Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Diskont-verkets säkerhet i öfrigt är behörigen förvarad. § 170, mom. 7. Till denna Låne-fond får ej någon häfta för högre belopp, än 6.000 R:dr R:mt såsom låntagare, och 6.000 R:dr R:mt såsom löftesman; och skall, vid beräkning häraf, liypothiserad 6 Sami. 1 Afd. 14 Haft. 7 50 Sanko-Utskottets Betänkande N:o 35. Mom. 9.
Hvarje reversal, ehvad det utgifves för nytt lån eller omsättning af redan erhållet, skall, derest låntagares och löftesmäns vederhäftighet ej är af Styrelsen känd, eller den erhjudna panten icke, ensam för sig, anses innefatta fullgod säkerhet, vara försedd med antingen officielt intyg af Läns-styrelse, eller, å landet, af Domhafvanden i orten, eller, i stad, af Magistraten eller Borgmästaren, den sednare å embetets vägnar, eller ock med af enskild man, för hvilken Styrelsen hyser fullt förtroende, utfärdadt bevis om hvardera personens vederhäftighet för det sökta lånet, och, i fall personen förut för lånc- eller borgensförbindelse till någotdera Diskont- eller Låne-kontoret häftar, jemväl för beloppet af sådan äldre förbindelse.
I öfrigt åligger det Styrelsen att, med afseende å hvarje sökt. lånebelopp, pröfva antagligheten af de derför erbjudna lånehandlingar och hypotheker samt med noggrannhet tillse, att Kontorets säkerhet genom desamma betryggas; och må Styrelsen icke underlåta att, för vinnande af detta ändamål, förskaffa sig alla de upplysningar, som kunna inverka på omdömet om lånesökandes ställning och förmåga att i allo uppfylla ingångna förbindelser.
Då låntagare eller hypotheks-utgifvare eller löftesmän icke sjelfve kunna skrifva eller icke hafva för Styrelsen känd namnteckning, skall förbindelsernas erkännande eller underskrifternas egenhändighet alltid vara bestyrkt af två trovärdige män, och således, i händelse domaren namnteckningens rigtigbet intygat, annan person densamma jemväl bevittna. enskild skuldförbindelse anses lika med borgen af densammas utgifvare. § 15G, mom. 1.
Hvarje reversal, ehvad det utgifves för nytt lån eller omsättning af redan erhållet, skall, derest de derå såsom låntagare eller löftesmän tecknade personers vederhäftighet ej är af Direktionen känd, eller den erbjudna panten icke, ensam för sig, anses innefatta fullgod säkerhet, vara försedt med antingen officielt intyg af Läns-styrelsen, eller, å landet, af Domhafvanden i orten, eller, i stad, af Magistraten eller Borgmästaren, den sednare å embetets vägnar, eller ock med af enskild man, för hvilken Direktionen hyser fullt förtroende, utfärdadt bevis om hvardera personens vederhäftighet för det sökta lånet, och i fäll personen förut för låne- eller borgensförbindelse till någotdera
Diskont-verket häftar, jemväl för beloppet af sådan äldre förbindelse.
I öfrigt åligger det Direktionen att, med afseende å hvarje sökt lånebelopp, pröfva antagligheten af de derför erbjudna lånehandlingar samt med uppmärksamhet och noggrannhet tillse, att Verkets säkerhet genom desamma betryggas; och må Direktionen icke underlåta att, för vinnande af detta ändamål, förskaffa sig alla de upplysningar, som kunna inverka på omdömet om lånesökandes ställning och förmåga att i allo uppfylla ingångna förbindelser. § 156, mom. 2.
Då låntaga re eller hypotheks-utgifvare eller löftesmän icke sjelfve kunna skrifva, eller icke hafva för
Direktionen känd namnteckning, skall underskrifternas erkännande eller egenhändighet alltid vara bestyrkt af två trovärdige män, och således, i händelse domaren namnteckningens riktighet intygat, annan person densamma jemväl bevittna. Sanko-Utskottets Betänkande N:o 35. 51 Sorn § 156, morn.
