Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Iagförändringame vara dels icke behöflige och dels olämplige; hvarföre Utskottet tillstyrker, att Herr von Qvantens och Olof Olssons ifrågavarande Motioner ej må erhålla Rikets Ständers bifall.
Hvilket dock till Rikets Högloflige Ständers pröfning vördsamligen hemställes.
Ståckholm den 17 Januarii 1819.
STOCKHOLM, Elmuns och Grinberg» Tryckeri, »8*9» JLagtJtslottets Betänkande N:0 qg? i Antom till Exped.
Utskottet <len 4 Mats 1819.
Betänkande öfver Riksdags-Fullmägtigen från Elfsborgs Län Auders Håkanssons Motion om stadgande, att rättighet till åt er lösen af förpantad frälserätt må upphöra, sä snart den i förpantningshrefvet utsatte tid tilländagått rn. m. (jenon! remiss a£ den 8 sistlidne December liar Hedervärda Bonde Siandet till Lag»Ut« skotteis Utlåtande öfverlemnat en af Riksdags-Full mägtigen från Elfsborgs Län An» ders Håhansson v'ickt fråga om inskränkning af rättigheten till aterlösen af förpantad frälserätt.
Motionairen framställer uti sitt härom till Ståndet afgifne Memorial, huruledes, i följd af det från äldre tider tillbaka intill år 1789 gällande ^förbud för ofrälse man att köpa jord af ren frälse-natur, eller dertill förvärfva annan än Skatte- och Besittningsrätt, det förhållande inträffat, att, vid upp*^ rättande af köpeafhandlingar orri frälsehemBihang till Riki-St.
Prot. z8i8 och 18-29, y.ieSaml, 1 8 -.de Hafi. ö LagUtslotlets Bettinkahde Nio 5g. man emellan frälseman, å ena, och ofrälse, man , S andra sidan , säljaren utfärdat ordentligt köpebref å Skatte- och Besittningsrätten, men för den del af köpeskillingen, som ansetts svarande mot värdet af frälserätten, afgifvit serskild förbindels®, med tillstånd för köparen att, till säkerhet derföre, i frälserätten taga inteckning.
Sistberörde serskilda handling, elier de* så kallade förpantningsbtefvet, hade dock alltid innefattat det yilkor, att, om säljaren ville den sålunda förpantade frälserätten åter inlösa, så dant skulle ske inotn viss tid; hvarjemte, enär meningen med förpantandet ej varit, att frälserätten skulle af förpantaren eller hans rätts innehafvare återtagas, rättigheten till återlösen merendels blifvit förknippad med sådana förbehåll , som skulle leda till förlust för den, som af samma rättighet ville sig begagna.
Sedan det år 1789 blifvit hvarje medborgare tillåtet att, utan afseende på stånd , ega frälsehemman , skola dylika afbandlingar föranledt till många olägenheter, i det att ofta bandt, dels att, då innehafvaren afen på förenämnde sätt åtkommen frälse-egendom försummat inteckningsförnyelse inom den i lag stadgade tid, okände arfvingar efter den, som egendomen förpantat . deraf tagit sig anledning att emot innehafv3ren väcka rättegång, för att derigenom förmå den sistnämnde att erlägga nlgon sum» LagUtskotlets Betänkande N:o 29. 3 ma penningar i förlikning, och dels (hvilket syntes kunna afhjelpas) att, då egaren af ett dylikt hemman velat öfverlåta eller försälja detsamma till annor man , Domstolarne vägrat lagfart å en sålunda erhållen frälserätt, fastän de så kallade förpantningsåren , eller den tid, som contrahenterne sig emellan vid köpeafhandlingens upprättande bestämt , redan tilländagå» j genom hvilket vägrande egaren blifvit satt ur tillfälle att använda sin egendom efter behag, och sålunda förlorat en rättighet, lden alla andra innehafvare af jord inotn fäderneslandet skola tillgodonjuta» i anledning häraf hemställer Motionär - ten, om icke den förklaring af allmänna Lagen må till Kongl, Majus Nådiga sanCtion af Rikets Ständer i underdånighet föreslås, att all redlighet till cd er las en af ett pd ajli anbert) r de sätt jörpänladt hemman md upphöra, sd snart de i förpantningsbrafvet föreskri frie dr tilländliliipit, och vederbörande
Domstol vara pligtig, att d jrälser ätten meddela lagfart och fasta.
