturtillverkningen beredas en stor tillväxt.
Arbetsstyrkan, som uppgifvits hafva varit sysselsatt vid manufakturverken och gjuterierna, uppgick år 1860 till 282 personer.
Af de s. k. ädlare verken finnas inom länet, förutom Sala Silfververk, blott Riddarhytte Kopparverk.
Tillverkningen har der varit: år 1856 433 Sk® 8 L® stapelstadsvigt Garkoppar, » 1857 482 » 14 » 2 ® » » » 1858 385 » 13 » 4 » » » » 1859 194 » 16 » 10 » » » » 1860 433 » 3 » 15 » » » Summa 1,929 Sk® 15 L® 11 ® stapelstadsvigt Garkoppar, eller i medeltal 385 » 19 » 2 ® » »
I denna tillverkning, som i det hela icke uppgår till något större belopp, ägde sålunda en anmärkningsvärd minskning rum under åren 1858 och 1859, hvartill någon orsak icke blifvit uppgifven.
Den torde kunna igenfinnas i kopparprisets fall under dessa år.
För öfrigt synes nuvarande ägaren vilja åt kopparverket gifva en fortfarande ökad utveckling.
Vid detta kopparverk voro år 1860 sysselsatta 86 arbetare.
Af öfriga Bergverk finnas inom länet: 1) Skultuna Messingsbruk, hvarest tillverkats: år 1856 1,047 Sk® 7 L® 11 ® stapelstadsvigt diverse Messings-manufaktur, » 1857 723 » 11 » 14 » » » » » 1858 693 » 10 » — » » » » 1859 575 » — — » » » » 1860 908 » 16 » 10 » » » » Summa 3,948 Sk® 5 L® 15 ® stapelstadsvigt diverse Messings-manufaktur, eller i medeltal 789 Sk® 13 L® 3 ® stapelstadsvigt diverse Messings-manufaktur för hvarje år.
Vexlingarna 32 Westmanlands län.
Bergs- och brukshandtering. uti denna tillverkning synas till en del bero af konjunkturförhållanden, och anmärkas kan, att tillverkningen vid Skultuna af- och tilltagit i samma mån som tillverkningen vid Rikets öfriga Messingsbruk till- och aftagit.
Arbetsstyrkan vid detta verk uppgafs år 1860 hafva varit 102 personer; 2) Norbergs och Fagersta Blyertsverk, vid hvilka tillverkningen uppgått: år 1856 till 171 Sk® 10 L® viktualievigt Blyerts, » 1857 » 125 » 15 » » » » 1858 » 352 » 2 » » » » 1859 » 399 » 13 » 5 ® » » » 1860 » 224 » 18 »15 » » »
Summa 1,273 Sk® 19 L® viktualievigt Blyerts, eller i medeltal 254 Sk® 15 L® 16 ® viktualievigt Blyerts för år.
Uti denna mindre näringsgren synes val tillverkningen vara beroende af tillfälliga vexlingar uti afsättningen, men osannolikt synes ej, att mindre fullständiga upplysningar lemnats för åren 1856 och 1857.
Arbetsstyrkan har ej uppgifvits och lärer svårligen kunna bestämmas, då denna handtering drifves blott tidtals med tillfälliga och för öfrigt vid andra näringar sysselsatta arbetare.
Under ifrågavarande period hafva följande förändringar med devid Bergverken begagnade verkstäder ägt rum.
Nya anläggningar, år 1856: en stångjernshärd vid Vester Kolsva och ett gjuteri vid Arboga; år 1857: gjuteri och mekanisk verkstad i Köping; år 1858: masugn vid Westanfors; år 1859: manufakturverk, Thorshammar i Norbergs socken; år 1860: stålugn vid Svanå.
Nedläggningar, år 1858:
Melings hytta i Westanfors socken; år 1859: en härd vid Baggå i Skinnskattebergs socken.