4, så lydande:
"För lyftning af annan persons lån erfordras lånesökandens fullmagt, hvilken, efter dennes eget godtfinnande, må ställas antingen å innehafvare!], eller å viss man, eller ock å viss man eller den han dertill i sitt ställe förordnar"; och § 158, mom. 1, punkterna 1 och 2, så lydande:
"Derest vexel, som blifvit af någotdera
Diskont-verket till diskontering antagen, ej å förfallodagen infrias, vidtage
Direktionen genast alla nödiga åtgärder till beloppets utbekommande.
Yid underlåten betalning af lån mot hypothek af aktier och publika papper eller vågförda effekter, förfares med panten på sätt Banko-ordningen i afseende å förfallna lösa panter föreskrifver." innefatta tjeustgörings-stadganden, hvilka tillhöra instruktionen, men ej Bankoreglementet, hemställer Utskottet 4l:o. att berörde delar at Reglementet må från upprättande Regie' men te uteslutas.
Yid granskning af föreskrifterna i 168 och 169 §§ af reglementet har Utskottet till behandling företagit en af Herr A. O. Wallenberg väckt motion, N:o 250, i hvad densamma angår rättighet för Fullinägtige att bestämma upplåningsräntan ; och som Utskottet anser det böra tillkomma Fullmägtige att fastställa den ränta, som skall beräknas vid utlåning och diskontering från samt beviljande af kassa-kreditiv å Handels- och Närings-Diskontfonden, torde det i öfverensstämmelse härmed vara i sin ordning att Fullmägtige ock bestämma räntan för de medel, som, ingående på upp- och afskrifnings- samt deposit-räkningarne, användas till förstärkning af berörda fond; hvadan mom. e af 168 § och mom. c af 169 § till uppställningen förändrats, såsom af närlagda förslag till föreskrifter, motsvarande berörde §§, inhemtas. 42:o. Yid Diskont- och Låne-kontoren emottagas penningar på upp- och afskrifningsräkning af såväl enskilde personer, som enskilda korporationer, bolag och kassor, under följande hufvudsakliga vilkor nemligen: a) Insättningar och uttag få ske å 100 Riksdaler och derutöfver, äfven i brutna tal; b) Å insättning meddelas qvitto, hvilket icke kan å annan öfverlåtas; - Jemf. § 168.
Fullmägtige berättigas att, vid Diskont-verken, på upp- och afskrifningsräkning af så väl enskilde personer, som enskilda korporationer, bolag och kassor emottaga penningar, under följande hufvudsakliga vilkor, nemligen: a) o föränd rädt. b) oförändradt. 52 Banko-Utskottets Betänkande N:o 35. c) För uttag begagnas å viss man eller ordres ställd vexel, hvilken icke får in blanco transporteras; skolande behörigen folierado och numererade vexelblanketter räkningshafvare vid de särskilda Diskont- och Låne-kontoren, emot qvitto, tillhandahållas, utan afgift; d) Yexel är betalbar vid uppvisandet, under förutsättning att å räkningen finnes behållning, motsvarande vexelns belopp; ej Å insatta medel beräknas, från oell med törsta helgfria dag efter insättningen, å högsta fulla 100:tal af behållningen den ränta, Fullmägtige, med iakttagande af i lag stadgade gränser, ega att bestämma och hvilken, icke understigande en procent, lör öfrigt kan vara olika för de särskilda Diskont- och Låne-kontoren.
På Fullmägtige ankommer likaledes att bestämma å huru stort, på en gång innestående, belopp ränta må hvarje särskild räkningshafvare godtgöras.
