Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sjelfva v ilkorets beskaffenhet, eller att socknen skulle kolleklift borga för ullåningarne till dess enskilde medlemmar, har ulan tvifvel föranledt en noggrann uppmärksamhet hos dem, som inom hvarje särskild socken haft befattning med ulborgningen af den för de erhållna medlen anskaffade spannemål, så att förluster i möjligaste måtto skulle undv ikas; och detta understöd torde derföre, med högst ringa afdrag, hafva till Statsverket ingått, derest icke från Lands - 30 kontorets sida nödig uppmärksamhet saluials.
Dess undeilälenhet i detta lali, äfvensom anledningen dertill, är genom räuteribalance-undersökningen utredd och visar sig dessutom, vid betraktande af det factum, att, dä i det minst väl lottade af Länets fögderier, Medelpad, den dervarande för ordentlighet och redbarhet utmärkta kronofogden sä fullständigt redovisat den andel af låneunderstödet som tillkommit dess fögderi, alt endast 101 Kalr 32 sk. eller omkring 2? procent kommit i fråga till afskrifning, har afskrifningen inom det i allmänhet mera välmående Ångermanland uppgått, för södra fögderiet till 1,867 Kalr 23 sk. 7 rst. elier omkring 18* procent, och för det norra till 3,059 Kalr 40 sk. 8 rst Banko eller omkring 14.' procent.
Enahanda ändamål, som afsetls med sislomförmälda anslag eller beredande af tillfälle åt de af Länets innebyggare, som hafva penningeliilgångar och kredit, att efter svaga år kunna förse sig med deras behof af spannemål, synes mig derföre, då Statens biträde i detta fall kan komina ali framdeles äskas, kulma vinnas lika säkert, men utan äfventyr för Statskassan i afseende på återbetalningen, om det kontanta understödet beviljas under sådana vilkor, som bestämdes för det genom Kongl.
Brefvet den 18:de Oelober 1836 i JNåder beviljade, ofvan upptagna anslag, eller alt statsmedlen i starre belopp, emot godkänd säkerhet, ullånles åt personer, som förblinda sig ali hålla spannemål lill salu, efter meddelande bestämmelser i afseende på qvanlileter, försäljningsställen och priser.
Hufvudsakliga ändamålet med denna min framställning liar jag förut i underdånighet anmält; men jag bör icke fördölja, att jag dertill egt eli ytterligare skäl i min önskan, alt se rättad den oriktiga föreställning om detta
Läns tillgångar och beskaffenhet, som jag funnit hafva på fjermare häll utbildat sig och som varit en naturlig följd af de ofta itererade ollicielia rapporterna om dess nödställda belägenhet.
Eli och annat har emellertid härunder förekommit, som skulle kunna hänföras till anmärkningar emot min företrädares cmbelsåtgärder, men utoin det att nu anmärkta förhållanden komma att upptagas och till sina orsaker utvecklas i den ollicielia redogörelsen för ofvannämnde balance-uircdning, anser jag mig skyldig så viii den aktning jag hyser för förre Landshöfdingen Herr Friherre H.
Mörner personligen, sorn det kära minne Ivan hos Länets innevånare efterlemna!, att här bifoga den upplysning, alt det oriktiga i Ira ms täl Ininga rne om tillståndet i Länet faller den af hans biträdande embetsman till last, sorn, enligt hvad balance-ulredningen visar, dels 31 vållat, dels lodpil att samma balancer dölja, äfvensom att uttala min öfvertygelse, det jag anser anledningen hvarföre Herr Friherre Mörner med sin underskrift forsett dessa framställningar, böra sökas i det af Herr Friherrens sjuklighet för honom vållade hinder, alt personligen göra sig underrättad om ett förhållande, i afseende hvarå Herr Friherren i allt fall sannolikt icke trott sig äga skäl misstänka sitt lagligen ansvariga biträdes föredragning. b) Boskapsskötsel.
Denna näring idkas visserligen, hvad hornboskap beträffar, moel den utsträckning, att i alla socknar af Länet innebvggarne förses med deras behof af ladugårdens alster och i många, särdeles i fjäll— socknarne eli ej obetydligt öfverskott uppstår, som dels lörsäljes till släderne i Länet eller utbytes å marknadcrne emot strömming af städernes fiskare, dels uppköpes af spekulanterne inom orterne för att sedermera af dem föryttras i hufvudstaden, men är tyvärr icke på långt när så vårdad och utvidgad, som landlmannen kunde och borde, genom ett rätt användande af de tillgångar naturen anvisat och med begagnande af dc lärdomar erfarenheten lemnat.
