Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
till hvilket den rätt på sak gående amerikanskan genast sade: hur i all världen är det fatt?
— fast hon borde begripit det.
Men strax därpå bleknade Hanna.
Hon mådde inte bra, deh hennes följeslagerska påstod, att hon blifvit förgiftad af löfven.
Det vore farligt att handskas med dem.
De ka- stade bort, hvad de samlat, och gingo hastigt hem.
Hanna blef inte bättre, och de började på allvar frukta förgiftning.
Allehanda råd följ- des, men då det ej syntes hjälpa, lofvade Hanna en morgon, när Nils gick, att hon skulle gå till doktorn under dagens lopp.
Hon stod på verandan, när han med ovan- lig fart vek om hörnet till tomten midtemot.
Hon rörde sig ej — och då han kom riktigt nära, såg han i det dröjande dagsljuset, att hon var blek, och att ögonen lyste.
Så rädd hade han icke varit på mången god dag, han slängde igen grinden och flög upp för trappstegen, andlös och med vidöppna ögon.
» Hvad är det — är det farligt, Hanna? » Hon bara såg på honom.
Så gingo de in genom dörren, in i rummet, bort till fönstret, där cypressernas mörka linier skönjdes långt, långt borta.
Där tog hon hans ansikte mellan sina hän- Samt ett annat litet djur, I-Jstigt nog till sin natur.
Vatten, hvilket ej är stort, Men dess mera rikt på sälta.
Hvad som växer vid din port.
Hvad en hvalfisk mäktar välta.
Hur sig kvinnan ut, må ' n tro, Som en klen diet måst ' föra?
Hvarest bör man ha en bro, Om man ej vill krokväg göra?
Liten byting som ej skäms Att på din bekostnad sko sig Nu en prydnad för dig nämns Kutig, randig eller rosig.
Hvad ditt namn, ja, och din rang Kanske är från dina fäder.
Hvad du icke gör ur hamn Om det blifvit stormigt väder.
Något hvars mission det är Skilda delar sammanhålla.
Hvad ibland rätt stort besvär För sin väktare kan vålla.
Säg mig, hur den sparris var, Som du re ' n i maj fick spisa?
Nej, nu finnes intet kvar, Och jag slutar tvärt min visa.
Redigeras af Sophie IAnge.
Lilla bblja, pigg och klar, Hvarför s l o g du nyss mot stranden?
Månne det en maning var, Skrifven i den hvita sanden, Att m e n än i sommarglans Du och dina systrar l e k a, Du vill till en böljedans Män ' skobarn, som ännu tveka, Locka u t?
Fast n å g o n gång Du i våldsamt uppror brustr, Blir din v r e d e dock ej l å n g; I j U g n a d du oss å t e r tjusar.
Och vi gunga på din rygg, Glömmande att du var stygg.
T V T U i 3fj3 H I V l i III il &amp; T C?
i i Så O bokstäfverna bete.
plär.
Mitt tredje förvisso du minnes, Ty det ibland lena vokalerna är.
Mång ' springare god, af ädel stam, Mitt hela kan säkert visa fram.
Mitt första, oaivändt, kläder En hvar med garfvadt läder.
Mitt andra en och hvar Af oss — tyvärr — nog har.
Mitt tredje bör du göra, Fast otack du får höra.
Mitt fjärde, omvändt, bör Du alltid helighålla.
Mitt hela oftast gör En herre till en en nolla.
Det har sitt tyranni, Det måste erkändt bli.
a a a a a c d e e e e e e e e f g g g g b h h i i i i i i k k k 1 1 1 1 1 m m m m n n n n n n 1 A A A A M C 3.
O P W, fll * A L HO a a b e net L ö s n i n g a r.
n 0 0 0 o 0 0 0 P P P r r r r r r s s s 8 t t t En hednisk gud.
Forntida konung.
Adjektiv.
Asiatisk stad.
Ord betecknande något utmärkt.
Musikterm.
Något högt.
Samling individer.
Benämning på en af rättvisans ul- öfvare.
10) Namn på en person, känd från franska revolutionen.
