Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nå, välkommen, lilla mamsell!
Ja, nu får mam-
Ellens klädning.
(Håller upp spetsarne.) -- Hur många ELISABET. väggen.)
Det beror på -- huru -- (Stöder sig matt emot MAJORSKAN (utan att se upp). så elegant, som möjligt.
(Ser upp.) -- Men, mamsell Elisabet?
(Hon går bort till Elisabet, som sjunkit ned på en stol vid dörren.
Ropar.)
Hur den skall garneras, ja -- naturligtvis -- jo,
ANNA (kommer med en kopp i handen).
Jag gick efter en kopp buljong, ty
jag såg -- (Till Elisabet.)
Försök att dricka litet!
(Räcker henne koppen.)
MAJORSKAN. riktigt skral ut -- detta var för ledsamt! -- Hur skall det gå?
Balen är half åtta.
-- Det var rätt, mitt barn.
-- Men mamsell ser
34 MAJORSKAN. sell Elisabet skall öfveranstränga sig -- men -- ELISABET (till Anna). majorskan.)
Jag känner mig starkare nu och hoppas nog få den färdig.
(Drar tungt efter andan.)
MAJORSKAN. terna.
Jag skall sända lite vin -- det skall stärka krafELISABET. gånger -- -- Tackar så mycket!
Hennes nåd har så många MAJORSKAN. mamsell tror sig om att få Ellens klädning färdig?
-- Men för all del i god tid! -- Det är så ledsamt vänta till sista stund.
(Elisabet niger, tar spetsarne ren med en låda i handen.)
Åh, ingenting -- tala ej om den saken.
-- Så, Tack! -- Det gjorde så godt! -- (Reser sig; till Ja, ja, Anna, du vet väl jag inte vill, att mam-
och går ut genom matsalen.
Ellen kommer från tambuELLEN. Är' de inte vackra?
Se, mamma!
(Kastar hastigt af ytterkläderna och profvar blommorna för spegeln.)
Hvad du blir söt!
(Kysser henne.
Det ringer; oroSe här äro de!
(Öppnar lådan och visar majorskan.)
35 ligt.)
Tänk, om det är visiter, och så som här ser ut!
Ellen, kasta in dina ytterden helt upp.
Man ser Viktor hjälpa en äldre herre af med ytterrocken.)
ANNA (gladt).
Mamma, tänk så roligt, farbror Göran!
ELLEN (förargad).
Hvad har han här att göra!
MAJORSKAN (står ett ögonblick häpen och ser sig oroligt omkring; kläder i sängkammaren!
(Anna öppnar dörren och slår
fattar sig snart och går emot inträda; hjärtligt).
farbror Göran och Viktor, som Nej, är det farbror Göran!
Det var då ett rik-
tigt kärt besök.
Välkommen, käre svåger!
FARBROR GÖRAN (väl, men enkelt klädd; godmodigt).
Ja, jag skulle upp i affärer -- och så tyckte MAJORSKAN (klappar honom på armen).
Det var bra snällt!
Svåger har inte varit hos
jag, det var roligt helsa på svägerskan.
mig, sedan min käre gubbe -- (Stukar.)
36 FARBROR GÖRAN. dog, och -- -- (Ser sig omkring.)
Här har svägerskan det riktigt fint, tycker jag.
MAJORSKAN (förlägen). mans.
-- Jag har minsann inte haft råd köpa något nytt.
Nar man har lite att lefva af som jag, så -- FARBROR GÖRAN (ser på modesakerna, ler betydelsefullt).
Det var fina saker, det här.
Tänker svägerskan MAJORSKAN (lite förargad). tydligheter.
(Till Ellen.)
Men så tag då bort ditt var så vänlig mot oss i somras!
(Ellen helsar och bär sedan ut alla modesakerna.)
FARBROR GÖRAN. Ja, Ellen, hon trifdes inte på landet.
MAJORSKAN. nu och tag plats -- nej, inte där -- här i soffan naför all vänlighet på Bärgås!
