Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad gjorde det i alla fall nu- mera, när han troligtvis långt för detta glömt henne och fästat sitt hjärta vid ett värdigare föremål.
Nej, tillbaka till arbetet!
Ett kanske långt lif under detta tryckande arbetsok.
Hade hon endast ifrån början slagit in på en annan bana, som passade henne bättre och som kunnat bidraga till att utveckla hennes intelligens!
Kanske var hon dock ej ännu för gammal att » sadla o m ».
Fru Reis kom nu in i rummet.
31 » Tack för hjälpen » — sade hon vänligt — » min nya husa var kanske litet nervös, men på det hela taget gick ju serveringen förträffligt. "
Men nu tycker jag att vi sluta arbetet för i dag, ty fröken behöfver kom- ma hem och hvila sig.
Ni ser ännu helt blek ut efter förmiddagens illamående.
Vår gäst — han är chef för ett ansedt handelshus i Hamburg — skall gå på ope- ran och lämnar oss också om en stund. » Hanna mottog med tacksamhet anbudet, ty hon kände sig verkligen mycket trött, ordnade sina saker ech gick sedan ut i tamburen för att iföra sig ytterkläderna.
Bredvid hennes gamla kappa hängde nu en elegant sidenfodrad öfverrock, hvilken hon ej sett där på morgonen, och kontra- sten emellan de båda plaggen sårade henne djupt.
Häftigt ryckte hon ner sin kappa från kroken, så att hangaren brast, och kastade den öfver sina axlar.
Den skall åtminstone vara undan, till dess han går, tänkte hon, så att han ej behöfver se detta mitt fattigdomsbevis.
Nerkommen i portgången blef hon varse att det regnade, och hon bar sin bästa hatt, som hon var mycket rädd om.
Paraply hade hon ej, och hon stannade betänksam och stirrade på de flämtande gaslyktorna.
Förunderligt tugnt kändes det också att gå bort härifrån, under det Malcolm ännu var däruppe.
Kanske skulle de aldrig mer mötas i detta lifvet — hon ville skrika högt vid tanken därpå — för honom var det j u likgiltigt, men för henne.
Hon stod ännu obeslutsam och dröm- mande, då hon märkte, att en annan person ville gå ut genom porten, och som hon stod midt i den, spärrade hon delvis vägen.
Hasiigt drog hon sig åt sidan, men hade ej gjort denna manöver så fort, att ej ske- net från lyktan midt emot förrådt hennes anletsdrag för den nykomne.
Han stannade och fäste sina ögon skarpt och spörjande på henne.
Hon å sin sida mötte hans blick, och innan hon hunnit betänka sig, hade hans namn halkat öfver hennes läppar.
Herr Malcolm!
De vandrade tillsammans på den våta trottoaren, under det regnet smattrade mot paraplyet, som han höll uppspändt öfver dem båda.
Hon hade långt till sitt hem — ett litet anspråkslöst rum, som hon hyrde af en änkefru — och han hade bedt att få följa henne till porten.
Vägen ville dock ej räcka till för alla frågor och svar, hvarför de, när de kommo till det hus där hon bodde, vände tillbaka och vandrade fram och åter efter husraden.
Hon visste snart, att han ännu var fri och att, äfven om minnet af hans svikna ungdomsdröm småningom blifvit mindre bittert, det dock alltid följt honom under de gångna åren.
Han hade ibland varit betänkt på att åter sätta sig i förbindelse med henne — synnerligast sedan han kom- mit så långt, att han kunde erbjuda henne ett komfortabelt hem — men hade hållits tillbaka af tanken på, att han j u var full- komligt likgiltig för henne.
Med ångestfull oro hade han afvaktat ett svar på den lilla biljett, han vid deras sista afsked för elfva år sedan tryckte i hennes hand, men då intet sådant kom, förstod han, att hon med tystnadens förakt
IDUN 1898 ville tillbakavisa hans djärfva kärleksför- » Ja! » klaring.
