Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 46. önskvärheten deraf, att alla prebendepastorat kunde såsom sådana upphöra, blifvit af två Stånd gillad och, på sätt diskussions-protokollen hos de begge öfriga Stånden visa, äfven af flera ledamöter inom dessa sednare understödd, finner Utskottet, med vidhållande deraf, sig ega anledning hemställa, att Riks-Stånden ville förena sig i en underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t, att Kongl. Majit täcktes taga i öfvervägande, om icke prebendepastoraten kunde, i den mån innehafvarne afgå, indragas, samt att Kongl. Majit i sådant fall ville till nästkommande riksdag aflåta nådig Proposition i ämnet, jemte förslag till ersättning åt vederbörande för de löneinkomster, som för närvarande från dessa pastorat utgå.
Reservation: af Friherre Cederström, R.i »Då, på sätt Ekonomi-Utskottet i sitt betänkande N:o 12 uttryckligen erinrat, förslaget om prebendepastoratens upphörande innebure ändring i presterskapets privilegier, som, enligt 114 § Regeringsformen, erfordrade samtycke af alla fyra Riks-Stånden, men Högvördiga Preste-Ståndet, hvars rätt förslaget berör, vägrat dertill bifalla, anser jag, (utan att nu vidare ingå i utvecklande af önskvärdheten deraf, att något tillgörande i ämnet kunde, med iakttagande af nödig varsamhet, ega rum), det Utskottet, i stället för den högst obetydliga jemkning, i ordalagen af sin förra hemställan, nu vidtagits, hade egt anledning inskränka sin nu utlåtande framställning i ungefärlig öfverensstämmelse med Ridderskapet och Adelns beslut, hvarigenom kollision icke behöfde uppstå med Utskottets egen åsigt om frågans grundlagsenliga beskaffenhet, men ändamålet ändock, ehuru i en mindre vidsträckt grad, möjligen kunnat ernås, då deremot nu tyckes vara att emotse föga eller intet annat lagligt resultat, än det som ligger i redan dels gifvet, dels yrkadt afslag.» . Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o il. 3 K so 47.
Ank. till Exp.-Utsk. den 14 Febr. 1866, kl. 12 roidd.
Betänkande, i anledning af väckt motion om utfärdande af en Ordningsstadga för städerna i riket.
Sedan Kongl. Maj:t, efter inhemtande, att en stor del af de stadgar, som i städerna, utom Stockholm, uti ekonomi- och polismål tillämpades, blifvit utfärdade af städernas Magistrater, och att dervid ej sällan gränserna för dessas rättigheter öfverskridits, i synnerhet så till vida, som vitén och andra ansvarspåföljder, deribland till och med kroppsstraff, blifvit i strid såväl emot antagna lagstiftningsgrunder som emot gällande lag och författningar bestämda, genom nådigt Cirkulär den 26 September 1840 anbefallt Sine Befallningshafvande i samtliga länen att från vederbörande Magistrater eller i dessas ställe varande stadsstyrelser infordra underdåniga förslag till de ordningsstadgar, som kunde anses behöfliga att, i stället för de af nämnda myndigheter utfärdade, af Kongl. Majit fastställas, hvarvid jemväl borde föreslås sådana jemkningar i de af Kongl. Maj:t rörande städernas ekonomi- och polismål meddelade reglementariska stadganden, som, i anseende till förändrade förhållanden, kunde finnas af behofvet påkallade, så och efter det åtskilliga sådana förslag, jemte Kongl.
Maj:ts Befallningsliafvandes deröfver afgifna utlåtanden, till Kongl. Maj:t inkommit samt förberedande åtgärder i öfrigt vidtagits, förordnade Kongl. Majit den 19 Oktober 1855 en komité af sakkunnige män att, efter tagen kännedom af alla handlingarna i målet, uti frågan afgifva underdånigt utlåtande och förslag i det fullständiga omfång nyssberörda nådiga Cirkulär utmärkte.
Denna komité blef år 1859 färdig med underdånigt förslag till en »Ordnings-stadga för .Rikets Städer»; hvarjemte komitéen afgaf särskildt underdånigt yttrande angående städernas byggnads-, brand- och hamnordningar.