Käre svåger, det gjorde hon visst! -- Men kom Så svåger kan fråga! -- Det är ju bara lite obeÅh, käre svåger, det är ju så gammalt alltsamNej, jag har inte varit här sedan bror Gustaf
sätta upp en modehandel kanske?
skräp, Ella lilla, och kom och helsa på farbror, som
turligtvis. -- (De sätta sig.)
Tack nu först och främst FARBROR GÖRAN. Ja, trifdes ni där, så välkomna alla somrar.
37 MAJORSKAN. het. -- (Tvärt afbrytande.)
Hur mår den snälla Selma?
FARBROR GÖRAN (allvarligt).
Selma, ja -- Hon har blifvit så klen i vinter.
ANNA (oroligt).
Hvad säger farbror!
Är Selma sjuk?
FARBROR GÖRAN (till Anna). tänkte just be dig följa med hem på några veckor. få Anna?
Ja, du, och hon längtar så mycket efter dig.
Jag Åh, bäste svåger, det är allt för mycken god-
(Till majorskan.)
Jag hoppas, svägerskan låter mig MAJORSKAN. ver Anna så väl hemma. -- -- Barnen, barnen är ju den enda glädje jag har!
ANNA. nog fara!
Åh jo, mamma, när Selma är sjuk, låter du mig MAJORSKAN (buttert). landet nu -- midt i vintern -- Hm -- Du kan bli sjuk du också -- och på VIKTOR (som suttit fundersam, springer hastigt upp).
Det vore just friskt och skönt!
Farbror, tag mig Ja-a, det vet jag sannerligen inte -- jag behöf-
38 med!
Jag längtar efter ett duktigt arbete, långt härifrån!
FARBROR GÖRAN (slår honom på axeln).
Du är välkommen!
Riktigt hjärtligt välkommen, MAJORSKAN (häftigt). träla på landet! -- Nej, du får inte! -- Pappa ville, du skulle bli löjtnant -- FARBROR GÖRAN. bli en arbetsam och duktig karl; det är bättre än några granna epåletter.
MAJORSKAN (förtrefad). tig karl, han som var major!
Liksom min man inte var en arbetsam och dukFARBROR GÖRAN (godmodigt). då aldrig.
Jo, jo visserligen -- men försörja sig kunde han MAJORSKAN (högdraget). och för resten -- Skog var inte den, som jämt och ständigt tänkte på att samla pängar.
FARBROR GÖRAN.
Nej, det skall himlen veta!
Han måste naturligtvis lefva efter sin rang -- Kära svägerska, var nu förståndig!
Låt Viktor Nej, Viktor, hvad tänker du på?
Du gå och
min gosse!
Och arbete skall inte saknas.
39 MAJORSKAN (fortsätter utan att höra på farbror Göran).
Ack, min snälle gubbe, hvad han var misskänd ANNA (afbrytande).
Mamma, kanske farbror är hungrig.
(Reser sig.) MAJORSKAN (springer hastigt upp). vara!
Nej, sitt du, jag går hälst själf.
(Går ut i matsalen.)
FARBROR GÖRAN. landet hos din gamle farbror!
Ja, det gör du rätt i! -- Om jag nu bara kunde få dig med, Anna!
ANNA. är lite häftig, som farbror nog vet; men så god ändå -- -- FARBROR GÖRAN. du, han säger om saken?
Ja, ja, hjärtegod! -- Men fästmannen?
Hvad tror ANNA. blir borta i flera veckor-- -- annars så -- Karl! -- Ja, han reser till tinget i morgon och FARBROR GÖRAN (leende).
Annars så hade du kanske inte följt med?
Åh jo, det tror jag nog.
Mamma Jaså, min käre Viktor, så du vill slå dig ned på Ja, det har du rätt i, Anna.
Så glömsk jag kan
till och med af sina närmaste!
40 ANNA.
nu passar det ju bra, att Karl inte är hemma.
