Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ank. till Exp.-Utsk. den 3 Febr. 1863, kl. it f. m.
Utlåtande, i fråga om anläggande af en under vatiens-telegr afledning mellan Skåne och Preussiska kusten.
Härom har Herr Lallerstedt inom Vällofliga Borgare-Ståndet väckt motion (N:o 207).
_ Motionären har uppdragit en historik öfver denna fråga, hvilken redan vid 1856—1858 'årens riksdag var af honom väckt, samt då blef af Rikets Ständer 6 Sammans.
Besv. och FJcon.- Ufslc.
Betänkande N:o 6. i underdånig skrifvelse den 2 Oktober 1857 förordad, men sedermera strandat mot de svårigheter, som Kongl. Danska Regeringen, under åberopande af 15:de artikeln i den mellan Sverige och Danmark den 23 November 1854 uppgjorda konvention om undervattensledning i Öresund, framställt mot eftergifvande af deruti införda förpligtelse att, om från Svensk sida beslutades anläggandet af en ytterligare undervattens-ledning till någon utanför
Danmark liggande punkt i Östersjön söder om norra kusten af Ourland, Svenska Statsverket skulle till det Danska återbetala hela det belopp, hvarmed Danmark bidragit till den nuvarande ledningens anläggning.
Ehuru Utskottet med motionären instämmer i vigten af de skäl, på grund hvaraf han föreslår Rikets Ständer att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes, sedan tvistefrågan med Danmark blifvit uppgjord, låta, i förening med Preussiska Regeringen, så fort ske kan, anlägga en undervattens-telegrafledning mellan Skåne och Preussiska kusten; dock som Utskottet fått sig meddeladt att Kongl. Ma;j:t, under den 30 December sistlidet år, i nåder beslutat det underhandlingar med Preussen böra öppnas om tillvågabringande af en sådan telegrafledning mellan Skånska kusten i trakten af Trelleborg och lämplig punkt på ön Riigen, samt någon ytterligare framställning i ämnet från Rikets Ständers sida således ej lärer vara behöflig, hemställer Utskottet, att motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Y:« 6.
Ant. till Exp.-Ulsk. leri 3 Fehr. 1863, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af vackt motion om särskild ersättning åt godbonde, då han nödgas på sin skjutsstation afbida postens expedierande.
Motionen härom är väckt af Olof Lindström från Westerbottens län, inom Hedervärda Bonde-Ståndet (N:o 258); och föreslår motionären ersättningen att utgå med 50 öre för hvarje gång sådan väntning ifrågakommer.
I utbyte mot den dom ålagda skyldigheten att fortskaffa posten hafva posthemmanen åtnjutit befrielse från åtskilliga servituter, såsom rotering, hållskjuts, Sammans.
Besv - och Ekon-Vtsk.
Betänkande N:o 6. 7 kronoskjuts under fredstid m. m.; ook i don mån postföringen blifvit tyngre hafva äfven flera åtgärder blifvit vidtagna för att komma postkemmanen till hjelp, dels genom bördans jemnare fördelning, dels genom förhöjning i den derför utgående lega, i hvilket sednare afseende flera beslut, med blott få års mellantid, blifvit meddelade.
Slutligen hafva Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 26 Oktober 1860, i sammanhang med frågan om regleringen af 7:de Hufvudtiteln, anmält sitt beslut att postföringsskyldigheten må, i den mån Kongl.
Majit finner sådant lämpligen kunna ske, från jordbruket skiljas, emot åliggande för posthemmanen att fullgöra de onera, från hvilka de hittills varit i egenskap af posthemman befriade.
Då emellertid förhöjning i postskjutslegan härigenom otvifvelaktigt komme att uppstå, hade Rikets Ständer å nyssnämnda Hufvudtitel anvisat och ställt till Kongl. Majits disposition ett årligt reservationsanslag af 70,000 Ridr Rimt, att till Postverket utgå såsom ersättning för den ökade kostnad en sådan förhöjning i postskjutslegan komme att förorsaka, med bemyndigande tillika för Poststyrelsen att använda de besparingar, som å detta anslag kunna göras, till ordnande å postvägar af gemensam befordran för post och resande.
Genom Kongl. Brefvet till General-Post-Styrelsen den 21 Juni 1861 bestämdes sedermera hvilka åtgärder, med anledning al Rikets Ständers omförmälda skrifvelse, skulle kunna vidtagas för postföringsskyldighetens skiljande från jordbruket och i hvilka fall Postverket egde anlita gästgifveri-, håll- och reservskjuts.
