Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag iakttager detta tillfälle att besvara det inkast jag hört göras, att man vore i villrådighet om hvilken benämning som tillkommer den nyare Adelns döttrar antingen de böra kallas Fröknar eller Mamseller — Jag kan ej inse någ'ot hinder hvarföre de icke efter behag må begagna den förra likasåväl som den senare; fröken är ingen uteslutande adelig benämning, utan den oficiella titeln för ett adeligt fruntimmer är Välborna J ungfru. 20 306
Den 28 Juli 1812 Herr Assessor Arosenius tilläde, att då ingen Lag förbjuder ett fruntimer af hvad Class sorn helst, att om hon så vill låta kalla sig Fröken, hvilket blott vore ett bruk likasom andra språkbruk, trodde Herr Assessorn allt bruderi i detta fall vara afhulpet.
Fördelningen åtskiljdes kl. s/4 till 1.
Den 1 Augusti 1812 307 65.
Den 1 Aug. 1812.
Justerat d. 4 Aug. JS12. A. G. Mörner.
Lördagen den 1 Augusti kl. 10 f. ni. sammanträdde Constitutions Utskottet in Pleno, då Herr Öfverste Schönström och Borgmästaren Egge voro frånvarande.
Protocollet för den 23 sisth Julii justerades, hvarefter uplästes ifrån samtelige resp. Riks Stånden ankomne Protocolls Utdrag rörande lemnat bifall till tvänne Utskottets Memorial, det ena:
I anledning af Riksdagsmannen Eric Svenssons motion om ändring i Justitia?
Ombudsmans Instruction och det andra, angående Justitia?
Ombudsmannens
Berättelse i den del som rörer Konungens rätt att göra Nåd,1 hvilka Protocoll här jemte finnas bilagde: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9.2
Till justering uplästes Utskottets afgifvande Betänkande jemte förslag till nytt moment i 56. §.
1 Jämför plenarprotokollet Jen 28 juli. ovan sid.
292 med där givna hänvisningar.
2 Av de angivna bilagorna avse blott näs 1, 3, 6. 8 och 9 de i texten berörda frågorna; de innefatta utdrag ur protokollen hos Ridderskapet och Adeln, Borgareståndet och Bondeståndet för den 30 juli (för sistn. stånd föreligga tvenne olika utdrag (n:s 8 och 9).
Utdraget från Prästeståndet avser egendomligt nog ett protokoll av senare datum än den 1 aug., näml. 3 aug.
— Bilagorna näs 2, 4, 5 och 7 innehålla protokollsutdrag från de tre högre stånden rörande behandlingen av vissa grund lagsfrågor.
I bil. n:o 2 tillkännager R. o.
A. sitt den 30 juli givna bifall lill utskottets memorial av den 28 juli med förslag om uppskov med behandlingen av alla de sedan de 2:ne föregående riksdagarna vilande grund lagsfrågor, som ej sedan upptagits eller vunnit handläggning.
Tillika skulle de övriga stånden inbjudas att med R. o. A. hos Konungen anhålla om bekräftelse på detta beslut.
Enl. bilaga 4 hade prästeståndet redan den 29 juli fattat beslut om uppskovet.
Enl. bil. 5 biträdde den 30 juli prästeståndet R. o. A:s beslut om berörda hemställan hos K. M:t.
Enl. bil. 7 anslöt sig även borgareståndet den 30 juli till beslutet om uppskov.
Av detta protokollsutdrag framgår även att bondeståndet redan tidigare fattat enahanda beslut. 308 Den 1 Augusti 1812 Herr Biskop
Tingstadius1 yttrade det han för sin del (icke) ville lägga hinder i vägen för expeditionen men att han icke funne med
Riks ståndens rätt förenligt att sedan ett el. flera Stånd med sitt ogillande nedlagt en väckt fråga om Grundlagen den samma å nyo må behandlas ete. införes2 hvilket Herr Biskoppen önskade måtte anses som ett tillägg uti dess förut i ämnet yttrade mening och jemte Utskottets Betänkande till Riks Stånden öfverlemnas.
