Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Först och främst kan flickan redan i fädernehemmet bland yngre syskon mera gagna an gossen, som oftare ar på ntarbete och resor, och sedan hon blir mor, ar det hon, som i de flesta fall skall vara barnens första och enda, liksom hon helt risst ar deras bästa
lärarinna, om lion därtill liar kiinskap och god vilja.
Är det en obestridlig sanning att barnets fysiska och psykiska v$rd i dess späda; !der f&amp;eträdesvis tillhör modern och att de intryck barnet till sitt tionde kr emottager, djupast sitta kvar och bestämma dess riktning för Iiela iifvet, s % kan ej häller bestridas, att inaii, d % fråga &amp; r om folkbildning, företrildesvis bör sölra verka för kvinnans bildning.
D Föriitoin folkskolor och folkskoleseminarier uiiderliåller staten i E1iiiland afven en del friintirninersskolor, dar endast en terminsafgift af 20-40 finska mark erlägges, ocli dessutom äro 4 af statens ele- n~entarsltolor öppna för flickor.
Sailiskolor fiiinas f.
8 i Finland och till dessas iinderliåll liar staten iiiider lAsåret 1893 -- 1894 bidragit med 65,300 inark. '
Oni nian Iiärtill lagger, att staten till de privata fruntiinmersskolorna under läsaret 1892-1893 lämnade ett bidrag af 137,000 mark, ink man val saga, att för kvinnans undervisning ar af staten långt frikostigare sörjdt i Finland än i Sverige.
Universitetet i Finland ar ännu icke öppet för kvinnor, men e ' fter särskild anhållan kali kviniia, erhalla rätt såväl att afligga stii- deiitexainen soin ock att studera vid iiiiiversitetet.
83 Irvinnor hafva f. ii.
aflagt studentexamen.
Nycket mera förtjänade, om utrymmet det tilläte, att anföras lir det intressanta arbetet, såsoin från afdelningarna för koizst.ilztlzcstri, eu7cvh-d och 7hiiZsov&amp;rd, kz; Uzlzoassociationer och kvin~zostiftelser in.
m., ofvanstaende torde emellertid i all sin ofiillstandighet hafva lämnat fiillgocla bevis p&amp; liiiïii griindligt och sczinvetsgramt v8ra finska syst.rar gått till vaga, da det gällde att utröna arten af alla de kiiggar, som den kvinliga arbetskraften insatt i sitt laids sainliallsinaskineri, och att ingen s&amp;daii vid recligeiingeii af detta verk ansetts oviktig eller undgått att beaktas.
, L. A-g.
AP Domenico Macry-Correale.
1iö11 fredageii den 25 inaj i Atlielieiiin för flickor sitt årsmöte iiiider redaktör H. Solilmans ordförandeskap.
Ars- ocli revisionsberättelsei.
föredrogos, och ' val förrättades efter afgaende st~relseledauiöter och revisorer.
doktor Elle % B i e s meddelade därpa ett och anmat om k ~ i i i - naiis ställning i Förenta staterna och öfnrgick sedan till en kort skildring af en amerikansk kvinnas lif, frn Xyra Bra; ini~-ells, en af Förenta staternas första kviiiliga jurister, hvilken iiyligen afiidit.
Revisionssekreteraren C. Li~dilageli refererade ett intressant fall rörande den internationella ratten i fråga om gift kvinnas nationali-
rörde en svensk flicka i ett skånskt fiskläge, Iivilken blifvit gift med en norsk sjöman.
IkIakarna hade bosatt sig i hustruns liem- ort, ocli efter n %gra %r hade mannen öfvergifvit henne, Iivarigenoin hon blef nästan ställd utom lagen, då Iion hvarkeh inför svensk eller norsk lag kunde vinna skilsinessa från den försvunne mannen.
Vice häradshöfding Ead Staaf redogjorde för ett par fall från sin praktik som advokat, hvilka belyste svårigheterna för en Iinstru att enligt nu radande 1.agstiftiiing vinna boskilnad.
Af hr Staaffs anförande tog sig.
byråchefen grefve H. E.
