Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dar återfinnes också för- klaring p % den kvinliga » vildheten », ett uttryck hvaraf på sista tiden anhängare till h u Marholms » skolan ofta begagnat sig.
Uan f h jäfnval göra bekantskap med den D typiska D kvinnans uppfattning af mamma.
De tjugu sidorna lIimna allts % ett rikt material hemtadt vare sig från förf.
själf ener från hennes kvinnoideal.
193 - Om den Bnyan art af kvinnor, till hvilken Laura Narholm an- ser att författarinnorna af Keynotes och Dilettantes höra, heter det sid. 115 att de iiro zn~cle,-gula, trötta och @ ta.
I motsats till wde hemskt tjockhiiclade » kvinnor, som begrep0 allt r&amp;tt och slatt genoin sitt förstån.cl, kiinm dessa medr sinn.
9lel.ue.r.
» Detta blir genast en helt annan och finare art af uppfattning)) (sid. 114).
Vidare Bga de » en siilrer viirdemiitxe i sina högt ntveclclade nervers ' hårfina ' vbg- skAlil ».
Och » de kiinna för hvarandra med sina mycliet utvecklade dallrande nerver så, som tinnu ingen kvinna lriint för den andra, en gemensam lyftning, sbdan Irvinnen föm blott er7uiElit den genom man- nen » (sid. 115).
Unclergifvenhet och finhet Siro förtriiffliga egenskaper.
Men hvaxföi: slrole dessa kvinnor tillilra vara s&amp; trötta?
De taga lifvet ungef iir som blomstren pb inarken (sid. 11 5), utan att bekymra sig oin inorgondagen, clorss teoretislca lrui.~sl~apsförviirf gar soin on dans, och de lefvn i en hi,t~ills siillkynt harmoni och frid med hela sitt slakte.
Tröttheten föref allor allcleles omotiverad-.
förklcwar sid. 99 den.
Irvinliga ' » vildheten » genom be- svmandet af ett par frnmlrastade frggor.
~Hvarför vill en förfinad, kroppsligt spad kvinna förena sig med ett djur ined primitiva lidelser och alska detta djur? » » H~rarför verka kraft och skönhet starkare 5in sjalens och hjiirtats finare egenskaper?))
Svaret lyder: » emedan alla män förbise den eviga vildhet, det otamda, priinitivt vilda skap- lynne, som lurar inom till och mod den mildaste och basta kvinna)).
Dar stfr verkligen sa; men det ar antagligen korrelrtinrfel, att uti detta svar » den evigs vildheten)) ej fatt bli det ksusernnde be- greppet, utan i stallet -- wztinnens förbiseendi!
Vildheten har emeller- tid blifvit nigorlunda nöjaktigt bestamd.
Förf: s Bsikt, att alla kvinnor .&amp;p donna s&amp; vilseledande oviga vildhet, Iran ej delas af deiil, som ' kiinna sig lin koiiimit öfver det otiinde stadiet.
Fiir öfrigt har hvnr och en s.i.tt slraplyme, och nog ter det sig » vildt » hos.
n8gra.
De nyn förfinade nervlrvinnornas uppfattning af mannen tyckes vara iifverviigande obehaglig för dem sjiilfva.
Nen kvinnorna kunna dock icke un.dv, ?sa iilennon.
Det går ej an iitan ruin för deras eget viisen .. Lycldigtvis förstb dessa kvinnor, att det gör mindre 7~ve) n kvinnan alslrsr, blott hon älskar.
Det går till och med för sig att Siska.
och vainjas vid den inan tilslzar.
Mrs Egerton t. ex. upp- fattade » iniinnen i alliniinhet +och sina två män i synnerhet till hiilften med hat, till hiilften med beundran för denne tölp - mannem (sid. 104).
Om sninins Irvinna hoter det oclrsA.
(sid. 9G), att hon %r » en,,.
194 iiiycket föriilsknd liten lrviiinn, oskiljaktig friin innnnen, om han blott icke vore sii lk@.&amp;ii,a, så Iiliimpig, så diun, s&amp; helt och liiillet man, sii odriiglig och oumbiirlig som mannen blifvit för kvinnan.))
Intet glåpord tyckes vara för fult att nuviindas om inniinen.