I nämnda förslag upptogos, med ledning af inkomna yttranden om de behof af föreskrifter, som i allmänhet gjort sig gällande, de stadganden i polis- och ordningsmål, som, efter komiterades tanke, kunde och borde blifva gemensamma för alla städer, dock så, att i afseende å ämnen, hvaruti de närmare detaljbestämmelserna 4 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 47. berodde af olika förhållanden inom hvarje särskild stad, åt vederbörande myndigheter på stället skulle öfverlemnas att, inom i Stadgan utstakade gränser, gifva de vidare föreskrifter, som kunde erfordras; hvarjemte alltid utsattes det ansvar, som borde följa på uraktlåtenhet att iakttaga jemväl sådana särskilda stadganden.
Deremot ansåg komitéen, hvad lokalmyndigheterna utöfver de af komitéen sålunda föreslagna gemensamma bestämmelser förordnat, i allmänhet vara af beskaffenhet att dels icke hafva bort föreskrifvas och alltså böra upphäfvas, dels endast för en eller annan stad vara behöfligt och således allenast der ega sin tillämplighet, på grund hvaraf komitéen föreslog det sätt, hvarpå sådana särskilda stadganden kunde åstadkommas.
En vidlyftigare redogörelse för komiterades berörda förslag torde här icke vara på sin plats; men deremot torde det ej vara ur vägen att såsom bevis för angelägenheten deraf, att den osäkerhet beträffande giltigheten af vissa flerstädes meddelade ordnings-föreskrifter, som för närvarande eger rum, måtte upphöra, och att den myndighet i dylik lagstiftningsväg, som städernas styrelser rätteligen må tillkomma, varder bestämd, såsom exempel på beskaffenheten af en del ännu till efterrättelse gällande föreskrifter, hvilka synas oförenliga med de i nuvarande tid rådande åsigter om frihet i det enskilda aftalet, om rättmätigheten af inskränkningar för en samhällsklass i friheter, som andra klasser åtnjuta, m. m., ur komiterades underdåniga betänkande anföra, hurusom i en del städer är, till förekommande af obillig stegring i priser å lifsmedel, af lokalmyndigheterna förorrlnadt, att vissa varor icke få på försäljningsplatserna uppköpas i större partier före bestämd tid på dagen eller innan viss tid efter varans ankomst förflutit, då de personer, som vilja göra upphandlingar endast för sina hushållsbehof anses hafva hunnit verkställa sina uppköp; att på somliga ställen finnas meddelade förbud för gesäller, lärlingar, tjenstehjon samt löst folk, vid mer eller mindre strängt ansvar, att efter utsatt tid på aftnarna vistas ute å gatorna utom på vissa vilkor; att i en stad är förordnadt, att icke flera än tre handtverkslärlingar få gå tillsammans på gatorna under vintern efter klockan 7 och under sommaren efter klockan 9 på aftonen o. s. v. Vigten deraf, att så abnorma förhållanden icke fortfara, har vid denna riksdag blifvit framhållen uti en af Herr Henschen till Vällofliga Borgare-Ståndet inlemnad motion'(N:o 178), som öfverlemnats till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet, och till hvars innehåll i öfrigt Utskottet tillåter sig hänvisa.
Motionären, som förutsätter, att Sammansatt Lag- och Ekonomi-Utskott skulle komma att behandla ärendet, slutar sin framställning dermed, att det sålunda Sammansatta Utskottet måtte »från Kongl.
Civil-departementet begära såväl berörda betänkanden, hvaraf tryckta exemplar derifrån kunna erhållas, som ock de yttranden, hvilka i anledning deraf möjligen afgifvits, samt, efter granskning af betänkandena och dithörande handlingar, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med komiterades åsigter, upprätta förslag till Ordningsstadga för städerna, hvilket, så vidt det af Rikets Ständer godkännes, torde till Kongl. Majit inlemnas med underdånig anhål - Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 48. 5 lan, att detsamma, så fort ske kan, af Kongl.
Maj:t pröfvas och i de delar det .vinner Kongl. Maj:ts nådiga bifall, till allmän efterrättelse utfärdas.»
Utskottet har väl ansett sig icke kunna efterkomma den i motionen gjorda uppmaning att utarbeta ett förslag i ämnet, helst Utskottet, efter tagen kännedom af nyssnämnda komité-betänkanden, vid efterfrågan i vederbörande Stats-departement vunnit bekräftelse i sin förmodan, att handlingarne i detta mål äro af vidlyftigare beskaffenhet, än att Utskottet ens skulle kunna, i anseende till öfriga Utskottet åliggande göromål, medhinna att af samma handlingar taga behörig del.
