Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag nödgas derföre härmed afgifva min reservation emot pluralitetens beslut i detta, serdeles för rikets allmoge, högst vigtiga ämne och med detsamma uttala de åsigter, som, efter mitt omdöme, derutinnan synas böra blifva gillade.
Då med husbehofs-bränvinsbränning, enligt hvad denna benämning antyder, endast förstås sådan bränvinstillverkning, som motsvarar landtbrukaren eget behof af bränvin för honom och hans arbetsfolk; drank för hans kreatur samt ett ändamålsenligt användande af sådana mindre fullhaltiga jordprodukter, som eljest skulle till största delen blifva oanvändbara; så synes det ligga i sakens natur. 24 Bil.
N:o 5 till B ev. Utsi'.
Skrifvelse, N:o 6. att denna tillverkning bör, likasom hvarje annan husslöjd och landtmannanäring, till exempel bryggd och bak, så litet som möjligt hindras eller försvåras af inskränkande och motverkande författningar.
Kommittéens pluralitet har dock, i motsatts af denna åsigt, framställt ett sådant förslag, rörande husbehofs bränvinsbrännings-redskapens beskaffenhet och beskattningen derå, att all bränvinsbränning af detta slag, efter min öfvertygelse, derigenom göres nästan omöjlig, så att den följaktligen måste upphöra, landtbrukaren blifva urståndsatt att åtnjuta de fördelar, som med husbehofs-bränvinsbränningen afses, samt nödsakad att för sitt behof af bränvin och drank vända sig till dem, hvilka idka bränvinsbränningen såsom fabriksrörelse.
Sådant är dock obestridligen ett steg, som i väsendtlig mån kommer att hämma jordbrukets utveckling, och följaktligen äfven bidraga till undergräfvande af jordbrukarens välstånd; men då dessa begge omständigheter obestridligen äro af alltför stor vigt, för att såväl af Kongl. Maj:t som af Rikets Ständer lemnäs obemärkta, är jag fullkomligen öfvertygad, att berörde förslag skall uti ifrågavarande afseende erhålla den rättelse, som af behofvet påkallas.
Husbehofs-bränvinsbränningen borde, efter min åsigt, här i riket, likasom i vissa andra länder, såsom t. ex.
Preussen och Österrike, der jordbrukets förkofran på allt sätt befordras och der detsamma af sådan orsak jemväl befinner sig på en ganska fördelaktig ståndpunkt, ehuru till inskränkt belopp, lemnäs utan serskild beskattning samt, i afseende å tillverkningstiden, icke underkastas annan inskränkning, än den sjelfva årstidernas naturliga gång föreskrifver, nemligen att endast den varma tiden af året från dylik bränvinstillverkning undantages, eller tiden från deri lista Juni till den lista October, då samma tillverkning icke lämpligen kan ega rum och behofvet af drank för kreaturen, som under denna årstid hemta sin föda ute å marken, icke förefinnes.
För den händelse att sådan fullkomlig befrielse från beskattning icke skulle kunna för husbehofs-bränvinsbränningen medgifvas, hemställer och föreslår jag vördsamt att beskattningen derå icke må komma att öfverstiga hvad i nu gällande författning är stadgadt.
Ehuru det onekligen är naturligast och rättast att den, som endast idkar bränvinsbränning till husbehof, bör få inrätta redskapen dertill på det sätt, hail för sig finner lämpligt, vill jag dock icke bestrida, att en bestämd form derföre genom allmän författning måste stadgas, enär man i annat fall har skäl att befara det de, som idka bränvinsbränningen fabriksmässigt, skola, för att undandraga sig beskattning, endast angifva sig till bränvins-tillverkning för husbehof, Men jag kan derföre icke inse eller medgifva att husbehofs-bränvinsbränningsredskapen bör så inrättas och konstrueras, att tillverkningen blifver nästan omöjlig; - Bil- N.-o 5 lill B ev.
Ukk.
