Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Af sådana skäl, och då i öfrigt sig företer, att Kommerse-Kollegium samt Handels-societeterne i Rikets större sjö- och stapelstäder, som, enligt Riksens Ständers underdåniga skrifvelse af den 23 Februari 1835, bordt höras i händelse af direkt anslag från Handels- och Sjöfartsfonden, nu hvarken vid lånets medgifvande eller vid dess afskrifvande fått tillfälle atti saken sig utlåta, har Konstitutions-Utskottet ansett rådgifvare-åtgärden i detta mål utgöra ämne för anmärkning emot föredragande Departements-chefen, Herr Statsrådet Fåhraeus; hvilken anmärkning Utskottet alltså, enligt 107 §:n Regeringsformen, härmed får Riksens Ständers vidare pröfning vördsamt underställa.
Stockholm den 8 Nov. 1844.
Af Grefve Guldenstolpe, A. G.: ”Af handlingarne i ofvanomförmälda mål upplyses att f. d.
Direktionen öfver segelfarten mellan Wenern och Konstitutions-Utskottets Memorial, N.o 17. 7 hafvet, sorn undfått det ifrågavarande lånet, uti dess afgifna förbindelse, enligt Kongl. Maj:ts nådiga föreskrift, endast åtagit sig ansvara att Elffartsfondens samtliga dåvarande och blifvande inkomster skulle utgöra Handels- och Sjöfartsfondens säkerhet för lånets återbetalning och räntans godtgörande, men hvilka inkomster sedermera ådagalades hafva icke lemnat någon tillgång utöfver hvad för nödiga arbeten erfordrats.
Emot denna Direktion, som ingalunda åtagit sig personlig betalningsskyldighet, kunde således icke något anspråk på ersättningsansvar väckas, så mycket mindre som dess med nådig tillåtelse inköpta ångbogseringsfartvg, hvartill lånesumman egentligen blifvit använd, utan Direktionens förvållande uppbrunnit, och alldenstund före den 23 Juni 1838, då Direktionen genom Kongl.
Maj:ts nådiga beslut upplöstes, någon ränte- eller kapital-afbetalning å lånet, enligt Kongl. Maj:ts särskilda resolutioner, ej behöfde verkställas.
Likaledes upplyses af hvad Justitie-Kanslers-Embetet anfört, att någon betalning af det från Handels- och Sjöfartsfonden utgifna lånet icke kunnat
Direktionen öfver Götheborgs Hamn- och Elf-arbeten lagligen affordras.
Det fanns således ingen, som kunde åläggas betala lånesumman.
En afskrifning deraf måste alltså äga rum.
Hvem borde då besluta om densamma?
Jo, enligt min tanke, Kongl.
Maj:t allena, enär Rikets Ständer, genom skrifvelse af den 23 Februari 1835, åt Kongl. Majit uppdragit att till anstalter, som afse Svenska handelns och sjöfartens befrämjande och utvidgande använda det å Svenska handelns bidrag till Handelsoch Sjöfartsfonden uppkommande öfverskott, med det enda dervid fogade bestämmande, att sådant skulle ske efter Kommerse-Kollegii samt Handels-societeternes i Rikets större sjö- och stapelstäder hörande, ett bestämmande, som Kongl. Majit dock, enligt
Dess nådiga Kungörelse af den 19 Juni 1835, blott villkorligt sålunda bifallit, att bemälde autoriteters hörande skulle äga rum, ”i hvarje fall der Kongl. Majit kunde pröfva nödigt, att deras Utlåtande inhemta”, och hvilket bestämmande dessutom väl aldrig kunnat komma i fråga att tillämpas vid en afskrifning af medel, de der aldrig kunde till Handels- och Sjöfartsfonden lagligen återvinnas, utan måste anses såsom densamma redan i sjelfva verket afhända.