H o n hade också på den tiden » Och vill ni nu lämna mig ett fullt upp- namn o m sig att vara stolt, och han fann riktigt svar? » det ej underligt, att hon refuserade en fat- » Ja! » tig kontorist, då hon säkert hade mera ly- Han bjöd henne armen och fattade hen- sande utsikter.
Han kände sig dock djupt nes hand, som han kramade hårdt.
sårad o c h olycklig öfver hennes tystnad Tysta gingo de så en stund tillsammans.
och grämde sig öfver, att hon ej ens be- Ändtligen var hon färdig m e d sitt svar, värdigade honom m e d ett svar.
men orden kommo dröjande öfver hennes Nu, när de båda pröfvat så mycket af läppar.
lifvet o c h båda voro mera sansade — ville » För elfva år sedan skulle svaret ha ut- hon kanske nu uppriktigt säga honom mo- fallit s å: Jag älskar er Malcolm o c h vill tivet till ett sådant handlingssätt?
pröfva lifvet tillsammans m e d eder — men » Motivet » — stammade h o n — » det var nu.
» • — att j a g aldrig fick eder biljett. » » Men nu.
» Han tvärstannade och såg henne spändt » Nu känna vi ej hvarandra fullt så väl in i ögonen.
som då, och åren ha väl gjort oss mera » Aldrig fick min biljett, säger ni.
Hur betänksamma.
Jag tviflar ej på, att ni är var det möjligt, jag lämnade den j u själf? » en fullt hederlig man, likaväl som j a g kan » Ja, det vet j a g nu, men då — j a g säga mig vara en hederlig flicka, men vi måtte ha varit alltför upprörd — pappa skola båda vara förståndiga o c h låta det kom hastigt öfver oss — ja, m e d ett ord, skimmer från fordom, som möjligen bidrar jag märkte ej, att ni lämnade någonting i till att försköna detta vårt första samman- min hand. » träffande, blekna bort igen, så kunna vi sedan mera klart döma till halten af våra » Men nu vet ni det? » verkliga känslor. » » Ja, sedan i morse. » » Oförklarligt! » » Ni är mycket förståndig » — suckade » Ej ett sådant under som ni tror.
Den Malcolm — » men ni har kanske rätt.
Ett hade halkat ner mellan ryggstycket och vill j a g dock förbereda er på — att j a g sitsen på den soffa, i hvilken vi sutto till- numera är en mycket energisk man, som sammans, o c h där har den legat orubbad ej lätt släpper den uppgift han föresatt sig i elfva år. » att gå i land med. » » Förunderligt!
• — och n u?
» Ä n n u en stund gingo de fram och till- » Ligger den i min ficka » — sade Hanna, baka och Hanna berättade därunder, hur och ett skälmaktigt leende, som klädde hon funnit biljetten i den gamla soffan, henne väl, drog öfver hennes läppar.
hvilken tillika m e d en mängd andra saker » Idel gåtor » — sade Malcolm.
» Men såldes på auktion, sedan hennes far dött, har ni nu läst biljetten? » samt anledningen till hennes narraktiga upp- Bidrag mottagas med tacksamhet.
För sommarens soliga dagar Ej skapad och danad jag blifvit.
Mot Bores omutliga lagar Man nu som en hjälp mig har gifvit.
Ej illa i tjänsten jag farit, Ty knappt jag den börjat ännu, Men när jag i striden har varit, Jag är ej så fin då som nu.
Ju bistrare Bore sitt anlete visar, Ju längre som gäst han blir kvar, Dess mera mitt praktiska värde man prisar, Dess mer mina krafter i anspråk man tar.
Mitt värde är ganska betydligt, Det veta vi nog lite hvar, Mitt utvärtes kraftigt och prydligt, Så maken nog knappast man har.
Ja, nu när jag börjar min bana Att kämpa för frihet, en kamp som är svår.
Du lyckönskar mig, jag kan ana, Farväl då så länge — vi träffas i vår.
Så låter mitt hela, som nog du för- stått.
Se här några småord jag sedan har fått, Hvad fanns vid hofvet i forna tider?
Hvad, om på handen du fått det, svider.