G. Hamilton anledning yrka på att föreningen i följd af deii reaktio- nära riktning gent emot dess syften, som f. n. vore rådandi inom riksdagen, skulle fixera sina n#rmaste sträfvanden p&amp; en reform af boskiliiadslagen.
Herr Hellen, Lindgre.n refererade till slut en af Finsk Kviiino- förening utgifven Kalender om den finska kvinnans arbete p5 olika oinråden.
Från skilda hall.
Sedllghetskonferensen i [ristiania.
Den 7-9 instundande september koninier i den iiolmska liufvndstadeii ett möte ined ofvansta- ende namn att Iiållas, hvartill inbjudning utfärdats till alla Skandi- naviens sedliglietsföreningnr och hvari sedlighetsvanner från alla nor.
dens lander aga tillrade.
Under kongressen, vid livilken särskilda möten för inan ocli sarskilda 7cvimonzöten skola anordnas, komina am- lien som för sedligheten äro af den mest genoingripande vikt att af- Iiandlas, i all synnerhet sådana aliiiien, heter.
det i inbjudningen, hvilka jainte sin juridiska betydelse, afven äro af 7hygienis7ct och &amp; mu mer af moralis7ct intresse.
Fiirlmid.
Konkordiaförbundet.
Vi Iiaf va vid föregående till- fiilleii oinnämnt, den under ofvaiistående ilanin kända finska kvinoföre- ningeii, Iivars iindamål är a t t.
bilda en stipendiefond for kvinnor.
Kon- kordiaförbiindet, sop snart Ban se tillbaka på en 10-krig verksainhet, förfogar redan öfver ett kapital af mer an 90,000 kr., hvadan det ej torde dröja lange, innan den %syftade fonden af .100,000 kr.
är sam- manbragt, då stipendier skola börja utdelas. '
IIDana~l8rB.
Dansk Kvindm~ !mfranBs f f t ~ s f e k o n f f ~ ör ~ kvinliga tj 2- nare, en inrättning af särdeles intresse för oss, d % densainma sknara sammanhänger med de svenska till Daninark invandrande tjänsteflic- kornas förhållanden, har, enligt hrad Dansk Kvindesamfunds ars- berättelse vet att omförrniila, afven under 1893 fortsatt sin verksam- het efter samnia plan som föregkende ar.
Af berättelsen framgår dock a t t Iiommissionskontorets arbete betydligt försvåras af den år från år allt mer framträdande bristen p&amp; dugligt tjänstefolk.
Så hade under året 2,200 arbetsgifvare anmält sig mot endast 1,200 arbetssökare, sett missförhållande s, säger Fastekontorets förestanda- rinna i sin Berättelse, f so in bland andra djupare liggande orsaker afven ä r att söka i den brist på aktning f ö r det kroppsliga arbetet, soiii i vår tid utmärker s % väl arbetaren själf som arbetsgifvaren.
Att åvHgabringa en bättre sakernas ordning i detta afseende är emel- lertid Fsstekontorets uppgift, hvarför detsamma vill beflita sig om att med all kraft fortsatta sin verksamhet.
Af de tjänsteflickor, som erhållit plats genom kontoret förekommo 4 svenskor, försedda med de af Fredrika-Breiner-Förbundet utfiirdade korten.
: i:: i: Il ' ysklm,iad.
Bund deutscher Frauenve~eine är namnet p&amp; ett ny- ligen i Tyskland organiseradt förbiiiid, hvilket utgör en sariimanslut- ning af alla landets kvinnoföreni~~gar, med undantag af dem hvilka bafva ett rent politiskt syfte, så väl som alla föreningar, dari kvin- nor ingå soin lika berättigade medleniinar och hvilka viilja en kvinna som sin representant i förbundets styrelse.
E v a r t annat år hfilles generalförsamling på olika orter, som bestämmas af styrelsen, hvilken för öfrigt p % intet satt inverkar p&amp; eller blandar sig i de enskilda föreningarnas inre angelägenheter.
