Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Inte... nej, jag kan
Tag hit; jag kan jag!
FRÖKEN tar ut fogeln ur buren och kysser den.
mor nu?
Åh, min lilla Serine, ska du dö ifrån din matJEAN.
ert lif, er välfärd!
Så, fort! rycker fogeln af henne; bär till huggkubben och tar köksyxan.
FRÖKEN vänder sig bort.
Var så god och gör inga scener; det gäller ju
Ni skulle ha lärt er slagta kycklingar i stället
för att skjuta med revolver -- hugger till -- så skulle ni inte dånat för en blodsdroppe!
FRÖKEN skriker.
ett oskyldigt djur utan att darra på handen.
O, jag hatar och afskyr er; det är blod emellan oss!
Jag stund jag föddes i min moders lif! JEAN.
Döda mig också!
Döda mig!
Ni som kan slagta
förbannar den stund jag såg er, jag förbannar den
Ja, hvad hjelper det att ni bannar!
FRÖKEN närmar sig huggkubben, liksom dragen dit mot sin vilja.
måste se... tyst! det kör en vagn derute -- lyss utåt, allt under det hon håller ögonen fästa på kubben och yxan.
Nej, jag vill inte gå ännu; jag kan inte... jag
jag är så svag... åh -- jag skulle vilja se ditt blod, ditt kön simma i en sjö som den der... jag tror
ni inte att jag kan se blod!
Tror ni att
din hjerna på en träkubbe -- jag skulle vilja se hela jag skulle kunna dricka ur din hufvudskål, jag skulle vilja bada mina fötter i din bröstkorg och jag skulle kunna äta ditt hjerta helstekt! -- Du tror att jag är svag; du tror att jag älskar dig, derför att min lifsfrukt åtrådde ditt frö; du tror att jag vill bära
din afföda under mitt hjerta och nära den med mitt blod -- föda ditt barn och ta ditt namn!
Hör du, hvad heter du? jag har aldrig hört ditt tillnamn --
du har väl inte något kan jag tro.
Jag skulle bli fru
»Grindstugan» -- eller madam »Sopbacken» -- du
hund som bär mitt halsband, du dräng som bär mitt bomärke i dina knappar -- jag dela med min köksa, rivalisera med min piga!
Åh! åh! åh! -- Du tror att jag är feg och vill fly!
Nej, nu stannar jag --
och så må åskan gå!
Min far kommer hem... finner sin chiffonnier uppbruten... sina pengar borta!
Så ringer han -- på den der klockan... två tag efter betjenten -- och så skickar han efter länsman...
och så talar jag om allt!
Åh det skall bli skönt att få ett slut -- bara det ville bli slut! -- Och så och så blir det lugn... ro!... evig hvila! -- -- -- får han slag och dör!...
Så bli vi slut allihop -- -- Och så krossas vapnet mot likkistan -- grefveslägten är slocknad -- -- och betjentätten fortsätter på ett barnhus... vinner lagrarne i en rännsten och slutar i ett fängelse!
Stoppa nu mjölnarn i säcken bara! bok i handen.
Nu är det kungablodet som talar!
Bra, fröken
KRISTIN in kyrkklädd med psalm-
FRÖKEN skyndar emot henne och faller i hennes armar, liksom för att söka skydd.
Hjelp mig, Kristin!
Hjelp mig mot denne man!
KRISTIN orörlig och kall. ser på huggkubben.
Hvad är det nu för spektakel på helgdagsmorgon! så ni svinat till här! -- Hvad
vill det här betyda?
Och så ni skriker och väsnas!
Du är en qvinna och du är min vän!
Akta dig för denna usling!
JEAN litet skygg och förlägen.
rakar mig! glider ut till höger.
Medan damerna räsonnera så går jag in och
Du skall förstå mig; och du skall höra på mig!
Nej jag förstår mig verkligen inte på såna här KRISTIN.
slinkerier!
Hvart ska hon ta vägen så här resklädd
-- och han står med hatten på -- hva? -- hva?
-- FRÖKEN.
om allt -- -- --
Hör mig, Kristin; hör på mig, så skall jag tala
Jag vill inte veta någonting...
Du måste höra mig...
Jean!