Hvad mången icke sitt sinne gör.
Så finnes något, till kroppen hör.
Kaffe Hvad glädje skänker, men äf ven sorg.
Hvad lätt du finner på flere torg.
Ett annat uttryck vi ha för &gt;skam ».
Hvad uti håret man gör med kam.
Hvad bör sitt löfte man icke göra.
En häst som roligt ej,är att köra.
Så bland pronomen ett ord vi ha.
Hvad i vår barndom ej smakar bra Hvad Bores uppsyn man kalla bör.
Hvad som ur kriget soldaten för.
Så namn på kvinnor vi hafva två.
Hvad brukar lätt man af snufva få?
Hvad som till arbete mången är.
Hvad nog kan hjälpa att knifven skär.
Hvad i en granskog man rikligt finner.
Hur kan man säga att tjära brinner?
Så finns en fågel, som tala kan.
En gud i norden, hvad heter han?
Hvart, när du fryser, nog hälst du går.
I hvarje månad hvad då du får.
Med röst förenad, en stämma god.
Ett djur om vintern oss stek bestod.
Hvart frukten ofta från trädet faller.
Ibland en orsak till mycket skvaller.
Hvad ser man syskon ej sällan göra?
Hvad som till svinet ju måste höra.
N:r 48 (363) Prenumerationspris Iduns Fredagen den 30 november 1894. pr kvartal: Idun ensam kr.
» 1 EO 1: 5 0 1: — Byrå: K l a r a Södra K y r k o g.
FRITHIOF P r e n u m e r a t i o n s k e r a a l l a post- anstalter i riket Redaktionssekr.
: Redaktör och T r ä f f a s s ä k r a s t kl. 2 — 3.
hvarje helgfri ^kUeb^oto^ 7:de årg.
Utgifningstid: utglfvare: HELLBERG.
Tryckeri fredag.
tösnummcrpris 1 5 öre (lösntr endast for kompletteringar.)
A unonspris: 35 ö r e p r n o n p a r e i l l e r a d.
" Rust Roest ".
(Sophie Elkan).
» - R ä n n e r ni fru E lkan? » * i \ » N e j, livem är &lt;yr det? » ' » Nå, känner ni till Rust R o e s t?
» » Naturligtvis känner jag R u s t Roest, förfat- tarinnan.
Jaså, heter hon Elkan? » Det är sä, hon velat ha det.
H o n har blifvit en o m t y c k t författarinna, men hon har aldrig satt ut sitt borgerliga namn på cn b o k, o c h hon har aldrig sökt att bli person- ligen känd och omtalad.
O m detta nummer af l d u n k o m m e r i hennes händer, sä blir hon säkert nöjd med, att hennes literära namn här ofvan står tryckt med stor stil — men det borgerliga namnet med mindre.
D å jag nyligen tillskref henne med begäran o m några biografiska uppgif- ter i o c h för denna upp sats, fick jag till svar: » J a g har endast tre data i mitt lif, jag är född 1853 i Göteborg, jag gifte mig 1872 med musikhand- laren N.
Elkan i Stock- holm o c h jag blef änka 1879. » Att lämna flere med- delanden om sitt eget lif ligger ej för författarin- nans lynne.
H o n har dolt sig bakom sitt literära nom de guerre, därigenom förfäktande den åsikt, att det är endast en författa res skrifter, men ej hans person, som h ö r offent ligheten till.
Till de biografiska upp- gifter, hon själf lämnat, vill jag endast tillägga den, att hennes familje- namn är Salomon, att hon är syster till direktör O t t o Salomon, den både inom och utom Sveriges grän- ser kände o c h högt skat- tade föreståndaren för slöjdseminariet på Nääs, samt i sammanhang här- med, att hennes ofta upp- repade o c h långvariga be- sök på Nääs utöfvat ett stort inflytande på hennes utveckling.
F ö r den känsla af rikedomens o c h bild- ningens förpliktelser, s o m genomgår hennes skrifter, har hon sannolikt att tacka intrycken från det idoga o c h befruktande lif- vet vid Nääs, liksom det rika o c h intelligenta säll- skapslifvet där kanske ej varit utan inflytande på hennes lifliga natur.