Der egenskapen af posthemman ej helt och hållet upphört, hafva således ganska betydliga lättnader dock kommit dessa hemman till godo; och skulle ännu i någon landsdel eller på ett eller annat ställe posthemman vara genom postföringsskyldigheten mer än skäligt betungade, lärer Post-Styrelsen ej sakna medel att deruti åstadkomma den lättnad, som Post-Styrelsen kan pröfva billig och erforderlig, derest den lidande derom till Post-Styrelsen gör framställning.
Någon sådan ersättning deremot, som motionären föreslagit, af lemtio öre för hvarje gång en postbonde nödgades på sin skjutsstation afbida postens expedierande, således ehvad dröjsmålet varade längre eller kortare tid, synes Utskottet alldeles olämpligt, enär ersättningen blott undantagsvis skulle komma att stå i förhållande till den olägenhet, som blifvit postbonden genom väntningen tillskyndad.
Utskottet hemställer således det motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Reservationer: af Anders Medin från Kronobergs län, som ansåg postföraren böra åtnjuta ersättning hvarje gång han på poststationen nödgas vänta på postens ankomst. af Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län.
Stais- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ulskoltels Betänkande N:o 7. 1 JV:o 7. Ank. till Exp.-Utsk. den 10 Febr. 1803, kl. 10 f. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om beredande af lätt nader vid rustning sskyldigheten i Skåne.
Motioner i detta ämne äro väckta inom Hedervärda Bonde-S låndel af Per Nilsson (N:o 56), Sven Rosenberg (N:o 65) och Sven Nilsson (N:o 296), alla från Christianstads län, hvarförutan instämt, i Per Nilssons motion, Håkan Nilsson från samma län, samt, i Rosenbergs och Sven Nilssons motioner, Jöns Andersson från Malmöhus län.
Alla tre motionärerne hafva föreslagit, att Staten borde i så måtto öfvertaga rustningsskyldigheten i Skåne, som rusthållarne allenast korame att ansvara för karlens lega och lön samt hästens anskaffande och underhåll, men öfriga rustningskostnaden ombesörjas af Statsverket, och dervid, enligt Sven Nilssons och Rosenbergs motioner, rusthållarne borde erlägga motsvarig afgift till Statsverket, men, enligt Per Nilssons förslag, någon sådan ersättning ej skulle erläggas; vid hvilka förslag dock fogats vilkor, af Per Nilsson, att rusthållarne skulle till Staten aflemna rustningspersedlarne i nu befintligt skick; och af Rosenberg att rusthållarne öfverlemna nuvarande beklädnads-, munderings- och utredningspersedlar i komplett skick.
Härförutan är yrkadt, af Per Nilsson, att befälet måtte förbjudas att, vid dragoners och husarers tillsättande, i något afseende lägga hinder i vägen för rusthållarne att med karlarne öfverenskomma om lönevilkoren, bäst de förmå; samt af Sven Nilsson: att de augmentshemman, som till rustningsstammar betala sin ränta med penningar, må i stället deltaga i rustningens utgörande, i proportion efter den ränta, hvarmed de augmenterats, och hela rustningsstammens ränta.
Äfven vid sistförflutna riksdag var motion väckt, bland annat, derom, att rusthållaren måtte, mot erläggande årligen af någon skälig och billig afgift, för alltid befrias från anskaffande och underhållande af rustnings-persedlarne, hvarom Bih. Ull B.
4 Sami. i Afd, 3 Uäft. 2 Sammans.
Stals- sami Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N-o 7.
Staten således sjelf finge draga försorg; och, i sitt deröfver aflåtna Betänkande, erinrade Sammansatta Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, hurusom rustningen på det sätt tillkommit, att Kronan i fordna tider åt enskilda upplåtit de största hemmanen, mot vilkor, att innehafvarne deraf uppsatte häst och karl till Kronans tjenst, hvarefter en del af sålunda vordna rusthåll genom skatteköp blifvit Kronan afhände; hurusom det vilkor, med hvilket innehafvarne af dessa hemman emottagit desamma af Kronan, ej heller numera kunde anses tyngre än vid aftalets träffande, enär kostnaden vid rustningens uppehållande svårligen kunde antagas hafva stigit i jemnbredd med det nu så ansenligt ökade jordvärdet; samt huru om motionärerne ej utredt och visat, att de rustningsskyldige, hvilka deras motioner afsett, annorlunda än på här omförmälda kontraktmessiga sätt fått sig berörda besvär ålagdt, eller äro genom rustningsskyldigheten svårare betungade än med hemmanens bestånd öfverensstämmer; hvadan Utskottet afstyrkt all åtgärd i anledning af motionen; och blef detta Betänkande af Rikets Ständer gilladt.