Som ordförande i den på 4 kr valda förbundsstyrelsen utsågs fröken Augiista Schmidt, en af stifta- rionorna af Tysklands förnämsta kvinnoförening, Allgemeine dentsche Frauenverein, samt till vice, ordf. fru Anna Schepeler-Lette, ordf. i den berömda Letteveïein i Berlin.
lEmngPaa; iid.
polism matronor^, och deras anställande vid alla Englands polisstationer, utgjorde ett af diskussionsä~nnena vid det i London nyligen hållna Arsmötet af den under namn af ~TVomen ' s Liberal Federations kända kvinnoföreningen.
Miss Florencc Bal- garnie, lady Henry Somerset, m. fl.
framstaende representanter för kvinnorörelsen i England, framhöllo i vältaliga anföranden, stödda p&amp; personliga iakttagelser, det ur mänsklighetens och den alliniinna mo- ralens namn behjärtansvärda i åvägabringandet af en reform, enligt hvilken, i likhet med hvad fallet är i Amerika, åtminstone vid alla centralpolisstationer arresterade kvinnor och barn ställas iinder upp- sikt af kvinnor, s. k. m polis matron ors.
En resolution i detta syfte aflats af inötet.
Fredrika-Bremer-Förbundets byrå lämnas upplysningar skriftligen och munt- .angående arbetsomraden tillgäng- liga för kvinnor, sasom angående förbe- ligen redande kurser, intradesfordringar m. m .. Fredri ka-Bremer-f Orbundets Byrå, Stockholm, finfinnss anmälds hinliga arbetssökande såsom: lektions- gifvare i sprgk, svenska % m e n, musik, ' s %ng, ritning och mhlning, handarbeten ni.
m., svenska och utlandska larm- innor för hem och skolor, kontors- och shifbiträden, hus- förestiiiidarinnor, siillskap och biträden i hem, förelaserskor, gydonaster, ~juksköterslior m. fl.
Å Fredrika- Bremer- Förbundets B@ mottagas anm alningar till inträde i Förbundets Äfven personer, som hke .äro medlemmar af Förbundet, kunna blifva delegare i densamma.
Kla~abe~gogatam 59, S&amp;ocokhoPm, t \ % minuters v8.g f r h Centralstationen, erl) judcr crfkiil enkla soin deganta rum n.
11. eller 2 och 3 tr. Pris: friii, l: 23 per dygn.
Doktor, B. W. Wretlind, Stockholm, Doktoa H. Atersfröm, ' Cpsala ni.
Vaktmästare möter rid stationen.
@ a m i n a g e ~ a r B ~ ~ I T w f ~ f O ~ i ~ E ~ ~ itldrar, T bill odn medi 16 Er.
Goda f.a / ge,
BiZZiga pnadser .P Allm.
Telefon 68 40. d 65fora VáafOmiganUam b, hörnhuset viil ~riinkeber,rr:: turg.
m~arerin A MOPPRDFO no.
&lt; W Z n I b o r g s LAGTOSEBI AGA0 Viilsinakmde, kraftigt niirnnde, ' hiil ' sosnn!
Förordad.
af professorerna Olof H-iiiniarsten, ' C.
E., Eergstraiid, ikd.
d: ï Ch.
Eiii.
Hagclalil- 111. fl.
Hiilsoviiiiiieir, tidskrift för allmiin och enikilcl Ii~lsovbrcl, yttr&amp; i sitt niiminer för den 1 februari följande:.
Stockholm, Fredagen den 9 juni 1893.
N:r 23 (286) Prenumerationspris pr år: Idun m e d Modetidning och kolorerade planscher I d u n n i.
9: —, » 7: 50 Byrå; Klara v. Kyrkogata 7, 2 tr (Aftonbladets h u s.)
post- Redaktör och utgifvare: FRITHIOF Allm.
Nanna t err Daniel Fallström gaf för ett par num- mer sedan i sam- manhang med sin sym- patiska skildring af fru Alexandra Bildt, vår älskvärda ambassadfru i Rom, en framställning af de mödor, som societe- tens lysande damer må- ste underkasta sig, då de kommit till den punk- ten, att nöjet icke längre är en fest, utan ett tungt arbete.
