Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har nemligen inhemtat, att, oaktadt, enligt Utskottets öfvertygelse, vid Carolinska institutet lemnäs en fullständigare theoretisk och praktisk undervisning, än vid universitetens fakulteter, likväl, med undantag at den andel, institutet har i läkare-bildningen i allmänhet genom sin kliniska och öfriga undervisning åt fakulteternas alumner, och genom den af dem ganska ofta vid institutet afiagda Chirurgiomagisters-exameris tredje afdelning, institutet till så ringa del uppfostrar egna elever, atl, enligt uppgift, under åren 1849—1857 endast tolf personer vid institutet studerat för undergående af fullständig kurs derstädes.
Utskottet har fått sig upplyst, atl detta har sin grund i gällande författningar, angående kompetens till anställning i statens tjenst, hvilka åt fakulteternas exaininati, när de genomgått endast tredje afdelningen af Chirurgie-magistersexamen, gifva en vidsträcktare rätt till tjensters erhållande än åt dem, hvilka vid institutet genomgått fullständig
Chirurgie-magisters-examen.
Då likväl ingressen till Kongl. Majits förnyade nådiga reglemente för Carolinska medicoChirurgiska institutet af den 11 December 1822 förmäler, »att som egentliga föremålet med det här i hufvudstaden år 1815 inrättade Carolinska medico-chirurgiska institut varit att genom undervisning derstädes uti läkare-konstens så väl theoretiska som praktiska delar tilldana skickliga läkare för arméen och flottorne; och ett sådant ändamål numera blifvit uppfyldt, samt dä, under inrättningens fortgång, erfarenheten ådagalagt nyttan deraf, att institutet, i förening med härvarande sjukhus-inrättningar, mä erhålla en sådan organisation, att pålitlige och tillvan de praktiske läkare fii.V et tfVCtttlt' af cinal-verUet titt Statens tjenst- rist namma institut hunna (ttittås«» Kongl.
Maj:t alltså »i nåder funnit skäligt, att för det i hufvudstaden varande Carolinska medico-chirurgiska institutet utfärda ett förnyadt reglemente» etc ; — då vidare Rikets Ständer, enligt deras underdåniga skrifvelse af den 23 December 1840, beviljat förhöjdt statsanslag åt institutet, med vilkor att det, enligt nämnda nådiga reglemente med institutets nya organisation afsedda ändamål uppfylldes; samt då slutligen, efter hvad Utskottet tror sig bär ofvan hafva ådagalagt, institutet verkligen danar så beskaffade läkare, som det åberopade Kongl, reglementet omförmäler, så får Utskottet, i öfverensstämmelse med samma nådiga reglemente af den 11 December 1822 och Rikets Ständers omförmälda underdåniga skrifvelse den 20 December 1840, vördsamligen hemställa, att, lill undanriidjande af rådande hinder för ett rikare begagnande af institutets undervisningskrafter, medan detta ännu såsom medicinsk skola qvarstår, samt såsom ett rättvist erkännande af institutets vunna utveckling och nuvarande verksamhet.
Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att intill dess den ofvan föreslagna föreningen emellan Medicinska fakulteten i Upsala och Carolinska medico-chirurgiska institutet i Stock - Allmänna Besvärs- och Ekonomi- Utskottets Betänkande M 97.
IS holm blifvit verkställd, de personer, hvilka vid institutet genomgått fullständig examen, må, på grund af denna, förklaras för Medicine och Chirurgie doktorer, med samma rätt till anställning i statens tjenst, som åtnjutes af de från universitetens fakulteter utgångne medicine doktorer, hvilka tillika äro chirurgie magistrar Stockholm den 20 Juni 1857.
Reservationer afgåfvos: a) af Herr Domprosten Knös, som anförde: »De grunder, på hvilka jag måste reservera mig mot Utskottets i de två sista punkterna af detta Betänkande innefattade beslut, äro hufvudsakligen följande: l:o Dessa beslut innebära en inkonseqvens, då i en föregående punkt Utskottet afstyrkt motionerna om universiteternas och specielt
Upsala universitets förflyttning till hufvudstaden.
Hvad Utskottet sålunda icke vågat öppet tillstyrka, söker det nu på en sidoväg bereda.
Otvifvelaktig! är Hendigen, att ingen fakultet kan utur universitets-organismen utbrytas, utan att hela denna organism derigenom sönderbrytes, hvarvid de återstående fakulteterne skulle nedsjunka till blotta specialskolor.