Om räntefotens förändring skall allmänheten, genom kungörelse i tiduingarne, underrättas. 43:o. Yid Diskont- och Låne-kontoren emottagas ock penningar af såväl enskilde personer, sorn enskilda korporatiouer, bolag och kassor, att återbetalas antingen å bestämd dag efter insättningen, eller efter viss på förhand bestämd ömsesidig uppsägning, under följande vilkor: a) insättning får ske endast å hela 100:tal Riksdaler; b) öfver insättning meddelas bevis, hvilket skall återställas då peuningarne lyftas; c) räntan bestämmes af Fullmägtige inom i lag stadgade gränser. cj För uttag begagnas å viss man eller ordres ställd vexel, hvilken icke får in blanco transporteras; börande behörigen folicrade och numererade vexel-blänhetter räkningshafvare vid de särskilda Diskont-verken, emot qvitto, tillhandahållas, utan afgift; d) oförändradt. ej Å insatta medel beräknas, från och med första helgfria dag efter insättningen, högst tre procent ränta, med rättighet för Fullmägtige att, efter sig företeende omständigheter, icke allenast vid samtliga eller något eller O O några af de särskilda
Diskont-verken räntan nedsätta, dock icke under en procent, utan äfven bestämma å huru stort, på en gång innestående belopp ränta må hvarje särskild räkningshafvare godtgöras.
Ränta godtgöres räkningshafvare å högsta fulla 100:tal R:dr at hans behållning; och skall allmänheten, genom kungörelse i tidningarna, om räntefotens förändring underrättas.
Jemf. § 169.
Fullmägtige att låta vid Diskont-verken emottaga penningar af så väl enskildé personer, som enskilda korporationer, bolag- och kassor, att. återbetalas antingen å bestämd dag efier insättningen, eller efter viss på förhand bestämd ömsesidig uppsägning, under följande vilkor: aj oförändradt. b) oförändradt. c) räntan bestämmes till högst fem procent.
Banko-Utskottets Betänkande N:o 35, 53 Jemlikt 1 § i den för Utskottet gällande instruktion, bör Utskottet, i sammanhang med regleringen af Bankens låue- och kreditiv-rörelse, meddela yttrande och lörslag om användande af den sedan 1860 års början upplupna Bankovinst, utgörande denna vinst:
Summa, kapital-öfverskott, på det bela, vid 1862 års slut R:dr 29,628,066: 10_ Detta kapital-öfverskott är användt i låne- och kreditiv-rörelse, men inom maximum för den sedelutgifning, som saknar motsvarighet i metallisk valuta, eller Tretio millioner R:dr, ligger ett belopp af 5,659,662: 95, eller den tillgängliga delen af reservfonden, samt till denna fond ej öfverförda medel, omkring 90,000 R:dr, som kunna disponeras utan att maximum för sedelutgifning öfverskrides.
Sedan Banken berättigades att, genom Diskont-verken, emottaga medel å upp- och afskrifnings-räkning, är Banken i behof af större reservfond, än förut var händelsen.
Å omförmälda räkning iunestå vid samtliga
Diskont-verken nu en sammanräknad summa af R:dr 1,830,665: 79, hvaraf största delen tillhör några få räknings hafvare, hvilka, mera än andra beroende af penningeställningens förändringar, kunna samtidigt uttaga tillgodohafvande behållningar, och som upp- och afskrifnings-medlen användas till utlåning, förefinnes då ej annan utväg för att ersätta sådana uttag, än att anvisa å reservfondeu.
Afven en annan omständighet gör det nödvändigt att hålla en stark reservfond.
För de kreditiv, Diskont-verken bevilja, är särskild fond icke afsatt; hvadan, om dessa kreditiv, vid något tillfälle, hårdt anlitas, reservfondens tillgångar måste tagas i anspråk för förstärkning af Diskont-verkens kassor intilldess, genom förminskning af låne-rörelsen, förhållandet kan återställas.