Jag skall denna gån- gen göra er bekant med en kvinna, för hvilken lifvets verkliga mödo- samma arbete — i fabri- ken, i affären och öfver pulpeten — städse varit en fest, till hvilken hon gått med en energi och en viljekraft, som ytter- ligare stålsattes af ett osvikligt gladt lynne och bon courage.
För kort tid sedan fyllde fru Nanna Hoff- man, ägarinnan till den stora pianofabriken Aug.
Hoffman, femtio år och var vid detta tillfälle föremål för en hjärtlig hyllning af sina talrika arbetare.
Det är den yttre anledningen till att Idun i dag ger hennes bild en plats i sitt kvin- nogalleri.
Ni ser det redan af hennes porträtt: en fet- HELLBERG.
Tryckeri Aktiebolag^ 6:te årg.
Utgifnlngatld: hvarje Iduns helgfri fredag.
tösnummerspris 15 öre (lösn:r e n d a s t för k o m p l e t t e r i n g a r) Amioiispris: 35 ö r e p r n o n p a r e i l l e r a d.
F ö r » P l a t s s ö k a n d e » o. » L e d i g a p l a t s e r » 25 Öre f o r h v a r j e p å b ö r j a d t tiotal stafv.
lagd gestalt och ett mun.
tert, jovialiskt ansikte Men hvad ni icke kan se är en sprittande, ung- domlig liflighet, en sjä- lens och kroppens rast- lösa energi, som skulle gifva henne en manlig, nästan burchikos anstryk- ning, om icke på sam- ma gång hela hennes sätt att vara bar en omisskännelig prägel af den bildade, varmt och känsligt tänkande kvin- nan.
Fru Hoffman tillhör genom sin börd ett par af våra mera kända och framstående borgerliga släkter.
Hennes far var en bror till den store » kungsholmskungen », fab- rikör Westin, modern, hvars far var borgmä- stare i Filipstad, var brorsdotter till den snill- rike författaren och f o - sterlandsvännen A.
I. Arwidsson.
Till hennes barndoms- minnen hör också det lysande lif, som fördes inom några af den tidens rika borgarsläkter.
F a - dern, som var landtbru- kare och ägare till det stora Hjortsberga, där nu Stockholms mjölkför- säljningsbolag har sina präktiga ladugårdar, för- de ett högt lif.
Man åkte i spann med kusk
I D U N 178 Enhvar sin bana har, det säges så: Enhvar sin tro, enhvar sitt mål att hinna.
1893 Högt öfver alla står ett mål ändå, För hvilket alla hjärtan måste brinna.
E. och betjänt i livré — det gick inte af för mindre.
I stället gick det så mycket fortare med förmögenheten, och två år efter faderns år 1850 inträffade död var det slut.
Nu voro goda råd dyra, och billig blef inte heller lifserfarenheten för den lilla familjen på Hjortsberga.
Den ännu unga modern, som på sin tid var vidt bekant och mycket firad för sin stora, musikaliska begåfning och sin härliga sångröst, antog plats som guvernant och gjorde snart ett nytt parti.
Hvem som under tiden tog hand om Nanna, vete vår Herre och släkten.
Säkert är, att äfven hon kom ut som guvernant, och att hon år 1804 vid 21 års ålder gifte sig med pinofabrikören Aug.
Hoffman, som vann hennes kärlek midt uppe bland tafflarne på sitt pianomagasin.
Det var en harmonisk början, och äktenska- pet blef äfven idel harmoni, om det också under de senare åren af mannens lif stördes af vemodiga ackorder, orsakade af hans sjuk- lighet i förening med ekonomiska svårigheter.
Hoffman hade fört ett romantiskt och växlande lif i sitt hemland: Tyskland.
Under sina gesällvandringar anlände han 1848 till Dresden just i samma ögonblick, som orolig- heterna utbröto, inblandades däri, stred vid Richard Wagners sida på barrikaderna på Dresdens gator, fick en granatskärfva i benet, kom på ett sjukhus och förvisades ur Sachsen.
