Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Häradsskrifvare — med afseende på den stora förenkling, som, derest Comiterades förslager godkännas, bör förväntas, äfvensom i anledning af deras befrielse från Mantalsskrifning, från Summariska och Special Räkningars upprättande och utskrifning i flere exemplar, från Jordeböckers uppgörande och tlerfaldiga utskrifning och från resor till Uppbördsstämmorne, hvilket allthittils ålegat Häradsskrifvarne, synas hafva fått tillräckligt rådrum för utöfning af ifrågavarande granskningsarbete; härmed likvisst icke yrkadt, att göromålen å LandsContoret just skola erhålla den sålunda antydde fördelningen, utan tvärtom med, vid HäradsBokhållarnes tillsättning, förbehållen rättighet, att nämnde fördelning på bästa sätt i framtiden verkställa.
Den enda olägenhet — om man sä vill benämna det —, som i min tanke, med antagandet af delta förslag är förenad, är, att Rikets Ständers RiksgäldsContor, 214 i anseende till resternes större belopp vid afslutningsliden, skulle för första året efter förändringen erhålla mindre Öfverskott, möjligen få ersätta Brist i StatsRegleringen; men äfven detta kan afhjelpas, — så framt man finnér det böra ske — genom de upplysningar, som af Majterminens summariska redogörelser lemnäs — tids nog för att vid det då föga framskridna RiksBokslutet för löregående året kunna begagnas.” Af Herr Secreterare:» C. G. Stuart: ”Under de öfverläggningar, som inom Comitéen för beskattnings- och uppbördsväsendets förenklande förefallit, har jag, i afseende på några af härvid behandlade mångfaldiga frågor, byst och uttalat andra åsigter, än dem, hvilka hos flertalet af Comitéens ledamöter gjort sig gällande och i Comiterades nu afgifna underdåniga Utlåtande finnas framstälda.
Denna skiljaktighet i meningar har visserligen i de flesta fall endast rört tillämpningen af de hufvudgrunder, som Comiterade enhälligt godkänt och antagit.
Men då jag funnit mig föranlåten att uttryckligen reservera mig emot hvad Comiterade i ett par hufvudsakliga omständigheter föreslagit; så har jag jemväl ansett mig böra i ett sammanhang anmäla mina skiljaktiga meningar, rörande några andra ämnen, på det att dessa meningar må i reservationsväg det underdåniga utlåtandet åtfölja; varande för sådant ändamål desamma här nedan anförda, i den ordning, deruti besagde ämnen derstädes förekomma.
Angående kronohemmanens (ifuerlåtande under skatternannarätt, utan erläggandet af den hittills stadgade skattelösen. (§. 6.)
Den för nuvarande innehafvare af krono hemman och lägenheter utaf Comiterade tillstyrkta eftergift af skatteköpeskillingarne grundar sig, enligt min uppfattning, hufvudsakligen på samma skäl, som till stöd för grundskatternas jemväl ifrågasatta efterskänkande blifvit anförda.
Då jag i den sednare frågan, lika med öfrige Comiterade, icke kunnat godkänna dessa skäls giltighet, har jag ej heller i den förra ansett mig böra antaga desamma.
Det mäste dock medgifvas, att både i ena och andra fallet skulle Statens härigenom minskade inkomster kunna medelst ökade bevillningsafgifter ersättas.
Likaså skulle i begge fallen onekligen vederbörande jordinnehafvares ekonomiska ställning i väsendtlig mån förbättras.
Visserligen komma det, i händelse af grundräntornas eftergifvande, för Statsverket behöfliga ersättningsbelopp att blifva vida större, än det, som efter skatterättsmedlens upphörande erfordras; men så skulle ock en dylik eftergift medföra vida större och vigtigare fördelar, ej mindre med hänsigt til 1 uppbörd, räkenskapsföring och för— valtnirigsbeslyr, än i afseende på de skattskyldiges förmåga att ytterligare uppodla och bättre sköta sin jord samt derigenom föröka dess afkastning.
I fråga om 215 den, såsom ersättning för skatteköpeskillingarne, uppgifna framtida tillökning i charta sigillata afgifterna, torde endast behöfva erinras, hurusom dessa afgifter säkerligen ej blifva mindre för de kronohemman, som äro eller varda köpta, än för dem, som skulle skänkas till skatte.