Att de, såsom sådane, icke kunna uppfylla sin höga vetenskapliga bestämmelse, är klart för hvar och en, som eger vetenskaplig bildning och vet, hvad ordet vetenskap betyder.
Detta kan ock icke hafva undfallit motionärerne. såsom ock i detta ämne afgifna motioner härom uttryckligen vittna.
Om derföre medicinska fakulteten Hyttas till hufvudstaden. så måste förr eller sednare, och troligen snart, hela universitetet dit förläggas, hvilket Utskottet på goda skäl afstyrkt, eller ock ett nytt universitet der uppstå.
Månne väl Rikets Ständer äro beredde att på de härtill erforderliga byggnader m. m. uppoffra de millioner, sorn för sådant ändamål blifva af nöden?
Detta är här en hufvudsaklig fråga. 2:o Dessa beslut grunda sig på misskännande af medicinens egen vetenskapliga betydelse.
Medicinen i dess sanna uppfattning och stora omfattning är läran om det fysiska lifvet i dess högsta manifestation, nemligen hos menniskan, och utgår från detta lifs normala tillstånd, för att bedöma och behandla de förekommande abnormiteterna, d. v. s. den är ursprungligen helsolära och blifver sjukdomslära, då den möter sjukdomen under bemödandet att återställa helsan.
Men så mårigartade, som sjukdoms-fenomenerna framträda, och så mångfaldiga de medel äro, hvilka för sjukdomars botande läkaren har att anlita, så många beröringspunkter har ock medicinen med andra vetenskaper.
Icke blott naturvetenskaperna och hvad till naturkunnigheten hörer äro sålunda nödvändiga hjelpvetenskaper för medicinen, utan ock i allmänhet i anseende till själens inflytande pä kroppen, och Specielt 14 Allmänna Besvärs- oell Ekonomi-Utskottets Betänkande JM .97. i anseende till de ofta med kroppens sjukdomar sammanhängande psykiska lidanden, mäste läkaren vara välbekant med anthropologiens och psykologiens grundläror, hafva en filosofisk grundåskådning och äfven för det religiösa lifvets företeelser ej vara främmande.
A en annan sida sammanhänger äfven medicinen såsom rättsmedicin med rättsvetenskapen.
Det trånga utrymmet af en reservation tillåter mig icke att utföra allt detta, men jag kan ej förbigå den anmärkning, att jag under min nära 40:åriga vistelse vid universitetet har städse funnit, huru det stora antal al medicinae studiosi, sorn rätt vetenskapligt uppfattat sitt studium och sin kallelse, oafbrutet bemödat sig om vinnande af allt högre allmän vetenskaplig bildning och ingalunda betraktat sina studier utur så inskränkt synpunkt, sorn skulle de, såsom i Utskotts-betänkandet säges, »med sina medstuderande af andra fakulteter icke ega någon egentlig vetenskaplig beröring, utan blott kamratskapets tillfälliga» m. m.
Jag vågar i detta hänseende vädja till hela vår utmärkta iäkare-corps och är förvissad derom, att, om dess yttrande i denna fråga blefve inhemtadt, skulle den stora pluraliteten af denna corps ställa sig på universitetets sida och instämma i hvad jag här ofvan yttrat. 3:o
Dessa beslut utgå från en djup orättvisa mot Upsala medicinska fakultet.
Alltsedan med början af 1700:talet den utmärkte medicine Professorn L.
Roberg (Arehiat. v. Linnés och Rosén von Rosensteins högtberömde företrädare) just för att införa klinisk undervisning, anlade det första akademiska sjukhus — det lörsta egentliga sjukhus i Sverige och inrättadt nära 50 år löre
Serafimer-lasarettet — har klinisk undervisning vid Upsala universitet blifvit åt medicina; studiosi lemnad, och minst borde detta förhållande förnekas, då i år Vetenskaps-Akademien låtit slå medalj öfver den såsom lärare i praktisk medicin så frejdade Archiater v. Afzelius, och då bekant är. att i början af 1830:talet Upsala akademiska sjukhus genom Professoren Hvassers nitfulla omsorg och egna uppoffringar erhöll en mycket betydlig utvidgning, Samt att genom Läns-lasarettets nu förestående förening med akademiska sjukhuset en mångdubbelt större utvidgning förestår.