FARBROR GÖRAN. -- Kan ni vara färdiga till dess?
Förträffligt! -- Jag tänker äfven resa i morgon.
ANNA. farbror inte stanna något?
Ja, jag vet ingenting som hindrar.
Men kan FARBROR GÖRAN. Nej tack, barn!
I morgon få vi allt ge oss af. jag träffa honom?
-- Jag önskar endast få tala med Karl. Hur skall ANNA.
FARBROR GÖRAN. Nå, det var bra!
MAJORSKAN (kommer från matsalen).
Nu är middagen färdig.
Var så god! -- Ja, -- Var så god, bäste svåger!
Jo visst, när Selma längtar efter mig! -- Men
svåger får hålla till godo med hvad huset förmår.
FARBROR GÖRAN. matsalen, under det att ridån faller.) _______
Tack, tack, kära svägerska! -- (De gå alla ut i
ANDRA AKTEN. Majorskans förmak.
På bägge divanbor-
den tända lampor.
Ljus på det öppna pianot, i kronan och på konsolbordet.
Ellen står framför spegeln i full balkostym, iklädd
en skär sidenklädning med långt släp och rikt garnerad med hvita spetsar.
Mari ligger på knä och drar ut släpet.
Majorskan fäster blommor på Ellens hår.
ELLEN (vresigt). lilla -- aj! -- hvad mamma sticker mig.
-- Åh nej -- inte så!
MAJORSKAN (tåligt).
Hur vill du ha det, lilla Ella?
ELLEN.
Som det brukas naturligtvis!
MAJORSKAN (ser belåten på henne). förträffligt!
Nu tycker jag, de sitta utmärkt bra och klä' dig Nej, inte på det viset -- högre upp, mamma
42 ELLEN. på det sättet -- mamma förstår då inte -- Åh nej -- det är inte modernt att ha blommorna MAJORSKAN (suckar).
Nej, mamma är gammal, hon.
ELLEN (vänder sig hastigt, slår kysser henne).
Älskade lilla mamma, förlåt!
MAJORSKAN (blidkad).
(Mari går ut i tamburen och kommer genast tillbaka med en stor blomsterbukett.)
MARI. ken Ellen.
Konsul Ahls' betjänt kom med den här till fröELLEN (griper hastigt buketten).
Ah, gif hit!
MAJORSKAN (till Mari).
Se efter, om vagnen är kommen!
(Mari går.)
ELLEN (som noga betraktat buketten, får se, att den är omjublande). tjusande! virad med ett guldarmband; Mamma, mamma, se! se! O, så vackert! -- förSå, så, barn. -- (Det ringer.)
Mari, gå och öppna! armarne om moderns hals och
43 MAJORSKAN (belåten).
Utmärkt präktigt!
Riktigt elegant!
(Fundersamt.) emot en så dyrbar present.
Men, Ellen, jag vet inte, om det går an, att du tar ELLEN. vann, så måtte jag väl få. -- (Hon knäpper armbandet om venstra armen.)
MAJORSKAN. behålla det; men jag tror ändå inte, du bör ha det på dig i afton.
Jaså, ja, är det på det viset, då kan du kanske Hvarför inte?
Vi ha spelat filippin, och då jag
taga af det.)
Kära lilla Ella, tro mig, det går ej an!
Det kan väcka uppseende.
(Vill ELLEN (drar sin arm tillbaka).
de andra flickorna ha armband.
Hvarför skulle jag inte få ha det på mig?
Alla MAJORSKAN (suckar).
Ja, de är' rika de! ELLEN (lutar sig intill modern triumferande).
Mamma, jag kan också bli rik.
MAJORSKAN (förskräckt).
Har han sagt något?
ELLEN (leende).
Åh, inte bestämdt ännu, men jag förstår nog, och hviskar halft blyg, halft
hvad han menar.
44 MAJORSKAN. -- det är en allvarsam sak. -- (Det ringer.
Farbror Göran, Anna och Viktor inkomma.)
