Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den långa processionen ringlade sig fram genom midtelskeppet: först de små gossarne med sina tända vaxljus och sina blombuketter, sjelfsvåldiga och ystra, låtande sina vaxljus drypa heta droppar på kamra- ternas nackar och medels armbågsknuflar och nyp- ningar stridande om de främsta platserna; så flickorna, mera stadiga, nästan snärjda i sina åtsittande hvita kjolar och med slöjor, som hänga ned öfver deras ansigten likt tårpilar; förstulet betrakta de hvar andra med blickar, som sqvallra om qvinlig afund; så de äldre qvinnorna, förmögna handlerskor, gamla ungmor och pergamentstorra nunnor, mest hårda ansigten, i hvilka sällan lyste en kärlekens och barm- hertighetens milda låga, utan fastmer fanatismens för- tärande eld; så officianterna i röda messhakar och hvita skjortor, under hvilka pantalongerna och de kolossala skorna bildade en mörk skugglinie; och slutligen, omedelbart efter Sancta Annas standar och mellan två hvitklädda små flickor, som strödde blom- mor med fulla händer, processionens hufvudattrak- tion, den lille Sanct Johannes, rosig och hurtig, med den lilla nakna skuldran stickande upp ur lam- skinnet, som var fäst som ett ordensband, en liten gosse, älsklig, blond och oskyldig med sin krona af lockar och liljeknippan — en god del större än han sjelf — i de små händerna, från hvilka den hotar att tumla ned på golfvet.
» Ack, så rar han är!
— en sådan sötunge!
Se på hono m, på hans vackra ögon och hans vackra hår.
A h sådana ögon!
Och de små fötterna i sandaler.
En sådan liten engel. » Qvinnorna och barnen böja sig framåt med hela sin själ i ögonen och kasta slängkyssar till honom, gripna af denna ljufva mystik, af en nästan smärt- sam hänryckning, som åstadkommes af denna ståt, som talar till sinnena och inbillningskraften, som verkar på det rent animala hos menniskan, och hvars ursprung är att söka i materien.
Plötsligen höres bland folkmassan en våldsam snyft- ning, men mumlet öfverröstar den snart i sin lik- giltiga sjelfviskhet, och det är endast de närmaste, som gifva akt på den stackars qvinnan, som fallit snarare än satt sig ned på bänken, och som bakom sina krampaktigt hopknäpta handen gjuter en ström af heta tårar.
» Det är fruktmånglerskan vid Porta Vittoria », säger en gammal qvinna och ser sig omkring med vigtig min.
» Förra året var hennes gosse den he- lige Johannes.
den lille som dog i difteri. » Förra året!
och nu hvilade den rosiga lilla kroppen i jorden, i det kalla, mörka, under sommar- nattens ljusa stjernehimmel.
och hans smultron- röda mun skulle aldrig mera ropa » mamma »; de små händerna skulle aldrig mera trycka intill bröstet liljorna, som hade gungat på hans nakna små knän.
Processionen försvinner i de kolossala sidoskeppen, förjagande skymningen med sina strålar af ljus och glitter; sången stiger uppåt, och orgeln brusar som ett hastigt stigande haf.
I rökelsemolnen tar liljornas bedöfvande doft allt mera öfverhand, och det sörjande modershjertat gju- ter blod lika rödt som det purpurfärgade hyende, på hvilket hvilar den lille Sanct Johannes, som nu aflägsnar sig på sin rosenströdda stig.
o Bidrag i alla ämnen mottagas med tacksamhet.
tion ske å närmaste postanstalt. — Bidrag frän alla områden f ö r qvlnllg verksamhet mottagas med tacksamhet.
Endast en sida af papperet bör Barnen på sommarnöje.
«l| en tid af så mycket praktiskt förstånd esåk som vår, då man af hvarje sak vill draga den största möjliga vinst ej blott för sig sjelf, utan äfven för andra, och då tiden är ett kapital och af en liten tanke kan bli en stor gerning, månne vi icke skulle kunna hitta på ett ämne med riktigt sundt förnuft att spraka om i dag?
