Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid profningen af detta vigtiga ärende, har Allmänna Besvärs- och OeconomieXJtskottet, lika med Herr Santesson> insett håde nödvändigheten och möjligheten deraf, att Åkerbruket inom Fäderneslandet upparbetas till den grad, att Spannmål, i stället att från utländska orter införskrifvas, tvärtom kunde dit afsättas och utföras; och då till ett i Riks-asconomiskt afseende så gagneligt ändamåls befrämjande, hufvudsakligen skulle bidraga, om ut Jordbrukaren bereddes tillfälle för afsättning af sin Spannmål genom Handlandes rättighet att få belåna Spannmål uti någon för sådant ändamål beviljad Publik Cassa eller Inrättning, har Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskottet trott sig böra tillstyrka bifall dertill, att, uti Rikets Ständers Banco-Discont eller Låne-Contoir, mätte få belånas fullgod, ritorr och försäkrad Spannmål, som ställes under allmän vård, och upplägges uti de af Rikets Stapelstäder, hvilka, på deras egen bekostnad, der de icke finnas, uppbygga, inreda och underhålla tjenliga Magazin, hvarmed tork-inrättningar böra vara förenade; hvilken åsigt Allmänna Besvärs- och Qeconomie-Utskotlet meddelat Banco-Utskottet, med yttrad önskan, att, till bestämmande af grunderna och vilkoren för Låns beviljande, samt de för sådant ändamål nödiga reglementariska föreskrifter, 12 Banco-Utskoltets Betänkande N.o 68. sammanträde af båda Utskotten måtte ega rum; men, sedan Utskotten ej funnits öfverensstämma om hvad i sjelfva hufvudfrågnn borde bos Rikets Ständer föreslås, lior Allmänna Besvärs- och Oecoliomie-Ulskoltet öfver ämnet afgifvit serskildt Betänkande, under N:o 143, Banco-Utskottet, som ansett egentliga föremålet för dess åtgärd ej kunna blifva att bedöma deli föreslagna anstaltens nytta i Statistiskt och Oeconomiskt hänseende, utan blott att utreda, dels huruvida några tillgångar för en sådan ny Låne-rörelses bedrifvande vore i Banken att påräkna, och dels om Verkets säkerhet kunde dervid anses förvarad, har, under sådan synpunkt, och hvad först beträffar tillgängen, skolat vördsamt erinra: att, så vida icke en ellerflere af de Lån rörelser, Banken förut bedrifvit, skulle i samma nion inskränkas, annan utväg ej återstode, än att bärföre tillskapa Fonder genom en direct ökning af Bnnco-sedeLstocken, hvilket ej synes förenligt med Rikets Ständers i allt öfrigt ådagalagda afsigter för Mynt- och Penninge-väsendets ordnande ; äfvensom att Summan, hvilken härtill fordrades, ingalunda blefve obetydlig, helst då i betraktande tages, att äfven ansenliga Lager af utländsk införskrifven Spannmål kunde Banco-Utskottets Betänkande N.o 68. i3 komma i täflan med den inhemska productionen om en sådan Låne-förmon.
Ocii hvad åter angar säkerheten j så, enär de första och nödvändigaste förberedelserna af torkningsanstalter samt tjenliga upplags-ställen ännu helt och hållet saknas i de flesta orter af Riket, skulle, efter Banco-Utskottets öfvertygelse, belåning af Spannmål så mycket mindre kunna beslutas och vidtagas, utan att tillskynda Banco-Verket oundvikliga förluster, som, äfven i den händelse, att alla förenämnde preparativ vore i den fullkomligaste ordning, en pant af den varierande beskaffenhet till värde och qvalitet samt den svårighet i afseende på vård, eftersyn och controll, som Spannmål, ändå alltid måste blifva ganska äfventyrlig för ett Verk, hvars Låne-bilräden, från en enda punkt, spridas kring hela omfånget af ett vidsträckt Rike.