Sin ungdom har hon tillbragt i G ö t e b o r g, där hon o c k bosatte sig efter sin makes d ö d.
D å namnet Rust R o e s t första gången blef synligt i tryck, var denna psen- domyns ägare 36 år gam-
IDUN 382 1894 Att verka och sträfva Herren oss bjöd; Möda är Hf, lättja är död.
Venedey.
D e t var fogen oerfaren o c h hulffärdig ungdom, s o m d ä trängde sig in i literaturen, det var e n kvinna, som iigdc c j blott fin bild- ning o c h intelligens, utan som sett m y c k e t o c h läst e j blott i b ö c k e r, men också i lifvet.
Hennes literära skolprof har världen aldrig fått bevittna.
H o n hade skrifvit m y c k e t, så länge hon mindes tillbaka hade hon skrifvit, men d e t visste ingen annan än familjen o c h de närmaste vännerna, som haft så m y c k e t nöje af hennes talang att berätta.
Innan h o n fram- trädde offentligt m e d själfständiga arbeten, hade hon o c k gjort e n del öfversättningar, dels för göteborgstidningar, dels f ö r d e n af direktör Salomon utgifna samlingen » Skrifter af upp- fostringskonstens s t o r m ä n ».
Till denna samling har hon äfven under de senare åren lämnat öfversättningar af arbeten af Salzman, L o c h c, Comenius, o c h m e d en öfversättning af en af PéStalozzis skrifter är hon för närvarande sys- selsatt.
K u s t R o e s t debuterade våren 1889 i G ö t e - borgs Handels- o c h Sjöfartstidning med en no- vell, kallad » E n liten historia utan n a m n ».
Den följdes iuom kort af berättelsen » E n s a m », som infördes i tidskriften » U r dagens k r ö n i k a ».
Kn förläggare erbjöd sig genast att taga allt hvad hon skref om hand, o c h redan på hösten samma år utgaf han hennes första b o k, novell- serien » D u r och m o l l ».
Den följdes 1891 a f en n y samling smärre berättelser under titel » M e d sordin.
V å r e n 1893 utkom hennes första större arbete, romanen » R i k a f l i c k o r », o c h nu föreligger en ny roman, göteborgsskildringen » Säve, Kurt &amp; k o m p.
Dessutom h a åtskil- liga smärre berättelser af R u s t R o e s t varit synliga här o c h hvar i kalendrar o c h tidskrifter, och bland Dramatiska teaterns senaste nyheter ha v i att ihågkomma hennes första dramatiska försök, enaktsskådespelet » Farligt u m g ä n g e ».
Man kan nästan säga — har en af R u s t R o e s t s närmaste vänner yttrat — att hon blifvit till författarinna framdragen af allmänheten själf, utan att någonsin tränga sig fram.
annan grundsats än den att aldrig rosta, skulle hon kanske svara: » D e n att alltid vara mig själf ».
Det är en grundsats, som hon e j är ensam o m, men s o m e j är så allmän som den borde vara bland författare o c h konstnärer.
Hon är rädd att b l i räknad till något parti eller någon skola o c h förfäktar den åsikt — som är den enda rätta o c h som förefaller själf- klar, men som likväl så föga efterlefves af författare, stora o c h små — att hvarje olika ämne b ö r behandlas på sitt olika sätt hvart och ett efter sin art. R u s t R o e s t är i främsta rummet iakttagare och särskildt iakttagare af kvinnliga naturer och kvinnliga känslor.
D e t är ofta nog något kvinn- ligt också hos de män, hon tecknar — de bli i alla händelser i regeln mer sväfvande o c h mindre individuell tecknade än hennes kvinnor.
Den mest personliga manliga typ, jag minns från hennes b ö c k e r, är de » R i k a flickornas » far, gubben D a h l.
.lag skulle misstaga mig mycket, ' o m denna humoristiska o c h originella typ ej är tecknad efter lefvande modell.
ter e t t lif, som redan var brutet.
