Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af de afgifter, som i stad inflyta, tillfälle de återstående $ staden, men af dem, sorn från socknar å landet ingå, aflemnas de f i landtränleriet, hvarifrån det för hela länet sammanlagda beloppet genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande fördelas på länets samtliga socknar i förhållande till hvarderas folkmängd.
Skulle pröfningskomité tillstyrka och Kongl. Maj:t bifalla, ali län för sådant ändamål indelas i distrikt, af hvilka dock hvarldera bör innefatta minst ett fögderi, utdelas, likaledes efter folkmängden, de från distriktet influtna §• emellan dess samtliga socknar.
Hvad stad eller socken sålunda till Taller, användes till kommunala behof inom staden eller socknen.
I Slockholm tillfälle hela afgiften staden.
När enligt § 23 rättighet meddelas till bränvinsutskänkning på passagerarefartyg, skola derför belöpande ulskänkningsafgifter uppbäras i den stad eller kommun, hvarest rederiet har sitt hufvudsäte. § 25- A landet vare minuthandel med eller utskänkning af bränvin förbjuden på de ställen, der auktion, marknad, torgdag eller mönstring med beväringsmanskap hålles, eller der menighet för kronoskjutsning eller skallgång samlad är samt inom £ mil frän samma ställen.
Ej må någon i landsbygd fara med bränvin från by lill by eller från gård till gård, alt dermed köpslaga. § 26.
Minuthandel med och utskänkning af bränvin vare, äfven då den för öfrigt medgifven är, i allmänhet icke tillåten sednare å dag än till klockan 10 på aftonen; egande dock vederbörande embetsmyndighet, der särskilda omständigheter föranleda behof af annan tids bestämmande, att derom förordna Skulle anledning förekomma dertill, ali minuthandel med eller utskänkning al bränvin bör förbjudas i stad vid något af de tillfällen, som i § 25 nämnas, eller å landet vid de tillfällen, som i samma paragrafs 2:dra mom. omförmälas, ege vederbörande myndighet jemväl att derom meddela föreskrift.
Förekomma å utskänkningsställe vid särskilda tillfällen oordningar al den art, att innehafvare af utskänkningsrättighel icke kan anses fortfarande ega den frejd, ordentlighet eller öfriga egenskaper, hvilka jemlikt 6 § för rättighetens förvärfvande er - 12 Expeditions-Utskottets Förslag lill undcrd.
Skrifvelse, N:o il0. fordrats, mä Konungens Befallningshafvande, på anmälan i stad af Magistral eller Stads* fullmägtige och å landet af Kommunalnämnd, ega att utskänkningsrätligheten indraga eller innehafvaren derifrån skilja; dock vare han i sådant fall berättigad att af redan erlagd utskänkningsalgifl återfå så stor del, som motsvarar den tid, hvarunder rättigheten ej ulöfvats. § 27.
På apothek må ej annorlunda än i medicinalförfattningarne loreskrifves bränvin, med eller utan droguer eller andra tillsatser, säljas eller till förtäring pä stället utdelas. § 28.
Under sön- eller helgedag må ej bränvin, som är föryltradt genom parti- eller minuthandel till köpare utmätas eller utiemnas.
Under gudstjenst skall utskänkningsställe alltid vara tillstängdt.
I stad kan utskänkning af bränvin under sön- och helgedagar än vidare inskränkas eller helt och hållet förbjudas, derest beslut derom lättas af Kommunalstyrelsen samt af Konungens Befallningshafvande, efter Magistratens hörande, godkännes.
På landet vare å sön- eller helgedag all annan utskänkning förbjuden, än på gästgifvaregårdar vid måltider till resande, derest Kongl. Majlis Befallningshafvande ej, på grund af särskilda omständigheter, undantag meddelat. § 29.
Bränvin må icke utiemnas till den, som synbarligen är ölverlastad, ej heller å utskänkningsställe till den, som minderårig är.
Den, som öfverlastad är, får ej utdrifvas från utskänkningsställe, der han starka drycker förtärt, eller utan vård lemnäs. § 30.
Då minuthandel med eller utskänkning af bränvin sker, får dörren till försäljningsrummet icke vara läst. § 31.
Den, som eger rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin, vare förbjudet att, äfven utan betalning, utlemna sådan vara vid tillfälle, då försäljningsrätten ej ulöfvas får. § 32.
1 öppen salubod för handel med andra varor än bränvin vare bränviusutdelning, äfven utan betalning, förbjuden. § 33.