Visserligen vill det synas, som om Statens öfvertagande af beklädnads-, munderings- och utrednings-persedlarnes underhåll ej skulle för de rustande, medföra någon förmån, med mindre desses bidrag blefve så lågt, att Statsverket komme att på öfverenskommelsen lida förlust.
Denna åsigt, hvilken legat till grund för sammansatta Utskottets vid förra riksdagen gjorda afstyrkande af den äskade lättnaden, tyckes åtminstone vinna stöd, dels derutaf att om ock nu mera föga af det till utrustningen hörande torde kunna af de rustande sjelfve tillverkas, tillsynen öfver dessa persedlars underhåll och reparation dock lättare och för mindre kostnad bör kunna handhafvas af en rusthållare, som kan på stället ombestyra lagningen, än af Kronan, sorn för sådant ändamål måste vidtaga mera omfattande åtgärder, dels af den ringa framgång, som förut mött Kronans anbud till rusthållarne vid de afsutna kavalleri-regementena att på desses gemensamma bekostnad ombestyra de nödiga beklädnads-, munderings- och utrednings-persedlarnes anskaffande och underhåll.
Utskottet tvekar dock ej att uttrycka den mening, att ej blott en fördel skulle beredas de rustande, utan äfven en bättre beklädnad för truppen kunde anskaffas om Kongl. Majit och Kronan, mot af rusthållarne lemnad full kontant ersättning, öfvertoge anskaffandet och underhållet af alla bevärings-, beklädnads- och utrednings-persedlar vid samtliga rusthålls-regementen, dock alltid under förutsättning att persedlarne, vid första öfvertagandet, aflevererades i iiomplett, icke, såsom ene motionären yrkat, blott i befintligt skick.
Utskottet anser emellertid något skäl icke förefinnas, föranledande dertill att Statsverket skulle härutinnan företrädesvis gå de Skånska rusthållarne till mötes och genom sin mellankomst söka bereda desse en förmån, som ej äfven komme öfrige rustande inom riket till godo; och då motionerne endast afse förhållandet i Sammans.
Stais- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 7. 3 Skåne, derutöfver Utskottet således ej grundlagsenlig* skulle kunna utsträcka sitt yttrande, finnér sig
Utskottet nödsakadt hemställa, det motionerne ej i denna del må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Hvad beträffar Per Nilssons yrkande, att befälet måtte förbjudas, vid dragoners och husarers tillsättning, i något afseende lägga hinder i vägen för rusthållarne att, bäst de förmå, med karlarne öfverenskomma om lönevilkoren; så får Utskottet blott erinra, att tre Riks-Stånd redan godkänt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets vid denna riksdag aflåtna Betänkande N:o 26, hvaruti enahanda yrkande, som det nu ifrågavarande, blifvit afstyrkt; hemställande således Utskottet, det motionen må jemväl i denna del lemnäs utan afseende.
Slutligen, och hvad angår Sven Nilssons yrkande, ”att de augmentsheinman, som till rustningsstammen betala sin ränta med penningar, må i stället deltaga i rustningens utgörande i proportion efter den ränta, hvarmed de augmenterats och hela rustningsstammens ränta”, så lärer berörda yrkande så inycket mindre kunna bifallas, som nuvarande egares till augmentshemuian lagligen vunna rätt derigenom komme att förnärmas; hvadan Utskottet hemställer, alt jemväl detta förslag må af Rikets Ständer lemnäs utan afseende.
Re ser va tion: af Sven Rosenberg och Per Nilsson från Christianstads län: »Efter den utredning af frågan och de såsom alldeles oundviklig följd deraf framgående skäl till erkännande af våra motionsvis framställda önskningars billighet och behörighet, som Betänkandet innehåller, synes det oss som hade Utskottet följdriktigt bort åtminstone tillstyrka en underdånig skrifvelse till Kongl. Majit med anhållan om att genom sakkunnige män få utredt, huruvida och på hvilka vilkor indelta kavalleriets i Skäne beklädnad och utredning måtte kunna antingen utan eller emot ersättning från rusthållarnes sida öfvertagas af Statsverket, hvar - 4 Sammans.
Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N'.o
S. igenom åtminstone den fördel vunnits, att Kongl. Majit kunnat, om skäl, dertill förefunnits, till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nådig Proposition i frågan.
Behörigheten af våra klagomål har icke blifvit ifrågasatt, men Utskottet har ändå afstyrkt allt afseende derpå, endast af det svaga skäl, att motionerna icke omfattade allt indelt kavalleri i Sverige, oaktadt det ligger för öppen dag, att i de provinser, der augmentsräntorna utgå in natura och på många ställen betacka mera än hälften af rusthållets årliga kostnader, rustningskostnaderna alls icke kunna i någon mån jemföras med dem i Skåne, der blott få rusthåll hafva augment, vanligen uppgående till några fä riksdaler, på somliga ställen endast till 75 öre årligen.
Under sådana förhållanden kunna vi icke underlåta att emot Utskottets förevarande Betänkande anmäla vår reservation.» N:o H.
Ank. till Exp.-Utsk. den 10 Febr. 1863, kl. 10 f. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om förändringar och indragningar i nuvarande båtsman shållet.
Af de motioner, som här äro i fråga, och hvilka samtliga äro väckta inom Hedervärda Bonde-Ståndet, afse somliga båtsmanshållet i allmänhet, andra blott förhållandet i vissa landsorter, som ansetts svårare än öfriga delar af riket lida genom båtsmansroteringen.
Sålunda är, i förstnämnda afseendet, med ringa skiljaktighet. sig emellan, föreslaget af J. O. Sundgren från Stockholms län (N:o 2117), med hvilken M.
Pehrsson och J. G. Wasmuth från samma län, P. O. Hörnfeldt, P. Ostman, Hent ic Hansson och Per Tjernlund, desse fyra sednare från Wester-Norrlands län, instämt: »att de roterade bätsmanskompanierna må indragas och ställas på vakans saint värfvade matroser i stället anskaffas, så att rotehållarne befrias från detta onus emot erläggande till Statsverket af en billig vakansafgift»; af E. J. Rudberg från Öland (N:o 114), med hvilken N. P. Bäckström från samma ö instämt: »att båtsmanstruppernas uppsättning och underhåll öfvertages af Staten och båtsmansrotarne derifrån befrias, mot erläggande Sammans.
Stais- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 8. 5 af en viss penningeränta eller vakansafgift» ; samt af Nils Pettersson från Calmar län (N:o 126): »att, så fort båtsman ur tjensten afgår, ställes numret på vakans, och derföre båtsmansrusthållet eller roten till Staten erlägger en skälig vakansafgift, som, i mån af behof, användes till anställande af en värfvad trupp för sjöförsvaret.»
Deremot har blifvit yrkadt af Jöns Pehrsson, Häkan Pellersson, Nils Svensson och Ola Olsson, samtlige från Blekinge län (N:o 181): »att af de indelade båtsmännen uti Blekinge, åtminstone en tredjedel, eller femhundra, tillsvidare få indragas och ersättning af rusthållarne utgå medelst vakansafgifter» ; »att vakansafgiftcn bestämmes efter någon billig och lämplig grund»; »att de rusthållare, hvilka, inom viss förelagd tid, anmäla sig, få, i stället för att hålla båtsmän, erlägga vakansafgifter» ; »att, derest flere anmäla sig än som kunna beviljas sådan fördel, rusthållarne inom hvarje socken berättigas, att få erlägga vakansafgift för en tredjedel af det antal båtsmän, som af dem hållas» ; samt »att sedermera företrädet till vakansafgifts erläggande afgöres genom lottning eller efter annan af Kongl. Maj:t bestämd grund» ; — och af Olof Lagergren från Gotlands län (N:o 326): »att de inom Gotland för närvarande indelta två båtsmanskompanier indragas, emot det att rotehållarne derstädes till Staten årligen erlägga en vakansafgift, motsvarande det skäliga belopp, i ett för allt, hvartill underhållet af nämnde två kompanier uppgår, samt fördelad på samtlige roterings-skyldige, i den mån bidrag på enhvar ankommer.»
