Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uhr i hans sednare motion härför andragna, i Utskottets tanke fullt giltiga skäl vill Utskottet endast lägga, hvad särskildt angår läkareyrket, att ensamt den omständighet, att, på sätt ock af erfarenheten bekräftats, det ena riket i händelse af krig icke skulle kunna med egna läkare till nödigt antal förse sin armée, innefattar en uppfordran till åtgärder, hvarigenom de vådor, som af ett så betänkligt förhållande kunna uppstå, måtte, så vidt möjligt är, aflägsnas.
Ett af medlen härtill kan otvifvelaktig! erhållas derigenom att de tre Skandinaviska länderna ömsesidigt tillerkänna hvarandras läkare rätt att praktisera i hvilket af de tre länderna som helst, med hvilken förmån icke derför behöfver följa rättighet att befordras till de embeten, som äro hvardera Statens egna undersåter förbehållna.
Med åberopande således af motionernas innehåll och af hvad Utskottet här ofvan i fråga om Norsk mans kompetens att föra befäl å Svenskt fartyg, samt tvärtom, anfört rörande nödvändigheten att tillse, det de kunskapsprof, som i ena landet äro fastställda för vinnande al kompetens till en befattning i det andra, motsvara hvad i det Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 36. 7 sednare landet fordras, ett vilkor, som torde befinnas lika oundgängligt, ebrad yrkesutöfning må vara i fråga, hemställer Utskottet, att Rikets
Ständer måtte till hvad motionärerue i nu sist omförmälda hänseende föreslagit, i så måtto lemna bifall, att Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes söka åvägabringa en sådan öfverenskommelse mellan Sverige, Norge och Danmark, att den kompetens, som till utöfning af vissa yrken, såsom läkarens, veterinärläkarens, apothekar ens, m. fl. der yrkesexamen är i lag föreskrifven, blifvit vunnen i det ena landet, äfven må tillgodonjutas i det andra, såvida i de särskilda rikena kunskapsprofven åro och fortfara att vara hufvudsakligen lika.
Reservationer: alla i afseende å de af Utskottet tillstyrkta förslag, som angå Dansk mans rätt: af Herr von Ehrenheim, P. J.:
Instämmande uti Utskottets yttrande, att Regeringen bör. antagas vara bäst i tillfälle att bedöma när i hvarje särskildt fall rätta ögonblicket är inne för öppnande af underhandlingar med främmande magter, rörande ömsesidig näringsfrihet, och att
Regeringen icke underlåter att af en sådan tidpunkt sig begagna, anser jag denna åsigt böra tillämpas äfven i afseende på Danmark och bör gälla jemväl i fråga* om öfverenskommelse)-, som afse kompetens till utöfning af vissa yrken, såsom läkarens m. fl., hvadan jag emot Utskottets tillstyrkanden i hvad de röra
Danmark nödgas mig reservera.
Häruti hafva instämt:
Friherre Cederström, R.; Friherre von Platen, C.; Friherre Alströmer, C. J. O.; Grefve von Rosen, Fr. C.; Kontraktsprosten Schmidt. af Herr af Klint, E.; Professor Ribbing; Kontraktsprostarne Westin och Lindskog; Kyrkoherdarne Simonsson och Englund. af Herr Waldenström:
Maj:ts nådiga Förordning af den 18 Juni 1864, angående utvidgad näringsfrihet, ej allenast medgifver utländing rätt att till en tredjedel af fartygets drägtighet reda i skepp för så väl inrikes som utrikes fart, utan äfven stadgar det utländsk man eller qvinna, som erhållit Kongl. Maj:ts nådiga tillstånd att i riket vistas, kan, efter särskild pröfning i hvarje fall, vinna tillstånd att bär i riket idka handels- eller fabriksrörelse, handtverk eller annan handtering, utan annan skyldighet än att förete frejd- och myndighets-betyg, samt ställa borgen för tre års utskylder till Staten och kommunen, har jag, som anser Danske 8 Allm.
Besvära- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 36. » undersåter i dessa förhållanden, hvarken böra tilldelas lika rätt med de Norske, eller inrymmas vidsträcktare rätt, än
Finnar och andra utländingar här i landet ega förvärfva, ej kunnat biträda Utskottets beslut: att sedan handels och näringsförhållandena emellan Sverige och Norge blifvit ordnade, Kongl. Maj:t täcktes taga i öfvervägande i hvad mån likartade bestämmeler emellan Sverige och Danmark kunna vara lämpliga samt i detta ämne söka tillvägabringa den öfverenskommelse, som för de begge grannfolken pröfvas fördelaktig; hvilket beslut, huru varsamt det än är affattadt, likväl i sjelfva verket afser att i omförmälda förhållanden bereda Danske undersåter lika rätt med de Norske.