Ja, jag tror mig få alla förståndiga hus- fruar på min sida, dertill alla fäder, som ifra för det » praktiska », och till sist hela ung- domsskaran, som ju alltid är entusiastisk — åtminstone i början — för allt, som är godt och rätt.
Jag vill göra två enkla frågor.
Pro primo: hur tillbringar vår ungdom tiden på landet under sommarferierna?
I allmänhet med hvila och lek efter vinterns skolarbete, och det är nog riktigt det.
Med en bok i gröngräset eller i hängmattan, en rodd på sjön, morgo- nens uppfriskande bad, en svängom på qvälls- qvisten och slutligen en tio timmars helso- bringande sömn.
Så der ungefär går det van- ligen till på sommarnöjet.
Den unga flickan har visserligen en liten virkning i hand då och då — det ser så husligt ut, och femte klassisten står nog ibland på en klipphäll med ett metspö i akt och mening att för- stärka bordsförrådet, men egentligen blott åstad- kommande tandvärk hos några hederliga abbor- rar och mörtar — med ett ord: » en latmask i ena ändan och en metmask i den andra ».
Och så blir tiden lång, och så blir det tråkigt.
Pappa beklagar sig öfver » pojken, som slår dank » och mamma öfver » flickor nu för tiden, som sakna sinne för det hus- liga ».
Saken är, att ungdomen har intet att intressera sig för och vårda sig om.
Nu till den andra frågan, och sedan skola vi komma till vår vackra idé.
Hur se våra små sommarnöjen ut?
Jag talar icke alls om villor med rika plante- ringar och dyrbara, skuggiga trädgårdar.
Nej, vi skola hålla oss till den rödmålade stugan der ute i skärgården med åkern omkring och granskogens helsodoft • — der man trifs så väl utan både glasverandor och markiser, och der man får vara i fred för » främmande ».
Inga praktträd, inga blommor, knappast en bär- buske.
Värden, den rättframme fiskaren eller den godmodige bonden, har inte tid att för- sköna sitt lif, och ingen bryr sig om att väcka hans sinne för det, som är skönt och på samma gång nyttigt.
För honom är rågfältet allt och dernäst potatisen, men att hans jord kunde gifva honom mer, det tänker han icke på.
Potatisen bär ju blommor, och smultronen glöda i skogen — hvad behöfver han mer?
Men hvad kunna icke vi alla och ni friska ungdomsskaror, som fått sinne för prydlighet, som druckit ur kunskapens och vetandets källor, hvad kunnen icke ni göra för att lemna efter eder fruktbärande minnen åt den frid- fulla vrå, som skänkt eder lycka och helsa under edra efterlängtade ferier!
V i skola se.
I Tyskland fins en gammal uråldrig sed, som burit rika frukter och blifvit till väl- signelse för generationer.
Det ligger dessutom så mycken ren, varm poesi i grundtanken hos det gamla bruket, att det är förvånansvärdt, om ej idén kunde öfverföras och äfven här hemma blifva verklighet.
V i anklagas ofta att efterapa allt utländskt — hvarför försumma det, som är verkligt goåtl D å på Tysklands landtbygd ett barn födes, i r \ I U I I \ | U IN användas och marginal lemnas.
Namn och adress torde alltid noga anglfvas, och kan fullkomlig diskretlon från redaktionens sida påräknas.
Det är » litens » träd, och det vårdas och växer med barnet der inne i vaggan.
Dör trädet ut, är det dåligt tecken, men växer det upp och bär blommor och frukt, då ligga långt lif, lycka och välgång för barnet, och på sin konfirmationsdag plan- terar det ett nytt träd till tack för de forna barnaåren och till minne af den vigtiga dagen.
Hvarje stuga är omgifven af en grönskande trädgård, och den vårdas väl.
Den är som en familj af lefvande väsen, der hvarje träd har sina minnen, glada eller sorgliga.
Den knotiga apeln bär ännu rika frukter, men den rödkindade ynglingen, som satte det späda skottet, bröts innan han sjelf blef fast i stam- men.