Då, af dessa skäl, Banco-XJtskottet i sjelfva hufvudsaken ej kunnat dela Allmänna Besvärs- och Oeconomie-TJtskoltets åsigt, att utlåning på Spannmål från Banken, dess härvarande Discont eller LåneContoiren, må bos Rikets Ständer tillstyrkas, och uppgörandet af! reglementariska föreskrifter för en dylik Låne-anstalt, vid slikt förhållande, ej funnits erforderligt, så har Banco-Utskoltet härigenom skolat hos ,4 Banco-Utskottets Betänkande N-o 68.
Rikets Ständer sådant vördsamligen anmäla, med hemställan, huruvida icke den af Herr Santesson väckta fråga om Magazinenerad Spannmåls belåning i Stapelstäderna må, uti sakernas närvarande skick, förfalla.
Stockholm den a5 Julii 1829.
Banco-' och Lag-VUkoUens Betänkande N:o 6g.
Ankom till Esp. Utsk. den 3o Juli! iSig.
Betänkande, angående upphörande af Bankens rättighet _, att med egna Käromål draga sina Vederparter från deras lagliga Domstolar.
Wid granskningen af det Förslag, som Banco-Fiscals-Embetet, uti dess till BancoUtskottet afgifna Berättelse, framställt, ”att ”en sådan förklaring måtte meddelas öfver ”hittills gällande Författningar, att prof - 1'anco-Utskottets Betänkande IV.-o Gg. 15 **«ingen af Bankens fordringar i Concurs”mål, som göras anhängiga vid någon an”nan Domstol, än Kongl. Majrts och Rikets ”Svea Hof-Rätt, icke må öfverlemnas till ”bernälda Kongl.
Hof-Rätt, derest icke uå”gon hufvudsaklig anmärkning mot Bankens ”fordran förekommit,” har Banco-Utskottets uppmärksamhet blifvit väckt på de olägenheter, hvilka för enskilda Parter, i afseende på deras rättsförhållanden, synnerligast i Concurs-mål, uppkomma deraf, att Banken, äfven i de fall, då den vore kärande, egde sitt privilegierade Forum uti Kongl. Svea Hof-Rätt.
I anledning häraf har Banco-Utskottet funnit nödigt inhemta Banco-Fullmägtiges utlåtande, efter Corn» missariatets och Fiscals-Embetets hörande, om hågra och hvilka betänkligheter, i afseende å Bankens fördel, skäligen kunde anses lägga hinder i vägen för till vägabringandet af en annan sakernas ordning i denna del , så att Banken för framtiden blefve bibehållen vid sitt privilegierade Forum endast då, när Banken vore svarande, samt att Concurser behandlades i den ordning, Lag i allmänhet bjuder, utan afseende derå, att Banken vore en bland Fordrings-egarne, likasom det redan tillginge i alla fordrings-mål, som rörde BancoDisconten. i6 Banco JJtskollels Betänkande N.-o 6g.
Lag-Utskottet har erhållit remiss af flerfalldiga motioner om upphäfvande och afskaffande af serskilda Domstolar eller så kallade Fora privilegiata; hvaribland ett Förslag af Herr Landegren, att sådana Rikets Ständers Bank samt Riksgälds-Contoiret rörande mål, hvilka, enligt nu gällande serskilda Författningar, ensamt af Kongl. Svea Hof-Rätt upptagas och prÖfvas, må hädanefter i laglig ordning behandlas af första Domstol i allmänhet; och enär dessutom Motioner om BancoFörfattningarnas granskning blifvit, från Höglofliga Ridderskapet och Adeln af Herr Gripenstedt, Jacob, från Högvördiga PresteStåndet af Herr Contracts-Prosten VjJahU ström, och från Hedervärda Bonde-Ståndet åf Riksdagsmannen Olof Mathices son, remitterade, dels lill Banco-Utskottet allena, dels till Banco- och Lag-Utskotten gemensamt, så hafva Utskotten, i förening, tagit detta mål under öfverläggning.
De yttranden, som från Bankens Myndigheter inkommit, sammanstämma uti af* styrkande af all inskränkning i hans privilegium, att, antingen han kärar eller svarar, få saken omedelbart upptagen i Svea Hof-Rätt.