Grefve Posse, A'., och Prosten Ekelundh anmäla, att de i behandlingen af frågan •om Dansk mans rätt i nu ifrågastälda hänseenden icke deltagit.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS ERIC KÅHRE 1866.
Allm. Besv.- och Ekon.-UIskotlets Betänkande M. 37. I \:o 37. Alik. till Exp.-Utsk. den 25 Jan. 1866, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion angående inseendet öfver rikets högre Landtbruks-institut, förvaltningen af desamma och undervisning en derstädes, m. m. lius Vällofliga Borgare-Ståndet liar blifvit väckt och till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet öfverlemnad en af Herr Sundvallson väckt motion (N:o 28), hvari hufvudsakligen anföres, att de tvänne i riket upprättade landtbruks-institut, hvilka ordnats och utbildats hvart för sig utan något egentligt samband och samverkan med hvarandra, hade olika reglementen och styrelsesätt och i följd deraf jemväl olika organisation och undervisningsarbete, m. m.
Vid det äldsta af dessa institut, nemligen Ultuna, utöfvades högsta vården af en styrelse, som egde att till- och afsätta lärare och tjenstemän, besluta alla vigtigare verkställighets- och förvaltnings-åtgärder, samt disponera intrader, m. m., väl jemlikt ett reglemente, men hvilket dock vore så evasivt, att det iemnade rum för stömsta möjliga godtfinnande å både styrelsens och föreståndarens sida.
Lärares och tjenstemäns ställning vore härigenom nästan lika osäkra sorn tjenstehjonets, hvilket icke kunde båta institutet; och i afseende å lärareprof och kompetens funnos nästan inga föreskrifter, hvadan styrelsen härutinnan förfarit olika och efter omständigheterna, så att stundom undervisningsprof aflagts af lärare, stundom icke.
Afven hade inträffat, att till föreståndare, således till lärares och medlärares öfverkontrollant, och styresman förordnats person utan några vederbörligen dokumenterade theoretiska insigter eller lärdomsprof, utan hvilka dock svårligen någon bestämd garanti kunde presteras för dylika insigters verkliga tillvaro; och förmenade motionären, att om äfven detta förhållande hittills icke ådagalagt vådorna deraf, borde likväl Staten icke ens vid en så praktisk läroanstalt som ett landtbruksinstitut kunna låta den rena praktiken vägleda och kontrollera theoden, hvadan ett sådant förhållande hvarken kunde eller borde fortfara, såsom varande oförenligt med läroanstaltens uppgift, värdighet och bästa.
Vidare har motionären mera vidlyftigt sökt utveckla sättet för och beskaffenheten af Bih. till B.
Prot. 1865 & 1866. 8 Sami, 12 Haft. 1 2 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 37. den ifrågasatta regleringen samt slutligen hemställt, huruvida icke, då saken vore högst angelägen och Kongl. Maj:t å sin sida skulle vara betänkt på någon omorganisering af bemälda angelägenheter, lämpligt vore och ledande till snabbaste och säkraste samverkan med Regeringen för vinnandet af ändamålsenligt resultat, att Utskottet för detta ärendes behandling bland sina ledamöter utsåge eller bildade sig, eller någon afdelning, till komité, som förstärktes dels med lämplig ledamot af Kongl.
Landtbruks-akademiens förvaltnings-komité, dels med en äldre och erfarnare lärare från hvartdera landtbruksinstitutet, från hvilken sålunda sammansatta komité Rikets Ständer kunde få i form af Utskotts-betänkande införvänta ett detaljeradt förslag till reglemente för båda instituten.
Genom ett sådant förfarande skulle, efter motionärens uppfattning, ej mindre Ständerna beredas tillfälle yttra sig till ledning vid det nådiga reglementets slutliga affattande, än äfven vinnas tid och undvikas dryga kostnader, hvilka vore nästan oskiljaktiga från allt annat komitéväsende.
Hvad först beträffar motionärens sistberörda hemställan till Utskottet, har Utskottet vid det förhållande, att gällande
Riksdags-ordning icke medgifver bildandet af en sådan komité, som den af motionären föreslagna, ansett sig icke kunna vid samma hemställan fästa något afseende.