Den omständigheten, att ett jemförelsevis mindre antal medicina; studiosi — icke blott från Upsala, utan ock från Lunds universitet — i Stockholm genomgå kursen i anatomiska dissektioner och chemiska laborationer, torde ej behöfva särskildt bemötas, då i detta, såsom i alla dylika fall, valfrihet är nyttig och valet af Stockholm för genomgående af dessa kurser för mången beror på individuela skäl.
Den stjufmoderlighet, med hvilken Riksens Ständer alltjemt behandlat
Upsala medicinska fakultet genom oafbrutet förnekande af alla för ökande af dess lärarepersonal begärda anslag, under det att Riksdag efter Riksdag dylika anslag blifvit med stor frikostighet åt Carolinska institutet beviljade, har framkallat den olikhet i lärare-personal, som nu, utan ringaste erkännande af de ansträngda bemödanden, med hvilka universitetets medicinske Professorer sökt ersätta denna brist, blifvit anfördt till skäl för indragning af den medicinska fakulteten i Upsala, och detta med lika orättvisa, som man åberopat, att en eller annan speciel del af den medicinska vetenskapen ej under sednare åren behandlats i föreläsningar.
Sistnämnda förhållande lärer, efter trovärdiga uppgifter, äfven hafva egt rum vid Carolinska institutet och måste numera inträffa vid alla dylika läroverk.
Icke torde en Professor i historien kunna klandras, om han under en viss följd af år icke medhinner att Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JU 97.
15 htilla föreläsningar öfver det vidsträckta fält hans vetenskap och dess hjelpvetenskaper intaga, lika litet sorn en Professor i exegetik eller orientalspråken, om han icke medhinner till och med linder hela sin embetstid föreläsa öfver alla böckerna i Gamla Testamentets codex.
Vi lefva icke i medeltiden, då allt vetande måste hemtas nr föreläsningar.
Numera är en Professors främsta föreläsningspligt den, att rätt handleda sina lärjungar till att studera på egen hand, att ingifva kärlek för sådant studium och framställa de grundåsigter, som vid detsamma bör vara ledande.
Med den mindre personal, Upsala medicinska fakultet eger, må man väl derföre vida hellre förundra sig öfver, att den uträttat så mycket, än klandra den för det att den ej gjort allt, hvad man kan behaga af den fordra. 4:o Pessa beslut utvisa ett misskännande af universitets-begreppet derigenom att Utskottet icke åtskiljt mellan de vetenskaper, som för detta begrepp äro väsentliga eller oväsentliga.
Väsentliga äro för universitetet blott de vetenskaper, som med skäl kunna benämnas de grundläggande, i motsats till dem, som utgöra endast tillämpning af dessa.
Medicinen hörer nödvändigt till de förra, till följd af den för denna vetenskap egna princip och dennas vigtiga betydelse i vetenskapernas stora system.
Helt annorlunda är förhållandet med åtskilliga vid några utländska universiteter upprättade lärostolar (t. ex. för eivil-ingeniörs-studier, agrikulturell, o. s. v.), hvilka Utskottet väl antvdt, men iörsigtigtvis underlåtit att uppräkna eller namngifva.
Pessa äro fasthellre att betrakta såsom utvexter på universitetet, hvilka vida mera äro det till hinder och skada, än till fördel och gagn. 5:o
Utskottets beslut bero äfven på ett sammanblandande af theori och praxis.
Att all praxis måste grunda sig på förut inhemtad theoretisk insigt, och att ju grundligare denna är, desto säkrare blifver praxis, är en gammal, allmänt erkänd ovederlägglig sats.
Om ock medgifves, att. för rätt uppfattning af medicinens theoretiska element, någon åskådning och erfarenhet af de väsentligaste sjukdomsformerna äfven vid studiets början och fortsättning är nyttig, så må man dock noga åtskilja emellan den på detta sakförhållande grundade förberedande kliniska undervisningen och don vidsträcktare och fullständiga dylika undervisning, af hvilken den blifvande läkaren först då kan draga fördel, när han förut genomgått en fullständig theoretisk lärokurs.
Icke reda, utan förvirring, skulle hos honom alstras, om man vid hans handledning ginge till väga på motsatt sätt eller sammanblandade theori och praxis.
