Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
D e t der är j u en familjetafla, i c k e så oäf- ven, o c h vi se den l y c k l i g t v i s ofta o c h litet hvarstädes, m e n vi se g u d n å s äfven en an- nan, m i n d r e s y m p a t i s k, så k a l l a d m o d e r n a r e o c h m e d underskrift: » h o s B l a n c h o c h Berns. » G å vi en afton händelsevis in i en a f n ä m d a förlustelselokaler, se vi g e n o m m o l - nen a f cigarrök en tät m e n n i s k o m a s s a i n k l ä m d mellan b o r d o c h stolar.
Orkestern ljuder, k y p a r e springa kring m e d h ö g t u p p l y f t a d e brickor, m a n k n a c k a r hårdt i glasen, hattarne äro på, o c h atmosfären är q v ä f v a u d e.
N u skulle man j u k u n n a tro, att hela denna s a m l i n g består a f u n g a vildhjernor, som taga lifvet lätt, a f illa uppfostrade pojkar, s o m förtära sin p a p - pas pengar, a f stackars ungkarlar, som sakna hem o c h familjelif, o c h a f g a m l a gredelina toddymartyrer.
M e n se vi oss o m k r i n g finna vi, att så i c k e är fallet.
A l l a de der k a t e - gorierna finnas n o g i riklig m ä n g d, men vi u p p t ä c k a o c k s å massor a f fruntimmersansig- ten, h e l a kotterier o c h familjer med husfa- dern i spetsen, vi se äfven här a l l a åldrar, från g u m m a n ned till femåringen, som sitter o c h k l i p p e r med ö g o n e n a f s ö m n.
» M a n måste roa sig o c h hålla m o d e l u p p e i dessa svåra tider », heter det, o c h så går m a n till m u s i k l o k a l e r n a o c h förstör några k r o n o r.
D e r syns ingen n ö d, intet b e k y m m e r.
D e r strå- lar allt i g u l d o c h elektrisk belysning, men vid h e m k o m s t e n ter sig h e m m e t ä n n u mör- kare o c h ö d s l i g a r e, der m e d litet o m v å r d n a d o c h kärlek allt s k u l l e kunna vara så ljust och gladt.
O m ä r k l i g t äter det sig fast, b e - hofvet efter dessa innehållslösa nöjen utom- hus, o c h den u n g a hustrun t y c k e r q v ä l l e n h e m m a v a r a långtråkig, f ö r hennes ö r o n lju- der valsmusiken, o c h l a m p s k e n e t blir matt,
hålles e t t n u m m e r I v e c k a n u n d e r h e l a q v a r t a l e t.
F ö r hvarje 6-tal a b o n - n e n t e r, s o m s a m l a s, o c h f ö r h v i l k a a f g l f t e n I n s ä n d e s till R e d a k t i o n e n a f | rv I U I | 11 U IN I d u n, e r h å l l a s ett g r a t l s e x e m p l a r f ö r h e l a d e n t f d, u n d e r h v i l k e n a b o n n e m e n t e t r ä c k e r.
A r o d e s a m l a d e a b o n n e n t e r n a f ä r r e än 6, t o r d e p r e n u m e r » i när hon tänker p å det b l ä n d a n d e ljuset der- borta.
O c h barnen s e n?
Ä r det rätt att hos d e m g r u n d l ä g g a s m a k för schweitzerilif?
D e r - m e d följer förakt o c h l e d a för familjelifvet, när d e v ä x a u p p.
O c h n o g k u n n a vi med- gifva, att dessa nöjen äro skäligen tarfliga.
M u s i k e n k a n n o g vara bra, men j a g undrar, huru m å n g a u p p m ä r k s a m t lyssna till den.
Å h n e j, m a n b e f o l k a r m u s i k l o k a l e r n a endast f ö r att fördrifva q v ä l l e n utomhus.
V i s s t är, att för familjeaudan är detta utelif d e p r a v e - rande.
D e n t ä n k a n d e o c h b i l d a d e hustrun skall aldrig m e d g i f v a sin familj deltagandet i dessa s. k. nöjen.
O m m a n n e n ej f ö r m å r öfvervinna sin s m a k för d e m, så m å det vara hans ensak, men m å hon h å l l a sig der- ifrån.
M u s i k o c h konst, f ö r ä d l a n d e o c h sann, bjuder operan på, o c h här är familjernas plats, då d e s ö k a ett värdigt nöje.
