Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 332. arma dera, och, oafsedt svårigheten eller omöjligheten att bestämma hvarje delegares anpart deri, afskrämma de fattigare jordegarne från deltagande i företaget, hvarigenom de välgörande följderna deraf, de betrycktes lättnad, förfelas.
Att, på sätt Kongl. Maj:t i Sin nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof föreslagit, ytterligare fördela återstående statslånet, så att endast 30,000 R:dr skulle få lyftas under år 1867, är för bolaget alldeles ingen hjelp, ty utan det hela kan arbetet icke forceras att någon frukt deraf är att förvänta på flera år, hvadan jag på alla nu anförda skäl får vördsamt anhålla, dels att Rikets Ständer täcktes besluta att det för
Lidaån vid sistlidna riksdag beviljade ännu återstående statslån 80,000 R:dr måtte på en gångfå lyftas under år 1867; dels att ränta och amortering å det hela måtte få beräknas att utgå efter tre år från det, under hvilket hela lånet bekommits.
Härmed förenar sig: Joli.
Andersson, från samma län. *:© 333.
Af Olof Olsson från Slängserud i Wermlands län, om utsträckning af rättigheten för dboer ä kronohemman att förvärfva sig skatterätt å sådana hemman, m. m.
Det finnes i vissa orter af Sverige kronoskatte-egendomar, som af de bruksegare, i hvilkas granskap de lågo och till hvilkas bruksdrift de egenmyndigt ansågo att hemmanen borde höra, blifvit för några decennier sedan skatteköpta, hvarefter Motioner i Bonde-Ståndet 186ö.
493 braket ansvarar för räntorna till Kronan, men årligen uttager dem af åboen.
Största svårigheten med dessa hemman består deri, att de äro på ett besvärligt och orättvist sätt förbundna med bruket och detta för de få riksdaler, hvarmed bruksegarne skatteköpt dessa hemman, en rätt, som endast kunde tillkomma åboen.
De få nu icke skiftas, oaktadt de innefatta så stort område att derpå flera familjer kunna vara besutna.
Skogen förbjuda bruksegarne i sin egenmägtighet att utbryta, oaktadt de på hemmanen besutne åboerne skatta för hemmanets skog.
Deraf följer att vid arfsskiften, der en arfvinge icke förmår lösa de andras arfsrätt, så måste åboerne nästan helt och hållet gifva bort sina lotter, och, om någon oskyld köper, så påstå sig bruksegarne innehafva optionsrätt samt rätt att inlösa lotterna till bruken.
Hela systemet af bruksegarnes anspråk står i fullständig motsats till kronoåboers lagligen erkända rätt att lösa sina hemman till kronoskatte, den likaledes erkända rätten till hemmansklyfning, så länge besutenhet förefinnes, samt under föregifvande att den påstådda, men icke lagligen befintliga, optionsrätten ej står i strid med den af lagstiftningen upphäfda och praktiskt afskaffade bördsrätten.
Detta förhållande innefattar ett slags träldomstillstånd, som för längesedan är upphäfdt i Sverige.
Det står i fullkomlig strid med de rättigheter, som lagli gen tillhöra alla åboer på kronohemman att med uppskattad summa lösa sina hemman till kronoskatte för att sedan öfver dessa fritt råda.
Mig synes att en nödig konseqvens i lagstiftningen fordrar, att åboerne på de af bruksegare, som ej voro åboer på kronohemmanen, likväl till kronoskatte tillätos köpa kronobönders hemman, få åtnjuta sin ursprungliga rätt att till kronoskatte få lösa sina kronohemman.
Om än denna lösen möjligen kan anses böra erläggas till dem, som utan att vara åboer tillöst sig kronoskatterätten, såsom det synes mig utan laglig rätt dertill, då de icke voro åboer, så borde dock åboernes ursprungliga rätt att lösa sina hemman till kronoskatte icke vara dem förmenad, och således den blifvande kronoskattehonden ega full rätt att förfoga öfver sin skog, såsom honom fördelaktigast är.