Körsbärsträdets fruktklasar glöda friska och röda som ungmöns läppar, då hon log åt dess första blom.
Nu är ungmön gumma, hennes läppar hvita, kinden skrynklig, men hon sitter dock under skuggan af sitt träd.
Först kom Sigfrid till honom nästan dag- ligen, men sedan grep honom ett uppsluppet studentlif, i hvars brusande hvirfvel han för- svann.
Klas hade j u alltid anat, att det skulle så gå; han tviflade icke derför på Sigfrids vänskap, men hur saknade han dock icke denna varma känsla, som omgifvit ho- nom likt en tropisk luft!
Detta var den största försakelsen i hans på försakelser så rika lif.
Han läskade sig af minnet som den törstande af en droppe vatten.
Tre långa år svunno hän, för den ene som ett rus, för den andre med tunga, släpande steg.
Då dog Sigfrids fader.
Klas stod bland de sörjande.
En tryckande prakt omgaf den döde, en prakt, som lika litet som den fatti- ges trasor kunde dölja benrangelsgrinet.
Sig- frid hade så mycket att syssla bland alla gästerna, att han såg vännen blott på af- stånd, först efteråt träffades de i sin gamla barnkammare.
På så sätt ha delar af Tyskland blifvit » Nu stannar du hos mig, » ropade han.
en hel fruktträdgård.
Byvägarne äro kantade » Hvarför skola vi vara skilda, vi som höra af bigarå- och morellträd, och den resande så nära till samman?
Nu har jag förlorat kan fritt släcka sin törst med några friska allt!
Ä r jag inte ännu fattig nog?
Jag be- klasar.
Skörden ger långt mer, än landet höfver ett hjerta som ditt, ett troget hjerta behöfver, och vi veta ju, att Munkbrons » stånds- af guld.
Jag behöfver dig af girighet, jag personer » stoltsera med tysk frukt, långt innan behöfver en trogen förvaltare, sådan du är! » vår är kartad.
» Om du gåfve mig en liten plats, der jag Och nu till idéen.
kunde vara dig till nytta, jag vore blott allt V i ha goda trädskolor, der man lätt kan för gerna hos dig.
Ditt eget lif behöfde du få skott och frukttelningar, och just nu på ju för den skull inte ändra, jag förstår, att eftersommaren är rätta tiden att plantera ut du måste ha många vänner och icke endast dem.
En liten sparpenning ega de flesta ung- en, en sådan smulgråt som jag! » domar, och utgiften blir ej stor.
Köpen unga » Du är och förblir mig kärast!
Hur ofta körsbärs- och bigaråträd, planteren dem i har jag ej upp i allt mitt bullrande lif längtat stugans närhet, i god jord och i söder sol, efter vårt forna lugna samlif; nu först blir och ni skall få se, att er möda blir lönad.
det åter hemtrefnad i huset. » Stöd och vattna de unga träden och lär stugans » Äfven mig förefaller det, som komme jag barn att älska och vårda dem.
Kanten den hem, Sigfrid. » lilla stigen ned till grinden med goda krus- Genast följande morgon började han sitt och vinbärsskott — det är både prydligt och arbete, det slog särdeles väl ut, och redan gagneligt, och ni skall få se, att edert före- efter några få veckor förklarade den mång- döme skall väcka landets ungdom till efter- årige kontorschefen honom för en anmärk- följd.
Lär dem ni att söka det sköna, gif ningsvärd acqvisition.
Sorgen stängde dör- dem något af eder goda smak, som ni in- ren för bullrande nöjen, vännernas lif för- supit i ett fint och intelligent hem, och de flöt stilla och enformigt, och i denna dunkla skola förstå er och i edra uppväxande träd skymning trifdes Klas utmärkt väl.
Sigfrids se kära minnen efter det eller det årets väl- glädtiga natur deremot såg sig i sinom tid villiga sommargäster.
på nytt om efter blå luft.
Och hvilken glädje, om ni sjelf, kära Han fann den genom en god gerning, som ungdom, i tiden återser det ställe, der ni i egentligen var hans faders.