Hela lrönet iitskrnttas.
&amp; ger (sid. 97) att kyinnorna finna mannen %Icomisk », att för de unga flickorna han ar &gt;ett evigt skratt- retande föremål ».
Jii finare, vigare och spensligare en kvinna kr, ju löjligare finner hon detta stora diimina djw, som giir s8iinna klumpiga rörelser för att n&amp; sitt koiniska mfil2.
Sid. 99 skrattar kvinnan &amp; ter inom sig A t mannens » tjockskallighet », och detta dar- för att denne dumme mau, i följd af den ridderligt konservativa idit, som han skapat sig om lcvinnan, blir blind fiir g8torm i hennes sninmansatta natur.
Är detta förfinade kvinnors spriik och tiil viil ordens innebörd att granslras i ett civiliserndt och sedligt iued~etet samliiilleY.
Och om mannen iii för Irvinnan allt detta och eiidnst detta?
diiiil, löjlig, förhatlig, af hvad slag iir da clen 7yftrli11g (siil.
Il;)), hcilkerr kcitmm fön.
blott genom ~nmmen eritkllit?
Det nya speciet af Irvinnor har sasom det synes ytterligt ökade fordringar på de stackars utskrattade mannen.
För dessa kvinnors eget välbefinnandes skull bör man - &amp; l Unska, att de ickc rniitte i alltför m h g a exeinplar adiinda före %de Iiyn ma11 hrilkli dyka fram vid clen andliga horisonten)), ty de ' min världen nu agor passa icke för sadana kvinnor.
Ponera att miinnen, i kiinsla af sin otil1riic: klig- het alldeles draga sig undan för deras smiilrtancle, akta, iiti.iifdla kvinlighet - i så fall blefve nförviintningens spänning2 (sid. l l o), såsom förf.
säger, %alltför anstriingande f ör dem!
» Mig förefaller den del af fru Xarholms Xcinnor, sid. 94- 115, livilken jag nu en stund sysselsatt mig med, nistan vidrig.
Ett sådant jolm, en sgdan parfymerad osundhet, soiii innn sölit litdi påsmeta fiirger och polityr!
fiainstiilltiingen Hr till sitt iiiiiehiill från början till slut konstlad, diirfpr att fikf.
liksoin atngit sig att gi5i.a svart till hvitt, att blanda Lort kci~tlighet ined sirrdighet eller inbilla lasaren att de två iiro ott.
Jian t d a r om:: förfiiinde: &gt; Is~iriiior p&amp; livarje blad, medan kuinlig s.ålret och rniinsklig nzksbiI~l~tir~r / lysa fram genom ' de gMiilla orden och det förföriska bildsprdket.
Efter att i JCvinnor lin orienterat sig uti frii Marlioliris fik- fattarskap och diir fiiiinit cle nntydcln IiAllpiiiikteriin för hennes: ?teorior::,
blir liisningen a£ hennes andra arbete, Tvenne Kvimoöderi, en lätt men mindre intressant, för att icke s8ga rent ut trlikig uppgift.
tir konsekvent och man f8r endast se en nzise en scene af hvad man hört förut.
Hennes tidspsylsologiskn portratt Ciro delvis slcrifoa ined ojiimförligt mera s c h w ~ a g och talang an 17oeme ICliimoöde17., och .Iiisaren bar fördelan att uti dessa snmiiianföras med fraicinstaencle per- sonligheter, under det han i beruttelsen Hvad vo.r det?
inföi: es i en iuilj8, diil.
luften %r kmf och allting osnndt, tarfligt, flottigt.
Ej un- der att inan clrnr en liittttnadens suck, nar man slir igen boken, och att man i det verkliga lifvet, såclcznt det lir, Iz~nner sig som 0111 man kom~nit ut i en frisk atniosfer, en nykter tillvaro, ifrån sjiikrummets nxlrotislra dofter, hypnoti&amp;a sömn och » sprittande, dallrande, sugande » nervaffektioner.
Det första Irvinnoödet kr följande.
E n tj iigofi8ttnfia: ig fl iclrs, 12onn.y Lauter, med god uppfostran.
och redan börjad lilAm. %r varksamhot innclrordernr sig i ~ o r l i u nti ett aridra Idnssens pensionat.