Ja si det bryr jag mig inte alls om, för det att schappa, så ska vi sätta p för det!
Är det om dumheterna med
lägger jag mig inte i.
Men tänker hon narra honom
Jag kan inte stanna här och Jean kan inte stanna här -- vi måste således resa...
FRÖKEN ljusnar.
Försök nu att vara lugn Kristin och hör på
FRÖKEN ytterligt nervös.
resa alla tre -- utomlands -- till Schweiz och sätta du -- -- och Jean och jag skulle stå för det hela -- och du, hade jag tänkt, skulle ta köket...
Blir så är allting arrangeradt! -- -- -- Säg ja! då! omfamnar Kristin och klappar henne.
Men ser du, nu fick jag en idé -- om vi skulle
opp ett hotell tillsammans. -- -- Jag har pengar ser
det inte bra! -- -- Säg ja nu!
Och kora med oss,
KRISTIN kall och eftertänksam.
FRÖKEN presto tempo.
ska ut och se dig om i verlden.
Du kan aldrig tro så roligt det är att resa på tåg -- nya menniskor
Du har aldrig varit ute och rest, Kristin -- du
oupphörligt -- -- nya länder -- och så kommer vi
Hamburg och ser på zoologiska trägårn i förbi-
farten -- det tycker du om -- och så gå vi i teatern
och hör på operan -- och när ni kommer till München, så ha vi museerna, du, och der är Rubens och Rafael, de der stora målarne som du vet -- -- Du har ju hört talas om München der kung Ludvig bodde -- kungen, vet jag, som blef vansinnig. -- -- Och så ska vi se hans slott -- han har slott ännu som äro inredda alldeles som i sagorna -- och derifrån är
Alperna med snö på midt i sommarn -- och der året om -- -- --
inte långt till Schweiz -- med Alperna du -- tänk vexer det apelsiner och lagrar som äro gröna hela
JEAN syns i högra kulissen, strykande sin rakknif på en rem, som han håller med tänderna och venstra handen; lyss förnöjd på samtalet och nickar bifall då och då.
FRÖKEN tempo prestissimo.
kassan, medan Jean står och tar emot de resande... går ut och handlar... skrifver bref -- -- Det blir ett lif må du tro -- så blåser tåget, så kommer
-- Och der ta vi ett hotell -- och jag sitter vid
omnibussen, så ringer det i våningen, så ringer det i restaurangen -- -- och så skrifver jag ut räknintro så blyga de resande är, när de ska betala räkgarne -- och jag kan salta dem jag...
Du kan aldrig ningen! -- Och du -- du sitter som hofmästarinnan i köket.
-- Du ska naturligtvis inte stå vid spisen sjelf -- och du får lof att gå fint och nätt klädd,
när du ska visa dig för folk -- och du med ditt
utseende -- ja jag smickrar dig inte -- du kan nog ser du -- -- det folket är så lätt att saktar af fånga -- -- -- och så blir vi rika -- och bygger oss en der -- men domnar af solen skall väl skina också
knipa dig en man en vacker dag! en rik engelsman,
villa vid Comosjön -- det regnar visserligen lite ibland någon gång -- -- -- fastän det ser mörkt ut -- -- -- och -- så -- annars kan vi ju resa hem igen -- annan stans -- -- -- och komma tillbaka paus -- -- -- hit -- eller någon
Tror fröken sjelf på det der?
Om jag tror på det sjelf?
Ja! FRÖKEN tillintetgjord.
FRÖKEN trött.
Hon faller ner på bänken; lägger hufvet mellan armarne på bordet.
Jag vet inte; jag tror inte på någonting mer.
KRISTIN vänder sig åt höger der Jean står.
Jaså, han tänkte rymma!
JEAN snopen, lägger ifrån sig rakknifven på bordet.
Rymma?
Det är nu för mycket sagdt!
Höstslask
Rococo: Ja, det kan jag!
Allting kan sägas, om det säges fint!
Mogol:
Väl taladt!
Säg det fint nu och visa, att du är en klok poj -- karl!
Rococo:
(Går.) Akt 3.
På Torget.
Rococo: Ni säga att ni vill ha reformer.
Ni skall genast få en reform!
Missnöjda:
Rococo: Reformera Er sjelfva!