Men då, på sätt af det ofvan anförda framgår, Utskottet icke kan undgå att erkänna angelägenheten deraf, att icke allenast osäkerheten, beträffande hvad i ordnings- och polismål för städerna skall anses fortfarande gällande eller icke, måtte med det snaraste upphöra, utan äfven stadsmyndigheternas behörighet i fråga om lagstiftandet för sådana mål varder bestämd, helst tvifvelsmålen i dessa hänseenden kunna anses hafva blifvit ökade i följd af åtskilliga sedan förenämnde komiterades underdåniga betänkande och förslag afgåfvos, utfärdade författningar, såsom om kommunalstyrelse i stad, om utvidgad näringsfrihet m. fl., äfvensom af de i nya strafflagen upptagna grundsatser och meddelade bestämmelser, föranlåtes Utskottet i så måtto hos Rikets Ständer förorda afseende å Herr Henschens motion, att Rikets Ständer måtte, uti underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes, för vinnande af det med, ofvan omförmålda komités nedsättande af sedda ändamål, vidtaga de åtgärder, sorn Kongl. Maj:t finner lämpliga.
Stockholm den 12 Februari 1866. ]%r:o 4S.
Ank. till Exp.-Utsk. den 14 Fehr. 1866, kl. 12 midd.
Betänkande, i anledning af väckt motion om befrielse för skeppare å Svenskt, från inrikes ort kommande, fartyg att vid insegling förbi någotdera af inloppen Furusund, Sandhamn eller Dalarö anlägga för undergående af visitation.
Inom Hedervärda Bonde-Ståndet har Pehr Pehrsson från Stockholms län, med hvilken L. M. Carlsson från samma län sig förenat, uti väckt motion (N:o 342), som blifvit till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet öfverlemnad, anfört, att 6 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 48. sedan friare åsigter i tull-lagstiftningen numera gjort sig gällande, ifrågavarande skyldighet, hvilken ålåge jemväl dem, som förde smärre farkoster, vore till hufvudsaklig del öfverflödig, hvadan den borde upphäfvas, helst den föreskrifna visitationen, på det sätt den merändels tillginge, icke motsvarade sitt ändamål, samt fartygen dessutom, vid ankomsten till lossningsorten, vore underkastade en nogrannare visitation.
Genom att vara nödsakad anlägga vid någotdera af ofvannämnda inloppsställen förorsakades, synnerligast om ankomsten skedde nattetid eller sedan mörker inträdt, ett längre uppehåll, hvilket, i händelse af ogynnsamma förändringar i vind, kunde för skepparen medföra ganska stora olägenheter.
Då tillika å inrikes orter gående ångfartyg numera vore befriade från sådan skyldighet, syntes det motionären vara billigt, att äfven mellan inrikes orter seglande fartyg och båtar njöte samma fördel till godo.
Af sådan anledning har motionären föreslagit, att Rikets Ständer ville besluta en sådan förändring af de i detta afseende gällande stadganden, »att skeppare å alla på inrikes orter gående fartyg och båtar måtte befrias från skyldighet att, vid inseglande genom någotdera af inloppen Furusund, Sandhamn eller Dalarö, der lägga till för undergående af tullvisitation.»
De uti detta ämne nu gällande föreskrifter linnas intagna uti Kongl. Tullstadgan den 7 December 1860, § 75, enligt hvilken skeppare, som förer fartyg inrikes orter emellan, åligger vid ankomst till hamn eller tullplats anlägga vid »inloppsort» för att undergå visitation, vid plikt af 15
R:dr, om han seglar tullen, utan anläggning, förbi. »Inloppsorter», hvad Stockholm beträffar, äro, på sätt motionären anför, Dalarö, Sandhamn, Furusund och Södertelje.
Berörda, såväl som vissa andra i Tullstadgan gifna föreskrifter, afse naturligtvis att, så vidt möjligt är, förekomma oloflig varuinförsel, hvilken lätteligen skulle kunna ega rum, om seglande fartyg finge, utan föregången visitation, inlöpa i skärgården, hvarest hinder icke skulle möta att å de många dertill lägliga ställen aflasta tullbehandling underkastad vara, hvilken sedermera svårligen skulle kunna styrkas vara utländsk.