Ulan alt lala afskräcka sig deraf, att sädesskördarne ofta nog af frost skadas, vänder han all sin omtanka på åkerjordens ökande, icke betänkande att vilkoret för dennas förbättrande och underhållande i fruktbart skick beror på en väl vårdad ladugård och derifrån hämtade tillgångar på gödsel, och att han genom beredande af en större ladugårds afkastning kan göra sig oberoende af de förluster, som vållas af möjligen felslagne skördar.
Såsom jag ofvan haft nåden anföra, har ett så beskaffad L växelbruk, som är förenadt med odling af foderväxter, icke inom orten blifvit antaget, ulan inskränker sig ängsodlingen dertill, att ett eller annat stycke af den naturliga ängen upplöjes, erhåller gödning i den mån liilgångarnc medgifva, besås 2 ä 3 år å rall samt sedermera åter igenlägges, för all, efter som de naturligen växande grässlagen hinna utveckla sig, åter begagnas lil slott.
Förhållandet emellan afkaslningen af åker och al äng anses derföre vara såsom 1 lill 4 å 5, och ängens afkastning uppgifves variera emellan 20 och 150 fä hö per tunnland.
Af den under bruk vid gården varande mark användes ingen del till bete förrän höskörden är förbi och, då beteshagar höra till sälIsynlheterne, måste derföre kreaturen på våren, sedan lii»- och halmtillgången är slut, antingen utsläppas på eli magert skogsbete å hemskogen, eller, med uppoffring af dagsverken för transport och skötsel, föras till olla 3 32 a 4 mil aflägse fäbodar, vanligast tillhörande kreaturens egare, men någon gång andra personer, som då erhålla ersättning för betesrättigheten.
1 fjällsocknarne äro dock beteslillgångarne bade ymnigare och bättre, hvaraf äfven resultaterne visa sig uti den större afsättning af ladugårdsprödukter, som derifrån äger runi.
Mycket bidrager oek den rättighet till begagnande af slottcslägenheter och mulbete å kronans skogsmarker, som, innan dispositionen af dessa marker genom den derå fortgående afviltringen blifvit bestämd, varit af Eders Kongl. Majrls
Befallningshafvande ät kringboende hemmansegare upplåten emot erläggande lill Kronan af en årlig ränta, utsatt i smör.
Bergningen af dessa sjelfväxande slotlesiägenheler, ofta på långt afstånd ifrån arrendatorns hemvist, eger i allmänhet endast rum hvartanuat eller hvart 3:dje år och är förenad med så mycket arbete, alt, om dertill åtgående dagsverken skulle i penningar beräknas, komme ett lispund af del magra fodret, vanligen bestående af så kalladt starrhö, att blifva dyrare än eli lispund af det bästa hårdvallshö i andra orter.
Vid kreaturens utfodring i ladugården, som med undantag för släderne, der de till en del lödas inne hela året om, endast eger runi emellan de tider höst och vår, då tillfällen till betning upphöra eller vidtaga, begagnas utom hö och halm någongång asplöf, som för sådant ändamål samlas.
Värmning och sörpning brukas dock mera allmänt.
Till ökande af gödseln efter kreaturen begagnas såsom strö, utom halm, på sina ställen hackadt granris och äfven sågspån der tillgång derpå gifves.
Kreatursracen är ovanligt liten, dock mjölkande ymnigt nog, reia lift till sin storlek, då den skötes och födes väl.
Dess allmännast svaga beskaffenhet är rinck en naturlig följd af försummad ängsodlillg, ringa och svag föda ej blott under första liden af dess lefnad ulan äfven sedan den blifvit fullväxt, den rådande oriktiga föreställningen, att högsta vinsten af ladugården beror på det högsta möjliga antal kreatur, som kail framfödas, eller, såsom en författare rörande Sveriges boskapsskötsel så träffande vttrat, kan frams v ältas, samt sluteligcn att parning tillätes, så snart den på gemensamt bete med den äldre boskapen gående ungboskapen dertill visar fallenhet.
Hushållnings-säilskapet har väl, i hvad på detsamma berott, sökt befordra förbättring i denna särdeles för delta Län vigtiga näringsgren, men hittills utan märkbar framgång.