Missnöjda (rådslå).
Vi antaga ditt kungliga tillbud, men vi vilja ha fullmakt!
Här ha ni kunglig fullmakt på att få bli moraliska, sparsamma, nyktra, kyska, ordentliga, ärliga.
Det är nog!
Akt 4.
Hos Mogol.
Mogol.
Ansvaringen för Finanserna.
O, store Mogol, hvilken helvetes reformator har du icke gifvit oss i Rococo!
Samhällets grundvalar hota att ramla.
Ansvaringen.
Han har gått och inbillat
De Missnöjda att de skulle reformera sig sjelfva.
Nu ha de tagit honom på orden och börjat bli nyktra.
Nå, det är ju godt det!
Är det godt?
Statskassan visar en brist på 14 millioner bränvinsmedel.
Hvar skall man ta dem ifrån nu?
Vi få lägga skatt på vin, punsch och konjak då.
Går inte!
Eller också utvandrar den, och då förlorar samhället sitt säkraste stöd.
Det vet jag inte, och derför ber jag få ställa min portfölj till Ers Mogols disposition.
Akt 5.
Ansvaringen för Lyxen.
Hvad i Herrans namn är det du igen?
O, Store Mogol, det var en olycklig reformator du sände ut.
Han har gått och predikat att de skulle reformera sig sjelfva.
Och nu ha de blifvit sparsamma.
Samhället hotar att störta samman, ty se! kanaljerna begagna hvarken tobak, kaffe eller socker.
Och statskassan företer en brist på 27 millioner tullmedel.
Fjorton och tjugusju, gör mig 41 millioner; hvar skall man ta dem från, vi få väl lägga tull på vin och siden då.
Duger inte!
Då utvandrar högern och då förlorar samhället sitt starkaste stöd; jag skall be att få ställa min portfölj till Ers Mogols disposition.
Akt. 6.
Ansvaringen för Solderna.
Hvad kommer du nu med för olycka?
O, store Mogol, hvilken enfaldig reformator du sändt till De Missnöjda.
Hvad har han nu gjort då?
Han har gifvit dem kunglig fullmakt på att de skulle få reformera sig sjelfva!
Och nu säga de att de icke vilja göra krigstjenst emedan det är förbjudet i Lagen och Evangelium att gripa till svärd.
Jag ber följaktligen få ställa min portfölj till Ers Mogols disposition (Går.)
Akt 7.
Sedan Ansvaringen för Dynastien.
Det här börjar bli betänkligt!
Samhället tycks inte vara bygdt på några dygder just; vi få lof att desavouera den der reformatorn!
Ansvaringen: O store Mogol, Herskare på Guds nåder, samhället är stadt i upplösning.
Den satans reformatorn har lyckats göra De Missnöjda moraliska, och nu säga de upp sin trohetsed till Dynastien, emedan de anse omoraliskt att understödja Dynastien!
Vi ha armén!
Ansvaringen:
Den har också blifvit moralisk! (Går).
Mogol: O, ve dig Lama, som gaf mig ett sådant råd!
Akt 8.
Lama.
Lama:
Jo, nu är det ljust!
Den fördömda Rococo har gått och gifvit dem lof att reformera sig sjelfva.
Nu ha de utträdt ur statskyrkan, emedan de anse det omoraliskt att understödja en lära, som de ej tro på.
Hvar är ve, hvar är sorg, hvar är C. O. Berg?
Han har också utträdt ur statskyrkan!
Äfven han har blifvit moralisk!
Vi måste utvandra!
Ingen dynasti, ingen armé, ingen kyrka!
Nej då var det mycket bättre när de voro omoraliska!
Samhällets grundval tycks verkligen vara immoralitet!
Nej, fins det ingen medelväg?
Tänk om vi skulle börja med att reformera samhället!
Det vore kanske inte så galet!
Observera att jag säger vi!
De få inte ta någon befattning med så ömtåliga saker.
Ska Rococo få vara med om det också, då emigrerar jag!
Mogol (hvisslar).
Akt 9.
Du är en åsna Rococo!
Jag desavouerar dig!
Vi desavouera dig!
Men en klok monark låter icke någon gå missnöjd från sig!
Se här Rococo!
Rococo: Serafimen!