Att sådan kontroll bör egnas icke blott från utrikes orter kommande fartyg, dem motionen icke åsyftar, utan äfven emellan inrikes orter gående, finner Utskottet alldeles nödvändigt, enär troligen det missbruk eljest snart skulle ega ram, att smärre fartyg, som uppgåfves gå emellan inrikes platser, på öppna hafvet uppsökte från främmande orter ankommande fartyg och från dem afhemtade varorna, för att sedermera aflasta desamma i skärgården.
Förhållandet med ångfartyg, som blifvit från ifrågavarande anläggningsskyldighet befriade, är väsendtligen olika.
Af dessa sednare äro de flesta, åtminstone de, som gå mellan inrikes orter, passagerarefartyg med bestämda turer, hvilka följaktligen svårligen knnna göra afvikelser från den rätta segelleden och i skärgården, i passagerares åsyn, aflasta varor, som någon godsegare skulle vilja söka undandraga föreskrifven tullbehandling.
— Skulle åter, på sätt motionären anför, den vid inloppsstationen skeende visitationen, på det sätt den vanligen tillgår, icke motsvara sitt ändamål, Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 48. 7 bör rättelse härutinnan visserligen ske; men denna omständighet utgör dock ej skäl att upphäfva ifrågavarande föreskrifter, de der bidraga att vidmagthålla en kontroll, hvilken, efter hvad Utskottet inhemtat, Kongl.
General-tullstyrelsen anser fortfarande vara af behofvet påkallad; och hemställer Utskottet, på grund häraf: att Pehr Pehrssons förevarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Reservationer: af Grefve Posse, Knut: »Då jag anser den vid inloppsstation föreskrifna vi sitation af inrikes-från kommande fartyg l:mo vara i hög grad hinderlig för sjöfarten, genom onödig tidsförlust; 2:do ej medföra det dermed afsedda ändamålet, att hindra smuggling, får jag härmed reservera mig mot det af Utskottets majoritet i denna fråga fattade beslut.
Under det fartyget vid inloppsstation undergår den föreskrifna visitationen, kan ogynnsam vindförändring ofta inträffa, hvarigenom fartygets ankomst till destinationsorten blifver betydligt fördröjd, synnerligast om ankomsten till inloppsstation sker i skymningen eller nattetid, då fartyget måste till följande dag qvarligga.
I segelleden till Stockholm finnas sund, som endast med ledande vind kunna passeras, hvaraf följer, att ett jemförelsevis litet uppehåll i resan mången gång kan orsaka dess förlängning med dagar, ja veckor, sä vida man vill undvika den alltid kostsamma hjelpen af ångbåt.
Beträffande sjelfva visitationen, så inses lätt, huruvida den kan uppfylla det dermed afsedda ändamålet, då det naturligtvis ej kan komma i fråga, att vid inloppsstationen lossa lasten, och tulltjenstemännen således svårligen kunna undersöka alla delar af lastrummet.
Oloflig införsel af gods lärer väl ingalunda förhindras på detta sätt; snarare motsatsen.
Om deremot, på samma sätt som sker med fartyg från utrikes ort, tulltjensteman vid inloppsstationen ginge ombord på fartyget och förseglade luckorna; om en rörlig kustbevakning höll uppsigt öfver, att, under seglingen genom skärgården, intet olofligt gods fördes i land, så föreställer jag mig, att smuggling bättre och lämpligare skulle förekommas, på samma gång skeppsfarten befriades från onödig omkostnad och tidsförlust.
Jag vågar derföre vördsamt föreslå: att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse hos Kongl.
Maj:t hemställa, huruvida någon lindring kunde medgifvas i de stadganden, som röra skyldigheten för emellan inrikes orter gående fartyg, att lägga till för undergående af tullvisitation vid utanför destinationsorten belägen tullstation, såsom Furusund, Sandhamn m. fl.» af Herr af Edholm, E., och J. M. Lundahl från Skaraborgs län. 8 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 49.
JV:o 49.
Betänkande, i anledning af väckt motion om Smålands Husarregementes afsittande.
Under åberopande af hvad i denna fråga vid en mängd föregående riksdagar blifvit anfördt, har C. J.
Svensén från Calmar län, med hvilken J. Erickzon, S.
Johnsson och Johannes Andersson från Jönköpings län samt J.
