Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:ö 13. 5 dantag, hvilka tillkommit efter December månad 1827, äfvensom de, hvilka af gammal praxis blifvit afskiljde, borde få begagna dess egande-rätt, såsom förpantning, till högst 30 år; att för öfrigt en besuten Jordegare, hädanefter som hittills, borde ega rätt upplåta större eller mindre del af sin jord eller utmark, mot Afgäld eller Spannmål, likväl med bibehållande af besutenhet, hvilket upplåtande emellan Jordegaren och Nybyggaren borde så uppgöras, att den senare hade att påräkna beskydd och hjelp, då oförutsedde olyckor sådant påkallade, såsom vid sjukdomar och missvext-år; hvaremot Motionairen ansett olämpligt och endast ledande till oberäkneliga Rättegångar, att vid Jord-afsöndring använda föreskrifterne i 2 Cap. 2, 7, 8 och 12 §$., eller snarare de fleste §§. af Kongl, Förordningen den ig
December 1827. 5:0 Att Vattenfall borde kunna afsöndras och förvärfvas med evärdelig eganderätt, och nödig jord dertill anslås, äfvenledes till evärdelig ego, mot Jordlega, dock så, att besutenheten för Jordegaren derigenom icke rubbades, 6to Att Städernes jord borde få styckas huru som helst, blott den efter godhet erlägger sin ovilkoiliga afgift till StadsCassan, i hvilket afseende nödigt vore, att dessa One - ra och L yldigheter noga utstakades till Sta* demas framtida bestånd* Af Rihdagsfullmägtigen Nils Munsson frän.
Malmöhus Län'•
Att deri, uti itsta Gap. % §. uti Kongl. Förordningen den ig:de
December 1827, gifna föreskrift om hvad till besutenhet erfordras, synes Motionarren in-, nefatta uppenbart ingrepp i egande-rätten ; ty den jord man icke eger rätt att, på hvilket sätt och uti så små delar sora helst, föryttra, kunde man icke eller sägas med full eganderätt besitta.
Genom berörde stadgande hindrades ej allenast mången i skulder fördjupad liemmans-egare att begagna det räddningsmedlet att, genom några tunneland jords försäljning, liqvidera sina skulder, än äf. ven flere fattige men idoge arbetare, att någonsin komma i ett oberoende tillstånd ; de nödgades hela sin lefnad igenom arbeta för andra, utan att någonsin ega tillfredsställe!* sen att kalla en jordtorfva sin egen, och, vid sådant förhållande, borde det icke finnas underligt, om de på utsväfningar förstörde det lilla de kunde förtjena, såsom en obetydlighet , hvilken, örn den än hopsparades, icke skulle räcka till att försätta dem i bättre ställning, hvaremot den rike skulle allt mer öka sin egendom och dymedelst blifva i stånd att behandla efter godtfinnande den af honom beroende fattige; att de länder äro, Lag' saint Allm. Besa, q.
Oec■ Utsk, Besa, N'.oi$ 7 lycklige, der förmögenheten är så delad, som möjligtvis later sig göra, der icke omätlig rikedom står vid sidan af det yttersta armod, 4er hvarken millionärer eller tiggare finna?, utan en jemn välmåga herrskar; att en sådan svårligen kunde åstadkommas, så framt det icke tillätes hvarje medborgare att ega och besitta så liten egendom af jord haft behagar eller kan förvärfva; att i betraktande jemväl borde komma den förkofran , som jordbruket måste vinna, genom en obegränsad hemmans-klyfning, enär ju mindre jord hvar och en får på sin lott, desto bättre är han i tillfälle att sköta densamma och uppdrifva dess afkastning till det möjligen högsta; samt slutligen, att det i 8 §. af i;sta Cap. förekommande stadgande , att, i frågor rörande hemmansklyfning af Rusthåll , vederbörande Krono* och Regements-Ombud böra bevaka Kronans derunder beroende rätt, städse skulle medföra odräglige chicaner och dryga kostnader för jordegaren; och har Motionairen, i anledning häraf, föreslagit, att hemmans-klyfnirigen måtte hädanefter, utan någon inskränkning, tillåtas till hvad hemmantal som helst, så att det må stå hvar och en fritt att ega så liten jordegendom, som honom godt synes, eller han mägtar förvärfva, hvarvid Motionaiien ansett något annat vilkor icke böra fästas, än det, att så stor skatt, som kan beräknas |iå der; afsöndrade henam^nsdelen, ali* 8 Lag- samt Allm Besv o. Oec Utsk.