Ditt goda förstånd -- det vill jag inte ge något för!
Som ett uttryck af min personliga tacksamhet.... (vill meddela Rococo nådemedlen).
Rococo (går).
Det var en samhällsvådlig reformator!
Som föraktar nådemedlen!
Låt oss nu börja vårt omvändelsearbete på de reformerade missnöjda!
Det blir kanske inte så lätt att demoralisa dem igen, men....
I Den Treenige Gudens namn!
Samhället måste räddas, ty himmel och jord månde förgås, men samhället skll stå!
Den Samhällsvådlige Reformatorn.
Toalett-pjes. af Rococo.
Fri öfversättning af eller
Toaletter:
Rococo eller Den Samhällsvådlige.
Ansvaringarne.
De Missnöjda.
Akt 1.
Mogol och Lama, sittande vid ett matbord med två skifvor; dricka champagne och munklikör samt utdela serafimerordnar och nådemedel.
Nej, nu börja de bli för svåra.
De angripa ju samhället...
Och moralen ollor samhällets grundvalar.
Man måste sysselsätta dem, ge dem något att tänka på, hvad som helst!
Man måste göra tidsenliga medgifvanden, när man lefver i den konstitutionella despotismen.
Om man till exempel skulle gifva dem tillstånd att reformera samhället mot att de reformerade sig sjelfva först?
Familjelycka
FADERN, högre ämbetsman med pension.
MODERN. HILMA, 20 år.
SALLY, 19 år.
LOLO, 15 år.
MORMOR.
ERHARD 17 år.
Deras barn.
GAMLA JOHANNA.
Husets tjänarinnor.
FÖRSTA AKTEN. en lång soffa till höger med hvita antimakassar och ett divansbord framför samt stolar omkring; en lampa brinner p[ bordet, en brasa i kakelugnen till vänster.
I fonden ingång från (Familjens hvardagsrum, litet stelt gammaldags möbleradt,
matsalen, till höger i förgrunden dörr till en korridor, därifrån dörrar till fleckornas rum, till sängkammaren och till vindstrappan.
Till vänster mot bakgrunden dörr till faderns rum.
Familjen sitter ännu vid middagsbordet, när ridån går FADERN (slutar ett tal).
upp, alla med vinglasen i hand.)
Alltså: välkommen åter, ett varmt och hjärtligt
välkommen åter till fäderneslandet och föräldrahemmet, min kära flicka!
(Alla dricka med Hilma, hvarefter de resa sig från bordet
och fadern bjudet
Hilma armen och kommer först med henne in i förmaket, de andra följa, först mormor, som krusar vid dörren med modern, så flickorna, sist Frhard.)
Mormor förlåter säkert att jag bjöd Hilma
Hon ska ju hedras på allt sätt i dag för
att riktigt känna hur glada vi ä' att ha henne hemma ibland oss igen.
kära barnet.
Ingen kan unna henne det hellre än jag, det FADERN.
min flicka, efter den långa frånvaron?
Gör det
Nå, hvad tycker du om ditt gamla hem nu,
dig inte godt i hjärtat att återse det trefliga, gamla förmaket med sin skymningsbrasa och sin krets kring lampan.
sitt soffhörn, fadern i en länstol, flickorna och Erhard på mindre efter fadern tänder en cigarr.
Sally tillgriper strax ett handarbete och syr med stor ifver.)
Jo, det förstås.
HILMA (något beklämd).
(De sätta sig alla kring bordet, mor och mormor i hvar
stolar, och kaffet bjuds under den följande scenen omkring, hvar-
södern skickat en saknadens suck till vårt trefliga, flickas trofasta hjärta, om det inte vore så.
HILMA.
Jag tänker att du många gånger där nere i
nordiska hemlif.
Jag skulle illa känna min
ut så länge där borta. något så otrefligt.
Ja, jag kan då inte begripa hur du kunde hålla
ugnar och golfven ä' af sten.
Kan man tänka sig
Tänk, där finns inga kakel-
vi inte längtat mindre efter dig, mitt kära barn.
Vet du att pappa har varit riktigt rörande.
Ja har du längtat efter oss, så må du tro att
dagar han väntade bref från dig kunde han knappt företa sig något, och dina bref läste han om och gladde sig åt allt hvad du fick se och inhämta.
