Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ut skottet till behandling förelagd t, genom insättande af orden: »eller derstädes utöfva borgerlig näring» sökt förändra det rätta sakförhållandet, dels, genom antagandet af en på nu förevarande fall otillämplig åtskilnad emellan rättigheten att besluta om fullmakts utfärdande för en viss person och rättigheten att afgöra om densammes behörighet att vara medlem i ett Riks-Stånd, velat så begränsa området för domaremagtens verksamhet, att den icke skulle behöfva anses komma i någon konflikt med de respektive Riks-Slåndens fria beslutande rätt äfven i frågor, som redan blifvit af den förra afgjorda.
Men läser man med uppmärksamhet Herr Bomans ifrågavarande motion, skall man ulan svårighet inse, att den så mycket mindre, hvad Herr Wallenberg beträffar, handlar om något annat, än det af Högsta Domstolen redan undanröjda hindret för Wallenbergs riksdagsmannabehörighet, som motionären sjelf uttryckligen anhåller, alt, för den händelse hans om Wallenberg väckta förslag icke skulle kunna godkännas, på den grund att denna sak redan varit underkastad Högsta Domstolens pröfning, Borgare-Ståndet åtminstone matte gilla hans framställning rörande Herr Lallerstedt.
Och vore raan än aldrig så benägen att med Utskottets majoritet instämma deruti, alt en fullmagt pä riksdagsmannaskap icke i och för sig innebär behörighet för fullmagtens innehafvare att vara ledamot af ett Riks-Stånd, så kunde man, enligt mitt förmenande, dock icke deraf följdriktigt komma lill den slutsats, att den fullmagt, som nu är i fråga, skulle kunna göras betydelselös i afseende på just de omständigheter, som af vederbörande embetsmyndigheter varit tagna under ompröfning vid det om fullrnagtens utfärdande lagligen lättade beslutet.
För min del erkänner jag villigt Riks-Ståndens rätt icke blott att, efter deri af Herr Ju~ stitie-Stalsministern enligt lil § Riksdags ordningen fullbordade fullmaktsgranskning, från sig utesluta sådana personer, mot hvilka, »till följe af 14 och 18 i samma Grundlag, någon anmärkning eger ruin,» ulan äfven den vida mera betydande, alt, sedan jemväl domaremagten varit i tillfälle att i afseende på någon inför densamma anhängiggjord fråga yttrande afgifva, pröfva och afgöra åtskilliga andra anledningar till anmärkningar, som emot befullmiigtigad
Riksdagsmans behörighet att i Stånden vinna inträde, kunna uppkomma, och jag anser mig icke i närvarande fall, som icke alser frågans hänvisning till »laglig åtgärd», behöfva iidåta mig i någon strid med Utskottets majoritet om rätta tydningen af dessa ord i förstbemälde ^1 men hvad jag detepiot nödgas på de{. kraftigaste be-* 22 Konstitutions - Utskottets Memorial JW 4- strida, är, alt de i 14 och 18 §§ uppräknade behörighelsvilkor, om de redan blifvit af vederbörande domstolar i afseende pä någon v iss person pröfvade, skulle å nyo kunna underkastas Riks-Ständens pröfning.
En sådan rätt skulle, om den godkändes, kunna medföra de efter länk ligasle följder; den skulle, konseqvent tillämpad, leda lill upphäfvamle af ali laglig ordning i samhället, i och med detsamma den upphäfde helgden af den lagskipande myndighetens domslut.
Ur denna synpunkt har ock der förre Borgare-Ståndets Talman, enligt min öfvertygelse, rätteligen förfarit, då han, under åberopande af 90 § Regerings-formen, vägrat proposition å den af Herr Boman väckta fråga, hvilken, enligt ordalydelsen i Högsia Domstolens protokoll, blifvit så afgjord, alt, enär Wallenberg, »såsom hur skaf se g ande. och mantalsskrifven i Sundsvall», måste anses vara der bosatt, Högsta
Domstolen ej fann skäl att göra ändring i del slut, till hvilket Konungens Befallningshafvande i målet kommit.