I » Säve, Kurt it k o m p.
» är det den korrekta, otadliga och innehållslösa fru E l e o n o r e, som trycker sin banala prägel på hemmet o c h gör sin man olycklig, utan att hon har en aning därom, o c h utan att hon skulle kunna förstå det eller kunna tro det, o m han eller någon annan u p p - lyste henne o m förhållandet.
O c h båda b e - rättelserna upptaga som motiv vid sidan a f detta ett kärleksförhållande, i den förra är det den unga fruns syster, som med dennas öde för ögonen kufvar sina egna känslor och för- öder den kärlek, hon e j vägar tro på, i den senare är d e t d e n korrekta fruns man, som påträffar den kvinna, han e j kan annat än äl- ska, men som bunden af traditionen af sitt namn o c h sin ställning i samhället ej har kraft att bryta sig lös.
A t t uppgörelsescenen mel- lan h o n o m o c h henne, s o m borde utgöra skil- dringens höjdpunkt, i stället blifvit dess svaga punkt, är öfverraskandc, därför att Rust R o e s t i m e r än en af sina noveller visat sig rå på känsloanalyser af alls e j ytligt slag.
Man vän- tade mera psykologiskt innehåll i konflikten i » Säve, Kurt &amp; k o m p.
Hennes kvinnogalleri är redan nu omfattande Det är som en samhällsniålning boken har och omväxlande.
D e båda romanerna skildra sitt värde o c h sitt intresse.
J a g skall påminna öfverklassdamen i olika varianter o c h olika be- lysning, » Rika flickor » först o c h sedan — i om endast en detalj där, oni inledningskapitlet, » S ä v e, K u r t k k o m p.
» rika fruar.
D e t är två framställningen af göteborgshemmet från 1850, af gamle Säves h e m, med dess solida enkel- realistiska skildringar af hvardagslif i glädje och sorg, raska o c h lifliga skildringar, rika på het, dess gästfrihet o c h glada ton och ideella intressen, hvilken bildar en så förträfflig bak- målande smådrag, som belysa totalbilden.
Sär- skildt den sistnämnda romanen är en scde- och grund till den följande rundmålningen af det samhällsmätning af värde, låt vara att den flacka och andligt tomma lif, den nästa gene- rationen gjorde modernt i köpmansstaden.
håller sig till ytan af det den skildrar.
D e n ger en upprörande bild af rikedomens tomhet, af fattigdom rnidt i öfverflödet.
D e n skildrar B l a n d våra nu verksamma författarinnor är ett l i f utan andra intressen än hos herrarne Kust R o e s t kanske den, som har största bon att samla kapital och hos både herrar o c h da- sens.
H e n n e s sångmö — hvarför skulle vi e j mer att lefva högt, att öfverträffa sina likar i få tala o m en romanförfattares sångmö, det är lyx, att ha ett praktfullt palats o c h g c stor- ju inte versen o c h rimmen, som göra det skrifna artade fester, ett lif, som e j utesluter en sim- till poesi V — är en dam med odladt förstånd pel småaktighet i tanke o c h känsla, förenad och förfinad smak o c h känsla, en d a m utan likväl m e d själf medvetande o c h stolthet — all affektation, med mångsidiga intressen och man tillhör stadens tongifvande, man känner öppna ögon, en dam, son » framför allt är väl- Det är ej med e t t slag R u s t R o e s t vunnit Högsta hönset i uppfostrad o c h s o m aldrig behöfver tänka på plats i vår literatur.
Hon har småningom ar- sin betydelse o c h sin makt.
korgen, fru E l e o n o r c Säve, är en förträfflig typ, att vara elegant, därför att hon är det af na- betat s i g till den ställning, hon n u innehar.
studerad med ett intresse o c h e t t tålamod, så- turen.
Denna sångmö hålles i tukt o c h her- Hon sökte i arbetet tröst o c h lugn i tider af dant man finner hos Thackeray i hans studium rans förmaning — kanske gömmer hon pä sorg, i arbetet har hon vunnit det lifsinnehåll, större motsättningar, än hon låter världen veta hon e j kunde vara utan.