FADERN. om igen, så att han kunde hvart ord utantill och
dina studier.
Du har väl gjort ordentliga anteckmig att se, hur du tillgodogjort dig det.
Ja, och nu väntar jag att få se frukterna af
ningar om allt hvad du sett?
Det ska intressera
ningar mycket ofullständiga.
Men det var så svårt att hinna med under resan.
FADERN (godmodigt).
Jag är rädd att pappa ska finna mina anteck-
också tänkt på att ge dina studier en mera solid förut.
-- Jag har därför valt till vår aftonlektyr
Det förstår jag -- det är rimligt.
afslutning nu efteråt, eftersom det inte hanns med ett arbete, som särskildt bör intressera dig, och som jag tror ska vara mycket nyttigt och lärorikt äfven för de andra.
Det är Lübkes konsthistoria.
LOLO. (Erhard far upp från stolen.)
att hon inte förstår värdet af bildande läsning.
Men jag hoppas att hennes sinne så småningom ska danas härtill. -- I alla händelser äro detta slags (Till Erhard.)
Går du redan, Erhard?
Min lilla Lolo är ännu så outvecklad,
demonstrationer inte riktigt på sin plats, min flicka.
ERHARD (ifrigt).
Ja, pappa, jag har så mycket läxor till i morgon.
Stackars min gosse -- han kan aldrig ta sig
en ledig stund för att få sitta med familjen.
ja, det kan inte hjälpas, gå du, min gosse, och gör minsann tänka på annat än familjelif, när jag var
din plikt.
(Erhard går med dold glädje.)
Också jag fick ung.
Ser ni, mina barn, jag har ofta tänkt på det, då mitt hjärta är vekt stämdt:
Jag tror det var en i en tämligen framskriden ålder blef familjefar.
och jag har ett behof att säga er det i denna stund, lycka för mig och för oss allesamman, att jag först
Därigenom lärde jag att värdera denna lycka långt högre än om jag nått den tidigare.
Och genom den lifserfarenhet och mognad jag medförde i äktenskapet, kunde jag också blifva ett bättre stöd för min familj än jag skulle kunnat vara i yngre år.
(Afbryter sig och säger till Lolo, som sitter och vrider sig på stolen.)
Om du tog ditt arbete, Lolo, så skulle du höra på mig bättre.
En flicka bör aldrig sitta så
där med händerna i kors.
Ja, ja, det är inte till
dig, kära Hilma -- första kvällen -- (Samlar sig igen heller haft så mycken tid ett ägna åt de mina, om jag nu ännu varit i full tjänstgöring.
Då skulle dessa lyckliga aftnar varit sällsynta i stället för vi nu kunna njuta dem dagligen hela vintern. tressen --
och återtar med sin förra värdighet)
Och jag skulle inte
Tre generationer förenade kring gemensamma inLOLO (farande upp från stolen
MODERN. och släppande arbetet).
(Sally och Hilma se båda lifligt upp.)
Det vore då allt för led-
samt, om det komme någon främmande och störde oss.
Det är ett bref från gamla mamsell Mari. JOHANNA (i salsdörren, förargad).
Jungfrun väntar på svar.
hon säger att hon är rädd att bli uppsagd ur sin våning -- värden har varit där -- HILMA.
Hon vill nödvändigt tala vid mig i kväll --
FADERN (tar brefvet och läser det).
Men hvad har pappa med det att göra?
Pappa -- han är ju alla ensamna gamla frunMODERN.
timmers tröst och hjälp.
Han har alla tant Maris
affärer om hand, och hon kan inte köpa sig ved rådgöra med pappa.
Men detta tycker jag verkligen inte är så viktigt.
Nog kunde hon vänta tills i morgon.
LOLO.
eller sätta in 100 kr. på sparbanken utan att först
Jag var där, när värden kom, och hon tog så illa vid sig och blef så ängslig.
Ja, då får hon då inte sofva en blund i natt.
gå efter en droska.
Nå då får jag väl gå.
Hör, Johanna, låt Lina JOHANNA.
är alltför beskedlig.
Kunde han inte låta mamsell vänta till i morgon, när han nu har hela familjen omkring sig.