Då det nu icke lärer kunna bestridas, att föreskriften i 19 § Riksdags-Ordningen orri sättet för anförande af klagomål öfver olagligheter vid riksdagsmannaval samt om deras afgörande omfattar alla de i föregående 14 och 18 §§ uppräknade behörighelsvilkor; då vidare onekiigt är, att den af Herr Boman väckta fråga, beträffande Herr Wallenberg, blifvit af Högsta Domstolen afgjord; då icke ens vid ärendets behandling inom Borgare-Ståndet någon enda af de många talare, som yttrat sig, försökt att framdraga minsta skymt af anledning till annan anmärkning mot Herr Wailenbergs behörighet, än den af motionären framställda, samt då det slutligen är uppenbart, att Högsta
Domstolens oftaberörde beslut i frågan, om det finge af Ståndet godtyckligt eiler under hvilka förevändningar som helst underkännas, blefve utan all vigt och betydelse, sä styrkes jag af alla dessa förenade omständigheter i min redan uttalade öfvertygelse, att den stridighet mot 90 § Regerings-formen, som af Talmannen åberopats, verkligen här förefinnes.
Och då jag sålunda funnit mig lorpligtad att icke endast godkänna det slut, till hvilket Talmannen kommit, eller sjelfva propositionsvägran, utan äfven de af honom förebragte skäl, har jag ansett obehÖfligt att ingå i någon närmare undersökning af de andra skäl, som, inom Utskottet framställda, möjligen äfven hade kunnat ytterligare motivera besagde åtgärd.
Dock skulle jag, i händelse min mening i hufvudsaken blifvit segrande, icke hafva undandragit mig att deltaga i pröfningen äfven af dessa andra skäl, till hvilkas åberopande, i full de befunnits giltiga, jag, i strid med majoritetens tolkning af 5S § Riksdagsordningen, anser Utskottet hafva varit fullt befogadi,» I denna reservation har Herr N. Tersmeden instämt.
Herr C. L.
Reuterskjöld har instämt i hvad som blifvit anfördt af Herrar Munck af Rosenschöld, Cederschiöld och Prosten Ljungdahl. konstitutions Utskottets Memorial M i. 23 Herr Kongl. Hofpredikanlen
Th. Wensjoe har reserverat sig emot Utskottets beslut, under åberopande af de skål, som blifvit anförda af Herrar Munck af Rosenschöld, Cederschiöld och Prosten Ljungdahl.
Herr Professoren N. II.
Selander och Herr Kongl.
Hofpredikanlen E. M. Tegnér hafva instämt i de skäl, som blifvit anförda af Herr Munck af Rosenschöld och Prosten Ljungdahl.
Konstitution#-Utskottets Memorial N:o 5.
1 H:o 5.
Ank. till Exp.-Utsk. den 2 4 Febr. 1860, kl. 1 e. m.
Memorial till Rikets Ständer, angående fullbordad granskning af de i Stats-Rådet förda Protokoll.
Konstitutions-Utskottet liar, i enlighet rncd stadgandet i 105 § Regeringsformen, hos vederbörande äskat och derefter jemväl emottagit de efter nästlidna riksdags början i Stats-Rådet förda protokoll, nemligen öfver:
Justitie och Justitie-departements-ärenden, från och med den 1 November 1856 till och med den 27 Oktober 1859; Utrikes Departements-ärenden från och med den 28 Oktober 1856 till och med den 11 Oktober 1859; Landtforsvars-departements-ärenden från och med den 7 November 1856 till och med den 27 Oktober 1859; Sjöförsvars-departemenis-äretiden från och med den 25 November 1856 till och med den 21 Oktober 1859; Civil-departements-ärenden från och med den 11 November 1856 till och med den 27 Oktober 1859; Finaris-departements-ärenden från och med den 11 November 1856 till och med den 27 Oktober 1859; Ecklesiastik-departements-ärenden från och med den 1 November 1856 till och med den 27 Oktober 1859, samt Ärenden, hvilka varit gemensamma för två eller flera Departement, äfvensom sådana, som föredragits i sammansatt Svenskt och Norskt Stats-Råd.