Ej vare någon berättigad alt utsöka betalning för bränvin, sorn blifvit vid utskänkning utborgadl.
Eappeditions-UtskoUets Förslag lill underd.
Skrifvelse, N:o 110. 13 Lag samma vare, då bränvin blifvit vid minuthandel till mindre belopp än en kanna utborgadt. § 34.
Byteshandel med bränvin vare lika med bränvinsförsäljning ansedd.
Bränvin, som är försatt med något för helsan skadligt ämne, eller sorn icke är renadl från finkelolja, eller hvars styrka icke uppgår till minst 46 procent, får icke vid minuthandel eller utskänkning (ill salu hållas.
Då bränvin sändes med fartyg sallsjövägen ifrån tullplats, hvarmed förslås stad, köping eller landthamn, der tullkammare eller, under inspektor eller uppsyningsman ställd, ständig tullbevakning finnes, hör tullförpassning bränvinel åtfölja samt kärlen med tullförsegling vara försedda; dock inbegripes icke härunder skeppsbesättnings förråd, räknadt till 2 kannor på man.
Förpassning å bränvin må ej af tullkammare utfärdas, innan afsändareu aflemnat tillverkarens, under edlig förpligtelse ulgifna bevis, att bränvinet är af honom å uppgifvet ställe tillverkadt.
Sådant bevis bör åtfölja bränvin, då det föres emellan inrikes orter, antingen sjöledes från skärgård eller i större parti än 60 kannor.
Vid införsel och transport af utländska brända eller distillerade spirituösa drycker gälle hvad särskildt derom stadgas.
Med undantag af den i § 35 meddelade föreskrift om bränvinets rening och styrka, skall hvad i denna förordning är stadgadt om minuthandel med eller utskänkning af bränvin gälla äfven för sprit samt andra brända eller distillerade, in- eller utländska, spirituösa drycker, äfvensom för drycker, hvilka äro dermed tillagade. betjent påtecknad, uppgift om den lid, hvardera åboen är lill bränvinsutskänkning berättigad, vara anslagen hos den, som för tillfället försäljningsrätten utöfvar, och bos honom, under samma tid, jemväl skylt vara anbragt, på sätt i § 39 föreskri Ives. § 36. § 37. Å gästgifveri, der rörelsen är mellan flere åboer fördelad, skall en, af krono Der minuthandel med eller skylt sorn rörelsen utvisar. å 39. utskänkning af bränvin idkas, skall vara anbragt § 40.
Af denna förordning bör A af bränvin idkas, ett exemplar alltid det ställe, der minuthandel med eller utskänkning vara i försäljningsrummet anslaget. 14 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 110. § 41.
Den, som genom minuthandel eller utskänkning fory 11 rar bränvin, utan att i stadgad ordning hafva dertill förvärfvat rättighet, eller som, på sätt i 3 § sägs, mellan flere köpare fördelar bränvin, bote första gången från och med 15 tili och med 30 R:dr, andra gången från 30 till och med 60 R:dr och tredje gången från 60 till och med 120 R:dr.
Den, som fjerde gången eller oftare med sådan förbrytelse beträdes, dömes till fängelse från och med två månader till och med ett år.
Förbrytaren varde derjemte dömd alt utgifva minuthandels- eller utskänkningsafgift för det kannetal, som, eller hvad utredas kan, blifvit föryltradt, dock ej under det belopp, som svarar mot en fjerdedel af hvad, enligt de i §§ 17 och 18 stadgade grunder, för är minst utgå bör.
Dessutom vare det i lörsäljningsrummet befintliga bränvin till och med 60 kannor, tillika med kärl, som för deras alhemtning tjenliga äro, underkastade beslag och förbrutna
Har förbrytelsen skett å sön- eller helgedag, ökas straffet med böter från och med 15 till och med 30 R:dr, utom det ansvar, som, enligt allmän lag, bör för sab batsbrott ådöinas. § 42.
Om den, som till minuthandel med bränvin berättigad är, andra gången beträdes med oloflig utskänkning, vare han tillika denna sin handelsrättighet förlustig.
Annan handlande, som tredje gången beträdes med oloflig minuthandel med eller utskänkning af bränvin, vare likaledes sin handelsrättighet förlustig. § 43.
Öfverträdes förbud, som i § 27 gifvet är, var lag som i § 41 sägs. § 44.