Och yttrar
MotioJaairen sig anse ett så beskaffade stadgande déstomer af behofvet pål al ias, sorn det ofta skall inträffat, att innehafvare af förpantad frälserätt , sorn önskat förskaffa sig formligt köpebref, för att på detta sätt, då något annat ej funnits att tillgå , vinna säkerhet L sin possession > måst derifrån afstå, emedan 4 Lag Utskottets Betänkande N:Ö 29; pantegifvarens arfvingar varit mangasams aflägset, dels inom , dels utom riket boende „ och således ej utan största svårighet och betydliga kostnader kunnat anträffas» "Vidare dr af Motionairen anfördt, huruledes åtskilliga förpantningsgifvare, hvilkas eontract med pantinnehafvarne ej varit nog tydliga, skola, ehuru fri disposition öfver de föipantade hemmanen varit pantinnehafvare i contractet tillagd , ansett sig berättigade att, utan afeeende på de sistnämndes bestridande, tillgripa hemmanens skog, hvaraf följt, alt skogen till ett sådant, för hela sitt värde förpantadt, hemman mången gång vid förpantningsårens slut befunnits vara alldeles uthuggen , till oersättlig skada för innehafvaren , som vanligtvis slutligen blifver jordegarehvilket förhållande synts Motionairen gifva styrka It hans förut gjorda hemställan , och derjemte ådagalägga nödvändigheten af ett beslut , som innefattar förbud för hvarje förp anti ungs gifvare, eller dess rätts innehafvare, alt imer eller mindre mun tillgripa förpantade skogar.
Och har Iliksdags-Fullmägtigen från Elfsborgs Län Anders Danielsson, som förenat sig med Motionairen och ansett högst nödigt, att en viss proescrip(ionstid för arfvingars anspråk på merberörde aterlösningsrätt varder fastställd, tillika anmärkt, att det kungörande i Post- och lini - LagUtslottels BetärtianfU N:o x^. 5 kes-Tidningarné samt Hamburger-Correspondenten , som nu , till vinnande a£ säkerhet i detta afseende , åligger innehafvare af för.’ pantad frälsejord , är förknippadt med högst betydlige kostnader, enär exempel nyligen skall visat, att kostnaden endast för kun-1 görandet i Hamburger-Correspondenten uppgått till icke mindre än 40a Riksdaler Riksgäldsedlar.
Efter granskning och öfvervägande af hvad sålunda blifvit yttradt och föreslaget , får IJtjkottet nu afgifva det Utlåtande , att a) Då panträtt icke är egande-rätt, b) Då Lagstiftaren ej eger upphäfva verkan a£ enskilde personers aftal eller gifva ny
Lag med tillbakaverkande kraft j c) Då således pantegares och panthafr yares ömsesidiga rättigheter inåste mätas och bedömas efter de vil-, kor , som vid panlförskrifningeu blifvit fastställde, och de Lagar som då voro gällande, å) Då följaktligen frågor öm dylika rättigheter, och således äfven den frågan, huruvida pantegar® må vara 6 LagUtskottets Betänkande N:o ag. berättigad att , emot panthafvares vilja, begagna pantförskrifvet hem, mans skog, tillhöra Domarens pröfning. . e) Da de i allmänna Lagen , 9 Cap. 3 §.
Jorda-Falken och Kongl.
