Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande åter den i Betänkandet föreslagne framställning till Kgl. Maj:t och, i sammanhang härmed, Riksdagsfullmäktige Anders Danielssons och Tufve Månssons, i anledning deraf, gjorda förslag i ämnet; så, enär Utskottets berörde framställning, så vidt den åsyftar utväljande af Gode Män socknevis, för att vaka öfver de omyndiges angelägenheter, med hvilken anstalt Utskottet velat bereda en öfvergång till sådane mera ändamålsenlige Förmyndare-Styrelser, som framdeles må kunna inrättas, hos samtlige RiksStånden mött mycket motstånd och ogillande, men deremot få försvarare, hvilket äfven inom Hedervärda Bonde-Ståndet varit fallet med Anders Danielssons och Tufve Månssons förslag, de der också endast utgöra mödificationer af Utskottets, och följaktligen, då principen förkastas, icke lära påkalla någon granskning i deras serskilda delar; samt ändamålet med sista punkten af Utskottets hemställan, nemligen att. genom erinran från Kongl. Maj:t, få folkets uppmärksamhet fästad på nyttan af Förmyndare-Kammares allmännare införande, hvilket ändamål Utskottet anser ega vigt, om det än icke må bestridas vara folkets rätt, att utan en sådan erinran till Kongl.
Maj:t frambära underdåniga önskningar i ämnet, kan vinnas, äfven med någon förändring af den form för framställningen, som egentligen tyckes hafva ådragit sig de i denna del gjorda anmärkningar, får Utskottet i så måtto afvika ifrån dess förra förslag, som Utskottet härmedelst vördsameligen tillstyrker: aflåtande af en underdånig Skrifvelse till Kongl. Majit af det innehåll: att då Rikets Ständer är o öfvertygade om nyttan och angelägenheten deraf, att Förmyndare-Kamrar varda inrättade å de orter, der sådant lämpligen ske kan, och att erinran härom utgår från Kongl. Maj:t, Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t, i den ordning och på det sätt Kongl.
Majit tjenligast pröfvar, å detta ämne fästa allmänhetens uppmärksamhet, samt, derest Förmyndare-Kammare kan tilIvägabr ingas, på sådane grunder, som Kongl. Majit godkänner, ät stadgandena derföre, uppå vederbörandes underdåniga anmälan, meddela Nådig stadfästelse. i G Lag-Utskottets Utlåtande N:o 10S.
Stockholm den 29 JTulii x834.
Reservation af Herr Cederborg: ”Ehuru jag inser, att svårigheter skola i flera orter möta inrättandet af Förmyndare-Kamrar, anser jag likväl frågan vara af den vigt, att den fortjenar mycken uppmärksamhet, serdeles om de nu gällande tysta förmofasrätterne skola afskaffas; och som jag icke finner, att hvad Höglofl.
Lag-Utskottet föreslagit kan leda till syftemålet, så hemställer jag, om det icke vore lämpligare, att uti den tillstyrkta underdåniga skrifvelsen hos Kongl. Mapt anhålles, att förslag till Förmyndare-Kamrar må af dertill utsedde skicklige personer utarbetas, samt att samma förslag, genom Konungens Befallningshafvande, öfverlemnas till Rådstufvu- och Härads-Rätkerne med föreskrift, att i vanlig ordning sammankalla städernas invånare och deputerade ifrån hvarje socken, för att välja oomiterade till förslagets granskning, och att afgifva utlåtande om möjligheten och ändamålsenligheten af omformälde Inrättningar, hvaröfver Rådstufvu-Rätterne samt
Domhafvanderne på landet jemväl borde sina yttranden aflemna; hvarefter, och sedan förslaget och hvad dervid blifvit anmärkt blifvit af Högsta Domstolen granskadt, Rikets Ständer vid nästa Riksdag tolde få afvakta Kongl. Maj:U Nådiga Proposition.” Häruti hafva instämt Herr Doctor Petersson, Herr Doctor Bexell samt Riksdagsfullmäglige Johannes Andersson ifrån Calmar Län och Anders Svensson ifrån Hallands Län. «.< STOCKHOLM, Kongl. Ordens-Boktryckeriet, 1834.. Lag-Utskottets Utlåtande N:o tog.