Vid sådan underlåtenhet andra gången vare minuthandels- eller ulskänkningsrättigbeten förverkad, och varde försäljningen genast inställd, i stad af magistraten och å landel af kronofogden; men näringsidkaren vare ändock pligtig att, under försäljnings-året, afgiften fortfarande utgöra.
Den, som idkar minuthandel med eller utskänkning af bränvin under tid, hvarför afgift icke blifvit i föreskrifven ordning erlagd, böle första gången från och med 15 till och med 30, och andra gången från 30 till och med 60 R:dr. § 45.
Idkar någon minuthandel med eller utskänkning af bränvin å annat ställe, än dertill uppgifvet är, eller tillåter den, som icke är till utskänkning berättigad, att, då han i parti eller genom minuthandel säljer bränvin, något af det sålda på försäljningsstället förtäres, eller afhemtas i mindre belopp än han är berättigad alt föryttra, eller Exp e dilion s- UIs lottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 110.
15 förbryter sig den, som till minuthandel med eller utskänkning af bränvin berättigad är, mot § 25 mom.
I eller 2, § 28 mom. 2 eller 3, eller § 31; bote första gången från och med 15 till och ined 30 R:dr, samt andra gången från 30 till och med 60 R:dr, och vare dessutom andra gången sin minuthandels- eller utskänkningsrätt förlustig.
Olverträdes det förbud, som i § 25 mom. 3 gifvet är: vare hot första gången från och med 15 till och med 30 R:dr, andra gången från 30 till och med 60
Rör samt tredje och följande gånger från 60 till och med 120 R:dr.
Säljes dervid mindre än 15 kannor; ansvare förbrytaren tillika enligt § 41. § 46.
Handlande, som mot § 32 sig förbryter, böle första och andra gången enligt § 45 och håfve tredje gången dessutom sin handelsrättighet förverkat. § 47.
Förbrytelse mot § 4 mom. 2, § 22, § 28 mom. 1, § 29, 30, 35, 38, 39 eller 40, straffes med böter från och med 10 till och med 50 Riksdaler.
Då förbrytelse skett mot § 35, vare tillika det till salu hållna bränvin under - kastadt beslag och förbrutet. § 48.
Skulle den, som är pligtig att förbrytelser emot denna förordning åtala, sjelf beträdas med oloflig bränvinsförsäljning, vare han förfallen till dubbla böter och miste tjensten.
S 49.
Den, som under tid, då han för förbrytelse mot förordningen är under tilltal ställd, samma förbrytelse fortsätter, skall, när han härtill lagligen förvunnen varder, för hvarje gång stämning derför utfärdats och delgifvits, fällas till de böter eller det fängelsestraff, som för sådan förbrytelse stadgade äro; dock må fängelsestraffet icke öfverstiga ett år. § 50.
Husbonde ansvarar för förbrytelse, som, med hans vetskap, mot denna förordning begås af hans hustru, husfolk eller i hans arbete antagen person, likasom vore förbrytelsen af husbonden sjelf gjord. § 51.
Lnderlåtes vid transport af bränvin föreskrift, som i § 36 gifven är, dömes varan förbruten, derest egaren ej gitter visa, att hon är af inhemsk tillverkning eller blifvit vederbörligen förtullad. 16 Expedit io ns-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 110. § 5-2.
Böter, som enligt § 41, 43, 44, eller 45 ådömas. skola, då tillgång brister, enligt i lag stadgade grunder, till långelse vid valten oell bröd förvandlas.
Böter, som eljest enligt denna författning ådömas, skola, i brist af tillgång, förvandlas till fängelse sålunda, att mot böter till oell med 15
R:dr svara 7 dagar, från 15 B:dr till och med 40 R:dr 14 „ » 40 „ » „ « 75 „ 21 a „ 75 150 , 30 „ * 150 225 „ 45 „ „ 225 „ .
. „ „ „ 300 ....... 60 „ eller 2 månader, o. s. v. Ej må dock någon, för bristande tillgång till böter, mer än ett år i fängelse hållas, ehvad belopp böterna må utgöra. § 53.
Då minuthandels- eller ulskänkningsafgift jemte böter enligt denna förordning ådömda blifvit, må, der tillgång till afgiflen eller någon del deral saknas, böterna ej kunna med penningar gäldas, utan skall den sak fällde i stället undergå det straff, som enligt § 52 mot böterna svarar. § 54.
Skola böter, som olika förvandlas, på en gång uttagas, gånge de böter först ut, som till fängelse, och dernäst de, som till fängelse vid vatten och bröd (örvandlas. § 55.