Vidkommande sjelfva motionen har Utskottet väl funnit, att betydliga olikheter förekomma uti de för rikets båda landtbruks-institut, vid Ultuna och Alnarp, gifna reglementen, af hvilka det för Ultuna utfärdades den 18 Februari 1846 och det för Alnarp den 25 Februari 1859; men ehuru Utskottet anser sig böra uttrycka den åsigt, att enhet uti undervisningen vid berörda instituter vore önskvärd och ländande till stor nytta för landtbrukets utveckling och förkofran, har Utskottet likväl på grund deraf, att, på sätt Utskottet inhemtat och motionären sjelf omförmält, Kongl. Maj:t lärer vara betänkt på utfärdandet af nytt reglemente för ifrågavarande instituter, och Kongl. Maj:t icke lärer underlåta att dessförinnan infordra utlåtande af sakkunnige personer, funnit sig icke böra tillstyrka bifall till motionärens förslag, utan hemställer, att Herr Sundvallsons ifrågavarande motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Allm. Besv.- och Ekon.-Ul'skottets Betänkande J\s 38.
\:o 38.
Ank. til] Iixp.-Utsk. den 25 Jan. 1866, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om återinförande af tullstämpling å varor, som från utrikes ort inkomma.
Sedan, med föranledande af dels enskild hos Kongl. Majit gjord underdånig an sökning om upphäfvande af gällande föreskrifter i afseende å s. k. tillverkningsstämpel ii vissa fabriksvaror, dels Rikets Ständers underdåniga framställning om revision af de om liandtverksvarors stämpling gällande författningar, Kongl. Majit den 13 Juni 1862 utfärdat
Förordning om upphörande i allmänhet af Svenska fabriks- och handtverksvarors stämpling, så blef ytterligare genom Kongl. Förordningen den 22 Maj 1863 stadgadt, att all tullstämpling af varor, som från utrikes ort inkomma, skulle från och med år 1864 upphöra.
Skälen till sistnämnda stadgande äro i den nådiga Förordningen anförda, nemligen: att sedan genom ofvanberörda författning de angående stämpling af vissa inhemska fabrikstillverkningar förut gällande föreskrifter blifvit upphäfda, dessa varors särskiljande från olofligen införd utländsk vara icke kunde genom tullstämplingens bibehållande åstadkommas, i följd hvaraf denna stämpling såsom kontroll i afseende på oloflig införsel af utländska varor till största delen förlorat sitt värde: att tullstämplingen emellertid medförde ej obetydlig kostnad, besvär och tidspillan, samt således förorsakade rörelsen väsendtliga olägenheter, utan att något motsvarande gagn för det allmänna deri genom vunnes: att för öfrigt tullstämplingen, hvad många varuartiklar beträffade, varit afskaffad, utan att likväl detta förhållande visat sig medföra några anmärkningsvärda olägenheter: och att den tullstämpling, som dittills qvarstått, redan måst, i anseende till rörelsens tillvext, anordnas på ett sätt, som gjorde, att den dermed afsedda kontroll till stor del förfelades.
Nu har, uti en till Höglofiiga Ridderskapet och Adeln inlemnad motion (N.-0 138),, som blifvit till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets behandling remitterad, Herr von Mentzer,C. F, föreslagit, att omförmälda Kongl.
Förordning angående tullstämplingens afskaffande måtte till all kraft och verkan upphäfvas.
4 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 38.
Motionären har, under erinran om nödvändigheten att vidmagthålla lagarnes helgd, äiVen då fråga vore om olofligt införande af varor från främmande länder, och att deremot vidtaga skyddande åtgärder, i öfrigt till stöd för sitt förslag icke andragit annat, än att det förhållande, att tulluppbörden, som år 1863 utgjorde 14,631,603 R:dr, år 1864 lidit en minskning af 1,310,320 R:dr, ehuru ymnigare tillgång på nämnda varor bort förutsätta motsatsen, skulle härleda sig derifrån att tullstämplingen blifvit upphäfd; varande såsom ett särskildt exempel på nämnda minskning anfördt, att tulluppbörden i Haparanda år 1863 uppgått till 87,068 R:dr, men 1864 endast till 28,276 R:dr, ehuru man ej hade skäl att antaga ringare varuinförsel det sednare året än det förra.
