Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M:ts nådiga proposition omförmälda beslut, rörande anvisandet af årligt statsanslag för Lunds kathedralskola, hvarigenom för åtskilliga församlingar tillfälle blifvit bercdt att till folkundervisningens befrämjande använda der utgående klockare-helgonskyld; så har, enligt hvad Rikets Ständers underd. skrifvelse af den 1 Juli 1840 upplyser, förenämnda beslut föranledts deraf, att, sedan Kongl. Maj:t under den 9 December 1836 i nåder förordnat, att för inrättande af kathedralskolan i Lund borde användas den del af klockarnes halgonskylds-säd, hvilken, jemnlikt Kongl, brefvet af den 24 Mars 1824, komme att efter hand och i mån af dåvarande innehavares afgång indragas, men anspråk derefter blifvit af åtskillige innehafvare utaf patronaträttigheter, äfvensom af serskilda församlingar, framställda, rörande helgonskyldens framtida oförminskade bibehållande vid klockarelägenheterne, Rikets Ständer funnit angeläget, att ifrågavarande nya läroverk klefve salt i verksamhet, utan afseende på utgången af den uppkomna tvisten om dispositionsrätten till den bland skolans inkomster i beräkning tagna spanmålstillgång, och utan behof alt afbida de klockares afgång, till hvilkas aflöning helgonskylden dittills blifvit atsedd.
Enär alltså de skäl, hvilka påkallat nyssnämnda anslags beviljande, enligt Rikets Ständers tanka ingalunda ega tillämplighet å den fråga, som utgör föremål för E. K.
M:ts nådiga proposition, samt dertill kommer, att merberörda, genom 1824 års Kongl, bref, kathedralskolan i Lund tillagda helgonskyIds-säd är af väsendtlig olikhet med den, hvilken af ålder till denna och öfriga stadsskolor utgått från de inom två mils afstånd belägna socknar, hafva Rikets
Ständer ansett omförmälda beslut af år 1840 icke lämpligen kunna åberopas såsom grund för anvisandet af det statsbidrag, som till ersättande af sistnämnda helgonskyld kunde erfordras.
Deremot hafva Rikets Ständer ej eiler kunnnt förbise, att då, efter hvad upplyst blifvit, den till stadsskolorna i Lunds stift utgående helgonskyld från vissa socknar af ringa omfång erlägges till högre belopp, än från andra mera folkrika, den ifrågaställa tillåtelsen att för folkskolornas förbättrande använda meranämnda afgift följaktligen skulle, derest den beviljades, tillskynda dessa församlingar betydligt olika fördelar, samt att, om äfven en jemnkning i detta hänseende kunde tillvägabringas, det missförhållande i allt fall qvarstode, att berörda i städernas granskap belägna socknar komme att, utan giltig anledning, åtnjuta en förmån, hvaraf de aflägsnare församlingarne fortfarande blefve i saknad. 30 Expeditions-Utskoltels Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o 22.
I betraktande häraf och med afseende jemväl derå, att, enligt E. K.
M:ts den 20 Januari sistlidet år till Statskontoret aflåtna nådiga bref, åtskilliga landtförsamlingar i Skåne fått utaf den, jemnlikt Rikets Ständers underd. skrifvelse den 15 Maj 1845, till folkskolelärares aflönande serskildt anvisade summa , 20,000 r:dr årligen, för dylikt ändamål åtnjuta understöd till sammanlagdt belopp af 1,261 r:dr 32 sk. för år räknadt, vid hvilket förhållande något synnerligen tvingande behof af ytterligare bidrag från statens sida till understöd för folkundervisningen inom Lunds stift icke synes vara för hannen, hafva Rikets Ständer ej funnit skäl att bevilja statsanslag för stadsskolorna inom nämnda stift, såsom utbyte emot den till dessa skolor nu ingående klockare-helgonskyld.
M:ts högstberörda nådiga proposition, Rikets Ständer få i underdånighet anmäla.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 28 Februari 1848.
Uppläst och godkändt bos Ridd. och Adeln den 4 Mars 1848.
Preste-ståndet den 4 — — Borgare-ståndet den 4 — — Bonde-ståndet den 4 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående af Kongl. Maj:t i nåder föreslagen nedsättning uti den af Stora Kopparbergs bergslag utgående kopparränta m. m. (Stats-Utsk.
Uti., N.o 37, litt. A.) S. A. K.