Denne hade till- sommarljus flög fram i skog och mark, och om, låtit en gammal qvinlig slägting att bo i ett der ni satte de späda skott, hvars första blad litet trädgårdshus, som låg längst bort i par- ni helsade med jubelrop, ni nu återfunne ett ken.
Hon hade nu blifvit lam och tagit till kraftigt träd med rika klasar, liksom niä sig som hjelp en ung systerdotter.
En fader- mogen sommar.
och moderlös, för hvilken detta erbjöd sig Och nu, kära vänner, huggen fast i mitt som en högst välbehöflig utkomst, en den förslag och gören hvar och en i sin mån en muntraste, friskaste lilla rosenknopp; för henne liten trädgårdstäppa kring den enkla stugan.
fans intet annat än skämt och lek i lifvet.
Tiden skall gå fort, och sinnet blir lätt, och Här var nu fogeln inspärrad, men sjöng efter hvarje regn blixtra klara diamanter på dock från morgon till qväll och fann glädje, hvarje blad.
— er.
der andra endast sågo sorg.
Jag eller du?
&gt; Berättelse af M a r i e v o n O l f e r s.
(Forts.) [aturligtvis!
A l l min sträfvan är ju rik- tad derpå.
Kunde jag blott en gång vedergälla, hvad jag är er skyldig! » Så var nu Klas lemnad åt sig sjelf.
Han gaf lektioner om dagarne och arbetade om nätterna, hungrade mången gång, men höll fast ut och bet tänderna samman.
Sigfrid blef gladt öfverraskad att hos den gamla, som han pligtskyldigast besökte, finna en sådan beundransvärd liten varelse.
» Våren sjelf, » sade han åt Klas.
» Bredvid sjukdomen skulle den bli mig för ljus, Sigfrid! » » Ljus!
Hon förnöjer äfven den gamla! » » Henne!
Med de blinda ögonen och sina lama händer!
Mig synes, att din vår ej stort vet, hvad hösten behöfver. » » Kom sjelf och se, Klas. » Men han stod ej att få ur platsen, ej att öfvertala.
Dess oftare syntes Sigfrid.
Han kunde ej motstå Kathes barnaskratt.
Hur gladde de sig ej med hvar andra, der ingen
ManusKnpt, som e] a n t a g e t till Införande, återsändes, s å v l d a p o r t o bl- f o g a s.
Inga ofrankerade försändelser lösas.
annan något glädjande såg, öfver hela verl- den, som, trots skymningen rundt om dem, låg som en blomsterträdgård för deras fötter, tog färg från deras egna själar.
Innan han anade det, hade en glad, fri kärlek nästlat sig in i hans hjerta.
Klas visste det förr än han sjelf.
Hans lilla fön- ster vette åt gräsplanen utanför trädgårds- huset.
Hur ofta hade han ej der lekt med Sigfrid!
Nu voro de åter två.
Nedstämd blickade han ut på de lyckliga, för hvilka allt var idel sällhet, föraktande sig sjelf för den afund, för den svartsjuka, som sårade hans själ.
A f all sin makt käm- pade han deremot.
Kring honom var skugga, der ute strålande ljus.
Hvarför för honom beständigt endast sorg?
Måste den ena hälf- ten af menniskoslägtet alltid bära bördorna för den andra?
Kunde ett hjerta som hans, så tidigt brändt af smärtan, aldrig åter känna glädje?
Jo, han kunde det, i Sigfrids lycka kunde äfven han finna sin, om blott hans kärlek fortfor, och den stod j u så fast som den blåa himmelen der ofvan.
Under tiden dog den gamla slägtingen.
Käthe skulle bort.
Sigfrid beklagade sig för Klas.
» Jag kan inte släppa henne, hon är ett barn, vet alls inte, hur det går till i verlden. » » Liksom om du visste det.
Man erfar det först, när man kastas midt deri, som man slungas ut i hafvet. » » Jag skulle inte ha någon lugn stund, » fortfor Sigfrid.