Den unga kvinnan plAgns af ensamhets- Iriinslan, hon frf~gar ödet och hvalfver stiindigt i sin hjzirna tanken p k 0 1 1 1 hon slrall npplefi7a något)).
Kort därefter triiffar hon vid middagsbordet den m m, mod hvillcen » hon slrall upplefvs nggot.))
Deras foi: stili saminnntriiffnnde ktinneteclmas af on ömsesidig, hypu.o- tislit förlaiiimde Iriinsls.
De v k l a ej ett ord, men hon förniinmer shsom betïalctride någon henne invandigt.
Jössing, dansk till börden och ett par år yngre &amp; n Lonny, stu- deras niedicin.
Han presenterades i pensionatet som .ett stoïs&amp;dt mediiiim.
Snart tillbringa Jössing och Lonny skymningarna tillsammans i fru.
Niesels salong.
D8 de andrn gCtsterna afiagsuat sig, spelar han för l-ionne.
Li5piiiligarna p&amp; pian.ot terlm som eld i hennes ådror .eller som ~iysr.iingni: f r h hjiissan Uill fotsidorna)).
» Tonerna bli under Ilans Iiiiudor till o11 hel nnstorui af AtrPL.))
Ran 81 ' henne motbju- dande och lilzviil upprepnr hon inom sig: di1 skall, d11 skall, du skall!
Inom kort beliiirskns hon fullständigt af denna m m, som hon inta &amp; nnu iilsl: ai:, iilen hvars litdrlek hoii dock å t r k.
Jössing reser hem, men Aterkommer efter nAgra veckor.
Lonny finiier honom vid middagen £ortfararide obehaglig.
Det stora bleka aiisilrtet, den ddiga hallningen, hans gamla erbarinliga kliider, hans flottiga svarta h k, d l t %r henne viiuijel.igt att se p %.
Emellertid kriaclcnr hen samina afton på hennes döm och sggqi., att han komiliit Bter, einednu han e; i kunde vara utan henne.
Han s
- g&amp; ined hennes löfte: » jag vill ' vara hvad ni finner hos mig.
Det vill jag vara. » Det fadda och flila hos honom %r borta.
Deras förtrolighet ökas.
De tillbringa sönctagnrne p; utflykter.
Under en &amp; .dan iitflykt Iriinner hon plötsligt att k f r h hoiioiii utgick den farliga trollmakten hos en man, som just befinner sig i titlpunk- ten för sin kraftutveckling. » Sedan dess förmii.r hon ej se honom, fullt i ögonen.
I pensionatet hviskm iuan bakom deras rygg.
Lonny pligas af oro, hon tviflar på hans uppriktighet, hon vet ej livad hoii skall tiinka om honom, » som tllltjht tillhöljer för henne det centrala i sitt viisen.
» Men hon &amp; Iskm honom nu i trots af allt.
Ett iipp- kade mellan Jössing och hans riimskaiurat Linniiuq, som bringar hans förhållande till Lonny på tal och groft föroliimpar denna senare, har till följd att Jössing flyttar f r i n pensionatet, d a haii kompro- metterat Lonny.
Hon erhåller diireftor ett ingestfullt riintniit bref ined begiirnn om möte i Thiergarten.
Lonny slrynclai: dit.
De g&amp; arin i mm, men iinnu 1znlla.r lian henne fröken Lauter, annu tiger han, iinnii ingen fiill iitgjiitelse, iinnii blott en sluten hand!
Det retar henne.
Hon finner det, diimt och löjligt att randm s&amp; där.
SA, jag håller inte e t », framstöter hon ovillkorligt.
Ändiiligen kommer Ögonblicket - -- - - - » deras liippnr finna hvarandra och blifva hiingande vid hvarandra.~ Då det nu %r klart dem emellan, upp,aörri do framtidsplnrier.
Jössing är ledsen vid studierna.
Han vill bli musilrer.
det skall du ock », siiger Lonny.
Hon vill liimna honom sitt lilla arf, resten skall hon bedja om hos föräldrarna.
Följande morgon skall han resa till sin far och meddela honom beslutet.
» Ordet födofning har icke fallit; Deras förhållande till hvswiandra var deras hemlighet.)?