Häraf inses mer än yäl den oundvikliga nödvändigheten för Banken att under nuvarande förhållandeu vara i besittning af en reservfond, som kan motstå de uttag å upp- och afskrifuiugs- samt kreditiv-räkningar, hvilka alltid äro att emotse då penningebrist uppstår, på det att ett tvunget öiverskridande af maximum för sedelutgifning aldrig må äfventyras och
Diskont-verken försättas i nödvändighet att afbryta sin låne- och diskouterings-rörelse.
Men som Rikets Ständer, vid de tillfällen, då disposition skett af Bankens behållna vinst, vare sig till för Banken främmande föremål eller till förökande af Bankens låne-rörelse eller till inköp, för Bankens räkning, af Statens obligationer, förordnat, att sådan disposition borde verkställas under de kommande åren och i den mån ny vinst för år 1860 1,560,039: 17. 2,099,122: 74. 2,013,379: 77 „ 1861 Sgr R:dr 5,672,541: 68.
Bankens tillgångar och fordringar utöfver dess skulder vid 1862 års slut utgöra dessutom: Grundfond Återstående behållning deröfver från 1859 och föregående åren 15,000,000: — 8,955,524: 42.
R;dr 23,955,524: 42. 54 Banko- Utskottets Betänkande N:o 35. till Banken inginge; så. möter visserligen icke något hinder i reservfondens bibehållande vid erforderlig styrka, att under detta och följande år öfverlåta större eller mindre del af den åren 1860—1862 uppkomna behållna vinst till Riksgäldskontoret.
Innan Utskottet likväl afgifver yttrande och förslag i detta afseende, bör Utskottet uttala sin åsigt öfver den af Fullmägtige föreslagna förändrade uppställning af 5:te och 6:te afdelningarne i 6:te artikeln af Banko-reglementet.
Sistnämnda afdelning innefattar §§ 174 och 175.
Den förra stadgar, att Bankens grundfond skall, utan beräkning af Bankens fasta egendom och inventarier, mynt- och medalj-kabinettet deruti inbegripet, utgöra en summa af femton millioner Riksdaler Riksmynt, hvadan möjligen inträffande kapital-förminskning under året af vinsten ersättes, och i den sednare är föreskrift lemnad, att Banken skall, så vidt sig göra låter, vara innehafvare af lätt realisabla förbindelser till belopp af 7,500,000 R:dr.
Fullmägtige föreslå, att grundfonden eller kapital-öfverskottet må uppbringas till en summa af Tretio millioner R:dr, motsvarande maximum för den sedelutgifning, som saknar motsvarighet i metallisk valuta, men att, intilldess denna summa är vorden uppnådd, grundfonden bestämmes till 25,000,000 R:dr och att det kapitalbelopp utöfver grundfonden, som för Banken bibehålies, ingår till en Besparings-fond, intilldess denna fond motsvarar skilnaden emellan tillåten sedelutgifning öfver metallisk kassa och grundfonden.
Till stöd härför anföres, bland annat, följande:
Nu gällande föreskrifter berättiga till sedelutgifning af Tretio millioner R:dr utöfver motsvarigheten i metallisk valuta.
Vid fastställandet af denna jemförelsevis ganska höga sedelutgifning, hade Bankens sedlar en sedermera betydligen förminskad omloppstid och spridning.
Antalet sedelutgifvande enskilda Banker har sedermera ökats och uppkomsten af Filial-banker har beredt en del af de förra bankerna lättad möjlighet att kunna från den ort, der Filial-hank utöfvar sin verksamhet, nästan helt och hållet uttränga Riks-bankens sedlar å alla valörer, utom möjligen don lägsta.
Riks-bankens sedlar förbvtas också till silfver, som lemnar landet, utan att deraf, såsom tillförene var händelsen, en kännbar penningebrist uppkommer.
Nedsättning i maximum för den sedelutgifning, som saknar motsvarighet i metallisk valuta, skulle således vara fullt motiverad, men då denna åtgärd icke kunde undgå att medföra en för näringar och industri sannolikt skadlig minskning i de lånetillfällen, Riks-banken har att erbjuda, och denna Bank på annan väg bör kunna beredas tillräcklig styrka att uppehålla silfvervexlingen, har nedsättning i maximum för sedelutgifning icke blifvit ifrågasatt, utan deremot en förhöjning i kapital-öfverskottet eller grundfonden.
