Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
kan jag öfvergifva mor och syskon, för din skull kan ESTER (vänder sig halft om).
Utom konvenansens!
HELGE. så kan håna den man, som älskar henne, i ett ögonblick sådant som detta, den kvinnan -- har inte något hjärta.
Vill du då verkligen, att jag skall tro, mig, endast varit ett spel?
Ja, då får jag erkänna kvinna.
Du har afväpnat mig, Ester.
Den kvinna, som
att all den hängifvenhet, du under dessa veckor egnat att du är en stor skådespelerska, men du är icke (Han kastar sig ned i en soffa.)
ESTER (störtar fram och knäböjer bredvid honom.) O nej, den har inte varit ett spel!
Säg inte att
den bästa, sannaste, renaste känsla, jag någonsin erTro hvad du vill om mig, tro bara inte att jag älskar dig som skådespelerska!
Som kvinna, som kvinna älskar jag dig och detta är min sällhet.
Är min punkt i verlden! kärlek till dig inte sann, då har jag ju ingen fast
farit, varit ett spel, äfven den, ty då blir jag förtviflad.
HELGE. kärlek i denna stund är sann.
(Stryker ömt hennes når.)
Och skulle du en gång komma under fund Jag tror dig, Ester! jag tror åtminstone att din
med att ditt hjärta inte är mäktigt en känsla, som alltid och ej endast stundtals måste fylla hela ens väsende -- så frukta inte att säga mig det!
det än blir, skall jag dock alltid förbli din bästa och trognaste vän.
(Han upplyfter henne och för henne till den ena dörren, går själf ut genom den andra, i det ridån faller.) ____________
ANDRA AKTEN. (Samma rum som i första akten.)
ESTER (fantastiskt klädd, står framför spegeln och studerar olika ställningar.
Gestikulerar och deklamerar).
»Men tänk, då jag är graflagd, om jag skulle
uppvakna förrän Romeo har kommit att mig befria, hvalf!»
hvilken gruflig tanke?
Skall jag ej kväfvas då i detta
gare!
(Försöker igen.)
»Skall jag ej kväfvas då i detta hvalf, hvars ruttna svalg en hälsans fläkt ej an(Afbryter sig.)
Nej, nej, inte så! -- Och dö därinne, förr'n min älskling kommer!
(Afbryter sig; stampar
(Afbrgter sig.)
Nej, det måste sägas häfti-
das, och dö därinne förr'n min älskling kommer».
i golfvet.)
Nej, nej, Ester Larson, det duger inte.
Detta var inte Shakspeares Julia!
»Och lefver jag, bryter sig förtviflad.)
Nej, nej, det går inte!
Jag är o, kan det inte hända, att ställets fasor --» (Afden odugligaste, dummaste, mest misslyckade aktris, kunde spela denna roll!
som någonsin har funnits. -- O, att jag en gång
En svårare, men tillika
skönare uppgift kan aldrig en konstnär föresätta
-- En konstnär!
Är jag då en konstnär?
(Börnar då, att jag blir galen utaf dessa fasor och leker vildt med mina fäders skallar.
Ha, se!
Mig tycks jag ser min frändes vålnad -- vänta -- Tybalt,
jar åter deklamera.)
»Kan det ej hända, om jag vak-
vänta!» -- Jag är en konstnärinna.
Jag har snillets låda mitt spel, skall jag en dag visa alla mina
gudagnista.
Oaktadt alla de brister, som ännu vidbelackare, att den koketta, onaturliga Ester Larson är en af dessa lyckliga, som med sitt snille kunna jag dricker». hänföra en verld. -- »Jag kommer, Romeo, din skål HELGE. Hvad skall detta betyda?
ESTER. följt mig både natt och dag den sista veckan, så att rar, tilltalande Helge.)
»Ack, sköna Montague, jag HELGE. smekande; han skjuter henne ifrån sig.)
Du tar miste!
Håll upp, håll upp!
(Hon närmar sig honom, Nej, stör mig inte!
Jag spelar Julia.
Julia har för-
jag knappt kunnat tänka på något annat.
(Deklameär för öm, och därför tör du tro, att jag är flyktig!»
Ställ inte dina repliker till mig, i mig finner du ingen ESTER.
Var inte hård mot mig, Helge!
HELGE. tern.