Och du, Ellen, mitt kära barn, förhasta dig inte
FARBROR GÖRAN (ser förvånad på Ellens kostym).
Nå, det må jag säga.
Jag tror, det är prinsessan MAJORSKAN (förtretad). och inte alltid efter sin råd, och i alla fall -- (tribehöfva vara sämre än andra.
Käre svåger, man måste kläda sig efter sin rang
af rika Arabien.
umferande) hädanefter hoppas jag, Ellen inte skall MARI (i tamburdörren).
Vagnen är kommen!
ELLEN (oroligt). kappa.)
Nej, inte den där, min teaterkappa naturligtvis.
Men så skynda dig då!
(Majorskan och Mari följa henne ut i tamburen.) kläda Ellen i en hvit kappa och en skär supémössa samt ANNA. trött?
Kom och sitt ned, käre farbror.
Du är väl bra Mari, gif mig min kappa!
(Mari kommer med en mörk
FARBROR GÖRAN (sätter sig i soffan).
Ja, du, det är jag riktigt.
-- Åh, så godt att få
45 hvila sig! -- Nej, här i Stockholm skulle jag inte kunna hålla ut.
Tacka vet jag landet!
MAJORSKAN (tamburen).
Håll kappan väl om dig!
Lilla Ella, var försiktig!
Ställ dig inte i drag!
FARBROR GÖRAN (till Viktor). af jorden. -- Gör dig. beredd därpå! -- Det duger inte att bara se på och gå med cigarr i mun och glacéhandskar på händerna.
VIKTOR (allvarligt).
Farbror, jag har föresatt mig att ta i med kraft.
MAJORSKAN (kommer fram och smeker Viktor).
Måtte du bara inte öfveranstränga dig! -- Du Men arbete, du, vill det till, om man skall lefva
är inte van vid sådant simpelt arbete, och jag beholm och gräfva ned dig på landet, emot att -- FARBROR GÖRAN.
Det hedrar pojken, svägerska!
MAJORSKAN (trumpet).
griper inte, hur du kan föredraga att lämna Stock-
drande, om han blifvit militär som sin far, än -- (Hon sätter sig.)
FARBROR GÖRAN (småleende).
Än bonde som farbror Göran.
Hedrar -- hm -- Det hade väl varit mera he-
46 MAJORSKAN (förargad). vara på landet, efter du nödvändigt vill det; men gå in vid något regemente.
Viktor, att i vinter får du
sedan -- inte en dag längre!
Till våren skall du FARBROR GÖRAN (allvarligt). säga att gå ut i krig?
Att med berådt mod döda MAJORSKAN.
Vi ha ju inte något krig.
FARBROR GÖRAN. militär?
Men vi kunna få.
Det är väl därför man blir MAJORSKAN. lif, och aldrig var han i krig.
Åh, visst inte!
Min gubbe var militär hela sitt FARBROR GÖRAN. och dem lyckades han aldrig slå ihjäl.
Han stred endast med björnar MAJORSKAN (stukar). han vände sig. -- (Springer hastigt upp.)
Men, Viktor, hvad tänker du på, som inte klär dig till balen! efter Ellen, att hon inte är för mycket tillsammans med Ahls.
(Hon drar honom afsides; sakta.)
-- Se noga Ack ja!
Alltid fick han lida förargelse, hvart
Har då svägerskan noga öfvervägt, hvad det vill
sina medmänniskor eller måhända själf blifva dödad.
47 VIKTOR (lifligt, men sakta).
Ellen koketterar så för honom.
Jag fruktar -- Ja, mamma, det går sannerligen inte an, att MAJORSKAN (belåten, hviskar). just inte, att han nu på balen -- Åh, var inte rädd, han friar nog; men jag vill VIKTOR (förvånad).
Ahls lefver -- Friar!
Skulle mamma vilja, att Ellen? -- såsom MAJORSKAN (förargad). -- -- Ja, ja, vi få väl tänka på saken.
(Högt.)