Utskottet gillar dessa åsigter.
Sedan den tid, då maximum för Bankens sedelutgifning bestämdes till 30,000,000 R:dr, hafva enskilda bankernas utelöpande sedlar till summan vida mera än fördubblats och de af dessa banker för spridning af sina sedlar vidtagna åtgärder hafva ledt derhän att med dem verkställas liqvider, hvartill
Riks-bankens sedlar förr oundgängligen erfordrades, så att, ehuru allmänna rörelsen numera har behof af vida större rörelse-kapital, än då nämnda bestämning skedde, Riks-banken likväl icke kan nu hålla i denna rörelse utelöpande lika stort belopp som tillförene.
Det bör ej heller förbises att då, vid Banko-Utskottets Betänkande N:o 35. 55 1844—1845 årens riksdag, ifrågavarande maximum för sedelstock fastställdes till ännu bibehållet belopp af 30,000,000 R:dr, detta fastställande skedde under förutsättning dels af grundfondens då ifrågasatta och jemväl beslutade förhöjning från den vid 1828—1830 årens riksdag bestämda summa af 6,600,000 R:dr till 15,000,000 R:dr och dels af en viss stadga i beloppet af Bankens räntefria depositioner, sorn allt framgent icke kan vara att påräkna.
Banken bör följaktligen beredas ett kapitalöfverskott eller en grundfond, till beloppet fullt motsvarande högsta tillåtna sedelutgifning utöfver metalliska kassan, och för bildande af en sådan grundfond torde rätta tiden nu vara inne, enär, såsom här ofvan är vordet visadt, Bankens kapital-öfverskott vid nästlidet års utgång uppgick till 29,628,066: 10 eller nära den summa af 30,000,000 R:dr, som erfordras och hvilken summa redan, genom de under detta år influtna vinstmedel, kan anses vara uppnådd.
Grundfondens bestämmande till sistberörda summa betingar likväl ovilkorligen bibehållandet i Banken af den upplupna vinsten; och Utskottet kan, i betraktande af den styrka, Banken skulle erhålla, att under alla förhållanden fullgöra sina förbindelser, icke underlåta uttalandet af den åsigt, att den sedan 1860 års början upplupna banko-vinst bör till förökande af Bankens kapital-öfverskott eller grundfond i Banken bibehållas.
Härigenom undanskjutes ingalunda möjligheten för Rikets Ständer att deltaga i det lån, Riksgälds-kontoret kan komma att upptaga i och för jernvägsbyggnaders fortsättning och Utskottet bör jemväl erinra derom, att bibehållandet i Banken af omförmälda vinst icke leder till förminskning af rörelse-kapitalet i landet, enär denna vinst redan är till hela det belopp, reservfonden kan undvara, nedlagd i låne- och kreditiv-rörelsen eller använd till uppköp af obligationer samt sålunda allmänna rörelsen återgifven.
Derest de af Banken till dessa föremål använda medel vore lätt tillgängliga skulle ett ytterligare kapitaliserande i Banken af behållna vinster icke erfordras; men som större delen af Bankens fonder åro för längre tid fästade i låne- och kreditiv-rörelse, kan Banken ej utöfva den gagnande verksamhet, det allmänna kan hafva rätt att af Banken fordra, om Banken skall frånhända sig sin enda rörliga behållning.
Af Bankens tillgångar äro nemligen för närvarande, använda: l:o i utlåning mot pant af fast egendom omkring R:dr 7,700,000.
2:o i kreditiv till Manufaktur-diskonten „ 2,250,000.
3:o i dito till Jernkontoret 900,000.
4:o i utlåning med om sättning mätt „ 9,700,000.