Under den, i öfverensstämmelse med Grundi agarnes föreskrift, företagnc och numera fullbordade granskning af dessa protokoll, har anledning icke förekommit att emot någon Stats-Rådets Ledamot tillämpa 106 § Regerings-formen; Och har Utskottet i öfrigt funnit ondast nedan omförmälda förhållanden vara af beskaffenhet att höra hos Rikets Ständer anmälas, nemligen: Bih. till B.
Prot. 1859 & 1860. 3 Sami.
4 Uäft. 1 2 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 5. l:o.
Sedan Kongl. Majit, i anledning af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 3 Februari 1858, angående tiden oell vilkoren för åtskilliga vid då pågående riksdag beviljade löneförhöjningars utgående, dels den 23 i samma månad utfärdat nådigt Cirkulär i ämnet, dels ock genom nådigt Bref den 15 påloljde Juni, gifvit Bess och Rikets Svea Hof-rätt tillkänna, att Kongl. Majit funnit godt i nåder stadga, att i allmänhet och der ej Kongl.
Majit, på grund af särskilda omständigheter, annorlunda förordnade, skulle tills vidare utan särskild föreskrift iakttagas, att Hofrätts-ledamot, som på grund af sjukdomsfall, hvilket räckte öfver två månader, eller ock af annan orsak åtnjöte ledighet under sådan tid, att annan person i hans ställe bchöfde till Hof-rättcns biträde förordnas, skulle vidkännas afdrag å sin lön, motsvarande en fjerdedel af hvad deraf sig belöpte, i sednare fallet å hela nämnda tid, och i förra fallet å den del deraf, som öfverskjöte 2 månader; hvaremot i de fall, då sådan ledamot, till följd af annat honom af Kongl. Majit lemnadt uppdrag, voro förhindrad att sin tjenst förrätta, något löneafdrag ej skulle ifrågakomma; så hade, uti underdånig skrifvelse den 2 September nämnde år, Hof-rätt en, som ansåg berörda föreskrifter icke tillämpliga på två dess ledamöter, hvilka, såsom jemväl ledamöter af Ridderskapet och Adeln, utöfvat
Riksdagsmannakall från årets början och till sisthållna riksmötes slut, samt innehaft ledamotsbefattningar i Utskott, och i följd deraf under tiden icke varit i Hof-rätten tjenstgörande, — hos Kongl.
Majit i underdånighet hemställt, huruvida icke förenämnde två ledamöter borde för nämnde tid njuta befrielse från afdrag å sina löner.
Yid ärendets föredragning i Stats-Rådct den 21 September 1858, yttrade föredraganden, Hans Excellens Justitie Stats-ministern Herr Friherre Be Geer, att enär löneafdrag tillförene icke skett för de Hof-rätts-ledamöter, som af Riksdagsmannahefattning varit hindrade att sin tjenst förrätta, samt i de af Rikets
Ständer vid sednaste riksdag fastställda vilkor för då beviljade löneförhöjningar funnes medgifvet, att der undantag från samma vilkor syntes böra ega rum, sådant borde vid hvarje särskildt fall utsättas; alltså och med afseende derpå, att ledamotsbefattning i Utskott, som af nu ifrågavarande Hofrätts-ledamöter utan arfvode varit utöfvad, uti förevarande hänseende kunde anses jemförlig med af Kongl. Majit lemnadt offentligt uppdrag, under hvarfs utförande Hofrätts-ledamot, jemlikt de af Kongl. Majit den 15 Juni 1858 meddelade allmänna föreskrifter, voro från löneafdrag befriad, funne Hans Excellens bemälde ledamöter nu desto hellre böra njuta sådan befrielse till godo, som dels Rikets Ständers vilkor om löneafdrag icke varit kungjorda den tid ledigheten åtnjöts, och dels särskilda adjunktionsmedcl finnas å Hof-rättens stat uppförde till gäldande af arfvoden i de fall, då ordinarie ledamot, som icke sjelf förrättar sin tjenst, anses icke böra aflöna vikarien.