H. F. Följande ord, rätt ordnade, bilda fjärde versen ur ett poem af en nu- tida skald: vinkar — höjs — skall — den — stunder — en minnets — i — när — barndomshem — som — dina — stjärnor — af — det — böjs — natten — i din mörka — stå — ditt — klarast — mot — - ande — är — blickar — då.
1 a 1) 2) 3) - I) 5) 0) 7) 8) 0) V e r s g å t a.
Stockholm, N:r 2 (369) Fredagen den 11 januari 1895.
Byrå: Prenumerationspris pr år: I d u n ensam kr.
5: — K l a r a S ö d r a K y r k o g.
Jduna Modet., fjorlondagsuppl.
» 3: —!
Redaktör och FRITHIOF Träffas säkrast kl. 2 — 3.
hvarje helgfri Tryckeri Aktiebolag 8:de årg.
Utglfningstid: utgifvare: HELLBERG.
Lösnummerpris 1 5 öre (lösn:r endast för kompletteringar) Annonssiris: 35 ö r e p r n o n p a r e i l l e r a d.
F ö r » P l a t s s ö k a n d e » o. » L e d i g a platser » 25 öre för h v a r j e p ä b ö r j a d t tiotal stafv.
Henrika Hagdahl.
H vilken af våra lä- sarinnor känner väl icke » Hag- dahls k o k b o k », såsom den populära benämningen blif- vit på ett arbete, hvilket nästan gjorde epok på sitt område, när det för sexton, sjutton år sedan först utkom.
D e t har sedan dess upplefvat flere nya upplagor o c h nu letat sig väg till nästan hvarje burget h e m, där det ut- gör den skickliga husmo- derns aldrig svikande råd- gifvare inom den viktiga hushållnings- o c h matlag- ningskonstens olika gre- nar.
D e flesta torde också känna till författaren till detta standardverk, d:r Ch.
E m.
Hagdahl.
Det var en vetenskapligt bil- dad man, som här tog sig före att på Kajsa V a r g s oeh Gustaf va B j ö r k l u n d s förut något kaotiska o m - råde bringa system o c h klarhet, o c h m e d läkarens insikter förenade den vane skriftställaren en briljant framställningskonst.
Re- sultatet blef också glän- sande, o c h » K o k k o n s t e n som vetenskap o c h konst, med särskildt afseende på hälsolärans och ekono- miens fordringar » - — så lyder den fullständiga ti- teln på det vidtkända ver- ket — har i sanning lyckats realisera författa- rens i förordet uttalade förhoppning, att boken » måtte kunna läsas med samma nöje o c h uppbyg- gclse af husmodern som af hennes tjänare och blifva hvad man kallar populär. » D e n har flyttat kokboken ifrån köket in i salongen, där de bildade träffas, o c h i hithörande ämnen så som intet annat verk vidgat den svenska husmoderns blick o c h för- finat hennes o m d ö m e.
Emellertid stod d:r Hag- dahl icke ensam vid dess utarbetande; lian var den vetenskaplige grundlägga- ren, sofraren, ordnaren, men att kvinnliga impul- ser o c h kvinnligt biträde i rik mån därvid togos i anspråk, var ju endast helt naturligt.
En hand, som särskildt vid det lite- rära utformandet särdeles verksamt biträdde, har i dessa dagar för alltid fällt pennan, då, som vi redan i förra numret omnämnde, fröken Henrika Hagdahl sistlidne annandag jul afled i S t o c k h o l m vid uppnådda 51 års ålder.
D e n hädan- gångna, en brorsdotter till d:r Hagdahl, var en på hjärtats och hufvudets vägnar lika rikt begåfvad kvinna, hviiken äfven i andra riktningar varit offentligt verksam, o c h vi äro därför öfvertygadc,
O kärlek, dina tankar Nå högre än himlens rund; O kärlek, dina tankar Gå djupare än hafvets grund.
O kärlek, dina tankar Gå framom stormens il Och lysa tusenfaldt mera Än solens strålande pil.
Julius att hennes bild skall lyckligt försvara sin plats i Iduns porträttgalleri.
V i gjorde häromdagen doktor Hagdahl en visit för att inhämta några drag ur den nu bortgångna medarbeterskans lefnad.