Det orimliga förhållandet att åboen skall erlägga skatten, men likväl icke ega fritt disponera sitt hemman är en påtaglig qvarlefva af det för länge sedan afskaffade och upphäfda träldomsförhållandet och passar icke i stycke med de nya rätts principerna att åboerna ega lösa sin egendom till kronoskatterätt och genom hemmansklyfning inom besutenheternas omfång verkställa arfskifte mellan flera arftagare.
Fortfarandet af optionsrätten, som icke är en annan rätt än den afskaffade bördsrätten, står ock i fullkomlig strid med nu gällande lagstiftnings grundsatser.
Få icke jordens innehafvare och brukare genom lagligen bestämda skatteköp förvärfva full kronoskatterätt till sina åboende hemman, så har man skäl att befara en beständig och talrik utvandring till Norra Amerika, der jordegarne dock blifva i full besittning af sina landtgårdar, antingen de sjelfva af Staten inköpa marken och den uppodlar eller köpa dem redan odlade af dess nuvarande egare.
I öfverensstämmelse med dessa grundsatser, som jag fullkomligt gillar, emedan de synas mig fullt rättvisa, och på uppmaning af flera komitenter föreslår jag derföre: att Rikets Höglofliga Ständer måtte besluta och i underdånighet anhålla om Regeringens fastställelse å detta beslut, att alla kronohemmans åboer må ega rätt att lösa sina hemman till kronoskatte, vare sig att lösesumman skall utgifvas till kronan för att till dem, som redan tillåtits att, ehuru de icke voro åboer, tillösa sig kronoskatterätten, återställas, eller direkt till desse, som inlöst kronoskatterätten, gälda hvad de för denna kronoskatterätt erlagt; 494 Motioner i tionde-Ståndet 186ö.
N:o 333. att all optionsrätt, som icke är annat än emot nu gällande lag förtäckt bördsrätt, som lagligen är afskaffad, må aflysas och upphäfvas.
I förhoppning att Rikets Höglofliga Ständer gilla och besluta bifall till denna min rättvisa framställning, anhåller jag om remiss till vederbörligt Utskott.
Olof Olsson, från Slängserud i Wermlands län. l!:o 3S3.
Af Lars Daniel Andersson från Wermlands län, om anslay för fortsättning af nordvestra jernstainbanan från Christinehamn öfver Carlstad till Arvika och Charlottenberg.
Under åberopande af hvad såväl de hållna undersökningarna ådagalägga angående lämpligaste sträckningen för nordvestra stambanan genom Wermland, som hvad Kongl. Maj:ts nådiga Propositioner till Rikets Ständer vid riksdagarne 1856—1858 och 1862—1863 derom innehålla, anser jag mig, då alla frågan rörande handlingar finnas hos Rikets Ständer förvarade, så mycket heldre kunna förbigå ett upprepande af deras innehåll, som jag är viss på, att hvarken Rikets Ständer eller dess Stats-Utskott lärer underlåta deraf taga den kännedom, som är nödig för frågans utredning och bedömande.
Vid förlidne riksdag bestämdes väl, att staden Christinehamn och köpingen Arvika skulle af stambanan beröras, men sträckningen deremellan lemnades oafgjord, emedan åsigterna inom Wermland vore stridiga.
Dessa stridigheter qvarstå ännu och skola qvarstå så länge en hvar vill hafva jernvägen förlagd der den för honom är fördelaktigast och beqvämast utan afseende på om dermed förenas Statens intresse.
Det torde ej derföre vara skäl att, af sådan anledning, än längre undanskjuta frågan, utan nu företaga den till afgörande.