De derföre andragna skälen äro hufvudsakligen:
Att Banco-Ulskoltets Betänkande N.-o 6g. 17 Att Banken, om han förlorade denna, allt ifrån hans stiftelse, innehafda rättighet, icke kunde, genom egna, af BancoStyrelsen, efter inliemtade tillförlitliga underrättelser om deras skicklighet och pålitlighet, ansvarige Tjenstemän, besörja bevakandet af sina angelägenheter vid de Domstolar, som ligga något aflägsna från Stockholm, enär Banken icke gerna kunde belasta sig med så mångå Fiscaler, attdeblefvo tillräckliga att affärdas till alla landsändar, hvilket ock skulle leda lill en oberäknelig aflönings-, rese- och tractamentskostnad; utan blefve det nödvändigt att öfverlemna denna så magtpåliggande del af Banco-administrationen åt främmande, för Banco-Slyrelsen okände personer, som derföre komme att åtnjuta serskilda arfvoden.
I de flesta fall skulle Banco-Styrelscn, i brist af annan utväg, nödgas anmoda Konungens Befallningshafvande att utse Ombud, som då blefve en Länsman eller högst en Landsfiscal, hos hvilken ingen ersättning vore att påräkna, om han antingen af okunnighet, vårdslöshet eller i möjlig connivence med Vederparten eller Medborgenärer i concurser, underläte alt behörigen iakttaga Bankens rätt eller försum - Bih. till Riks. St.
Prot. 182S, 1829. öste Samt, 2 B. 2 3:dje Häftet. 18 B ane o-Ut skottets Betänkande TV.o Gg. '1 made dess fatalier, då likväl flera, dels innan sista Riksdag i transport-väg utgifna och dels från andra Verk på Banken öfverlåtna Fastighets-lån uppginge till ao h 3oooo R:dr och derutöfver.
Att en stor kostnad skulle blifva den oundvikliga följden af behofvet alt hålla serskilda Ombud i alla Rättegångar utom Stockholm, i hvilka Banken vore kärande, och i synnerhet i de vid andra, än Stockholms Domstolar, oftast inträffande Concurser, deri Banken egde att fordra , hvilken kostnad Banken, om den sjelfvilligt afsade sig en vida mindre kostsam Rältegångs-ordning, icke torde kunna påföra lånet, och återfordra af Låntagaren, eller utur panten, äfven om
Bankens rätt till ersättning för låns-påkoslnader i allmänhet varder bibehållen i sin förra helgd.
Att den ifrågakomma förändringen skulle orsaka långsamhet i Bankens Rättegångar, tvärtemot Lagstiftarens afsigt, då man med dem måste genomvandra alla instantierne, hvarunder till och med Bankens egna Ombud, obekante med Banco-Ordningarna samt Bankens Räkenskaper och Handlingar, nödgades begära uppskof från det ena Härads- eller Lagmans-Tinget till det andra, för att inhemta upplysningar, hvil - Banco-Utskotlets Betänkande N.o 6g.
19 ka, då saken föres i Svea Hof-Rätt af Bankens Fiscal, dels icke behöfvas och dels kunna erhållas till påföljande dagen.
Att Banken icke utan äfventyr skulle kunna till aflägsna orter och främmande personer öfversända Original-Handlingar af stort värde.
Att sammansättningar, till åtkommande af belöningar i mål rörande
Sedlars ef* terapning* förfalskning och utprångling > möjligen skulle kunna inträffa.
Att det någon gång kunde hända* att Banken vore ömsom kärande och svarande* och att mål, som egde oskiljaktigt samman* hang med hvarandra, sålunda skulle behandlas af olika Domstolar, enär det, enligt 10 Capitlet 1 §.
Rättegångs-Balkén, jemförd med 11 Capitlet 6 §. samma Balk, berodde på den svarande Partén, om han ville vid samma Domstol, der käro-målet blifvit an* liängigt, göra sin gentalan gällande.