Sålunda måste t. ex. nyssnämnde afgifter för de under sednast förflutna tvänne år skatteköpta hemman kunna beräknas till aldeles enahanda belopp, som i fall samma hemman, utgörande omkring nittio hela mantal, utan någon köpeskillings erläggande, blifvit förklarade äga skattenatur; i hvilket fall Slaten dock gått miste om den summa, som i egenskap af skattelösen för dessa hemman nu influtit.
Och dä genom de nya tillfällen till jordegendomars belånande, hvilka numera förefinnas, skatteköpens antal och skatteköpeskillingarnes belopp, synnerligen om de hittils i vissa fall stadgade skattevärderingar varda afskaffade, sannolikt under den närmaste framtiden snarare komma att ökas än minskas, synes
Staten under samma tid kunna påräkna ej allenast en fortfarande inkomst af skatteförsäljningarne, utan ock, jemte denna inkomst, årligen stigande charta sigillata afgifter för de sålunda försålda kronohemmanet).
Deremot komma visserligen de för sådana hemman nu utgående åborätts- och städsel-afgifter att med hvarje år förminskas, men de komma dock ej att genast och på en gång aldeles upphöra, såsom följden ovilkorligen skulle blifva genom vidtagandet af det beslut, Comiterade uti nu ifrågavarande hänseende tillstyrkt.
Med anledning af hvad i Comiterades underdåniga Utlåtande blifvit yttradt, angående dels svårigheten för de ännu återstående kronohemmanens innehafvare att bereda sig tillgång till skatteköpeskillingssumman, dels nödvändigheten att förbättra dessa personers ställning, anser jag mig böra anföra den ur Landshöfdingarnes sednast afgifna Femårs-Berättelser hemtade upplysning, att år 1842 funnos inom Malmöhus Län 303, inom Örebro Län 273 och inom Skaraborgs Län 198 under åborätt upplåtna kronohemman; hvaremot antalet af dylika hemman inom Wermlands
Län endast utgjorde 3, inom Kronobergs
Län 7 och inom Stora Kopparbergs
Län 12.
Detta förhållande ådagalägger, att, åtminstone vid jemförelse mellan nyssnämnde sex Län, kronohemmanens och följaktligen jemväl deras innehafvares antal är obetydligast just i de orter, hvarest jordens beskaffenhet och jordbrukarens ställning i allmänhet äro minst fördelaktiga.
Af Landsboksräkenskaperna kan väl icke inhemtas, huru många af derstädes under titeln: krono upptagna hemman utgöras af sådana, som vanligen förstås med benämningen kronohemman; meri dessa räkenskaper utvisa dock förhållanden, hvilka icke synas förenliga med här ofvan omförmälda yttrande.
Såsom exempel härå, anser jag mig jemväl upplysningsvis böra meddela, att, enligt 1844 års räkenskaper för Oxie, Skytts och Wemmenhögs Fögderi af Malmöhus Län, en bland de mest välmående, samt i förhållande till 216 folkmängd och naturförmåner minst beskattade orter i Riket, funnos sagde år inom detta Fögderi icke mindre än 251^ mtl. krono, eller ett vida större antal kronoegendomar, än i något annat af Rikets Fögderier.
Från nyss uppgifna hemmantal böra väl afdragas deruti inberäknade boställen samt hospitals- och kyrko-hemman; men äfven efter afdrag af alla dylika hemman lärer samma Fögderi innehålla det största antalet egentliga kronohemman.
Om än åboerne å nu ifrågavarande hemman inom en eller annan landsort i allmänhet ej kunna utan svårighet anskaffa den obetydliga summa, som för skatteköpandet af deras innehafvande hemmansdelar erfordras, kan sådant likväl ej antagas vara förhållandet med innehafvarne af de uti Sveriges bördigaste provinser belägna kronorusthåll eller de inom Örebro Läns Bergslager befintliga krono-bergsmanshemman, hvilka sistnämnde, oaktadt dt mångfaldiga under sednaste åren verkstälda skatteköpen, ännu lära utgöra tillsammans öfver 240 hela mantal.
Det af Comiterade omförmälda besvär för kronobetjeningen samt de uppgifna kostnaderna för kronohemmans åboerna torde, älven med bibehållande af skatteköpen, kunna för framtiden i väsendtlig mån förminskas eller förekommas genom ändrandet eller upphäfvandet af nu gällande stadganden, angående dels syners förnyande hvart tredje år och dels förrättandet af skattevärdering vid de tillfällen, då den i allmänhet bestämda skatteköpeskillingen anses icke motsvara kronohemmanets värde.