Förord*, ningen den 13 Junii 1800 gifne föreskrifter, huru med uppbud och lagfart af pantsatt fast egendom (och således äfven af frälse-ränta) förhållas bör, i de tall, då viss dag för pantskillingens återgäldande är i pantbrefvet förelagd , hvarken kunna mota hinder i verkställigheten, elier anses leda till onyttig omgång eller onödiga omkostnader; och f) Då de förberedande åtgärder, hvilka, jemlikt Kongl. Förordningen den 10 April ig iq , böra föregå panteuppbud, i den händelse, att viss tid till pantens inlösen ej är t pantebrefvet utsatt, icke eller lära kunna anses i annan måtto umbärliga , än hvad angår det föreskrifna kungörandet i Jdamhurger-Tidningen , hvilket synes böra afsk affas, Utskottet linner sig icke ega skäl , att Motia nairens yrkende understödja eller, i anledning Lagutskottets Betänkande Jfiö sg. y deraf, tillstyrka någon annan förändring i nu gällande stadganden om pantförskrifningar å fast egendom samt deras lagföljande, än att, enar de förhållanden, sorn till föreskriften om berörde kungörande lära hafva gifvit anledning, nemligen att, enligt då gällande Författningar, kallelser å utrikes vistande Borgenärer borde i Hamburger Correspondenten införas, samt att denna tidning då ansågs för, så tillsägandes, en allmän verlds-tidning, nu mera icke ega rum, helst cessions- och urarfva ansökningar ej vidare behöfva i Utländska Tidningar kungöras, och Hamburger Correspondenten dessutom synes hafva förlorat sia fordna vidsträckta publicitet, ifrågavarande kungöra-nde må för framtiden upphöra ; i hvilket afseende Utskottet föreslår, det måtte, med ändring af Kongl, Förordningen den 10 April 1810, angående lagfart med förpantad fast egendom , när pantegaren ej är till namn eller vistelseort känd, och % LagUtskoltets Beliiniamle N:o 30. viss tid till egendomens inlösen ej rir i pantebrefvet bestämd, till allmän efterrättelse stadgas, att den i berörde Kongl. Förordning före» skrifna kungörelse om tillämnad lagfart med dylik egendom hädan.; efter ej behöfver i Hamburger» Tidningen införas; hvilket till Rikets Högloflige Ständers prof} ning vördsamligen hemställes.
Stockholm den 17 JaDuarii 18 2 9^ Ankom till Kxped.
Utskottet den 7 M<i(S 18*!); N;0 30.
Betänkande öfver Riksdags-Fullmägtigen från Calmare Län Petter Pehrssons Motion om en lag, som stadgar ett efter förbrytelsens beskaffenhet lärnpadt urbota straff för den\ som falskligen å sig bekänner missgerning äfven af mindre LagUtskottets Betänkande
N;o 30. 9 svär art, tin att’den dödsstraff förtjena)'.
RiksdagsFullmägtigen frän Calmare Län Petter Pehrsson liar hos Hedervärda Bonde-, Ständet afgifvit ett den 8 sistlidne Decem-' ber till Lagutskottet remitteradt Memorial hvaruti han påkallat uppmärksamhet å det förhållande , att för brott tilltalade personer och äfven sadane , som redan blifvit dömde samt derefter afsända till fästningar, för att der i sin öfriga lifstid eller i vissa år till arbete hållas , å . sig bekänna förbrytelser, som på andra, ofta aflägsna, orter skola blifvit föröfvade; men sedermera, då ran-j sakning derom anställes, hvilket ofta ej kan undvikas, befinnas vara diktade, i det än-; damål , att arrestanterne skola få resa om-- kring och derunder bereda sig tillfälle att möjligen komma på flygten.
Ett sådant gäckeri, förenadt med så stor våda för den enskilde medborgaren , anser Motionairen böra förebyggas.