— Herr Öfver Intendenten Edelkrantz fann för sin del, att derest meningen »hvilka vid densamma må derom kunna öfverlägga» blefve oförändrad, borde dermed förstås att icke något upskof möjligen kunde äga rum, utan så framt Konung och Ständer förenade sig derom.3 Hvilken tolkning Utskottets öfrige Herrar Ledamöter äfven antogo.
Herr Doctor Agrell anmärkte att uti 83 § Regerings formen borde i sammanhang med den nu gillade redaetion det tillägg göras, att jemte de deri åberopade 2 me §§ äfven 56 § nämndes.
Herr Öfver Intendenten Edelcrantz erinrade om den af Herr Öfver Intendenten förut gjorde anmärkning, att uti 56 § Regeringsformen stadgas om Allmänna frågor som uti Riksens Ständers Plena väckas, det, som äfven gäller om andra hvaraf § :n blifver otydlig.
I anledning häraf föreslog Herr Kammarherren Silverstolpe 1 Punkten, som innehåller Tingstadius’ yttrande, löd ursprungligen på följande sätt: »Herr Biskop Tingstadius yttrade det han för sin del icke ville lägga hinder i vägen för expeditionen, men att han förblefve vid sin förut yttrade mening rörande ett jemknings utskott, hälst som de af det nu föreslagne förstärkta Constitutions Utskottet, beredda frågor, icke kunna utan med ja eller nej i Stånden afgöras. derigenom Ståndens rätt synes blifva inskränkt.
Härmed förenade sig Herr Doctor Falck.»
— I denna formulering vidtogos sedan åtskilliga ändringar, vilka ledde till, att den slutliga avfattningen blev både formellt och sakligt korrumperad.
Sålunda ströks i första meningen det första icke, som dock ovillkorligen behöfs för att ge satsen sammanhang.
Vidare överkorsades stycket fr. o. m. orden förblefve vid sin t. o. m. orden Doctor Falck och ersattes i marginalen med två otympligt formade stycken, som återfinnas i texten här ovan, det ena fr. o. m. orden icke funné t. o. m. orden behandlas etc. införes; det andra fr. o. m. orden hvilket Herr Biskoppen t. o. m. orden till Riks Stånden öfverlemnas.
— 2 Tingstadius yttrande är inhäftat i protokollet.
Det avtryckes här nedan efter plenarprotokollet. enär det är omöjligt att inpassa i den löpande texten.
— Det återfinnes i C. U. M. 1810—1815, sid. 432. 3 Stycket fr. o. m. orden Herr Öfver Intendenten t. o. m. ordet goil kändt återfinnes i C. U. M. 1810—1815, sid. -156 ff. Den 1 Augusti 1812 309 att vid orden som uti Riksens Ständers Plena måtte tilläggas kunna väckas etc.1
Uppå framstäld proposition blef det uplästa Betänkandet godkändt.
Herr Envoyén Baron Adlerberg anmälte att Herr Öfversten m. m.
Grefve Gustaf Löwenhjelm till honom öfverlemnat ett Memorial, rörande åtskilliga föreslagne förändringar i Grundlagarne, i afsigt att få detsamma uti Utskottet pröfvadt.
Ifrågavarande Memorial upplästes, så lydande:2 (Inseratur)
Och skulle det samma till 2 ulra fördelningens handläggning öfverlemnas.