Till stöd för dessa förslag är anfördt, att, då träfartygen numera börja utträngas af jernbepansrade, till flottans bemanning ej erfordrades så talrika besättningar som fordom, utan hufvudsakligen artillerister, dernäst machinister och styrmän, till hvilka göromål båtsmanshållet ej vore användbart, enär båtsmännen, till följd af sin ålder, sysselsättning vid jordbruket, samt brist på den öfning, hvilken borde från barndomen bibringas, ej kunde blifva rigtigt sjövande.
Båtsmännen blefvo derföre vid flottans varf använde hufvudsakligen till släparbete, till roddning och dylikt; och genom den otrefnad, som bristande fallenhet för sjörensten, i förening med bristande öfning, måste hos dem väcka, voro de underkastade frestelser till utsväfningar och oordentlighet, hvarigenom Kronans tjenst än ytterligare komme att förlora samt manskapets egen välfärd och utkomst blefve lidande, och båtsmannen, hvilken, såsom uppfordrad, varit olämplig till sjöman, vid sin hemkomst till roten ofta befunnits lika olämplig till landtman, samt slutligen med talrik familj fallit fattigvården till last.
Båtsmännens arbete vid Kronans varf kostade emellertid i sjelfva verket långt mer än det arbete, som verkställdes af legda arbetare, hvarförutan deras transporterande till och från stationen förorsakade Staten betydliga utgifter.
Det vore således en verklig misshushållning med Statens medel att vidare nyttja denna korps. En 6 Sammans.
Slats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 8. värfvad trupp skulle fylla sin plats bättre på varfvet och i Kronans verkstäder, bättre örn sommaren i sjötjenst ; erhölles i allmänhet för en ganska billig städja, och tjenade sedermera under flera år för blott kläder och maten, så att, derest en del af den inflytande vakansafgiften användes till den värfvade truppens rundligare underhåll och aflöning, denna, tillsammans med sjöbeväringen, otvifvelaktig! skulle i behofvets stund lemna en både tillräcklig och duglig manskapsstyrka, utan något behof af ytterligare uppoffringar.
De olägenheter och lidanden, hvilka, på sätt nämndt är, synnerligast brukade drabba de trakter, der båtsmansroteringen vore starkast, hade, efter hvad de i Blekinge bosatte motionärer intygade, der varit särdeles kännbara, enär i berörde provins 875|*|:dels, mest små och magra hemman, nödgades underhålla 1,500 båtsmän; och den å Gotland bosatte motionären har deremot erinrat, hurusom berörde ö. oafsedt båtsmanshållet, redan för sitt försvar gjorde större uppoffringar. än någon annan del af riket.
Sammansatta Utskottet betviflar ej att båtsmanshållet är för vissa delar af riket tryckande, och att den ojemnhet, hvarmed denna börda är fördelad, bidrager att göra densamma än mera kännbar.
Den långa tid. hvarunder båtsmannen ofta hålles uppfordrad, och hvarunder han icke sällan sysselsättes med för yrket främmande göromål, måste menligt inverka på hans ekonomiska ställning, utan att derföre utbilda honom till verklig sjöman.
Rotehållarne få ock, under den tid båtsmannen sålunda hålles aflägsnad från hemmet, erfara en särskild tunga uti vården af torpet.
En jemnare fördelning af roteringsbördan, genom indragningar af ett antal båtsmansnummer i de trakter, som kunna befinnas hardt belastade, och ett medgifvande för rust- eller rotehållarne der att fullgöra sin berörda skyldighet med penningar i stället för genom uppsättande af karl, skulle således otvifvelaktig! i väsendtlig mån bidraga att göra båtsmanshållet mindre betungande än hvad fallet för närvarande är.
Återstår således att tillse om en dylik lindring för jordbruket kan, utan skada för sjöförsvaret, uppnås.
Båtsmanshållet, inrättadt på en tid då någon annan tillgång til! sjötrupper ej fanns; då flottan fordrade jemförelsevis större bemanning än hvad hädanefter synes blifva af behofvet. påkallad ; då materielen var mindre dyrbar än nu, och anspråken på öfning och skicklighet, så väl å sjön som vid artilleriets och vapnens handterande, voro ringare än hvad hädanefter torde blifva fallet, kan, enligt Utskottets åsigt, ej nu mera bibehålla samma betydelse för vårt sjöförsvar, som det fordom egt; helst bevärings-institutionen hädanefter tillförsäkrar flottan både ett tillräckligt antal manskap, samt i kofferdi-matroserne besättningar med mera håg för och kunskap i sjömansyrket, än som inom det nuvarande båtsmanshållet kan förutsättas.