I N:o 109.
Ankom till Exp.-Utsk. den 14 Augusti 1834- Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 70, öfver väckta motioner, örn tillägg till 23 Cap. 1 §.
Ärfda-B alken, i afseende å Förmyndares redovisningsskyldighet.
Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet hafva till Utskottet återremitterat ofvanberörde, af Högvördige Preste-Ståndet bifallna Betänkande, vid hvilket blifvit gjorda följande anmärkningar:. i:o att det vore af stor vigt att undanrödja alla förmenta hinder emot antagande af Kongl. Majrts Nådiga Proposition, om upphörande af de så kallade tysta förmonsrätterne framför inteckning; och att för detta ändamål Herr Holms uti ifrågavarande Betänkande besvarade förslag syntes serdeles tjenligt, genom den control, som detsamma, för betryggande af de omyndiges rätt, erbjöd uti Domarens åliggande att vaka deröfver, att
Förmyndaren fullgör sin redovisnings-skyldighet; 2:0 att ett stadgande härom desto mindre borde anses i verkställigheten möta alltför stora hinder, som det icke vore meningen, alt någon tillämpning deraf skulle ega rum i afseende på andra förmynderskap, än sådane, om hvilka Domaren egde eller borde ega kännedom, såsom de, hvilka grundas på förordnanden, som meddelas efter Lagförändringens promulgerande; — ehuru det visserligen äfven kunde vara möjligt att anskaffa någorlunda fullständiga förteckningar på förmynderskap, som redan finnas; 3:o att för Öfrigt dessa verkställighets-åtgärder blifva föremål för serskild omsorg och att vederbörande
Domare icke lära underlåta, allr, jemte förmynderskaps-protocollet, föra förmyndare-diarium, som upplager Förmyndarens och myndlingens namn samt förmyndare-förordnandets datum, hvaraf utan svårighet kunde inses, när tiden att redovisa för hvarje Förmyndare vore inne; 4:o att man icke borde förqväfva en idee, som syntes leda till den allmänt önskade inrättningen af Förmyndare-Kamrar.
Det vore nemligen troligt, alt, om alla Domare finge åliggande alt vaka öfver omyndiges rätt, Bihang till R.
Brot. 1834. 7-de Sami. 1 :sta AjU. 1 lista Håftet, a Lag-Utskottets Utlåtande N:o iog - Lag-Utskottets Utlåtande N:o iog. 3 skulle det interessera dem alt för detta ändamål bilda, sig till biträde, Communal-Comitéer, hvaraf snart skulle uppstå Förmyndare-Kamrar; 5:o att det icke vore genom skärpta Författningar i afseende på Förtnyndarnes åligganden, sorn man borde söka att betrygga de omyndiges rätt, emedan förmyndare-bestyren blefve härigenom allt mer och mer onereusa samt med allt större obenägenhet emottagne; utan ändamålet skulle bäst och säkrast vinnas medelst förbättrade controler öfver verkställighet af hvad i Lag redan stadgas; men behofvet häraf afhjelptes ingalunda genom Lag-Utskottets förslag, helst detta icke innefattade någon ansvarspåföljd för
Förmyndares underlåtenhet att den påbjudna redovisningen afgifva; 6:0 att det läge serdeles vigt på ett omsorgsfullt val utaf Förmyndare, när sådan tillsättes, och att det ifrågavarande Lagstadgandet ofelbart skulle utgöra ett kraftigt motiv för