Därifrån begaf han sig till Pommern, reste öfver till Sverige, där han i tre år arbetade på den välkända Zetterbergska pianofabriken i Karlskrona, begaf sig upp till Stockholm och var i fem års tid verkmästare hos instru- mentmakaren Fryckholm samt gifte sig med dennes dotter, som dock dog efter ett års äktenskap.
I det Sparreska fideikommisset, Regerings- gatan n:r 50 — samma hus, där den Hoff- manska fabriken ännu finns — var då den gamla Söderbergska pianofabriken inrymd och hade varit där från far till son i väl sextio å sjuttio år.
D å gubben Söderberg kände åldern nalkas, uppsökte han den all- deles okände Hoffman under förklaring, att han och ingen annan skulle öfvertaga den gamla välkända fabriken, och på detta sätt etablerades den Hoffmanska fabriken 1859.
Hoffman var en mycket skicklig man inom sitt yrke, och på några få år gjorde han sig ett kändt namn med sina på den ti- den mycket omtyckta tafflar.
Men han blef snart sjuklig och orkade icke sköta sin affär, fabrikationen gick ner och instrumenten för- sämrades, och — framför allt — pianinot trängde fram och hade på otroligt kort tid slagit tafflarne fullständigt ur brädet.
Kring medlet af 1870-talet var det slut med de gamla tafflarne, och 1877 måste Hoffman bjuda ackord.
Ännu i sju års tid förde fabriken under hans ledning en tynande till- varo, och då han 1884 dog var det med det med det bestämda rådet till sin hustru: » Sluta upp med fabriken och drif endast handel med pianon! » » Min mans ord genljödo inom mig, men jag kunde inte sluta, » förklarade hon lidelse- fullt.
» Det grämde mig till döds, att det välkända Hoffmanska namnet var fullständigt nere, att man skrattade och ryckte på ax- larna åt våra instrument, och jag uppställde som mitt lifs mål att höja det till dess forna anseende och, om möjligt, ännu högre.
Hvad jag arbetade för att sätta mig in i ett yrke, som nu skulle blifva mitt, hur många gånger jag bedt till Gud, att jag måtte lyckas!
Och då mina arbetare, mina präktiga, skickliga arbetare stundom knotade öfver, att jag var så kinkig, svarade jag endast: » Tacka ni Gud, för att jag är noga, ty därpå beror både min och er existens! » En stor hjälp hade jag också däri, att jag var musikalisk och själf förstod om ett instrument var lyckadt eller ej.
» Ingen vet dock, hur det hade hade gått, om inte William Steinway, den store, ameri- kanske pianofabrikören 1889 kommit till Sverige.
Det är i själfva verket honom jag har att tacka för, att jag lyckats.
Jag var hans härvarande agent, och han och hans fa- milj fattade vänskap för mig — jag står ännu i dag i ständig brefväxling med dem.
Han påvi- sade felen med mina instrument, gaf mig full rät- tighet attimitera hans världsberömda pianinon — de ojämförligt förnämsta som finnas — och gaf order till sin filial i Hamburg, som i paren- tes sagdt sysselsätter 142 arbetare, att stå mig bi och lämna alla upplysningar, som jag kunde behöfva.
Under de sista åren har jag också för hvarje år företagit utländska resor både till Hamburg och till andra stora fabriker för att följa med fabrikationen och få del af alla nya uppfinningar och förbättringar. » » Och ni anser er nu ha lyckats? » frågade jag- » Ja, det anser jag.
Med de pianinon, som nu äro under arbete, och som komma ut till hösten, tror jag att vi ha kommit så långt som vi kunna.
Det låter kanske illa att säga det själf, men jag vill sätta dem i bredd med hvilka instrument som helst — det skall endast vara Steimvays, som öfverträffa dem.
» Ett vackert erkännande rönte vi, då ko- nungen för ett par år sedan besökte fabriken och vid afskedet yttrade: » Ni får gärna med- dela, icke endast att jag besökt er fabrik, utan äfven mitt omdöme om era instrument.