— 1*3 Gap. 5 MissgerningsBalken vore väl ansvar stadgadt för den , som falskligen å sig bekänner sådan gerning, som förtjenar dödsstraff; men icke något lagrum funnes , som utsätter ansvar för den , hvilken falskligen erkänner sig saker till annan , mindre svår, missgerning, till exempel stöld; helst det enda ställe i allmänna Lagen, sorn möjligen fkulle kugna jo LngUtsiottets Betänkande
N,‘o 30. rill detta fall lämpas, nemligen 14 Cap. 8 §.
JfnltegångsBallcen , om ansvar å den , som ljuger inför Rätta , icke egentligen afser ifrågavarande händelse , samt för öfrigt den deri stadgade ansvarspåföljden , bestående i sådane pénrtihgeböter, hvilka , i brist af tillgång, ej iå förvandlas till annat än fängelse, icke syntes svarande mot förbrytelsens art.
— Af dessa anledningar bar Motionairen föreslagit, att bestämd lag mätte stadgas, söm utsätter ett efter förbrytelsens beskaffenhet läirnpadt urbota straff' för den, sorn falskligen på sig bekänner missgerning, äfven af mindre svar art, än att gerningcn hade förtjent döden, Utskottet har tagit detta ämne i öfver-, .vägande; och som det är allmänt bekant, huruledes, enligt hvad Motionairen anfört, ej sällan händer , att dels sådane för brott tilltalade och häcktade personer, sora ännu ej blifvit slutligen dömde, och dels fästningseller arbetsfångar, falskligen å sig bekänna hvarjehanda förbrytelser, serdeles tjufnad3- brott , hvilket sker än i afsigt att fördröja ransakningars afslutande och såmedelst aflägsna den väntade bestraffningen, och än, i hopp att under forslandet till eller från de orter , der de erkände förbrytelserne uppgifvas hafva blifvit begångne , kunna bereda ?ig tillfälle till flygt; sa enär erfarenheten Lag Utskottets Betänkande N:o 30. n ådagalagt, att de försigtighets-åtgärder, som ära föreskrifne i Kongl. Brefvet den 29 Julii 1812 , angående Förklaring öfver 10 Cap, 21 /. 2 Moni.
Rättegångs Balken, samt i Kongl.
Kungörelsen der. 18 December 1823, huru förhållas bor, då emot redan domde personer yppas brott, hvarom ransakning tillförene icke blifvit anstäld, icke varit tillräck lige att, såsom de åsyftat, undanrödja den våda för allmän och enskild säkerhet , som af grofva missgerningsmäns genom dylika falska bekännelser föranledda kringförande och derunder inträffande rymning kan uppstå , samt de ändringar och tillägg i nyssberörde Författningar , hvilka, i anledning a£ serskilde vid innevarande Riksdag väckte och till Lagutskottet remitterade Motioner , tilläfventyrs kunna blifva föreslagne och gillade, ej eller torde komma att fullkomligt uppfylla samma Författningars ändamål , anser Utskottet behof vara för handen af en nu saknad Lag, hvilken belägger äfven de falska bekännelser, som ej angå lifssaker, med så allvarsamt straff, att missdådare må från slike osannfärdige uppgifter afskrackas.
I sådant afseende , och då den i 17 Ca.pitl.et- grundsatts; att känd sak är så god sorn vittnad, när den, som tillkäres , och till laga ålder kommen, och ej vanvettig är, j2 LagUtskottets Betänkande N:o 30J vidgår frivilligt salen får Riitta, och ej dertill pint, skrämd , eller svikeliga förledd är, efter Utskottets tanka, tjenligen kan lämpas till den händelse , som här är i fråga , föreslår Utskottet, att genom Ällfnän Författning må förordnas , som föijer :
Bekänner häcktad person ; som för brott under tilltal står, eller fånge , sora till fästningsstraff eller allmänt arbete , på längre eller korrtare tid , dömd blifvit, att han föröfvat missgerning, för hvilken han ej redan är tilltalad eller dömd, och förer komma dervid sådane omständighet ter, som gifva skälig anledning att sätta uppgiftens sannfärdighet i tvifvel; då skall han först under-i rättas om det ansvar , som å falsk: bekännelse följer. l'ortsätter han ändå bekännelsen , och befinnes dea sedan vara falsk; varde han der« före dömd till det straff, som å det erkända brottet följa bordt, om han verkligen h«de detsamma förr öfvat, der ej gerningen är sådan att den dödsstraff förtjenar, i hvil - / I^gUtskotttts J3el'dnlarutt.