Domaren, att uppsöka ordentliga och pålitliga personer till denna befattning; n:o alt, hvad anginge Utskottets förslag, det tvänne exemplar skulle till Rätten ingifvas, icke allenast utaf sjelfva redovisningen för trenne års förvaltning, utan äfven af alla dertill hörande bevis, man måste ihågkomma , att omförmälde verificalioner vanligen och till större delen beslodo af vidlyftiga arfskiftes och boupptecknings instrumenter, auctions-protocoll och andra dylika handlingar, hvilkas afskrifvande skulle medföra en betydlig kostnad, lika kännbar, antingen den komme att drabba Förmyndaren eller pupillen; hvadan berörde föreskrift troddes böra så inskränkas, att endast original- verificationerne skulle till Rätten inlemnas, jemte tvänne exemplar af förmyndare-räkningen, samt att den ena läkningen, hvilken skulle tillställas de omyndiges närmaste fränder, borde innehålla en fullständig förteckning öfver de tillhörande bevisen, af hvilka fränderne, om de så finna nödigt, egde alt, uppå anmälan hos Rättens Ordförande, undfå del; 8:0 att Domstolens behörighet alt, vid förekomne anledningar, skilja Förmyndaren ifrån sin befattning och dertill förordna annan person i den förres ställe, syntes väl vara en otvungen följd af begreppet om Domstolens egenskap af Öfver-Förmyndare, men likväl, till undvikande af tvekan och missförstånd, böra i Lagen bestämdt stadgas; 9:0 att första punkten af nämnde §. borde lyda sålunda: ”Förmyn dare skall, för hvarje år, afsluta räkning öfver allt det han, i sådan egenskap , om händer häfver” ete., och orden: i sådan egenskap följaktligen tilläggas, enär detta uppenbarligen öfverensstämde med meningen af Lagbudet; 10:0 att då Förmyndaren är förpligtad, att vid hvarje års slut afgifva räkning till den omyndiges närmaste fränder, och till Domstolen hvart tredje år, borde han äfven, när anmärkning emot denna redogörelse icke inom viss tid göres, vara, i likhet med syssloman, ifrån framlida klander fredad, utan afvaktan af pupillens myndighetsålder; 11:0 att början af andra punkten i den af Utskottet föreslagna redaction af 1 §. a3 Cap. Ärfda-Balken borde erhålla följande lydelse: ”af den räkning gifve Förmyndaren inom 3:ne månader efter hvart års slut (i stället för orden: vid hvart års slut) den omyndiges närmaste fränder del, om så fordras;” emedan det kunde möta svårigheter, att hafva räkningen färdig till afgifvande genast vid årets slut;
12:0 att det bort närmare bestämmas, på hvad sätt Domaren skulle uppfylla det honom lemnade uppdrag att ”tillse, att den omyndige rätt sker,” helst Lag-Utskottet icke utmärkt, hvilken det skulle åligga att efter stämning utföra om de anmärkningar granskningsmännen kunde göra, eller bestämt sättet och ordningen lör felaktige Förmyndares inkallande till Domstolen, samt rätta formen för klandrets anställande; i3:o att det icke syntes behöfligt att ålägga Förmyndare att årligen afgifva redovisning, hvilket orsakade honom alltför mycket besvär och kostnad, utan att den påbjudna redogörelsen hvart tredje år kunde antagas vara tillfyllestgörande för ändamålet; och 14:0 för att icke åt
Domarens godtycke öfverlemna att fullgöra eller icke fullgöra stadgandena, angående räkningens communicerande med fränderne, borde Förmyndaren vid vite vara förpligtad, att å viss lämplig tid efter räkningens första ingifvande hos Rätten förete bevis öfver communicationens verkställande, samt huruvida fränderne ville åtaga sig att räkningen öfverse eller icke.
Och har Riksdagsfullmägtigen Anders Danielsson ifrån Elfsborgs
Län föreslagit följande förändrade lydelse af a3 Cap. 1 §.