I det med gammaldags k o m f o r t ' redda hemmet mottogos vi med den förbindligaste hjärtlighet af den liflige o c h trots sin höga ålder ännu ungdom- ligt spänstige läkaren.
Utanför salongens fön- ster bredde sig en rörlig tafla: Hötorgets bro- kiga salulif o c h i fonden den väldiga matvaru- hallen m e d sitt strömmande virrvarr genom alla portar — i sanning just den omgifning, man helst ville tänka sig för denne man, som gjort kökets vetenskap till sin.
L i k a underhållande som doktor Hagdahl kan vara, till oeh med när han rör sig på kok- konstens i mångens tycke väl högst prosaiska fält, lika spirituel är hans konversation, kryddad m e d infall o c h illustrerad af anekdoter ur ett långt lifs rika minnen, o c h hastigt gledo de angenäma stunderna fram i hans sällskap.
Säkerligen skall det intressera våra läsarinnor att höra, huru det första uppslaget gafs till det arbete, som sedermera skulle växa ut till en sådan betydelse.
L i k s o m så ofta i lifvet var det en obetydlig tillfällighet, som fram- kallade det ståtliga resultat, hvilket nu i form af » H a g d a l s kokbok » föreligger i otaliga h e m, där dessa rader läsas.
» N o g hade jag också, som de otäcka kar- larne i allmänhet, i mina dar tyckt om att då och då få smörja kräset, » berättade doktorn, » men någon så kallad ' matgud ' hade jag då aldrig varit, o c h minst af allt hade jag drömt om att bli kokboksförfattare.
M e n så en dag på sjuttiotalet var jag bjuden på middag till mina släktingar, professor Hjalmar A b e l i n s.
Medan bordet dukades, stod värdinnan o c h raf- sade, ifrig o c h nervös, genom en massa papper i sin chiffonier. '
H v a d är frågade jag.
det Hanna söker så förtvifladt, '; Å h, det är bara ett puddingreeept, som jag inte är människa att få tag uti. '
' Ja, de fruntimmerna, de fruntimmcrna, ' an- märkte jag till värden; ' tänk, om vi karlar för- varade våra värdepapper på samma lättsinniga vis, det skulle just bli en skön historia.
O m nu inte Hanna finner sitt recept — då bli vi utan den rara puddingen till middagen!
Det behöfdes verkligen, att någon ordentlig karl toge hand om alla spridda skatter, som finnas nedlagda .i damernas familjerecept o c h upp- skrifningar, ' och ordnade dem för all framtid till något helt o c h handterligt. '
' Ja, det kunde just morbror vara rätta man- nen till, ' inpassade värdinnan, smått pikerad, ' som naturligtvis har tillräckligt med tålamod och förstånd till ett så tacksamt arbete. '
Emellertid k o m puddingen i rätt tid på bor- det; den befanns delikat, o c h vi läto oss väl smaka.
O c h med det sista skedbladet glömde jag hela den historien.
Men lilla professorskan hade i sitt stilla sinne svurit en gruflig hämnd.
D e t var väl en månad senare, så började en dag ett ändlöst tågande i mina trappor o c h ett ringande på min dörrklocka; i tamburen stodo betjänter, hushållsmamseller o c h kokfruar i långa rader, och m e d hälsningar frän generalskan Den o c h friherinnan Den o c h unga fru Den oeh Den strömmade cn flod af väl hopbuntadc små manuskriptpaket in öfver mitt skrifbord, hvilka vid brytandet samtliga befnnnos innehålla mat- recept o c h åter idel matrecept, dyrbara gamla familjeklenoder, som gått i arf från mor till dotter genom släktled i cn mängd af hufvud- stadens förnämsta familjer, o c h som nu hop- letats o c h sammanskaffats för att af den ' stygga morbror ' tagas o m hand o c h ordnas.
D e t var en formlig sammansvärjning, ken mer eller m i n d r e!
hvar- J o, nu hade jag just ställt vackert till åt mig!
J a g ref i mitt hufvud o c h i de köks- doftande pappersbuntarna o c h visste egentligen inte, om jag skulle skratta eller ondgöras åt hela historien.
Till slut tog jag mitt p a r t i: sagdt må vara sagdt, o c h jag skulle visa d e m, jag, de allra som sötaste små skadeglada fru- arna.