N'o i 3. tid borde densamma åtfölja och icke längre vidlåda hufvudhemmanet , hvilket , i annat fall, till slut blefve betungadt med drygare utlagori än det skulle kunna förmå att utgöra.
Af N. Strindlund fran V/esterNörrlands
Län: att, ehuruväl ändamålet af Kongl. Förordningen den 19
December 1827 vore för jordbruket och det allmänna välgörande, enär derigenom bereddes tillfälle till flere jordbrukande hushålls bosättning och försörjning, stigande population och Ilandets bättre odling befrämjades samt en jemnare fördelning af allmänna onera emellan odaljorden och den i senare tider uppodlade tillvägabragtes, ansåg likväl Motionairen den, genom ifrågavarande Förordning, medgifna rättighet till Hemmansklyfning och Jordafsöndring vara för vidt utsträckt, och derföre skadlig för Jordbrukaren, helst afseende endast blif. vit gjordt å dennes förmåga att utgöra allmänna räntor och onera, men icke å dess egna oberoende ställning såsom fri Samhällsmedlem.
Motionairen har derföre föreslagit, att, såsom dess egne ord lyda: ”utom Utlagornes säkra utgörande för besutenhet eller en possession för 5 sig sjelf, skall erfordras dess, genom ändamålsenlig användning, innehafvande åbos möjliga Oförmåga till egen och sin Familles fysiska, 5’moraliska och intellectuela bildning och förkofran;” äfvensom Motionairen yrkat, att den, efter hans förmenande, genom ifrågavarande Lag• samt Allm,Cesv. o. Oec-Utsk, Bet, lN:o 13. 9 Kongl.
Förordning, inträffade förändring i 6 och. 7 §§. af ia Capitlet Årfda-Kalken, mätte, med anledning af 87 §.
Regeringsformen, förfalla, såsom icke tillkommen i den deruti föreskrifne ordning. Af Petter Andersson frän Hallands Län: att Kongl. Förordningen deri r g
December 1827 måtte blifva ändrad och rättad i öfverensstämmelse med efterföljande, af Motionairen framställde, anmärkningar emot a) 1 :$ta Cap. 2 §..• att en besuten Åbo bör, da annan binäring icke finnes, kunna föda under Sommar och Vinter minst arne hästar, 4 kor och 6 får, och hafva minst fern tunneland öppen åkerjord, som kan påräknas i afkastning gifva femte å sjette komet; och, om den vore mindre gifvande, borde vidden ökas. b) 2 Cap, 1 att i de orter, der jorden icke är desto mera gifvande, så att sjette kornet i afkastning kan påräknas, borde ej afsöndringen deraf få nedgå längre, än till fyra tunneland jord till odling samt 2tne tunneland till äng, med dessutom sommarbete för 2 kor och 2 å 3 får, antingen det är närmare eller fjärmare någon Stad, som är under andra classen. c) 2 Cap. 9 §.: att arfvinges i denna §. äo Lag- samt Allm. Besv.o. Oec-Utsk Bet. 13,’ bestämda rättighet till vitbrytning af dess genory arf erhållna lott i Hemmansdel måtte upphöra, såsom föranledande en för vidsträckt och derföre skadlig jordafsöndring.
Af Eric Persson fran Gefleborgs Län: att, med ändring i usta Capitlet 2 §. af oftanärande Kongl.