För ofvannämnda förberedande kliniska undervisning blifva klinikerne i Upsala fullt tillräckliga — vid liera af Tysklands universiteter, der utmärkt klinisk undervisning gifves, är icke sjukantalet större — äfvensom den i Upsala för öfrigt befintliga och årligen tillvexande medicinska undervisnings-materielen, om ock underlägsen den i Stockholm, befinnes för sitt närmaste ändamål fullt tillräcklig.
Men lika nödvändigt, som det är, att den theoretiska kursen föregår den praktiska, såsom i alla andra vägar sker (t. ex. i den presterliga, den juridiska, o. s. v. ända till dem som stå i samband med Bergsrörelsen, Civilingeniörs-bildningen m. fl.), lika angeläget är ock, att sedermera genom den bästa möjliga praktiska kurs fulländas hvad genom den theoretiska blifvit grundlagdt.
Derföre är den praktiska tjenstgöringen vid klinikerna i Stockholm af stor vigt, och under den tid, som åt denna tjenstgöring egnas, böra äfven de istockholm befintliga rikare samlingar af anatomiska prepa - ir> Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 97, rater m. 111. dylikt kunna för medicina; studiosi blifva af stort gagn, likasom dä ock räfla tiden synes vara att draga fördel af de flerfaldiga tillfällen till rättsmedicinens studium Stockholm erbjuder.
Ett närmare ordnande af universiteternas och det Carolinska ins i utets andel i den medicinska undervisningsplan, som kan komma att uppgöras, så att dessa institutioner må på bästa sätt med hvarandra samverka till beredande af blifvande läkares bildning, är derföre det enda jag i detta hänseende anser erforderligt.
G:o Dessa beslut utgå från premisser, som i teinligen lika mån röra både Upsala och Lunds universitet.
En följd häraf blifver ock säkerligen, att, om
Upsala medicinska fakultet komme att infÖrlifvas med Carolinska institutet, så skulle rätt snart samma öde förestå den medicinska fakulteten i Lund.
När detta skett, ja ock i viss mån innan det skett, ty mindre än J af medicina; studiosi studera i Lund, skulle Carolinska institutet komma att monopolisera läkarebildningen i Sverige.
Men monopolier äro ju aldrig för det allmänna af gagn.
Månne ej det är vida bättre, att fäderneslandet eger tre särskilda institutioner, sorn hvar för sig i ädel täflan söka uppbringa läkarebildningen till möjligaste böjd?
En annan fråga är ock, huruvida rätt grundligt handhafvande af den mångartade och tidsödande undervisnings- och examens-skvldighet, som häraf skulle uppstå, kan förenas med den vidsträckta medicinska praktik, sorn utöfvas af hufvudstadens ypperste kikare, hvilka man ock alltid skall önska fästade vid den medicinska undervisningen derstädes. 7:o
Det sista af de båda beslut, denna reservation afser, innebär en antieipation på det föregående.
Om Upsala medicinska fakultet skulle blifva införlifvad med Carolinska institutet, då faller af sig sjelft att institutet då eger rätten att kreera doklorer.
Att på förhand bevilja denna begäran, vöre att de facto afgöra frågan om nämnda införlifvande, ty enligt all både Svensk och utländsk rätt tillkommer endast univers tets-faku tet att utdda doktors-värdighet.
Att bifalla denna punkt vore derföre att på en sidoväg införa hvad man pä den raka vägen ej tilltror sig nu kunna vinna.
På alla dessa grunder har jag i Utskottet yrkat och får här reservationsvis fortsätta det yrkandet, att Rikets Ständer matte genom underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl. Majit må täckas låta genom en kommitté af sakkunnige män uppgöra förslag till lämpligaste sättet för medicinska undervisningens ordnande.»
Uti förestående reservation instämde Herr Kontrakts-prosten Rundgren, Herr Kontraktsprosten Emanuelsson, Herr Prosten Collén, Herr Prosten Millén, Herr Doktor Nordlander. b) af Herr Kontrakts-prosten Landgren, som yttrade: »Den kamp, i hvilken Riksdagen nu befinnes invecklad, är blott en episod i det trettioåriga krig, som pågått mellan Carolinska institutet och universiteterna, och i hvilket kämpar af första ordningen å begge sidorna uppträdt.
Det förra har fört den praktiska och de sednare den theoretiska bildningens talan.
A begge sidor har man ett storartadt och för fäderneslandets framtida välfärd högvigtigt mål i sigte.