Men helsning till öfverstens -- Åh, det är inte värdt att göra bärg af sandkorn.
skynda dig nu, Viktor, och glöm inte framföra min FARBROR GÖRAN. trettifem.
Glöm ej häller, att tåget går klockan sju och VIKTOR.
(Han kysser modern på handen, helsar och går.
Majorskan återtar sin plats vid bordet, tar en sticksöm.)
Karl dröjer länge!
FARBROR GÖRAN. nödvändigt tala vid honom.
Du är väl säker på, att han kommer?
Jag vill Nej, nej, farbror, jag skall inte försumma mig.
48 ANNA. han har mycket att göra för tinget dit han reser i morgon vid sju-tiden.
MAJORSKAN. på födelsedagen, Anna.
Då hinner han inte komma hit och gratulera dig ANNA. springa upp några minuter.
Åh jo, han har lofvat köra denna gatan och FARBROR GÖRAN. Såå -- kärleken är ännu lika stark?
ANNA. och mer af hvarandra.
(Visar på sin ring.)
Vet farbror, hvad det står i den här?
FARBROR GÖRAN. Nej, du, hvad kan där stå?
Kärlek och förtroende.
FARBROR GÖRAN (hjärtligt). förtjänar, barn!
Måtte du blifva så lycklig, som du hoppas och ANNA. vad med en så utmärkt man.
-- Du vet kanske inte, Skulle jag inte bli lycklig!
Jag, som är förlofSå farbror kan fråga!
Jag tänker, vi hålla mer Ja, han kommer nog upp en stund i kväll, fast
49 farbror, hur min fästman är aktad och hedrad äf alla, både förmän och kamrater?
FARBROR GÖRAN. också fått en pärla till fästmö.
Jo, jo, jag har nog hört det; men så har han MAJORSKAN (lifligt).
Ja, inte sant, svåger?
Min Anna -- ANNA.
Jag, som är så envis och häftig.
Men, mamma, farbror, hur kan ni säga så?
-- MAJORSKAN. i ditt hufvud, som du anser rätt, så släpper du det ringer.)
Ja, envis är du nog, Anna, ty när du fått något
inte, och lite häftig är du nog också ibland.
(Det ANNA (springer upp). dörren öppen.
Karl inkommer utifrån.
Han helsar hjärtligt på Anna i tamburen.
Därefter inträder han hurtigt och Anna följer honom.)
KARL. en glad öfverraskning!
Tack för sist!
(Helsar och skakar hand med honom, sätter sig.)
Åh, så trefligt här är! -- Hvad det skall bli godt att sitta en stund och God afton, tant!
Nej, se onkel Göran!
Det var Det är Karl!
(Hon går ut i tamburen och ställer
hvila efter allt bråk med pappersluntorna.
(Ömt.)
50 Sitt här hos mig, Anna!
(Anna sätter sig bredvid honom.)
Om ett par månader hoppas jag, vi ha ett eget litet trefligt hem.
Tror du så snart?
KARL. om igen lofvat mig sysslan. -- »Jag vet» -- sade han -- »att häradshöfding Lesser är en man af heder, med starka rättsprinciper -- sådant är att värdera.» FARBROR GÖRAN.
Stockholm för att rådgöra med dig angående en Ja, min käre Karl, jag har just kommit upp till Ja, tant, helt visst! -- Presidenten har i dag
rättsangelägenhet, som ligger mig nära om hjärtat.
En af mina barndomsvänner har mist sin son -- en god, men svag ung man -- och det är en hel härfva af trassliga, invecklade förhållanden -- KARL.
Låt höra, onkel!
FARBROR GÖRAN. Ja, det är en sorglig historia.
MAJORSKAN (reser sig).
(Nickar.)
Kommer strax tillbaka.
(Hon går ut i matsalen.)
Åh, vänta då lite.
Jag vill så gärna höra på.
51 ANNA. vara en tid på Bärgås och hjälpa farbror.
Nej, hvad säger du.
ANNA. med.