N:o 31,' 13 ket fall 13 Cap. 5 §.
MissgerningsBalken skall tillämpas.
Till Rikets Högloft.
Ständers närmare pröfning varder detta förslag härmed vördsam, ligen öfverlemnadt.
Stockholm den 17 Januarii 18S9.
Antom till Exp. Utskottst dsn 4 Mars 1839, N:o 31.
Betänkande öfver RiksdagsFullmägtigen Herr E. W. Montans Motion, att Kongl.
Förordningen den 13 jfunii 1800, huru med städsel och lego af jord på landet förhållas bör, må utsträckas till arrenden af jord i städerne, \ betraktande deraf, att flere bland Rikets Städer ega betydlig jord, hvaraf endel, som förr varit utmark , i senare tider blifvit skiftad , samt att få bland egarne till denna jord ega tillfälle att, så som sig bör, densamma odla, är af RiksdagsFullmagtigen Herr 14 LagUtskottets Betänkande N:o 31* B. W.
Montan, i Memorial, som Vällofl.
BorgareStåndet den 12 sistlidne December till Lag - Utskottet remitterat , det förslag framstäldt, att den rätt Kongl.
Förordningen den j5 Junii 1800 lernnar jordegare pd landet, att pd längre tid bortarrendera sin jord, äfven ma fa begagnas af jordegarne i städerne, med rättighet för arréndatorerne att Idta contracter om dylika ar. renden lagligen inteckna.
Dock har Motionairen ansett härvid nödigt, att längsta arrendetiden bestämmes till 25 år : att arrén, det förenas med skyldighet för arrendatorn att ansvara för alla onera , som af den arrenderade jorden böra till Kronan och Staden utgå, äfvensom för presträttigheter och väghållning; samt att , på det deri föreslagna arrenderättigheten ej må gifva personer, som å landet ej få försvar, anledning att söka sig endast boningsplats å stadens utmark , utan ändamål af jordens odling, det vilkor, som för arrende å landet eger rum , äfven bör fästas vid arrende af Stadsjord , nemligen att arrende-cöntractets intecknande ej tillätes , derest icke den arrenderade jorden innehåller minst, fyra tunnland graderad och sammanhängande mark, tjenlig till odling ; hvarjemte, sedan EiksdagsFullmägtigen Herr E. TV.
Leffler, vid ärendets föredragning till remiss, yttrat sig anse förslaget vara för städerne skadligt , Motionairen tillkännagifvit , att Lag Utskottets Betänkande N:o 31.
15 detsamma åsyftade endast, sådan jord i städerne , som af enskilde med fullkomlig dispositionsrätt eges.
Hvad sålunda blifvit anfördt, har Utskottet i öfvervägande tagit ; och som orsaken , hvarföre den genom Kongl. Förordningen den 13 Junii 1800 gjorda förändring af Allmänna Lagen i j6 Gap. 15 J.
JordaEalken , så vidt detta lagrum angick städsel och lego af hemman å landet , ej blifvit utsträckt till städsel och lego af stadsjord, utan tvifvel varit den , att Städernes jord är af si skiljaktig natur och innehafves under så olika vilkor , att dispositionsrätten deraf ej kart genom någon allmän författning bestämmas ; så, enär samma orsak ännu eger rum , finner Utskottet sig ej kunna Hetr MontanS förslag understödja , utan tillstyrker, att Motionen ej må bifallas ; hvilket dock till Rikets Högloft.