Sedan hos Kongl. Maj:t, dels Stora Kopparbergs bergslag, uti en den 8 December 1837 ingifven skrift, förnyat sin år 1829 gjorda, men af Kongl. Maj:t i nåder afslagna, ansökning om förmedling från hvart 10:de till hvart 30:de skeppund i elen till kronan af bergslaget utgående kopparränta, dels ock Rikets vid 1840 och 1841 årens riksdag församlade Ständer, i anledning af hos dem gjorda framställningar, så väl om befrielse för vissa socknar inom Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o 22» 31 Stora Kopparbergs län att till bergslaget leverera in natura hemmansränteocli mantals- eller qvarntulls-kolen. som äfven om upphörande af de för uraktlåtenhet af en sådan leverering stadgade tredskoböter, uti underdånig skrifvelse den 8
Maj sistnämnda år begärt, det Kongl. Majit täcktes låta i behörig ordning anställa undersökning till utrönande, ej mindre af beskaffenheten utaf de privilegier, hvarpå Stora Kopparbergs bergslag grundade rättigheten att utfordra berörda ränte- och mantals-kol in natura, än ock beloppet af den kolqvantitet, sorn, med afseende på Fahlu grufvas tillstånd, kunde anses erforderlig för koppartillverkningens inom bergslaget bestånd och fortfarande drift, samt att, derest omförmälda privilegier icke deremot lade hinder i vägen, det för bergslaget bellö diga qvantum kol måtte till utgörande på föreskrifvet sätt fördelas emellan de närmast belägna, förut i berörda hänseende skattskyldige, socknar, hvilka egde tillgång på för kolning tjenlig skog, och allmogen inom de socknar af länet, hvarifrån räntorna i kol utgjordes, förklaras berättigad att erlägga mantalspenningarne och hemmansräntan i öfverensstämmelse med de för dessa skatters utgörande i allmänhet stadgade grunder, eller de förra i kontant till deras för orten bestämda belopp och de sednare efter länets markegångspris; så har, efter det Kammar- och Bergskollegierne, äfvensom öfrige vederbörande, blifvit hörde och sig utlåtit samt den af Rikets Ständer begärda undersökning af dertill förordnade kommitterade förrättad i sammanhang med frågan om förmedlingen i kopparräntan, E. K. M., af förenämnda anledningar, täckts uti till Rikets nu församlade Ständer den 12 Nov. sisth år aflåten nådig proposition, hvad först anginge förmedlingen i kopparräntan, föreslå, att, i enlighet med den beskattningsgrund, som genom Kongl, förordningen den 21 Juni 1831 är vorden bestämd för taxeringen af de bergverk i allmänhet, af hvilka viss procent af tillverkningen skall såsom tionde utgöras, den utaf Stora Kopparbergs bergslag utgående kopparränta måtte, under vissa uppgifna vilkor, bestämmas till livart trettionde skeppund.
I afseende åter på den af Rikets Ständer gjorda framställning om upphörande af allmogens inom vissa socknar af Stora Kopparbergs län åliggande att in natura leverera de till Stora Kopparbergs bergslag utgående hemmansränte- samt qvarntulls- eller mantalskol, har É. K, M., uti högstberörda proposition, i nåder förklarat, det E. K.
M. funne, att de skattskyldige, hvilka yrkat natura-prasstationens upphörande, hvad både mantals- och räntekolen beträffade, för denna deras önskan anfört skäl, grundade dels på mindre skogstillgång, dels ock på skogarnes aflägsenhet från Stora Kopparberget, hvadan E. K.