Man vet ju, att jag är musikalisk, och jag är uppriktigt sagdt förvånad öfver, att ett svenskt fabrikat nått en sådan fulländning! » Förra året blef jag äfven utnämnd till k. hofleve- rantör — den enda hofleverantör som finns i Sverige inom mitt yrke, » sade hon skrattande.
» Men arbete och kostnad har det kraft att uppnå denna fulländning, » tillade hon.
» Jag fick af Steinway full frihet imitera hans in- strument, men det var lättare sagdt än gjordt.
A f de första åtta dyrbara instrumenten, vi gjorde enligt hans anvisning, misslyckades inte mindre än sex.
Och alla dessa experiment, som kostat pengar!
Min man hade mycket rätt: i ekonomiskt hänseende hade jag nu haft det vida bättre, om jag slutat med fabriken och endast bedrifvit handel med pianinon. » » Det lönar sig då så bra? » » Det har lönat aig utmärkt!
Tänk er, att för de billiga tyska instrumenten, som inför- des hit i massor, innan den stora tullförhöj- ningen tillkom, och som i inköp kostade om- kring 4 0 0 mark, tog man här 700 å 750 kronor.
D å tullen inte var högre än först 40 och sedan 60 kronor, så inses lätt, att man gjorde sig en vacker förtjänst.
Men på samma gång är det ju klart, att detta skedde Malmström.
på den inhemska fabrikationens bekostnad.
Pianoindustrien har också här hemma legat så nere, att jag tror inte fler än fem arbetare utlärts inom yrket på de sista tjugu åren.
Hade inte den nya tullsatseu tillkommit, som med ett slag höjdes från 60 och till 150 kronor, och hvarigenom införseln af de billiga utländska instrumenten omöjliggjordes, så hade inom några är hela den inhemska pianofabri- kationen dödats — det är åtminstone visst i detta fall.
Föreställ er, att konkurrensen på den tyska pianomarknaden är så stor, att det finns fabriker, som sälja sina billigare in- strument med en vinst af endast 25 mark för styck, och prisen på instrumenten äro däref- ter.
V i kunna inte här hemma åstadkomma instrument för samma pris, men jag tror också, att de svenska numera äro betydligt öfverlägsna.
Mina billigare pianinon kosta så- lunda i tillverkning mellan 050 och 700 kro- nor.
Det är dyrt och beror delvis på, att jag ' betalar mina arbetare högt.
Deras in- komster variera nämligen mellan 1 2 0 0 — 1 4 0 0 kronor om året, hvilket är ganska bra, äfven om vårt yrke kräfver en högre grad af skick- lighet än flertalet andra. » * * * Efter slutadt samtal gingo vi igenom de vidlyftiga verkstäderna, där 25 arbetare äro ständigt sysselsatta, och hvarifrån årligeu öfver 100 pianinon utgå.
De äro på nytt välkända, den gamla Hoffmanska fabrikens instrument, men denna gången är det icke de gamla hederliga, tafflarne utan präktiga, moderna instrument, berömda för sin härliga och sångbara ton.
\ u ystnad och frid!
^Emellan höga granar dör vinden bort med sång från fordomtid, men sången blott till större tystnad manar, och oron förebådar större frid.
J) en hvarje tager allt mera drömlik synes skogens af dunkel smekes ögat, trött på af tystnad smekes örat, trött på ' Var den var där vinncs ock; för steg jag sal; dager, tal.
hälsad tystnad, du som okränkt äger rikedom, som orden mvnta ut, hälsad stillhet, du som gifver seger, oron blott ^ger löften som tribut.
3 samlad kraft hvart jätteträd sig höjer, en värld för sig, upprepad hundrafaldt, men ej som rörelse sig lifvet röjer, det röjes blott i form och i gestalt.
I DU N) 893 tAllt syns forstenadt af sin egen vilja, då lifvets högsta fullhet nådde det.
Jiär tiden mist sitt mått, jag kan ej skilja sekunden mera ifrån evighet.