Majit äger således, enligt min förmening, fri dispositionsrätt, till Svenska handelns nytta, af öfverskotten å afgiften till Handelsoch Sjöfartsfonden, hvilken dispositionsrätt ytterligare finnes af Rikets Ständer bekräftad i deras särskilda underdåniga skrifvelse af den 23 Februari t/ 183o, der det heter, att Rikets Ständer, utom den Kongl. Maj:t i allmän - 8 Konstitutions-Utskottets Memorial, N.-o 77. het medgifna dispositionsrätt af öfverskotten å af gifter till Handels- och Sjöfartsfonden , ansett sig böra särskildt till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemna, alt å dessa öfverskott anvisa medel för befrämjandet af Trollhätte Kanals och Slussverks bringande till lika dimensioner med Götha Kanal.
Af begreppet om denna Kongl. Maj:ts dispositionsrätt af ifrågavarande medel följer klart, att desamma kunna till handelns nytta anslås med eller utan villkor af återbetalning, likasom att, i fall återbetalning är med eller utan ränta föreskrifven, Kongl. Maj:t kan förändra villkoren, på sätt Kongl.
Maj.t finner lämpligt.
Om således det är obestridligt, att Kongl. Maj:t äger att så förfara med penningar, som verkligen finnas att tillgå, så måste man väl äfven medgifva, alt Kongl. Maj:t äger samma rätt i fråga om dylika medel, hvilka endast på papperet qvarstå, och alt följaktligen Kongl. Maj:t äger rätt att ensam besluta om afskrifning ur Handels- och Sjöfartsfondens räkenskaper af en fordran, för hvilken aldrig någon betalning står att erhålla.
Då nu föredraganden endast tillstyrkt Kongl.
Maj:t att på detta sätt begagna Sin af Rikets Ständer medgifna dispositionsrätt af öfverskotten å afgiften till Handels- och Sjöfartsfonden, så anser jag att denna af Stats-Utskottet väckta anmärknings-anledning icke bordt godkännas, och således icke eiler föranleda Konstilutions-Ulskottet till dess nu emot Chefen och Föredragande Siats-Rådet för Civil-Departemenlet riktade, samt Rikets Ständers pröfning underställda anmälan, enligt 107 §.
Regeringsformen, hvaremot jag mig i allo reserverar, jemväl derföre, att jag dels anser Föredraganden icke hafva bordt af Utskottet strängare bedömas, än öfrige i samma rådgifvare-åtgärd deltagande Stats-Rådets ledamöter, som icke från Embetet redan afgått, dels icke kan antaga eller erkänna, att Regeringsformens 107 §. är afsedd att tillämpas på ett enda rådslag, afgifvet i ett regeringsärende af så högst ringa betydenhet för Rikets sannskyldiga nytta som det ifrågavarande.”
Uti denna reservation hafva Herrar Stjerngranat, Rääf, Tersmeden, af Wetterstedt, Biskop Nibelius och Professor Reuterdahl instämt.
Professor Fries har jemväl emot Utskottets ifrågavarande beslut sig reserverat; — hvarjemte Herr Lagerhjelm och Biskop Holmström, som begagnade tjenstledighet från Utskottet, då beslutet fattades, vid justeringen af Betänkandet tillkännagifvit, att de, i händelse de deltagit i anmärkoingsfrågans afgörande, skolat biträda reservanternes mening.
N:o Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 18. 9 N:o 18.
Ank. till Exp.-Utsk. d. i5 Nov , kl. 1 e. m.
Memorial till Riksens Stiinder} angående fullbordad granskning af de i Statsrådet förda Protokoll.
Konstitutions-Utskottet, som, enligt Regeringsformens 105 §, Ros vederbörande äskat de, sedan nästförlidne Riksdags början, i Statsrådet förda Protokoll, bar numera fullbordat granskningen af de i följd deraf till Utskottet aflemnade Slatsråds-protokoll, nemligen öfver Justitie- och Justitie-Departements-ärenden från och med den 1 Februari 1840 till och med den 10 Juli 1844, — öfver Utrikes-Deparlementets ärenden, från och med den 12 Juni 1840 till och med den 10 Juli 1844, — öfver Krigsärenden, från och med den 24 Januari till och med den 11 Maj 1840, — öfver Landtförsvars-ärenden, från och med den 19
Maj samma år till och med den 16 Juli 1844, — öfver Sjöförsvars-ärenden, från och med den 19
Maj 1840 lill och med 16 Juli 1844, — öfver Kammar-ärenden, från och med den 6 Februari till och med den 15 Maj 1840, — öfver Civil-ärenden, från och med den 16
Maj samma år till och med den 24 Juli 1844, — öfver Handels- och Finans-ärenden, från och med den 8 Februari till och med den 14 Maj 1840, — öfver Finans-ärenden, från och med den 19
Maj samma år till och med den 22 Juli 1844, — samt öfver Ecclesiastik-ärenden, från och med den 8 Februari 1840 till och med den 24 Juli 1844.