Ärfda Balken: ”Förmyndare skall för hvarje år afsluta vigtig räkning öfver allt det han om händer häfver , så att deraf skönjes, huru han den omyndiges egendom förvaltat.
Deraf ingifve han till Domstolen tre exemplar, hvaraf tvänne med Rättens påskrift honom återställas, det ena för att genast meddelas myndlingen, om han hunnit till de år, att han sjelf den granska kan, eller till hans närmaste fränder, om sådana finnas.
Nu äro räkningar vid första Ting för det förflutna året till Domstol aflemnade, utsätte då Domaren viss dag till den för förmyndare-räkningames granskning, på sätt derom serskildt stadgadt är, af stad eller härad utvalde revision.
Derom bör äfven i Kyrkorna kungöras minst fjorton dagar förut.
Finnes vid denna revision något vid förmyndare-räkning att påminna, eller anmäler myndling sjelf, eller 4 Lag-Utskottets Utlåtande JY:o 10g. hans närmaste fränder sig hafva något att vid förvaltningen erinra; och skulle ej Förmyndaren, derest anmärkningen befmnes grundad, sådant genast inför revisionen erkänna och rätta, vare Domaren pligtig, att intaga påminnelsen i Rättens Protocoll och att tillse, att den omyndige rätt sker.
Finna fränder eller flere Revisorer, eller den omyndige sjelf, om lian till 16 fyllda år kommen är, att Förmyndaren icke rätteligen förvaltar den anförtrodda egendomen, anmäles det hos Rätten, som pröfve af omständigheterna, om annan Förmyndare förordnas må.”
På sätt af Utskottets ifrågavarande Betänkande inhemtas, har Utskottet erkänt sig dela Motionairernes önskan, det någon större säkerhet kunde beredas, att Förmyndare fullgöra deras åliggande, att tid efter annan aflemna redovisning för hvad de i sådan egenskap hafva om händer; och Utskottets betänkligheter, i afseende på antagande af Herr Holms förslag, voro egentligen endast de: i :o att en ovilkorlig förpligtelse för Domaren att vaka öfver uppfyllandet af Förmyndares omförmälde skyldighet, utan åtskilnad i afseende på tiden för förmynderskapens tillkomst, samt antingen de innehades efter
Domarens förordnande, eller derförutan, till följd af Lagens allmänna bud, icke syntes kunna meddelas, med mindre man tillika insåg en säker möjlighet för Domaren, att om alla förmynderskap, utan undantag, erhålla skyndsam underrättelse; och 2:0 att åter ett stadgande af den beskaffenhet, att en mängd undantag derifrån måste, åtminstone till en tid, medgifvas, möjligen icke kunde med nog säkerhet och den kraft, som ett Lagbud hör ega, leda till det åsyftade ändamålet.
Det förra inkastet förfaller likväl vid den förklaring af meningen med motionen, som ej mindre Motionairen sjelf, än ock de fleste, som inom Riks-Stånden yttrat sig i ämnet, nu mera gifvit åt densamma, efter hvad här ofvan i andra anmärkningspunkten finnes anfördt; —och hvad den senare betänkligheten vidkommer, så har Utskottet, vid ytterligare öfvervägande af omständigheterna, trott densamma höra vika för de obestridliga fördelar, förslagets antagande i allt fall måste medföra.
Men innan Utskottet framlägger sitt förändrade Lagförslag, bör Utskottet upplysa, hvarföre
Utskottet anser åtskilliga af de gjorda anmärkningarna icke böra till någon åtgärd föranleda.
Då fränder och Gode
Män icke äro i något juridiskt ansvar för rigtiga fullgörandet af den granskning, som, enligt ifrågavarande Lagrum, dem tillkommer, och hvilken granskning egentligen har för ändamål att få ut - Lag-Utskottets Utlåtande N:o 10g. 5 redt, huruvida Förmyndaren må i sin befattning än vidare bibehållas, vore det alltför äfventyrligt för de omyndiges rätt, att låta den ankomma på berörde personers underlåtenhet att anmärka och till rättelse beifra hvad som funnes felaktigt.