J a, här äro två s m å skisserade taflor, o c h troligen s k o l a de flesta g i l l a n d e n i c k a åt den förra, huru enkel den är.
D e n är o c k s å så lätt att å s t a d k o m m a.
Materialet är så lätt- handterligt.
D e t b e h ö f s blott litet förnöjsam- het, sann kärlek, g o d a o r d o c h ett v a r m t le- ende.
• F ä l l ned gardinerna, tänd brasan o c h låt den muntert s p r a k a o c h sprida sin vär- m e o c h, till sist, tänd den väl putsade afton- l a m p a n — i dess k l a r a sken ter sig det rätta familjelifvet bäst.
f Caroline Ashurst Biggs.
* Septemberbäftet a f den engelska q v i n n o - tidningen - » English Womarts lieview » kom utstyrdt med sorgkant till sina läsare.
Det h a d e att förtälja, att tidskriftens redaktör hade afgått m e d d ö d e n, ett b u d s k a p s o m v i tro s k a l l bringa sorg till alla, s o m arbeta för qvinnornas sak öfver hela verlden — allt ifrån S v e r i g e till I n d i e n o c h A u s t r a l i e n.
C a r o l i n e A s h u r s t B i g g s v a r med bland, de q v i n n o r, s o m l a d e den första b r e d a o c h so- lida grunden för qvinnorörelseu i E n g l a n d; hon har utmärkt s i g s o m talare o c h o r g a n i s a - tör, m e n det är i synnerhet den y p p e r l i g a tidskrift, h v i l k e n hon ledt sedan j a n u a r i 1 8 7 1, s o m k o m m e r att bli det bästa monumentet öfver hennes graf.
S å d a n den nu, b a n d efter b a n d, föreligger, är den en g u l d g r u f v a f ö r alla, s o m s ö k a u p p l y s n i n g o m den m ä k t i g a rörelsen, ej blott i E n g l a n d, utan öfver hela verlden.
D e största till d e minsta fakta äro u p p t e c k n a d e m e d en otrolig samvetsgrannhet, o c h en klarsynt o c h omfattande intelligens ses stå p å post m o t hvarje ö f v e r g r e p p.
Tidskriften h ö r ej till d e filosofiskt- estetiska, ej till förströelseliteraturen, den är agitatorisk, m e n ej synnerligen p o l e m i s k - — agitation g e n o m k u n s k a p o c h orienterande upplysningar.
I politiskt hänseende v a r b l a d e t strängt neutralt.
E u a f medarbetarne, Jessie B o u c h e r e t t, ut- talar sig s o m följer: » U n d e r a l l a d e år, s o m j a g arbetat tillsammans m e d Caroline B i g g s, har a l d r i g rådt n å g o n oenighet oss e m e l l a n m e d afseende p å tidningen.
H o n v a r liberal till sina åsigter, o c h j a g är konservativ, m e n * Ur den norska tidskriften » Nylfende » tillåta vi oss hemta ofVanstående uppsats, vi k ä n d e o c h förstodo b å d a, att den orättvisa, som q v i n n o r n a lida under, är l å n g t större än den, s k i l d a klasser a f m ä n i n o m d e förenade k u n g a r i k e n a ha grund att b e k l a g a sig öfver.
A l l oenighet i politiken l a d e vi d e r f ö r å sido, o c h tidskriften leddes i strängt opartisk anda. » Caroline B i g g s har visat sig vara i besitt- ning a f en insigt o c h eu g r u n d l i g l ä r d o m p å de praktiska, politiska, sociala o c h literära områdena, s o m det ej s k u l l e vara möjligt — det bära f ö r h å l l a n d e n a m e d sig — att finna hos n å g o n q v i n n a i vårt l a n d, o c h huru till- b a k a d r a g e n ställning än hon personligen in- tagit i sin tidskrift, låter det ej f ö r d ö l j a sig, att det är en o v a n l i g t ädel personlighet man har framför sig, en a f de m e n n i s k o r med djup a n d l i g bildning, d e m man får leta m e d l y k t a efter b å d e b l a n d män o c h q v i n n o r här hemma.