Någon tillämpning af 106 §.
Regeringsformen har den verkställda P10- tokollsgrauskningen icke föranledt; men deremot har Konstitutions-Utskottet, efter öfvervägande af förekomna omständigheter, pröfvat skäligt att, enligt Regeringsformens 107 §., emot vederbörande ledamöter af Statsrådet anmärka rådgifvare-åtgärderna i följande mål: l:o.
Angående afskrifning af ett från Handels- och Sjöfartsfonden till Direktionen öfver segelfarten mellan Wenern och hafvet utbetaldt lån; — i hvilket afseende
Utskottet vördsamt åberopar dess rörande detta ämne afgifna serskildta Memorial af denna dag, N:o 17. 2:o.
Angående förnyad oktroj för Wermlands Provincial-bank , med beviljande hvaraf Kongl. Majit, uti nådig resolution den 17 Oktober 1840, Bih. till R.
St. Prot. i844-> 3 Sami. 6 Haft, 2 10 Konstitutions-TJIskottets Memorial, N:o 18, fastställt förnyade bolags-reglor och nytt utlånings-reglemente för nämnde Inrättning.
De bolags-reglor, som vid första stiftelsen af Wermlands Provincialbank genom Kongl.
Maj:ts nådiga resolution den 17 November 1832 fastställdes, innehöllo i 10 §., att ”för de förskrifningar, invisningar, depositions-bevis eller sedlar, af bvad namn de vara måtte, som af Provincialbanken utfärdades, lottägarne skulle träda i laga ansvarighet, en för alla och alla för en.” Medelst 7 §. i bolags-reglorna af den 17 Oktober 1840, jemförd med Kongl. Majrts nådiga resolution af den 30 Mars 1841, beviljades i detta hänseende, enligt delägarnes i Banken underdåniga ansökning, den förändring, att ”för de kredit-sedlar, invisningar och förbindelser, som af Bolagets Direktion utfärdas, Bank-bolaget åligger ansvara efter allmän lag och Kongl.
Kungörelsen den 14 Januari 1824, så att hvad, som brister i full lic/vid, sedan Bankens alla tillgångar gått i betalning, skall af lottägarne gäldas, en för alla och alla för en.”
Denna inskränkning i Bankägarnes solidariska ansvarighet kan, efter Konstitutions-Utskottets förmenande, lätteligen medföra följder af den mest vådliga beskaffenhet.
För en Bank, som endast till en tredjedel bildas med kontanta medel, och hvars öfriga tillgångar och säkerheter hufvudsakligen utgöras af inteckningar, under penningebrist blott med svårighet möjliga att realisera, innefattar den solidariska ansvarigheten en motvigt emot ofullständigheten i Bank-fonden, hvilken blott till en mindre del är rörlig och allenast med mycken omgång kan i hela sin utsträckning sättas i verksamhet.
När nu ansvarigheten för lottägarne i Banken blifvit, på sätt omförmäldt är, inskränkt, så att innehafvare af dess kreditsedlar och förskrifningar nu mera icke kunna för omedelbart utbekommande af deras fordringar vända sig exekutivt till en eller flere delägare i Banken, hvilka, efter de sednare bolags-reglorna, ej få i sådant hänseende sökas, ”innan Bankens alla tillgångar gått i betalning”, skulle, derest Provincial-banken, förmedelst någon betydligare ekonomisk olycka, råkade i obestånd, oundvikligen inträffa, att Bankens öfver en stor del af Riket utelöpande sedlar, många törhända i fattigare personers händer, blefve ofruktbara och gagnlösa, till dess en invecklad och vidlyftig utredning af Banken hunnit försiggå, hvartill kunde erfordras en längre tidsutdrägt, kanske flere tiotal af år.
