Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Memorial, i anledning af återremiss af Betänkandet N:o i4j angående upphörande af den sju Härader i Elfsborgs Län, samt städerne Borås och Ulricehamn medgifna rättighet till gårdfari-handels idkande.
Ridderskapet och Adeln har, på grund af framställde anmärkningar, till Utskotten återförvisat detta Betänkande, men fsom detsamma blifvit hos Irenne Riks-Stånd bifallet, nemligen af Högvördige Presle-Ståndet den 4:c^e Augusti, af Yälloflige Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde - Lag- samt Allm.
Beiv, och Oecon.-l. t/kottens Memori/il N;o 5i.
3 Ståndet den 3o:de Julii sistlidet år, så lärer å Utskottens sida någon vidare åtgärd icke erfordras.
Slockholm den 20 Februarii i835.
Ankom till Exp.-Utsk. den 21 Febr, Utlåtande öfver gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande N:o 33j i anledning af väckta frågor angående näringsfriheten.
Omförmälde Betänkande, hvilket Högvördige Preste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet bifallit, samt Vallöf].
Borgare-Ståndet afslagit, har af Högloflige Ridderskapet och Adeln blifvit till Utskotten återförvisadt i anledning af dervid framställde anmärkningar af Herr Hjärne, Herr Stuart, Herr Grefve Horn, Herr von Hartmansdorff, Herr Lefrén, Herr Grefve von Bersen, Herr Dalman och Herr Rosenblad.
Dessa anmärkningar innefatta hufvudsakligen följande: 1:0 att Betänkandet vore af en för mycket liberal syftning.
Ehvad tanka man än angående Skrå-författningarne kunde hysa, borde likväl icke nekas, att det är af största vigt jemväl för landtmannen att städerna äro i blomstrande tillstånd, hvarförutan han skulle sakna afsättning för sina producter.
För att ernå denna stora förde], mäste åt städerna beviljas sådana förmoner, utom hvilka de icke ens kunna hära sina communal.afgifter.
Behofvet och rigtigheten att i Författningarne bibehålla skillnaden emellan stads- och landtmanna-näringar borde således icke bestridas.
Hvad deremot serskildt beträffade städernes förkofran inom si;r genom handtverk, så vore det för handtverkarne personligen, och med detsamma, både för städerne och Riket af väsendtligt gagn, att ingen verkstad finge egas eller drifvas af andra personer än sådana, hvilkas färdighet i yrket vore behörigen ådagalagd.
Dertill fordrades åter att sjelf' hafva genomgått lära och prof i handlverket, icke blott derföre att allmänheten borde ega visshet om 4 Lflg- samt Ållin.
Besv. och Öccatu-JJtskoveni Utlåtande N:o 5tj erforderlig skicklighet hos haudtverkarne, utan äfven derföre att den, sorn i sina händer egde konstfärdigheten, ej matté blifva träl åt den, som, utan. personlig skicklighet i yrket, blott egde penningar.
Om dylika inskränkningar icke voro bestämde genom Skrå-o rdningarne, hvilkas väsendtliga fordringar voro läran och pröfningen, så skulle förhållandet hos oss blifva detsamma, sorn i andra Länder, hvarest dessa ordningar äro upphäfna, att nemligen de personer, hvilka icke lärt yrkena, men som egde förlags-eapital till deras bedrifvande, satte sig i besittning af verkstäderne, dera de drefvo genom de egentlige handtverkarne, som då blefvo, i stället för oberoende närings-idkare, legohjon åt de förra.
Sådant vore högst skadlig', eniedan det hindrade den fattige men skicklige att blifva sin egen, och emedan handtverkare derigenom skulle nedsättas i samma hopplösa belägenhet, och derjemte troligen i samma moraliska förfall, sorn det, hvari Fahrikshjon öfver hufvud befinna sig.
Den tredje vigtiga omständigheten, som. borde iakttagas, vore att icke hvarje handtverkare, ehuru personligen skicklig, borde vara berättigad att, utan afseende å ortens behof, eller följaktligen å utvägarne till bergning, jemte dem, som redan idka samma handtverk, inrätta verkstäder.