Genom de innevarande år på Statens bekostnad verkställda undersökningarne af de ifrågasatta linierna Christinehamn—Carlstad'—-Arvika och Christinehamn— Norum—Arvika, har det resultat vunnits, att den förra, eller så kallade södra linien öfver Carlstad, är: a) till längden 7,860 fot kortare äu den norra; b) till anläggningskostnaden 1,150,000 Riksdaler billigare; Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
495 c) till kurver och lutningsförhållanden vida förmånligare; d) till tunnelsprängning ojemförligt bättre, enär någon sådan ej förekommer på Carlstads-linien, men deremot på Norums-linien uppgår till 4,110 fot.
Tunnelsprängningen vid sjön Rinnen af 1,850 fots längd är gemensam för båda linierna, ehvad banan drages Olver Carlstad eller Norum.
Lägges nu härtill, att
Carlstads-linien har vida öfvervägande personaltrafik, lika stor om ej större godstrafik, bättre läge i förhållande till provinsens öfriga kommunikationsleder, färdigbyggas flera år före den norra och derigenom förr lemnar Staten inkomst, samt fordrar, till följd af bättre stignings- och lutningslörhållanden mindre slitnings- och underhållskostnad, torde dessa skäl vara så öfvervägande att, med full rätt, kan påstås, det både Statens och Wermlands rätt tillgodosedda intressen förenas och sammanfalla, derest nordvestra stambanan, hvars främsta ändamål är “att åstadkomma11 én förbindelse emellan de förenade rikenas “hufvudstäder11, framdrages öfver staden Carlstad.
På dessa skäl och då med norra linien öfver Norum sammanhänger såsom derifrån oskiljaktiga tvänne bibanor, en från Filipstad till Norum och en derifrån till Carlstad, hvilka, omfattande en längd af minst sex mil, fordra en ytterligare kostnad af minst 5,000,000 R:dr, deraf Staten förr elier sednare får tillsläppa största delen, enär dom förutan den påräknade trafikinkomsten på norra linien uteblir, får jag vördsamt föreslå: att Rikets Ständer vid innevarande riksdag bestämma nordvestra stambanans sträckning genom Wermlaud från Christinehamn öfver staden Carlstad till Arvika och Charlottenberg i den rigtning, som blifvit innevarande år på Statens bekostnad utstakad, och derjemte, så långt Statens tillgångar sådant medgifva, anslå erforderliga medel till banans byggande.
Lars Dan.
Andersson, från Wermlands län.
< Häruti förena sig: P. Persson, P. Eriksson, A.
Jonsson, Olof Olsson i Olebyn, Riksdagsmän från Wermland. t !!)('
\:o 634.
Vo 334.
Af Olof Olsson från Olebyn, af Wermlands län, om anslag för utvidgning af elementarläroverket i Arvika.
Då jag under sistlidne riksdag hos Rikets Höglofliga Ständer väckte fråga om begärdt anslag till aflöning på stat för en tredjo lärare vid Arvika tvåklassiga elementarläroverk, i motion N:o 336, hvilken motion då icke vann Ständernes bifall, vågar jag, enligt mig gifvet uppdrag, att nu ytterligare återkomma med samma begäran, och för att icke vara vidlyftig får jag åberopa: l:o den här ofvannämnda motionen, intagen i 1862—1863, 11 Sami.
4 Afd.
2:o att antalet lärjungar är större än att de kunna med framgång af två lärare undervisas.
Det utgjorde nemligen höstterminen 1864 48 stycken och vårterminen 1865 50 stycken; 3:o att afståndet till närmaste läroverk är åtta mil, och att Arvika derigenom blir medelpunkten för ett läroverksområde, som utgör en tredjedel af Wermland ; 4:o att det är en orättvisa mot vestra Wermland, att det östra är så hugnadt med flera och mångklassiga läroverk, som Carlstads, Christinehamns och Filipstads, under det att det vestra ej har mer än Arvika; och om man äfven undantager Carlstads, ehuru detta ligger närmare östra delen, har dock denna att disponera olver nio lärare i Christinehamn och Filipstad, då den vestra delen blott har två, hvartill kommer, att den östra delen gränsar till provinser, som äro väl försedda med läroverk, under det den vestra blott åt östra sidan har tillgång till läroverk, men är alldeles utan på de öfriga sidorna.