Hvad Sveriges sjöförsvar framför allt nu behöfver är således ej en talrik, men en väl öfvad stam.
En sådan erbjuder båtsmanshållet icke.
Utskottet erkänner villigt den indelte båtsmannens egenskaper, hans disciplin, upp - Sammans.
Slals- sami Allmänna Uesvårs- och Ekonomi-Utskottets Belänkande N:o S. 1 märksamhet, villighet och goda uppförande.
Utan att vara en fullgod matros användes han dock med fördel till en mängd olika förrättningar om bord, hvaribland i första rummet måste räknas kanon-scrvisen, en del af sjökrigstjensten, som med hvarje dag stiger i betydenhet.
Men detta allt är icke nog.
Det beväringsmanskap, hvarmed våra skepp i farans stund bemannas, måste nödvändigt stödjas af verkliga matroser, ej af landtbrukande båtsmän.
Utskottet tvekar således ej att uttala den åsigt, att sjöförsvaret skulle vinna i siyrka, om någon del af båtsmanshållet ställdes på vakans och derför inflytande medel användes dels till att öka den värfvade matros-korpsen, dels till att gifva mera öfning åt den del af båtsmanshållet, sorn kunde anses böra bibehållas, — En öfning, sorn icke torde stå tillsammans med det släparbete å varfven, hvarmed en så stor del af den uppbådade båtsmannens tid nu upptages, till feiga vinst vare sig för Kronan eller för karlen.
Utskottet anser dock ett oeftergifligt vilkor för en dylik förändring i båtsmanshållet alltid böra blifva, ej blott att, de indragningar och besparingar, som dervid ega rum, fortfarande komma femte Hufvudtiteln till godo, utan äfven att de inflytande vakans-afgifterna verkligen användas till anskaffande af väl öfvadt och tillräckligt aflönadt manskap för flottans bemanning.
Då emellertid en förändrad organisation af sjöförsvaret i dess helhet är under pröfning, torde det ej vara lämpligt att Rikets Ständer, med anledning af de väckta motionerna, nu inkomma med särskildt förslag till närmare bestämmelser i denna del af frågan, hvadan Utskottet blott hemställer, att Rikets Ständer till Kongl.
Majit ingå med underdånig anhållan, det Kongl. Majit täcktes i nåder taga i öfvervägande, huruvida icke, utan skada för sjöförsvaret, någon del af båtsmanshållet kunde hållas vakant, samt de derför inflytande medlen användas dels till förhyrande af matroser för sjötjensten, dels till ökad öfning för flottans öfriga manskap, samt att Kongl. Majit i sådant läll ville till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition i ämnet.
Reservation: af Friherre Leijonhufvud, B. A.: ”Ehuru jag ej velat motsätta mig aflå tande af den föreslagna underdåniga skrifvelsen, så får jag dock reservera mig mot de motiver, Utskottet anför, såsom i hufvudsaklig mån stridande mot min uppfattning.» STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1803.
Ut sk. Betänkande M 9. 1 N:o 9.
Ank. till Exp.-Utsk. den 14 Febr. 1863, kl. 12 midd.
Betänkande, i anledning af väckt motion om upphäfvande af de, genom Kongl.
Förordningen den 17 September 1783, lotshemman förunnade friheter.
Motion härom är, inom Hedervärda Bonde-Ståndet, väckt af Matts Pehrsson från Stockholms län (M 247), hvilken grundat sitt yrkande derpå, att lotshemmannens åboer ej nu, såsom då ifrågavarande förordning utkom, ansvarade för lotsningen, utan tillsattes nu mera lotsarne af Lotsstyrelsen och vore hemmansåboerne befriade från så väl sjelfva lotsningen, som all ansvarsskyldighet om något dervid försummades.
Nödiga platser till bostäder åt lotsarne måste visserligen upplåtas från lotshemmanen, men dessas innehafvare erhölle derför ersättning af Kronan enligt gällande expropriationslag, hvadan billigheten fordrade att lotshemman finge vidkännas samma skatt och tunga, som vanliga kronoskatte-hemman.
Ifrågavarande förmåner, som tillkomma lagligen erkände lotshemman, äro befrielse från inqvartering, vägrödjning, bro, gästgifveri- och tingshusbygnad, krono-, gästgifveri- och fångskjuts samt skallgång.
Motionärens förslag synes vara framkalladt af ett missförstånd.