På dessa skäl, och då det ansåges va* ra för tidigt, att göra ifrågavarande inskränkning i Bankens domstols-pri vilegium, så länge andra corporationer och enskilda personer bibehöllos vid deras privilegierade Domstolar, hade Bankens myndigheter in - 20 Banco-VtskotteUs Betänkande N.-o 6g. skränkt deras förslag i detta hänseende till följande hemställanden, nemligen: d) Af Fiscals-Embetetj det redan anförda, att mål, rörande Bankens fordringar, icke mätte hänskjutas till Kongl. Svea IlofRätt, utom i de fall, då någon hufvudsaklig anmärkning emot Bankens anspråk blifvit gjord. b) Af Bankens Commissariat och Fullmäktige : att gränsen emellan en hufvudsaklig och icke hufvudsaklig anmärkning ofta vore svår att bestämma; och alt den genom ett sådant stadgande skulle komma att alltför mycket bero på Concurs-Domarens godtfinnande, hvadan Fiscals-Embetets Förslag ogillades, och i stället tillstyrktes att låta saken bero vid utverkandet af en föreskrift lill Kongl. Svea IIof-Rält, det de till dess pröfning öfverlemnade Concursmål, deri Banken vöre Fordrings-egare, skulle skyndsamligen, och framför andräj till slutligt afgörande befordras, i likhet med hvad f.de Punkten i 1668 års Riksdagsbeslut bjuder.
De skäl, som af Banco-Fullmägtige blifvit anförda, till undånrödjandeafFiscalsEmbetets ofvanupptagna Förslag, finna Utskotten vara fullkomligt giltiga; ty så län - Banco-Utskottets Betänkande N.-o 6g. 21 ge Concurs-tvister, som röra Banken, skola till Svea Hof-Rätt hänskjutas, synes det vara klart, att någon pröfning icke kan vid annan Domstol föregå, huruvida de anmärkningar, som vid dessa tvister göras, äro mer eller mindre hufvudsak liga.
Den af Commissariatet och Fullmägtige föreslagna åtgärden, alt utverka föreskrift till Kongl. Svea Hof-Rätt om skyndsammare behandling af Concurs-mål, i hvilka Banken är fordrings-egare, anse Utskotten sig deremot icke kunna tillstyrka.
Författningar gifvas redan, genom hvilka man påbudit all den skyndsamhet med rättegångs-målsbehandling, hvilken synes med behörig ordning och säkerhet vara förenlig.
Ett stadgande, att tvister? rörande Banken skulle framför andra afgöras, vore ett ingrepp i allmän rätt.
Utskotten finna intet skäl, hvarföre mål, med hvilka Banken ej har att skaffa, skulle i deras lagliga gång uppehållas, i anseende till Bankens privilegium på serskild Domstol.
Det är, efter Utskottens tanka, redan för mycket, att Banken eger detta privilegium i dess nu varande utsräckning, ännu mindre kunna de anse någon utvidgning deraf vara lämplig.
Att Bankens Domstols-privilegium är jemnårigt med Bankens stiftelse synes in - 33- Banco-Utskoltets Betänkande N:o Gg. genting bevisa, hvarken för dess rättsenlig* het eller för dess nödvändighet.
Den lid Banken stillades, voro dylika Privilegier mindre ovanliga.
Bankens rörelse var dessutom då inskränkt i det närmaste till Stockholms stad oph dess omgifningar; med undantag af några få a fia i re r, som uppgjordes i Landsorterna.
Förhållandet har sedermera marki igen förändrat sig, och ju flera berörings-punkterna emellan Banken och Allmänheten blifvit, ju större måste ock ^lägenheterna kännås deraf, att Banken kan, genom hvilka käromål sorn helst, draga Parter, från deras lagliga Domstolar i aflägsna orter, till Kongl. Svea Hpf-Rätt.
Enär en Bank , ehvad han tillhörer Staten eller något mindre Samfund, icke är något annat, än ett upplag af capital till bedrifvande af penninge-rörelse, så bordén i intetdera fallet vara undantagen från det Samhälles allmänna rättsförhållanden, till hvilket lian hörer, eller i deras rätt förfördela dp Medborgare, till hvilkas bästa han blifvit upprättad.