Skrifvelse, N:o (5, 25 lig; hvilket, enligt min tanke, inträffar om deri af koraroittéens flertal för husbe hols-bränvinsbränningen föreslagna redskap fastställes.
Jag hemställer derföre: att, i stället för detta förslag, mä förordnas, att pannans rymd må få utgöra 22 kannor, kokrummet inberäknadt; att pannans höjd må få uppgå till minst hälften af hennes största vidd eller diameter; att hatten får innehålla tvåtredjedelar af den för pannan bestämda rymd; samt att lör afkylningen må kunna nyttjas imkylare, pipor eller slang, utan annan inskränkning än den, att dervid icke får finnas rektifikation, så att förbrännan alltid måste omklaras, hvarmedelst äfven kunde undvikas den betydliga kostnad, som af redskapens förnyade omgöring skulle blifva en följd.
Men äfven om detta mitt sista alternativ skulle vinna afseende, så är likväl husbehofs-bränvinsbränningen derigenom redan så inskränkt, att den kan anses såsom undantag, då fabriksbränningen är vorden regel.
Genom de af kom mittéer! nu föreslagna åtgärder, blefve denna husbehofs-bränning ännu ytterligare så förtyngd, att den kan anses de facto upphäfd.
Hvilken ersättning erhålla Sveriges mindre hemmansegare för denna uppoffring?
så vidt jag kan inse, ingen i materielt hänseende, måhända också ingen i moraliskt, då bränvin, ehuru ej till— verkadt hemma i husen, likväl säkerligen icke komme att tryta i handeln; med anledning hvaraf jag pä det högsta yrkar, att en större del af den skatt, som efter husbehofs-bränvinsbränningens tillintetgörelse af fabriks-bränningen kommer att utgå, må lända jordbruket till godo genom förminskning af någon bland dess många onera.
Att jordbruket är Sveriges hufvudnäring, att den varit öfver höfvau nedtyngd af skatter till staten, och att den ännu behöfver förtjena lindring deri, det lärer ingen, som vill göra anspråk på att följa med sin tid, kunna neka.
När staten afstod ekskogen till skattejordsegaren, skedde det icke utan lösen, ehuru det var högst naturligt att den, som egde jorden, borde ock ega skogen.
Nu tages den jordbrukaren lika naturligen tillhöriga husbehofs-bränvinsbränningsrättigheten från honom, ehuru i flera repriser; hvarföre skall detta ske utan lösen?
Denna lösen, efter hvad jag ofvan yttrat, kan och bör lämpligast utgå i lindring af jordbrukets skatter.
Stockholm den 28 Juli 1847. E. Norberg.
Bill. lill B. SI.
Prat. 1847 och 1848. 5 Saini. 1 A fä. 2 mfl. 4 STOCKHOLM, tryckt nos i,, j. hjerta, 1848.
Jourlin! vid N. N. fabriksbränneri vid N. N. egendom med Mäske karels nummer - Månad.
Dag i veckan. 00 (Nov.) 1 dag 1 dag 0 dag 2 dag 5 dag 5 dag 4 dag 4 dag n dag s dag 6 dag 6 dag 7 dag 7 dag 8 dag 8 dag 9 dag 9 dag 10 dag JO dag 11 dag 11 dag 12 dag 12 dag 13 dag 13 dag 14 dag 14 dag 15 dag 15 dag 16 dag 16 dag 17 17 dag dag 18 dag 18 dag 19 dag 19 dag 20 dag 20 dag 21 dag 21 dag 22 dag 22 dag 23 dag 23 dag 24 dag 24 dag 23 dag 25 dag 26 dag 26 dag 27 dag 27 dag 28 dag 28 dag 29 dag 29 dag 30 dag 30 dag 31 dag 31 dag
Bör till Bil.
Litt. G. Bill. till R. st.
Prot. 1847 och 1848. 5 Sami. 1 Afd.
2 Bä/t. mäskekar af kannor kubik innehåll hvardera, deraf st. hvarje söcknedag inmäskas.
Gjorde inmäskningar.