5:o i försträckningar till Filial-banker „ 9,750,000.
6:o i Riksgälds-kontorets obligationer, utfärdade till ersättning af förskjutna krigskostnader „ 2,904,000.
7:o i Arméens Ackords-amorteringsfonds obligationer ....
„ 2,016,600. samt 8:o i diverse smärre fordringar, omkring 79,400.
Sgr R:dr 35,300,000.
Om nu ock det skulle lyckas att genom öfverenskommelse med Allmänna Hypotheks-banken få förbyta lånen mot pant af fast egendom på landet, utgörande omkring 6,700,000 R:dr, mot denna Banks obligationer, hvilka låta lätt 56 Banko-Utskottets Betänkande N:o 35. realisera sig, återstår likväl ett belopp af omkring 29,000,000 R:dr, eller i det närmaste motsvarande hela kapital-öfverskottet, i sådana fordringar, hvilka icke kunna, utan svårighet och uppoffring, realiseras förr än efter en lång tidsförlopp; ty, hvad särskildt angår Riksgälds-kontoret och Arméens Ackords-amorteringsfonds uyssomförmälda obligationer, afbetalas å do förra 132,000
R:dr årligen, hvaremot å de sednare någon inbetalning ännu ej ifrågalsommit.
På det att således Banken må beredas fullkomlig säkerhet att kuuna, under alla förhållanden, infria de sedlar, som sakna motsvarighet i metallisk valuta och att jemväl kunna öfvertaga större eller mindre del af do lån, hvilka framdeles erfordras i och för jernvägsanläggningar oller andra Statens allmänna föremål, får Utskottet, under åberopande af hvad Betänkandet N:o 36 innehåller, i fråga om bestämmande af grundfonden till 30,000,000 Riksdaler, härigenom vördsamt hemställa, 44:o. att den sedan 1860 års början upplupna Banko-vinst må få i Bankon bibehållas; och, i händelse af bifall härtill, 45:o. att, af nämnde vinst, ett belopp af minst Fem millioner Riksdaler må, under detta och nästföljande åren 1864 och 1865,användas till inköp af lätt realisabla obligationer, företrädesvis sådana, hvilka af Riksgälds-kontoret utgifvas för lån, som för Svenska Statens räkning kan komma att upptagas till fortsättning af Statens jornvägsbyggnadcr.
Reservationer: Af Herr Riksarkivarien Nordström: “Emot punkt 29 mom. 4 i hvad angår förslaget, att
Riksgålds-kontoret för framtiden skulle för sitt kreditiv i Riks-banken erlägga 4 procent, med rättighet att få begagna det hela året om.
— För det närvarande erlågger
Riksgålds-kontoret ej någon ränta för sitt kreditiv, men eger begagna det endast under tio månader af året; och då ränta för det åt Jern-kontoret och Manufaktur-diskonten beviljade kreditiv, nu likasom tillförene, år föreslagen till endast 3 procent, samt några egentliga skål dertill, att ett af Rikets Ständers två finansverk skall till det andra erlägga högre krediti vrån ta, ån nyssnämnda inrättningar, ej torde kunna uppgifvas, hemstålles att räntan för Riksgålds-kontorets kreditiv må efter tre procent beräknas.
Emot Banlco-Utskottets Betänkande N:o 35. 57 Emot punkt 32, deri det föreslås, att hvarje Diskont-kontor skall, oberoende af de andra, få bestämma till hvilket belopp fonderade inhemska obligationer må kunna belånas.
Hittills har sjelfva Banko-reglementet stadgat så vål hvilka fondpapper skulle få belånas, som till hvilken procent.
Detta må vål förtjena att ändras derhän, att det åt Fullmågtige öfverlemnas att i båda dessa hänseenden pröfva och bestämma hvad skäligt må vara; men att öfverlemna åt hvarje af Riksbankens särskilda
Diskont-kontor att för tillfället vidtaga sådan pröfning och bestämning, anser jag så mycket mer oantagligt, som samma slags fondpapper, till skada för sin kredit, sålunda kunde få olika valör inom olika grenar af samma Bank, ehuru den säkerhet, hvarpå deras kredit grandas, öfverallt måste antagas vara densamma.