Uti denna mening instämde Hans Excellens, Stats-ministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre Manderström samt Herrar Statsråden Wallensteen, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Ehnemark, Grefve Hamilton och Lagerstråle; hvaremot Herr Stats-rådet Almqvist yttrade, att då arfvode åt Riksdagsmän icke hos oss bekostas af statsmedel, ansåge Herr Stats-rådet den frälseman, hvilken för utöfuingen af sin riksdagsmannarätt upphör att bestrida den befattning i Statens tjenst, han sig åtagit, icke böra undgå att, lika med andra tjenstemän, som åtnjuta tjenstledighet, vidkännas stadgadt afdrag å lönen för tjenstens bestridande under tiden, så att Statsverket icke må betungas med någon särskild utgift i sådant afseende, Konstitutions-Utslcottets Memorial N:o 5. 3 och ansåg Herr Stats-rådet sig således icke kunna tillstyrka bifall till Hof-rättcns förevarande hemställan.
Utskottet, sorn ansett den af Herr Stats-Rådet Almqvist uttalade mening vara välgrundad, har uti den omständigheten, att tre af Stats-Rådets ofvannämude ledamöter vid ett annat tillfälle afgifvit tillstyrkande, motsatt den mening, hvilken de uti detta mål biträdt, — funnit en ökad anledning att å detta ärendes behandling lästa Rikets Ständers uppmärksamhet.
Enligt hvad protokollet öfver Einans-ärenden den 10 Januari 1857 utvisar, hade nemligen Kongl.
Majits och Rikets Stats-kontor anhållit, det måtte anslag i nåder varda anvisadt, att tilldelas den person, sorn blefve förordnad till vikarie för en i Stats-kontoret anställd Kammarskrifvare, under den tid, denne för utöfvande af Riksdagsmannakall såsom ledamot af Ridderskapet och Adeln åfcnjöte tjenstledighet; Och hade, vid ärendets föredragning i Stats-Rådot, samtlige då närvarande Stats-Råds-ledamöter, bland hvilka jemväl voro Herrar Stats-råden Wallensteen, Grefve Gyldenstolpe och Anjou, förenat sig om ett yttrande, affattadt i följande ordalag: ”Då Kongl. Majit genom nådigt Bref till Krigs-kollegium af den 2 Mars 1840 förklarat, att, om än, jemlikt 79 § Riksdags-ordningen, adelsman, som är berättigad till säte och stämma på Riddarhuset, icke kan förvägras att för riksdagsmannarättens utöfning njuta ledighet från innehafd tjenst, deraf likväl icko följde befrielse från åliggandet att ombesörja det hans tjenst under tiden blcfvo bestridd, helst Kongl. Majits och Rikets tjenst i vidrigt fall kundo komma att eftersättas, samt att i sådant hänseende borde af löneförmånerna afstås så mycket, som svarar emot half lön i lägsta tjenstegraden, ansåg Stats-Rådet sig, i öfverensstämmelse härmed, böra i underdånighet tillstyrka, att bemälde Kammarskrifvare under den tid han, i och för utöfningen- af sin riksdagsmannarätt, åtnjötc tjenstledighet, skulle, för bestridande af Kammarskrifvaretjensten, afstå hälften af den derför bestämda lön, så framt icke, med Stats-kontorets samtycke, annan öfverenskommelse kunde träffas; och hemställde Stats-Rådet till följd häraf, att särskildt arfvode af Statsmedel för bestridande af omförmälda befattning icko måtto, på sätt Stats-kontoret i underdånighet föreslagit, anvisas.” 2:o.