M. täckts föreslå, att bemälda skattskyldige mätte från åliggandet att 32 Expeditions-Utskottets Förslag till und Skrifvelse, N.o a i. utgöra ränte- och mantalskolen in natura befrias, samt i stället förpligtas, dels att utan uppsägningsrätt framgent erlägga lösen efter blifvande, i behörig ordning fastställda, markegångspriser med penningar för räntek olen, dels ock att, i stället för mantals- och qvarntullskolen, betala mantalspenningar till det för orten stadgade belopp af 8 sk. banko, äfvensom att Åhls socknemän, enligt deras önskan, måtte, med fortfarande skyldighet alt leverera räntekolen in natura, under vilkor af mantalspenningarnes utgörande på ofvannämnda sätt, från natura-praestation af qvarntulls- eller mantalskolen vinna befrielse; hvaremot, beträffande de skattskyldige, hvilka förklarat sig vilja, hädanefter som hittills, vid Stora Kopparberget leverera sina så väl ränte- som niantalskol, li. K. M. ansåge frågan om berörda natura-prsestations upphörande, för det närvarande, böra förfalla; dock att, derest, med anledning af derom framställdt förslag, förändring i nu gällande grund för utgörande af persedelskatter i allmänhet framdeles af E. K. M. och Rikets Ständer pröfvades böra ega rum, det beslut, som härom komme att fattas, borde äfven i afseende på nu ifrågavarande kolskatter vinna tillämpning; och funne E. lv. M., i betraktande ej mindre af den ringare skogstillgången inom de närmast Stora Kopparberget belägna socknar, än äfven af den med en stor del af jorden derstädes förenade, icke ränteskyldiga, bergfrälse-naturen, samt enär för öfrigt bergslaget afsagt sig rättigheten till kolens utfordrande in natura, Rikets Ständers underdåniga hemställan i afseende på levererings-skyldiglietens öfverflyttande på sistnämnda socknar icke lill någon åtgärd föranleda; anseende åter E. K.
M. den af bergslaget gjorda anhållan att fortfarande få åtnjuta det progressiva, inarkcgången ännu understigande, lösningspriset å kronans behållna räntekol, så att årliga skillnaden, intilldess markegångspriset upphunnes, måtte komma hytte-egarne, såsom en deni tillfallande och försäkrad arrendeinkomst, eller så kallad hyttereveny, tillgodo, vara på billighet grundad; i följd hvaraf E. K.
M. till Rikets Ständer i nåder öfverlemnat, huruvida icke denna bergslagets anhållan måtte på det sätt bifallas, att kronan, som komme att för ifrågavarande kol af de skattskyldige uppbära lösen efter markegång, godtgjorde bergslaget skillnaden deremellan och det progressiva lösningspriset, hvarvid E. K.
M. likväl, på det att tillförlitlig beräkning i detta afseende å ömse sidor kunde göras, ansåge markegångspriset för sista året före indragningen böra för beräkningen tagas till grund, samt således för hvarje år, så länge det erfordrades, till bergslaget utbetalas det belopp, hvarmed sistnämnda markegångspris öfverstege hvad progressiva lösningspriset för året holdt utgöra.
Detta ärende hafva Rikets Ständer tagit i noga öfvervägande, och vidkommande först den på anförda skäl sökta samt af E. K. M. i nåder föreslagna - Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse > N.o 32.
33 slagna förmedlingen i kopparräntan; så ehuru det, å ena sidan, måste medgifvas, att koppartillverkningen vid Stora Kopparberget varit i ständigt aftagande ända till år 1840, då den nedgått till nära halfva beloppet af hvad densamma i början af innevarande århundrade utgjorde och vid 1805 års förmedling af berörda ränta för framtiden påräknades; att inkomsten af kopparverket, hvilken, under åren från och med 1801 till och med 1840, väl omväxlat, men aldrig understigit, efter 10 års medelberäkning, 25 r:dr 46 sk. ** r:st, för åren 1841, 1842 och 1843 i medeltal nedsjunkit till 2 r:dr 32 sk., samt att deremot uppfordrings- och grufbrytnings-kostnaderne ökat sig dubbelt, äfvensom priset å malmen höjt sig under tiotalet emellan 1831 och 1840 med 100 procent och å kolen ännu mera, utöfver det för årtiondet 1801—1810 gällande; likväl och som, å den andra sidan, det icke bör lemnäs ur sigte, att den ifrågavarande räntan till sitt ursprung är att anse såsom en arrendeafgift eller ersättning, fordom vida betydligare än nu, dels för de kronan i förra tider tillhöriga, men till bergslaget utan lösen afstådda, grufvedelar, dels för frigifvande af den indrägtiga kopparhandeln, hvilken kronan sjelf uteslutande idkat, samt dels för andra understöd och bidrag af mångfaldiga slag, hvilka kronan, allt som tid och omständigheter det fordrat, lemnat bergsmännen, — och icke en på allmänna skattläggningsgrunder byggd beskattning, uti hvilken, genom förändrade förhållanden, en nedsättning kan vara både hillig och rättvis; att koppartillverkningen efter 1840 årligen något ökat sig och priset på malmen nedgått, oaktadt den i fyndighet tilltagit; att fjerdepartsegarnes afkomst af grufvan betydligt stigit efter sistnämnda år, så att den, oberäknadt inkomsten af de enskilda verken, år 1846 utgjorde 29 r:dr 8 sk. banko, samt priset å fjerdeparterne äfven höjt sig, hvartill såsom orsak måste antagas, att en förbättrad ställning för bergslaget numera inträdt; att så väl bergslagets förklarande, att det, för vinnande af den äskade nedtsättningen i kopparräntan, ville medgifva allmogens befriande från skyldigheten att erlägga ränte- och man talskolen in natura, samt icke bestrida dem, som önskade med levereringen fortfara, att vid denna rättighet bibehållas, sorn ock bergslagets till kommitterade afgifna skriftliga yttranden om dess beredvillighet att till kronan afträda sina privilegier och förmoner,
emot det att kopparverket försattes, så i beskattning som öfriga afseenden, i likhet med andra verk, äi’0 vilkorliga och obestämda; att bergslaget, under fortsättningen af sin ansökning om förmedlingen, yrkat, det inga koltärande verk måtte vidare få anläggas inom det bergslaget anslagna köpekols-distrikt, hvartill K K. M., såsom den nådiga propositionen utvisar, icke lemnat obetingadt bifall; Bih. till B.