Så gick jag upp till kungens köksmästare, gamle Malmgren, i hviiken jag visste, att jag hade cn trofast o c h säker vän i viken.
' Jo, nu är den lede lös, m å Malmgren tro ' — o c h så anförtrodde jag honom hela min pinohisto- ria.
Men han bara log, helt trygg. '
Ä r han lös?
N å, då få vi väl se till att binda h o - nom då! '
O c h så började det stora arbetet.
J a g kastade mig öfver ut- landets, speciclt naturligtvis Frankrikes, litera- tur på området, läste o c h pröfvade, experimen- terade o c h » profåt ».
Malmgren — o c h många, många andra auktoritcter — stodo mig tappert bi.
N u tillkallade jag o c k min brorsdotter Hen- rika, som redan förut var pröfvad i literära sysselsättningar, språkkunnig o c h intelligent i hög grad, o c h hon blef mig en ovärderlig hand- sekreterare o c h hjälpare under det mångåriga verket.
Särskildt vid bearbetningen af de rika utländska källorna tog hon en framstående del.
D e t mesta pröfvades praktiskt i mitt eget k ö k.
D e t blef en serie små middagar under årens lopp, v i d hvilka oftast Malmgren presiderade vid bordet, de korta stunder han kunde lämna köket, o c h de mest finsmakande små frutungor i hufvudstaden voro turvis med om att fälla utslagen.
Ja, hade jag engång tagit i tu m e d saken, så ville jag gå grundligt till väga, o c h hur vi nu studerade, bearbetade, författade o c h kokade, så — blef dock den onda lilla ofrids- ande, jag så oförsiktigt släppt lös, ' bunden till sist, som Malmgren ville ha det, om nu också icke han hade tänkt sig detta i form af det vackra röda chagrinbandet på Hagdahls 1 0 0 0 sidor starka k o k b o k.
» Henrika Hagdahl föddes på Väfversunda i närheten af Vadstena, o c h föräldrarne voro f. d. kamreraren i Storamiralitetsämbetets 3:e af del- ning (motsvaras numera af V ä g - o c h Vatten- byggnadskåren), sedermera häradsskrifvaren ' Hen- rik Hagdahl samt hans maka E m m a Natalia Sucll, en dotter af den kände intendenten Suell i Göteborg.
E n synnerligen spirituell o c h för- finad umgängeston rådde i det gästfria hemmet, som därför o c k var vida eftersökt af talrika vänner från när o c h fjärran, bland hvilka räk- nades många af den tidens högst bildade per- sonligheter.
Särdeles modern-värdinnan var en sällsynt rikt begåfvad kvinna, och den atmosfär, Sturm.
i hviiken döttrarna växte upp — Henrika hade en ett par år äldre syster, E m m a — var väl ägnad att äfven ingifva dem en äkta bildning.
Efter faderns död flyttade modern och de båda systrarna till S t o c k h o l m, o c h de- senare började efter hand allt mera ägna sig åt lite- rära sysselsättningar.
Bland d c arbeten, som äro förknippade med Henrika Hagdahls namn, må särskildt nämnas de vid t spridda böckerna » Fråga m i g om allting » o c h » D e t bästa af allt » samt en utförlig handledning i kvinnliga hand- a r b e t e n: » Damernas b o k ».
Detta sista arbete sammanfaller till sin art nära med en annan verksamhet, som Henrika Hagdahl under loppet af ej mindre än 2 1 år allt intill sin död utöfvade, i det hon nämligen under hela denna tid öfversatte o c h bearbetade texten till modetidningen Freja, hviiken som bekant är en svensk upplaga af den tyska modejournalen » d i e Modenwelt.
Härvid åda- galade hon en punktlighet oeh plikttrohet, så stora, att hon b ok st afl igen först på dödsbädden släppte den penna, med hviiken hon under så många år för dampubliken klargjorde toalettfrå- gornas mysterer.
B å d e modern o c h systern gingo före henne ur tiden, men hennes lilla prydliga » ungkarls- hem » — o m vi våga nyttja en så djärf be- teckning — saknade dock aldrig sin lifliga tref- nad.