Herr Regerings Rådet Hallenst jerna utbad sig nu få upläsa hvad han förbehållit sig få tillägga uti det hos Utskottet väckte ämne, rörande förändring af 37 § Regerings formen, hvarefter, sedan Utskottet dertill samtyckt, Herr Regerings
Rådet upläste följande:3 (införes)4 Innan jag vågade 5 til det uplysta Utskott, hvaraf jag har den äran vara Ledamot, göra framställning om den nya Adelns återställande i likhet med den gamla före den 6 Junii 1809 introdu - 1 Meningen har frän början haft följande dunkla formulering: »I anledning häraf föreslog Kammarherren Silverstolpe att orden »som uti Riksens Ständers Plena väckas» utgå och i stället för der sättes Riksens Ständers Plena, hvar (uti) med Utskottet fann den åsyftade rättelsen vinnas.»
— Denna formulering har sedan rättats till texten ovan.
Efter Silverstolpes yttrande har ursprungligen följt ett stycke av följande innehåll: »Herr Assessoren Arosenius förmente att då den nya redactionen angående sättet huru Grundlagens frågor skola behandlas kommer att blifva ett särskildt moment i 56 § skulle detta tillägg lämpligast börjas med »Constitutionella frågor» etc.
— Detta stycke har emellertid överkorsats.
2 Stycket fr o. m. orden Herr Envoyén t. o. m. ordet lydande återfinnes i C. IJ.
M. 1810—1815, sid. 596.
— Gustaf Löirenhjelrns memorial är tryckt ibid. och ff. 8 Stycket fr. o. m. orden Herr Regerings Rådet t. o. m. orden vilket Utskottet biföll (se nedan sid. 3271 återfinnes i C. U. XI. 1810—1815, sid. 668 ff. 4 Hallenst jernäs yttrande ingår ej i den löpande protokollstexten utan är såsom bilaga, n:o 13, fogat till protokollet.
Yttrandet saknar underskrift: överst på första sidan är antecknat:
Til Protocollet den 1 Augusti 1812.
5 Hallenst jerna använder konsekvent w i st. för v. t. ex. i wågade, öfwer, likwäl, wörö o. s. v.
— Normalisering till v har här överallt skett. 310 Den 1 Augusti 1812 cerade, sådan som den här i riket altid varit, liar jag noga öfvertänkt detta ämne.
De anförde moraliska, philosophiska och politiska skäl med och mot ärftligt adelskap, voro mig icke okände.
Tvisten derom drefs för flere år sedan i särskilt utkomne skrifter.
Om man äfven skulle gifva den satsen företräde som var emot ärftligt adelskap, är likväl nu icke derom fråga, utan huruvida enahanda organisation innom ståndet bör finnas: huruvida ärftligheten i vissa familier får vara utsträkt til alla barn och ättläggar, i andra inskränkt innom en enda.
Jag kallar detta för en ny Class-inrättning innom Adeln, svårare, obilligare än den gamla, och en värklig orättvisa.
I vårt gamla fria regerings sätt. då folket genom 4 riks stånd representeras, och så länge denna representation får äga bestånd, anser jag för en hufvudprineipe at hvart stånd innom sig bibehåller den gamla ordningen, och at ledamöterne hafva lika rättigheter.
Om äfven en konstigare låt vara visare inrättning kunde uptänkas, må den blifva lika för alla.1 Detta måtte icke allenast vara moraliskt, utan politiskt klart; all annan författning måste om ej precist hafva til afsigt at oförmärkt bereda ståndets obestånd — likväl troi. göra i längden den värkan.
Då är politiquen väl använd: men hvarje redlig medlem, om han har urskillning at fatta det, må han ock äga mod at sätta sig deremot.
Jag tror detta angår alla riksstånden.
Hvad nu händer et, kan en annan gång beredas för et annat, och ordningen komma til alla.
Det måste icke kunna nekas, at den adel, som tilkommit sedan den 6 Junii 1809 är satt i sämre belägenhet än den förut varande.
Den är missnöjd och skall altid blifva det, missnöjet skall ökas med hvar och en som ökar antalet, följderne innom ståndet med tiden svåra, oberäknelige.
Nu hafva Ständerne, utan mycket eftersinnande i brådskan antagit denna nya ordningen som innom Adelsståndet kommer at göra villervalla och bereda schisme.