A l l a de m å n g a n e k r o l o g e r n a öfver henne, skrifna a f personligen bekanta, framhålla sär- skildt hennes karaktärsstyrka, hennes trofast- het o c h frimodighet, hennes sympati med a l l a och allt, hennes ä l s k v ä r d h e t o c h blidhet.
» H o n v a r », säger miss H e l e n B l a c k b u r u — s o m till följd a f d e n afliduas ö n s k a n n u öfvertagit redaktörsskapet för tidningen — » g e n o m s y r a d a f den kärlek, s o m lider o c h för- drager allt, den kärlek, s o m intet o n d t tänker. » E n af nekrologerna i » English Womarts Rcviciv » ger i korthet följaude yttre d r a g a f hennes lif.
Caroline A s h u r s t B i g g s är f ö d d i Leicester i A u g u s t i 1 8 4 0.
H e n n e s farfar, mr V.
Ashurst, var en framstående jurist, o c h hans hus var centrum f ö r starka politiska intressen o c h h ö g bildning.
L l o y d Garrison, den rykt- bare abolitionisten, var en a f mr A s h u r s t s intimaste vänner, o c h i hennes fars, m r B i g g s hus v o r o E m e r s o n o c h L o n g f e l l o w ofta sedda gäster.
I d e n n a intellektuella atmosfär lefde C a r o - line B i g g s sina första barnaår.
D å moderns helsa började svigta, flyttade familjen år 1 8 5 0 till Italien o c h stannade der ett år.
M a z z i n i o c h a n d r a italienska patrioter b l e f v o dess umgängesvänner.
D å d e k o m m o t i l l b a k a till E n g l a n d, flyttade familjen till en e g e n d o m p å landet o c h år 1 8 0 7 efter moderns d ö d till L o n d o n.
D e t o m v e x l a n d e lif, s o m Caroline B i g g s p å detta sätt k o m att föra, o c h de rika er- farenheter, h o n s k ö r d a d e, ha helt visst bi- dragit att gifva henue d e n bredd i karaktären, som utmärkte henne, o c h s o m satte henne i stånd att sympatisera m e d personer a f d e mest skiljaktiga samhällsklasser o c h a f v i d t motsatta meningar o c h åskådningssätt.
Från det hon k o m till L o n d o n o c h ä n d a till sin d ö d har hon varit en otröttlig arbetare för q v i n n o r n a s sak.
F r å g a n o m q v i n n a n s röst- rätt b l e f hennes första intresse, o c h den b e - traktade h o n s o m hufvudhönästenen i hela det p r a k t i s k a arbetet; men i alla riktningar, der det fans hjelp att l e m n a, g a f h o n v i l l i g t o c h utan a n s p r å k p å n å g o n l ö n sin tid o c h sina krafter.
D e n invärtes s j u k d o m, som d e sista åren tärde p å hennes kraft, sökte h o n hålla stången g e n o m ihärdigt arbete; h o n af- led den 4 september, o c h det häfte a f hennes tidskrift, s o m är dateradt den 1 5 augusti, är från henne3 egen h a n d.
— Caroline B i g g s v a r ogift o c h b o d d e i sin fars hus i ett v a c k e r t h e m o c h en l y c k l i g familjekrets.
S i n a somrar tillbringade h o n tidigare p å resor, mest i Sverige, N o r g e o c h D a n m a r k, m e n un- der d e sista åren stannade hon h e m m a för att v a r a hos fadern.
Vi, som arbeta för v å r s a k här hemma, ha lidit en m y c k e t stor förlust g e n o m miss Biggs död.
H o n k ä n d e svenska o c h n o r s k a förhållanden, h a d e studerat v å r a språk o c h literatur.
O c h hennes tidskrift, s o m e g d e spridning ö f v e r all verlden, innehöll en m ä n g d korrekta m e d d e l a n d e n o m S v e r i g e, N o r g e, D a n - mark och Finland.
I forsen.
Skiss af Elsa W. o n h a d e kalla, klara, b r u n a ö g o n, s o m likgiltigt s k å d a d e ut i verlden.
H v a d b r y d d e hon sig o m verlden!
Den hade j u aldrig brytt sig o m henne.
D e t hade alltid legat s o m en tung stämning öfver hennes l i f: hennes fulhet.
H o n h a d e ingen m o r.
En m o r öfverser d o c k m e d så m y c k e t.
Hon g l ö m m e r allt, u t o m ett — att det är hennes barn, o c h hon ä l s k a r mer, j u m e r andra för- a k t a o c h förbise.