Enär å Kronans utarrenderade egendomar ekonomisk besigtning endast hvart femte och laga husesyn blott hvart tionde år behöfver hållas, synas de i allmänna lagen hvart tredje år föreskrifna undersökningar, angående vanliga kronohemmans bebyggande och häfdande, under nuvarande förhållanden destomindre nödvändiga, som, efter det meranämnde hemmans åboer, likasom deras lagliga arfvingar, derå erhållit en nästan orubblig besittningsrätt, det enskilda intresset utgör den tillförlitligaste garantien emot dessa hemmans vanhäfdande.
I öfverensstämmelse med nu anförda åsigter, hade, enligt mitt förmenande, Comiterade altså, i stället för att tillstyrka skatteköpens upphörande och alla kronohemmans öfverlåtande till nuvarande åboer under skattemannarätt, bordt i underdånighet föreslå: l:o.
Att den, genom Kongl. Brefvet den 25 September 1756 och Kongl. Kungörelsen den 24 Januari 1790, rusthållarne förunnade rättighet att, utan föregången värdering eller annan omgång, än skatteköpeskillingens nedsättande i Länets LandtRänteri, få sina innehafvande kronorusthåll till skatte lösa, måtte utsträckas till åboerne å alla andra sådana krono hemman och lägenheter, hvarå skattemannarätt, emot en viss, efter grundräntans kronovärde lämpad, köpeskilling, kan i föreskrifven ordning förvärfvas; 217 och 2:o.
Att, med ändring af föreskriften i 27 Cap. 1 §.
ByggningaBalken, mätte förordnas, att deruti stadgade besigtningar och husesyner å under åborätt upplåtna kronohemman hädanefter icke skola hållas oftare, än hvart tionde år, derest icke dylika förrättningar vid något tillfälle finnas af serskilda omständigheter påkallade.
Hvad för öfrigt beträffar det sätt, hvarpå ofvanberörde förslag, enligt Comiterades hemställan, skulle befordras lill verkställighet, så kan häremot med skäl anmärkas, att, då alla nuvarande kronohemmansåboers lagliga besittningsrätt skall af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande undersökas och pröfvas samt härvid förekommande mångfaldiga frågor afgöras före meddelandet af skatterättigheten och skattebrefvens utfärdande, lärer allt sådant omöjligen förr, än efter en längre tids förlopp, kunna medhinnas, särdeles i de Län, hvarest tusentals särskilda kronohemmansdelar finnas och der ägande- och 'skatteköps-rätten till desamma hittils utgjort ett outtömligt tvisteämne.
En stor del af oltanämnde hemman måste derföre, om äfven den löreslagna allmänna öfverlåtelsen af skattemannarätlen skulle i Nåder beviljas, i allt fall, under afvaktan af åborättsfrågornas och andra tvisters lagliga afgörande, komma att tills vidare bibehålla sin nu ägande natur.
Således skulle, åtminstone i afseende å dessa hemman, under den närmast förestående framtiden, enda följden af ifrågavarande förslag blifva, att Staten ginge miste om den inkomst, som den vid deras förvandlande till enskild egendom eljest haft att påräkna.
Slutligen anser jag mig böra erinra om den motsägelse, som innefattas uti Comiterades hemställan, att sex procent å köpeskillingar, hvilka hädanefter icke vidare skulle komma att till Staten betalas, likväl måtte fortfarande för Wadstena KrigsmanshusKassas räkning erläggas.
Pröfvas härvid förekommande skäl vara tillfyllestgörande för hela det egentliga skatteköpeskillingsbeloppels eftergifvande, så böra väl samma skäl äfven anses gällande för den med en viss andel af den efterskänkta köpeskillingen utgående krigsmanshusafgift.
Dessutom kommer denna afgifts uttagande, på sätt Comiterade föreslagit, otvifvelaktigt att gifva anledning till den anmärkning, att, enär kronohemmansåboerne icke, utan sitt frivilliga begifvande, kunna affordras den redan i äldre författningar stadgade skattelösen, de ej heller kunna åläggas att utgöra det i sednare tider, såsom en förhöjning af samma lösen, påbjudna och Krigsmanshuset tillerkända belopp.
Likaledes torde den omständigheten ej böra förbises, alt, genom merberörde sålunda tillkomna afgifts bibehållande, blifver nödvändigt att för hvarje kronohemmansdel, i öfverensstämmelse med hittills gällande föreskrifter, uträkna och till beloppet bestämma skatteköpeskillingen, fastän någon inbetalning deraf aldrig kan komma i fråga.