Prot. i84l oc^ 10 Sami. ; Afd. 5 34 Expcdiiio .s-Vtskotti t :
Föl slag till und.
Skrifvelse, Nio 22. att kronan, i hvad fall som heldst, skulle framgent godtgöra egarne af de i högstberörda nådiga proposition omförmälda 71 nummer kopparhyttor den skillnad, som uppkommer emellan det progressiva lösningspriset å kronans behållna räntekol och det å dem årligen bestämda 111 arkegångspris, samt då slutligen till allt detta kommer, att bergslaget under de för detsamma inträffade och såsom skäl till kopparräntans nedsättning åberopade, jemförelsevis onekligen missgynnande förhållanden, icke varit i svårare belägenhet, än bergslaget mägtat, ehuru med skuldsättning, under tidrymden från 1801 till och med 1839, så betydligt dels förbättra, dels utvidga sina enskilda verk, dels ock, genom anläggning af nya, föröka sina jernverk, att vid dem kan af eget tackjern åstadkommas en årlig stångjernstiilverkning af öfver 13,000 skeppund, hafva Rikets Ständer ansett sig icke kunna bifalla E. K.
M.s nådiga proposition om nedsättning i den af Stora Kopparbergs bergslag utgående kopparränta från hvart
Be träffande åter upphörande af allmogens inom åtskilliga socknar af Stora Kopparbergs län skyldighet att in natura till bergslaget leverera sina hemmans-, ränte- och mantals- eller qvarn tulls-kol; så och alldenstund vid den af serskilde kommitterade hållna undersökning i ämnet en del af allmogen väl begärt att ifrån denna levereringssky bligh et varda befriad, men andra deremot önskat att med levereringen fortfara, samt beloppet af de kol, sorn till utgörande in natura skulle qvarstå, öfvers tiger qvanti teten af dem, som med penningar efter markegång komma alt lösas, i följd hvaraf någon förändring i denna räntepersedels afbördande icke kan i vidsträcktare mon ega rum, än de skattskyldige sjelfve det åstundat, och således icke komma under öfvervägande större del af merberörda ränte- och mantalskol, än som belöper sig på de räntegifvare, hvilka äskat att från levereringsskyldigheten befrias; fördenskull och då emot en slik befrielse det hinder möler, att Stora Kopparbergs bergslag, hvars rätt till kolens utfordrande in natura grundar sig på privilegier, icke velat derifrån afstå under annat vilkor, än att kopparräntan nedsättes, hvilket åter Rikets Ständer, på sätt ofvan är vordet i underdånighet omförmäldt, ansett sig icke kunna bifalla, hafva Rikets Ständer funnit, det frågan om upphörande af allmogens inom åtskilliga socknar af Stora Kopparbergs län skyldighet att leverera sina ränte- och qvarntulls-kol bör lör närvarande förfall.'.
Hvilket Rikets Ständer få, till svar i ämnet, hos E. K. M. i underdånighet anmäla.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 4 Mars 1848.
Expeclitions-T)iskottets
Skrifvelse, IV. o 2.?. 35 N:o 2.5.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 4 Mars I848.