D å h o n, som barn b r u k a, k o m till främ- m a n d e för att kyssas o c h smekas, var d e r ingen, s o m b r y d d e sig o m henne.
» Hvem är den der fula u n g e n », v a r p å sin höjd den e n d a fråga, m a n s l ö s a d e p å henne.
Så k o m det sig, att detta v ä x t e s a m m a n m e d h e n u e sjelf.
H o n ville i c k e mera smekas, utan g i c k s k y g g t u n d a n för f r ä m m a n d e.
Hennes sätt b l e f kantigt o c h frånstötande.
H o n hvar- ken sökte eller m o t t o g v ä n s k a p o c h tillgif- venhet.
H o n v a r o c h f ö r b l e f ensam — stel- n a d till, hård.
M e n h o n lefde ä n d o c k, studerade lifvet o m k r i n g sig o c h sådant det skildrades i hennes b ö c k e r o c h b i l d a d e sig d e r a f ett o m d ö m e, k a n s k e litet e g e n d o m l i g t, m e n sant o c h naket, utan den u n g d o m e n s v å r g l ö d, den s o l g l a n s, som p l ä g a r h v i l a öfver 1 8 år.
H o n käude sig p å sätt o c h vis l y c k l i g — o m l u g n är l y c k a — längtade efter intet, v ä n t a d e intet a f lifvet o c h v a r g l a d, att det en g å n g s k u l l e b l i slut.
Sådan var Ilse A h l, då hon kom som g u v e r n a n t till b r u k s p a t r o n Stenbergs p å H a m - maråkra.
D e r trädde hon in i en helt n y lifsluft, n å g o t s o m h o n d o c k m o t t o g likgiltigt, s o m allting annat.
K e d a n i första ö g o n b l i c k e t s l o g henne den e g e n d o m l i g a stämningen i d e stora, h ö g a rum- men m e d de m å n g a m e n n i s k o r n a, s o m pra- tade o m h v a r andra.
H o n v a r ej v a n v i d så m å n g a menniskor o m k r i n g sig.
M e s t a d e l s h a d e hon varit ensam.
F r u n i huset k o m e m o t henne, stor o c h ståtlig, l a d e armen o m hennes lif, » h o p p a d e s hon s k u l l e trifvas » o c h presenterade h e n n e.
D e r v o r o herrn3 syster o c h s v å g e r o c h t v å systerbarn, hans m o r o c h husmansellen samt slutligen hennes elev, sonen, en frodig o c h lätjefull, b o r t s k ä m d liten p o j k e.
S e d a n så I l s e var inne i hela slägthistorien, fick h o n s k ö t a sig b ä s t h o n ville, o c h den a l l m ä n n a konservationen v a r åter i full g å n g.
Den intresserade henne f ö g a.
H o n b r y d d e sig så litet o m, h v a d a n d r a pratade.
H o n t o g ett a l b u m o c h b l ä d d r a d e deri.
» G o d m i d d a g », hördes en klar, m a n l i g stämma.
I l s e såg u p p.
D e t var brukspa- tronen.
N u först k o m h o n ihåg, att hon ej förr sett h o n o m.
Ett par vänliga, kloka, grå ö g o n mötte hennes k a l l a, l i k g i l t i g a b l i c k.
H u r d e f ä n g - s l a d e henne, dessa ö g o n!
H o n kunde omöj- ligt se b o r t från d e m o c h b l e f sittande, utan att svara på helsningen.
D å d r o g ett vän- ligt leende öfver d e m a n l i g a dragen, o c h e t t:
— B i d r a g f r å n a l l a o m r å d e n rör qvinlig verksamhet mottagas med tacksamhet.
E n d a s t en s i d a a f p a p p e r e t b ö r » v ä l k o m m e n till oss, fröken A h l, » k o m henne till mötes.
H o n räckte h o n o m tyst h a n d e n.
» N i tackar inte.
N i är inte g l a d att k o m - m a till oss.
N e j, det är n o g inte så ro- ligt att k o m m a till f r ä m l i n g a r.
» Ilse rodnade.
» J a g k ä n d e er j u i c k e.
» H o n m e n a d e endast h o n o m.
H a n t o g det annorlunda.
» J a g h o p p a s ni skall g ö r a det snart.