Af böter, så ock af minuthandels- eller ulskänkningsafgift, som enligt denna förordning ådömas, samt värde af bränvin, som förbrutet anses, tillfälle f åklagaren och l den stads eller sockens fattigkassa, der den åtalade förbrytelsen är begången.
Finnes särskild angifvare, tage han hälften af åklagarens andel. § 56.
Maj:ts Befallningshafvande hålle allvarlig hand öfver iakttagande af hvad i förordningen stadgadt är. § 57.
Lands- och stadsfiskaler, krono-, stads- och polisbetjente, samt de personer, hvilka särskildt antagas att vaka öfver förordningens efterlefnad, åligge att förbrjtelser mot densamma åtala.
I öfrigt ege en hvar rättighet att för sådana förbrjlelser anställa åtal, dock ej barn mot föräldrar, eller tjenstehjon, så länge de i tjensten äro, mot husbondefolk. Expeditions-Utskottets Förslag lill underd.
Skrifvelse N:o il0. 17
Då åtal anställes af annan än den, som i 1:sta moni. af denna § nämnd är, gifve han sin talan allmän åklagare tillkänna så tidigt, alt denne må kunna målets utförande öfvervara. § 58.
Å landet bör Kommunal-nämnd och i stad Stadsfullmägtige egna synnerlig uppmärksamhet deråt, att sådana förbrytelser varda till åtal angilna.
Rättighet alt verkställa beslag tillkomne de i § 57 mom.
1 omförmälda allmänna åklagare.
Beslag skall göras i två vittnens närvaro. § 59.
Ej vare någon jäfvig att angående oloflig bränvinsförsäljning vittne bära endast på den grund, att han dervid bränvin sig lillhandlat eller förtärt. § 60.
Förbrytelser mot denna förordning böra vid allmänna domstolarna åtalas och afdömas, med undantag af frågor om oloflig bränvinsförsäljning i de städer, der poliskammare finnes, uti hvilka dylika frågor skola i hittills vanlig ordning behandlas.
N»o 171.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Ädeln den 19 Nov. 1865.
Preste-Slåndet den 20 — — Borgare-Ståndet den 20 — — Bonde-Ståndet den 21 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående fribrefsrätt för Pastorsembetena i riket.
(Sammansätta Lag- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 29. S. A. K. Hos Rikets
Ständer har vid innevarande riksdag blifvit ånyo upptagen den äfven tillförene Rikets
Ständers pröfning underställda frågan om upphälvande eller förändrad BiL till R.
Prot. 1862—1863, 10 Sand. 1 Afd. 18 Höft. 3 18 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 111. reglering af klockares brefbäringsskyldighet.
I della afseende innehåller 24 Kap. 32 § Kyrkolagen bland annai: ”Han skall ock bära Kapitlets, Prostens och Kyrkoherdens bref till Prosten, när de honom tillhandakomma, till nästa klockare, och der sådant försummas, till skadan, som deraf timar, svara.”
Härvid har nu blifvit anmärkt, att denna brcfbefordringsskyldighet, som redan är nog betungande, lätteligen kan. i anseende till förenämnda lagbuds allmänna och O O ' . i /» i • obestämda form, genom missbruk af vederbörande förvandlas lill en för klockarne olidlig lunga.
När dertill tagits i betraktande, att anledningen lill delta kyrkolagens bud, en långsam och osäker postgång, icke numera, sedan ändamålsenliga författningar i detta afseende blifvit vidtagna, förefinnes, så har det ansetts, alt ifrågavarande stadgande kunde upphäfvas, om Preslerskapet i stället tillädes fribrefsrält för dess embetsskrifvelser; och har derföre blifvit alternativt föreslaget, antingen att ofvanberörde stadgande måtte alldeles upphäfvas och den ifrågavarande brefbefordringen ordnas sålunda, att bref, cirkulärer och stamböcker, som från Kongl. Maj:t ankomma till Domkapitlen för att Preslerskapet delgifvas, måtte medsändas och åtfölja Kongl, Maj:ts och Konungens Befallningshafvandes andra kungörelser, samt Paslorerne för öfriga embetsskrifvelse:- erhålla fribrefsrält; eller att närmare måtte bestämmas och förklaras, hvad och huru mycket£det åligger klockaren att såsom postbud till vederbörande befordra.