Att sålunda tillskrifva 1863 års ifrågavarande författning den verkan, att tullinkomsterna följande år nedgått med omkring 1,300,000 R:dr, i stället att söka orsaken i minskad import, är uppenbarligen förhastadt; och man behöfver, för att öfvertygas härom, endast granska förhållandet med några af de varuartiklar, som före år 1864 icke voro underkastade tullstämpling.
Man finner då, att af »bränvin och sprit» utgjorde införseln år 1864 1,435,911 skålpund alkohol mindre än år 1863, hvilket gör en minskning i tullinkomst af 646,159 R:dr 95 öre: att af »socker» infördes 72,963 skålpund »raffineradt» och 4,509,974 skålpund »oraffiueradt» mindre det sednare året än det förra, vållande i tullafgift, äfven om man för allt det oraffinerade beräknar allenast den lägre tullsatsen, en minskning af 370,283 R:dr 11 öre: att »sirap» gaf i tull 28,279 R:dr 92 öre mindre 1864 än 1863: att af »vin» infördes 1864 »på buteljer» 10,868 kannor och »på fastager» 392,042 skålpund mindre än det föregående året, visande en minskning i helfirda hänseende af 73,904 R:dr 88 öre: att för artikeln »oljor, andra slag» inkomsten minskats med 31,230 R:dr 45 öre: för »kaffe» med 39,260
R:dr 80 öre: för »terpentinolja» med 31,345
R:dr 20 öre, o. s. v.; uppgående således endast för nu uppräknade stämpling icke underkastade varor tulluppbörden år 1864 till öfver 1,220,000 R:dr mindre än det närmast föregående året.
Att den af motionären framhållna minskning i tullinkomster alltså härrör från en öfverhufvud taget år 1864 minskad import — ehuru förhållandet med ett och annat varuslag varit omvändt — torde vara utom allt tvifvel.
Ensamt af artikeln »ylleväfnader, andra slag» med en tullsats af 1 R:dr 50 öre per skålpund, visar 1864 års importtabell en minskning emot föregående året af mer än 200,000 skålpund.
Hvad särskildt den af motionären åberopade importen öfver Haparanda beträffar, vill Utskottet erinra, att denna ort — der ännu större fluktuation i tulluppbörden, än motionären anmärker, egde rum åren 1855—1856 och der smugiing icke i någon anmärkningsvärd grad bedrifves med gods från utrikes ort till Sverige, under loppet af år 1864 erhöll den allmännare nederlagsrätt 91 § i Tullstadgan omfönnäler, hvilket lätt förklarar, hvarföre i nämnda års räkenskaper icke större tulluppbörd derstädes blifvit synlig.
Utskottet, som till alla delar biträder den af Kongl.
Majit i 1863 års nådiga Förordning uttalade mening beträffande tullstämplingens gagnelighet sedan den inhemska fabriksstämplingen upphört, och icke nu har att yttra sig om den sednäres olämplighet, eger, efter det ofvan anförda, icke af motionens innehåll anledning att ingå i vidare utred - Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 38. ning af ämnet; men med föranledande af ett inkast derom, att flertalet af handels- och fabriksföreningar så väl som magistrater i riket, då dem lemnades tillfälle att, innan ärendet af Kongl. Maj:t afgjordes, deruti sig yttra, förordat tullstämplingens.bibehållande, och att jemväl General-tullstyrelsen och Kommers-kollegium i afgifna utlåtanden förklarat sig icke för närvarande böra i underdånighet tillstyrka, att tullstämpelkontrollen upphäfdes, anser sig Utskottet, som tagit kännedom af handlingarne i målet, böra upplysa, att handels- och fabriksföreningarne samt magistraterna afgifvit sina underdåniga yttranden under loppet af år 1859, eller innan den inhemska manufakturstämplingen upphörde, hvadan icke på innehållet af dessa utlåtanden kan byggas den slutsats, att nämnda auktoriteter skulle på enahanda sätt sig yttrat under förutsättning af sistberörda stämplings afskafFande.
General-tullstyrelsen och Kommers-kollegium åter, hvilka jemväl inkommit med underdåniga utlåtanden, innan den inhemska fabriksstämplingsskyldigheten upphäfdes, hafva visserligen dervid kommit till det slut, att tullstämplingens upphörande icke för det dåvarande borde tillstyrkas; men sistnämnda embetsverk förklarar sig dervid fästa öfvervägande afseende å den önskan, de flesta handels- och fabriksföreningar uttalat om bibehållande af tullstämpelkontrollen; och då bemälda Styrelse och Kollegium uttala sina egna åsigter i sjelfva saken, finner man en helt olika mening om stämpelkontrollens värde hafva gjort sig gällande.