En annan gång finnér man at något af de andra Stånden kunde bättre organiseras och väcker derom motion.
Til exempel, i Borgareståndet finner man Magistrats personer icke böra äga säte.
Blotta frågan derom, som ofta varit på bane, om den åter väckes, skall uphitsa sinnena.
Man skall icke beräkna den förlust ståndet gör i uplysning, lag kunskap och förfarenhet, icke rubbningen af en nyttig och genom tiden stadgad häfd: man skall anse skomakaren efter detta ämbete olykligtvis blifvit framkastat och en hederlig skomakareolderman en gång varit en skiklig riksdagsman, lika god som en borgmästare at sköta rikets värf och hafva et mera borgerligt interesse.
Man skall finna en vis lagstiftnings principe deri, at endast borgare utgöra ståndet.
1 Här har stått följande, som strukits: (ma) ingen med stympade rättigheter hafva säte och stämma.
Den 1 Augusti 1812 311 Jag tror såsom jag nyss nämt, at det är af största vigt at låta hvart stånd bibehålla deras urgamla inrättning, och att stånden sins imellan icke tillåta några innovationer, så visa de ock måtte vara.
Skulle en annan Representation komma at äga rum då är tids nog at derefter skapa nya förhållanden.
Efter dessa ideer, som gifvit anledning til min framställning och hvilkas rigtighet jag först underkastar Ilögl.
Utskottets pröfning, må det mig tillåtas at göra några anmärkningar vid den vederläggning Utskottets värde Ledamot, Herr Kammarherren, RiddarhusSecret :n och Riddaren Silfverstolpe, gjort af Herr Kongl.
Secreteraren Rotliebs Memorial, såsom tillika rigtade emot mit och at utvärka et blidare omdöme om denne unge man, som ehuru af den gamla adliga classen likväl likasom jag vågar tro pluraliteten af riddersk. och adelen ädelmodigt och mera liberalt inse orättvisan af den nya ordningen och önska at den nya adeln måtte med inträdet på riddarhuset sättas i enahanda vilkor och belägenhet och Konungen således äfven återfå Konungars urgamla rätt vid adliga värdighetens utdelande.
Jag har hittils med allmänheten trott at ändamålet med den nya organisation af den nya adeln vore dess förminskning: att då man icke kunde betaga Konungen sin urgamla rätt att adla, skulle den så inskränkas och stympas, at då blott den adlade var adel men icke dess barn, skulle mästa delen af dem som kunde vänta sig denna belöning icke mottaga den, icke söka den, de i synnerhet som hade barn icke utsätta dem för denna snöpliga skillnad, och då af den gamla adeln, famillerne efter hand utgå, skulle de qvarstående hälst de som voro mera talrike, blifva mera aktade, få på riddare huset en större influence, äfven genom representation af de nya ätterne, hos hvilka representation innom ätterne icke äger rum; derjämte de och deras söner och döttrar endast komma at innehafva hof syslor och de embeten som af adeln skola besättas, och således oförmärkt en aristocratie hos den gamla adeln beredas.
Men jag ser till min värkliga förundran at andemeningen var att då et vist ticllopp en gång är förflutit och i trots af fåfängans fördomar man hunnit fullt vänja sig vid befintligheten af frälse och ofrälse män innom samma famille, i frågan om tjenster afseende sjelfmant skulle göras endast å de sökandes skicklighet och förtjenst, men icke på deras börd, utan då, och genom stånd< ns sammanblandning, ståndstvisterne lättare måste förlikas, och man vid prof ningen af en person, likasom i England, glömma alt hvad honom för öfrigt rörer, för at vid besättandet af Statens äfven högsta och vigtigaste embeten, enkelt fråga:
Hvad, är det för en man, är han duglig och nyttig?
Äro då tjenster och deras 312 Den 1 Augusti 1812 bättre besättande efter secler förnämsta och enda ändamålet af denna så kallade stora och visa lagstiftnings principen, så fruktar jag det måste blifva snarare förfelat herigenom.