Hurusom sådant skulle högst menligt inverka på landets ekonomiska välstånd, ligger för öppen dag; och att den omförmälda ansvarighets-inskränkningen, helst sedan Provincialbankens sedlar under den förra med säkrare garantier förbundna oktrojen Konstitutions-Ulskottets Memorial, N:o 18.
11 hunnit spridas och vunnit kredit, föga instämde med allmänhetens rättmätiga fordran, att i sina financiella förhållanden icke genom allmänna åtgärder blottställas för något äfventyr, hade alltså, vid pröfningen af förenämnde utaf delägarne i Wermlands Provincial-bank gjorda underdåniga ansökning, icke bordt, såsom skett, af vederbörande Rådgifvare förbises.— Likväl, enär af Finans-Departementets rörande detta mål i Siats-Rådet förda ProLokoll synes, som Föredraganden, dåvarande Stalsrädel Törnebladh, (hvilken, med anledning af tillförordnade Depart< ments-Chefens anmälda jäf, i nåder förordnats att målet i hans ställe handlägga), skulle icke hafva å ifrågavarande uti ansökningen föreslagna förändring fästat serskild uppmärksamhet, — har Utskottet trott den anmärkning mot ärendets behandling, som Utskottet icke kunnat undgå att här framställa, ej böra sträckas till Statsrådets öfrige ledamöter, ehuru desse i Föredragandens underdåniga tillstyrkande instämt. 3:o.
Angående sportel-ersättning till Post-inspektoren i Carlstad, Majoren Flach.
Protokollet öfver Finans-ärenden för den 9 November 1840 utvisar, att, sedan bemälde Post-inspektor, till vinnande af ersättning för den förlust af årliga extra-inkomster vid Carlstads Post-kontor, som han genom inrättandet af ett Post-kontor i Arvika, och direkt postgång mellau denna köping och Åmål fått vidkännas, aflemnat en verificerad förteckning å sålunda förlorade inkomster, uppgående till 809 R:dr 40 sk.
B:ko, och Kongl. Öfver-Post-Direktörs-embetet, med antagande af, att göromålen vid Carlstads Post-kontor blifvit, i följd af berörde nya inrättning, något förminskade, samt kostnaden för skrifvarebiträde i samma nion inskränkt, uti afgifvet underdånigt
Utlåtande trott sig icke kunna föreslå den begärda sporlel-ersätlningen till högre belopp, än 600 R:dr B:ko om året, sådan ersättning från och med år 1839 blifvit honom utaf Post-verkets medel till ett belopp af 800 R:dr B:ko, årligen i nåder beviljad uppå underdånigt tillstyrkande af Föredraganden, tillförordnade Departementschefen Herr Statsrådet af Wingård; till stöd för hvilket tillstyrkande hufvudsakligen åberopats: att dylika ersäLtningar förut under loppet af sednaste tio år för elfva serskildta fall af Kongl. Maj:t i nåder beviljats, utan att emot dessa dispositioner någon anmärkning blifvit gjord; att Majoren Flach i fullmakten å Post-inspektors-sysslan tillförsäkrats åtnjutandet af de med tjensten förenade förmoner; att göromålen vid Carlstads Post-kontor på de senaste tio åren, dels medelst inrättade dubbla 12 Konstitutions-Ulskottets Memorial, N:o 18. postgångar på fyra serskilda vägar, dels genom stiftelsen af Wermlands Provincialbank m. m., blifvit betydligen ökade; att Majoren Flachs berömliga förvaltning af nämnde Post-kontor beredt åt detta Kontor ett ökadt förtroende; och att Post-kassans inkomster af samma Post kontor under sednare åren, i följd af den ökade brefvexlingen, vunnit en tillväxt af 2 å 3000 R:dr B:ko årligen.