Helt annat är förhållandet, när förmynderskap afträdes.
Redogörelsen granskas då antingen af den numera myndigblifna pupillen, eller af efterträdande förmyndare, hvilken sjelf stannar i ersättningsansvar för den förlust, som kan tillskyndas myndlingen, genom underlätet klander af företrädarens felaktiga åtgärder.
Någon jemförelse med Syssloman kan i förra fallet icke rätteligen ega rum, emedan denne redovisar till den sig sjelf rådande principalen elier hans ombud.
Emot yrkandet, att viss tid af tre månader ifrån hvarje års slut måtte.
Förmyndaren föreläggas, för afgifvande till fränderne af den årliga redovisningen, anser Utskottet sig endast behöfva påminna, att fränderne i allt fall icke ega annan utväg att förmå en tredskande Förmyndare till redovisning, än att derom göra påstående hos Domstolen, som då eger att, efter omständiglieterne, förelägga honom både lid och äfventyr, samt att Förmyndaren ej är ovilkorligen skyldig att afge årlig räkning, utan endast i händelse ilen omyndiges fränder så fordra.
I betraktande af sistnämnde omständighet, anser Utskottet också desto mindre skäl vara för handen att upphäfva det nu gällande stadgandet, an-* gående omförmälde årlige redovisningsskyldighet, som detta Lagbud sällan lärer gifvit någon Förmyndare grundad anledning till klagan, men deremot säkerligen ofta varit skyddande för de omyndiges rätt.
Någon anvisning till
Domaren, på hvad sätt han bör uppfylla sitt äfven i nuvarande
Lag stadgade åliggande, att ”tillse, det den omyndige rätt sker”, erfordras icke mera hädanefter än hittills; och det ligger i sakens natur, att Domaren eger magt, när så behöfves, förordna annan Förmyndare eller Målsman för den omyndige, att dess talan emot den felaktige Förmyndaren utföra.
Efter hvad i fråga om Gode Mäns eller Revisorers utväljande soeknevis, för alt vaka öfver förmyndarevården, redan blifvit yllradt i nästföregående Utlåtande N:o 108, anser Utskottet följa, btt ofvan anförda redactionsförslag, uppgjordt under förutsättande af en sådan inrättning, icke kan antagas.
I följd af allt detta, och enär det ligger i sakens natur, att hvad
Domaren har sig genom
Lag ålagdt icke kan ansvarslöst åsidosättas, hvadan det ej heller synes vara skäl, att, mera på detta, än på annat ställe, der skyldigheter
Domaren föreskrifvas, i Lagbudet införa stadgande derom, att 6 Lag-Utskottets Utlåtande N:o tog. ansvar foijer på en sådan försumlighet, får Utskottet till Rikets Högloflige Ständers närmare ompröfvande vördsamligen öfverlemna, om icke, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Herr Holms motion, 1 §. i qZ Cap.
Ärfda-Balken må erhålla följande förändrade lydelse:
Förmyndare skall för hvarje år afsluta räkning öfver allt det han, i sådan egenskap, om händer häfver, att deraf inses må , hvad han för den omyndige uppburit och utgijvit, och hvad säkerhet för medlen tagen är.
Af den räkning gifve han, vid hvart års slut, den omyndiges närmaste fränder del, om så fordras.
Begära de det ej, vare Förmyndaren ändå skyldig att hvart tredje år tillställa dem räkning, samt jemväl en lika lydande räkning till Rätten aflemna; och bör Rätten utse en eller flere Gode Män att samma räkning granska.
Hare det ock Rättens åliggande, att vaka deröfver, att Förmyndaren sin redovisningsskyldighet icke försummar , och att den tredskande vid vite dertill hålla.