Följden blefve eljest, såsom erfarenheten skall visat, att, efter några års förlopp, återstode af den nya verkstaden blott fattighjonens förökning med en öfvergifven hustru och några värnlösa barn.
Inskränkning i närings-frihet borde icke efter missbruken, utan efter de gamla Författningarnes anda bibehållas, och sådana band icke lossas , som befordra ordning och trefnad i städerna, samt afsättning och vinst för landtmannen.
Olägenheterne af Skrå-ordningarnes upphäfvande i andra Länder hade varit märkbara och borde således undvikas ; 2:0 att, då Utskotten antydt, att de år 1823 till Kongl. Maj:t öfverlemnade underdåniga förslag till Författningar om Näringarne icke numera äro i dess helhet antaglige, så hade det tillhört Utskotten ätt deruti anmärka de brister, som föranledt ett sådant omdöme, emedan det innebure en oformlighet, att på samma gång anhålla om utfärdande af en Författning, som förändring i förslaget dertill begäres.
I öfrigt vore de åsigter, som yttras i Hans Janssons vid Betänkandet fogade reservation vida rigtigare än dem Utskotten godkänt, och innefattade egentligen hvad Rikets Ständer uti en underdånig framställning till Kongl. Muj:t borde i detta ämne uttrycka.
I händelse åter bifall härtill ej kunde vinnas, vore Herr Hjärnes, jemväl i afgifven reservation, yttrade mening förtjent af närmare uppmärksamhet.
Häi förutan är, för vederläggning af hvad i första punkten finnes upptaget, anfördt, att om handels- och näringsfrihet beviljades, skulle städerne, åtminstone vissa bland dem, framstå såsom det starkaste stöd för industrien, un - Lag- samt Allm.
Eesv. celi Otccn.AJt skotten:
Memorial N',o ya. 5 en, rinder det andra möjligen gingo under, men det vore likgiltigt, om röan egde flere eller färre städer, då det deremot vore af vigt att capital blefvo använda i näringarna, som eljest ieke kunde täfla med utländningen, Skrå-ordningame lade för närvarande hinder i vägen för capitalisten, att understödja skickligheten, hvadan denna ofta saknade uppmuntran.
Förlag fordrades alltid i hvarje rörelse, om den skulle stiga till någon höjd och förläggarne skulle i andra rummet åstadkomma afsättning, emedan deras interessen voro mångsidiga.
Det vore en origtig föreställning alt frukta Capitalislens inflytelse på näringarna eller att penningen skulle komma att betyda mer än den lefvande arbetskraften.
Det vore icke nog att anskaffa penningar för drifvande af ett yrke, personlig skicklighet deri fordrades äfven, och det vore denna samverkan af förlag och skicklighet, sorn framkallade industrien, hvars värden eller produkter sedan delades emellan förlagsmannen och näringsidkaren.
Orsaken till andra länders stigande välmåga återfunnes närmast deruti, att föremålen för industrien ligga för en hvar fria till bearbetning, o. s. v. De åsigter, som sålunda blifvit framställde, åsyftande å ena sidan ett mera liberalt system i Handels- och Närings-förfaltningarne än som uti 1823 års Förslag dertill innefattas, och å den andra en återgång till de uti den äldre lagslifningen i ämnet gällande grundsatser, hafva ej mindre vid de öfverläggningar, som inom Utskotten föregått Betänkandets afgifva»! de v blifvit med behörig noggrannhet granskade, än äfven, såsom upptagne och utvecklade i Betänkandet vidfogade reservationer, varit föremål för pröfning' hos de Riks-Stånd, hvilka redan i frågan fattat sina beslut; vid hvilket förhållande och enär, medelst antagande af i8a3 års Författnings-förslag, efter Utskottens tanka, en billig medelväg emellan de å ömse sidor tilläfventyrs för långt utsträckta stridiga anspråken vore funnen, samt någon förändring i allt fall icke lärer kunna förväntas uti de beslut, sorn af tre RiksStånd redan äro vidtagne, anse Utskotten sig ej böra frånträda sitt förra Utlåtande, utan få detsamma oförändradt till Ridderskapet och Adelns pröfning å ny o öfverlemna.