Jonasson från Kronobergs län sig förenat, i motionen N:o 114 ånyo fästat uppmärksamheten på svårigheten för Småländska provinsen att fullgöra rustningen och remonteringen samt på grund deraf anhållit, «att Rikets Ständer måtte för sin del besluta, att, utan ifrågasättande af någon minskning i kavalleriets nuvarande styrka, Smålands Husarregemente måtte förvandlas till infanteri, i likhet med den redan afsutna delen af samma regemente».
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, till hvars behandling denna motion nu, såsom tillförene, blifvit remitterad, anser sig böra påminna, att ifrågavarande förslag väl vid 1840 års riksdag föranledde en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t med anhållan, att Kongl Maj:t måtte, i sammanhang med den förändrade organisation af rikets försvarsverk, hvarom Rikets
Ständer vid samma riksdag gjort underdånig framställning, och derest Kongl. Maj:t fann sådant lämpligt, i nåder tillåta, att Smålands Husarregemente finge, mot samma vilkor och i likhet med hvad för Smålands Grenadierbataljon förut egt rum, afsitta, mot erläggande af hästvakansafgift; hvilken underdåniga anhållan Kongl. Maj:t emellertid icke fann skäligt bifalla; .men att vid alla derefter följande riksmöten samma framställning städse blifvit af Rikets Ständer afslagen.
Och då uti en vid sistlidna riksdag aflåten nådig Proposition, angående tillökning i arméens kavalleristyrka, Kongl. Maj:t framlade en plan för Westgöta infanteriregementes återförvandling till kavalleri och Smålands Husarregementes öfvergång till infanteri, blef detta förslag, sedan Stånden derom stadnat uti skiljaktiga beslut, efter votering i förstärkt - Allm.
Besvärs- och Bkonomi-Utskottets Betänkande N:o 50. 9 stärkt Stats-Utskott sålunda besvaradt, att Rikets Ständer, erkännande behöfligheten af en tillökning i kavalleriets nuvarande styrka, föreställde sig, att en dylik borde kunna åstadkommas, utan att någon del af det redan alltför fåtaliga kavalleriet blefve till infanteri förvandlad, och kunde för sin del icke godkänna förslaget om Smålands Husarregementes afsittande; samt att Rikets Ständer äfven ansågo, att kavalleriets förstärkande genom indeld eller värfvad trupp borde kunna med största fördel åstadkommas i förening med vakanskontrakternas förnyande vid de afsutna rusthållsregementena och vakansafgifternas förhöjande till ett belopp, närmare motsvarande värdet af den skyldighet de äro beräknade att ersätta.
Med afseende på den utgång, frågan sålunda i sednare tid hos Rikets Ständer erhållit, och då motionären icke andragit några nya skäl, som kunna föranleda till förändradt beslut, anser sig Utskottet: icke ega anledning att understödja förevarande motion.
Reservation: af Anders Medin från Kronobergs län. iV.-o 50.
Betänkande, i anledning af väckt motion angående minskning af de för beväringens räkning befintliga förråder af mindre mundering spersedlar, såsom skjortor, strumpor och skor.
Ifrågavarande motion (N:o 238) är väckt inom Hedervärda Bonde-Ståndet af C. J. Kjellman från Jönköpings län och af Ståndet öfverlemnad till Allmänna Be svärs- och Ekonomi-Utskottet.
Synbarligen utgående från det antagande, att i Kronans förråder förvarades strumpor, skor och skjortor till den mängd, att en hel årsklass af beväringen, eller omkring 20,000 man, skulle kunna dermed förses, Bih. till R.
Prot. 1865 & 1866. 8 Sami. 15 Häft. 2 10 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 50. och grundande derpå en beräkning, att ensamt för skodon skulle kunna besparas en utgift af 170,000 R:dr, hemställer motionären, att Rikets Ständer måtte »aflåta underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t med anhållan att förråderna af skjortor, strumpor och skor eller stöflar (hvad man vill kalla det) för beväringens rustning icke mera anskaffas eller underhålles, ty erfarenheten har visat, att de äro obehöfliga.
Utskottet kan icke finna annat, än att berörda framställning härleder sig från något misstag, och att motionären saknat kännedom om Kongl.