Åberopandet af andra Corporationers fortfarande
Domstolsprivilegier, såsom ett skäl för bibehållandet af Bankens, få Utskotten mota med den erinran, att Jurisdictions-privilegier i allmänhet, vare sig för corporationer eller enskilda personer, icke sträcka sig till an - Banco-Ulskoltti,v Betänkande N.o 6g. dra, än de mål, i hvilka elen privilegierade är svarande Part.
Men då frågan nu icke går derpå ut, att Banken skulle förlora rätligheten, att endast inför Svea IIof-Rätt sjelf svaraj utan derpå allena, att Banken ej längre skulle ega att med egna fcä~ romål draga sina Vederparler från deras lagliga Domstolar, lärer det ock vara påtagligt, att ingen annan inskränkning uti Bankens Domstols-pri vilegium för närvarande åsyftas, än den, som fordras för att bringa detta privilegium till likhet med hvari vissa andra Corpoi alioner i samma hänseende tillgodonjuta, Hvad nyttan och nödvändigheten af Bankens nuvarande
Domstols-privilegium beträffar, så medförer det ©tvifvelaktigt mycken beqvämlighet för Bankens Styrelse, att få både kära och svara i Svea HofRätt, men denna beqvämlighet tro
Utskot» ten skäligen böra vika för andra Parters rätt, hvilken lika otvifvelaktig! förnärmas, då dem ej tillätes alt svara inför de Domstolar, under hvilka de, efter allmän Lag, lyda, och från hvilka de desto mindre böra af någon underordnad Corporation eller person i Samhället kunna, genom dess käromål, skiljas, som de ej kunna det, i händelse Kongl. Maj:t och Kronan Sjelf upjptträ-» der såsom kärande mot dem. 24 Banco-Utskottets Betänkande N.-o 69.
De svårigheter Banken måste vidkännas, vid utförandet af Rättegångar på aflägsna orter, äro inga andra, än de, som åtfölja sakens bevakande på sådana orter för Kronan, för allmänna Verk eller Bolag eller för enskilda personer.
Dessa saker kunna, likaså väl som Bankens, handla om mer ärt 3o,ooo R:dr, men de måste icke dessmindre i vanlig ordning utföras.
Om Banken begagnar sin rätt att anmoda Konungens Befallningshafvande att utse Ombud, och om dertill skulle begagnas samma Personer, som till utförande af Kronans talan, så bör
Banken ej rimligen kunna göra anspråk på säkrare eller bättre sakförare, än dem, som för sjelfva Staten äro att tillgå.
Skulle Banken likväl anse Kronans Ombudsmän icke vara skicklige eller pålitlige nog att detta förtroende emottaga, så står det
Banken i hvarje serskildt fall öppet att, efter omständigheterna, välja ett annat Ombud, och de kostnader, som för ett sådant fordras, skola, vid sakens slut, lika med andra nödiga rättegångs-utgifter, till Banken återgäldas, så vida han haft laga skäl till sin talan.
Någon inskränkning i sådant fall uti Bankens rätt till ersättning för Låns-påkoslnader kunna Utskotten destomindre befara, till följe af
Domstolens flyttande närmare veder-parten, som minskningen derigenom af hans egna rätte - Banco-Utskotlets Betänkande N.o 6g. 2.5 gångs-kostnader bör motsvara ökningen i Bankens.
Utskotten bestrida icke alt inskränkningen i Bankens Domstols-Privilegium kan medföra mera långsamhet i en eller annan Rättegång, än om Banken, hädanefter såsom hittills, finge både kära och svara i Svea IIof-Rätt; men de uppoffringar, vare sig i lid eller annat, som äro oskiljaktiga från sakernas allmänna och rättsenliga ordning, måste Banken, efter Utskottens tanka, för ordningens skull, tåla.
Svårigheten för Banken, att med tillräckliga besked och underrättelser förse sina Ombud å aflägsna orter, är icke större än för andra personer, hvilka, boende i Landsorterna, nödgas tvista med Banken i Svea Hof-Rätt.