Stockholm den 20 Fehr. »835.
Ankom till Exp.-TJtsk. den il Febr'.
Memorial, i anledning af jRiks-Ståndehs serskilda Beslut ahgä-' eride Utskottens Betänkande
Nio 6 och Utlåtande N:o 35 ont ändringar och tillägg i Kongl. Maj:ts Nådiga Lego-Stad ga för Husbönder och Tjenstehjon.
Utskottens ofvan berörde Betänkande och Utlåtande äro dels af samtBihang, till R.
Prat. r834 ock iftiA. f Sand. a Ajde *5\de Häftet.- 2 Lng- samt Ailm.
Besi\ och Oecon.-Utskotten3 Memorial Nio 5a. ]ige Riks-StånÖen och dels af tre Stånd gillade, med undanlag af den förändring
Utskotten i sista mom. af 6 §. 2 Cap. Lego-Stadgan tillstyrkt,, hvilken förändring Borgare-Ståndet afslagit, men deremot Preste- och Bonde-Stånden godkänt, enligt den redaction, som i Utlåtandet N:o 35 finnes uppställd, samt Ridderskapet och Adelil äfven antagit, likväl efter den redaction som Bet.
Då således Ridderskapet och Adeln äfvensom Preste- och BondeSlånden bifallit lag-förändringen, ehuru Ridderskapet och Adelns beslut är till en del från de öfrige skiljaktigt, men För fällnings förslaget, enligt dess lydelse i Betänkandet N:o 6, dels möjligen kan leda till det resultat, att Husbondes rätt, att af legohjon fordra ersättning för sjukvård och läkemedel, skulle inskränkas i stället alt utvidgas, dels i sista punkten innefattar en föreskrift, som i visst afseende synes stå i strid med stadgandet i första punkten, hafva Utskotten, för vinnande af nödig öfverensstämmelse i denna fråga, ansett sig böra hemställa, om icke Höglofl.
Ridderskapet och Adeln skulle finna lämpligt att biträda det beslut, hvari Högvördige Presle-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet stannat.
Om åter Höglofl.
Ridderskapet och Adeln icke behagar härtill lemna bifall, och Högvördige Preste- samt Hedervärda Bonde-Stånden icke finna godt alt i, Ridderskapets och Adelns beslut instämma, lärer frågan böra afgöras genom omröstning uti Lag- samt Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskott, förstärkta på sätt 73 §.
Rikdags-Ordningen föreskrifver, och för sådan händelse få Utskotten vördsamt föreslå följande voterings-proposition:
Den, sorn bifaller, att vförevarande Författnings-för sia g skall i enlighet med Utskottens Utlåtande Nio 35 erhålla denna lydelse: ”Sjuknar Tjenstehjon,bör Husbonden låta det sköta och vårda, håfve ”dock rätt, om han vill, alt å lönen afräkna, ej allenast hvad deraf belöper ” ör den tid, Tjenslehjonet varit urståndsalt att sina sysslor förrätta, utan ”ock för hvad han till Läkare och läkemedel utgifvit;” voterar Ja, Den det icke vill, voterar Nej.
Nej, bör förslaget uppställas i öfverensstämmelse med Utskottens Betänkande N:o 6, och erhålla följande lydelse: ”Sjuknar Tjenstehjon , bör Husbonde låta det sköta och vårda , ”bafve dock rätt, om han vill, att å lönen afräkna för den tid Tjensteb johdet varit urståndsalt att sina sysslor förrätta, samt hvad han till Läkare ”och läkemed 1 utgifvit.
Likväl må sådant afdrag icke i något fall öfverstiga hvad Tjenstehjon, enligt heling, egt uppbära i lön för den tid sjuk, Jdomen fortfarit.'’ Stockholm den 20 Febr. l835.