Då likväl, såsom
Statsrådets öfrige ledamöter till grund för deras underdåniga afstyrkande i målet erinrat, de förmoner, dem Post-inspektoren 1 Carlstad genom inrättandet af ett Post-kontor i Arvika köping förlorat, utgjort endast tillfälliga extra inkomster, bestående i betingade arfvoden för lösväskor, provisioner af korrespondenter, som baft räkning med Postkontoret, o. s. v., men Staten icke eger någon i författningarne grundad förbindelse att åt tjensteinnehafvare anslå ersättning för så beskaiiäde inkomster, när, jemte dem, äfven de göromål eller prasstationer upphört, för hvilka de utgjort vedergällning, — hvadan ock vid indragning af embeten och tjenster å Rikets Stat, hvarmed förhållandet i förevarande fall, ehuru blott partielt, kan jemföras, andra, än ordinarie lönevillkor i allmänhet, icke anses åt sysslornas innehafvare vara för framtiden genom fullmakterna försäkrade, — har, med afseende äfven derå, alt fråga nu var om ett vida betydligare anslag, än som tillförene i lika hänseenden beviljats, och att ersättningen åt en derförutan veterligen väl lönad tjensteman anslagits till högre belopp, än Post-verkets Styrelse föreslagit, Konstitutions-Utskottet funnit
Föredragandens omförmälda tillstyrkande påkalla en ogillande uppmärksamhet. 4:o.
Angående Herr Justitie-rådet af Rotens underdåniga klagan öfver Kongl.
Slats-Konlorets beslut att indraga hans lön, såsom Sekreterare hos f. d. Direktionen öfver Numerlotteri-inrättningen.
Vid granskning af Statsråds-protokollen öfver Finans-ärenden för den 2 Juli och 29 December 1842, har Konstitutions-Utskottet inbemtat, att Kongl. Maj:t, med ändring af Stats-Kontorets öfverklagade åtgärd, icke allenast tillåtit Justitie-rådet af Roten att för året 1841, hvarunder han vid Nuinerlotteriets utredning biträdt, beräkna sig till godo nämnde Sekreterarelön, 600
R:dr, men äfven nådigst bifallit, att Justitie-rådet finge enahanda löne-ersättning, under vanliga förbehåll af dess minskande eller upphörande, i mon af högre löneförmoners undfående, fortfarande å allmänna lndragningsstaten uppbära intill påföljande Riksdag, då Kongl. Maj:l ville Konstitutions-Utskottets Memorial, N'.o 18. 13 hos Riksens Sländer göra nådig framställning om anslagets ytterligare fortsättning; äfvensom protokollen utvisa, att detta nådiga medgifvande skett efter Föredragandens, tillförordnade
Departementschefen af Wingårds tillstyrkande, grundadt på den yttrade mening, att, då frågan om
Lotteri-inrättningens upphörande eller indragning ej kunde anses definitivt afgjord, innan alla af Riksens Ständer härvid fästade vilkor blifvit af Kongl.
Maj:t pröfvade, hvilket ej egt rum förr än den 4 Juni 1841, då kungörelse om Inrättningens upplösning utfärdades, Föredraganden alltså, och enär Justitie-rådet af Rolen vid denna tidpunkt redan var till Justitie-råd utnämnd, ansåge denna utnämning icke böra eller kunna verka till rubbning i hans rättighet alt, lika med andra vid Lotteriets upphörande på detta Verks stat qvarstående embets- och tjenstemän, varda vid sin innehafda Sekreterarelön bibehållen.