För flera år sedan hafva enskilde ståndspersoner från Holland införskrifvit boskap, men resuitalerna deraf hafva icke motsvarat hvad man häraf väntat, sannolikt i följd af den betydliga skillnad - 33 liad som måste ega rum emellan detta lands ymnigare och härvarande svagare bete samt foderväxternes olika näringshalt.
En ändamålsenlig förbättring af boskapsracen synes derföre endast vara att påräkna genom anskaffande af racedjur ifrån orter, hvilkas natur och klimatiska förhållanden mera närma sig de härvarande, i förening med iakttagande af de nödvändiga vilkoren för ali raceförbättring, att boskapen erhåller tillräcklig föda och omsorgsfull skötsel.
I öfverensstämmelse med dessa åsigter, hafva ock några enskilde under loppet af detta år anskaffat kreatur af förädlad race i mediers la delen af riket, och man bör deraf för dessa jordbrukare hoppas gynnsamma resultater; men för landet i allmänhet
Elif ver verkan deraf liten eiler ingen; och förhoppningarne på boskapsafvelns allmännare förbättring hviiar derföre helt och hållet på bifall till det ej mindre af Kongl. Landtbr uks-Akademien, än särskildt af detta Läns Hushåiinings-Sällskap hos Eders Kongl.
Maj:t i underdånighet gjorda förslag om inrättande af ett Holländeri inom Länet och en dylik inrättnings förvaltning på ett sätt, att den påräknade nyttan deraf blifver verklig och varaktig.
Den bifogade tabellen, jemförd med den för år 1838, visar väl för de förflutna feni åren en tillökning i antalet underhållna kor af 2,753 stycken samt i antalet af ungboskap af 1,276 stycken, och ehuru jag, på grund af kännedomen om de årligen fortgående odlhigarne, anser tillökningar väl kunna beräknas till de sålunda uppgifne, är dock antalet kreatur så varierande ifrån ena året, då en ymnig föder tillgång framkallar en onaturlig tillökning, till det andra, då efter en inträffad svag höskörd, såsom förhållandet under detta år varit, ett högst betydligt antal måste slägtas, alt ett närmare bestämmande icke kan ega rum i ett fall som detta, der under alla förhållanden uppgifterne nästan helt och hållet måste grundas på sannolikhetsberäkning.
I tabellen upptages antalet af befintelige oxar till 1,457, eller 434 stycken mindre än det, som ansågs födas år 1838.
Detta förhållande må nu vara riktigt eller ej, fastän jag vore böjd förmoda detta sednare i anledning af de munteliga uppgifter jag erhållit, att bruket af dessa kreatur skulle inom norra Ångermanland under sednare åren tilltagit, är dock totalbeloppet, vid jemförelse med tabellerne inom andra Län, högst ringa.
Anledningen dertill är dock läll funnen.
Jorden innehafves nästan uteslutande af Femår s-berättelse fr.
IFesterNorrlands Län. $ 34 allmoge och är fördelad dem emellan i små possessioner, sällan uppgående lill öfver | mantal, men ofia utgörande TJä oell äfven derunder; och då hvarje hemmansegare, till skjutsning»vs och längre körslors verkställande, mäste vara försedd med häst och denne tillika kan hegagnas till jordbrukets skötsel, blifver underhållet af oxe för de fleste ändamulslöst.
Utom hos någre ståndspersoner, ibland hvilka egaren till Forsse jernbruk funnit sin räkning vid att för brukskörslors bestridande underhålla omkring 100 stycken, begagnas detta, vid större jordbruk med skäl värderade nyttiga djur nästan endast af en eller annan lägenhets innehafvare, för hvilken hästen både är obehöflig och för dvrfödd.
O «/ Hästen är deremot det djur, som af allmogen i denna ort med förkärlek underhålles och vårdas.
Man finnér derföre ock hos densamma de egenskaper af styrka och uthållighet, sorn erfordras för de ofta långväga körslor på hackiga vägar, allmogen behöfver göra.
Af genom Jemtland inkommen Norrsk race är den icke stor, men stark och välbildad.
2 å 3 skeppund är vanliga tyngden af ett forlass på kärra.
För flera år sedan funnos 2:ne hingstar från Strömsholms Stuteri stationerade inom Länet, men de begagnades föga, hvartill jag hört orsaken inom orten uppgifvas, all de hitsände beskällarne icke varit felfria.