Emot punkt 44, angående grundfondens höjande till 30 millioner, för hvilken åtgärd giltiga skål, grundade i sakens natur, icke torde kunna uppvisas."
Af Riksdagsfullmågtigen JR. F. Gross: “Under diskussion inom Höglofliga Banko-Utskottet har man klandrat Bonde-Ståndets ledamöter för att dessa, med en viss bitterhet, yttrat sig öfver beslut, som vid föregående riksdagar af Rikets Höglofliga Ständer blifvit fattade, rörande indragning å Riksbankens fonder för belåning af fast egendom och för utlåning med omsåttningsrått m. m.
Det torde likväl icke kunna bestridas att Riksbankens ändamål år att tillhandahålla allmänheten nödigt rörelsekapital, och att Bankens förbindelse i detta afseende bör vara större i förhållande till den garanti, som Banken hos allmänheten kan påräkna.
Om man derföre kan antaga att Bankens säkerhet ytterst stödjer sig på Svenska jorden, så borde egaren af denna jord vara berättigad att i främsta rummet komma i åtnjutande af erforderligt penningeunderstöd från Banken.
Men huru hafva dessa jordbrukarens billiga anspråk blifvit bemötta? hafva icke Rikets Ständer, d. v. s. de trenne första Stånden, tvärt emot Bonde-Ståndets protester, beslutat: att inga lån till odlingar och skiften finge från Banken utlemnas efter år 1857; vid föregående riksdagar att fonden för belåning af fastighet skulle successivt förminskas, och vid denna att samma fond skulle helt och hållet indragas, samt så väl vid föregående som denna riksdag, så vida Höglofliga Utskottets beslut af Rikets Ständer bifalles, att allmänna diskontlånefonden, för belåning med omsåttningsrått, jemväl skall småningom indragas?
Jag hemställer till hvar och ens bedömande om dessa åtgärder åro egnade att väcka det jordbrukande Ståndets sympatier, i synnerhet då man vet att dessa hår omnämnda lånegrenar åro de enda af hvilka jordbrukaren kan sig begagna.
Såsom hufvudskål för den nu beslutade ytterligare indragning på allmänna diskontlånefonden, har blifvit anfördt: att Banken icke bör fastlåsa sina kapitaler, utan att dessa böra ställas på rörlig fot, så att Banken deraf kan draga större vinst än den Banken kunnat göra sig till godo på utlåningar från ifrågavarande fond.
Men afsigten med Riksbankens tillkomst har hvarken varit, år eller bör blifva att skörda den största möjliga vinst på sina kapitaler af den lånebehöfvande allmänheten, utan dess ändamål bör förblifva vid hvad hufvudafsigten dermed från början varit, nemligen att, emot billiga vilkor, tillhandahålla allmänheten de för industriens och nåringarnes utveckling och förkofran erforderliga kapitaler, och från denna synpunkt betraktad, kan den nu beslutade indragningen af allmänna diskontfonden hvarken vara eller blifva nyttig.
Denna lönegren år den enda allmänna hvarest amorteringslån, utan inteckning i fast egendom, kunna erhållas.
För en jordbrukare, hvilken i allmänhet icke kan påräkna en hastig godtgörelse för sina å denna näring nedlagda kostnader, vare sig i odlingar, byggnader, förlag af kreatur och redskap med mera dylikt, utan måste beräkna denna godtgörelse af blifvande skördar för Bill. till li.
Prot. 1862 Sf 1863. 6 Sami. 1 Afd. 14 Haft. S 58 Banko-Utskottets Betänkande N:o 35. 2 å 3 år, år denna lånerörelse af oberäknelig nytta.