S f O C K H O L M , (835 hos J. A. W a t. t.fcéfo Lag- samt Allm. Besv.- och Oecon.-UtsLs Utlåtande JY:o 53.
I N:o 53 Ankom till Exp.-Utsi. d. 24 Febr.
Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande, N:o 'il, öfver väckta motioner om skyldighet för säteriegare och vissa boställsinnehafvare alt deltaga i byggnad af Tingshus och Häradsfängelse.
Delta Betänkande, hvilket Högv.
Preste-Ståndet ajTslagit och Hederv.
BondeStåndet bifallit, är af de öfriga tvänne Riks-Stånden till Utskotten återförvisadt, på grund af följande dervid framställda anmärkningar: hos Höglojl.
Ridderskapet och Adeln: af Herr Grefve Gyldenstolpe: alt, då ett privilegium afskafFas, detsamma borde, på sätt hiltills skall varit iakttaget, för alla på en gång upphöra att vara gällande, och icke, såsom Utskotten föreslagit, fortfara för eu del, sedan det upphört för de öfrige, utan borde en viss prsespriptionstid utsättas, efter hvars förlopp skyldigheten för Preste- och Klockare-bol att deltaga uti ifrågavarande allmänna byggnader skulle vidtaga; af Herr Cederschiöldmed hvilken Herr Friherre Boye sig förenat: ett ordet ”uppehålla,” som i texten till förfaltnings-förslaget förekommer, borde utbytas mot ordet underhålla, såsom mera öfverensstämmande med nuvarande språkbruk; hos Vållofl.
B orgare- Stånd et: af Herr Hessle, hvars yttrande åtskillige Ledamöter biträd t: alt, då Utskotten, uti afgifvet och af Rikets Ständer godkändt Betänkande N:o a5, tillstyrkt, alt egare af skatte- och innehafvare af Kronohemman må, liksom säteri- och frälsehemmans-egare, ega frihet att, utan föregången undersökning, anlägga husbehofs-mjölqvarnar, syntes det innebära en motsägelse att frikalla de sistnämnde från skyldigdet att bygga Tings- oell Fånghus; att en sådan frihet måhända varit billig så länge Adeln, som egde privilegieradt forum, uteslutande innehade säterier, rå och rörs samt frälsehemman, men sedan all jord finge besittas af hvilken Svensk medborgare som helst, vore det en positiv orättvisa, att den ene medborgaren, som bar lika rätt med de öfriga, till begagnande af Tings- och Fånghus, skulle ega en förmon, hvarifrån andra voro uteslutnfe; att sådant icke öfverensB ihan g till 11.
Prot. i834 och 1835. 7d:e Sami. 2 :dra Afd.
IQ.de Häftet, 2 Lag- samt Allm.
Bes v.- och Oecon.- Utsh:s Utlåtande ]\:o 53. stämde med den jemlikhet i rättighet, och den jemlikhet i beskattning, som med 1810 års Förordning om Riks-Ståndens concessioner åsyftades; och slutligen, att, då hvar och en numera egde besitta sistnämnde slags fastigheter, uppkomme äfven deraf skyldigheten alt deltaga uti ifrågavarande allmänna besvär; af Herr Leffler: att, om än nuvarande säteri- och frälse-egare borde få bibehålla sin förra frihet i detta hänseende, kunde densamma för framtiden borttagas och skyldigheten inträda, då nya egare genom köp förvärfvade sådana fastigheter; af Herr Bååth: att frågan om säteri- jemte rå och rörshemmans befrielse frän Tingshusbyggnad, vore af privilegii-natur och borde såsom sådan behandlas.
Rätligheteu vore både personel och reel, så länge frälseman innehade dylik egendom, men deremot endast reel, då densamma kommit i ofrälsemans band.