Jästsatts.
Reg gröpe.
L®. tt.
I.tC. U. I.U. “ti.
Maltgröpe.
Hafre. «. LS. S. LtC.
Gröpe af omältad säd.
Hafre. l«. a. l«. a. l®. a. ls. «. i.&. <5.
Sprit. utgör g O 05 i brän- 3 C 05 vin 05 y 3 05 med O CL 49 %.
L<£. ®. A fve r kn i n g.
I Anteckning af den, som visiterar bränneriet.
1 BRÄNVIN SBRÅNNINGSREBSKAP FÖR HTJSBEHOFS.BRÅN NING.
M Rl i i i SS * s 2 ■/ c /å -frim J/orW Bi/., till R.
Si.Proh M7 f-/84-8j 5 SanSJ.Jfå.
BJ/oJh REDSKAF FÖR BRÄNVIN SB RÄNNING SÅSOM BINÄRING VID JORDBRUK fy/m .
JGrffllBik. bl! Ti.
SI.Proh. 7114-7 P/Slå; S Sami., /, Jfd. h'/lahh. Bevillnings-Utskottets Betänkandej IV.-o 7. i N:o 7. Ank. till Exp. Utsk. den i5 Febr., II. 1 e. m.
Betänkande> angående postbevillningen.
I detta ämne har Utskottet fatt emottaga en inom Heder v.
Bondeståndet af riksdagsfo 11 mäktigen Peter Mårtenson från Jönköpings län väckt motion, hvilken först blifvit till Stals-ulskoltet remitterad, men, derifrån återlemnad, sedermera utaf samtlige Riksstånden öfverlemnats lill Bevillnings-utskottets handläggning, och uti hvilken motion bemälde Peter Mårtensonj under anförande af de stora fördelar, man rönt i England genom en derstädes verkställd nedsättning af postporto, beräknadt till en penny (omkring 4 sk r:gs Svensk?) för hvarje breflod , oberoende af den längre eller kortare väg brefven inom landet befordrades, föreslagit vidtagandet af följande förändringar vid svenska postverket nemligen: l:o en nedsättning af nuvarande postporto till 4, högst 5 sk. banko för hvart breflod, och lika till alla rikets postkontor, oberoende af väglängden; 2:o att, när denna nedsättning i portobeloppet verkat en ökad brefväxling och följaktligen en högre inkomst för postkassan, hvilket borde kunna antagas skola åstadkommas inom 2 till 3 år, en ytterligare nedsättning då måtte ske af ännu en skilling för hvart breflod, eller till 3 ä 4 sk. banko, allt efter som det lägre eller högre portobeloppet komme att vid den i första punkten omnämnda nedsättning blifva antaget; 3:o att, efter ytterligare 2 till 3 år, eller efter längre tid, om så skulle anses nödigt, en lika nedsättning af en skilling banko borde ske för hvart breflod, allt efter som brefväxlingen ökade portoinkomsten, till dess att portot ned ginge till 2 sk. banko per lod, hvarefter någon vidare nedsättning icke skulle komma i fråga; förmenande motionären, att, genom denna nedsättning af det nu ojemna och höga portot, någon så tryckande kris icke skulle uppkomma, som i händelse nedsättningen skedde på en gång, helst brefväxlingen, enligt motionärens förmodan, nu komme att öka inkomsterne progressivt med den småningom skeende nedsättningen.
Utskottet inser och medgifver visserligen nyttan af den förenkling i uppbörden och redovisningen utaf postmedlen, som ett sådant system, som det ifrågasatta, skulle medföra, och vill icke heller bestrida, att ju en ökad brefvexling bör af detsamma blifva en följd; med då, för att tillförlitligen kunBih. lill R.