Emedlertid upphörde man snart med hingstars hilsändande från Strömsholm, och de framslällningar, som gjorts af Eders Kongl. Maj; Is Befallningshafvande hos Stuteri-Öfverstyrelsen om fö ruvande af ålgården, hafva icke bifallits, af anfördtskäi, att de förut här stationerade hingstarne vid återkomsten till Strömsholm befunnits villna om vanvård under vistandet här.
Möjligen har just della föranledi del ofvannämnda inskränkta begagnandet; och då både orsak celi följd mäste anlagas hafva härrört af tillfälliga omständigheter af beskaffenhet att för framliden läll kunna förekommas, hyser jag det hopp, all Jäinet icke länge skall blifva i saknad af ett dylikt nödvändigt vilkor lör den i sig sjelf goda häslracens vidmagllhdlande och förädling.
Från norra Ångermanland a flores årligen ett antal hästar till försäljning i Stockholm och orlerne deromkring.
Dessa hästar äro dock vanligen icke födde inom nämnda landskap, ulan uppköpas från Jemtland vid eli års ålder.
Först vid 4 å 5 års ålder, efter erhållen omsorgsfull vård och tämjning, försäljas de och belalas dä ofia väl.
Jag känner exempel, att i Stockholm ända lill 500 r:dr Banko erhållits folén sålunda i nämnda fögderi uppfödd häst.
Bristande tillgång på tjenligt hele torde, utom andre för boskapsafvelns befordrande i allmänhet hinderliga ofvan anförde orsaker, böra anla - 35 gas såsom skäl dertill, att de bemödanden och åtgärder, sorn inom Länet egt runi för 1arafvelus upphjelpande, icke varit krönta af framgång.
De får, som finnas och icke äro af hell och hållet inhemskt ursprung, uppgifvas vala af Tysk eller Isländsk race.
En enskild person har dock sistlidet ur låtit lii tiora får af Southdovvnsrace, som vårdas ändamålsenligt och trifvas väl.
Tabellen upptager antalet af befi nidige får till 50,155 stycken, men då de uppgifter jag erhållit sammanstämma deri, alt ullafkastningen inom Länet i det närmaste motsvarar dess innebyggares behof, och delta, efter vanlig beräkning af 2? skalp, på hvarje person i ett hushåll, skulle förutsätta en ullproduktion af omkring 210,000 skålp., hvilket icke på långt när kan af of\ annämnda antal får beräknas, anser jag detsamma för ringa kalkyleradt.
Den både för jordbruket och i anseende tili lätt underhåll nyttiga s vinafvelli har under sednasle qvinqvennium visat sig vara i starkt tilltagande.
Den bifogade tabellen upptager antalet lill 5,958, utvisande vid jemförelse med 1838 års tabell en tillökning i dessa djurs antal, motsvarande nära 68 procent; men jag skulle tro den vara än större, att döma af den myckenhet fläsk, som tili billigt pris i Länds städer af allmogen hålles lill salu, äfvensom att, enligt uppgiften från Medelpad , försäljning af denna v ara derifrån eger rum lill orter utom Länet.
Flere enskilde af ståndspersoner oell preslerskapet hafva ock i sednare åren förskaffat sig racedjur af ädlare slag.
Af det i tabellen upptagna antal getter finnes största delen i fjällsocknarnc, hvars ymniga tillgång på skogsbele torde föranleda till mindre alseende å den skada, dessa okynnig» djur utöfva å den uppväxande ungskogen.
1 ofrid mest hos fiskare samt innehafvare af mindre lägenheter, der kor antingen ej kunna lödas eller lill otillräckligt antal för fyllande af hushållets behof af mjölk.
Ville man, med godkännande af de i tabellen upptagne beräkningar af k real urens antal, fördela detsamma pä inom Länet befintlige 1,608 hela hemman, så födas i medeltal på hvarje helt hemman 6 hästar, 34 kor, 4 svin och 30 får, brak uteslutna.
Öfver boskapssjuka, förorsakande större eller vidsträcktare förluste-i, har någon klagan icke försports. Då Bränvinsbvänning endast obetydligt och alllid i mindre skala inom Länet utöfvas, kan eli förhud emot dess ulöfvande icke anses inverka pa 36 boskapsskötseln, äfven om man skulle vilja medgifva, alt denna rörelse under något förhållande medför nytta för ladugården. c) Om Skogome i Länet och hushållningen dermed vore mycket att säga, om icke undvikande af vidlyftighet vid berättelsens afgifvande vore anbefalld.