Förordning, stadgas måtte, att besu* ten Hemmanslott bör, sedan afdrag skett för all derå befintlig så kallad undantags, eller fördels-' jord, gifva årlig vinterföda till minst en häst, 14 mjölkkor, 8 i 10 får eller getter, och egoutrymme dessutom till utsäde af minst 3 tunnor säd, 2 tunnor potatoes och 18 kappar linfrö eller deremot svarande hampfrö; och har iMotionairen derjemte i afseende på föreskrifterne i a Cap,, angående jordafsöndring, yttrat: att, tvifvelsmål kunna uppstå, om allmänna Lagen i 4 Cap. g §, Jorda-Balken skall anses derigenom vara upphäfven, samt huruvida, i anledning af Föreskriften i 13 §., Förordningen bör medföra retroactiv verkan; att stadgandet i 3 §. derom, att jord, som afsöndras i Gefleborgs Lan, skall innehålla minst 6 tunneland duglig jord i en enda formlig och till afhägnad beqväm lott eller lägenhet, med högst få undantag, ingenstädes kan verkställas i Helsingland, der emellan berg och sjöar icke är alt finna en bland hundrade Odlings-Fägenheter af nyssnämnde rymd och formlighet; att det mindre bestämda yttrycket, tipndedelen af Hemmanets jordrytnd, fjag-samlAllm.Besv.o.
Oec-Utsk.Béti N:o 13. 11 föranleder tvätydighef, huruvida dermed menas jord och skog tillhopa, med ett ord, allt till od* ling dugligt och icke dugligt, eller allenast od* lingsbar jord, likasom 3 §. synes svår och godtycklig | tillämpningen efter de olika begrepp, hvar och en gör sig om mer än vanlig egorymd; att, derest 4 Cap. 9 §.
Jorda-Balken laga ligen kan anses vara upphäfven, och principen om frihet att afsöndra jord till 7*ö:del af hvarje Hemmans område blifver bibehållen, odalåker och äng deri icke inberäknade, så skola likväl locala förhållanden i Helsingland fordra,’ dels, att ett minimum för hvarje upplåtelse ifrån 6 till a eller 3 tunneland utsattes, dels, att rättigheten att salunda afsöndra jord icke bindes af någon sådan föreskrift, att den upplåtne jorden nödvändigt skall bestå af en enda Lägenhet; äfvensom Motionairen ansett bestämda stad» ganden nödige, huru förhållas bör med äldre upplåtelser och jordafsöndringar, samt om, vid afhandlingars ingifvande till lagfart och inteckning, Härads-Eätterne åligger att granska upplåtelsernes öfverensstämmelse med Författningen och rätta dem derefter, eller de böra afvakta, att fråga derom i laglig ordning väckes; och som de hitintills följde Författningar vid pröfningen af frågor om beståndet af jordafsöndringar varit obestämde, har Motionairen funnit af högsta nödvändighet, att ett från all tvetydighet gkiljdt, klart och ovilkorligt stadgande meddelades, i?
Lag-samt Allm.Besv.o. Oec-Utsk.Btt. N:o 13, huru afhandlingarne böra vara beskaffade, för att afsöndringarne skola bestå; samt slutligen af Olof Mänsson frän Blekinge: att en an märkningsvärd stridighet synes uppstå emellan Kongl. Förordningen den ig
December 1837 och Kongl. Förordningen den 13 Junii 1800, angående städsel och lego af jord på landet, derest icke, på sätt inledningen till förstnämnde Förordning föranleder, den senare derigenom skall anses upphäfven; i hvilket fall Motionai. ren hemställer, om icke något stadgande behöfves om skillnad emellan ärfd och aflinge-jord, eller om Inteckningshafvaies rätt vid fråga om tillämpning af 1827 års Förordning.
Motionairen har likväl från stadgandet i 12 §• af sistnämnde Förordning trott sig kunna sluta dertill, att 1800 års Förordning ännu fortfar att vara gällande, och, på sådan grund, ansett ett närmare bestämmande deraf erforderligt.
Vidare har Olof Mänsson anmärkt, att en motsägelse, som synes kräfva rättelse, skall finnas både i princip och tillämpning mellan föreskrifterne i 2 Cap. 1 och g §§,, då desse jemföras med i Cap. 2 §., enär för besutenhet, enligt sistnämnde stadgande, fordras vida större jordrymd, än den, som, enligt de förra, kan, såsom serskild lägenhet under full egande rätt, afsöndras; och har Olof Månsson dessutom fästat upp - Lag-samt Allm,Besv,o.Oec,‘Vtsk< Bet, N.o 13.