» Hvarför skulle jag ej skydda henne, när jag kan det; jag älskar henne, Klas, inte som dig, helt annorlunda. » » Naturligtvis, jag har vetat det sedan länge!
Vet äfven hon det? » Hushållet.
Innan jag sänder nedsaltade skinhor till rökning, lägger jag dem i ett djupt fat, häller kokande vatten på och täcker tjockt med linne öfver, så att ångan instänges och vattnet får kallna lång- samt.
Genom detta förfarande blir skinkan mild och mjuk.
Derefter tor- kar jag köttet väl och syr in det i gaze eller gammalt gardintyg, förser det med ett starkt snöre till upphäng- ning samt lappen, hvarpå stycketalet och vårt namn äro upptecknade.
Stenia.
Matlagning-.
Fläsksylta.
Ett svinhufvud och en kalfstek kokas, helst till sammans.
Fläsk- svålen tages varligt af och bredes i en serviett i så stort omfång, som man vill hafva syltan.
Köttet och fläsket skares i vackra, rätt tjocka skifvor och lägges hvarftals med finstött salt och peppar emellan.
Sista hvarfvet bör bestå af fläsksvål.
Sedan ombindes servietten stadigt med ett snöre och syltan lägges i spadet, som får uppkoka.
Derefter i kall saltlake.
På så sätt behandlad blir syltan fast och präktig.
Eka.
Efterrätter.
Gräddkaka.
' h stop grädde och 6 ägg- gulor vispas till skum.
Sedan inblan- das ' / 2 qvarter hvetemjöl, socker efter smak och de 6 ägghvitorna, hvilka särskildt blifvit vispade till hård skum.
Blandningen slås på ett djupt porslins- fat och gräddas i måttligt varm ugn.
Serveras genast med sylt.
Elsa.
Karins kaka.
1 sked smör och 2 d:o mjöl fräses tillsammans och spädes med ' / 2 stop grädde, hvilket får uppkoka och sedan hälles upp för att kallna.
Der- efter iröres 3 äggulor; hvitorna, vispade till hård skum, iröras sist.
I en ka- | t- \ I U | i u U I « Annonser mottagas endast m o t kontant llqvld I förskott af 2 6 öre p r 4 - spalt, petitrad (
Ingen annons införes under I krona.
» Ja visst, jag kan inte förställa mig.
V i voro båda så lyckliga, när det var uttaladt.
Hon flyttar nu till en väninna, till dess jag kan göra henne till min hustru, naturligtvis så snart som möjligt.
O, du kommer också att hålla af henne, hon förtrollar alla, hon är som det klaraste solsken.
Hon kommer att älska dig så, som jag älskar dig; vi bli en lycklig familj. » » Den som blott kunde tro derpå!
Men jag förstår mig inte på fruntimmer, jag fruk- tar, att i sådana här fall är en vän alltid i vägen.
Bäst vore, att jag g i D g e min väg. » Sigfrid ropade högt: » Om du gör mig detta, har du aldrig hållit mig kär!
Försök dock att vara lycklig med oss. » » Jag skall försöka det, ensam vore jag allt för olycklig.
D u har skämt bort mig, låtit mig tro, att jag hade några rättigheter till lycka.
» » Hvilken skulle ha större än du, min gode vän!
Min bäste!
Bättre, mycket bättre och klokare än vi båda! » Vid den rikes glädjefest bjuds den arme ej till gäst, drifs från varma vrån vid härden ut till likarne i verlden.
Brölloppet firades till Kathes bedröfvelse i all stillhet.
» Mera som en begrafning, » sade hon, » och din otrefliga vän i sina stora, hvita handskar såg ut som sjelfva likbjudaren.
Inte sant, nu vilja vi dock vara glada och njuta af lifvet, jag har en riktig trängtan efter ljusa drägter; glada menniskor göra dagen munter. » » Till munterhet duger min stackars Klas visserligen inte, men han är dock allt för taktfull att störa oss. » rott lägges sylt i botten (helst hallon), derpå slås smeten.
Insattes genast i varm ugn och gräddas 1 timme.
Tvätten.