Ä f v e n den som e j af R e b e c k a i » V a n i t y f a i r ».
O c h satiren blir så m y c k e t skarpare just därför, att den är så af, eller kanske är det fruktan för att visa vet, h u r flitigt o c h omsorgsfullt hon arbetar, lugn o c h behärskad, utan hetsiga utbrott, utan sig öfverdådig och slå öfver, som förmår henne kan se på hennes berättelser, att de ej blifvit anklagelser, — fru Kleonore talar själf o c h att uppträda så otadligt o c h reserveradt, att kastade ur pennan på måfå, ej äro ögonblickets handlar själf o c h läsaren far draga sina slut- lägga sordin pä sina ord.
eller en tillfällig stämnings barn.
L i k s o m Krnst satser, utan att författarinnan står b a k o m o c h Ahlgren skrifver R u s t R o e s t sina skildringar Det djupast kända, Rust R o e s t skrifvit, det sufflerar.
om o c h o m igen, till dess h o n blir nöjd m e d är analyser af behärskade känslor.
Läs till det skrifna — så pass nöjd e n gedigen för- exempel (i » M e d s o r d i n ») novellerna » Börja E n af d e karaktäriserande egenskaperna i fattare k a n b l i m e d sina egna alster.
D e n på nytt » o c h » Quasi una fantasia » — den Rust R o e s t s framställningssätt i dessa bada ro- samvetsgranna arbetsmetoden hindrar henne ej maner är denna princip att låta personerna sistnämnda en af hennes i uppslaget minst från att vara något ojämn, men h v e m är inte originella, men i framställningen af personernas skildra sig själfva, utan att författaren tränger det?
T alla händelser blir ojämnheten större, inre l i f mest typiska skildringar.
Riktigt på sig fram med förklaringar, analyser, invänd- då man h a r f ö r liten än då man h a r f ö r ningar o c h slutledningar.
djupet g å r hon dock ej ens där, det hela är Det berättas föga i m y c k e n själfkritik.
Nybörjaren o c h dilettanten mera en lek med känslor, än det är lifvets dessa skildringar, som mest upptagas af sam- finna sitt första utkast godt nog sådant det är, hårda allvar.
D e båda, som där älska h var- tal, o c h dessa samtal spänna u t öfver vidt den verkliga konstnären kan ej få sitt verk andra — en ung svensk fru och en ung frans- skilda områden inom tankens o c h känslans tillräckligt bra, o c h det är nästan med saknad, man, soin göra hvarandras bekantskap på en värld, inom höga rymder och krassa.
» Rika han lämnar det ifrån sig.
resa i Bayern — lära så flyktigt känna hvar- flickor » skildrar ett äktenskap mellan gross- andra, att det, sedan de skiljts åt, är tämli- handlar Dahls dotter o c h en aktningsvärd, men Den pseudonym, S o p h i e Elkan valt, utgör gen lätt för dem att låta sin ömsesidiga sym- också hennes valspråk.
» R u s t R o e s t » är ett dödande tråkigt korrekt adelsfamilj.
Den unga pati b l i ett vackert minne, som kan väcka frun lär sig att tiga, h o n blir sluten o c h kall, flamländskt ordspråk, som på svenska betyder svärmeri o c h längtan, men som e j ödelägger, hon börjar uppfostras till c n värdig medlem Dådlös hmla rostar ».
ej lämnar sådana sår, som aldrig läkas.
af den aristokratiska släkten.
S å dör hon ef- Skulle man fråga henne, om hon har någon - ^~S&lt;.
F o t o g é n k ö b e t " P B I M f S " är hittills OBFVERTRATTADT 1 0 0, 0 0 0 st. nu tillverkade och sålda.
Sältan 1 alla Jérn- &amp; Bosättningsaffärer .- V a r n a s för värdelösa eltcrapniiigar.
M JK B.
Hjortli &amp; Co. £| " ~ 6 Klara N.