Blir den tillkommande generationen skikligare i tjenstbefattningen genom befintligheten af frälse och ofrälse innom samma familjer?
Skall uteslutandet af delagtigheten i rådplägningar om rikets angelägenheter göra den dugligare och nyttigare?
Och — om det blir Konungen som hädanefter likasom hittils får besätta tjensterne, ankommer det icke på hans urskillning ?
Vill han sig och riket väl besätter han tjensterne med skickliga personer.
Där stå vi med vår visa lagstiftnings principe, som då precist värkat motsatsen och hvilket jag tror varit den hemliga meningen.1 28 § af Reg.formen stadgar tillräkligt förtjensters bortgifvande.
Jag tänker vi icke hafva at klaga att den ju följes.
Ville jag invekla mig i en granskning af de flere omständigheter som i den upgifne lagstiftnings principen förekomma, vore mycket att säga.
Stånden redan tillräkligt vara sammanblandande, jag har trott ståndtvister längesedan förlikte och tror bäst vara at icke vidröra dem vidare.
Jag tror at vid pröfningen af en person, utom nyttan och dugligheten, alt hvad honom rörer bör komma i öfvervägande och intet glömmas.
1 Stycket fr. o. m. orden Det der låter t. o. m. orden hemliga meningen äro skrivna på en lapp, som med lack fastsatts över den ursprungliga på protokollssidan skrivna texten; denna senare, som kan läsas, enär ett par lack lossnat, lyder:
Jag beklagar at jag i denna så kallade oändligt visa lagstiftnings principe, icke förmår inse hvarken principe, eller vishet.
Jag ser et vidlöftigt raigonement en långväga(l) et uttänkt medel til et bättre besättande af embeten i framtiden, et godt ändamål men föga rimlighet at det på denna väg nu el. framdeles vinnes.
Jag kan icke inse huru derigenom at de nyadlades barn förblifva i ofrälse -stånd mera skicklighet skall vinnas i alla stånd, hos dem som täfla om tjenster.
Och då det är Konungen som pröfvar, som oinskränkt bortgifver syslor och embeten, så, om han vill sig sjelf och riket väl, besätter han dem med dugliga och nyttiga personer, utan at denna nya lagen på honom har inflytande.
Är han åter obekymrad, låter han leda sig af gunstlingar, vill han gynna adeln, är denna visa lagstiftning rent af förlorad til sin värkning på annat sätt än at utesluta den nya adeln och fästa valen på den gamla.
Hvilket om det icke varit meningen, skulle åt minstone blifva fölgden.
Jag anmärker eljest den lilla vidd som blifvit gifven åt denna stora principe, då den endast har til föremål huru tjensterne i vårt land efter Secler skola besättas, och då den icke har tillämpning til det som jag anser och Herr
Kam. h:n sjelf ansett för det förnämsta i belönningen, deltagandet i Statens lagstiftning och öden.»
Därefter följa på nästa sida ett par rader, som överstrukits med bläck:
En principe bör vara enkel och klar, fattlig vid första påseendet.
Likaså principer i lagstiftning.
Den 1 Augusti- 1812 313 Mången kan vara duglig och mindre nyttig, duglig och nyttig, och derföre icke den bästa.
Och nytta och duglighet hos en person huru olika äro icke omdömena derom, och huru ofta har man icke deri misstagit sig?
Lorder och Lords söner i Conseillen och i de vigtigaste embeten.
Ministeren. til hvem?
til personer af den Ministérens parti, där är icke fråga om duglighet, utan om opinioner.
Hafva vi icke nyss sedt den skamlösaste strid, påståenden göras att Regenten skulle förafskeda äfven sit förnämsta hoffolk, personer som lian älskar, för at besätta ledigheterne med personer partiet tilgifne?
Det är motbjudande at höra sådant framdragas til efterfölgd.