Rikets Ständer hafva i afseende pä anledningarne till de i delta afseende inlupna klagomål inhemta!, att i åtskilliga stift grundade skäl lill sådan klagan förekommit, men alt deremot i andra stift denna angelägenhet blifvit sålunda ordnad, all brefbäringsskyldigheten derstädes utan knot lordrages.
Af delta förhållande hafva Rikets Ständer troll sig kunna antaga, alt de anmärkta olägenheterna mindre bero af lagbudets innehåll än af dess tillämpning.
Alt till förekommande af missbruk genom en sådan reglering, som i det sednare alternativet blifvit föreslagen, närmare bestämma brefbäringsskyldighetens omfattning har emellertid synts Rikets Ständer vara opraktiskt, enär kontroll i alla fall icke skulle kunna hållas öfver de förseglade försändelsernas innehåll och, derest någon granskningsrätt i detta afseende kunde klockarne medgifvas, sådant skulle gifva anledning till ett olämpligt förhållande mellan dem och deras förmän.
Att åter alldeles upphäfva brefbäringsskyldighelen lärer icke böra ifrågakomma, innan densamma kan ersättas af andra befordringsmedel.
Skulle nemligen, ulan sådan ersättning af andra anordningar, Preslerskapet beröfvas tillfället att lå sina embelsskrifvelser och andra försändningar befordrade, så skulle antingen deraf vållas en isolering, som gjorde stiftsstyrelsen hardt nära omöjlig, eller ock Presterskapel betungas med den ofta (ill utgifter föranledande postbefordringsskyldighet, hvilken lör närvarande såsom ett tjensleäliggande tillhör klockarne; men att sålunda befria en klass af tjenstemän från dess göromål, för alt utan ersättning lägga desamma på en annan kiass, synes icke vara med rättvisa och billighet förenligt 1 fråga om anordningar, hvarigenom klockarnes brefbänng blefve umbärlig, utan att någon ny tunga för Preslerskapet uppstode, och utan att det genom brefbäringsskyldigheten alsedda ändamål förfelades, lärer för närvarande ingen annan utväg finnas, än att medgifva Preslerskapet rättighet lill begagnande af kronobrefbäringen.
Då emellertid under en längre följd af år klagomålen öfver detta onus, isynnerhet från allmogens sida, varit så allvarsamma, att åtgärder till dess lindrande tid efter annan måst vidtagas, och denna brofbäring, som möjligen kunde till fullo ersätta den sä kallade klockareposten, likväl för sådant ändamål mäste ordnas på elt nytt sätt och derigenom blefve vida besvärligare än nu, hafva Rikets Ständer ansett denna utväg icke böra anlitas.
Rikets Ständer hafva derföre ansett sig icke kunna antaga någotdera af ofvannämnda förslag i hela dess omfattning; men då, särdeles med afseende på den omständigheten, att, efter inrättandet af den Expeditions-Utskollets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 112. 19 Statiska Gen träl-by rån i hulViidsladen, försändningarne lill och ifrån Prestersltapet af blanketter och handlingar hörande till den officiela statistiken tillkommit, och klockarnes brefbäring derigenom blifvit försvårad, del sjnes vara billigt, att sådana ålgärder komma att vidtagas, hvilka, utan olägenhet för det allmänna eller någon särskild klass af tjenstemän, kunde, om än icke alldeles afhjelpa de öfverklagade olägenheterna, dock i någon mån lindra klockarnes tunga af deras omförmälda åliggande, och då sådant ändamål synes kunna vinnas derigenom, att Pastorsem betena, hvilka för närvarande iiro i saknad af fribrefsrätt, förunnade» sådan förmån, hafva Rikets Ständer funnit sig böra hos E. K. Maj:t, i underdånighet anhålla, det E. K. Maj:t läcktes tillse, huruvida och i hvad mån fribrefsrätt för deras embetsskrifvelser må kunna Paslorsembelena i riket tilläggas.
Mto 172.
Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den 19 Nov. 1863.
Presle-Ståndel den 20 — — Borgare-Ståndet den 20 — — Bonde-Ståndel den 21 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändrad anordning af bönegudstjensterna i städerne.
Lag- och Ekon.-Utskoltels Betänkande N:o 31.) S. A. K. Genom 2 Kap. 3 § i Kyrkolagen är stadgadt, att “i de stora städer" skall bön hållas i kyrkan morgon och afton alla dagar, då icke veckopredikan eger rum.