Vi äro bara h v a r d a g s m e n n i s k o r, gunås, helt van- l i g a o c h lätta att förstå sig p å.
N i stude- rar f o l k?
» &gt; J a g t y c k e r det är roligt att lära k ä n n a folk i grunden. » » Såå.
B e v a r a oss v ä l d å.
D ö m oss ej för hårdt, lilla f r ö k e n.
» D e t l å g ett lätt hån i tonen, s o m retade henne o c h k o m henne att skärpa rösten.
» J a g d ö m e r ingen.
g o n att tala med. » D å s k u l l e j a g h a nå- » H v a d!
I n g e n att tala m e d?
väl n å g o n att skrifva t i l l?
» » Nej. » Nåja, men » V e r k l i g e n, ingen v ä n i n n a?
M e n det har d å alla u n g a flickor. » E t t litet sol varmt le- ende d r o g åter öfver hans ansigte.
• » Jag har i n g e u.
» Samtalet började trötta henne.
» N i är inte m y c k e t l i k andra flickor. » H a n u n d r a d e i n o m sig, hurudan d e n n a u n g a q v i n n a egentligen var.
» D e t ha andra sagt före er. » Det kom n å g o t a f k a l l t stål b å d e i s t ä m m a n o c h blicken.
» H v a r f ö r är ni s å?
» H o n såg p å h o n o m.
Ö g o n vinklarna d r o g o sig tillsammans p å ett e g e n d o m l i g t sätt, o c h ett djupt v e c k l a d e sig m e l l a n de skarpa, v ä l tecknade, svarta ö g o n b r y n e n.
D e t l å g n å g o t hotande, fientligt i tonen, d å hon sva- rade: » D e r f ö r aft j a g är ful. » H o n satte sig o c h såg åter likgiltigt i al- bumet.
H v a d rörde hennes angelägenheter den mannen.
B r u k s p a t r o n e n såg p å henne en stund.
Ja, ful var h o n m e d den utstå- ende munnen, den stora näsan o c h den b r u n a hyn.
U n d e r l i g v a r hon o c k s å — besynner- liga ö g o n att k u n n a se i g e n o m f o l k m e d.
M a n g l ö m m e r, hur hon ser ut, då man ser d e ögonen.
H a n g i c k åter in till sig, men hela tiden såg han framför sig d e klara, kalla, bruna ö g o n e n o c h h ö r d e henne s ä g a: » j a g är ful. » G å n g p å g å n g fann han sig sjelf sittande sysslolös o c h bara tänkande p å, o m hon verkligen var så ful.
F ö r a r g a d re- ste han sig slutligen o c h g i c k några s l a g öf- ver golfvet, o c h så ringde m i d d a g s k l o c k a n.
Ilse h a d e varit der i åtta d a ' r.
» V i l l fröken A hl b l i m e d o m ett fisk- parti i d a g?
» H o n såg hastigt u p p från sin tallrik in i det m a n l i g a ansigtet, s o m var böjdt hän e m o t henne.
» B l i r fru Stenberg m e d?
» H a n såg k a l l t b o r t från henne åter ner p å sin tallrik o c h lekte likgiltigt med gaffeln.
» T r o r fröken j a g frågat eljes? » » K ä r a fröken, vi bli m e d allesammans, naturligtvis. » D e t v a r fru Stenberg.
I l s e r o d n a d e till.
» J a g är naturligtvis tacksam att få följa med. » F r u Stenberg h a d e redan å n y o börjat ett lifligt samtal m e d sin svägerska.
i I r " \ U I I U Kl IN användas och marginal lemnas.
N a m n o c h a d r e s s t o r d e alltid n o ^ s a n g l f v a s, o c h kan f u l l k o m l i g d i s k r e t l o n från r e d a k t i o n e n s sida påräknaa » Är ni? » H a n s röst lät litet g ä c k a n d e.
» F ö r resten tror j a g inte, j a g har nå ' n fisklycka. » » D å får ni k o m m a i min båt, så får ni k a n s k e n å g o t med a f min l y c k a.
» D e sågo p å h v a r andra.
I hans b l i c k l å g ett v a r m t, solljust leende.
H o n k ä n d e en underlig b e k l ä m u i n g o c h b l e k n a d e ända ut i l ä p p a r n a, en egenhet hos henne, när hon n å g o n e n d a g å n g b l e f rigtigt upprörd.