13 märksamhet derå, att den retroactiva kraft, som, genom stadgandet i 13 §. af 2 Capitlet, blifvit detsamma tillagd, skall i tillämpningen föranleda till betänkliga förhållanden i så måtto, att hvad hittills varit afhandladt mellan Hemmansegare, Arrendatorer, Torpare och Husmän, Fiskare och Backstugusittare, som innehafva Tomtplatser, eller, med få ord, alla som på obestämd tid, vissa år eller under lifstidsstädja, besitta jord, när den ej innefattar 4 tunneland duglig jord, är underkastadt klander och upphäfvande.
Afven i detta afseende har Motionairen ansett en jemförelse erfordras med Kongl, Förordningen den 13 Junii 1800, deri undantag icke göres i afseende på rättigheten att under arrende upplåta platser och lägenheter, äfven af oinskränkt jordrymd; med hänsigt hvartill Motionairen hemställt, om ej nödigt vore, att ett bestämdt stadgande meddelades, hvilka de lägenheter äro, större eller mindre, som böra hänföras till ego-afsöndring af den beskaffenhet, att rättelse och jemkning deri skall ske, eller att jorden skall emot lösen återgå.
Utskotten, som tagit i öfvervägande de väckte Motionerne, med hvad, i anledning deraf, af åtskillige Ledamöter, så väl hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln som i Hedervärda Bonde.
Ståndet, är vordet anfördt, anse sig i första rummet böra lemna en korrt öfversigt af de Författningar, »örn i fråga så väl om Hemmansklyf* i 4 Lag. samt Ailm, Besv-d.
Oec-’Utsk.EettN:o lij i ning, sorn angående jord-afsöndring, varit gäl» lande förr, än Kongl. Förordningen den lgjde
December 1827 utfärdades.
Angående Hemmansklyfning har i allmar!-! na Dagen annat stadgande icke blifvit meddeldt, än det som innefattas i 1?
Årfda Balken, att, i händelse vid arfskifte flere erhålla del i Sätesgård eller annan Jord, som icke Väl kan klyfvas eller delas, häfver den, som störte delen eger, rättighet att, efter laga värdering* lösa de andre ut, antingen med penningar eller jemngod ränta, hvilketdera den helst vill som lösen taga skall.
Sedermera är, genom Kongl. Förordningen den 30 Junii 1747, Kongl.
För4 klaringen den 24 Januarii 1751 och Kongl. Brefvet den ?6:te November 1763, vordet stadgadt, att Skattehemman i allmänhet få klyfvas ända till 6, 8 eller mindre delar, allt efter det sådant, enligt befintlige Chartors föranledande och föregången undersökning, pröfvas kunna ske, med Hemmanens bestånd i framtiden; att, då Härads* Rätts beslut i fråga örn Hemmansklyfning blif. vit draget under Lagmans-Rätts pröfning, borde vid dess Dom blifva beroende, samt att klyfning af Skatte-Rusthåll mellan Köpare, Säljare och Arfvingar kunde ske i fjerdedelar, utan serskild pröfning eller tillstånd af Landshöfding och Regements Chef, hvilket deremot erfordra, des för klyfning i mindre delar; äfvensom, dels genom Kongl.
Kungörelsen den 8:de^|ars 1770 Lag- samt Allm, Éesv. b. Oec,Utsk.
N:oi$i l g öch Kongl. Förklarihgert äF samma dag, ytterlin gare föreskrifter angående Hemmansklyfning i allmänhet blifvit meddelade, dels ock för serskilda Landsorter serskildte stadganden tid ef< ter annan blifvit gifne, såsom för Elfsborgs Län* jemte andre Orter af lika beskaffenhet, Kongl* Resolut. på Allmogens besvär den 16 Mars *739* §• 54» Wermlands
Län och Nysunds Socken i Nerike, Kongl.