Följer en afton i kärleksyra och ~liitligen ott a f ~ l i ~ t l fiir blott fyra dagar.
Då skall h m rara Rtor.
* Men om du glömmer mig dar hciiima hes do dina?
&gt;Dig?
:: Han såg på henne med en underlig, niistan sjuk blick.
:) H \ - ern Iriinde nagonsin glömma dig? » - - - - - - - - - - - - Lonny viintade förgiifves - han kom icke åter.
Eftor p&amp;inin- nelse kom slutligen ett bref, soiii sade henno - att hon rar gliiind, att han ej liingre kunde frammana hennes drag.
&gt;Allt som hiinger snminan med 13erlin förekommer mig som en enda hypnotisering, som jng befunnit mig i.
Det ar som en friiimaiide vilja pfihjiidit mig det sjuka behof efter dig jag förnam - - -- - »
Efter den första bittra förtviflan att se sig så nesligt besviken finner .Lonny dock tröst uti att » n&amp;gonting nu Irvallt fram hos henne, som gör kvim.a.n till lwinnlz - medvetandet om att 7cunna ltlska, detta medvetande som vår uppfostrl och v t egen räddhåga så lange håller nere hos oss, tills något sker, soin spranger ringen.))
Detta är hennes behållning!
Måhanda har jag varit alltför vidlyftig i redogörelsen för detta kvinnoöde.
Men jag har trott mig kunna bäst visa andan i berat- sen genom att här och där återge bokens egna ord för - dem som ej last eller i b n a lasa densamma.
Skildringen %r patologisk alltigenom.
Hufvndpersonerna äro bbda tvii sjuka.
Lonny har ett irriteradt nervsystem, som hon icke vill behiirslra, utan tvart om lainnar fria tyglar, och Jössing ger ju $ilf svart på hvitt på, ' att han varit sjuk hela tiden.
Förts syfte tyckes dltsii ha varit att åskådliggöra ett visst hypnotiskt till-.
stbnd hos mannen samt kvinnans nervaffektioner i sainband.
med karlekslr %nslan, .och detta har hon också gjort på ett ganska drastiskt och eff elrtf ullt siitt.
Osannolikt förefaller emellertid att en lrvinpa med Lonnys intelligens och som studerar Revue 72 " yp~2otipue ej förstår herr Jössings tillstånd eller fruktar en förbindelse med honom.
Men hvad hon Asyftade var att komma ur sin ensamhet, att en brygga slrulle slfis mellan henne och mannen.
Och mannen - ja!
hur mannen tir, n ' importe!
Lonny viicker e; i sympati och därför faller m m ej en tår öfver hennes öde.
Det &amp; r mer rörande att se ett barn gråta öfver en sönderbruten lelrsalr an att se Lonny gråta öfver sin krossade kar- lek, hvilket torde bero på - att wrverna spelat en alltför stor roll i 7zennes kiirlelrshistoria!
bereder läsaren en angenam ofverraskning genom att af berättelsen lata framgA hemmets sunda och helande inflytande på Jössings sjuka sinne.
Han blir frisk och normal, då han åter val är i kretsen af far och mor och syskon.
Nagra stämningsfulllz natur- slrildringar höra också $1 det goda i boken.
Däremot förefaller själfva slntlcliiii~men, Lonnys vinst af det skeppsbrott hon lidit, nästan löjlig.
En ~jugoåttdwig kvinna behöfver icke g&amp; igenom Lonnys öde för att komma till medvetande om att hon kan alslca!
Utan hinder af » uppfostran och egen racldhåga~ säger hennes lrvinlign natur henne, detta, långt förut.
' Kvinnoödet numro t~rå, Det osrigda, med dess bisarra början bör utan tvjfvel anses som ett f porträtt:).
Men det iir framstalldt så vidrigt, så afsiktligt vilseledande, att liisaren endast med afsky och förbittring vänder sig bort f r h denna teckning.
Det ar blott m kansla, som öfvervinner vå.r natiirliga motvilja för att tala illa om de döda, och det förefaller, som hade fiirf.
under inflytande af denna kiinsla tydt det sista irvinnoödets tragik.
Språket är i l l i medfaret i b5da fru Jlorholms böcker, och siir- slrildt i Tveme li7vi~z~zoöderz ofta banalt.