Presle-ståndet den 4 — — Borgare-siandet den 4 — — Bonde-sUindet den 4 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, i fråga om upphörande af de bland Statsverkets ordinarie inkomster upptagna gerningsören.
.(Stats-Utsk.
Uti, N:o 37, litt. C.) S. A. K.
I anledning af den vid sednaste riksdag väckta fråga, att de bland statsverkets ordinarie inkomster upptagne så kallade gerningsören, förslagsvis beräknade till 1,700 r:clr banko och från äldre tider erlagda med 16 sk. banko af hvarje å landet bosatt gerningsman eller sockenhandtverkare, måtte, till beredande af lättnad vid uppbörden och förenkling i räkenskaperne, från ordinarie inkomstberäkningen uteslutas och statsverket för derigenom uppkommande förlust godtgöras medelst förhöjning uti den af bemälde handtverkare utgående bevillning, funno Rikets Ständer, med antagande, att det skulle leda till ordning och förenkling uti uppbörds- och redovisningsväsendet, samt tillika medföra eu säkrare kontroll å skattemedlens behöriga ingående, derest ifrågavarande gerningsören, i stället att upptagas under serskild rubrik ibland statens ordinarie inkomster, blefve debiterade och uppburne i sammanhang med de bevillningsafgifter, handtverkare å landet i allt fall voro underkastade, hinder emot verkställigheten af en sådan åtgärd likväl förete sig i den omständighet, att vissa städer, på grund af privilegier, hade rättighet att åtnjuta serskilda andelar af berörda gerningsören, hvilka å somliga orter tillfölle städerna odeladt, å andra åter skiftades emellan kronan och staden, •sint på några ställen ingingo helt och hållet till statsverket; i anseende hvartill borttagandet af omförmälda ordinarie inkomsttitel skulle medföra rubbning uti en del städers på privilegier grundade rätt, samt meddelandet af den ersättning, hvarpå i sådant fall städerna egde giltigt anspråk, möjligen blifva med svårighet eller olägenhet förenadt, hviket Rikets Ständer, sorn saknade kännedom, angående de grunder, hvarefter städernas andelar af xneranämnda gerningsören beräknades och uppburos, då icke voro i tillfälle att bedöma; hvadan Rikets Ständer, genom underdånig skrifvelse den 9 November 1844, anhöllo, det E. K.
M. täcktes efter vederbörandes hörande och 36 Expeditions-Utskottets Förslag till tind.
Skrifvelse, IV.o a5. sedan i behörig ordning blifvit utredt, dels hvilka städer egde laglig rätt till uppbärande al andelar utaf de så kallade gerningsören och efter hvilka grunder dessa andelar till städerna utgingo, dels ock huruvida ifrågavarande afgifts öfverflyttande till bevillningen kunde utan olägenhet verkställas, i sådant fall till Rikets Ständer aflåta nådig proposition i ämnet och dervid tillika i nåder föreslå det sätt, hvarpå, i händelse gerningsörena skulle såsom ordinarie inkomst-titel försvinna, vederbörande städer kunde hållas skadeslösa för hvad de i följd af förändringen komme att förlora.
Med föranledande af hvad Rikets Ständer sålunda i underdånighet anhållit, har E. K. M., efter det Kammar-kollegium och Stats-kontoret blifvit hörde och gemensamt utlåtande afgifvit, uti till Rikets nu församlade Ständer aflåten, nådig proposition, angående statsverkets tillstånd och behof, behagat, med tillkänna gifvande, att E. K.
M. ansåge något hinder icke möta för de så kallade gerningsörenas öfverflyttning till allmänna bevillningen, öfverlemna till Rikets Ständer att afgöra, huruvida gerningsörena må från beräkningen af statsverkets inkomster uteslutas, hvarjemte E. K. M., med afseende på den af vissa städer hittills åtnjutna rättigheten till uppbärande af serskilda andelar af dessa gerningsören, föreslagit, att, på sätt hemälde kollegier i underdånighet hemställt, ersättning härför mätte samma städer af statsmedlen årligen tilläggas, till det belopp, hvarmed, efter medium af de tio åren från och med 1835 till och med 1844, hvarje stad sådana afgifter, enligt räkenskaperna, uppburit, och att denna ersättning afföres å riks-statens 7:de hufvudtitel till städers friheter; anseende dock E. K. M., att endast de städer, som till hittills uppburna gerningsören kunnat visa sig ega laglig rätt, borde af ersättning derför komma i åtnjutande.