Prot. 1847 och 184.8, 5 Sami. 1 /tfd. 3 Iiiift. 1 * Bevillnings-Utskotlets Betänkandej N.o 8. na bedöma förslagets lämplighet och de sannolika följderne af dess antagande, med hänsigt till portointraden, nödigt är att hafva tillgång till fullständiga på förhållandet der, hvarest systemet redan blifvit infördt, grundade upplysningar och beräkningar i berörde hänseenden, har Utskottet, i saknad deraf och då kändt är, att i andra länder, der ett öfver hela landet bestämdt lika postporto blifvit antaget, åtminstone till en början högst betydliga minskningar i de vanliga inkomsterne uppkommit, hvilket här skulle blifva destosnera betänkligt, som postverkets inkomster de sednare åren i allt fall betydligen medtagits dels genom den förhöjda skjotsiegan och dels genom det större antal hästar, som i anseende till posternes ökade tyngd och utsträckning måst användas, ansett sig böra hemställa, att Peter Mårtensons ofvannänmde motion icke måtte till någon åtgärd föranleda; hvarjemte Utskottet, som i öfrigt, vid förehafd granskning af nu gällande posttaxor, icke funnit anledning föreslå någon förändring i portoafgifterna, vördsamt tillstyrker, att de för postbevilluingens utgörande nu gällande grunder må oförändrade bibehållas.
Ank. till Exp. Utsk. den i5 Febr., kl. i e. m, Betänkande, i anledning af så väl Kongl.
Maj.ts Nådiga proposition, angående kurhusafgiftens jortfarande, som Friherre Palmstjernäs, C. O., Herr aj Grubbens, N. W., och Herr Westins i ämnet väckta motioner.
Uti nådig proposition till Rikets Ständer af den 3 December för]idet år, hvilken ifrån samtlige Riksstånden blifvit till Bevillnings-utskottet remitterad, har Kongl. Maj:t, under åberopande af hvad Kongl, kungörelsen den 8 Maj 1845 innehåller, om utgörande intill innevarande riksdag af en årlig afgift till veneriska smittans hämmande, behagat i nåder gifva Rikets Ständer tillkänna, att Kongl.
Seraphimerordens-gillet, med öfverlemnande till Kongl. Maj:t af ett, i enlighet med inkomna summariska räkningar och revisionsberättelser för år 1845, uppgjordt sammandrag öfver lazaretts- och kurhusrnedien i samtliga länen, med undantag af Stockholms stad, hvilket sammandrag
Bevillning- Utskottets Betänkande, N.o 8. 3 utvisade, att kurhusafgiften för året utgjort 144,222 r:dr 19 sk. 2 r:st och att öfriga inkomster vid sjukhusen gemensamt uppgått till 72,922 r:dr 4 sk. 3 r:st eller tillsammans 217,144 r:dr 23 sk. 5 r:st, och att utgifterne vid dessa sjuk vårdsanstalter, oberäknade afskrifniugar, för samma år stigit till 170,264 r:dr 11 sk. 5 rist banko, upplyst, att, enär kurhusafgiften fortfar att utgöra den bufvudsakligaste inkomsten vid kurhusen och lazaretten , dessa inrättningar sålunda, i saknad af samma afgift eller annan deremot svajande inkomst, omöjligen kunde ega bestånd eller uppfylla det med dem åsyftade ändamål, äfvensom att hospitalsfouden, i följd af de högst betydliga utgifter, densamma fått vidkännas genom inrättandet, jemlikt Rikets Ständers underdåniga önskan och Kongl. Majus nådiga befallning, af central-hospitaler, blifvit försatt i den belägenhet, att derifrån ej kunde erhållas bidrag till understöd för lazaretten eller kurhusen; med anledning hvaraf och då kraftiga åtgärder framgent fordras för veneriska smittans hämmande, samt det, enligt Kongl, brefvet af den 10 Oktober 1765, åligger länens innevånare att på egen bekostnad anlägga och underhålla deras lazarett, hvilka således icke heller ega någon egentlig rättighet lill bidrag från hospitalsfonden, Kongl. Majit, som funnit della länens innevånares sistberörda åliggande icke kunna anses oo ringare eller mindre magtpåliggande, än deras skyldighet att underhålla kurhusen, i nåder föreslagit, att ifrågavarande så kallade kurhusafgift måtte till samma belopp och med enahanda vilkor, som vid sista riksdagen af Rikets Ständer bestämdes, fortfarande utgå till och med det år, då nästa riksdag slutas.