Likväl erinrades af Stals-rådets öfrige Ledamöter, som i underdånighet afstyrkte beviljandet af den ifrågavarande expektantlönens fortfarande efter 1841 års utgång: att, sedan Riksens Ständer i underdånig skrifvelse den 29 Augusti 1840 anmält, att de för deras del beslutit
Numerlotteriinrältningens upphörande med den 31 December samma år, Kongl. Maj:t den 26 September uti nådigt svar förklarat
Sig sinnad att jemväl för sin del sådant bifalla, med förbehåll, att Riksens Ständer dess förinnan vidtoge åtgärder för de vid denna Inrättning anställde tjenstemäns och vaktbetjentes öfverflyttande å Allmänna Indragningsstaten; att Riksens Ständer derefter under den 18
December 1840 i underdånighet tillkännagifvit, att de Numerlotteri-inrättningen tillhörande tjenstemän och vaklbetjente, hvilka voro upptagne å en vid skrifvelsen bifogad förteckning, kom me att vid Inrättningens upphörande tilläggas löne-ersättning å Rikets Allmänna Indragningsstat, lill de summor, förteckningen innehölle, och med uttryckligt vilkor, alt, om någon af desse tjenstemän eller vaklbetjente sedermera å annan Stat erhölle högre lön, arfvode eller pension, än han vid Numerlotteriets upphörande å dess Stat innehade, de honom tillagde belopp å Allmänna Indragningsstaten skulle i förhållande dertill minskas eller försvinna; att Kongl.
Maj:t, vid ärendets pröfning den 31 December 1840, väl funnit godt uppskjuta meddelandet af nödiga föreskrifter, beträffande sättet för Lotteri-inrättningens slutliga upplösning, men deremot anbefallt
Direktionen öfver samma Inrättning att, under afbidan af Kongl. Majrls hufvudsakliga beslut angående Inrättningens "upplösande”, låta från början af år 1841 tills vidare inställa all försäljning och dragning af lot - 14 Konstitutions-Utskottets Memorial , N:o 18. ter för Inrättningens räkning; att Kongl.
Maj:t vidare den 3 Februari 1841, och således före Herr af Kolens den 17 derpåföljande Mars skedda utnämning lill Justitie-råd, i nåder gillat de af Riksens Ständer uppgifna grunder för Nummerlotteri-inrättningens tjenstemäns och vaktbetjentes uppförande å Allmänna Indragningsstaten; samt att Kongl. Maj:t sedermera under den 4 Juni 1841, i sammanhang med nådigt beslut angående åtgärderna för Lotteri-inrättningens slutliga ”upplösning”, uttryckligen förklarat, dels att Inrättningen borde anses hafva ”upphört” med året 1840, dels att, i följd deraf och från Inrättningens upphörande, eller från den 1 Januari 1841 räknadt, tjenstemännen och vaktbetjeningen, å hvilka den af Riksens Ständer godkända och vid deras skrifvelse den 18 December 1840 bilagda förteckning blifvit genom nådigt bref Stats-Kontoret till efterrättelse meddelad, skulle å Rikets Allmänna Indragningsstat uppföras, för att derå, ”på sätt och med de vilkor, Riksens Ständer omförmält” och Kongl. Maj:t fastställt, sina löner eller arfvoden tillgodonjuta.
Enär nu Herr af Rolen, sorn den 17 Mars 1841 i nåder utnämndes till Justitie-råd, hvilket embete ej lämpligen var med hans innehafvande Sekreteraretjenst å Stat förenligt, icke kunnat vid Justitie-råds-platsens emottagande vara i okunnighet om Riksens Ständers af Kongl.
Maj:t godkända och Numerlotteri-Direktionen meddelade beslut, angående Lotteri-inrättningens upphörande och vilkoren för tjenstemannapersonalens öfverflyttande å Indragningsstat, och hemälde Justitie-råd sålunda icke egt någon laglig rätt att, sedan han med Sekreterarebefattningen upphört, Sekreterarelönen å Indragningsstat framgent bibehålla, har Konstitulions-Utskottet sett sig föranlåtet anmärka, att Föredraganden, vid afgifvandet af ofvananförda underdåniga tillstyrkande, sin rådgifvarepligt icke vederbörligen iagttagit. 5:o.
Angående skatteköp å Hospitalshemmanet Jerla.