Jag skall, så vidt möjligt är, inskränka milt andragande i ämnet.
Enligt den serskilda uppgift, som, lill följd af Eders Kongl. Maj:ts Kådiga befallning, innevarande år afgifvits, skulle den skogbärande marken inom Länet upptaga en areal af 2,241,481 tunneland, eller nära hälften af Länets hela vidd, och af nämnda tunnelandtal 754,655 tunneland, eller något öfver vara af den beskaffenhet, att tjenligt byggnadsvirke derifrån kan påräknas.
Denna uppgift, grundad på infordrade upplysningar från Landtmätare och Kronobetjening, är sannolikt så riktig, som den kan vara, då icke ali mark inom
Länet ännu är uppmätt samt beräkningen således till en del måste stödja sig på gissningar, och då man under rubriken skogbärande mark icke intagit sådane ödsliga trakter, der den magra jorden blott lemnar näring åt ett och annat enstaka träd,"samt uteslutit hvad som i Landtmätarebeskrifningar benämnes impedimenter.
Vill man åter taga dessa trakter och impedimenter med i beräkningen af skogsarealen, så upptager den säkert | af Länets vidd.
Skogarne utgöras dels af sådane, sorn tillhöra enskilde jordegare och antingen äro genom Laga Skifte dem emelian fördelade eller begagnas af större eller mindre samliälligheter gemensamt, dels af till Bergverken upplåliVe rekognitionsskogar och dels samt hnfvudsakligast af kronoalimänningar eller, sorn de i Afvitlrings-Stadgan benämnas, kronomarken
Dessa skogars mer eller mindre aflägse belägenhet från bebodda trakter elier flottbara vattendrag har föranledt stor olikhet i deras nuvarande beskaffenhet.
Under det att de således närmast belägne äro lili största delen medtagne och man pä de skogar, som icke kunna hänföras till denna kategori, men dock äro utan särdeles svårighet åtkomiige, angriper allt hvad till exporlabla trädvaror kan användas, utan besinning och utan tanke derpå, att en skog upphör att ega värde, om den icke måttligt och med urskillning anlitas, aldrahelst under ett klimat såsom här, der 2 å 3(X) år erfordras för erhållande af en fullmogen återväxt, — befinna sig en del af de mest aflägse skogstrakterne i ett vildhelstillstånd, som egaren sällan vårdar 37 sig om att söka undanrödja, oaktadt en sådan åtgärd väl vore behöflig, ej blott för befordrande af skogens växtlighet, än äfven för begagnande af muhlbete derå.
Det borde vara gifvet, att en olikhet i afseende på skogarnes begagnande skulle följa af deras olika naturer i kameralisliskt hänseende, men om någorlunda hushållning kan sägas ega rum hvad rekognitionsskogarne beträffar, gäller deremot omdömet om en total frånvaro deraf ej blott de skogar', sorn tillhöra enskilde, utan äfven de delar af kronoskogarne, som, i följd af deras läge, kunna blifva föremål för vinningslystnadens lagstridiga tilltag.
Den enskildes rätt, att, om han så vill, vanvårda sin egendom, i stället för alt söka bibehålla och förbättra den, kan naturligtvis ej af den administrativa myndigheten inskränkas.
Med råd och varningar måste den söka verka, och dessa medel för att hejda förstörelsen af en rikedomskälla, som, en gång tömd, behof ver sekler för att åter blifva gifvande, hafva visserligen icke sparats, men det vore fåfängt hoppas på ett lyssnande dertill, så länge begreppet om skogens värde till den grad saknas, att man, då skogseld uppstår, vanligast i följd af vallhjons försummelse att utsläcka eldar, som de, enligt ortens plägsed, vid hvarje lägerställe upptända, i flesta fallen icke vårdar sig om att vidtaga några anstalter för dess hämmande, utan later skogselden rasa till dess den af naturliga hinder afbrytes.
Något pösitift är således i detta fall icke att tillgöra, utan man måste stadna vid den önskan och förhoppning, ali öfvertygelsen om behof vet al en klok skogshushållning icke utebiifver så länge, att all hjelp är omöjlig!
Då jag med en måhända oväntad uppriktighet omnämnt det förstörande af kronoskogarne, öfver hvilkas vård det tillhör min Embetspligt att vaka, är det för mig ej blott ett åliggande, utan äfven en rättighet, alt angifva orsakerne, hvarföre nuna visserligen icke åsidosatte stiälvanden för nämnda ändamål endast i högst ringa grad kunna anses lyckade.