Det vore derföre icke mer än billigt, att Arvika blefve upphöjdt till femklassigt läroverk, då äfven i detta hänseende den östra delen voro bättre försedd med lärarekrafter; 5:o har Arvika kommun nu uppfört nytt skolhus för en kostnad af 22,000 R:dr R:mt helt och hållet af egna medel.
Denna beredvillighet till för ett så litet samhälle kännbara uppoffringar för den allmänna undervisningen borde röna det erkännande den förtjenar.
På grund af alla dessa skäl tager jag mig friheten vördsamligen föreslå, att Rikets Ständer måtte anslå nödiga medel till en tredje lärare vid Arvika elementarläroverk, i likhet med förhållandet vid andra treklassiga läroverk i riket.
Olof Olsson från Olebyn, af Wermlands län.
N:o 335. 497 \:o 335.
Af Carl Wilhelm driksson från VV estin an la lids län, om anslag till ersättning åt jordbrukare, hvilkas sädesgröda lidit skada af hagel.
Troligen finnes det icke mångå, som ej hafva sig bekant, hurusom det nästan hvartenda år inträffar, att den vexaude sädesgrödan på något eller några ställen inom vårt fädernesland blifver mer eller mindre förstörd genom yttre naturhäudelser, isynnerhet genom strida hagelskurar.
Mycket ofta blifva på detta sätt stora sträckor af landet härjade och frukten af tusendes arbeten tillintetgjord, utan att någon den ringaste ersättning derför kan erhållas.
Och då dylika olyckshändelser, hvilka det omöjligen kan anses stå i menniskans förmåga att genom beräkning och omtänksamhet förekomma, ganska ofta medföra ekonomiskt obestånd, ja icke sällan belt och hållet ruinera de jordbrukare, som deraf träffas, så måste det, enligt mitt förmenande, vara det allmännas skyldighet, att genom lemnande af understöd åt de enskilde, söka göra en olycka, hvaruti de utan sitt eget förvållande råkat, så litet kännbar för dem som möjligt.
Och emedan jag har den föreställningen, att denna vigtiga angelägenhet nödvändigt måste betraktas såsom för hela landet gemensam, så anser jag det vara med ali rätt och billighet öfverensstämmande, att, för bispringande af dem, hvilka på förutnämnda sätt blifvit bragta på obestånd i ekonomiskt hänseende, ett särskildt anslag af allmänna medel blifver anvisadt för att i hvarje enskildt fall utgå till så stort belopp, som, efter af vederbörande i laga ordning verkställd syn å den skedda skadan, kan anses vara af behofvet påkalladt.
De omkostnader, som för verkställandet af denna syn äro oundvikligen nödvändiga, borde, enligt mitt förmenande, bestridas af den eller de, som skadan lidit och syneförrättningen begärt.
Det är icke för första gången, som en hemställan i denna syftning nu blifver gjord; redan flera gånger, åtminstone har jag mig med full säkerhet bekant, att vid en föregående riksdag en motion, hvilken sökte fästa Rikets Höglofliga Ständers uppmärksamhet på denna angelägenhet, blifvit väckt och varit föremål för deras öfverläggningar och rådslag.
Jag har af mina komitenter erhållit det uppdrag att nu åter göra en dylik framställning, som en min Ståndsbröder då gjorde.
På de grunder, som här ofvan blifvit anförda, får jag vördsammast föreslå, det Rikets Höglofliga Ständer måtte bestämma ett anslag af allmänna medel, stort 150,000 R:dr Runt, att ställas till Kongl. Maj:ts disposition, för att åt de jordbrukare, hvilkas sädesgröda kommer att lida skada ge Bih. till R.
Prot. 1865 1866. 11 Sami. 4 Afd. 68 498 Motioner i Bonde-Ståndet. 1865.