Ständers pröfning vördsamt hemstäiles, Stockholm den 17 Januarii i8tg« .5 6 'LagUtsioitets Betänkande N:o 3 3.
Antom till Eiped, Utskottet den 7 Mars 1823.'
1 N:o 32.
Betänkande , i anledning af Herr Contracts-Prosten E. A grells Motion, om förnyande af Kongl. Kungörelsen den 27'
Augusti 1S23, angående vederbör andes åliggande att tillställa så väl Konungens Befallningshafvande som Presterskåpet förteckningar öfver dem, hvilka för lagbrott blifvit vid Domstol arne sak fäll de eller under framtiden ställde, m. m.
Från Högvördige Preste-Ståndet är till Lagutskottet den 17 sistlidne December rerait^ teradt ett af Herr Contracts-Prosten E. Agrell till Ståndet afgifvet Memorial , af in-] nehåll, att, ehuru , genom Kongl. Kungörelsen den 27 Augusti 1853, det vore vederbörande
Domare ålagdt att , på sätt i Kungörelsen föreskrifves , meddela Presterskapet förteckning på de personer, hvilka blifvit dömde eller ställde under framtiden för gröfre brott, nemligen de, som angå lif eller ära, tjufnader och sådana förbrytelser, som icke LagUtskollets Betänkande N:o 32. icke blott med penningar fa försonas ; si skall likväl detta åliggande icke blifvit fullgj'’rdt ; hvarföre, enär Presterskapet genom denna uraktlåtenhet sättes ur stånd att p! tillförlitliga anteckningar i kyrkans böcker grunda de betyg , som öfver afTlyttande och andra personer skola af Presterskapet utfärdas.
Herr ContractsProsten funne sig föranlåten föreslå, det Rikets Stander matte hos Kongl.
Magt i underdånighet anhålla om nämnde författnings förnyande, med föreläggande af lämpligt vite för vederbörande att, inom viss tid, omförmälde förtekningar Presterskapet tillställa ; och bar , i anledning af denna Motion , hvilken flere af Ståndets Ledamöter biträdt, Pierr ContractsProsten Hallström erinrat, att äfven Kronobetjente behöfde tillhållas, att i berörde afseende afgifva fullständiga underrättelser, emedan benämningen lagbrott skall blifvit af några så tolkad, som skulle dermed förstås endast sådana förbrytelser , på hvilka kyrkoplikt, uppenbar eller hemlig, föijer; att författningens ändamål, som vöre att lemna Presterskapet en både för moralitetens \
Ordande och för mö iigheten att meddela vederbörlige embetsbetyg oumbärlig upplysning, genom berörde tolkning förfelas; och att, då sakens vigt fordrade, att formliga utdrag gö* Blh. till Riks. St, Prat.
IgiS och 1329, 7 Sami, 2. 8 :de Haft. 18 LagZftskottets Betänkande N:o 32. ras ur BrottmålsProtocollen , till hvilka Kroi nobetjeningeu ej har tillgång , det syntes billigt och ändamålsenligast, att ifrågavarande åliggande öfverflyttas på vederbörande
Domhafvande ; i sammanhang hvarmed Herr ContraclsProsten anmärkt, att om lägersman, till-, talad af qvinna , med hvilken han aflat barn, inför Rätta gifver henne högtidligt äktenskapslöfte, Pastor derom dock saknar en i flere hänseenden nödig kännedom.
Omförmälde Motion, tillika med hvad Herr ContractsP roslen Hallstrom i anledning deraf serskildt anfört, har Utskottet tagit i öfvervägande, och får nu deröfver afgifva det utlåtande, att a) Då det är hvarken behöflig! eller lämpligt , att en aldrig upphafven författning förnyas, i synnerhet då den , såsom fallet är i förevarande fråga , blifvit för så kort tid sedan utfärdad , att den ej kan hafva råkat i förgätenhet, b) Då de Myndigheter! åt hvilka upp sigten öfver Lagarnes verkställighet är anförtrodd , ej lära underlåta att i laga ordning beifra så väl Domarens som andre Embets- och Tjenstemän* försummelse att full;.