Och så önskar farbror, att jag också skulle följa FARBROR GÖRAN. verar din fästmö på några veckor?
KARL. jag hemma, så fick hon inte resa.
Nej, visst inte, då jag själf är borta, men vore FARBROR GÖRAN. Såå, du tänker bli en sådan despot.
KARL. inte själf, om jag vore hemma, och -- -- FARBROR GÖRAN.
Och så vill du inte sakna henne, tänker jag.
KARL (skrattar).
Onkel vet inte, hur kär hon är mig.
Nå ja, det nekar jag inte till!
(Kysser Annas hand.)
Jo, jo -- kan nog förstå det.
Despot!
Åh, långt därifrån, men Anna ville nog Ja, Karl, du har ju ingenting emot, att jag enleNå, Karl, det är nu beslutadt, att Viktor skall
52 MAJORSKAN (kommer tillbaka, åtmed vin, frukter m. m.)
Nu ska' vi ha lite förfriskningar att muntra oss
följd af Mari, som bär en bricka
med. -- (Hon slår i glasen.)
Var så god, bäste svåger!
Karl, Anna, var så god! -- En skål för barnens Göran.) lycka!
Ja, den kära Selmas skål!
(Klingar med farbror KARL.
Skål, onkel!
Det gläder mig att snart få träffa Selma.
FARBROR GÖRAN. med alla och dricker).
Tack för det, tack, tack, kära vänner!
(Klingar MAJORSKAN (tar sin stickning och sätter sig bekvämt).
Så, käre svåger, låt oss nu få höra historien; FARBROR GÖRAN. man, ja, i närmaste stad, menar jag -- en ung man Ja, nog är den så.
Jo, där hemma fans en ung
den var ju sorglig, sa' svåger?
af god familj, fin, elegant; men en lymmel, det förSå förkylde han sig och fick lungsot.
Läkare förnågra år i ett varmare klimat.
står sig -- lat, oduglig, och han lefde som en galning. klarade, att hans enda räddning vore att tillbringa
Men nu hade junkern
53 inga pängar och ingen kredit.
Dock, en talande
tunga hade han.
Så gick han bort och jämrade sig så länge för min väns son, som var kassör vid en bank -- tills han narrade den svage stackaren att
tillgripa några tusen kronor ur kassan.
var naturligtvis att endast låna dem.
Pänningarne
skulle betalas inom kort, då en gammal sjuk moster dog.
-- Lymmeln förespeglade sin vän, hur lätt allt pänningarne. skulle gå, och så reste han till Egypten med de stulna MAJORSKAN.
FARBROR GÖRAN. kryade till sig, men kassören blef för hvar dag bletade nu natt och dag för att afbetala skulden.
Han spottstyfver.
En vacker dag blef saken upptäckt. skammen, och så -- sköt han sig.
Jo, det gick på det viset, att den gamla mostern
kare.
Han hade förut varit en redlig man och arbeskref till vännen; men från honom fick han blott en Han, stackaren, kunde inte bära samvetskvalet och MAJORSKAN (hoppar till).
KARL (ifrigt).
Men han -- skurken, som reste till Egypten?
Ja, skurk må du väl kalla honom!
Jo, du, han lär
54 lefva bon där nere, fast vännen för hans skull tillsatt lifvet.
Skall han inte straffas?
Jag har lofvat min gamle vän försöka att åtminstone att -- Ja, det var just det jag ville tala vid Karl om.
i någon mån rentvå hans sons minne.
Tror du, Karl, KARL. bevis, bref m. m.
Jag vill gärna göra allt hvad göras kan för att få bedragaren straffad.
(Uppbrusande.)
Sådana brott och bedrägerier, sådana bankhistorier, färligt!
Samhället går under!
Ja, onkel får naturligtvis anskaffa alla möjliga
som nu höra till ordningen för dagen!
Det är ju förMAJORSKAN (suckar). han ville ju bara låna pänningarne, och så var det ju för att rädda lifvet.