Stockholm. "
P R I M U S PRIS 75 M A T T A S, ÖRE ST. förekommer ABSOLUT all öfverkokning &amp; vldbbrännlng.
IDUN 1894 V Här bölja åkrar så rika, sköna emellan ängar lifskraftigt gröna; och insjön glimmar i solskens glitter bland bokedungar med fågelkvitter.
R u s t Roests sångmö är ej blott förfinad, hon är också nobel, o c h d e t p å ett helt o c h hållet osökt o c h från all tillgjordhct fritt sätt.
I böcker gör man ofta bekantskap m e d fina na- turer, men v i f å medge, att det är ganska säl- lan, d e visa prof på sin nobless g e n o m sitt sätt att tänka och känna — ofta nog får lä- saren nöja sig med att tro pä författarens för- säkran, att personen i fråga är oerhördt fin och nobel och förnäm.
N å g o n dylik försäk- ran behöf ver Rust R o e s t aldrig inflicka i sina skildringar, hennes representanter f ö r nobles- sen — hjärtats nobless, ej bördens eller rike domens — äro inga förstadsaktörer, elegant klädda så länge s o m komedien varar, de peka ej på sin egen andliga förnämhet o c h skryta ej m e d d e n, de visa sig sådana d e äro o c h kunna ej vara annorlunda.
R u s t R o e s t är i högre grad än någon an- nan af våra författarinnor europé.
I hennes svenska bilder stå snart sagdt alltid fönstren till kontinenten öppna o c h vindar från vidare rymder än d e små förhållandenas trånga syn- krets spela dit in.
Hon har rest m y c k e t, har tillbragt ett år i södra Frankrike o c h i Schweiz, en vinter i Italien o c h gjort många sommar- färder till England, Holland o c h Belgien m.
länder.
Nästan alltid hägrar b a k o m skil- dringen aflägsna länder, större förhållanden, som medgifva större möjligheter till intellek- tuell utveckling, mera arbetshåg o c h arbets- glädje, mera lif o c h omväxling, mera origina- litet hos människorna o c h äfven hos d e olika platserna.
383 i En knapp minut — och all färgprakt gången.
Försvunna solen och fågelsången.
Blott hesa röster i trädens toppar, och skuren faller med tunga droppar.
* * * Så växlar lifvet alltjämt med döden.
Så skifta mänskors fördolda öden.
Så genom sinnet med stunden drager än dyster skymning, än solskensdager.
D e t var ungefär samtidigt, Rust Roest, och Selma Lagerlöf uppträdde i v å r literatur, där de k o m m o att representera de mest motsatta riktningar.
Den ena är en inåtvänd natur med hufvudet fullt af sagoskepnader o c h sagomotiv, Gustaf Smith.
med den djärfvaste fantasiflykt under det mest stillsamma väsen.
E n dam, hvilkens dagar till större delen fyllas af praktisk verksamhet och som endast p å mellanstunder har tid att dikta.
D e n andra är obunden, lefvande ute- slutande f ö r sitt författarskap, en liflig natur och en vaken iakttagare, kappsäcken aldrig långt borta o c h packningen lätt undangjord.
E t t f ö r s l a g till p r a k t i s k v ä l g ö r e n h e t.
Det är inte fråga o m, att ej fröken Lagerlöf är skalden af d e två.
M e n det finns många b o - e filantropiska idéernas u t b r e d a n d e o c h ningar i diktningens rike, o c h den ena för- f ö r v e r k l i g a n d e är v å r tids stolthet.
A l - mågan går där ej i vägen för den andra.
D e t, d r i g förr h a r ens i j ä m f ö r l i g grad gjorts s å som det slutligen och sist k o m m e r an på, det mycket for nödens lindrande, f ö r d e svages, är att en hvar tager vara p å sin egen indivi- sjukes o c h fattiges b i s p r i n g a n d e.
D e t före- dualitet.
D e t har R u s t R o e s t gjort, o c h det faller m i g emellertid, s o m o m den filantropi- kommer hon nog fortfarande att göra.