De Original-Handlingar, som af dessa försändas till Stockholm, kunna ock vara af lika stort värde, som de, hvilka från Banken afgå till Landsorterne.
Med alla andra Lagar hafva BancoFörfattningarne det gemensamma ödet, att kunna vid serskilda
Domstolar olika tilllämpas; men denna olägenhet i all lagskipning måste Banken, lika med hvarje annan rätt-sökande, fördraga, då rättelse i Högsta Domstolen är honom lika tillgänglig.
Utskotten kunna äfven så litet deri - Banco- litsbol tels Betänkande N-o 6g. från hemta något giltigt skäl för bibehåll landel af Bankens oinskränkta Domstolar Privilegium, som de inse hvad meningen vänligen må vara med yttrandet om de Sammansättningar till åtkommande af be-?
löningar i efterapnings-, förfalsknings- och titprånglings-mål, hvilka af den ifrågakomma inskränkningen i detta Privilegium skulle kunna befaras, enär Kongl, Svea HofRätt hittills icke halt någon annan grund för sina Domslut i dylika mål, än de rånsakningar, som derom blifvit hållna vid^under-domstolarne, Deraf att
Banken kan vara i en sak både kärande och svarande, följer ingen ting annat än att
Bankens käromål och svarande talan pröfvas på ett och samma ställe.
Är Banken stämd till sitt Forum, Svea Hof-Rätt, och finner nödigt alt genstämma. så upptages äfven gen-käromålet der; Kärar åter Banken vid annan Domstol och blir genstämd, så måste ock Banken foga sig efter den allmänna Rättegångs-Ordningen, sora fordrar att Hufvudsak och Genkäromål skola i sammanhang utföras, för att bunna på en gång pröfvas.
Detta iakttages för närvarande utan ringaste olägenhet, och utan hinder af något JurisdiclionsPrivilegiuui uti alla saker, der ömsesidiga påståenden förekomma, hvilka med hvar - Banco-lJIskotte.ts Betänkande N.o Gg, gndra hafva så nära gemenskap, att de ej lämpligen kunna skiljas åt; ooh Banken synes,Räfven i denna del, utan all våda, kun-* 11a lyda under gamma Bag, som andra Parter.
På dessa grunder, och med stöd jemväl af den erfarenhet, att ett lika vidsträckt Privilegium ej varit behöfligt för de Rättegångar, sorn af Bankens betydliga Discpnt-rörelse blifvit föranledde, anse Utskotten de af Bankens myndigheter anförda olägenheter icke vara af den beskaffenhet, att de böra afhålla lagstiftande magten från vidtagande af den åtgärd, som är nödig för att, äfven i andra Rättegångar, än dem, som angå Discont-rörelsen, låta svarande parten komma i åtnjutande af den rättighet, Regerings-Formens 16 §. åt en hvar försäkrar, ”att blif va dömd af den Domstol, hvarunder han rättligen hörer och lyder.” Utskotten få alltså vördsamt föreslå:
Att Rikets Sländers Bank väl tills vidare må, såsom hittills, hafva sitt Forum i Kongl.
Svea Hof-Rätt, då annan till Banken kärar, och att följaktligen, när någon söker belöning för upptäckt af Sedlars efterapning, förfalskning eller utpråug - 28 Bil. till Banco-Utskottets
N.-o 6g. ling, frågan derom äfven i samma HofRätt skall upptagas; men att deremot Bankens egna käromål, likasom brottmål, de der röra Banken, utan alt likväl innefatta åtal mot någon af dess Tjenstemän eller Betjente, skola behandlas och afgöras vid de
Domstolar, till hvilka sådana mål efter
Lag höra.
Hvilket dock, jemte några Ledamöters gjorda Reservationer, underställes Rikets Ständers upplysta bepröfvande.
Stockholm den 25 Julii 1829.
Herr Helsingius:
Emot upphörande af Bankens urgamla Forum privilegiatum reserverar jag mig på följande skäl, nemligen :
Att jag ej kan betrakta Banken annorlunda, än som hela Nationens egendom, den der icke bör kunna jemföras med någon privat person eller Corporation, då Bil. till Banco-VtsJcottets Bet.