Dess gladlynta, hjälpsamma o c h idoga härskarinna räknade en stor vänskara, s o m gärna gästade o c h » tog in » hos den kära H e n - rika, o c h till ett trofastare, mera offervilligt hjärta kunde ingen gå, vare sig det gällde att dela lifvets små glädjeämnen eller dess stora tryckande allvar.
O c k s å kom det oväntade dödsbudet med upp- riktig smärta till vida kretsar, o c h den dof- tande blomsterskörd, hviiken i sällsynt rikedom och ymnighet höljdes öfver hennes vinterkalla hviloplats, vittnade o m en saknadens värme, som väl icke alltid följer denna världens store med de prunkande sorgblomstren, men som otvetydigt skimrade i allas ögon vid denna stilla anspråkslösa kvinnas graf.
fy Den?
förstfödde.
ar o c h m o r sitta lutade öfver den först- föddes v a g g a.
P l å g o r n a s o c h o r o n s da- g a r äro g å n g n a, o c h föräldrastolthet o c h s l ä k t k ä r l e k h a f v a g e n o m f ö r e n a d e ansträng- ningar l y c k a t s i det v a k n a n d e l i l l a anletet återfinna d r a g a f alla anhöriga.
M o d e r n ser där nere b l a n d d e skära o c h hvita skyar, s o m hennes hand ordnat, en b i l d, s o m på- minner henne o m d e kära, h v i l k a h o n för l å n g tid sedan följde till den e v i g a hvilans läger.
M e d dotterkärleken i hennes hjärta s a m m a n b o r k ä r l e k e n till den man, m e d hvii- ken h o n skall lefva lifvet, o c h därför ser hon äfven hans d r a g återgifna hos den lille.
M e n den lille skall bli vacker, o c h därför kan m a n t y d l i g e n hos h o n o m återfinna allt h v a d nära anförvanter ä g a s k ö n t o c h v ä l f o r m a d t i an- siktets b i l d n i n g.
O c h fadern spejar p å sam-
1895 m a sätt efter allt h o s den lille, s o m p å m i n - ner o m hans släkt.
I c k e allenast det g e m e n - s a m m a n a m n e t s k a l l sonen b ä r a, u l a n allt g o d t, s o m b o t t h o 3 släktens m e d l e m m a r, b ö r hos h o n o m återuppträda.
M e n n u är den första _stormande glädjen öfver, o c h under deu f u l l k o m l i g a tystnad o c h hvila, s o m sänkt sig n e d öfver d e m alla, ila tankarna framåt, framåt.
A r efter år g å till ä n d a i ett ö g o n b l i c k, o c h i det nästa ä r o d e åter t i l l b a k a v i d de dagar, som n u närmast skola komma.
H a n s k a l l v ä x a o c h b l i f v a frisk o c h stark.
S j u k d o m e n s k a l l hållas långt aflägsen från denna bädd.
A l l t h v a d g o d t o c h trovärdigt är skrifvet o m hans vård s k a l l n o g a stude- ras o c h tillämpas, ingen m ö d a får vara för tung, ingen uppoffring för stor, då det gäller att skaffa h o n o m g o d vård, l ä m p l i g f ö d a, s u n d a kläder.
D å han behöfver k o m m a ut, för att i den rena luften insupa hälsa, får ingenting k o m m a hindrande e m e l l a n, allt an- nat arbete skall d å få h v i l a, det gäller j u hälsa eller svaghet för m å n g a år.
D å den s p ä d a kraften vill p r ö f v a s, stärkas o c h ö f v a s, b ö r a a l l a l ä m p l i g a tillfällen gifvas därtill.
A l d r i g s k a l l det m o d e r l i g a ö g a t tröttas att v a k a, så att ingen fara d r a b b a r barnet.
R e n t o c h fläckfritt s k a l l allt i dess o m g i f n i n g vara, på det att dess l i f sedan o c k s å måtte blifva rent.
H v i t t o c h skärt s k o l a v a r a de färger, som s k o l a m ö t a barnets ö g a, intet rum skall lämnas för det fläckade.
O c h glädje o c h ljus s k o l a stråla öfver hans barndom.