Uppå anmälan af den omyndiges fränder, eller af de utsedde Gode Männen, att
Förmyndaren den omyndiges egendom icke rätteligen förvaltat, eller ock, om Rätten eljest af den ingifne redovisningen finnér anledning till klander emot Förmyndarens förvaltning, åligge det Rätten tillse, att den omyndige rätt sker, och prof ve af omständigheterna, om annan Förmyndare förordnas må.
Jr omyndig till de är kommen, att han sjelf kan finna, det Förmyndaren ej väl dess egendom förestår, stånde ock honom fritt det has Rätten att angifva och sin sak utföra.
Till följd häraf anser Utskottet förfalla sådane, i anledning af Betänkandet N:o 70, gjorda anmärkningar, som icke kunna anses härigenom besvarade; och må slutligen erinras, att hvad angår Utskottets i samma Betänkande framställde förslagderom, att Förmyndare-förordnande, som hädanefter utfärdas, bör innefatta fullständig underrättelse om hvad Förmyndaren, enligt 23 Cap. i§.
Ärfda-Balken, har att iakttaga, någon påminnelse deremot icke förekommit.
Stockholm den 29 Julii i834.
Lag-Utskottets Utlåtande N:o tog. 7 Reservationer i af Herr Strussenfelt: ”Lika med Herr Holm, anser jag behofvet högt påkalla strängare control, än som nu finnes i afseende på Förmyndares förvaltning af omyndigs egendom; men jag kan icke med Motionairen och Utskottets pluralitet dela den öfvertygelse, att detta ändamål bör sökas genom att hvälfva nya skyldigheter på Domaren.
Man har föreslagit, att honom skulle åläggas genom vitén tillhålla Förmyndare aflemna redovisning.
Om jag också medgifver möjligheten att fullgöra detta åliggande, kan jag dock ej förbise de svårigheter, sorn härvid möta, och hvaribland jag äfven räknar anskaffandet af fullständiga uppgifter på de under hvarje Domstol lydande Förmyndare, hvilka ej i följd af förordnande, utan Lagens bud, innehafva sådana befattningar.
Vidlyftiga brefvexlingar och understundom oredor uppkomma derjemte, då Förmyndare afflytta från en ort lill en annan , eller Domaren lemnar dylika uppdrag åt personer, som äro boende utom hans
Dom värjo.
Vid Hof-Rätterne skulle denna correspondance, som säkerligen korn att utsträckas till alla delar af Riket, borttaga mycken tid, och således måhända påkalla förökning i så väl Ledamöternes som betjeningens personal.
Genom föreslagne stadgandet uppkommer äfven ett förhållande, som nu är mindre vanligt, nemligen att Domaren sjelf upptrader som åklagare.
Men om ock redovisning blifver till Rätten inlemnad, är dock föga dermed vunnet; det vigtigaste återstår, nemligen att få denna redovisning granskad och de felaktigheter rättade, hvilka tilläfventyrs deri kunna finnas; och just i detta afseende är föreslagne stadgandet, enligt min tanka, dels otillräckligt, dels olämpligt.
De, hvilka af Domstolen emottaga redovisningen till granskning, kunna alldeles underlåta densamma eller ock flygtigt verkställa dem, enär de för denna sin åtgärd icke äro ansvar underkastade.
Att åter ålägga dem ett sådant, skulle medföra stora olägenheter, ibland hvilka bör räknas att, under ett slikt förhållande, skulle troligen få vilja åtaga sig denna befattning.
Man kan således med skäl befara, att de, som skola granska redovisningen, antingen af undseende för Förmyndaren, eller af beqvämlighet eller af hvarjehanda andra orsaker, icke härvid gå till väga med erforderlig noggrannhet; och då blifver denna control i verkligheten blott en tom formalitet.
Det föreslagna Lagbudet är ock i så måtto obestämdt, sorn deri ej finnes tydligen uttryckt, antingen det är en blott rättighet eller skyldighet för Domaren att sjelf granska redovisningen.