Kungörelsen den 19 Februari 1861, enligt hvilken väl skall för beväringens räkning vid regementena finnas, till föreskrifvet antal, tvänne munderingar, af hvilka den s. k. exercismunderingen består af, bland annat, en skjorta, ett par ullstrumpor och ett par skor eller stöflar; men då, beträffande sättet för anskaffande af de särskilda munderingspersedlarna dels genom Krigs-kollegium, dels genom Beklädnadsdirektionen, undantag göres för nyssberörda s. k. småpersedlar — »dermed beväringsmanskapet fortfarande må ega rättighet att under de årliga mötena sig sjelft förse, emot stadgad slitningsersättning» — och hvilka endast i fall denna rättighet ej begagnas, skola genom Krigs-kollegium anskaffas, följer häraf, att icke större antal af dylika persedlar upphandlas, än som oundgängligen erfordras för att dermed förse dem, som antingen ej kunna eller icke vilja begagna sina egna.
Enligt hvad motionären sjelf uppgifver, skall detta sednare nästan aldrig inträffa, och denna uppgift öfverensstämmer med hvad Utskottet härom inhemtat.
Enär följaktligen icke några förråder af meranämnda persedlar kunna vara till finnandes, men föreskriften i ofvanberörda Kongl. Kungörelse, att de persedlar, som tilläfventyrs blifvit anskaffade, skola af Beklädnads-direktionen förvaras och underhållas, men att de, som anses till vidare bruk odugliga och icke heller kunna till lagningshjelp användas, skola försäljas, torde böra qvarstå såsom lämplig och med god hushållning öfverensstämmande, hemställer Utskottet vördsamligen: att förevarande motion måtte lemnäs utan vidare uppmärksamhet.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 51. 11 N:o öl. Ank. till Exp.-Utsk. den 14 Febr. 1866, kl. 12 midd.
Betänkande, i anledning af väckt motion om befrielse för rusthållare från skyldighet att till möte forsla munderingspersed.lar, m. m. Lars Pehrsson från Nerikes län har i motion (N:o 244), som Hedervärda BondeStåndet remitterat till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, yttrat den förmodan, att rusthållare skulle vara skyldig, enligt af Krigs-kollegium utfärdade författningar, att till vapenöfningar, möten, mönstringar o. s. v. med särskild häst och karl skjutsa en del öfverflödiga munderingspersedlar samt foder för nummerhästen och kost för ryttaren; och som ett dylikt onus, efter motionärens förmenande, vore särdeles betungande, i synnerhet som mången rusthållare hade två till tre mils väg till nyssberörda samlingsplatser, har motionären framställt det förslag: «att husaren skall, om han utan olägenhet kan, på hästen transportera allt hvad han behöfver från rusthållet till samlingsstället, samt att vid samlingsstället eller uti de qvarter, som derstädes äro ordnade, tillhandahålles foder för hästarna och mat för karlarna, hvilket skulle motsvara det hittills af rusthållarne bekostade underhållet för häst och karl samlingsdagen, och skulle detta bestridas af allmänna medel eller af regementets kassa, hvilket allt ej torde uppgå till högre belopp än cirka 75 h 80 öre per nummer, men skulle för hvarje rusthållare bereda en lindring i kostnad af flera riksdalers värde.
Utskottet har icke kunnat i någon författning finna stöd för uppgiften, det rusthållare skulle hafva åliggande att skjutsa ryttarens mundering eller fourage till samlings- eller mötesplats.
Såvidt Utskottet kunnat inhemta, är det tvärtom rusthållaren obetaget att låta ryttaren sjelf på hästen medtaga såväl mundering som fourage.
Men efter hvad Utskottet erfarit, skall det ofta inträffa, att rusthållaren, dels för att spara nummerhästen, hvilken skulle fara mindre väl af den tunga packningen, dels af välvilja för ryttaren, med särskildt åkdon forslar hvad som ej beqvämligen kan lastas på ryttarens häst, i synnerhet när rusthållaren önskar, att ryttaren skall medhafva tvänne munderingar, för att icke ständigt slita 12 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 51. den bättre.
I hvilketdera fallet som helst leder emedlertid en sådan skjutsning endast till besparing och fördel för rusthållaren sjelf, likasom den är fullkomligt frivillig å hans sida; och Utskottet finner fördenskull: icke anledning vara förhanden att förorda något afseende å Lars Pehrssons ifrågavarande motion.
ÄXlrh. Besv.- och Ekon - Utskottets Betänkande N:o 52. i A:o 52.
Ånk. till Exp.-Utsk. den 15 Febr. 1866, ki. 12 mield Betänkande, i anledning af väckta motioner i fråga om ersättning åt boställshavare för bekostande af grunddikning ellei' af större odlingar A boställsjorden.