I afseende härå har hos Rikets Ständer blifvit anmärkt, att man vid detta påbud naturligtvis afselt den dåvarande tidens förhållanden och lefnadsvanor, men atl, då numera en stor förändring i dessa afseenden inträffat, detta laghud icke passade in med nuvarande förhållanden, till följd hvaraf dessa påbjudna bönestunder, i den form under hvilken de ännu funnes qvar från en längesedan förfluten lid, icke vidare tjenade lill att uppfylla det ändamål, man med dem alsell.
Sådant hade förhållandet visat sig i hufvudstaden, hvarest höner dagligen hållas i enlighet med olvanberörda föreskrift, men, enär 20 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, lS:o 112. morgonbönen hålles å en timma, klockan 8 f. m., som vore alltför tidig lör folkets närvarande vanor, tycken och arbetsordning, samt aftonbönerna, allt efter årstiden, inträffade klockan 4, 5 eller 6 e. m., eller långt innan dagens arbetsbeslyr kunde anses vara slutade, så hade följden blifvit den, alt dessa bönestunder icke vidare besöktes.
Dertill komme, bland annat, den verkliga olägenheten af dessa föreskrifna bönestunder, att prestmannen af desamma förhindrades att verka der. hvarest hans biträde mera påkallades och behöfdes.
Enligt hvad erfarenheten i hufvudstaden visat, syntes det, som om införande af bibelförklaringar, förenade med aftongudstjenst, pä en af veckans dagar skulle hafva mera utsigt för sig att verka välsignelserikt till församlingsmedlemmarnes andeliga tillväxt och förkofran; ty när kyrkorna vid de anbefallda bönestunderna vanligen stöde tomma, så vore de deremot vid de frivilligt åtagna bibelförkla ringarne vanligen ganska talrikt besökta.
Om också icke i alla rikets större släder enahanda förhållande härmed egde rum som i Stockholm, så funnes dock städer, der man icke allenast insett gagnlösheten af bönegudsljensterne, utan älven vidtagit åtgärder för att icke detta arbete måtte ske förgäfves.
Ehuru de nuvarande anordningarne i detta afseende sålunda hade i allmänhet visat sig olämpliga och äfven blifvit-som sådana ansedda, så egde likväl icke Konsistorierna i riket och ännu mindre församlingarne någon laglig rätt att derutinnan göra någon väl behöflig förändring, enär sådan icke kunde härledas ur Kongl. Brefvet den 3 November 1823, som endast medgåfve Konsistorierna, att, efter omständigheterna och orternas beskaffenhet, bestämma klockslaget för gudstjenslens början.
Endast genom ett allmänt medgifvande åt Konsistorierna att i de församlingar, der de i Kyrkolagen nu anbefallda bönestunderna icke längre ansåges uppfylla det ändamål, hvartill de blifvit föreskrifna, lå ordna och för ändra dessa andaktstillfällen på sådant sätt, att verklig nytta och välsignelse kunde församlingarne deraf tillfalla, skulle de olika församlingarnes önskan tillfredsställas och deras andeliga båtnad vinnas.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt och enär ifrågavarande bönestunder lämpligen böra anordnas med afseende å särskilda förhållanden, vanor och behol i de större städer, der de förekomma, hvarmed icke i alla fall torde vara förenligt att den ovilkorliga föreskriften om deras förrättande två gånger dagligen qvarstår i Kyrkolagen, hafva Rikets Ständer, med upphäfvande för sin del af det i 2 Kap. 3 § Kyrkolagen förekommande ovilkorliga stadgande, att i de stora städer bön skall hållas morgon och afton alla dagar, då icke veckopredikan eger rum, funnit sig böra hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla, att E. K.
Majit täcktes förordna, det må Konsistorierna i riket i fråga om de hitintills för de större städerna påbudna bönestunder om hvardagarne, ega alt, der så af behofvet påkallas, uppå derom gjord ansökning och efter lörsamlingarnes hörande och medgifvande, vidtaga sådana anordningar och förändringar, som äro behöfliga, för att del med dessa andaktsstunder afsedda ändamål må vinnas och befordras.
Skrifvelse, N:o 173. 21 N:o 193.
Uppläst och godändt hos Kidd. och Adeln deri 19 Nov. 1863.
Preste-Ståndet den 20 — — Borgare-Ståndet den 20 — — Bonde-Ståndet den 21 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändring af lagens stadgande om ränta.
Banko- och Lag-Utskottets Betänkande N:o 3.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit föreslaget, att Rikets Ständer med upphäfvande af det i allmänna lagen 9 Kap.