IV.o 69- ?9 hvarje Bankens förslut måste drabba hela Samhället.
Att alldeles ingen klagan hittills försports, det någon, genom den Banken tillagda rättigheten, blifvit förnärmad; och synes den farhåga för uppehåll af Medborgenärers rätt i Concurs-mål, som möjligen kunde uppstå, äfven vara undanröjd, om, enligt hvad Herrar Banco-Fullmägtige föreslagit, det förklarande meddelas: att i dylika mål endast verkliga tviste-frågor, angående Bankens fordrings-anspråk, må från Under-Domstol hänskjutas till Kongl.
HofRättens omedelbara pröfning; och att sådana mål skola skyndsamligen, och framför andra, derstädes till slutligt afgörande befordras.
Att Bankens fordringar i Discont-väg, som, i afseende på umbärligheten af serskildt Forum, blifvit exempelvis åberopade, ingalunda äro jemförliga med intecknade fastighets-lån, för hvilka det i mer än ett hänseende vore högst äfventyrligt, att från Banken aflemna Säkerhets-handlingarna i främmande personers händer.
Att Banken säkerligen skulle, oftare än hittills, blifva försatt i nödvändighet att öppna rättegångar, sedan ingenting mera 3o Bil. till Banco-Utsk ottets Bet.
IV.o 6g. afhölle den enskilda, att, äfven på de mest lösliga grunder, dertill gifva anledning! och slutligen:
Att förändringen nödvändigt måste på det hela förorsaka tidsutdrägt, ökade kostnader och ökadt besvär, lika så väl, för den enskilde, som för Banken, ty omedelbara följden af Rättegångars bedrifvande genom okände Sakförare vid Rikets alla UnderDomstolar blefve den, att Banco-Styrelsen sällan eller aldrig kunde låta bero på sådana Sakförares urskiljning, huruvida målet borde, genom vad, fullföljas eller icke; instructionen för dem måste då i allmänhet blifva, att erlägga vade-penningar och insända domen.
Dessa penningar vore för Banken onödigtvis förspillda, äfven om den kunde åtnöjas med Under-Domstolens Utslag; och, i fall åter vadet lomme attTuliföljas, så hade Svaranden, å sin sida, hvarken i tid eller kostnad, något vunnit derpå, att först hafva genomgått Härads- och Lagmans-Rätt, för att ändå slutligen sjelf, eller genom Ombud, nödgas svara inför närmaste Hof-Rätt.
Jag anhåller, att denna min Reservation må i Protocollet intagas, och Betänkandet till Rikets Ständer åtfölja.
Ti il. till Banco-Utskottets Bet.
Häruti hafva förenat sig:
Herr Friherre Reuterskjöld, Herr Biskopen Doctor PFijktnan, Herr Professoren Moren och Herr Commerce-Rådet Cronius; äfvensom Herr Biskopen Doctor Lundblad, Herr Biskopen Doctor Hedrén, Herr Domprosten Holmströmj Herr Prosten Elfström och Herr Rådmannen Sandblad, ehuru vid Beslutet frånvarande begärt att uti samma Reservation få instämma.
Herr Professor Bexell:
Jag kan icke tillstyrka den, af våra nuvarande samhällsförhållanden, visserligen icke påkallade lagförändring, hvarigenom man lösrycker Banken ifrån de bepröfvade
Domstols-förhållanden, hvaruti 1668 års Lagstiftare ganska välbetänkt ställde honom, och hvilka således med Svenska Bank-Inrättningen äro jemnåriga.
Äfven om frågan vore att, i saknad af en redligt sökt medelväg, antingen för mycket eller för litet underlätta Banken i dess functioner, och dymedelst trygga den emot förluster, — jag skulle alldeles icke då glömma, att Banken är Nationens dyrbara tillhörighet, och att Bankens förluster äro Nationens.
Våra förfäder hade icke orätt i allt.
De trodde, att om, i Lagstiftnings-väg, Staten icke lemnade Banken vis - 3a Bil. till B ane o-Utskottets