(Bil. lill K il. Md.
Prof. till B.
St. år tS4y.) 28 218 Angående grundräntornas förvandlande i vissa persedlar och dessas beräknande i s. k. skatleriksdaler. (§. 9.)
Det tillhör odlingens gång, att de i fordna tider nödvändiga varubyten och naturaprestationcr mer och mer försvinna, samt att penningen, undanträngande alla andra bytesmedel, gör sig till den enda mätaren af varornas värden och inbördes förhållanden.
Då en framåt gående civilisation redan länge visat sitt obestridda inflytande på alla för öfrigt ifrågakommande liqvider, synes omsider tiden vara inne att jemväl erkänna densammas inverkan på Svenska jordens skattebidrag.
De ofta, ehuru allt hittils förgäfves, framstälda anspråken på en tidsenlig reform af det denna jord ännu tryckande, föråldrade beskattningssätt kunna numera hvarken underkännas eller genom en förnyad hänvisning till framtiden tillfredsställas.
Enligt min orubbliga öfvertygelse, kan likväl besagde oundvikliga reform, utan åsidosättande af det härmed åsyftade ändamål, icke tillvägabringas på annat sätt, än genom beskattningens fastställande och utgörande i penningar.
Hvarje försök att införa ett förenkladt beskattningssystem medelst nuvarande räntepersedlars förvandlande i andra mer eller mindre allmänna varor har hittils misslyckats och måste äfven hädanefter sakna framgång, så vida icke antingen räntegifvarnes eller räntetagarnes lagliga rättigheter skola uppoffras.
På de i Comiterades underdåniga Utlåtande anförda, jemte mångfaldiga andra, skäl, anser jag således upphörandet af persedelskatterna utgöra den enda säkra och beståndande grundval för nu förestående förenkling af skatte- och uppbördsväsendet. samt det enda vilkor, hvarunder denna allmänt efterlängtade åtgärd kan motsvara tidens kraf och uppfylla sitt vigtiga ändamål.
Men just till följd af den hos mig mer och mer stadgade åsigten härom, och enär en genom skatlepersedlarnes förändrande uti eller utbytande emot andra varor åstadkommen skatteförenkling ovilkorligen måste blifva ojemn och orättvis, har jag icke kunnat deltaga i det till ett dylikt resultat ledande förslag, som af trenne ledamöter inom Comitéen blifvit alternatift godkandt och i Utlåtandet framstäldt; hvilket förslag helt och hållet strider emot här ofvan antydda grundsatser; hvadan jag också, för min del, anser detsamma mera oantagligt och de skattdragandes rätt mera förnärmande, än de för nära 100 år sedan uppgjorda, sedermera underkända, förslagen till jordbeskattningens och redogörelseverkets förenklande.
Enligt sistnämnde förslag, skulle nemligen de hufvudsakligaste räntepersedlarne i allmänhet bibehållas, samt förvandlingen eller persedelutbytet följaktligen endast omfatta de under benämningen småpersedlar hänförda artiklar utaf grundräntan; hvaremot, jemlikt nu ifrågavarande, till sina hufvudgrunder inom Finland, ehuru under helt andra förhållanden, utarbetade' och 219 tillämpade förenklingsförslag, utom de s. k. fyllnads- eller jemnadspenningarne, alla räntor, som hittils blifvit utgjorda efter markegångsvärdet, borde förvandlas i tvänne persedlar, nemi. spanmål och smör, utan afseende derå, att dessa persedlar antingen blott till en ringa del eller icke alls ingingo i de hemmans och lägenheters skatter, som kommo att utgöra föremål för denna förvandling.
Att ett dylikt alla slags räntor och persedlar omfattande förvandlingssätt skall medföra en vida betydligare och känbarare rubbning i förut varande beskattningsförbållanden, än ett blott till en liten del uf hvarje egendoms grundränta utsträckt persedelutbyte, måste vara en obestridlig följd af varuprisernas föränderlighet.
Emot det nya ränteförenklingsförslagets lämplighet och ändamålsenlighet förekommer dessutom, dels att nästan inga räntepersedlar hafva ett sä föränderligt värde, som spanmål och smör; dels ock att priserna å begge dessa varor vanligtvis stiga eller falla samtidigt.
Höjningen i den ena varans pris kommer följaktligen icke att motsvaras af sänkning i den andras; hvilket förhållande dock understundom inträffar med en del af de persedlar, deruti hemmansräntorna för närvarande äro utsatta.