I förra fallet är stadgandet icke 3 Lag-Utslottets Utlåtande N:o tog. utaf någon betydenhet, enär en sådan rättighet icke lärer, efter nu gällande Lag, vara honom betagen.
Att åter antaga senare alternativet torde vara ganska betänkligt, då, efter den erfarenhet jag inhemtat, åtminstone Häradshöfdingarne och Hof-Rätterne äro i allmänhet med göromål så belastade, att nya dem svårligen kunna åläggas; och något serdeles biträde till ifrågaställde befattningen synes icke heller kunna användas, så vida Domaren sjelf skall ansvara för denna pligts tillbörliga uppfyllande.
Men om nu Domaren, eller den, som redovisningen granskat, dervid anmärker felaktigheter, huru skall dermed då förhållas?
Icke kan Domaren sjelf utföra den tvist, hvartill anmärkningarne möjligen föranleda och icke heller lärer han härtill kunna tvinga någon annan.
Man har yttrat, att annan Förmyndare kunde då tilförordnas; men skulle man, för hvarje gång emot redovisningar framställas så beskaffade anmärkningar, att de föranleda rättegång, begagna sig af Förmyndares förordnande såsom medel att erhålla kärande part; kunde man få se den besynnerlighet, att 3,^4 eller flere Förmyndare blifvit successivt entledigade (ty dessförinnan kunna väl icke andre tillförordnas), utan att likväl någondera aflemnat myndlingens medel eller derföre gjort behörig redo.
Följden häraf skulle blifva förluster för de omyndige och månge intrasslade förmyndare-tvister.
Genom ett dylikt missbruk af Förmyndares tillförordnande skall svårigheten att erhålla sådana, utan tvifvel, betydligen ökas, och Lagen, som endast godkänner vissa skäl för vägran att emottaga förmynderskap, allmänneligen anses såsom orättvis.
Jag skulle för min del önska, att Domaren befriades, så vidt ske kunde, ifrån andra göromål än dem, hvilka tillhöra honom såsom Lagskipare, åtminstone kan jag icke annat än afråda att pålägga honom flere befattningar af administrativ beskaffenhet, emedan jag anser dessa kunna inverka på hans
Domare-åtgärder, så att de icke blifva så fria och oberoende de borde vara.
Då t. ex., i följd af Domarens anmärkningar emot en aflemnad förmyndare-redogörelse, tvist uppstår, så synes mig som lian skulle vara jäfvig sjelf handlägga densamma.
Af dessa skäl, och då jag är öfvertygad, att Förmyndare-Kammare äro de tjehligaste medel till beredande af en nödig control å Förmyndares förvaltning af omyndigs egendom, har jag icke kunnat förena mig med Utskottet om det nu afgifne Betänkande."
Härmed har Herr Friherre Stael vört Holstein sig förenat.
Af Herr Bååth: "Sedan Höglofl. Lag-Utskottet den a3 sisth Maji, uti då afgifvet Betänkande Nro 70, öfver Herr Holms motion om tillägg tili 23 Cap. Lag-Vtslottets Utlåtande N:o tog. 9 23 Gap. 1 §•
Ärfda-Balken, i afseende på Förmyndares redovisnings-skyldighet, förklarat sig, af anförde skäl, icke kunna tillstyrka åläggande för Domaren, alt ovilkorligen och vid ansvar hålla hand deröfver, att Förmyndare fullgöra deras redovisnings-skyldigliet; men Utskottet, i dess senare i samma ämne afgifne Betänkande, varit al en alldeles motsatt mening; men jag, för min del, icke kan gilla ett så uppenbart och tillika skadligt vacklande i Lagstiftningen, har jag icke heller kunnat dela pluralitetens åsigter vid behandlingen af ämnet, hvarken i dess helhet, eller i detailerne, och går nu att redovisa skälen dertill.