H u r u m y c k e n sorg, huru m y c k e n strid s k a l l icke, trots alla ansträngningar från föräldrarnes sida, m ö t a h o n o m i lifvet.
Så s k a l l han d å h a en l y c k l i g b a r n d o m att er- inra sig.
D e n s k a l l såsom en v ä n l i g stjärna b l i c k a n e d på h o n o m o c h l y s a ö f v e r h o n o m i m ö r k a stunder.
» Ä h, min son, min son, d u måste b l i l y c k l i g, d u måste bli g l a d!
J a g v i l l b ö j a m i g huru djupt s o m helst under oket, blott din v ä g, åtminstone under barna- årens tid, blir lätt o c h j ä m n.
J a g vill l i d a de p l å g o r, s o m hota d i g, j a g vill g ö r a allt, allt, o c h skall k ä n n a m i g rikt b e l ö n a d, d å j a g hör ditt friska skratt, d å j a g ser dina k ä c k a l e m m a r spännas i yster l e k, d å j a g ser rosorna p å din kind, d å j a g ser lifslusten spruta fram ur dina ö g o n.
» M e n han skall bli g o d.
H a n s glädje s k a l l g ä l l a det s k ö n a o c h ä d l a o c h h a r m o n i s k a.
I c k e n å g o t orätt, s t y g g t o c h g r y m t får s y s - selsätta h o n o m, o c h därför s k a l l hvarje o n d böjelse, s o m visar sig, från första stund med fast hand undertryckas o c h s a m m a h a n d al- drig tröttna att l e d a till det, s o m är g o d t.
» O, G u d, s o m gifvit m i g d e n n a s k ö n a o e h d y r b a r a gåfva, en bild a f d i g själf, fastän v a n s t ä l l d a f v å r s y n d, a f v å r a fäders synder, g ö r m i g först själf riktigt g o d, p å det j a g må kunna vårda denna klenod.
J a g känner så v ä l mina stora f e l!
H v i l k e t f ö r s k r ä c k l i g t ansvar, o m d e gått i a r f till detta barn.
G i f mig kraft att strida e m o t allt o n d t b å d e hos m i g o c h hos h o n o m.
» » A c k, h v i i k e n o ä n d l i g t härlig uppgift det s k a l l bli att v a k t a p å hvarje f r a m s k y m t a n d e tecken till t a n k e f ö r m å g a hos h o n o m!
Huru s k a l l j a g icke p å allt sätt s ö k a att u t v e c k l a denna förmåga.
Intet tillfälle att g i f v a h o - n o m k u n s k a p o m d e h o n o m o m g i f v a n d e tin- gen s k a l l f ö r s u m m a s.
H a n s k a l l få se d e m från a l l a sidor, taga p å d e m, lyfta d e m, o m han kan, o c h d å han o m d e m inhämtat all den k u n s k a p, s o m hans o u t v e c k l a d e själ k a n mottaga, vill j a g äfven visa h o n o m hvarje tings a n v ä n d n i n g o c h tidigt ö f v a hans h a n d, I DU N så att i c k e sysslolöshetens tråkighet m å p l å g a honom.
O c h så, när j a g k a n tala m e d h o - n o m, svara p å hans frågor, berätta för h o - nom o m G u d o c h hans u n d e r b a r a gärningar och verk, d å j a g kan taga h o n o m m e d ut i naturen o c h visa h o n o m hvarje b l o m m a s, hvarje fjärils härliga skönhet o c h uppgift, huru skönt, huru v e d e r k v i c k a n d e skall i c k e detta blifva!
Ä r det v ä l sant, att det n u finne3 en möjlighet för, att allt detta s k a l l gå i f u l l b o r d a n?
S k a l l j a g väl få b e h å l l a d i g så l ä n g e, s k a l l j a g väl själf få u p p l e f v a den dagen? » u före m i g, o c h deras söner h a f v a l i k v ä l b l i f v i t g o d a män, så g o d a, s o m m a n i d e n n a ofull- komlighetens värld k a n bli.
D e t är l i k v ä l s k ö n t att veta, att hvarje den allra minsta lilla g o d a riktning, som j a g n u kan gifva mitt barn, är en slant, s o m sättes in i ban- ken.