Huru alla slags fläckar kunna tagas ur linne.
Tjära, beck och svärta bort- tagas på så sätt, att man insmörjer fläckarne med terpentinolja och sedan gnuggar dem väl med grön såpa och varmt vatten.
Linnet tvättas derefter på vanligt sätt.
För att få bort den starka lukten af terpeutinoljan behöfver man blott blanda tillsammans bränvin och vatten och dermed bestryka stället, der fläckarne suttit, och sedan uthänga det i fria luften.
Oljefärgsfläckar gnidas först väl med gammalt smör och tvättas sedan med grön såpa och smör i kallt vatten, till dess att fläckarne äro borta, då tyget sköljes i varmt vatten.
Fläckar af körs- bär, blåbär, vinbär o. s. v. borttagas, om man insmörjer dem väl med grön såpa, sedan tvättar man dem med friskt Vatten, derefter hålles under linnet ett fyrfat med glöd, hvarpå svafvel är strödt, och låter man denna rök draga sig in i lin- net, så gå fläckarne bort.
Om dessa fläckar suttit länge i, är bäst att man ingnider dem med bomolja och derefter lägger linnet uti solen i fria luften i ett par timmar, hvarefter tyget tvättas först i kallt vatten och sedan i varm såplödder.
Fanny — g.
Brygd.
I ett stop vatten uppkokas 2 &lt;B&gt; soc- ker och i ett stop en näfve humla.
1 citron skares i skifvor och lägges i 5 kannor kallt vatten.
Det kokade sockret och humlen ditslås samt 1 qvar- ter god jäst och borsyra för 10 öre.
Detta öfvertäckes och får stå öfver natten, hvarefter det slås på buteljer, » Sådana der taktfulla menniskor, som alltid äro förargliga, dem känner jag nog till, de grumla ändå vattnet!
O, Sigfrid, jag önskade, vi vore ensamma! » » Skäms du inte, Käthe; säg inte så en gång till, eller jag svarar: jag älskar honom mer än dig. » » Det tror jag ändå inte, » svarade hon leende och slog armarne om hans hals.
» Må din björn gå omkring och brumma, af vår honing får hau ändå ingenting med. » Det tycktes, som hade han också föga aptit derpå.
Allt sedan bröllopsdagen förde Klas ett enstöringslif; hans måltider buros efter hans önskan upp på hans rum.
Det hette, att han hade så mycket att göra.
Följ- den blef ock den, att Sigfrid höll till uppe hos vännen mycket mer, än hvad som behagade den unga, svartsjuka frun, » Den der smulgråten, » sade hon, » förderfvar hela vårt lif för oss, alltid tänker du på honom!
Det göres omständigheter med honom, som vore han Stormogul sjelf, och ändå skall han väl vara din underordnade.
På de allra trefligaste utflygter längtar du hem, som hade du ett litet barn i huset.
Hvad är han egent- ligen för oss?
» Han är vår välsignelse, Käthe, vår största skatt i huset. » » Jag kan inte finna något så oskattbart hos honom, jag önskar, du aldrig hade upp- täckt honom.
Så här kan det i alla fall inte fortfara, jag blir alldeles ihjelpinad häraf; han måste komma hit ned, lefva med oss, jag måste se, hvad han har för sig. » » Om du ber honom, gör han det helt säkert.
Ingen kan motstå dig, när du vill vara älsk- värd.
» (Forts.) hvilka korkas och hartsas.
Efter 8 da- gar är det fullkomligt färdigt att dricka.
Toaletten.
Att bereda aseptin.
En kanna vatten blandas med 15 ort borsyra och ligger ett dygn; sedan ilägges 25 ort glyce- rin och 10 droppar pepparmyntsdroppar.
Kent käll- eller brunnsvatten är bäst.
Finska.
Att rengöra kammar.
Man fuktar en bomullstapp med litet benzin och drar så länge genom kamtänderna, tills vad- den ej längre blir svart.
Huskurer.
Medel mot brännsår.
Gult vax och matolja kokas ihop till en salfva, stry- kes på linnelappar och lägges på så- ren.