Genom inträffade fleråriga missväxter samt förändrade handelsförhållanden och tullbestämmelser, hafva spanmåls- och smörpriserna under den sednaste tiden stigit till en ovanlig höjd.
I anseende till ladugårdarnes af missväxterna föranledda allmänna minskning samt den snart sagdt obegränsade utsträckning spanmålshandel numera erhållit, kan också med fullkomlig säkerhet antagas, att priserna å både smör och spanmål åtminstone under nästföljande år komma att fortfarande ansenligt öfverstiga det medelvärde, som blifvit taget till grund för bestämmandet af de föreslagna rantepersedlarnes belopp.
Under sådana omständigheter måste naturligtvis den ifrågastälde ränteförvandlingen, efter hvars verkställighet hela jordbeskattningen kommer att nästan uteslutande bero af smörets och spanmålens markegångsvärde, medföra en väsendtlig tillökning i det belopp, hvarmed hemmansräntorna under nuvarande förhållanden få af de skattskyldige lösas.
Att på förhand beräkna framlida resultatet af denna skattetillökning, är visserligen icke möjligt; men såsom någon ledning för bedömandet af meranämnde prisers inverkan på skattebeloppet, anser jag mig upplysningsvis böra meddela, att derest det förslag, hvarom nu är fråga, från och med innevarande år blelve tillämpadt, skulle för de i Comiterades underdåniga Utlåtande, såsom exempel åberopade tvänne hemman inom Stockholms och Upsala Län, under de första fem åren, uppkomma en årlig skatteförhöjning af 5 R:dr 46 sk. 7 rist. för det förra och 3 Il:dr 9 sk. 5 r:st. för det sednare Länets hemman; hvilka summor öfverstiga hvad samma hemmans nuvarande grundräntor, enligt medelmarkegångspriserna för sednast förflutna tio år, utgöra.
Enär 28* 220 ett sådant resultat, hvilket ungefärligen öfverensstämmer med det förhållande, som visar sig vid förslagets tillämpande å de flesta exempel-hemmanen inom de andra Länen, kan uppkomma genast efter samma förslags uppgörande, och då medelpriserna beräknas för ett årtionde, hvaraf största delen eller 7 år innefattas under den tid, hvars medelpriser härvid blifvit begagnade, så mäste sannolikt den omförmälda skatteförhöjningen blifva än större, när helt och hållet andra årspriser komma att bestämma de nya räntornas lösningssumma, och då förslaget tillämpas å hemman eller lägenheter, uti hvilkas gamla räntor hvarken smör eller spanmål ingår.
För öfrigt torde, såsom en ytterligare följd af detta förslags antagande, kunna motses, att den hos de skattskyldige rådande betänklighet emot afståendet af deras urgamla rätt att till leverering in natura uppsäga de räntor, hvilkas lösningspriser anses vara högre, än de vid afradstiden allmänt gångbara, kommer att derigenom mycket ökas samt tillvägahringandet af denna för Statsverket högst angelägna afsägelse altså att än mera försvåras, helst omförmälde uppsägningsrätt, hvilken nästan endast i afseende på spanmålsräntorna begagnas, måste för räntegifvarne blifva af större vigt, i samma mån, som nyssberörde ränteartikels belopp varder ökadt.
Då jag, i öfverensstämmelse med här ofvan yttrade åsigter, anser persedelräntornas fullkomliga upphörande och ersättande medelst bestämda, oföränderliga, penningeskatter utgöra syftemålet för alla förändringar i nuvarande jordbeskattning; så och enär, efter min föreställning, detta syftemål jemväl vid hvarje sådan förändring bör afses, hade jag, i enlighet med dessa åsigter, önskat, att Comiterade för den händelse att deras förslag angående alla de gamla räntepersedlames utbytande emot en viss penningeränta, icke blefve i sin helhet bifallet, tillstyrkt ett dylikt förvandiingssätts vidtagande åtminstone i afseende å alla andra räntepersedlar, än dem, som kunna anses utgöra hufvudräntorna inom hvarje Län eller Fögderi.
Till ledning för verkställigheten häraf, hade Comiterade, enligt mitt förmenande, på grund af SpecialRäkenskaperna och derur gjorda sammandrag, bordt för hvarje Län eller Fögderi föreslå de räntepersedlar, hvilka till ett inskränkt antal af högst 3 å 4 ansågos böra derstädes tills vidare bibehållas och efter medelmarkegångsvärden af de skaltskyldige lösas; hvarjemte Comiterade bordt hemställa, att alla ölriga, under ordinarie räntan inbegripna persedlar måtte ofördröjligen varda förvandlade i penningar samt derefter för all framtid få med ett visst bestämdt belopp i contant utgöras.