D e n v ä x e r m e d ränta p å ränta o c h kan p å min å l d e r d o m blifva ett helt kapital.
Så vill j a g d å allt fortfarande k ä m p a o c h aldrig låta m i g n e d t r y c k a s a f bristerna o c h ofullkomligheterna.
G e n o m denna fortsatta strid s k a l l j a g själf allt mera luttras, min s v a g a f ö r m å g a s k a l l u p p ö f v a s o c h m i n a kraf- ter s k o l a stärkas. » A.
Ä r s p e n d e l n har sväfvat l u g n t o c h o e m o t - ståndligt, n u är b a n åter p å s a m m a p u n k t, som d å d u satt o c h d r ö m d e öfver din sons v a g g a.
D r ö m d e?
V a r det d å endast en d r ö m?
I d r ö m m e n g l i d e r m a n hän öfver glittrande solbelysta v å g o r, skådar s k ö n a, härliga strän- der, njuter a f g o d a, ä d l a människors v ä n s k a p, och där g å r allt utan m ö d a, utan motstånd, men d å verklighetens d a g v ä c k e r dig, d å bju- der han d i g att arbeta o c h k ä m p a d i g till hvarje sådan njutning, s o m den s k ö n a inbill- ningen så frikostigt framtrollade.
H u r u har det gått med alla dina föresat- ser?
T u n g t o c h m ö d o s a m t h a d e det varit för- ut, d å d u h a d e endast din m a n o c h dig själf att tänka p å, d å boet var nytt o c h allt iord- ningställda D å g ä l l d e det endast att tillse, att de k n a p p a i n k o m s t e r n a räckte till d e m å n g a utgifterna, s o m d ö k o u p p, d u visste i c k e hvarifrån, o c h att b i b e h å l l a s n y g g t o c h p r y d l i g t det, som förut var sådant.
M e n detta kräfde en ständig v a k s a m h e t, en ständig o m - tanke.
D u r ä k n a d e o c h beräknade, men rätt som det var, h a d e d u ä n d å trasslat in dig, och så k o m d u ut endast g e n o m slit o c h u m - bäranden.
O c h nu, sedan barnet k o m, säg, b l e f det d å mindre b e k y m m e r, m i n d r e a r b e t e?
Å t e r o c h åter måste d u kasta bort det arbete, d u h a d e för händer, o c h s k y n d a till den lilles bädd.
D e t d r ö j d e i c k e l ä n g e, förrän hans k l ä d e r i c k e längre v o r o rena, m e n det fick v a r a, det v a r j u o m ö j l i g t att hinna m e d att hålla dem snygga och propra.
H a n skulle b a d a p å bestämda tider, men d å kvällen k o m och tröttheten sänkte sig ned öfver dig m e d en stickande känsla i hvarje fiber, d å k u n d e d u ej annat än sjunka ned i din b ä d d till en s ö m n, s o m d u visste skulle b l i störd g å n g på gång.
O m d u blott alltid k u n n a t fatta hans b e h o f!
H a n skrek, o c h d u g a f h o n o m mat, som han stötte b o r t; d u f ö r s ö k t e m e d b å d e det l ä m p l i g a o c h det o l ä m p l i g a, men det v a r i c k e m a t han b e g ä r d e, utan v å r d.
Du s t a m p a d e m e d foten a f otålighet o c h vyssjade h o n o m v å l d s a m t.
D å han började k r y p a o m k r i n g o c h hans v e r k s a m h e t s b e g ä r v a k n a d e, d r o g han ned tidningar o c h b ö c k e r, ref sönder d e m bit f ö r bit o c h strödde ut öfver g o l f v e t.
D å b l e f d u vred o c h lyfte h o n o m häftigt till en plats, där han i c k e h a d e a n n a t att g ö r a än gråta, o c h en d a g märkte d u, att han efterapade dina åtbörder, d å han själf v a r otålig.
S å h a d e d u d å lärt h o n o m vredens språk.
H u r u g l a d var d u i c k e öfver hvarje stund, d å d u k u n d e få h o n o m att sitta tyst o c h stilla v i d n å g o n l e k s a k, så att d u själf k u n d e få ä g n a d i g åt ditt ar- b e t e!