LagUtskotteis Betänkande Nso 38.
19 göra dem åliggande pligter, när sådan försummelse hos nämnde Myndigheter vederbörligen anmäles, \ c) Då Underdomares och] Kronofogdes underlåtenhet att verkställa hvad ofvanberörde Kongl.
Kungörelse af den 27 Augusti 1823, i afseende på deri omförmälde förteckningar.’ föreskrifver 1 utan tvifvel varder, då den åtalas , helagd med samma ansvar: som annan deras tjensteförBummelse af lika beskaffenhet, och. stadgande af serskildt vite för nämnde underlåtenhet således ej är af nöden , - d) Då meningen af det i Författningens rubrik förekommande uttrycket lag. brott är i sjelfva författningen så tydligt förklarad och bestämd, att origtig tolkning deraf ej bör kun? na ega rum, e) Då skyldighet att låta utskrifva och till Presterskapet aflemna serskildta ProtocollsUldrag öfver alla de vid Under Domstolar förekommande brottmål , sorn i Författningen omtalas , destomindre må vederbörande Underdomare Häggås, gom de anb«f« / 80 Lagutskottets Betänkande N:o 32 J fällde förteckningarne bora innehålla de sakfällde eller under framtiden ställde personernes namn och brott, hvilket är tillräckligt för de anteckningar, som i kyrkoböckerne böra införas, och slutligen f) Då äktenskapslöften inför Hätta ej kunna hänföras till lagbrott, eller deras anmälande hos Presterskapet anses höra till Författningens bestämdt uttryckta ändamål , Utskottet finner hvarken förnyande eller förklaring af merberörde Kongl. Kungörelse, eller ändring eller tillägg deruti af behofvet påfordras; hvarföre Utskottet tillstyrker, att Motionen och de deraf^föranledda serskilda anmärkningarne måtte lemnäs utan afseende; hvilket dock till Rikets Högloflige Ständers pröfning vördsamligen. hemställes Stockholm den 17 Januarii 188g.
LagUttkottets Betänkande N:o 33, 31 Ankom till Exped.
Utskottet dsn 4 Mats 1819» N:o 33.
Betänkande öfver Herr ContractsProsten Eric Agrells Motion om förhöjning af afgiften till kyrkan för förnyadt lägersmål.
Högvördige Preste-Stindet har Herr ContractsProsten Eric Agrell afgifvit följande Memorial, hvilket den 17 sistlidne December blifvit till Lagutskottet remilteradt : ”Enligt Kongl. Förordningen den 3 April 1810 skall lägrad qvinna, jemte enskild skrifts undergående, första resan erlägga till kyrkan 32 sk., och andra resan 1 Riksdaler 16'sk.; men förser honjsigfleragånger, förfares efter allmänna Lagen, som stadgar 32 sk. plikt till kyrkan för hvarje lägersmål, ehuru ofta det än kan itereras.
Val ökas verldsliga bestraffningen för qvinna, som 3:dje och 4:de och ännu flera gånger med lägersmål beträdes , men afgiften till kyrkan blir lika med första, och mindre än för andra gången.
Denna plikt hörer till försonandet af den i kyrkan eller församlingen åstadkornne förargelsen , men då beloppet deraf är mindre för en förnyad än 98 LagUtskotttts Betänkande N:o 33» för en föregingen förbrytelse af enahanda beskaffenhet, skulle anledning deraf kunna tagas, åtminstone af den felaktige sjelf, sorn så gerna söker och antager ursäkter för sitt förhållande, att anse en senare synd ringare än en förut begången.