Så innehåller t. ex. General-tullstyrelsens underdåniga utlåtande, bland annat: att genom de nödtvångsåtgärder, som till beredande af lättnad och skyndsamhet vid varustämplingen måst vidtagas, stämpelväsendet förlorat mycket af sin tillförlitlighet såsom kontroll-anstalt: att i de begge öfriga Skandinaviska länderna, der tullstämpling icke mera egde rum, någon skada eller olägenhet för det allmänna icke deraf försports: att icke antagas kunde, att om tull— stärnplingen redan nu i allmänhet afskaffades, sådant skulle medföra synnerligt äfventyr för tullintägten, åtminstone icke af den omfattning, sorn kunde anses motsvara Tullverkets utgifter för stämpelmaterielen o. s. v.; och Kommers-kollegium förklarar, att, derest i enlighet med hvad Kollegium och General-tullstyrelsen i underdånighet tillstyrkt, föreskrifterna om den officiela stämplingen å ifrågavarande inhemska fabriksvaror upphäfvas, tullstämplingen skall, på sätt jemväl af en och annan utaf de i ämnet hörda handelsföreningar och magistrater antydt blifvit, endast ofullkomligt motsvara det med densamma åsyftade ändamål: att behofvet af den kontroll, hvilken med tullstämplingen afses, förminskats i samma mån, sorn, till följd af de under sednare tider i allmänhet nedsatta tullafgifter och en fullständigare organiserad tullbevakning, oloflig införsel af utländska varor aftagit; och att särskildt vigten af tullstämplingens bibehållande minskats, om, på sätt General-tullstyrelsen yttrat, tullstämplingsväsendet i följd af de förändringar deri, som sedan några år tillbaka med anledning af en stigande importrörelse mäst vidtagas, förlorat i tillförlitlighet såsom kontroll-anstalt.
Då härjemte i betraktande toges de med tullstämplingen för importören förenade olägenheter, förnämligast med afseende ä de hinder och uppehåll, som mötte innan den inkomna varan finge af honom disponeras, och varans deraf ofta föranledda värdeförminskning, så och enär General-tullstyrelsen yttrat den åsigt, att, om tullstämplingen nu i allmänhet upphörde, sådant icke skulle för tull - c Allm.
Besv- och Ekon.-Utskottets Betänkande JYi 38. intägten medföra något äfventyr af den omfattning, som kunde anses motsvara Tullverkets utgifter för stämpelverket, fann Kollegium för sin del giltiga anledningar icke saknas för tullstämplingens afskaftände i sammanhang med upphäfvandet af gällande föreskrifter rörande vissa inhemska fabriksvarors officiela stämpling.
Utskottet hemställer med stöd af det anförda, att förevarande motion ej må till någon åtgärd, föranleda.
Reservation er: af Friherre Cederström, 11.: »Då afskaffandet af lofligen införda varors tullstämpling skett, icke på föranledande af någon Rikets Ständers derom yttrade önskan, ej heller på anhållan af de föreningar eller myndigheter, som närmast sysselsätta sig med dessa ämnen, utan denna åtgärd fastmera vidtagits i strid med nästan alla i riket befintliga, ej allenast fabriks-, men äfven handels-föreningars och magistraters uttryckligen uttalade åsigter, hvilka af General-tullstyrelsen och Kommers-kollegium jemväl ansetts vara af den vigt och förtjena det afseende, att ett sådant upphäfvande blef af dem i underdånighet afstyrkt; då vidare den välmenande afsigten med denna åtgärd, att underlätta handel och rörelse, under antagande, att nödig kontroll ej skulle ändå saknas, på långt när icke synes vara uppå ett tillfredsställande sätt ernådd, enär, under det utländska varor otvifvelaktigt här i landet förbrukas till en högst betydligen ökad mängd, tullbeloppet för den lofliga införseln likväl ej i samma mån stigit, utan fastheldre i vissa hänseenden nedgått, så föranlåtes jag till den tanke, att, om ett förhastande egt rum, det borde till rättelse med görligaste första hos Rikets Ständer anmälas, på det en underdånig anhållan i ämnet deraf måtte blifva en följd.