Protokollet öfver Utrikes Dcpartcments-ärendcn den 19 Juni 1858 innehåller, att Stats-ministern för Utrikes Ärendena, Hans Excellens Herr Friherre Manderström hemställt samt Stats-Rådets öfriga närvarande ledamöter, Hans Excellens Justitie Stats-ministern, Herr Friherre De Geer, Herrar Stats-råden Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almqvist, Ehnemark, Grefve Hamilton och Lagerstråle tillstyrkt, det måtto Kongl.
Majit i nåder förordna till Expeditions-sekreterare och Chef för Kameral-afdclningen i nämndö Departement, Förste Sekreteraren m. m.
Peder Prydz Bloch samt till Andre Sekreterare med lön i lägre lönegraden Candidatus Juris Olof Stenersen.
Då enligt hvad Utskottet inhemtat, bemälde Bloch och Stenersen icko äro infödde Svenske män, utan Norrsko undersåter, så, och ehuru det icko undfallit Utskottets uppmärksamhet, dels att fullmagter å ifrågavarande tjenster icko blifvit utfärdade, dels ock att tillförene embeten och tjenster inom Utrikes
Departcments-expeditionen blifvit af Norrske män förvaltade, har Utskottet, som ansett of vanberörde rådgifvare-åtgärd icke stå i öfverensstämmelse med andan af före - 4 Konstitutions-Utslcottets Memorial N:o 5. skriften i 28 § Regerings-formen, — trott sig böra härom hos Rikets Ständer göra anmälan. 3:o. Enligt hvad Protokollen öfver Landtförsvars-departements-ärenden utvisa, hafva vid flera särskilda tillfällen befordringar till högre militär-embeten skett utan att vederbörande
Departements-chcf ärendet föredragit eiler derom yttrande afgifvit.
För att kunna bedöma, huruvida en dylik behandling af befordringsärenden är med Grundlagens anda och ordalydelse öfverensstämmande, har Utskottet trott sig böra till närmare skärskådande företaga hit tillämpliga föreskrifter i Regeringsformen; och hafva i detta hänseende följande stadganden framställt sig: (§ 4) ”Konungen äger att allena styra Riket på sätt, denna Regeringsform föreskrifver; inhemte dock, i de fall, här nedanföre stadgas, underrättelse och råd af ett Stats-Råd.” — — — (§ 7) ”Alla Regeringsärenden, med undantag af sådana, som i 11 och 15 §§ omförmälas” (Ministeriela och Kommandomål) ”skola inför Konungen i StatsRådet föredragas och der afgöras.” (§ 8) ”Ej må Konungen fatta något beslut i mål, hvaröfver Stats-Rådet höras hör, derest icke minst Tre af Stats-råden, utom vederbörande Föredragande, tillstädes äro.
Stats-Rådets samtlige ledamöter, der de icke laga förfall äga, skola öfvervara alla mål af synnerlig vigt och omfattning, som, efter dem förut meddelade föredragningslistor, i Stats-Rådet förekomma och Rikets Allmänna Styrelse röra.
Frågor och Förslag om nya Allmänna Författningars vidtagande, om Upphäfvande och Förändring af de förut gällande; om nya Allmänna inrättningar uti särskilda Styrelsens grenar med flera af dylik beskaffenhet.” (§ 9) ”Uti alla mål, som hos Konungen i Stats-Rådet förekomma, skall protokoll föras.
Stats-Rådets tillstädesvarande ledamöter böra, under ansvarighet för rådslagen, till den påföljd hvarom i 10G och 107 §§ vidare stadgas, ovilkorligen till protokollet sina meningar yttra och förklara; Konungen dock förbehållet att allena besluta.
— Den som ej särskild mening till protokollet anfört, vare för beslutet ansvarig, såsom hade han styrkt Konungen att det beslut fatta.” (§ 10) ”Innan ärendena hos Konungen i Stats-Rådet föredragas, skola do, genom nödiga upplysningars inhemtande från vederbörande Embetsverk, af den Föredragande beredas.” (§ 28) l:o.