N:o 336. norn hagel, utdelas till så stort belopp i hvarje fall, sorn, efter i laga ordning verkställd syn, kan anses motsvara fem sjettedelar af förlusten.
Utskott af denna min motion anhålles vördsammast.
Stockholm den 15 November 1865. C. W. Eriksson, från Westmanlands län. il:o 336.
Af Bengt Johan Holmlin från Göteborgs och Bohus län, om anslag för fördjupning och utvidgning af hamnen vid Uddevalla.
Som efter all anledning trafiken och rörelsen uti Uddevalla stad kommer att inom kort betydligt ökas, då jernvägen från Herrljunga, hvilken nu är under byggnad, blifver färdig, så hafva ock nämnda stads innevånare, lör aWtillgodose trafikanters fördel och beqvämlighet, låtit upprätta plau och kostnadsförslag till dervarande hamns fördjupning och förbättring i öfrigt; uppgående kostnaden härför, enligt det af Herr Majoren Lilliehöök uppgjorda förslag till 118,646 R:dr R:mt.
Detta förslag, hvilket blifvit granskadt af styrelsen för väg- och vattenbyggnader, har al samma styrelse så blifvit omlattadt, att den uppfört berörde hamnarbete uti första klassen af de företag, som böra med statsmedel understödjas.
Uddevalla stads innevånare hafva till förutnämnda jernvägs byggande tecknat ett bidrag al 500,000 R:dr Runt, samt haft åtskilliga andra dryga kommunalutgifter, såsom för gasverks anläggning, skolhusbyggnad, med mera; och mägta således icke af egna tillgångar bekosta ifrågavarande hamnarbete, hvadan hos Kongl. Maj:t underdånig framställning blifvit gjord om anslag af allmänna medel dertill; och Kongl. Maj:t har uti Dess afgifna nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof äskat af Ständerne ett anslag af 79,000 R:dr, deraf under år 1867 skulle utgå 25,000 R:dr.
Med anledning af hvad jag sålunda anfört, och då ifrågavarande hamnförbättring komme att, icke blott för Uddevalla stad utan ock för större delen af Motioner i Bonde-Ståndet Iddo. N:o 331.
499 Bohus län medföra stora fördelar och således vara af allmän nytta, får ja°- vördsamt föreslå, att.
Ständer behagade för hamnens fördjupning och utvidgning bevilja Uddevalla stad 118,646 R:dr R:mt, deraf två tredjedelar såsom anslag utan återbetalningsskyldighet och en tredjedel såsom lån. emot den ränta och amortering, som kan bestämmas.
Stockholm den 15 November 1865. B. J. Holmlin, från Göteborgs och Bohus län. iVo Af Samuel Johnsson från Jönköpings län, dels om förändring af vilkoren för det vid sist hallna riksdag, för uldikning och aftappning af sjöarne Tjurken och Näfvelsjön, m. fl. vattendrag i östra härad af nämnda län beviljade lån, dels ock om ytterligare lönebidrag för enahanda ändamål. Rikets Höglofliga Ständer hafva vid sist hållna riksdag för utdikning och aftappning af sjöarne Tjurken, Näfvelsjön, Furu- eller Försjön och Stensjön m. fl. vattendrag i Myresjö, Näfvelsjö och Näsby socknar af Östra härad och Jönköpings län, beviljat ett lån af 42,000 R:dr R:mt med vilkor att efter tre års förlopp från slutet af det år, hvarunder lånet från Riksgälds-kontoret först utbekommits, årligen skulle erläggas åtta procent å hela den lyftade lånesumman, hvaraf räntan skulle godtgöras efter 5 för 100 af obetalta kapitalbeloppet och det öfriga utgöra afbetalning derå.