Jo, Ester, jag blir hård, så fort du nämner teaAngesten för att mista dig -- -- ESTER. jag är din, till dess du förskjuter mig.
HELGE. ler dig i mina armar.
Men i samma ögonblick, jag släpper dig, så är du fjärran ifrån mig.
ESTER (ömt). jag hvilar mitt hufvud mot ditt bröst och hör dig
Därför skall du aldrig släppa mig, ser du.
Då Jag vet att du är min, så länge som -- jag hålHur kan du tala om att mista mig.
Du vet, att
hviska kärleksfulla ord i mitt öra, då glömmer jag alt för ögonblickets lycka, då tycker jag mig kunna försaka hela verlden för dig, och finge jag hvila så vid ditt hjärta hela lifvet igenom, så skulle jag aldrig önska något mer.
Men du är inte alltid kärleksfull dan vi kommo hit.
mot mig nu, Helge, du har mycket förändrat dig seHELGE. nu får vara tillsammans med dig hela dagarna, kan förut, då jag blott fick stjäla mig till en och annan stund för att säga dig hur kär du var mig.
Tro Min kärlek har inte förändrat sig, men då jag
jag inte oupphörligt tala om den.
Helt annat var det
inte, att hela lifvet kan likna kärlekens första timmar.
Hela lifvet igenom måste du älska mig med samma eld, som vår kärleks första sekund.
HELGE. kars Ester!
Jag är inte någon passionerad man, och du måste lära dig att vara nöjd med den trofasta Gör dig inte några sådana illusioner, min stacMen en ljum kärlek kan aldrig tillfredsställa mig.
kärlek, jag egnar dig, och inte begära någon exaltaESTER. mar!
tion och svärmeri, som är främmande för mitt väsen.
Ack, hvarför rifver du ner alla mina sköna dröm-
lifvets prosa, som jag afskyr!
Hvarför söker du tvinga mig in i hvardagsHELGE.
själf, då du trodde att en mans kärlek skulle kunna ersätta dig tusendes bifall!
Du är inte skapad för älska med en vanlig kvinnas hängifvenhet.
ESTER. kvinna.
Jag kan älska långt mer eldigt än en vanlig HELGE.
Du skulle snart ledsna på en hustrus pligter och det Kanske, -- men inte så uthålligt, inte så odeladt. en vanlig kvinnas stilla, husliga lif, och du kan inte
Jag fruktar att du bedragit dig
husliga lifvets enformighet.
Under några få, lyckliga
dagar trodde jag, att jag egde ditt hjärta odeladt, tagit mig.
(Tar hennes händer.)
Pröfva dig själf,
men nu börjar jag alt allvarligare befara att jag missmin älskade Ester, tänk på huru varmt jag älskar
dig och svara mig på samvete: tror du inte, att du outsägliga kärlek vill bjuda mig ett deladt hjärta?
(Ester rycker häftigt undan sina händer och vänder sig bort.)
Vet du hur kärlekens valspråk lyder?
(Ester ser på honom.)
Alt eller -- intet! ESTER.
Alt eller intet!
handlar orätt mot mig, då du till ersättning för min
Är det inte godt att ha en så trofast vän, som jag? ensam i verlden.
Min lilla Ester, inte är du olycklig.
Du kan inte ha mod att afstå därifrån och åter bli ESTER (upplyfter hufvudet och
säger med stort eftertryck):
sam i verlden.
(Stiger upp och smyger sig smeksamt
Jag längtar att bli din så helt och hållet, att intet mer kan skilja oss åt.
Låt det lysa för oss nu om söndag.
Allting har jag mod till, förr än att åter bli en-
intill honom.)
Hör, Helge, låt mig snart bli din hustru.
Det är min allvarligaste, innerligaste önskan.
HELGE. bröllop!
Och hittils har du inte velat höra talas om vårt ESTER.
Men nu längtar jag efter det.
Men hvardagslifvets prosa, som du afskyr?
Den skall inte få trifvas i vårt hem.
Och Julia, som förföljt dig natt och dag?
ESTER. att bli min Romeo, trots alla dina protester och ditt högförnuftiga tal om en sansad kärlek.
HELGE (omfamnar henne). innan söndag 14 dar?
Och är du säker på, att du inte ändrar tankar ESTER.