I anledning häraf få Utskotten anföra: Herr Bååths framställning, rörande den pr i vilegi i egenskap frågan om säteriers, jemte rå och rörshemmans deltagningsskyldighet i Tings- och Fånghusbyggnad skall innefatta, är i så måtto rigtig, som befrielsen från detta allmänna besvär grundar sig på en undantagslag; men då rättigheten alt besitta berörde fastigheter numera är alldeles oinskränkt, har nämnde privilegium upphört alt uteslutande tillhöra ett Riks-Stånd, i följd hvaraf och enär endast, beträffande förändring och jemkning i Riks-Ståndens privilegier, den serskilda ordning, som i ij4 §•
R- F. omförmäles, skall iakttagas, något skäl icke förekommer, att uti förevarande fall afvika från det behandlingssätt, som för lagfrågor i allmänhet eger rum.
Utskotten tillstyrka alltså, att Herr Bååths anmärkning md färj alla.
Hvad åter beträffar Herr Hessles yrkande örn bifall tillförslaget, angående åläggande för egare till nämnde fastigheter att bygga Tings- och Fånghus, så om det än, på sätt Utskotten i Betänkandet redan anfört, å ena sidan icke kan bestridas, alt sådane fastigheter genom förslagets antagande skulle lida någon, fastän obetydlig minskning i värde, och följaktligen en förlust tillskyndas egarne, torde det å andra sidan böra medgifva®, att ifrågavarande allmänna besvärs jemnare fördelning icke är med rättsgrunder så oförenligt, som man i allmänhet synes föreställa sig.
Att rättvisan icke under något vilkor får förnärmas i rättsförhållanden enskilde medborgare emellan är osvikligen rigtigt, men en lika allmänt gillig regel är det äfven, att enskild rätt måste vika för Statens ännu högre anspråk.
Det Lag- samt Allm.
Besaoch Oecoru- Utsk:s Utlåtande N:o 53. 3 är en af Stålens förnämsta pligter att upprätthålla rättvisan i landet, och dit hörer alt förse
Doinstolarne med nödiga samlingsrum o. s. v.
Det är således icke endast för sin egen skull, ej heller för säteri-egarnes, som
Rikets fordom så kallade skattskyldiga allmoge måste hygga Tingshus, utan det är för Statens skull.
Och med enahanda rätt, som det tillförene ålades öfrige jordegare å landet att fullgöra denna byggnadsskyldighet, med samma rätt kunna säteri- jemte rå och rörshemmansegare för närvarande tillförbindas att deri deltaga.
Ty fastän
Staten hitintills icke gjort sitt anspråk gällande emot de senare, följer deraf visserligen icke, att detsamma jemväl hädanefter bör vara hvilande.
Hvad man i allmänhet anser såsom den historiska grunden, hvarifrån befrielsen leder sitt ursprung, har under tidernas skiften helt och hållet bortfallit.
Yi känna endast ur äldre Författningar och icke af erfarenheten Adelns så kallade gårdsrätt eller domsrätt i vissa mål öfver sina underhafvande — en utifrån införskrifven feodalrättighet, som aldrig inom fäderneslandet kunnat slå djupa rötter.
Något historiskt skäl för privilegiets bibehållande är således icke förhanden, ty Adelns serskilda foium i vissa till antalet inskränkte mål kan så mycket mindre räknas dit, som Adeln sjelf i de flesta händelser, och deras underhafvande alltid, lyda under allmänna Domstolarne samt i allt fall ofrälse män numera ofta besitta den privilegierade jorden.
På dessa i korthet antydda skäl hafva Utskotten ansett sig böra i denna del frånträda sitt förra yttrande, och föreslå utfärdande af en allmän Författning, af innehåll: att, med upphcifvande af den i 26 Cap. 2 §, Byggn.
Balken stadgade frihet för sätes- och ladugårdar samt afhyste rå och rörshemman från skyldighet att deltaga i byggnad och underhåll af Tingsbyggning och Fånghus , varder härmedelst förordnadt, att innehafvare af sådane fastigheter samt insockne frälsehemman hädanefter skola vara pligtige att, lika med andra hemmansegare i Häradet, Tingsby ggning och Fånghus bygga och underhålla.