Bytes om en gång om dagen.
Har hjelpt mycket svåra brännskador.
Mindre brännskador botas lätt genom påstrykning af med vatten fuktad hvit tvål.
Medel mot kikhosta.
Två matskedar linfrö till en kanna vatten kokas, sö- tas väl med kandisocker och silas.
Drickes varmt.
Hvarjehanda.
Sitter ni vid ett arbete och behöfver få en tillfällig mindre söm utpressad, men finner det tråkigt att enkom göra upp eld för att få ett varmt jern — gör då som jag i så många dylika fall gjort.
Tänd en lampa och stryk söm- men mot det upphettade glaset, men iakttag att ej väta på sömmen, ty då spricker glaset.
Utilis.
Läkareråd.
Mary B.
Vi hänvisa eder till svaret till Hulda i n:r 19.
Vi vilja varna er för till- fälligt bjelpande medel, emedan genom deras fortsatta användning det onda allt mer för- värras.
Om ni i öfrigt är frisk, så hafva vi ej annat råd att gifva eder, än att ni så mycket som möjligt vistas och rör er ute i fria luften, seglar, om tillfälle dertill ges, tar dagliga bad i öppet vatten och förtär rikhal- tigt med mjölk och stärkande föda i all- mänhet.
Tekla.
Se.råd till «magerlagd ung flicka *: i n:r 12.
— Är ni säker på, att ni i öfrigt är fullt frisk?
19-årig fliclca.
Beror på orsaken.
Möjligen härledande sig af blodbrist eller nervavag- het; möjligen föreligger något hjertfel.
Un- dersökning nödvändig.
— Mot er hufvudvärk kan ni försöka att vid anfallen laga 1 gram antifebrin.
Eder fråga tinnes besvarad i svaret till X.
i n:r 13.
Katinka.
Då ni utan resultat användt så mycket medicin, vore ju skäl ait tänka på en ordentlig kur med lämpliga bad, massage o. s. v. Är det ej möjligt för eder att un- der återstående delen af sommaren besöka lämplig badort?
I nödfall kan ni ju realisera er tanke på hypnotisk behandling.
D:r — d.
N:r 154.
En ung gosse, som är lam i båda benen, skulle vara mycket tacksam, om någon af Iduns läsarinnor ville upplysa honom om hvad yrke han bör välja.
Kan någon af Iduns läsare upplysa om, huru finslipad granit skall bibringas en varaktig spegelblänk yta?
Prenumerant.
N:r 156.
Kan och vill någon af Iduns läsa- rinnor upplysa om vilkoren för att bli an- tagen som sjuksköterskeelev vid Drottningens sjukhem — och huru lång lärotidenär?
N:P I 57.
En ung kloekarfru på landet frå- gar, om någon af Iduns mänga läsarinnor skulle vilja gifva upplysning om, huru oblat till kyrkan göres?
Svar emotses med största tacksamhet.
N:r 158.
Kan man möjligen genom Idun få mönster på något virkadt täcke, passande till en barnvagn, vore en ung fru på landet särdeles tacksam.
Huru tillblandas god, mjuk pep- parkaka (brun)?
Huru skall man sylta gurkor?
N:r 9 1.
Troligen beror uteblifven blomning hos rosorna af bristande beskärning.
Att föreskrifva, huru med dem skall förfaras, torde vara svårt, då behandlingen i dylika fall må- ste vara olika för olika slag af rosor.
Om möjligt och om så önskas, står undert.
gerna till tjenst genom enskild brefvexling.
Adres- sen torde i så fall efterfrågas hos Red.
Med Iduns expedition är förenad Iduns uträttnlngsbyrä, hvilken gratis verkställer alla uppköp åt Iduns abonnenter I landsorten samt för öfrigt t r * N I I N I I U U IN till billigaste pris och pä bästa sätt utför alla möjliga uppdrag til I tjenst för Iduns ärade läsarinnor.
XXXXXXXXXXXXXX&gt;6ÖÖ5&lt;XXXXXXXXXXXXXXXXXXXXXXXXXX Observera!