Jag tillåter mig, att jemte omnämnande af de stora handelsstäderna Stockholm, Göteborg, Malmö m. fl., hvilkas handels-föreningar afstyrkt den sedermera vidtagna åtgärden, här ordagrannt exempelvis anföra de ordalag, hvaruti fabriks-föreningen uti Sveriges, i industrielt hänseende, mest betydande stad Norrköping, afstyrkt samma förändring; de lyda sålunda: »Tullstämplingens borttagande skulle för närvarande medföra stora vådor och olägenheter, så väl för den inhemska fabrikanten och köpmannen, som ock ur statsekonomisk synpunkt, och fäster föreningen nu såsom förut en synnerlig vigt vid att utländska fabriksvaror fortfarande finge bestämdt kännetecken genom tullstämpling, dymedelst de kunna i allmänna marknaden skiljas från inhemska tillverkningar.
Smuglaren hindras genom ett sådant kännetecken från att till försäljning framlägga utländsk tillverkning, som saknar bevis att stadgade tullafgifter derför blifvit erlagda; hvaremot en sådan lagbrytare, i fall dylikt bevis ej erfordras, kan, till stor Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 38. 7 skada för den laglydige fabrikanten och köpmannen, efter det man väl lyckats få varan öfver rikets gränser, inuti landet öppet och utan risk utbjuda och försälja hvarje insmugladt fabrikat, och är fabriks-föreningen på dessa grurfÖer öfvertygad, att tullstämplingén är, äfven utan afseende å den minskning i Statens inkomster, som dess upphörande skulle föranleda, nödvändig för handelns och industriens bestånd och förkofran, hvadan Föreningen, med vidhållande af sina förut uttalade åsigter i ämnet, icke tvekar att äfven nu förorda tullstämplingen såsom omistlig.» Kommers-kollegium har, jemte de af Utskottet anförda åsigter till möjligt medgifvande af tullstämplingens upphörande i sammanhang med fabriksvarustämplingens afskaffande, likväl förklarat, att »då icke allenast idkarne af den inhemska fabriksindustrien, hvars skyddande och fördel tullstämplingen närmast afsåge, i allmänhet fortfarande fästade vigt vid denna kontroll-anstalts qvarstående, utan ock åsigten om nyttan och behofvet af densamma blifvit nästan lika allmänt uttalad af handelsnäringens idkare i rikets förnämsta stapelstäder, hvilka idkare i allmänhet måste anses i främsta rummet hafva att vidkännas de med tullstämplingen förenade olägenheter, samt en sådan bland de i saken mest intresserade korporationer rådande åsigt om lämpligheten af berörda anstalts bibehållande, borde vara förtjent af ett öfvervägande afseende, ansåge Kollegium, med hänsyn tillika å den nytta, som, enligt hvad Generaltullstyrelsen förmält, skulle kunna af tullstämplingen hemtas vid beslag å lagstridiga varu-upplag i skärgård eller vid kuster, sig icke för närvarande böra tillstyrka att tullstämplingskontrollen upphäfdes.»
Jag får alltså, med stöd af de här sålunda anförda skäl och förhållanden, samt i betraktande af detta ärendes vigt för det allmänna, härmed såsom slutpunkt i min reservation upptaga hvad Ekonomi-Utskottets tredje afdelning, hvilken, till beredning inför Utskottet, handlagt ifrågavarande motion, för egen del anfört och hemställt, så lydande: »Då tullintraderna under år 1864 understigit tulluppbörden under föregående år med ett så betydligt belopp som 1,310,320 R:dr, och tullstämplingens upphörande, såsom häraf tydligen visar sig, måste medföra stora vådor och olägenheter för den inhemska fabriksidkaren och köpmannen; och enär smugling skulle genom tullstämpling i hög grad försvåras, men deremot, efter borttagandet af ifrågavarande stämpling, oloflig införsel knappast torde kunna förhindras, hvilket förhållande synes komma att inverka särdeles menligt å den lofliga handeln och industrien inom riket, hvilka, om äfven tuliafgifterna blifva så låga som möjligt, icke kunna uthärda täflan med dem, som försälja insmuglade varor, helst straffbestämmelserna för smugling äro jemförelsevis särdeles milda; och enär den fordna tullstämplingen medförde äfven en kontroll, som var nyttig för en gagnelig täflan emellan inländske industriidkare, ithy att man derigenom kunde med större lätthet bedöma en varas egenskap af inhemsk eller utländsk; finge, på grund häraf, och med åberopande af de skäl Kongl.
Kommers-kollegium och Kongl.