”Konungen eger att i Stats-Rådet utnämna och befordra in födde Svenske män till alla de Embeten och Tjenster inom Riket, högre och lä gre, hvilka äro af den egenskap, att Konungen fullmagt derå utfärdar, dock böra vederbörande förut med förslag hafva inkommit, der sådana hittills egt rum.
Departements-chcf skall föredraga och expediera alla ärenden, rörande befordringar, förordnanden, tjenstledighet och afsked, till och ifrån Embeten och Tjenster, vid do Yerk och Stater, som under Departementet höra.” Enligt Utskottets uppfattning ådagalägga dessa föreskrifter att, på samma gång Grundlagstiftaren förbehållit
Konungen allena beslutande rätt, har han sökt åt ärendena bereda en så mångsidig och grundlig pröfning, som möjligt, samt att undanrödja alla anledningar till förhastade beslut.
Utskottet ansett jemväl den slutsats häraf böra dragas, att hvad Regcrings-formen sålunda i allmän - Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 5. 5 lict stadgar om ärendenas föredragning samt Stats-Rådets skyldighet att yttranden afgifva, äfven äger tillämplighet på alla frågor, som röra befordringar.
För en motsatt åsigt, så vidt deri angår sysslor, till hvilka förslag icke upprättas, har man velat hemta stöd af 313 § Regerings-formen.
Denna § lyder sålunda: '"'Enär sådana sysslor, hvartill förslag blifvit upprättade, skola af Konungen bortgifvas, höra Stats-rådets ledamöter yttra sig öfver de sökandes skicklighet och förtjenster.
Äge de äfven rätt, att emot Konungens utnämningar till an”dra Tjenster och Embeten underdåniga påminnelser göra.”
Om nu åt denna § gåfves den tydningen, att endast de i förra punkten omnämnda sysslor erfordrade föredragning; men att Konungen deremot vöre förbehållet att omedelbarligen fatta beslut om befordringar till öfriga embeten, eller dem, till hvilka förslag ej upprättas; så komme 33 § att genom en dylik tolkning upphöjas till ett undantagsstadgande ifrån de allmänna, i 7, 9, 10 och 28 §§ meddelade föreskrifter; men då 33 § icke med ett enda ord antyder, att derigenom göres någon inskränkning uti eller undantag ifrån nyssnämnda §§:s föreskrifter, torde deraf äfven följa att en sådan tolkning saknar giltighet.
Sednare punkten af 33 §, tillämpad efter dess ordalydelse och med hänsigt jemväl till föregående paragrafer, hör enligt Utskottets omdöme uppfattas så, att, i händelse Konungen, sedan hefordrings-ärendo af ifrågavarande beskaffenhet blifvit i vederbörlig ordning föredraget, samt Stats-Rådcts ledamöter yttrande afgifvit, — ändock icke skulle gilla hvad Stats-Rådet hemställt, utan fattar ett deremot stridande beslut, så inträder då Stats-Rådcts rätt, att underdåniga påminnelser göra.