I sammanhang med nyssnämnde nådiga proposition, har Utskottet till behandling förehaft ofvannämnde, lill dess handläggning öfvet lemnade, inom Höglofl.
Riddeiskåpet och Adeln utaf herr af Grubbens och inom Vällofl.
Borgare-ståndet af herr Westin väckte motioner rörande kmhus-afgiften för Stockholms stad, af hvilka den förra innefattar förslag, att, då den skuld, hvaruti Stockholms stads och läns kurhus iråkat, utgjort anledningen till den vid riksdagen 1840—1841 beslutade förhöjning i kurlius-afgiften för Stockholms stad, men denna skuld nu mera borde förmodas vara betald, enär flera mindre nödvändiga löneförhöjningar sedermera vid denna inrättning egt rum, samma afgift nu måtte nedsättas till 6 sk.; — hvaremot herr Westin, ansett kurhus-afgiften i Stockholm böra höjas till 18 å 20 sk., enär det belopp, 12 sk. af hvarje mantalsskrifven person, hvarmed den nu högst finge utgå, icke vore för ändamålet tilli äckligt, utan direktionen för stadens kurhus, på det icke inrättningens bestånd skulle äfventyras, varit nödsakad pä kommande års inkomster anticipera samt jemväl upptagit ett lån af 4,000 4 Bevillnings-Utskottets Betänkande , N.o 8. r:dr banko, och stads-nämnden måst inrätta en serskild kuranstalt samt aflöna två besigtnings-läkare, hvartill kostnaderne förskjutits emot framtida ersättning af kurhusmedlen.
Utskottet har tagit i Öfvervägande hvad sålunda blifvit ej mindre af Kongl. Maj:t i Dess proposition i nåder framställdt, än äfven hvad herrar af Grubbens och Westin i deras motioner andragit; och ehuru, enligt hvad upplyst bill vit, Stockholms kurhus icke för närvarande häftar för någon egentlig eller stående skuld, likväl och då dess inkomster, serdeles under det sistförflutna året, skola varit i den mån otillräcklige för behofvet, att, på sätt i herr Westins motion uppgifvits, medel måst för betäckande af utgifterne under slutet af nämnde och de första måuaderne af innevarande år, tilldess uppbörden ingår, förskottsvis på detta års inkomster anskaffas till belopp af 4,000 r:dr, har Utskottet, med afseende härå, och enär tillika blifvit upplyst, att för hvarje skiliings förhöjning i kurhus-afgiften för Stockholms stad, kari i allmänhet påräknas en tillökning i hela inkomsten af 1,000 r:dr, ansett sig böra hos Rikets Ständer vördsamt föreslå, att, till veneriska smittans hämmande och botande, en kurhus-afgift må beviljas, att fortfarande till och med det år, då näsla riksdag slutas, årligen utgöras af hvarje mantalsskrifven person för Stockholms stad med högst 16 sk. och minst 1 sk., samt inom öfriga delar af riket med minst en skilling och högst 5 skillingar, hvilket sednare maximum dock inom de lazaretts- eller kurhus-distrikt, der lasa rettets och kurhusets bestånd det oundgängeligen fordrar, må kunna böjas till 6 sk., allt banko, lika för alla betalande inom hvarje kurhus-distrikt, efter dess behof, under enahanda villkor och stadganden i och för verkställigheten, som vid sistförflutne riksdag blefvo bestämda och uti Kongl, kungörelsen den 8 Maj 1845 innehållas.