Om vi skulle efterfölja England i något, låt det blifva i försvaret af vår constitution, af Ståndens g :1a organisation.
Man arbetar där för at få en likhet i representation, man erkänner at den är felaktig, men vågar ej vidröra den gamla byggnaden.
Här har man utarbetat en olikhet innom ett stånd, i en hastig vändning drifvit den igenom, och utan minsta betänkande rubbat grundbvggnaden.
Behofvet måste vara stort för at göra en rubbning.
Jag har ofvanföre visat det föregifna icke rimligt, utan minsta sammanhang el. skäl, snarare värka i motsatt förhållande.
Ståndens urgamla sammansättning, hvarvid icke visat sig några olägenheter, anser jag för en helgedom och et rån att rubba den.
Då nu deraf tillika föreses flera .olägenheter som jag till en del upgifvit, blir återförandet i det gamla skicket en skyldighet, en nödvändighet.
Jag har anfört det moraliska onda som skall upkomma genom barnens olika stånd, genom en bättre upfostran, mera ömhet, större förmoners tildelande til den ena än til den andra, en sak som hvar och en förutser som har minsta kunskap och förfarenhet om hvad som föregår i menniskohiertat och det allmänna lefvernet.
Hvaraf komma ståndshat, de fattiges afund mot de rika, tjenares mot husbönder?
Af skillnader i vilkor, naturliga fölgder af samhälls sammansättningen.
Och dessa förtrytelser, detta hat skulle uteblifva då skillnader införas innom husen, i skötet af slägterne?
Herr Kammarh:en förklarar at farhågan för en bättre omvårdnad för arfvingen af namnet och ståndet strider inom detta land mot fäders i allmänhet tänksätt i vårt tidhvarf, hvilket väl om våra lagar få äga bestånd, icke går til försämring.
Jag vördar Herr Kammarherrens goda tanke om våra fäder, men då våra lagar, de förra gamla förhållanden innom våra hus, icke fått äga bestånd, utan blifvit så betydligt rubbade, lärer ingen vidare kunna svara hvarken för upfostran eller freden och sämjan inom husen.
Förnuftige fäder skola lika älska och upfostra sina barn, men äro alla förnuftige?
Hafva icke mödrarne också något 314 Den 1 Augusti 1812 at säga, ofta mer än fadren, och när denne undanfaller, äro de icke mästare af värketf
Äro de frie för fåfänga och hafva de icke en anledning, åtminstone en ursäkt i det lämnade företrädet åt den som är el. blir husets prydnad, på hvilken vänner och grannar och innan kort allmänhetens ögon framför de andra skola fästa sig?
Skola icke många, både fäder och mödrar, just i kraft af lagens syftemål anse sig skyldige at på den utpekade ynglingen slösa sit goda lika som sin omvårdnad?
Om i denna författning någon öfverensstämmelse vore med vår allmänna lag, seder och tänksätt, om förstfödslorätten vore i andra fall antagen, kunde den ena orätten sägas följa af den andra.
Men hvarföre i denna ena punct afvika från den stora, visa lagstiftningsprincipen, likhet i vilkor bröder imellan?
De olägenheter som blifvit anmärkte såsom fölgder af denna författning, då genom händelser, som vist icke blifva få, då genom slumpen adelskapet oförtänkt tilfaller ättläggar, afkomlingar af den adlade, kan Herr Kammarherren icke bestrida.
En dräng, en gesäll, kan i hast blifva Grefve och inträda såsom medlem af det första Ståndet.
Enligt våra författningar, äro vissa syslor förbehållne Adeln, vissa endast ofrälse ståndet.
Ilittils och med den gamla ordningen har allt gått sin gilla gång.
Med den nva föreser man flera fall möjlige som störa den vanliga gången, sätta folks väl på språng och blifva menliga för tjenstbefattningen.
I ovissheten om händelsernes lopp skall ynglingen stadna i ovisshet hvart ut han skall vända sin håg och där hans förhoppningar bäst och snarast skola inträffa.