En af dessa orsaker är saknaden af all jägeribetjening, deraf beliofvet hitintills blifvit förgäfves framstäldt, samt svårigheten, ja ofta omöjligheten för kronobetjeningen att inom vidsträckta distrikter, jemte trägna tjenstegöromål i öfrigt, kunna utöfva någon tillsyn öfver Kronans skogar, af hvilka de största och, i anseende till genomskärningen af den segelbara Ångermanelfvens grenar, mest begärliga äro belägne i Ramsele 38 och Resele Länsmansdislrikter, del förra af omkring 30 och det sednare af nära 20 ijvadratmiis omfång.
Eli annan orsak är det hos allmogen foga utbildade begreppet om skillnaden i besittningsrätten af kronojord och skalleegendoin, tili en början sannolikt grundad ej mindre på den frikostighet, hvarmed rättigheten till kronoskogars begagnande inom denna ort tillförene blifvit af högre och lägre auctorileler medgifven och hvarpå såsom exempel må anföras flere på 1760-talet åt sågverksegare gilda privilegier, alt hvar för sig årligen afverka l,000:detals sågtimmer å kronoskogarne, på det alt, såsom del helle, något gagn al desamma måtte hämtas, än deruppå all rågångarno 'omkring dessa kronolägenheter först i sednare lider blifvit uppgångne, hvarigenom ovisshet uppstått om rälta gränsen för den enskildes verksamhet.
Af det således icke klart utredda begreppet om det lagstridiga och moraliskt orätta att olofligen tillgodogöra Kronans egendom, dertill ej sällan uppmuntran gifves af personer ibland produklornes afnämare, fastän desse icke hafva att förebära okunnighet om Lagens bud, uppstår såsom naturlig följd, alt åverkan å kronoskogen hänföres lill sådana företag, hvarmed egenieligen icke någon nesa är förenad och till hvilkas upptäckande och Jagliga bevisande en i andra stycken rättänkande granne icke gerna elier ulan nödtvång vill låna åklagaremaktens organer sill biträde.
Ännu en och måhända hufv udsakligasle orsaken anser jag vara kronomarkernes upplåtande åt nybyggare.
Den landsfaderliga afsigten med dessa åtgärder, som i nu gällande Afvitlrings-Sladga af vien 10 Februari 1824 angifves vara, att, jemte ernående af Landets uppodling, åt idoge arbetare bereda tillfälle till kosa Ilning, hade endast kunnat vinnas, derest, jemte iakttagande af en noggrann och på ändamålets vinnande beräknad urskiljning vid valet af dem, ål hvilka nybyggen upplåtas, en allvarlig kontroll utöfvals öfver sättet huruledes de med frikostig hand utdelade nybyggesrälligheterne begagnades.
Men ty värr! har jag haft allt för många lillla Ilen att öfvertyga mig, ej blott att ändamålet, med högst fä undantag, icke vunnits, utan äfven att ål gården visat och än mera kommer all visa så för allmänt som enskildt väl förstörande verkningar.
Till största delen belägne i grannskapet al fjällen och således under ett hardt klimat och med en jordmån, hufvudsakligen beslående af så kallad sandmjulna, ej sällan af den beskallenhet, att i landlmätarens beskrifuingar flera tusende tunneland upptagas såsom saknande någon till åkerodling tjenlig lägenhet, fordra desse marker, med de derå ymnigt förekommande större och mindre frostledande myror och så kallade surkäiar, i allmänhet en ansträngning och ett arbete 89 för deras försättande i fruktbärande skick, som borde förutsätta hos nybyggaren egalidet af ett för hans underhåll under arbetstiden tillräckligt kapital.
Lä likväl något sådant hvarken funnits elier kunnat påräknas hos de enskilde nybyggessökande, sorn med få undantag tillhört den tarfligaste klassen och vanligen utgjorts af personer, hvilka, tidigt inträdde i äktenskap samt för sig och familj i saknad af bostad, varit nödsakade på hvad vilkor som helst förskaffa sig en sådan, och det under arbetsåren sparsamt utdelade kronounderstödet ej varit tillräckligt för familjens uppehälle, har nybyggaren, då han icke helt och hållet slagit sig ned på skogens tillgodogörande inom det vidsträckta området, vanligen måst tillgripa denna utväg såsom en behöflig binäring.