Klart är att, om hela medicin ska bildningen förlägges till hufvudstadcn, enligt Baron Berzelii plan, hvarje vigtig gren af den Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 97.
17 den medicinska vetenskapen synes böra bekomma utmärkta representanter, genom hvilkas handledning den blifvande läkaren skulle bekomma en allsidig och fulländad bildning.
Men å andra sidan varnar
Frankrikes erfarenhet för vådan af det derstädes häfdvunna systemet af enstaka fakulteter.
De utmärktaste män i detta land hafva ej tvekat att bryta stafrén öfver detta system.
Sä yttrade Dubois, medlem af Conseil Royal dc Vinstruction publique redan år 1837 »att den enda utvägen att åvägabringa förbättring vore att upphäfva dessa isolerade och erbarmliga skolor samt grunda fem eller sex fullständiga, djupa och allsidiga högskolor» (Se Halin, das Unterrichtswesen in Frankreich, breslau 1848).
Med hvilken känsla af saknad Victor Cousin såg Tysklands blomstrande universiteter är en för verldskunnig sak att här behöfva upprepas.
Det torde dessutom ej vara tvifvelaktigt, att den allmänna sociala redlöshet, hvarunder Franska folket arbetar, till en god del har sin grund i den högre uppfostrans och undervisningens ensidigt praktiska, utåt vända rigtning, sorn, man säge hvad man vill, är en af sakens egen natur gifven följd af det enstaka fakultets-systemet.
En på Franskt vis ifrån barndomen till deklamatör och lithurg uppfostrad prest, må både flinkt och smakfullt tjenstgöra för en katholsk menighet, men kristendomens djupa inre sammanhang blifver merändels alltid för honom tillslutet.
Någonting sådant torde äfven gälla om läkarebildningen; ehuru behofvet af en djup theoretisk undervisning allt mer gör sig erkänd och skolorna för Offlciers de la santé äro af allmänna opinionen utdömda; också besöka § af Frankrikes medicinae studiosi det fullständiga universitetet i Paris.
De skäl, som för bevarande af universiteternas fortfarande helhet blifvit anförda, äro för samhället af så stor och afgörande vigt, att deras förbiseende skall sträcka sina skadliga följder till den aflägsnaste framtid.
I så djupgående frågor borde utslaget ej grundas på ömsesidiga tillvitelser om tillfällig svaghet, som i rikt mått skall yppa sig hos hvilken institution sorn helst.
Mot hela Upsala universitets förflyttning till hufvudstaden vore ej mycket att säga, emedan skälen för en sådan flyttning kunna gälla lika mycket, sorn skälen emot densamma, ifall 2 eller 3 millioner för ändamålet vore att disponera.
Men för en sådan utgift synes
Utskottet bäfva tillbaka, hvilken betänklighet äfvenväl af Rikets Högloflige Ständer kommer att delas.
Mig synes det höga syftemålet, hvartill Carolinska institutet sträfvar, lätteligen kunna utan all sönderbrytning uppnås, om den theoretiska sektionen af läkarebildningen, behörigen afskiljd och ordnad, får qvarstadna vid universiteterna och den praktiska får inhemtas vid Carolinska institutet, som i sådan händelse bekommer rätt att, lika med lärarne i de theoretiska sektionerna, afgifva de betyg, hvarpå rättigheten till doktors-värdighet skall grundas.
Och då denna sida af saken utan tvifvel kommer under pröfning, ifall den underdåniga skrifvelse, som Herr Domprosten Knös föreslagit, af Rikets Ständer blifver gillad, så tvekar jag ej att till detta Herr Domprostens förslag lemna mitt bifall.» Bih. till R.
Prat. 1856 & 1857. 8 Sami. 27 Höft. STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1857.
Alimdnna Besvärs■ och Ekonomi-Vtslcotlets Betänkande N:o 98.
1 \:o 9».
Ank. lill Exp.-Utsk. d. 1 Juli 1857, kl. 1 e. tri.
Betänkande, i fråga om kristendoms-undervisningens besörjande i folkskolorna och i församlingarne.