Utskottet får föreslå för de constitutionella syslorne nya reglementen, Banco Utskottet för händelserne innom Banken.
Äfven för de som innom Riddarhuset kunna förefalla.
Efter Riddarhus Ordningens 54 § får han ej uptaga fadrens el. stamfadrens namn och vapen, han tager då et egit.
Nu händer at han genom dödsfall inom slägten ärfver det andra äldre namnet och vapnet.
Ilan blir således laglig innehafvare af två namn, två vapen och två nummer på Riddarhuset, får han behålla dem, får det ena uplåtas til någon annan, el. skall det utdö?
Bör ej Constitutions Utskottet som förut reglerat förhållandet och arfssystemet innom de nya adliga ätterne, äfven reglera i detta fall och i alla möjliga flere upkommande af den nya ordningen?
Herr Kammarherren har föreslagit i anseende til Adelskap förlänte en representant i et annat
Stånd äfvensom i anseende til den stympade riksdags mannabefattningen som deraf upkommer då en adelsman i den nya Classen innehar et Embete, hvarigenom han är Den 1 Augusti 1812 315 utesluten från val och Utskott, at med fadrens upliöjelse äfven skulle följa ålsta sonens.
Detta tyckes vid första påseendet afhjelpa en del af den nya stympade representations rätten, men då detta endast vid en uphöjelse lärer få hafva rum, och icke föreslagit är huru för de följande ättläggar förhållas må, hvilka kunde träffa vara ogifte, icke hafva söner, men brorssöner el. fjärmare slägtingar, hvarutinnan författningen dessutom för många icke är nog tydlig el. i fullkomlig likhet med 2 § af riddarhus ordningen, så och då jag med alla tydligen föreser huru i framtiden med de genealogiska tabellerne kommer att tilgå och hvilka tvister i de ofrälse grenarne äro beredde, förklarar jag mig icke kunna dermed instämma el. tillstyrka denna modification, såsom ledande til ännu mera villervalla, samt innom famillerne bereda ännu mera hat och missämja.
Et annat skäl får jag nämna..
Jag finner könet lika illa handterat.
Skola våra lagstiftare altid vara obillige mot fruntimmerne, tildöma sig företräden och utesluta dem?
Må det förlåtas en gammal ungkarl at tala. för dem at antaga sig deras sak, då sjelfve männer och fäderne glömma dem, förneka dem bära sit namn, tillhöra sitt stånd.
Herr Karn mark :n som egentligen afhandlar det ärftliga adelskapets mindre förmon yttrar sig at vära förfäder icke så noga viste hvad de gjorde.
Uttrycket är hårdt då det icke annat kan än lämpas til våra framfarne store Konungar.
Det har ingen gjort Adeln, den har tilkommit helt naturligt af det gamla odalståndet, de som drogo i fält mot rikets fiender til dess försvar och under - höllo sig sjelfve, rustning och häst, frälste sina hemman och kallades frälsemän; en fortsatt lika krigstjenst af barn oell barnabarn stadgade Adelskapet inom dessa slägter.
Våra första Konungar hafva sedan organiserat och sammanhållit adelen. K.
Gustaf Ad. gaf den först en stadga, och jag tänker denne store Konung viste noga hvad han gjorde, och hvem hade väl då kunnat falla på den synnerliga tanken at. barnen icke hade med all annan arfsrätt den att ärfva sin fai'S namn och stånd?
Hvad skulle väl varit vunnit om annorlunda förut varit gjort?
Hade Sverige haft bättre Stats-Ministrar, riksråd, fältherrar, sändebud?
Torde hända hvarken Sturar, Gustaf Wasa, eller de öfrige upräknade vördade män varit till och kunnat träda fram på den stora skådeplatsen.
Vi hade åtminstone i sednare tider icke haft en Fersen som vid flere märkvärdige riksdagar fört LandMarskalks stafven och vårdat