Till dessa af Bergshauptmannen vid Sala Silfververk och Bergmästaren i fjerde distriktet hufvudsakligen meddelade upplysningar bör Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande tillägga: att de flesta af de fem år, denna berättelse omfattar, varit för bergshan dteringen, i synnerhet för ägarne af de stångjernsbruk, som ej haft äldre kontrakter att under dessa år fullgöra, ganska ogynnsamma, särdeles genom de ökade kolpriserne, men att de likväl icke för länet i allmänhet kunna anses hafva menligt inverkat, då nästan inga bruk blifvit nedlagde, och den talrika allmoge, som genom kolning har sin betydligaste näring, genom nyssnämnda förhöjning i kolpriserne njutit icke obetydlig förmån.
Den brist på vatten till verkens drift, som några år inträffade, och som dels helt och hållet inställde, dels förminskade deras gång, har föranledt anläggandet af en eller annan ångmaskin, att användas under torra år eller då vattnet af en eller annan orsak icke kan förmånligen begagnas; och i allmänhet torde kunna yttras, att en stor del bruks- och hytteägare icke besparat kostnader, för att genom förbättrade arbetsmethoder söka tillvägabringa en förbättrad vara och förminska kostnaden för dess tillverkande.
Utvägarna för brännmaterial, att användas för bergs- och bruksliandteringen, äro inom detta län i allmänhet temligen goda, ehuru de kunna anses något förminskade.
Då, på sätt ofvan rörande skogshushållningen blifvit anfördt, de fleste större innehafvare tidigt börjat ordentligt behandla sin skog, och många, inseende dess stigande värde, sparat den egna skogen genom inköp af kol och ved utaf den kringliggande allmogen, bör skogstillgången fortfarande blifva tillräcklig för bergs- och brukshandteringens behof, i synnerhet som äfven torf och stenkol börjat att på ett och annat ställe begagnas.
Transporten af kol, ved och torf sker från egna skogar och mossar genom underlydande arbetsbönder, och köpekolen levereras på bruks- eller hyttebacken.
Stenkolen hemtas från Stockholm sjövägen antingen till närmaste lastageplats eller, för de verk, som ligga nära till Kolbäcks-ån, direkte till verket, på Strömsholms kanal.
Hvad åter angår transporten af handteringens produkter, så sker den först landvågen till närmaste lastageplats och sedan sjövägen på Strömsholms kanal och Mälaren till Stockholm, med undantag af något tackjern Westmanlands Ian.
Fabriker, manufakturer och handtverk. 33 och malm, som från lastageplatsen^ transporteras direkte till Svenska hamnar i Östersjön, för att der ytterligare förädlas eller användas till blandning med andra malmer.
Några olyckshändelser af större omfång i afseende på rörelsen och personalen vid Bergverken hafva under denna femårsperiod icke inträffat.
Den produktion af råämnen ur mineralriket, hvilken mera närmar sig hus- och hemslöjden, har icke vunnit någon anmärkningsvärd utsträckning sedan förra berättelsen afgafs.
Den inskränker sig till någon kalkbränning inom Salbergs och Bergslags fögderier äfvensom vid Sala stad, hvarest år 1860 omkring 4,800 tunnor kalk brändes, till värde af 3,600 R:dr.
N:o 7 utvisar de inom länet vid femårsperiodens slut varande Grufvor, Bergverk, Bruk, Tab. N:o Fabriker och Manufakturinrättningar samt Handtverkerier.
Qvarnar och sågar, såsom hörande till tabellen N:o 10, äro icke här upptagna.
Dessa tabeller utvisa, beträffande den arbetspersonal, som är upptagen af bergsoch brukshandteringen, samt de i sammanhang dermed stående fabriks- och manufakturinrättriingar, en betydlig skiljaktighet emot hvad här ofvan blifvit uppgifvet i enlighet med vederbörande Bergsstatstjenstemäns meddelade upplysningar.
Dessa senare anser jag för min del vara tillförlitligare, då de sannolikt stödja sig, dels på ägarnes egna uppgifter, dels på Bergsstatstjenstemännens närmare sakkännedom, än de i tabellerna meddelade uppgifter, hvilka till största delen grunda sig på utdrag utur mantalslängderna, någon gång gjorda i hast och utan noggrannt urskiljande af de yrken, hvartill vederbörande arbetspersonal hörer, eller ock på särskildt för tillfället af landtstatens lägsta tjenstemän icke alltid med full urskiljning inhemtade lokaluppgifter.