Ridderskapet och Adeln har till Allmänna Besvärs* och Ekonomi-Utskottet blifvit remitterad en af Herr Tersmeden, P. B., väckt motion, hvari anmärkts, att vid betraktande af kristendoms-undervisningens tillstånd i vårt land i allmänhet och synnerligen inom folkskolorna, det befunnes, att katekes-läsningen inkräktat på andra läroämnen, och att den efterhand blifvit betraktad såsom en fullgod ersättning för bibel-läsning, samt ej sällan ansetts liktydig med och äfven benämnts kristendom.
Något vidlyftigare dogmatiskt sammandrag vore, enligt motionärens åsigt, ej af nöden vid den första kristendomsundervisningen.
Det verksammaste medlet för kristlig uppfostran eller sinnets upplyftande till Gud utgjordes af bönen, sagd eller sjungen, jemte fromma föräldrars och lärares föredöme och umgängelse, hvaremot för kristlig undervisning, eller kännedom om Guds i ordet uppenbarade vilja, något annat medel icke gifves, än läsning och förklarande af den Heliga Ckrift.
Om, efter användandet af dessa, på gudomlig grund hvilande, medel, man skulle anse nödigt att ytterligare bibringa folkskolans lärjungar ett systematiskt, skriftligt sammandrag af de heliga sanningarne — en nödvändighet, som i åtskilliga andra länder ej erkändes —, så vore Luthers lilla katekes dertill desto lämpligare, som den inom vår kyrka hade karakteren af symbolisk bok; och skulle densamma, begagnad, mindre såsom en utanlexa för barnen, än såsom en ledning för läraren, Bih. till R.
St. troi. 1856 % 1857. 8 Sami. 2S Haft. 1 2 Allmänna Besvärs- oell Ekonomi-Lilskoltets Betänkande K.o 98, enligt motionärens förmenande, bättre, än någon annan, kunna sättas i stället för den, genom Kongl.
Brefvet den 21 Juli 1810, »till allmänt bruk såsom egentlig lärobok så väl vid skolorna, som i församlingarna» anbefallda, men nu mera såväl af prester som lekmän för icke fullt renlärig ansedda Lindblomska katekesen.
Till stöd för sin öfvertygelse att valda bibelspråk och psalmverser skulle utgöra vida lämpligare föremål för utanläsning, än de mer eller mindre lyckade definitioner, som förefinnas i berörda katekes, har motionären åberopat följande af Herr Grefve Thorsten Rudenschöld afgifna vitsord: »utanläsning af stora katekesen borde, om författningarne det medgåfve, utbytas emot bibelställens äfvensom psalmers utanläsning.
Vid stunder af rätt djup vare sig fröjdfull eller ängslande andelig längtan lära i sanning få, om någon, vändt sina tankar på katekesens frågor och svar för att fylla själens trängande behof, hvaremot nogsamt är af erfarenheten bekräftadt, att hågkomsten af ett bibelställe, svarande emot ett förefallande själstillstånd, har magt att uppfylla hvarje äfven djupaste själsbehof; äfvensom att utanlästa psalmer erbjuda ett ovärderligt utgjutelsemedel för hjertat vid dess djupaste rörelse.»
— På grund af allt detta och då för öfrigt den Lindblomska katekesen, till följd af sin vidlyftighet, vore för barnaundervisning alldeles otjenlig, och derföre hvarken såsom handbok eller lärobok borde begagnas, samt enär hvarje annat, om ock mera lyckadt försök i samma rigtning, enligt motionärens öfvertygelse, ingalunda skulle förmå höja krisfendoms-undervisningens ståndpunkt i vårt land, utan deremot fördröja och förlama det kristliga lifvets utveckling hos det uppvexande slägtet, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, med upphäfvande af 1810 års Kongl. Brefs föreskrift, angående begagnandet af Lindbloms katekes såsom lärobok vid skolorna och i församlingarne, Doktor Luthers lilla katekes må vid kristendoms-undervisningen i folkskolorna uteslutande varda begagnad, och att vid förberörde undervisning i samma skolor daglig bibelförklaring måtte föreskrifva?, samt så väl denna, som utläggning af sistnämnde katekes ät församlingens presterskap uppdragas.
Utskottet, som tagit motionärens förslag i öfvervägande, finner frågan om beskaffenheten af de läroböcker, som böra vid kristendoms-undervisningen begagnas, vara i viss mån beroende deraf, huruvida samma undervisning må kunna, såsom motionären yrkat, af presterskapet uteslutande 'besörjas, hvadan Utskottet anser sig först böra meddela yttrande öfver denna sednare del af motionen.