Deuua aninä.i.kning d r a l h r naturligtvis öfversiittaren.
Utixyclc siidana som still höljde^,:: sof in:?, » hanknstandez, (adverbielt), » frysande besvikenhet&gt; och hriiidra nildrn kunna icke sägas på fördeldctjgt satt rikta detsarniin.
Sa.rskildt märkes den ymniga förelcoinsten af verbet ltii~zga i alla möjliga former,, synnerligast de participa, » hiingande D lii~par, D hängsmde? \ bliclrar, » hiingande » axlar, » hangande * ögon, m. fl.
I allt detta: &gt;hiingande » saknas blott oiztirtgcl - ett uttryck som borde kunnat £A en förtrafl- lig aniäirdning i sainmanhang med de föregående.
Vi ha utan tvifvel att viinta manga alster af frii Jinrholins flytånde penna.
Vi välkomna dem ej, men vi frukta dem heller ej.
Blir an fru Marholms författarskap hvad det rarit - angrepp mot kvidig smak och blygsa~nhet, ett uppträdande utan hyarje etisk hall- punkt eller förnuftig uppfattning af kvinnans s t d h i ~ i g i viirlrleii, ett sensualismens evangelium - så ha vi intet att frukta af hennes talang.
De kvinnor skola ej dö ut, för hvillra talangen ingenting betyder, om den tjihar ett orent, oförnuftigt mal.
Alma Cleuc.
Den internationella kvinnokommgressen B Berlhx Den som nAgot närmare följt med kviiinorörel~en i Tyskland och kanner namnen på dess ledande personligheter kunde ej iindg&amp; att med en viss niisstro motse den %internationella kongress för kviii- ligt arbete och kvinliga strahr anden » - B htemnfionaler Kongress fur Fraumwerke und li ' rauenbcstrebzi,lgen », som den oficiella titeln I.
lydde - hvilken skalle htillas i Berlin under september månad detta ai.
och till hvillren sedan åtskilliga mailader tillbalra inbjudning ut-.
, agtt till lcvinnoföreningar öfver hela, viiilden.
Namnen, Morgen&amp; st0rn c och B Cauer)), som stodo att Issa framst g&amp; inb; judningsljstornn voi-o visserligen valbelcanta och högt viirdernde, men det förnämsta kvinnosalcsföïbiindot t. es.
det sedan mer an 30 &amp; r tillbaka med Leipzig som utgtingspnn1c.t verkande &amp; und Allgemeiner deutschen Frnuenverein » salinades p&amp; programmen, och många af de ledarinnor,.
man alltid varit van att se g % i .spetsen för.hvarje med kvinnofrå-t-.
gan saminanhiingande reform eller viktig rörelse,~höllo sig iden i ögonen fallande grad borta.
Kunde det.
val vara verkligt allvar ined ett företag, som af slnenet att domula, kommit till stand utan.
samverknn ined Tysklands mest Iranda banbryterskor inom detta.
område?
S&amp; fr&amp;gade man sig.
.Men lcongressen gaf sjalf nöjaktig för- Irlnrjng på frtigan.
I de a£ ledarinnorna h a h a halsningstden be- tonades ~ittryclrligen,, att det ifrilgavarande mötet iiteslutande var ett verk af Berlins kvinnor, @ t!
initiativet dh ' till icke utginge fr %n niigon viss kvinnoförening, ej heller friin, Tyslilands k~innor; som ett helt betraktadt, titan fï5.n den tyska rikahufviidstadens Irvinnor, hvilka varit af den &amp; sikten, att just under den p&amp;gAende Ijerlinerutställnin-.
gen det rätta ögonblicket vore inne att f å en lrvinnolnongress till stAnd.
Så mycket rörande .iipphofvet till kongressen.
Hvad sjalfva.
IiaraBteren af depsamma betriiffar, - 1row.
snart nog afven den mest slceptj.skt anlagda underfund med, att a l l ~ ~ a r e och t gedigenheten af det hele 1 7 0 1.
0 stallda iitoin allt tvifvel.
Hvnd som förefallit balrom lrnlisserna innan slrtidespelet satts i scen, angtir i det stora hela ej åsk&amp;darna, förutsatt att prestntionei-nn som bjudas h a l a intresset vid makt och öfrertriiffn förvantningarna.