FADERN. JOHANNA (snäsigt).
Ja, det är som jag alltid säger, att justitierådet
Droskan, Johanna.
Den trogna själen sitter där ute i köket och gläds Nå, jag skall snart vara tillbaka.
Det gör mig
Till och med Johanna så deltar hon i vår lycka.
åt att veta oss samlade lika mycket som vi själfva. mycket ondt att behöfva lämna er, men ni kan
vara säkra på att jag inte ska uppehålla mig en
minut längre än nödvändigt.
(Kysser hustrun på pannan, vinkar med handen åt de andra och går ut genom salen, vänder strax igen och säger:)
Det var bara det jag ville säga, när jag blef afbruten.
Vi ä' här tre generationer representerade i denna familj, alla samlade den fullaste sympati och förståelse.
Se er om i liknande.
Adjö så länge!
kring gemensamma intressen, alla förenade genom världen och jag frågar er, hur ofta finner man något (Går.)
stund, tror jag allt, att jag går och tar mig min
Ja, vet ni, barn, efter pappa nu blir borta en
MODERN (reser sig).
lilla lur på middagen innan vi börjar läsningen.
(Till Hilma.)
Jag har börjat med det på sista tiden, emedan jag fått den stygga ovanan att annars bli sömnig, medan pappa läser.
Och det tycker han
naturligtvis inte om, så mycket mer, som han alltid sedan vill, att vi ska resonera öfver det vi läst.
(Går ut till höger.)
Och mormor då, blir inte mormor också sömnig?
Å, det kan allt hända, att jag blundar till MORMOR (skälmskt skrattande).
lite ibland, uppriktigt sagdt.
Åtminstone skyller flickorna mig för det.
Men det gör inte så mycket med mig, för pappa frågar just aldrig mig om något.
att sitta så där och höra på?
Men tycker inte mormor då, att det är tråkigt MORMOR.
Jag vet ju att det är så in-
Nej, Gud välsigne dig, barn, skulle jag tycka
struktivt och bra allt hvad pappa läser, och jag har alltid satt mycket värde på bildande lektyr.
Men hör du, Hilma lilla.
(Vinkar förtroligt till henne och drar henne med sig litet afsides från de andra.)
Det var något jag gärna ville säga dig.
Du kunde just passa på vid tillfälle och låta ett ord falla till mamma om till middagen i dag?
Smörtårtan!
-- säg mig, tyckte du om den smörtårtan vi fick HILMA (förundrad).
hon vet, att jag inte tål vid smördeg.
Man jag
Ja ser du, det är lite underligt af mamma, för
kan ju inte begära, att hon alltid ska tänka på mig. vanligt det -- men om du nu kunde låta ett ord göra allt för dig, förstår sig.
När man blir gammal, så blir man glömd, det ä' så falla om att inte du heller -- nu vill mamma gärna HILMA.
kan säga uppriktigt till mamma --
Men det kan jag inte begripa att inte mormor
andras hus, om det också är ens egna barns -- man är så rädd att få känna, att man är till besvär, så då tiger man hellre.
Nej, det är inte så godt ser du, när man är i
SALLY (som kastat sitt arbete och Jag undrar ändå, om inte mormor skulle ha
stigit upp, då fadern gått).
godt af att ta sig en liten middagslur också.
Vi kommer nog att sitta sent uppe i kväll.
MORMOR (ger Hilma en liten knuff Det säger hon för att hon vill bli af med mig, i sidan och säger lågt).
förstår du.
Åja, man får nog lära sig att tåla en har kanske rätt.
Jag går, jag går strax.
(Samlar salen.)
del. (Högt, med darrande stämma.)
Ja, Sally lilla, du ihop sin schal, sin pirat och sina glasögon och går ut genom LOLO (stänger dörren efter henne sig om halsen på Hilma).
och springer därefter och kastar
Gud ske lof, Gud ske lof, att vi blef ensamma!
Men jag är rädd mormor blef sårad.
SALLY.
språka lite med henne då.
Tror du det.
Nå, så får jag väl gå in och (Sally går.)
Hör, söta Hilma, du måste hjälpa mig.
Å, jag har suttit som på nålar här tills pappa gick. ut i kväll.