Vidkommande slutligen de hos Ridderskapet och Adeln framställda erinringar, så väl i afseende på innehåll som redaction af det utaf Utskotten framlagda författningsförslag, så, enär Preste-Ståndet icke funnit godt medgifva upphäfvande af det privilegium, hvarigenom Preste-och Klockarebol äro befriade från ofvanomförmälda byggnadsskyldighet, lärer, enligt u4 4 Bag- samt Allm. Besa.- och Oä-con.- Utsk’.S Utlåtande N:o 53. §. R. F., frågan derom böra förfalla, hvadan något vidare yttrande i denna dei icke torde erfordras.
Flera Ledamöters serskilda mening bifogas.
Stockholm den 24 Februarii i835.
Reservationer : af Herr Grefve Horn, Herr af Tannström, Herr Prosten Rosen, Herr Doctor Bexell, Herr Prosten Mittag och Herr Professor Grubbe, som, med åberopande af de i Betänkandet N:o 27 anförde skäl, yrkade afslag å den här ofvan tillstyrkta lagförändring, samt af Herr Bååth, som häruti instämde jemväl på de grunder han inom Borgare-Ståndet augifvit.
STOCKHOLM, Kokgl. Orders-Boktryckeriet , i835.
Lag- snutt Ålim, Bes v. och öecoii.-JJtshttcns Betänkande N:o 54. i N:o 54.
Ankom till Exp.-Utsk. den ir Mars.
Betänkandei anledning af väckta frågor rörande Fattig-försörjnings-anstalterne.
Till nedannämnde Riks-Stånd hafva blifvit ingifna och derifrån, dels till Lag- samt Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskotten gemensamt, och dels till sistnämnde Utskott serskildt remitterade följande Memorial och deraf föranledda yttranden, nemligen: Till Högloflige Ridderskapet och Adelns , 1:0. af Herr Friherre Jacob Cederström> som anfört, att Författningarne rörande fattigvården och, i sammanhang dermed, stadgandena rörande tillfällig undsättning tarfvade rättelser och ny lagstiftning; åberopande Motionairen i afseende på. detaljerne, sorn af honom tillstyrkas, Kanimar-Gollegii underdåniga Utlåtande öfver ett förslag till Fattigv-årds-Reglemente för Jemnshögs och Näsums församlingar i Blekinge Län.
Delta förslag, sådant detsamma af Kammar-Collegium blifvit hos Kongl. Maj:t till fastställelse i underdånighet anmäldt, är uti icke bestyrkt och icke undertecknad afskrift motionen bifogadt, och innehåller hufvudsakligen föreskrifter i följande ämnen: 1:0.
Om Fattigvårds-Styrelsens tillsättning, verkningskrets, beslutanderätt, och klagomål öfver dess beslut.
Styrelsen borde bestå af Kyrkoherden såsom Ordförande samt ett visst »nial, inom hvarje socken valde Ledamöter, benämnde Fattig-föreståndare, hvilka, så vida laga förfall ej visades, skulle i två år fortfara med sin befattning.
Styrelsen skulle ega förvalta fattigmedlen, tillse att de nödlidande försågos med underhäll eller arbetsförtjenst, genom ordentlig taxering bestämma beloppet af de bidrag, hvar och en af församlingens medlemmar borde tillskjuta, sedan de ordinarie inkomsterne visat sig vara för behofvet otillräcklige, besörja de fattiges fördelning i vissa classer, jemte uppbörden af fattigmedlen, samt i föregående ämnen fatta beslut, hvilka skulle få på enahanda satt som Socknestämmobeslut öfverklagas.
St, Brot, 1334 och «835.
7 Sami, 2 Afd. iy:de Häftet. 1 2 Lag- samt Allm. B esv.- och Oecon.-XXt skottens
Bet dukande Kia 54» 3:0.