KARL (bestämdt). att uppoffra andra för sitt välbefinnande och begå ett brott därför, att man är sjuk.
Nej, inte ens om det gälde lifvet. -- Hvart skulle en sådan moral leda hän ?
Ingen ursäkt, tant, en människa har inte rättighet Ack ja, det var upprörande i högsta grad.
55 ANNA (ser med beundran upp hand).
MAJORSKAN. går det inte an att smaka på apelsinerna, bäste svåger!
FARBROR GÖRAN (reser sig). tidigt i säng och bli väl uthvilad för morgondagen. kan sju?
Nu är det bäst jag ser till att komma Ja, ja, det har du nog rätt i, Karl. (Artigt.)
till honom och trycker hans
Nå, Anna lilla, kan du vara färdig klocANNA. mer ju upp här, innan du far?
Klockan sex till och med.
(Till Karl.)
Du komKARL. kom' att tänka på resan.
Jag har ännu en del göromål kvar och måste tyvärr gå.
Kanske jag får nöjet FARBROR GÖRAN. Ja, tack skall du ha!
MAJORSKAN. en kopp te?
Men kan ni inte stanna här i afton och dricka KARL.
För min del omöjligt, alldeles omöjligt, kära tant.
Ja, min älskade!
Men det var väl vi
följa onkel, så kunna vi tala vidare om den där saken?
56 MAJORSKAN. i kväll?
Men svåger då?
Visst kan svåger sitta här i ro FARBROR GÖRAN. Välkomna allesammans till Bärgås till sommaren!
MAJORSKAN. hur det kan gå.
Helsa nu den kära Selma! (De gå Tack.
Ja, det vore nog mycket roligt.
Få se, Tack, tack, kära svägerska.
Nu får jag allt gå.
alla ut i tamburen under prat och afskedshelsningar.
Sedan farbror Göran och Karl gått, återvända majorskan och Anna in i förmaket.)
MAJORSKAN (ställer i ordning glasen m. m.).
Ja, snart resa ni allesammans.
Stackars min Vik-
tor, så tråkigt han får i vinter!
Jag är ändå glad, du (Suckar.)
följer med honom -- för hans skull; men för mig -- ANNA (smeker modern).
Åh, jag kommer ju snart tillbaka, och Ellen -- MAJORSKAN (lifligt).
Sitt ned, skall du få höra!
(De sätta sig.
Majorskan förtroligt)
Vet du, när Ella klädde sig till balen, band, från konsul Ahls.
Ella, ja, det var sant! -- Nej, kan du tänka dig!
kastar en forskande blick åt matsalen och hviskar därpå kom en bukett, omlindad med ett präktigt guldarm-
57 ANNA (oroligt).
Men Ellen -- hon mottog väl inte?
Jo, minsann gjorde hon så.
ANNA (ledsen). varnat henne för honom, men hon vill inte höra på Ellen är så oförståndig.
Jag har flere gånger
-- Att hon skulle mottaga ett armband, det kunde jag dock aldrig tro, och att mamma skulle -- MAJORSKAN (litet förnärmad).
(lutar sig närmare Anna och hviskar) han gör nog allvar af saken. -- Ellen sade -- ANNA (förskräckt).
Mamma menar väl aldrig, att Ellen skulle vilja? -- MAJORSKAN (belåten). sul Ahls är ju en framstående man, bjuden i de allra sannerligen inte hvarför -- -- Antaga ett så godt parti.
KonNå, så farligt var det då inte häller, ty ser du --
finaste kretsar, rik och mycket ansedd -- jag vet ANNA. honom?
Mamma har då glömt, hvad Viktor sagt om MAJORSKAN (suckar).
Ja, ja, kära du, det är för ledsamt med det lätt-
58 sinnet.
Men tyvärr, det är så vanligt.
-- Jag tänker, han är inte sämre än alla andra.
Alla andra!
MAJORSKAN. tag finnas väl, hoppas jag.