Å, så bra att jag fick ha dig ensam ett ögon-
Vet du att det är jag som ställt om att han måste HILMA.
Hur i all världen!
tant Mari.
Men jag skrämde upp tant lite grand,
Det var inte så farligt det som värden sa till
förstår du -- för då visste jag, att hon strax skulle skicka bud på pappa.
Och ser du, jag måste nödvändigt ut en sväng i kväll?
Ut i kväll?
LOLO (viktigt).
Ja -- jag har ett möte.
Ett möte!
Ja, ett sånt där rendez-vous, förstår du.
Det är inga dumheter, det är något mycket LOLO. HILMA.
allvarligt.
För jag ska säga dig, att -- att -- jag är kär.
år har du fyllt medan jag var borta. du var bara femton -- LOLO.
Kär. (Skrattar.)
Nej, men Lolo. Hur många Jag trodde
både du och Sally -- jag har åtminstone upplefvat mycket mer än ni.
Hvad hör det hit.
Jag är kanske äldre än
half 7 ska jag träffa honom utanför teatern -- ingång är.
Och just i afton ska mitt öde afgöras.
det vill säga i den lilla gränden, där artisternas HILMA.
Artisterna!
Är det en aktör?
Ingen annan kan räknas för aktör, om han ska kallas så.
Då kan du väl gissa.
Det är icke en aktör -- det är han, den ende.
förälskat dig i --
Men är du alldeles förryckt -- har du gått och LOLO.
Hamlet, naturligtvis.
25-års jubileum vid teatern härom året.
En 40 års man -- ja mer, han firade ju sitt
anmärkningar!
Det är riktigt retsamt att höra.
Hvad hör det hit, hur gammal han är.
Jag älskar HILMA. honom, jag tillber honom -- och han älskar mig.
Men hur i all världen har du gjort hans beLOLO.
Åh, hur kan du komma med sådana dumma
kantskap?
inte kan begripa, att vårt förhållande inte alls är något sådant där vanligt, banalt.
Jag har sett honom, hört honom -- och han har sett mig, förstått hvad jag kände för honom, och nu för tiden spelar han bara för mig.
Jag har inte gjort hans bekantskap.
Att du
-- när han alltid ser på mig, när han säger alla
Hur jag vet det.
Du är då den mest prosaiska
sina repliker till mig, när han bugar för mig, då
han ropas in! -- Och nu sist, vet du, så fick han
en alldeles egendomlig skälfning på rösten, när han
sade:
Grå i kloster, Ofelia!
Ack, han såg rätt på
Nymf, i dina böner slut alla mina synder in! -- Å, jag ville gråta med honom!
Och vet du, den kvällen bad jag verkligen för honom.
Det var det som gjorde, att jag beslöt mig skrifva till honom.
Du har skrifvit till honom också!
En sådan försmädlig ton hon tar!
Du har
skrifvit till honom också?
Hvarför skulle jag inte är otäck, jag vill inte tala med dig.
göra det, när jag visste -- (Skamsen.)
Fy, hvad du
Men jag har ju inte sagt ett ord.
Du har på dig en så genomretsam, öfverlägsen
Alldeles som om du begrep det hela bättre än jag.
Kort sagdt, vill du hjälpa mig eller vill du inte?
Grå med mig ut -- hitta på någon förevändHILMA.
ning för att gå ut.
Du skref till honom att han skulle möta dig?
Ja, i kväll utanför teatern, hör du.
Hur du kan bära dig åt.
LOLO. HILMA.
Och hvad skref du
för namn under?
skref bara -- din Ofelia.
Inte skref jag något namn, inte.
(Förlägen.)
Jag HILMA.
Och tror du han kommer på det?
Å, du begriper ju inte alls -- Men hvad vill du då med detta möte?
tänker väl inte att pappa någonsin skulle tillåta dig att gifta dig med honom?
alls är något vanligt i vårt förhållande.
Gifta mig!
Jag har ju sagt dig att det inte
hur har du haft tillfälle att gå så ofta på teatern?
Ja -- men -- jag kan inte heller begripa --
vurm, vet jag, och jag är hennes favorit, så hon vill jämt ha mig med --
Det är tant Mari -- hon är en riktig teater-
Men pappa --