Resolut, den a g Nov. a75&> §• 32» Bobus Län, Kongl. Brefvet den 22 Februarii 1770 och Kongl. Resolutionen på Allmogens besvär den 22 Mars sam-; ma år, §* 16, för Gefleborgs Län, Kongl. Brefvet den 3 Julii 1789; örn klyfning af Hytte-* andelar i Wermland, Kongl. Förordningen d< 29 April I740, och fö'r afskedade Soldater i Dalarne, Kongl.
Resolutionen den 12 November 1766, §; 23. 4:de Capitlet 9 §.
Jorda - Balken J här förut till innehållet ordagrannt anmärkt, jemte åtskillige äldre Författningar af den 2 Maji 1673, d. 21 Julli 1677 och 14 Augw 3690, som genom senare Kongl. Resolutioner den 18 Augusti 1752, §, 2, och den 29 November 1756, samt Kongl. Brefvet den 38 Februarii 1757, blifvit å nyo upplifvade, innefatta allmänt och ovilkorligt förbud trot ali Jord.afsöndring från skattskyldigt Hemman; och serskildt ar vordet förklaradt uti 51! §. af Kongl. Resol, på Allmogens besvär den 9 i 6 Lag- samt Allm.
N:o i 3 December 1766, att 1677 ars Placat jemväl skulle sträcka sig tillabalienation af Fisken, då Hemmanen derföre äro skattlagde, samt, genom Kongl.
Bergs Collegii Kungörelse den 28 Februarii 1822, att Jord,- Hytte,* Skogsoch Grufvudelar icke få från Fjerdeparts-Egendomarne i Nya Kopparbergs Bergslag afsöndras.
Deremot innehåller Kungl. Förordningen den 18 Februarii 1767 bland annat, att, örn ett Hemman 1 arf tillfaller flere barn, så att hvar och en ej kan vara lagligen besuten på sin del, och Hemmanet till beskaffenheten är sådant, att det kan tåla an., läggandet af Torp å utegorna, då må den, som ärft sådan mindre del, få upptaga och odla It sig en Torplägenhet, likväl med vilkor, som lända Bolbyn till styrka, samt 15 §. i 1807 års Allmänna Enskifte»* Stadga, likasom Enskiftes»Förordningen den 24 Jul i i 1812 för Skåne och Skaraborgs Län, att, om en Hemmansegare, som Enskiftesdelning och utbrytning erhållit, skulle finna förmonligt att af sin erhållna ouppodlade jordrymd aflåta till och med tiondedelen af hela sin egolott till främmande personer att bebygga, uppodla och med full egande-rätt besitta, skulle han dertill ega rättighet, dock att ingen lägenhet finge göras mindre än 4 Tunneland, samt att derå skulle läggas en årlig afgäld i Spannemål, som, i jemförelse till Hemmanets Ilag- samt Allm* B estr. o. OéaUtsk■ Bet•
Nio i 3, 17 Hemmanets hela egorymd och godhet derå belöpte, så att Stamhemmanet icke sättes ur stånd, att ränta och andra derå liggande skyldigheter fullgöras att Kongl. Mattts
Nådiga tillstånd till så beskaffade afsöndringar från Krono-Hemrnan eller Boställen erfordrades; samt att, om Egare till Énskiftadt Hemman med mer än vanlig egorymd ville göra större afsöndring än en tiondedel, borde sådant, efter anmälan hos Kongl. Majrts Befallningshafvande, hemställas Kongl. KammarGollegium och af dess förordnande bero.
Rikets Ständer, som funnit, att rätiigheten till upplåtelse med full eganderätt af viss egorymd åt serskilda personer i väsendtlig nion skulle bidraga till Jordbrukets förkofran och jordens bättre häfd, hafva delsvid 1815 års Riksdag i underdånighet begärt, stt obehindrad rättighet måtte lemnäs till Torps af» söndring från Hemman under full egande-rätt, med de vilkor, ofvanåberopade 15 § i 1807 års Rnskiftes-Förordning innehåller, dels ock vid sistförllutne eller 1823 års Riksdag, uti un*, derdånig Skrifvelse till Kongl. Maj:t, anliål» Jit, att en så beskaffad rättighet måtte varda tillagd egare af enstaka Hemman, hvilkas egorymd genom sitt naturliga läge belinnes i Bifi, till Rikt.