Delta, med hvad, till ärendets utredande, kollegierne hos E. K. M. i underd. anfört, hafva Rikets Ständer noga öfvervägat, hvarvid, ehuru instämmande i den af Rikets sednast församlade Ständer yttrade åsigt, att det skulle leda till förenkling och lättnad i uppbörds- och redovisnings-väsendet, om de så kallade gerningsörena, i stället att, på sätt nu eger rum, upptagas bland statens ordinarie inkomster, blefve debiterade och uppburne i sammanhang med den allmänna bevillning, handtverkare å landet äro underkastade, Rikets Ständer likväl ansett, att en sådan förändring icke kan åstadkommas utan uppoffring från statens sida, enär den ersättning, som vid slikt förhållande skulle tillfalla en del städer, komme att blifva en utgift, som statsverket allt framgent finge vidkännas, då deremot, om gerningsörena bibehållas vid den Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.o 2^. 37 beräkningsgrund, hvarefter de för närvarande ingå, och sedan till en del på vederbörande städer fördelas, anledning är att förmoda, det denna städernas inkomst småningom minskas och slutligen upphör, allt eftersom gerningsmännens antal, i följd af förändrade förhållanden inom näringarne, aflager och försvinner; — på hvilka skäl Rikets Ständer funnit, att de så kallade gerningsören böra under serskild inkomst-titel fortfarande upptagas ibland statsverkets ordinarie inkomster.
Och få Rikets Ständer sådant, till svar i ämnet, härigenom underdånigst anmäla.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 4 Mars »848.
Preste-ståndet den 4 — — Borgare-ståndet den 4 — — Bonde-ståndet den 4 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse > angående jordafsöndring från bostället Selleberg till byggnadsplats för skolhus i Rackeby församling inom Skaraborgs län. (Stats-Utsk. Uti., N:0 43.') S. A. K. Sedan Rackeby församling inom Skaraborgs län hos E. K. M. i underd. anhållit om nådigt tillstånd att, till byggnadsplats jemte kålgård och plantering för en blifvande så kallad fast skola i nämnde församling, få från det till in— validhusfonden indragna mönsterskrifvare-bostället vid f. d.
Ådelsfahne-regementet Selleberg Börje
Olofsgården afsöndra ett geometriskt tunnland jord, utgörande den för skolbyggnaden mest passande plats, såsom belägen i midten af församlingen; har E. K. M., efter det Kammar-kollegium och stats-kontoret blifvit i ämnet hörde och den underd. ansökningen förordat, uti en till Rikets Ständer den 3 December nästlidne år aflåten proposition, behagat i 38 Expedilions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.o 2 f. nåder föreslå, det måtte Rikets Ständer för sin del medgifva att, efter det nuvarande arrendekontrakt om berörda boställe med midfastan år 1853 upphört, Rackeby församling finge, för ofvanomförmälda, allmän nytta åsyftande, ändamål, allt framgent disponera den ifrågaställda jordrymden, under förbehåll likväl, att, till framtida efterrättelse, den sålunda afsöndrade jorden Liefve på församlingens bekostnad af landtmätare afmätt samt å charta lagd och beskrliVen; att, efter af vederbörande kronobetjente upprättadt förslag, en årlig afgäld i spanmål eller viss annan räntepersedel, lämpad efter den afsöndrade jordens rymd och beskaffenhet, i förhållande till bela hemmanet, samt deraf utgående arrende och öfriga onera, af E. K.
M:ts befallningshafvande bestämdes, samt att den afgäld, som lägenheten åsattes, borde af församlingen utgöras till boställsinnehafvare!!, antingen in natura eller efter markegång enligt författningarne, och vidtaga vid nu gällande arrendes utgång, hvarigenom således afgälden af ifrågavarande tunnland jord jemväl framdeles komme att ingå uti förmonerna af bostället och inverka på blifvande arrendeafgiften af detsamma.
Rikets Ständer hafva detta ärende under pröfning förehaft och dervid, i betraktande af den till afsöndring föreslagna jordrymdens obetydlighet samt det dermed åsyftade, allmänt nyttiga ändamålet, funnit skäligt bifalla hvad E. K.
M. uti den nådiga propositionen föreslagit; hvilket Rikets Ständer få till svar hos E. K. M. i underdånighet anmäla.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 4 Mars 1848. Expeditions-Utskottets Förslag lill und.
Skrifvelse, N: 2S. 39 N:o 25.