Under anförande, hurusom sednare tiders ökade anspråk på omsorgsfull vård om sjuka och deras behandling på allmänna sjukhus, kuranstalter och läns-lazaretter i flere orter medfört större utgifter vid dessa inrättningar, än som motsvarade den åtagna kurhus-afgiften, hvars höjande sjmtes betänkligt, då densamma drabbade äfven de fattigaste personer, men fullt skäl vore för handen att tillse, det de förmögnare inom samhället i detta afseende finge vidkännas större kostnader än de fattigare, på sätt i de flesta andra samhälls-inrättningar egde rum, har herr Friherre Palmstjerna i sin förenämnda motion föreslagit, att uti Rikets Ständers beslut om enahanda afgilts fortfarande utgörande måtte införas en puukt af följande lydelse: ”mot den stad - Bevillningi-ZJtskottets Betankandej N:o 8. 5 ”gade årliga kurhus-afgiften erhåller hvar och en medellös, sorn' på kurhus ”eller motsvarande anstalt blir intagen, derstädes kostnadsfritt underhåll och ”vård.
Fastighetsegare och andra förmögnare, som intagas, skola derjemte erlägga den betalning, som af länets för kurhus-angelägenheterna valda kom”mitterade bestämmes.”
Utskottet erkänner visserligen rättvisan och billigheten i det af herr Friherre Palmstjerna sålunda framställdta förslag, men då för mindre bemedlade fastighetsegare, och i synnerhet dem pä små hemmansdelar, kostnaderne för deras eller deras husfolks intagande och vård å kurhus tilläfventyrs kunde komma att öfverstiga deras förmåga eller synas så afskräckande, ali de, till undvikande deraf och af okunnighet om foljderne af den veneriska sjukdomens vanvård, lemnade en ådragen venerisk smitta i sin ohejdade gång eller ock hos mindre insigtsfulle och erfarne för densamma sökte råd och hjelp, hvarigenom ej blott de sjelfve kunde blifva obotligt förstörde, utan äfven smittan vidare sprida sig; så och då dessutom svårighet stundom torde möta att med full rättvisa kunna bestämma, hvilka sjuka borde såsom ”förmögnare” anses och i följd deraf betalningsskyldighet åläggas, samt det i allt fall merändels är af de fattigare folk-klasserne, som de veneriska kurhus-inrättningarne kostnadsfritt anlitas, har Utskottet, vid betraktande af berörde förhållanden, anseit sig, icke kunna å nu ifrågavarande förslag tillstyrka bifall.
St. Fröt. i847 och 1S48, S Sami. t A/d. 3 Haft. 2 STOCKHOLM, ecksteikska boktryckeriet, 1848.
Bcvilln ngt-Ut skottets Betankandej 19;0 Q, i N:o 9.
Ank. till Exp. Utsk. den 7 Mars,, kl. 2 e. m.'
Betänkande, angående grunderna för den blifvande allmänna bevillningen, samt föreskrijterna för deras tillämpning.
TUi fullgörande af föreskriften i 70 § regeringsformen och 31 § riksdagsordningen, får Bevillnings-utskottet nu till Rikets Hoglofl.
Ständer afgifva förslag till de allmänna grunderna för den blifvande bevillningen, äfvensom till de reglementai iska stadganden, som för tillämpningen af berörde grunder erfordras; och bor Utskottet, i afseende å de i förslaget förkommaude procent- eller sifferbelopp, erinra, att, enär Utskottet icke förr, än efter det summans belopp blifvit fastställdt, kan tillkomma att meddela yttrande angående bevillningeus utgörande, desamma endast äro all anse såsom förlagSvis utförda.
Utskottet, som härvid till pröfning förehaft samtliga de i ämnet till Utskottet remitterade motioner, har funnit lämpligast att öfver de i dem framställda förslag afgifva yttranden i den ordning, hvartill nuvarande be vil 1- ningsstadga i allmänhet föianleder; hvarjemte, i de fall, då beslutade förändringar i berörde författning endast afsett beredande af större tydlighet, Utskottet, utan att för sådana ändringar serskildt redogöra, desamma, liksom alla öfriga förändringar i den nuvarande lydelsen, uti det nya författningsförslaget med kursiv stil utmärkt.