1*823 och 1829- 7 Sami. 2 Af i. % 18 Lag- samt Allm. Besv. ö. Oec.
N',o 13. ett sammanhang fran angränsande Hemmans egor afskiljd.
Med bifall lill hvad Rikets Ständer sålunda begärt, har Kongl. Maj:t, sedan Enskiftes.Förordningarne af åren 1807 och i8ig blifvit upphafne genom en ny Skiftes.Stadga, derifrån Stadgandet angående jordafsöndring, såsom dermed icke egande egentligt sammanhang, blifvit uteslutet, un* der den 19 December 1827 låtit utfärda Dess af Rikets Ständer begärda Nådiga Förordning i nyssnämnde ämne, i förening med nödige ansedde Oeconomiska Lag-bestämmelser, an*] gående grunderna och vilkoren för Hem. mans-klyfning, utan att likväl derigenom någon ändring blifvit gjord i hvad Allmänna Dagen i 12 Cap. 6 och 7 §§.
Ärfda.Balken stadgar.
Vid sådane förhållanden förmoda Utskotten, det Rikets Ständer lära finna, att de anmärkningar, som en del Motionairer ansett lämpligt framställa emot tillkomsten af Kongl.
Förordningen den 19 December 282 7, böra förfalla; ined förutsättning hvaraf Utskotten nu gi att öfver de väckta motionerne afgifva deras yttrande.
Beträffande således de yrkanden , som blifvit gjoide, å ena sidan, om en obegrän - Lag• samt Allm. Eesv.o. Oec-Utsk.
Eet,N:o\$ 19 säd jordklyfning och, a den andra, om inskränk, ning uti de för rättigheten dertill nu gäl-' lande vilkor; så finna väl Utskotten, att ifrågavarande rättighet ytterst hvilar på den rättsgrund, att hvad, sorn ärligen kan förvärfvas, bör ock lagligen kunna egas , samt att en fri och obehindrad utöfning af denna egande rätt bör och måste i hvarje välbeställd!
Samhälle främjas och skyddas.
Utskot» ten dela ock den öfvertygelse, att Hemmans, klyfning, om den utan öfverdrift verkställes, kan medföra oberäkneligt stora fördelar för det allmänna, dymedelst att den säkrast och verksammast bidrager till Folk-ökningen, så» som en följd af de flere vanligast med giftermål förenade serskilda bosättningar, och att jordens allmännare odling och en i förhållande dertill ökad production således jemväl med säkerhet kan påräknas; äfvensom det icke kan betvifias, alt ju en större arbetsflit, sparsamhet och omtanka bör vara att förvänta hos den sj.elfegande Jordbrukaren och den, som har utsigten för sig att kunna blifva det, än hos den, för hvilken en sådan för* hoppning icke kan ega rum; och det bor ej eller lemnäs oanmärkt, att, genom rättigheten till Hemmansklyfningar och jordafsondringar från hemman, under mera varaktig besittning än efter förut gällande Författningar egt rum, har en möjlighet blifvit beredd att afskaffa det nog allmänt inrotade, för jLandet 8 0 Lag- sanitAllm.Besv.o, Oec-UtsL Bet.N'.o i 3'. högst skadliga missbruket af Inhyses- oell Lackstugu-sittning; men om rättigheten tilt ^ordklyfning skall kunna medföra dessa och' liera andra välgörande verkningar, rnaste den, efter Utskottens öfvertygelse, vara inskränkt inom sådana gränser, att den afsöndrade hemmansdeien eller jordlotten erbjuder full säkerhet och (il gång, ej mindre för Innehafvarensj dess hustrus och barns lifsbergning, än äfven för de Stats-bidråg, som böra utgöras.