V i äro komna — icke ett godt, utan ett ondt stycke på väg nedåt på nöjenas skala; man kan därför icke förundra sig stort öfver, att tråkigheten vill bemäktiga sig herraväldet öfver nöjesdyrkarnes sinnen, trots vederböran- des alla krampaktiga ansträngningar att söka roa genom det låga, simpla, fula och för- i därfliga.
~öch genom dunkel, som af aning skälfver, Tråkigheten breder ut sig till den grad, och ljus, som skimrar matt med minnets icke minst bland ungdomen, att man ibland glans, frestas säga: tråkigheten kom och både gläd- min väg går inåt, där en skogssjö hvälfver jen och sorgen togo afsked.
T y visst och en speglad himmel mellan trädens krans.
säkert är det, att de själar, som ej förmå känna en stor, upplyftande glädje, känna icke heller en sådan sorg, om hvilken man kan ^Där sitter lyckan, hennes klädnad breder säga, att den är efter Guds sinne, emedan sig hvit som skum, där hafvet fordom bröt, den leder till andlig utveckling och mognad vid hennes sida tyst min bädd jag reder samt skapar fasta hållpunkter för hjärta och själ.
och hvilar hufvudct i hennes sköt.
Ofta se vi ju, huru en förlust, olycka eller motgång blott väfver en ännu tätare, ännu Som spörjande sin blick mot min hon mera grå dimma af tråkighet, stegrad ända sänker, till lifsleda, öfver våra medmänniskors yttre med handen lått min panna hon berör; och inre värld, och ibland kan det se ut, på himlen ren den första stjärnan blänker, som om hela vårt samhällslif skulle inhöljas och mellan västerns stammar dagen dör.
i dimmor och dunster, genomkorsade af gyck- lande irrbloss.
Tor Hedberg.
Dimmor och dunster skapa sjuklighet; denna sanning gäller » både i andens och handens värld », och bland det onda, som tråkighets- bacillerna verkat, äro den epidemiska äresju- kan och utmärkelsefebern icke det minst far- liga.
Dessa sjukliga företeelser äro så vidt skilda från en ädel sträfvan att förvalta sitt, * £||nständigheten kom och sederna for- gifna pund till sin egen och nästans glädje t / JsK svunno, » hette det under en föregående och gagn, som värmande solsken öfver glitt- tidrymd, och om man än icke är sinnad att rande våg är skild från mist och tjocka.
instämma i påståendet, att nu har anständig- Den, som dragés med en hemlig utmärkelse- heten försvunnit och osederna kommit, så kan lusta förklarar hvarje slags dagligt arbete och man dock med skäl göra åtskilliga omskrif- alla hvardagliga sysslor för » grymt tråkiga »; ningar af ofvanstående » vingade ord ».
men om t. ex. en sådan andligt sjuk flicka, Nöjena kommo och glädjen försvann såväl som skrifver god handstil, men ryser för att ur folklifvet som ur det mera förfinade säll- göra några stycken afskrifter för sin far och bror, får se ett bref, skrifvet af någon annan skapslifvet.
Den sunda, friska lifsglädje, som gifver dylik sjukling, som » satt en ära uti att skrifva sig uttryck i improviserad dans, utan att be- olika alla andra », så finner hon detta » rysligt höfva eggas af en större eller mindre or- stiligt ».
Och detta nya offer för utmärkelse- kester, af piano eller dragspel, den lifs- lustan, som finner det » mördande tråkigt » att glädje, som manade yngre och äldre till lekar göra gagn genom att renskrifva några ark, inom och utom hus, till anspråkslösa utfärder sitter timme efter timme arbetande på att tillkrångla sin handstil, så att det behöfves o. s. v., — den ligger i själatåget.
Endast på Gotland lefver en del af de en klav till att tyda dessa tillbakalutande gamla lekarne ett naturligt lif; annorstädes i streck och cirklar.
Urartning.
vårt land har man sökt att genom konstlade medel uppväcka dem, men förbiser därvid det faktum, att vi kommit ända därhän, att vi anse det nödigt utgifva böcker, som skola undervisa barnen i konsten att leka.