Inte innan jag dör.
AGDA (kommer in).
ni nu där och omfamna hvarandra igen!
Ack, hvad förlofvade ändå äro odrägliga!
Stå Jag skall bli din Julia och jag skall tvinga dig
Nu kommer du lagom för att få höra en nyhet!
AGDA Hvad då?
Strömsfors.
Om söndag 14 dagar blir det bröllop här på AGDA.
Ska' ni gifta er då?
(Tar Ester om lifvet och dansar
Om söndag 14 dar!
rundt med henne.)
Ack, så roligt, så roligt!
(Stannar redan alt, eller -- -- Hvad sade han?
Tyst, inga frågor!
AGDA (som förut).
Men jag har ju hela tiden haft ditt förtroende.
ESTER. göra anspråk därpå.
Laga nu bara att du får i ordning en vacker brudtärneklädning.
(Springer ut.)
HELGE (skämtsamt).
Ester?
Jag blir svartsjuk, då ni så ofta hviska med hvarandra i min närvaro.
AGDA (allvarsamt och betydelsefullt).
I för er för tissel och tassel, du och
plötsligt och hviskar till Ester:) Men, Ester, vet Helge
Hvilket ingalunda berättigar dig att fortfarande
Kom väl ihåg, hvad jag nu säger dig, Helge.
Om du en dag skulle upptäcka, att -- ja, om du skulle finna att Ester -- -- att hon dolt något för dig, så -- blif inte ond på henne, utan kom ihåg, att det är ditt eget fel -- du har inte förstått henne riktigt.
HELGE. ger du, lilla barnsliga flicka! för mig?
Har jag inte förstått henne riktigt?
Och det säHar Ester dolt något
AGDA. så fordrande, ty därmed skrämmer du henne bara bort från dig.
SETH (kommer inspringande). om lördag!
Hurra, vi äro bjudna på bal och souper på Berga AGDA. in min nya blå sidenklädning!
Så roligt!
Då får jag viga SETH.
Hvar är mamma?
Betjänten väntar på svar.
Men, Helge -- var inte
FRU STÅLBERG (kommer). att komma.
Säg, att vi kunna inte ha den äran AGDA.
Mamma då!
FRU STÅLBERG (kort).
Gör som jag säger, Seth! (Seth går.)
Men, mamma, hvarför kunna vi inte komma?
FRU STÅLBERG. med Ester.
Därför att jag inte vidare vill uppträda borta HELGE.
FRU STÅLBERG. ogillande, och jag ämnar ej hädanefter utsätta mig för det obehaget att höra alla hviska och undra öfver min sons val.
HELGE. den flicka varit, som jag valt, skulle detta alltid blifvit händelsen.
Vårt samhälle är alt för litet för att alla se en af ortens få epusörer förlofva sig med någon annan än en af deras egna döttrar.
Helge, så tror jag dock att du ännu har så mycket om du varit med på balen i går.
Hur olycksaligt förblindad du än är, min käre Mamma kan vara öfvertygad om, att hurudan än Hennes uppförande på balen i går väckte allmänt
de omtänksamma mödrarna skulle utan grämelse kunna
omdöme kvar, att du själf skulle ogillat din fästmö, AGDA. saken till alt hvad de sade.
De voro onda för att Ester var så vacker och så beundrad af alla herrar.
Det var ingenting annat än afund, som var or-
FRU STÅLBERG. parti, ty ditt eget uppförande i går, min lilla Agda, Jag väntade mig just, att du skulle taga Esters
gjorde din mor verklig sorg.
Du har redan haft mycken skada af Esters föredöme, och jag ämnar hädanefter inte tillåta dig att vara så beständigt i hennes sällskap.
Både Elin och jag sågo med smärta, som -- -- --
att äfven du gjorde dig skyldig till ett koketteri, AGDA (afbrytande). man dansade en dans mer med Ester än med henne, och därför förtalar hon Ester, och mig för att jag är Esters vän.
(Brister i gråt.)
FRU STÅLBERG. att säga dig enskildt. ljudt gräl.)
När du lagt band på ditt lynne, har jag ett ord (Ivar och Seth komma inspringande under högIVAR (högt och hetsigt).
Mamma, säg åt Seth, att han -- -- SETH (likaså).
Tag genast hit piskan, säger jag dig!