Tillverkningsqvantiteten af produkterna utaf bergs- och brukshandteringen samt de delar af metallförädlingen i allmänhet, hvilka stå under Bergsstatens uppsigt, äro här ofvan meddelade; men att lemna några uppgifter angående deras värden tilltror sig icke Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, då dessa värden i så hög grad bero, icke blott af hvarje års olika handelskonjunktur, utan ock af hvarje produkts särskilda beskaffenhet och de kontraktsvilkor, som kunna vara betingade.
Hvad öfriga i tabellerna upptagne fabriks- och manufakturinrättningars samt handtverkeriernas tillverkning sqvantitet och värden angår, vågar Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i allmänhet icke uppgifva dem, då de belopp, som skulle kunna meddelas, icke äro tillförlitliga, utan blott skulle blifva missledande.
Under denna femårsperiod äro, utom här ofvan såsom hörande till metallförädlingen omtalade nya anläggningar, följande fabriker anlagda, nemligen en för tillverkning af Kimrök vid Sör Tumbo eller Sörqvarn och en för tillverkning af Benmjöl, vid Sörstafors.
Hit kan äfven räknas en i Enåkersby anlagd ångsåg.
Beträffande de olika produkternas af sättning sorter, medlen för deras transport och dess rigtning, samt deras export, så kan i allmänhet sägas: att jernmalmen och tackjernet allmännast landvågen föras till närbelägna hyttor och bruk, för att förädlas, men att likväl en icke obetydlig del transporteras, dels på Strömsholms kanal, dels landvägen till närmaste lastageplats för att inom andra Rikets provinser bearbetas; att kopparen och stångjärnet landvägen eller på Strömsholms kanal äfven föras till närmaste lastageplats, för att derifrån öfver Stockholm exporteras; att af jernmanufakturen och messingstillverkningen den betydliga del, som icke inom provinsen afsättes, sjöledes afsändes till andra orter inom Riket och blott till en ganska ringa del utgör föremål för export; att af blyhaglen största delen afsättes inom Riket; att ångsågens produkter skickas landvägen till Enköping och derifrån till Stockholm för att exporteras; att kimröken äfven exporteras; men att i allmänhet alla öfriga så väl fabrikernas, sorn handtverkeriernas produkter äga sin egentliga afsättning inom provinsen.
Några andra humanitets- och bildningsanstalter för arbetarne finnas icke än Söndagsskolorna i de flesta städerna, Folkskolorna både i städerna och på landet samt Sockenbibliotheker.
Vid somliga bruk finnas, utom Landsh.-Emb. uti Westmanlands län und. ber. för åren 1856—1860. 5 34 Westmanlands län.
Yaruforsling.
Väfnader. socknens Folkskola, dylika skolor inrättade särskildt för brukens underhafvandes barn, och vid ett bruk har, i stället för inrättande af Sockenbibliothek, utdelning skett af för arbetarne och deras barn ändamålsenliga böcker.
I afseende åter på arbetarnes ekonomiska och sedliga ställning gäller för dem hvad i 2:dra afdelningen här ofvan i samma ämne blifvit yttradt angående länets innevånare i allmänhet.
Näring arnes vexelverkan på hvarandra är inom Westmanlands län ganska betydlig.
Ehuru städerne hafva stort jordbruk och många kreatur, hafva de likväl ganska stort behof af landsbygdens produkter, och likaså har landet, ehuru äfven der många handtverkare finnas, stort behof af städerna, icke allenast för försäljning af sina alster och inköp af köpmannavaror, utan ock för anskaffande af nödiga handtverkeri-arbeten.
Särskildt behöfva bergslags- och bruksorterna och i allmänhet länets nordvestra och norra delar köpa spanmål från de sydöstra och södra delarna, hvilka åter måste anlita de förra för fyllandet af sina behof utaf ved, bräder, plank samt andra skogsprodukter.
Denna vexelverkan lättar så till vida transporterna, att då man från en ort förer dess produkter till en annan, man med få undantag kan påräkna att från denna kunna erhålla återföra antingen för sitt eget behof eller för sina grannars.