Enligt ett af numera aflidne Majoren och Riddaren John Backlund i November månad år 1851 uppgjordt förslag, som legat till grund för beräkningen af lånets belopp, skulle kostnaden för detta betydliga och särdeles gagnelig*1 sjösänkningsföretag uppgå till endast 63,750
R:dr eller, efter sedermera skedd rättelse, i följd af anmärkning från Kongl. Styrelsen för allmännna Väo-- och Vattenbyggnader, till 65,770 R:dr 75 öre.
Herr Majoren hade jemväl åtagit sig arbetet på entreprenad, men aflidit sedan detsamma blifvit, påbörjadt och endast Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 331. till en mindre del blifvit utfördt, hvarefter arbetet tills vidare fått afstadna samt undersökning företagits och kostnadsförslag uppgjorts för utrönande af hvad som deraf återstod och bestämmande af kostnaden för dess fullbordande.
Dervid har befunnits att kostnaden för sjösänkningsföretaget uppgår till mycket högre belopp än Herr Majoren Backlund i sitt förslag beräknat, hufvudsakligast till följd deraf att en större höjd, hvarigenom aflopp från sjön Tjurken måste beredas och hvilken Herr Majoren ansett innehålla jord och stenar, befunnits till en icke ringa del bestå af berg, som med betydlig kostnad måste genomsprängas.
Det nu af Ingeniören, f. d.
Löjtnanten Aug. Lewijn den 2 sistlidne
Oktober uppgjorda kostnadsförslag upptager kostnaden för ifrågavarande sjösänkningsföretag till icke mindre än 95,231 Rull- 12 öre, deraf dock 5,625 R:dr 37 öre beräknats för de verkställda undersökningarne samt jordens uppmätning och taxering, m. m., hvarför Herr Majoren Backlund icke i sitt förslag upptagit något belopp; och har Chefen för Ostra Vägoch Vattenbyggnadsdistriktet Herr Majoren och Riddaren A. Grafström granskat det af Herr Lewijn upprättade kostnadsförslag samt, enligt ett den 3 i denna månad afgifvet utlåtande, nedsatt den beräknade arbetskostnaden med endast 1,484 R:dr, men uteslutit den af Liwijn för undersökningar samt jordens uppmätning och taxering beräknade summa 5,625 R:dr 87 öre, det sednare på den grund att någon kostnad derför icke är upptagen i det primitiva förslaget.
Tillökningen i den kostnad, Herr Majoren Backlund beräknat, utgör således, om utgifterna för undersökningar och jordens taxering, m. m., upptagas, 27,976
R:dr 37 öre och, om dessa oundvikliga utgifter afdragas, 22,351 R:dr.
Enligt Herr Majoren Backlunds förrättningsinstrument, skola genom ifrågavarande sjösänkning vid pass 2,000 tunnland vattendränkt mark, som i sitt nuvarande skick är äf föga eller intet värde, blifva odlingsbara och således kunna förvandlas till förträfflig äng eller fruktbärande åker; och Herr Majoren Grafström har jemväl i sitt utlåtande intygat att företaget är af stort värde för jordbruket.
I följd af Herr Backlunds död har arbetet blifvit instäldt.
Han hade, på sätt jag förut nämnt, åtagit sig detsamma på entreprenad och lärer äfven uppburit entreprenadsumman, men ställningen i hans bo skall icke vara sådan, att medel till arbetets fullbordande kan derutur bekommas.
De flesta delegarne i företaget äro obemedlade egare af små hemmansdelar eller boställsarrendatorer, som, särdeles under nuvarande konjunkturer, sakna penningetillgångar och resurser att förskaffa sig sådana.
Det kan således befaras, att det särdeles gagneliga sjösänkningsföretaget måsté, af brist på medel till dess fullföljande, tills vidare öfvergifvas.
Delegarne hafva genom förbiseende af felaktiga beräkningar i det af kompetent person uppgjorda första kostnadsförslaget, hvars oriktighet de icke sjelfva kunnat bedöma, blifvit missledda och måst vidkännas vida högre kostnader, än de påräknat.