IVAR (knuffar till honom). han -- -- Oförskämde pojke! Mamma, säg åt honom, att SETH (slår till honom). mig en gång till!
Du inbilske öfversittare!
Våga inte att knuffa Elin var vid dåligt humör för att hennes fäst-
FRU STÅLBERG. ni inte!
Gossar, gossar!
Blygs IVAR och SETH (skrika på en gång). säger han -- -- Ester har lofvat mig att köra för henne och nu FRU STÅLBERG. en i sender och utan att skrika så.
Ivar, säg mig du, hvad som händt.
IVAR (högt och häftigt). natt, att jag skulle få köra för henne i dag på morgonen i lilla kappsläden, och nu vill Seth taga piköra för henne.
Ester lofvade mig, då vi foro hem från balen i Ester igen!
Sansa er, tala
skan ifrån mig och påstår, att det är han, som skall SETH (skriker ännu häftigare).
Nu har Ivar kört för mig i kväll, men i morgon bitIVAR (ser ut genom fönstret).
(Springer skyndsamt ut.)
Se, nu är hon klädd och kommer ut på trappan!
SETH (äfvenledes, triumferande). fall!
(Störtar äfven ut.)
Men det är i min släde, hon stiger upp i alla FRU STÅLBERG.
Nå, hvad säger du om detta?
Då jag hjälpte Ester ur släden i går, sade hon:
tida kl.
10 skall jag fara ut och åka med dig i stället.
HELGE. som är så ifrig att göra alla nöjda, att hon lofvar mer än hon kan hålla.
(Elin kommer gråtande.
Sven följer.) SVEN. Men, kära Elin, förklara dig då!
SVEN. gon på Elin, såg hon så bedröfvad ut, att jag fråDet är mig en gåta.
Då jag hälsade god morAtt Ester är en liten god, men tanklös varelse,
gade, om någon gjort henne ledsen.
I stället för att lilla, säg mig nu, hvad det är.
svara, började hon gråta och sprang ifrån mig.
Elin ELIN (gråtande). mig, gå till Ester och ha roligt med henne.
Hvad menar du med sådana yttranden?
ELIN. med Ester, ty det vore en alt för ojämn täflan.
Jag sareförmåga.
Jag menar, att jag på intet sätt vill rivalisera
Det intresserar dig nog inte.
Bry dig inte om
kan inte göra anspråk på en fjärdedel af hennes tju-
SVEN. märkvärdigt, att äfven de bästa kvinnor aldrig kunna tåla att se en annan firad.
Hvarenda flicka är svartsjuk på den, som är vackrare än hon.
Är det din mening att återigen ställa till en scen för att jag
Du är alltid hård och orättvis mot Ester.
dansade några danser med Ester på balen i går, så nen i släden i går kväll.
vill jag säga dig uppriktigt, att jag hade nog af sceELIN. och därför borde det vara mig likgiltigt hvad du Du har inte längre en gnista af kärlek för mig,
företager.
Jag kan dock inte underlåta att säga dig, ning mot din fästmö.
(Aftager förlofningsringen och lägger den på bordet.)
Om du ännu vill visa mig en i dag.
Du får kanske ressällskap med Ester, ty efinte längre vill behålla henne i sitt hus.
Min gud, hvad har då händt i natt?
ELIN. gått till hvila, var min fästman och min brors fästmö ute och åkte skridsko på sjön med facklor och i sällskap med några af de herrar, som Ester hade koketterat för på balen.
Vet mamma det inte ännu?
Sedan alla andra
att ditt uppförande i natt var en alt för stor förolämp-
skymt af aktning och grannlagenhet, så res härifrån ter hvad som händt i natt, förmodar jag att mamma
AGDA. själf åkte förra vintern skridsko med facklor.
ELIN. Kanske du var med, efter du försvarar saken?
AGDA. vill veta det, att jag mycket gärna ville vara med, Nej, men jag är inte rädd att tala om, om ni Fy, Elin, hvad låg det väl för ondt i det?
men då sade Ester:
»du måste lyda din mamma och får inte göra något utan hennes vetskap, men jag är inte skyldig att redogöra för mina handlingar för någon annan än Helge».
ELIN. då vi kommo hem från balen, och genast gick upp på sitt rum?