'Binäringarne och husslöjden drifvas icke så, som ske kunde och som omständigheterna kunde medgifva.
För de hufvudsakligaste och för hvad i afseende på dem under femårsperioden kan vara gjordt kommer nu att redogöras.
Varuforsling.
Denna binäring är måhända den mest omfattande.
Den kan indelas i tvenne klasser, af något olika beskaffenhet.
Den ena är den, som sker på kortare afstånd, egentligen i bergslagen och bruks<listrikterna, för att till hyttorna och bruken framföra malm, tackjern och kol, och som i de flesta fall kan så ombesörjas, att de som verkställa den hvarje dag återkomma till sina hem.
Den andra den, som sker, för att till samma verk framföra deras från afiägsnare orter behöfliga förnödenheter, såsom spanmål, hö, viktualieoch saltvaror, för att från dem till närmaste lastageplats utföra produkterna, och för att till afiägsnare orter föra dels köpmannavaror, dels provinsens produkter.
Den förra är och blir för hvarje ort alltid nödvändig och nyttig, den leinnar ägaren af dragare tillfälle till en icke obetydlig förtjenst och att, på trakter, der åkerbruket är föga betydande, till inkomst använda en öfverflödig tid, och den demoraliserar icke eller åtmin stone ganska litet befolkningen, då hemlifvet derigenom obetydligen störes.
Den senare åter, som utsträckes till långa afstånd, som ofta för hvarje gång medtager en tid af 8, 10 å 12 dagar, är och blifver i allmänhet skadlig och i verkligheten föga eller intet inkomstbringande, då den matsäck, som måste medföras, alltid blifver dyrare än den föda som vanligen hemma begagnas; då det foder, som måste för dragare medföras, förspilles, utan att åt åkerbruket återlemna någon spillning; då både menniskor och djur efter återkomsten från sådana resor behöfva tid till hvila och till återhemtande af krafter; då denna varuforsling till större delen verkställes från trakter, der åkerbruket är hufvudnäringen, och der äfven den tid, då jorden icke kan brukas, bör användas till åkerbrukets förmån genom en mängd förberedande arbeten och en väl ordnad boskapsskötsel; och då det långa vistandet från hemmet, på vägar och stigar, verkar demoraliserande både på den varuforslande personalen och på arbetsdriften i hemmet.
Denna senare varuforsling har under nu ifrågavarande femårsperiod icke obetydligen minskats, i synnerhet under vår-, sommar- och höstmånaderna, dels genom en bättre insigt hos allmogen uti sitt verkliga intresse, dels ock derigenom att en mängd köpmannavaror, som förr öfver Westerås haft sin transportväg till Dalarna, nu sändas till Gefle och derifrån med Gefle—Dala jernvägen till Stora Kopparbergs län.
Allmogens qvinnor sysselsätta sig visserligen med väfnader af ull, lin och bomull och tillverka deraf en stor del af sina och sina hemmavarandes kläder, men dessa väfnader fylla på långt när icke deras behof och blott undantagsvis återstår något till försäljning, hvilken aldrig sträckes utom provinsen.
De låga priserne på fabriksmessigt tillverkade väfnader, en något ökad välmåga och derigenom uppkommet begär att begagna lyxvaror bidraga icke obetydligt till den minskade tillverkningen af väfnader.
De enda väfnader, Westmanlands län.
Snickeri.
Båtbyggeri.
Brödbakning.
Salpetersjudning.
35 som kunna anses såsom en binäring till afsalu, äro de mattor af nöthår, som hufvudsakligen inom Fläckebo och Vester Fernebo socknar tillverkas och vid marknaderna i Westerås försäljas.
Metalltillverkning såsom binäring eller husslöjd finnes icke inom provinsen, ty dertill bör icke räknas, att af de på landet bosatte smeder, hvilka äro att anse såsom handtverkare eller gerningsmän, ett och annat lås, en eller annan yxa, eller dylikt tillverkas af god och mera ovanlig beskaffenhet.
Trädvarutillverkning.