På grund häraf och då delegarne i sjösänkningsbolaget icke äro i någon mån vållande till det hinder för arbetets fortgång och fullbordande inom föresatt tid, som genom entreprenörens död och bristande tillgångar uppkommit; samt antagligt synes, att om det kostnadsförslag, som legat till grund för beräkningen af det lånebelopp Rikets Ständer beviljat, varit rigtigt, lånet blifvit bestämdt till den högre summa, som motsvarat två tredjedelar af verkliga kostnaden, får jag, efter dertill erhållet uppdrag, vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte dels medgifva befrielse från skyldigheten att erlägga ränta å det, för utdikning och aftappning af sjöarna Tjurken, Näfvelsjön, Furusjön eller Försjön och Stensjön med dertill hörande vattendrag inom Myresjö, Näfvelsjö och Näsby socknar i Jönköpings Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
501 län beviljade lån 42,000 R:dr under två år utöfver den först bestämda tid af tre år från slutet af det år, hvarunder lånemedlen utbekommits, och dels på samma vilkor, som för nyssnämnda lån blifvit bestämda, bevilja ett ytterligare lån för omfönnälda sjösänkningsföretag till belopp af 18,000 Kalr, motsvarande icke fullt två tredjedelar af den tillökning i omkostnader, som för företagets fullbordande erfordras.
Till bestyrkande af mina uppgifter bifogas Herr Majoren Backlunds förrättningsprotokoll och kostnadsförslag, protokoll rörande inlösning af Boo qvarnverk, afskrift af Kongl. Majrts nådiga Bref af den 4 Mars 1804, Löjtnanten Lewijns kostnadsförslag och yttrande samt det af Chefen för Östra Väg- och Vattenbyggnadsdistriktet, rörande denna fråga afgifna utlåtande; och torde det tillåtas mig "att hos Höglofliga Stats-Utskottet, dit min motion torde komma att remitteras, förete de till Majoren Backlunds förrättning hörande profilritningar.
Samuel Johnsson, från .lönköpings län.
Uti motionen instämmer: ' J. ./friekzon, från Jönköpings län.
Af (Ha Hössön Olsson från Christianstads län, om indragning af kronofogdetjensterna och iifverflyttning af de. med dessa tjenst er förenade göromål, på häradsskrifvare och länsmän, m. rn.
Hedan vid föregående riksmöten har det blifvit framhållet, att våra kronofogdetjenster utan olägenhet skulle kunna indragas och deras göromål med lätthet öfverflytta» på kronolänsmannen, enär dessa i alla fall äro de egentligen verkställande.
Det kan icke vara något tvifvel underkastadt, att vid dessa tjensters indragning
Statsverket skulle göra en icke obetydlig besparing.
Då man gör beräkning 502 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 338 af 112 kronofogdar, med hvardera i Ion 2,500 R:dr, får man en summa af 280,000 R:dr, utom den behållning, som skulle uppkomma, om kronofogdeboställena indroges till Statsverket, som säkerligen skulle uppgå till 500 R:dr på hvartdera eller omkring 56,000 R:dr.
Af denna behållning, som antages utgöra i rundt täl 336,0C0
R:dr, kunde landets samtlige 490 länsmän för ökade göromål erhålla en löneförhöjning af hvardera 400 R:dr, som gör 196,000 R:dr, häradsskrifvårnes löner, som till följd af någon mindre tillökning i göromål, böra ökas med till exempel 200
R:dr samt för den tillökning, som expeditionerna vid landskontoren och landskanslierna kunde erfordra, afl inas en extra landskontorist samt likaledes en extra landskanslist vid hvarje landshöfdingeembete, med 1000 R:drs lön hvardera eller 48,000 R:dr, hvarefter likväl uppstår en behållning för Statsverket af omkring 69,600 R:dr R:mt.
Denna vinst är ganska vacker och bör utgöra en respektabel tyngd i vågskålen för kronofogdctjensternas indragning.