Och detta har i hög grad.
varit fallet med Berlins nyss afslutade internationella kvinnokongress.
Trots det att inan till sin salrnnd funnit en och annan liicka i de för öfrigt sa val £yllda leden a£ kampt-me för Iwinlig frihet och rgtt, kan det liela betralctas som en storartad seger för lrvinnornas sak.
Detta har varit det allmänna sl~itomdömet om lrongressen, ett omdöme hvari så viil ' tyskar som främlingar, enhalligt instämt.
Och må det till- 15tas mig, att förntslricka denna anmarlrning innan jag går att med- dela några intryck fr&amp;n lrongressen och dess förhandlingar. '
J a g vm ej med p&amp; jätte-lcvinnokongressen, i Chicago världs- utstallningsåret 1893, men nappeligen kunde den ha, varit mer wie-.
senhaft B till sina dimensioner än den kvinnolcongress, som niss ägt rum i Berlin.
Man tanke sig stora rtidhossalen i Berlins to ra rad.
hus, packad, till sista plats öfrerfylld af en till etörsta delen af d.amer bestgende försmling.
(Efter hvad slutsiunnloringeri iitvisat lära öfver 1,600 s E i n t r i t t s k ~ e u n blif vit utdolade.)
Herrarna voro s&amp; i minoriteten, att de lcnappast kiincle tagas iiied i riiknin- gen.
Det var endast vid det l h g s referentbordet nedanför talare- stolen, man såg representanter af det stnrlcwe kfinet.
Dar förekoinino de dock i myclret stort antal och med rörande ståndaktighet sag man män hålla ut timme efter timme iiiider de oiiildligt Idnga snmmankoinsterna.
Intet nfigot så nar betydande blad i Berlin tycks ha underlatit att siinde sin reporter, och tidningarna, lifven de mest Ironservativn, ha innehiillit spaltlanga, i ic~lrtniligsfull ton hB11na referat öfver kongressen och doss förhandlingar.
Kvinliga referenter ' från olika lnnder hade äfven mycket talrikt infunnit sig.
fiIau komme efter detta ej och past&amp;, att Tysklands kvinnor ej hafva nå.got att saga i staden och staten.
Det vill ej litet iiifly- tande till att f&amp; världsstaden vid Spree, att s&amp; oinskränkt, som hiir skett, städa sin förnämsta byggnad till en enskild korporations för- fogande.
Under en hel veckas tid hafva kvinnorna varit allenahar- skande i denna åt stadens fiider och styresiiiiin helgade boning, med dess iiriposmtn trappnppghg, dess ridlyft-iga gallerier och vestibuler samt dess i adel stil hillna storartade solennitetssnl.
Och från den talarstol, friin hvillien tyska rikets hufvudstads angeliigenheter annars afhandlas, ha dag för dag kraftiga, tandande, viickande tal hållits af Icvinnor, allt med käjsar Wilhelms, i en vacker viixtclekoration inramade byst som bakgrund, en smmanstallning, som ej saknar sin ironiska sida, d i man betänker, att det knappt torde finnas en mot den moderna kvinnorörelsen mer antipatiskt sinnad man, &amp; n just Tysk- lands nuvarande käjsare.
Hans allbekanta, kategoriska uttalande i kvinnofriigan lyder ju, att kvinnan endast bör hafva tre k för O ~ O - nen: » Kinder, Hirche, Kuchea.
Den reflexionen h m man ej heller biinnat unclgii att gora, att denna den första större internationella kvinnokongressen i det mo- narkiska Tyskland kommit till stånd och gatt af stapeln utan en tillstymmelse till vare sig * Icaiserliche D, &gt;J königliche » eller sgrossherzog- liche Protectionw, eller » högt beskydds af hrad slag som helst.
Den hm tvartorn i allt blirit en ä.kta demokratisk priigel.
Vare detta sagdt såsom en min fullkomligt personliga anmärkning.
Ordet parti af hvad skiftning det vara inande var för öfrigt helt och hållet bann-
' ' Iggt fr % kongressens förhandlingar.