O, jag blir så upprörd, bara jag tänker på en sådan falskhet.
Inte falskhet, Elin, kalla det inte falskhet.
FRU STÅLBERG. sanning och ärlighet hos den flickan?
HELGE (häftigt). mening att vara falsk, det hela var bara ett tanklöst Ja, ja, ja, det påstår jag!
Det var inte hennes Vill du då ännu påstå, att det fins en skymt af Mins mamma, hur Ester klagade öfver trötthet,
upptåg, som aldrig hade kommit ifråga, om jag varit hemma, då ni kommo från balen.
ELIN. närvaro, om hon somnade snart efter sedan hon kommit hem från balen.
HELGE. vill förnedra mig till att spionera på min fästmö, blott för dina lumpna misstankars skull.
ELIN. på, om vi tro, att du inte vågar utsätta henne för ett sådant prof.
HELGE. inte misstror henne!
Skulle jag någonsin upptäcka, att hon bedragit mig i den allra obetydligaste småsak, så vet jag inte hvad jag gjorde.
Fattar du då inte, att mitt lif beror på, att jag Gör som du vill.
Du må emellertid inte undra Hur kan du föreslå något sådant.
Öfvertyga oss om det, Helge.
Fråga henne i vår
FRU STÅLBERG (till Anna, som kommer vid hennes ringning).
Hvar är fröken Ester?
Stjerntorp.
Ester har åkt ut med baron Clæs på FRU STÅLBERG.
ANNA. sin släde nere vid parkgrindarna.
Baron var aldrig uppe på gården utan höll med (Lång paus.)
FRU STÅLBERG (skarpt till Anna).
(Anna går.)
ELIN (halfhögt till sin mor). baron Clæs skulle hållas hemlig, liksom skridskofärden i natt.
FRU STÅLBERG (högt). nom stanna vid parkgrindarna?
Hvarför skulle hon eljest bedt hoHELGE. henne i alla fall, jag tror henne trots alt hvad ni säga. öppet bref i handen).
Ha ni då intet medlidande med mig.
Jag tror BRUKSPATRONEN (kommer in med ett Hvad vill detta säga?
Hvar är Ester?
HELGE. Hvad har hon då nu gjort?
BRUKSPATRONEN. tala med henne.
Hvem säger att hon gjort någonting!
Jag vill Helge, Det tycks ha varit meningen att slädfärden med
gå och bed henne genast komma hit.
FRU STÅLBERG. henne, min käre gubbe?
Hvad har du där för ett bref?
BRUKSPATRONEN. mal bekant till mig, som du vet.
Han säger att Ester skrifvit och begärt förlängd tjänstledighet, emedan ännu någon tid.
Och nu ursäktar han sig hos mig för att han omöjligt kan bevilja detta.
HELGE (tar brefvet och läser).
Det är något misstag! hennes svärföräldrar önska att hon skall stanna här Det är från Esters f. d. teaterdirektör, en gamHon är inte hemma för tillfället.
Hvad vill du
BRUKSPATRONEN. kan du förklara hur det hänger ihop?
Tjänstledighet!
Har flickan då inte sagt till ordentligt, att hon aldrig mer ämnar beträda tiljan! ELIN.
Har Ester lofvat dig att öfverge teatern?
HELGE. Naturligtvis!
Det vet du mycket väl!
ELIN. nyadt engagement?
Och har hon sagt dig, att hon nekat antaga förJa visst, något misstag är det naturligtvis, men
ELIN. uppriktighet mot dig.
Hon har naturligtvis i hemlighet mottagit engagement för det återstående af var alt för fåfäng för att vilja lemna teatern.
Hur kan du framkasta en sådan misstanke!
ELIN. detta. bref?
Min käre Helge, det minsta barn kan ju begripa
Hur vill du eljest förklara teaterdirektörens HELGE. inte tillräckligt tydligt tillkännagifvit sitt beslut att lemna teatern.
AGDA (ifrigt). då alla äro närvarande.
Tala med henne om detta i enrum, Helge.
Inte HELGE.
AGDA. du inte gör som jag ber dig, så -- -- Ja, Helge, Jag kan inte förklara hvad jag menar, men om Det får Ester själf förklara.
Hon har troligen Nå, då har du här ett ypperligt bevis på hennes
spelterminen.