Bland de omförmäldta motionerna förekommer först det af herr Friherre Cederström , Jakobj väckta förslag, att Rikets Ständer måtte ”besluta "återgång till de grunder för allmänna bevillningens fördelning, som vid riksdagen 1809 fastställdes, jemte dem om progressiva afgifter för den högre inkomsten, och med uteslutande af minimi-tariffen, samt med den förändring, ”att för tjenstehjon och arbetsfolk beräknas inkomsten för mankön till 150 *’r:dr och för qvinkön till 100 r:dr, deraf en half procent bestämmes såsom ”afgift, och för all högre inkomst föihöjd procent enligt förenämnda tariff; — vdtt inga afgifters belopp utföras, roed undantag af förenämnda, utan, sedan ”alla medborgares inkomster blifvit hopsummerade, det ålägges Rikets Ständers fullmäktige i Banken och Riksgäldskontoret att uträkna den procent, ”sorn fordras för den af Rikets Ständer bestämda bevillningssummans utgörande, samt i underdånighet öfverlemna denna uträkning till Kongl. Maj:t ’*iör allmänt kungörande."
Bilt. till fl. St.
Prot. 1847 och 1848, 5 Sami. 1 Afd. 4 Hi/t. 1 i Bevillnings-Utskottets Betänkande , N.o g. Vidare har blifvit yrkadt, dels af herr Kröningssvärd, Carl Gustaf, att, till fyllande af den vid denna riksdag ifrågasatta förökning i statsverkets utgifter, Rikets Ständer måtte stadga en bevillningsafgift af minst 16 sk. att utgå af hvarje mantalsskrifven person, som förbrukar cigarrer, vare sig af inhemsk eller utländsk tillverkning, samt af 3 r:dr 16 sk. att erläggas af hvarje egare till en hund, som icke bevisligen till jagt eller till gårdseller boskapsvakt begagnas, och dels af herr Friherre Duvall, Xlxel, ait, till bevarande och förbättrande af villebrådsjigten, en årlig skatt af 6 r:dr 32 sk. å 8 r:dr borde utgöras af hvarje person, som vill nyttja jagtgevär, samt hälften mindre för jagthund.
För ett rätt bedömande af dessa frågor har Utskottet ansett en något fullständigare redogörelse såväl för de, i öfverensstämmelse med Rikets åren 1809 och 1810 församlade Ständers beslut, genom bevillningsstadgan af den 28 April 1810 fastställda grunder för bevillningens fördelning och utgörande, som ock för anledningarna till deras snara frånträdande, äfvensom för de samtidigt dermed hyllade, men innan korf åter förkastade, åsigterna om direkt beskattning å en del konsumtions- och öfverflödsartiklar, vara af nöden.
I förstberörde hänseende biefvo uti nyssnämnda bevillningsstadga antagna två serskildta tariffer, den ena utvisande en efter behållen inkomst beräknad afgift, hvilken, då den för 50 rtdr eller l:a klassens inkomstbelopp var bestämd till 1 procent eller 24 sk., sedermera, för livaije af följande 49 serskildta gradationer af behållen inkomst, höjdes i en fortgående progression så, att berörda afgift för 50:de klassens inkomstbelopp, nemligen 20,000 r:dr, utgjorde 10 procent eller 2,000 r:dr; och skulle vidare bevillningsafgiften ökas för hvart tusende riksdaler derutöfver ända till 40,000 r:dr med ^ procent på det hela, för inkomst öfver 40,000 r:dr till 80,000 r:dr för hvart tusende r:dr med —tedels procent på hela inkomstbeloppet, för ännu större inkomster till 150,000 r:dr med procent för livart tusende på hela beloppet, samt för hvart överskjutande tusende riksdalers inkomslbehållning med blott procent på det hela.