Då det af Utskottet sålunda anmärkta sätt för behandling af ärenden, rörande befordringar till embeten och tjenster, hvartill förslag ej upprättas, — så vidt Utskottet af protokolls-granskningen erfarit, endast undantagsvis förekommit uti andra Stats-departemcnt; men deremot så ofta inom Landtförsvars-departemcntet, att det der synes utgöra nästan en allmän regel; så har Utskottet af detta förhållande funnit sig uppmauadt att hos Rikets Ständer anmäla, det ncdanförtecknado utnämningar skett, utan att vederbörande
Departements-chef ärendet föredragit eller yttrande derom afgifvit, nemligen:
Under den tid Herr Stats-Rådet Grefve Gyldenstolpe varit Chef för Landtför svar s-departementet: 1857 den 29 September utnämndes Goneral-Fälttygmästaro och Chef för Artilleriet; „ den 3 November två General-Majorer i Arméen; 185G den 21 November General-Befäl hafvare i 3:dje Militär-distriktet; „ s. d. Chef för Wermlands Regemente; 1858 den 27 April En General-Major i Arméen; „ „ „ „ Öfverste och Chef för Skaraborgs Regemente; „ den 4 Maj Öfverste och Chef för Göta Artilleri-Regemente; „ „ „ „ Öfverste och Chef för Westgöta Regemente; „ den 21 September Öfverste och Chef för Smålands Hussar-Regemente; Under den tid Herr Stats-Rådet Björnstjerna varit Departements-Chef: 1858 den 22 December Chef för Ingcniör-corpsen; 1859 den ,15 April Chef för Nerikes Regemente; „ „ „ „
Chef för Calmar Regemente; „ den 6 Augusti Tre General-Majorer i Arméen; 6 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 5.
Vid tillfällen, då Herr Stats-rådet Elmemark varit tillförordnad Chef för Departementet : 1858 den 24 September En General-Löjtnant i Arméen; „ den 28 September Öfverste och Chef för Kronprinsens Hussar-Regemente.
Uti underdånig skrifvelse den 21 December 1857 anmälde Genei’al-Poststy reisen, att det, på grund af Kongl, brefvet den 9 Mars 1855, under den 12 påföljde April afslutade och vid 1856 års slut prolongerade kontrakt med Grefve P. A.
Sparre om förfärdigande af portofrimärken för Postverkets räkning vore gällande endast till 1857 års slut, samt att, för uppgörande af nytt kontrakt om tillverkning af portofrimärken för år 1858 och vidare General-Post-styrclscn i det längsta ansett sig böra afvakta de beslut, som komme att fattas i afseende på portosatserne och frimärkenas blifvande valörer; men att då kontraktstiden emellertid vore nära tilländalupcn, Post-styrelsen varit betänkt på åtgärders vidtagande, och i sådant ändamål sökt förskaffa sig alla nödiga upplysningar.
Härvid hade Post-styrelsen väl förvissat sig om möjligheten att äfven hos annan person, än Grofve Sparre, kunna få försvarliga frimärken tillverkade, men äfven derom, dels att de af Grefve Sparre, med stor både omtanka, insigt, besvär och kostnad anskaffade och till en del af honom sjelf inventerade maskiner, hvaribland företrädesvis borde nämnas pricknings- och hålsticknings-maskinen, hvars fulländade beskaffenhet ingenstädes vore öfverträtfad, syntes böra lemna största garantien för den bästa tillverkning, dels derom, att Grefve Sparre, enligt nya förevisade prof, genom städse upprepade försök, uppbringat tillverkaings-metoden till en fullkomlighet, som lemnade ingenting öfrigt att önska; vid hvilket förhållande, och synnerligast då i betraktande toges, att vid tiden då tillverkningen af frimärken härstädes först ifrågakom, Post-styrelsen sannolikt skulle stannat i stor förlägenhet att sådana åstadkomma, utan Grefve Sparres medverkan och anlitande af hans insigter, samt att han, om än årliga tillverkningskostnaden blifvit betäckt, dock torde haft ingen eller högst ringa ersättning för sina nerlagda kostnader, Styrelsen ansett sig böra företrädesvis söka att med honom träffa ny öfverenskommelse; och hade Grefve Sparre dervid gjort det anbud, att dels till Postverket emot Tio Tusen Riksdaler
Banko öfverlemna den af honom inventerade hålstickningsmaskin, original-stämplarna till frimärkena samt alla nödiga upplysningar för tillverkningen, dels ock, efter det inlösen skett, fortfarande ombesörja frimärkenas tillverkning mot ett pris af 32 sk. banko por tusende och rättighet att kostnadsfritt få begagna den af Postverket inlösta, härtill erforderliga redskap, samt under vilkor att kontraktet uppgjordes på minst tre och ett halft år.