Öfverskrides denna gräns eller lemnäs rättigheten till jordklyfning alldeles fri, så är det fata värdt, att den snart skulle urarta och för det allmänna blifva mera skadlig, än den, rätt begagnad, kan vara nyttig; ty i händelse hemmansdelen eller den afsöndrade jordlotten är så ringa, att afkastningen deraf icke förslår till de nyss antydda oundvikliga behofven, så skall det icke dröja länge, innan Innehafvaren blifver bragt på obestånd och måste falla fattigförsörjningen till last- De öfrige Samhällsmedlemmarne , sorn måste vidkännas kostnaden deraf, flock i ökade skattebördor uppbära en ökad tyngd ; och i den händelse, dertill anledningar måhända icke saknas, en sådan vidsträckt jordklyfning blifver mera allmän, skulle, vid inträffande missväxt“år, det tilläfventyrs icke ens blifva föt den mera välmående delen af Landets innevånare möjligt att från hungersnöd och elände rädda dem, som, hänförde af Eag-samt Allm-Besv. o Oec-ZJtsk.
Ber, N:oéi$. 211 begäret efter en skenbar, men ingalunda verkligt oberoende ställning, utan beräkning på möjligheten att af deni hafva nödig lifsbergning, förvärfvat små, för detta ändamål otillräckliga, jordlappar, och der bpsatt sig med hustru och flere barn.
Dessa ära de hufvudsakligaste skäl, hvarå Utskotten stödja öfvertygelse!), att lagstiftande magten eger ej allenast rättighet, utan äfven pligt, att för jordklyfning bestämma sådane vilkor och gränsor, sorn här ofvan blifvit antydde; men då Utskotten således anse sig förbundne afstyrka bifall till ej mindre de af Herr Cederschjöld och Riksdags-Fullmägtigen Nils Mansson fran Malmöhus
Dan framställda yrkanden om obegränsad jordklyfning, än äfven Nils Månssons serskilda anmärkning mot stadgandet i 1 Cap. 8 §•
, böra ock Utskotten tillkännagifva, att de af Riksdags Fullmägtigen N. Strindlund uppgifne förändrade grunder för bestämmande af besutenhet, efter Utskottens omdöme, sakga ali antaglighet, Likaledes anse
Utskotten betänkligt att tillstyrka bifall till de af Better Andersson från Hallands
Län och Eric Persson från 9 9 Lag samt Allm. esv. o. Oec-Utsk. fet- No i 3» Gefleborgs
Län yrkade ändringar i de uti lista Gap. 2 §. bestämda vilkor för besuten, bet.
Det är tvifvelsutan alltid svårt, om icke omöjligt, i en allmän författning gifva föreskrifter af så speciel beskaffenhet, som de uti förevarande §. intagne, så vida de skola blifva för de serskilde Landsorterne passande och tilläm plige ; och Utskotten skulle härifrån vilja draga den slutföljd, att lämpliga st varit att inskränka vilkoret för besuten, het endast till föreskrift om antalet af personer, som af egornes behållna afkastning borde kunna underhållas; meri då nyttan och tillämpligheten af Oeconomiska Författningar säkrast utredes genom erfarenheten af deras verkningar, hvilka, hvad den ifrågavarande angår, ännu icke kunnat med någon tillförlitlighet visa sig, samt det genom 9 §- i 1 Cap. blifvit åt Kongl. Majtts vederbörande Befallningshafvande uppdraget, att, i händelse, på grund af serskildta förhållanden, jemkning i de stadgade grunderne skulle för något Xiän finnas af nöden, derom göra underdånig anmälan hos Kongl. Majtt, sorn förklarat
Sig vilja i Nåder tillse, huruvida serskildt stadgande för ett sådant
Län erfordrades; så varda de af Petter Andersson och Eric Persson gjorda Motioner om ändring i 1 Cap. 2 §. af Utskotten afstyrkte.
Lag. samt Allm.
Besv, o. Oec.Utsk. Bet.
No 13. 23 Härmed hafva ock Utskotten besvarat de af Herr von
Qvanten gjorde anmärkningar, så vidt de äro att hänföra till 1 Capit* let om Hemmansklyfning, med undantag af tvänne, nemligen att, vid bestämmande af besutenhet, afseende icke bör fästas å serskilda binäringar, samt att klyfningen alltid bor. de ske uti jemna tal, såsom till |:del, och så vidare.