Jag har för min del alltid trott att hon
jag vet, att du anser mig bara för ett barn, men jag
har ändå Esters förtroende, kanske mer än du själf.
Tala vid henne ensam, så blir alt bra.
HELGE. du kan vara snäll och låta mig veta när Ester kommer hem.
FRU STÅLBERG. sak blir utredd i allas vår närvaro, så skall jag häupptaga henne i mitt hjärta som dotter.
Om du lyder Agdas råd, Helge, om inte denna Ja, du har rätt!
Jag går upp på mitt rum och
danefter alltid misstro Ester.
Jag skall aldrig kunna (Helge kommer hastigt tillbaka och kastar sig otåELIN (till Helge). rar hon dig sanningsenligt på den frågan, så skall Fråga henne hur hon har sofvit i natt, och sva-
ligt ned i en soffa med ryggen vänd till de öfriga.)
jag också tro hennes förklaring af teaterdirektörens bref. I motsatt fall får du förlåta mig, om jag tror, att hon spelat en liten intrig bakom din rygg och
att hon är tillräckligt skicklig skådespelerska för att lig anledning som ett oförutsedt bref. HELGE.
inte låta narra sig att blotta den af en sådan obetyd-
hårdhet, Elin!
Jag känner det nu som om jag aldrig skulle kunna det.
Måtte jag en gång kunna förlåta dig all din
ELIN (brister i gråt). mot den, som förstört hela mitt lifs lycka!
Jag har jag, ja, jag hatar henne af hela mitt hjärta.
Hon Du må inte undra öfver, om jag är hård och bitter
aldrig förr hatat någon människa, men henne hatar har inte allenast gjort mig olycklig och beröfvat mig både din och -- och -- -- en annans kärlek, hon har också gjort mig elak -- riktigt elak! -- -- SVEN. dig min kärlek!
Jag blef en smula betagen i henne, det tillstår jag, men mitt hjärta, Elin lilla, mitt Elin, lilla kära Elin, hon har visst inte beröfvat
hjärta -- nej, älskade, du skall inte behöfva bli elak af brist på kärlek, som du säger.
Vill du inte förlåta mig en tillfällig förvillelse!
Du skall aldrig mer dig heligt.
få skäl att förebrå mig något dylikt, det lofvar jag ELIN (vänder sig ifrån honom). värd någons kärlek.
(Snyftande.)
Jag kan inte förlåta dig.
(Sven ser sorgset på henne, tar därefter hennes Mitt hjärta är så fullt af bitterhet nu, att jag ej är
ring, som ännu ligger på bordet, kysser den och sätter den på sitt finger.)
FRU STÅLBERG (ser ut genom fönstret).
Där kommer Ester springande öfver gården.
(Betydelsefullt.)
Hon tycks äfven ha stigit ur baron Claes släde vid parkgrindarna.
ESTER (kommer inspringande,
klädd i kappa och pelsmössa).
friskande att vara ute och åka i kölden!
Och hem flere gånger och en gång körde jag foten ner i en
Ack, hvilken härlig morgon!
Hvad det är upp-
har jag gått öfver isen.
Jag höll på att halka omkull vak, så att den blef alldeles isad.
»Men
lika roligt är det ändå, Bara ej hjärtat fryser.» (Paus.) att ni inte varit ute och låtit nordanvinden blåsa på
Hvad ni se högtidliga ut här allesammans.
Det märks er.
-- Helge, hvarför sitter du där och ser dyster ut. tur, så att du kan gärna ge mig en blick -- om du inte vill ge mig något mer.
Med hvem har du varit ute och åkt, Ester?
ESTER (lekfullt). ensam?
Hvem har sagt, att jag inte åkte HELGE. Nej, jag frågar dig allvarsamt.
ESTER. väl inte svartsjuk, min Romeo?
Det skulle eljest inte klä dig så illa!
Vill du inte svara mig?
Ja, jag ser det, obegripligt allvarsamt.
Jag inbillar mig att jag ser rätt bra ut efter min morgon-
ESTER. så sträng ser du ut.
Har jag då gjort något mycket Bevars väl, Helge, jag blir riktigt rädd för dig,
orätt?