» N i mår i l l a.
» D e t hade k o m m i t en ängs- lig o r o i hans röst.
» L o v i s a, ring efter vat- ten! » » Ä n e j, visst inte.
D e t var ingenting. » H v a r f ö r missförstod han henne så.
H o n sjuk.
H o n hade aldrig varit sjuk.
Hvarför.
» Ä r ni b ä t t r e?
» frågade fru Stenberg.
» J a, för all d e l.
» I l s e for u p p ur sina tankar.
— H o n följde i brukspatronens båt p å fisket.
A l l a de andra v o r o i en stor b å t.
I den lilla v å g a d e a l d r i g n å g o n följa eljes.
Man hade sagt henne, att brukspatronen var den störtsa v å g h a l s, att d e säkert s k u l l e k a n t r a.
H o n log blott.
E t t litet mjukt, g o d t leende — det första p å m å n g a, m å n g a år.
» D e t påstås v a r a en lätt d ö d att d r u n k n a », o c h h o n tänkte, att det n o g skulle vara lätt att d ö, j u s t den d a g e n.
» N u, fröken, ska ' vi andas friluft, v i två. » Han såg p å henne med en tjufpojkaktig blinkning.
» H v a d säger ni o m en tur till ' fallet '? » » J a g säger j a.
» » G o d t, låt g å!
» o c h han t o g tag i årorna.
B å t e n g l e d lätt undan för de kraftiga årta- gen.
I l s e såg ner i vattnet.
D e t v a r all- deles lugnt, o c h h i m l e n syntes så stålblå nere i djupet.
H o n såg utan tankar dit ner.
» T y c k e r ni det är trefligt att sitta l ä n g e tyst o c h stirra p å det der viset i v a t t n e t?
» » J a g är v a n att v a r a tyst. » » S k u l l e ni inte vilja tala o m litet, h u r ni haft det förut — innan ni k o m hit.
Jag s k u l l e n o g förstå er bättre d å.
» » D e t är inte m y c k e t att tala o m.
Min m o r d o g, när j a g f ö d d e s.
P a p p a var m y c - k e t ute i sällskapslifvet.
H a n såg b r a ut, v a r ä n n u ung, l e f n a d s g l a d.
J a g har all- tid varit ful. » D e t h å r d a k o m åter i hennes röst.
H a n förstod nu, att detta v a r grund- stämningen i hennes lif, o c h han s k u l l e ha velat s ä g a henne, att der ändå fans så m y c - ket tilldragande h o s henne.
Hennes ögon framför allt — hur de s k u l l e k u n n a stråla, värma.
H e n n e s p a n n a o c h hårfäste v o r o fina, ö g o n b r y n e n likaså, o c h så hennes figur, den v a r stilig, nej det v a r inte rätta ordet — men hon var inte en flicka, till h v i l k e n man sade sådant.
» D e r u t a f, ser ni, har j a g varit olik andra.
I n g e n har varit min vän.
M e n — • j a g har haft det lugnt o c h g o d t.
J a, mitt l i f har varit stilla — alldeles s o m vattenytan h ä r.
» H o n b l e f sittande tyst en stund.
Plötsligt slet h o n sig l ö s.
H v a d k o m det åt henne, som d r ö m d e.
Drömma.
hon!
» T y c k e r ni inte, det är s y n d att bryta lugnet i vattnet — • bara för nöjes s k u l l?
» L e e n d e t v a r borta, o c h frågan k o m häftigt, l i k s o m s l u n g a d fram.
» D e t der kalla, stålblå lugnet är inte i min s m a k.
H e l l r e d å storm o c h v å g c r.
J a, j a g v å g a r s ä g a — hellre d å i forsen.
Der v e t j a g åtminstone, h v a d j a g har att g ö r a.
» H o n såg f ö r v å n a d p å h o n o m.
H o n t y c k t e det lät s o m förakt.
» S e r n i », fortfor h a n, » arbeta det är för m i g lifvet.
A t t kämpa sig framåt, tum för tum — • m e d händer o c h fötter, o m så b e h ö f s, det tycker j a g o m.
I b l a n d k o m m e r m a n ej ur fläcken, men så går det en bit igen — en bit v u n n e n, a l d r i g förlorad.
M e n att k a l l t låta lifvet g l i d a förbi sig, utan att för- s ö k a få fatt i det, dertill är ingen födcl.