Genom en sådan lätt verkställbar förändring, komme ej allenast uppbördsoch redogörelseverket att genast erhålla ett mycket förenkladt skick, utan äfven Staten att till väsendtligaste delen betryggas mot de förluster, som, under förutsättning af framdeles ökade värden å nuvarande räntepersedlar, möjligtvis kunna befaras genom hela grundräntans utsättande i penningar.
För den skattdragande 221 jordens innehafvare skulle en dylik ränteförenkling omöjligen kunna medföra någon förhöjning i de grundskatter, som, enligt nu gällande författningar, skola utgå, enär hvarken antalet eller beloppet af de persedlar, deruti dessa skatter för närvarande äro faststälde, komme att på något sätt förökas. Visserligen hafva Comiterade emot denna förenklingsåtgärd erinrat, att en lika stor andel af hvart och ett hemmans gamla grundränta icke komme att utbytas mot contant penningeskatt.
Hvad jordeboksränlan beträffar, så kan denna anmärkning ej heller bestridas, emedan de uti denna ränta ingående persedlars utbyte mot en bestämd penningeafgift, vid hvarje hemman eller lägenhet, komme att blifva beroende af den andel utaf räntan, som af ålder utgjorts i ortens hufvudsakligaste räntepersedlar, eller de artiklar, hvilka äfven framgent borde derstädes bibehållas.
Men nu anförde omständighet synes destomindre böra förhindra verkställigheten af en allmän förenkling i beskattningsväsendet, som en större ränteandels förvandlande i contant för det ena hemmanet icke i något hänseende komme att öka beloppet af det andras grundskatter.
Vidkommande äter mantalsräntan, så enär derunder hörande persedlar i allmänhet utgå efter enahanda grunder för alla hemman, hvarå samma skattläggningsmethod blifvit tillämpad, komme vid dessa persedlars bibehållande eller förvandlande i contant hvarje hemman inom en och samma ort att tillgodonjuta jemlika fördelar.
Dessutom kunde, i afseende på de 2:ne nordligaste Länen, der i allmänhet endast två räntepersedlar förekomma, särskilt stadgas, att en viss andel af endera utaf dessa persedlar borde fastställas till utgående i contant, hvarigenom äfvenledes inom nämnde
Län en likartad ökning i penningeskatten och minskning i persedelräntan kunde till vägabringas.
Angående liäste- och rotevacance-spanmålens lösande efter ett för vissa år gällande medelpris. (<§. 28.) Då med Comiterades härom väckta förslag åsyftas, ej allenast att bereda vederbörande rust- och rotehållare en lättnad vid besagde afgifts utgörande, utan äfven att befria Statsverket från kostnaderna och förlusterna vid samma afgifts mottagande in natura, och då en eller annan rust- eller rotehållares obenägenhet att afsäga sig den i vissa orter vanligtvis mycket begagnade rättigheten till vacancespanmålens levererande in natura icke bör hindra hvarken Statsverket eller öfriga till denna afgift förpligtade jordägare inom samma
Län att komma i åtnjutande af de med ifrågavarande förslag afsedda gemensamma fördelar; så har jag icke funnit Comiterades tillika gjorda hemställan, att såsom vilkor härför mätte stadgas, det alla afgiftsskyldige rust- eller rotehållare inom Länet skola på den föreslagna framställningen ingå, för det åsyftade ändamålet behöflig eller dertill ledande.
Jag har 222 fördenskull ansett mig böra anmäla min reservation emot detta vilkor, helst detsamma sannolikt kommer alt för det nu framstälda förslaget medföra samma påföljd, som enahanda vilkor eller vederbörandes enhälliga bifall, efter hvad erfarenheten nogsamt visat, förorsakat för andra under sednare tider väckta förslag i afseende på fullgörandet af åtskilliga med rustningsskyldigheten förenade åligganden.
Den högst obetydliga tillökning i redogörarnes besvär, som skulle uppkomma genom nödvändigheten att för en del vacanta nummer debitera och redovisa vacancespanmålen efter årets markegångspris samt för andra sådana nummer efter ett flerårigt medelpris, anser jag icke förtjena det ringaste afseende.