Vet du, du behöfver inte vara jaloux på baron jag blef så ledsen på hans fadda artigheter, att
Clæs, ty jag hade inte åkt länge med honom, förrän jag hoppade ur släden, och så sprang jag genvägen eldiga häst, som frestade mig att åka med honom, HELGE. Gud ske lof, gud ske lof! ESTER.
Eller trodde du, att jag var ute med någon farligare och sprang ifrån honom, som du blef så glad?
Ester bättre än ni!
Ser ni, mamma och Elin, jag kände min lilla ESTER. vidunder trodde ni då, att jag farit ut?
Jag hade inte haft några värre planer än att åka med Ivar eller Seth, försäkrar jag er.
Ah, Helge, du Men hvad menar du?
Med hvilket lejon eller Blef du så glad för att jag åkte med baron Clæs?
hem öfver sjön.
Det var bara hans vackra släde och då jag händelsevis mötte honom vid parkgrindarna.
Eller var det för att jag hoppade ur släden
kan inte tro, hvad det var lustigt i morgse!
lofvat både Seth och Ivar att de skulle få köra för
mig i dag på morgonen, jag hade glömt, att jag satte ut samma tid, eller också gjorde jag det med flit -- jag mins inte rätt hvilketdera -- emellertid kommo
de i lufven på hvarandra och jag var sedan riktigt ledsen att jag mötte baron Clæs på vägen -- -- det körande till trappan. skulle varit bra lustigt, om han också kommit framBRUKSPATRONEN. tala i stället om för oss hvad du gifvit din f. d. direktör för besked angående dina planer för framtiden.
(Räcker henne brefvet.) ESTER (rycker häftigt till sig brefvet och läser).
Jag måste resa genast.
BRUKSPATRONEN. Hvad!
Resa genast!
Ditt engagement är ju slut.
Jag måste resa med det.
Kom, Agda lilla, och hjälp mig packa min koffert.
HELGE (ser skarpt på henne).
Hvarför skall du resa, Ester?
ESTER (som märker hans blick, söker att beherska sin oro och säger med antaget lugn).
Det går visst ett tåg i dag vid middagstiden.
Jaha, hoppetossa, tyst nu med ditt sladder och
Jag måste resa för att förklara mig för direktören,
som alltid varit god mot mig.
Om det är min skuld ursäkt.
Du kommer väl snart efter, Helge, och då och packa.
att han missförstått mig, så måste jag be honom om får jag tala närmare med dig.
Nu måste jag gå upp HELGE. jag i morgon återvänder till Stockholm.
ESTER (ifrigt). afstå därifrån.
Nej, jag måste resa.
Intet kan förmå mig att Jag skall göra dina ursäkter hos direktören, då
AGDA. holm för att göra uppköp för sin brudutstyrsel.
HELGE (till Ester). följer med dig, ty du får inte vidare vistas i Stockbestämdt att resa nu, då du inte har något hem att vistas i.
I så fall får du resa längre fram, då mamma Ester behöfver ju i alla fall komma till Stock-
holm utan passande skydd.
Jag förbjuder dig be-
ESTER (med tvungen glädtighet). min stränge herre.
Har en fästman laglig rätt att jande.)
Helge, låt mig resa nu!
Kom efter om ett par dar, så skall jag förklara alt för dig.
Har du sofvit godt i natt, Ester?
Du börjar för tidigt, du är inte min man ännu,
förbjuda något, pappa?
(Plötsligt allvarlig och bed-
ESTER (vänder sig tvärt till honom).
ESTER. natten.
(Lutar hufvudet mot hans axel och tar halft HELGE. balen?
Somnade du snart sedan du kommit hem från ESTER. (Halfhögt.)
Hvarför ser du så mörk och missnöjd ut?
(Halfgråtande.)
Du vill bara göra mig ledsen.
Säg mig nu snält farväl och låt mig gå.
(Vill löskvar.)
Jag får erkänna, att jag inte såg på klockan.
Ja, jag var ju på bal halfva
lekfullt hans arm och lägger om sitt lif.)
göra hans arm från sitt lif, men han håller henne HELGE. morgonen, såg jag ljus i ditt fönster.
Mamma sade mig likväl, att ni kommo hem från balen kl. 1. (Ester rycker sig hastigt lös och tänder sig hört).
Hvarför rodnar du?
Då jag kom hem från mitt sjukbesök kl. 3 på