D e n d a g j a g icke l ä n g r e kan arbeta, k ä m p a, den d a g kan j a g ej heller lefva.
Förstår n i?
» » Nej. » » N i t y c k e r o m l u g n e t i n o m eller utom er.
J a g t y c k e r o m forsen, ni den k a l l a, l u g n a vattenytan.
M e n j a g säger er, det är att dåsa bort lifvet.
U t a n k a m p intet vunnet. » H a n t o g några kraftiga årtag, båten snod- d e ett h v a r f o m k r i n g o c h tog så fart, svind- l a u d e fart; de h a d e k o m m i t i forsen.
Han b l e f b l e k, kastade en kort b l i c k öfver till Ilse, t o g så den ena åran o c h stötte den hårdt m o t en sten.
B å t e n stannade häftigt — krasch, d e r brast åran.
H a n tog den andra o c h g i c k i b a k s t a m m e n, der I l s e satt, för att s ö k a styra båten.
H o n såg förvånad p å det s k u m m a n d e vattnet o c h u n d r a d e på, att han ej r o d d e åt l a n d.
H e j, så det g i c k; vattnet g u n g a d e uuder d e m, forsen l a r m a d e.
S k u l l e han taga deras l i f — • dessa b å d a s.
D e r l å n g t framme syntes elfven åter l u g n.
D e s å g o det båda, meu blott en förstod, h v a d det g ä l d e.
E n minut — en t i m m e — ett l i f.
N u v o r o de der.
» Karlar, ohojl » r o p a d e brukspatronen åt några timmerflottare, som syntes i elfven.
D e beredde sig att hjelpa d e m.
Han v ä n d e sig till I l s e.
» V a r ni r ä d d?
» » Rädd!
V a r det f a r l i g t?
» H a d e hon v e r k l i g e n ej förstått d e t?
Var det natur eller b l o t t förställning, detta kalla, o u t g r u n d l i g a.
D e t måste vara natur, d o c k i c k e hennes v e r k l i g a.
H a n undrade, huru d e n n a v o r e beskaffad — h v a d s o m s k u l l e kunna väcka d e n.
T r e veckor derefter stod hon tidigt en s o - lig m o r g o n inne p å hans k o n t o r.
H o n hade k n a c k a t o c h p å ett otåligt: » stig i n!
« trädt g e n o m dörren fram till b o r d e t.
» Ni, f r ö k e n I l s e!
Sitt n e r.
» Han rodnat, när han såg, h v e m det var.
hade » T a c k, j a g s k a l l ej u p p e h å l l a er länge.
J a g kan ej stanna här p å H a m m a r å k r a längre.
J a g måste bort.
A f bry t m i g e j.
A l l a h a f v a varit g o d a m o t m i g.
D e t är i c k e det.
J a g skall ut o c h s ö k a m i g - » arbete &gt;.
H o n talade häftigt, m e d ett hälft l e e u d e för det sista ordet.
« A h, ändtligen! » » J a, ändtligen har j a g v a k n a t.
N u skall j a g ut o c h brottas m e d lifvet.
L u g n e t, » h o n såg ner, o c h det l å g s o m eu suyftning i rö- sten, » ja — det är borta. » S å lyfte hon b l i c k e n o c h såg skarpt o c h hårdt p å h o n o m.
» N u s k a l l j a g ta fatt p å lifvet.
J a g ger m i g sjelfmant i forsen, ser ni.
F a s t ä n j a g vet, att det är l å n g t till lugnt vatten. » » J a g känner ej igen er.
H v a d skall ni i f o r s e n?
» Stanna hos o s s!
H e n n e s ö g o n fingo n å g o t hotfullt, o c h stäm- m a n skälfde, när hon s v a r a d e: » A t t g å i l a n d midt i forsen, det är att g å i bakvatten.
S k u l l e ni vilja d e t?
» « Ä n e j, det s k u l l e j a g n o g i n t e; » det v a r en så sorgsen k l a n g i hans ord, att h o n v e k - nade.
» S k u l l e j a g ändå inte k u n n a hjelpa e r.
Manusxnpi, s a m 03 i n t a g e s t i l l I n f ö r a n d e, å t e r s ä n d e s, s å v l d a p o r t o fogas.
Ett p a r åror är b r a att ha — • äfven i forsen. » » Nej, tack.