Nuvarande Statsrådet Herr Friherre Stael von Holstein, som genom upplåtelsebref af den 21 December 1833 erhållit ständig stadge- och besittningsrätt till Danviks Hospitalshemmanet Jerla, ett halft mantal, beläget i Sickla-ö församling, hade gjort underdånig ansökning att få på sig öfverlåten oinskränkt egande- och nyttjande-rätt till samma hemman, med hvad dertill hörde, emot det att han erlade tio års hemmansränta, beräknad efter 50 Riksdaler i penningar och 11 tunnor 24 i:dels kappar spanmål årligen i löseskilling, hvarjemte Hospitalet skulle såsom förut upp - Konstilutions-Utskottets Memorial, N\o 18. 15 bära Jen årliga räntan med ofvanberörde belopp, samt, på sätt upplåtelsebrefvel innehölle, ega att, när hemmanet försåldes, detsamma antingen efter hembud före 3:dje uppbudets beviljande, till sig lösa, eller, om Hospitals-styrelsen sådant icke önskade, åtnjuta recognitionsafgift med Tre procent af köpeskillingen.
Efter hvad Statsråds-protokollet öfver Ecklesiastik-Ärenden af den 7 April 1841 utvisar, lemnade Kongl. Maj:t åt Friherre Stael von Holsteins berörde underdåniga ansökning nådigt bifall, i öfverensstämmelse med Föredragandens och Statsrådets öfrige Ledamöters gemensamma underdåniga yttrande af följande innehåll: ”Af handlingarne hade inhemtats, att Sickla-ön år 1436 af Kongl. Regeringen blifvit donerad till Stockholms stad; — att Konung Gustaf I år 1557 till de fattige och Hospitalen i Stockholm på behaglig tid skänkt Jerla , tillika med öfrige på Sickla-ön belägne hemman, å hvilka Konungen, enligt upplåtelsebrefvets innehåll, haft egna fogdar; — och att, sedan hemmanet Jerla år 1562 blifvit upplåtet till General-löjtnanten Monier , Drottning Christinas Förmyndare-regering år 1635 återställt Sickla-ön till Danviks Hospital, som derå erhållit Kongl. Confirmationer åren 1655, 1660 och 1673.
Angående rätta egenskapen af sistnämnde åtkomst, visade sig, att Sickla-ön, som nu lyder under landsrätt, tillförene, enligt 12 Kap.
Rådstufvu-balken Stadslagen, legat under Stockholms stads jurisdiktion, hvilket utmärkte egendomens natur af donerad jord med egande-rätt, och att Danviks Hospital, som haft hemmanen, dels under eget bruk, dels ock upplåtne till landtbonde!-, den tiden varit stäldt under stadens Politi-KolJegiuui, hvilket 1724 upplåtit
Jerla och derefter vissa andra hemman till enskilde personer under ständig besittningsrätt emot stadgad årlig ränta och vissa natura-praestationer; varande icke någon anledning, att PolitiKollegium sökt tillstånd
Lill dessa upplåtelser eller stadfästelse!'å desamma.
Genom dessa förhållanden syntes det vara factiskt ådagalagdt, att Hospitalets egande-rätt till hemmanet Jerla vore fullkomlig, hvilket äfven bekräftades deraf, att Kongl.
Majit, genom nådigt Bref den 12 November 1812, föiklarat Danviks Hospital vara jordegare af Sickla-ö; — att Kongl.
Kammar-Kollegium uppgifvit
Jerla hemman vara af frälsenatur; — och att, så vidt veterligt vore, hvarken Kammar-Kollegium, å Kronans vägnar, 16 Konstitutions-Utskottets Memorial, N',o 18. utöfvat något dominium öfver hemmanet Jerla, ej eller Kongl.
Serafimerordensgillet hade detsamma under sin Öfverstyrelse eller sitt inseende.
Häraf syntes följa, att Danviks Hospitals-direktion finge, när sådant nyttigt pröfvades, genom skatterättighetens upplåtande, förvandla Jerla hemmans natur till frälse-skatte.
Rättigheten vore ej eller ifrågaställd af Serafimer-ordensgillet eller Kammar-Kollegium, som emot utöfningen deraf i deras afgifna Utlåtanden icke framställt eller åberopat annat lagligt hinder, än att Kongl. Maj:t genom resolution den 26 April 1826 förklarat