Den episod af politisk parti- anstrykning, som under mötets ging lroiu att utspelas, var dldeles utom prograilinet.
Men daroin liingre fram.
Det allra första intrycket af berlinerlrongressen och darined samiilanhiingande anordningar var, för att saga sanningen, ej odelndt angeniim.
Nar man som friiding anlander till det lrolossala B e r h, l~auner m m sig gifvetvis i början i hög grad bortlrommen.
Dess otvifvelaktigt f ÖrtrifFliga hotell fina er man, d&amp; iuan anländer med Stralsiundttiget sent p&amp; Iwdlen, öfverfnlla.
Och får mall liksom underteclmad hålla till godo med hotellets » Baclezimmer » som logis (lyckligtvis utan att precis behöfva ligga i badkaret) tyclrer man nog att det är litet si och så m ' ed den trefnad lriijsarstaden har att bjuda den resande.
(Som ett parentes må tilliiggas, att mitt har omn6muda mindre trefijga logis, redan dagen clSirpW lrunde utbytas mot ett i allo behagligt rum i en af erl lins finare privatpensioner.)
På natt följer morgon 0c.h det galler att söka sig fram till vederböraude och slcaffa sig informationer.
Vet du, min varde lasare, hvwd detta vill saga i Berlin?
Har du varit dar s&amp; kanner du till den gordiska Imut som kallas Berlins wVerkehrtmittel », och att inan ej i brådbraslzet ser sig god att Izunna redn hela denna intrasslade härfva af Pferde-Bah~ien, Eisen-Bnhnen, Eleclrtrische Bahnen, Omnibusen och hvad de allt heta Man slutar ined att taga en droska, fr81nlingens raddi~ingspladra och kräftsåret på hans reskassa, och beger sig af efter uppgifna adresser.
Hvad ifrBggvmande berlinerkongross angick agde densalnina ingen fast kongressbyrå, dar anmalningar mottogod och upplysnin- gar erhöllos.
Det var, att kuska från den ena iindan af Berlin till den andra för att sölca de olika komittidamerna i deras privata bostad och i sista stnnd plåga dosse alma varelser med frågor, frågor, fragor.
Deras tålamod och w Liebenswiirdiglmit D under den wL4nsturni af förfrågningar, hvsraf de under dagarna niist före kongressen måtte ha varit niisatta, bestod dock på ett ntmärlrt sätt profvet.
Om den första sa~nl~vämsaftonen i de s. k.
» Festsiiien des Englischen Hansew, där kongressmedlemmaxna slziille halsas af be- styrelsen, &amp; så godt att siiga så litet som möjligt.
Det syntes t~rd- ligt att vederbörande frimbe~vurit makter, som de dldeles saknade förmago att behärska.
De hade för visso ej räknat på en s&amp;dan masstillströmning af deltagare, och lokal, f örfriskningar, f est-komitti, allt var otillräckligt.
E n svensk deltagarinna i tillstallningen har ' gifvit den benämningen huggs exas, jag kan med biista vilja i vGl-
den ej ens skinka densainrna ett så aiis1) riiItsfiillt epitet, db jag p i hela aftonen ej Iwnde iipl) tacku, nigot att » hliggav.
Och dock gjord0 komiterade hvnd i deras förmagu stod fiir att bista den vilsok~iiiiiii frainlii~gen.
En ung dani, med de för komiti: damcrna iitiiliirkarido flaclclrande Ijnsgiila banden på aselri, tog sig an så vii1 Frcdrika- Bremer-Förbundets delegerade soiii Fi~ilamiIs rrepresc~itmt, hvillra 1111- der dessa dagar bogot delade ljiift och ledt med hvaraiidra, och uied eri utsölit iilskviixclhet sökte hon gijru les honiienrs.
lieii hva.d fiir- mår den enskilde emot iilassorna?
Det vissa ir, att niir maii iindt- ligen befriats fr4.n Berlins ~gastliche Aiifnahine~ och lyckligt och viil befann sig p&amp; gatan, drog man en djup suck af liittiiiid.
Afven vid den första kongress; sarnmankomsten i rfidhiissslen, som ägde ruin söndagen den 20 september * kl. 11 --- 2 föm., liiiiiiiado den yttre ordningen åtskilligt öfrigt att iiriska.