-- Men i alla fall, när han blir gift, så öfverger han nog -- ANNA (fundersamt). eget barn och -- Öfverger? -- -- Han kan väl inte öfverge sitt MAJORSKAN. han är så rik, att det gör ingenting.
ANNA. som -- som -- -- och barnet, hvad blir det af barnet?
MAJORSKAN (häftigt). excentrisk, som Karl brukar säga.
Ett oäkta barn!
Kära Anna, nu är du då riktigt ANNA (fortfarande tankfull).
Men, mamma, jag förstår inte -- MAJORSKAN (hjärtligt). sinne ej förstå, och det bör häller inte en blygsam
Nej, barnet mitt, sådant kan du med ditt rena Men Ellen, skulle hon vilja gifta sig med en man, Nej, naturligtvis får han betala för barnet, men Nå, nå, de fleste andra, menade jag. -- Undan-
59 flicka tänka på.
-- Jag hoppas, Ellen inte har hört den dumma historien.
ANNA. hon fäster sitt hjärta vid honom?
Borde hon inte få veta, hurudan Ahls är, innan MAJORSKAN.
Låt henne bli lycklig.
Nej, kära du, hvarför skulle man oroa barnet. -- ANNA (häftigt). förr eller senare måste förakta?
Kan hon då bli lycklig med en man, som hon MAJORSKAN. sträng?
Om vi kvinnor inte ville vara milda och förlåta, hur skulle det då gå?
ANNA (bestämdt).
Det skulle gå mycket bättre, mamma.
MAJORSKAN (runkar på hufvudet). är!
Ja, du har visst rätt -- det är mycken synd som inte borde finnas.
-- Kära barn, man måste taga världen sådan den Förakta?
Men, kära Anna, hur kan du vara så
Men ser du, en hustru, som inte vill blunda och öfgör sin gubbe lycklig.
verse med hvarjehanda, blir hvarken lycklig själf eller ANNA (grubblar).
Kvinnan skall ju vara mannens hjälp?
60 MAJORSKAN.
Ja visst, ja, det är hennes plikt!
ANNA (fast). emot det onda.
Då bör hon framför allt hjälpa honom i striden MAJORSKAN. gen.
Med hjälp menas, att kvinnan skall vara sin Kära barn, så du talar!
Nej, det är inte menin-
man underdånig, hålla huset fint och trefligt, när barnen rena.
mannen kommer hem, se till, att maten är god och ANNA. högre uppgift än hemtrefnaden?
Det vore då för eländigt!
(Lugnare.)
Tror du inte, mamma, sesidiga fel och -- att man bör göra hvarandra uppmärksamma på ömMAJORSKAN.
Männen äro så egenkära, att de sannerligen inte tåla några rättelser, och en hustru bör inte säga något, som misshagar -- ANNA. allesammans.
I kärlek, mamma, annars äro vi nog ömtåliga MAJORSKAN.
Åh ja, så men!
Mången hustru tål inte en skymt
Nej, nej, kära Anna, jag är gammal och erfaren.
Men har då äktenskapet ingen
61 af tillrättavisning af sin man, men det är galet, du, ty hon bör tiga och lyda.
(Leende.)
Det är inte så svårt, bara man förstår sig på det.
-- Ser du, bara (Småskrattar.)
Ja, bara en hustru är klok och förall tysthet göra, hvad hon själf vill.
Det är ju falskhet, mamma!
MAJORSKAN (stucken).
Det har jag aldrig sagt!
Jag sade bara, att en hustru väl se!
Åh nej, bevars väl, inte skall man vara falsk! --
mannen tror, att han får styra, så är han så lätt ledd. ståndig och aldrig säger emot, så kan hon sedan i
bör vara mild och undfallande.
Ja, ja, barn, du får ANNA. vara fullkomlig uppriktighet.
Karl och mig är och måste beständigt MARI (kommer hastigt från matsalen).
Fröken, här är bud från mamsell Elisabet.
är så sjuk, säger madamen, och ber, att fröken ville vara god och komma till henne.