Om Fattig-Föreståndarnes serskilda åligganden:
Desse skulle tillhöra den närmare uppsigten öfver fattighjonen» deras skyndsamma bispringande vid sjukdoms- och andra olyckshändelser, bouppteckningar efter dem samt tillsyn» att tiggeri hvarken af dem eller främmande finge öfvas m. m. 3:o.
Om fattighjonens indelning i tre serskilda classer, med afseende på deras mer eller mindre nödställda belägenhet:
Till den första classen borde räknas sådane personer» som saknade all arbetsförmåga, tilt den andra de, som egde någon arbetskraft och till den tredje personer, som voro fullt arbetsföra» men genom olyckor blifvit hragte i tillfällig nöd. 4:o.
Om Fattig-Cassans inkomster:
Dit skulle räknas» utom vanliga bidrag såsom frivilliga gåfvor, aflidne fattighjons qvarlåtenskap och saköresmedel, jemväl andra tillskott deni församlingen åtagit sig utgifva» nemligen två skäppor s]>anmåi af hvarje hemman årligen, en afgift för hvarje hållen lekstuga, 1 R:dr, samt besparingar och afdrag af tjenstehjon» och andra arbetares löner och dagspenning» hvilka skulle förvaltas efter de för Spar-banker i allmänhet antagne grunder, och till insättarne återställas» så vida de antingen förvärfvade sjelfbestånd eller afflyttade, men, i fall de afleda eller nödgades, anlita fattigvården, , tillfalla nämnde inrättning» 2:0. af Herr A. R. von Sjrdoiv, som förmält, att de tid efter annan utkomna Författningar uti förevarande ämne lem mule rum för olika tillämpning, i synnerhet då tvist uppstode socknar emellan, till hvilkendera ett fattighjon rätteligen hörde» som saknat egentligt hemvist och under längre tid drifvit omkring i landet»
En stigande befolkning samt senare
Författningar om hemmansklyfning och jordafsöndring, i förening medi den på flera ställen antagna bruknings-method» att» i stället för torpare med jordbruk och vanliga tjenstehjon, antaga stat-torpare, statdrängar och inhyseshjon» hade i fråga om fattigförsörjnings-skyldigheten föranledt flerfalldiga förhållanden» vid hvilkas bedömande nu gällande Författningar icke vora lämplige.
En ny stadga i ämnet borde likväl icke ingripa uti socknarnes rättighet, att sjelfve inom sig bestämma» huruledes fattigförsörjningen med minsta kostnad bör regleras, men deremot bestämdt antycla, hvilka, som till fattigvårdsåtnjutande äro berättigade, den ena eller andra menighetens eller jordegarens eller andra enskida personers skyldighet till fattig-försörjningj och i sammanhang Ing- snmt Allm.
Beiv. och Occon.-l tshottetis 3 härmed;, hvad som iakttagas må mot intrång af fattiga och mindre arbetsföra personers obehöriga inflyttning från en lill annan socken, samt ansvarighet, så väl för den fattige som med bettlande beträdes , som för den socken, hvars fattighjon, tiggande, annan ort besvära, med de flera vigtiga punkter, som vid granskning af detta vigtiga ämne kunna komma i fråga.
Till Högvördige Preste-Ståndet: 3:o af Heri'
Contracls-Proslen J. J. Nibelius, sorn yrkat, att till Kongl. Kungörelsen af den 5
December iy88 det tillägg boixle göras, att hvarje församling må ega rättighet att yttra sig öfver stat-torpares inflyttning.
Motionairen söker visa, att det ligger i sakens natur, att en stat-lorpare eller stat-dräng under vanliga förhallanden ej skall kunna försörja sig, hustru och barn, enär det underhåll, sorn till föda och lön bestås åt statdrängen ej är större än kostnaden för en vanlig tjenste-dräng, och således ej beräknadt högre än för en enda persons bergning, framställer vidare, hulu äfven erfarenheten vittnar om det armod, sorn råder inom stat-lorparehushållen, samt huru merendels en eller flere personer af ett sådant hushåll blifva fattigvården till last.