Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och nu skulle hon lefva och vara glad, vara glad utan hopp, med detta svidande minne på djupet i sitt hjärta.
Hon kunde icke en gång bedja, det var, som om hon med ens hade kommit så långt ifrån sin Gud.
När hon hörde sin fars steg ute i förstugan, visste hon ej, huru länge hon hade stått där, om det hade varit minuter eller timmar.
Hon sprang upp på sitt rum; hon kunde icke råka honom nu, ännu kunde hon icke förställa sig.
Den natten sof icke Elna.
Timme efter timme gick i tårlös förtviflan.
Frampå morgonen hade hon kämpat ut sin strid med Gud, då ändtligen kunde hon bedja: ske din vilje.
Men hon fann ingen tröst i sin sorg, det var bara detta, att hon ej spjärnade emot längre, det var, som om hen- nes egen förmåga att vilja hade dött.
Hennes far anade intet.
Han såg, att hon var blekare än vanligt, och hennes steg voro tunga och trötta, men han tillskref det våren, som nu nalkades.
Hon var lika mild och vänlig som all- tid, spelade för honom i skymningen, nästan all- tid lätta och lekande melodier.
Ibland tyckte han väl, att uttrycket i ögonen var allvarsammare än förr, och att linierna kring munnen tydde på nå- got inre lidande, men när hon då såg hans for- skande blickar och log mot honom sitt milda le- ende, som drog som en solstråle öfver ansiktet, så tyckte han, att han varit offer för en synvilla.
Och dag för dag lärde hon bättre bära sin sorg.
Nu kunde hon dagligen bedja, viss o m att en rättvis Gud sänder sorg och glädje.
Ivar Berner hade också kämpat en Jakobskamp med Gud, men han hade icke sin barndomstro, som höll honom uppe i striden.
När den första brännande smärtan öfver att hafva förlorat Elna var öfver greps han af en hänsynslös vrede mot
Han blef fatalist.
Han var af evighet be- stämd till olycka, det var icke värdt att kämpa emot.
Nu kunde det blifva af honom hvad som helst.
Några ansträngningar från hans sida, för hvad det vara månde, vore j u rent af löjliga.
Han kunde ändå icke rubba ödets gång ett fjät från dess bana.
Hvad skulle han också anstränga sig för?
Han hade ingen att älska.
Elna!
Det var som att rifva i öppet sår.
Han ville icke, kunde icke tänka på henne.
Hon var ute ur hans lif, han måste glömma henne.
Och människor i öf- rigt!
Han hade icke råkat en enda, som kun- de gifva honom igen tron på, att det finnes något godt och ädelt i. människonaturen.
Om han gick till sina kamrater — ärelystnad och usel- het!
Och kvinnorna — småsinne, flärd och yt- lighet!
Med dessa skulle han lefva, och för hvad?
Ett lif efter detta.
Om det åtminstone vore slut med döden, så kunde man väl hålla ut ett män- niskolifs längd.
Till Strömmers gick han, emedan Rude drog honom med sig, gick som ett viljelöst ting.
När så Hans och Lisa drogo af för sig själfva, var det Anna o c h han, som fingo hålla ihop.
Hela hans hopplösa pessimism slog då öfver i skärande munterhet och de galnaste infall.
Anna, som egentligen var litet trög till sin natur, drogs oemot- ståndligt med, och så trodde alla hos Strömmers, att de två nog skulle blifva ett par med tiden.
Hade någon gifvit Berner en vink om detta, hade han storskraltat, detta kalla, skärande skratt, som han vant sig vid på sista tiden.
* * Våren höll på att komma.
Träden stodo med stora svällande, glänsande knoppar, bokarne voro redan utslagna, sipporna lyste i backslultningarne, gärdena stodo alldeles gröna, och öfverallt var det fågelsång.
Elna kom gående fram efter vä- gen.
Hon var så trött, att det kändes, som om hon aldrig skulle komma hem.
Var det verkligen vårluften, som var så.
tung?
Hon såg vemodigt ut öfver den späda grönskan.
Nu vaknade allt till lif med jubel och glädje, allt, som hade sof- vit den långa vintersömnen.
Skulle också hennes kärlek och lycka vakna till lif igen, i en annan värld — efter döden?
Hvad det mätte vara lätt att d ö!
Just på våren, när allt är så vackert och alla fåglar sjunga.
På natten blef Elna sjuk.
Det var lunginflam- mation och just inga krafter att taga på.
Doktor Ruth gjorde allt för sin älskade dotter, men kunde snart icke dölja för sig den förfärliga sanningen, att allt var förgäfves.
Elna visste det väl också själf.
Hon var så nöjd med att dö.
Och nu, när hon visste, att hon skulle dö, blef hennes lunga sorg så Ijuf.
Hon var så tacksam öfver, att hon under sitt korta lif fått erfara en sådan berusande lycka, som hela den tid varit för henne, från den stund hon först råkade Ivar Berner till den vackra vinterdagen på isen, när allt lofvade ett sä lyck- ligt lif.
Nu, som då, kommo ofta i hennes tan- kar hans ord: Ni blir säkert mycket lycklig.
Det var ingen bitter ironi i de orden längre, hon hade varit lycklig och gick för att blifva lycklig.
Den vackra vårdagen hade lockat ut häradshöf- ding Berner.
Han gick utan något gifvet mål, drickande in vårens skönhet med hela sin varelse.
Ett djupt, oändligt befriande vemod hade gripit honom, det löste upp mycket, som hade frusit till hos honom, och det tvingade honom med oemot- ståndlig makt att tänka på Elna.
Det var alltid vår öfver Elna, om hon var glad eller sorgsen, och därför kom nu med våren en här af tankar på henne öfver honom.
Han började gå tillrätta med sig själf.
Han hade varit så gränslöst ego- istisk i sin sorg, nästan endast tänkt på sitt eget lidande och halkat öfver, hvad Elna måste känna.
Men nu tvingade det sig på honom, hvad hon också måste lida, och han frågade sig om o c h om igen, om en man har rätt att pålägga en kvinna en sådan sorg, att taga ifrån henne det enda, som är af värde i lifvet, sedan hoppet är borta, näm- ligen minnet.
Ty han hade j u just förgiftat min- net för henne, minnet af hans kärlek; den kunde hon j u ej tro på, när han öfvergaf henne utan ett ord.
Nu visste han, hvad han hade bort göra.
Han borde gått till den kvinna han älskade, sagt henne allt, gifvit henne minnets rika skatt, innan de skulle vandra skilda vägar.
Nu skulle han resa om några dagar för att aldrig mera komma tillbaka; skulle han gä till Elna nu?
Han mötte doktorns gamle kusk nere på lands- vägen.
Del var månader, sedan han varit åt de trakterna, nu måste han helsa på gamle Lars.
Men han såg genast på gubben, att allt ej stod rätt till.
Det slog honom som en blixt, att det hade händt henne något, och när Lars gråtande fick fram, att fröken nog icke lefde nat- ten öfver, då tyckte han, att han vetat det länge.
Utan ett ögonblicks öfverläggning var han på väg upp till byggningen.
Där var tomt och öd- sligt öfver allt, han gick in genom de öppna al- tandörrarne och in i doktorns arbetsrum.
Först tyckte han, det var tomt där också, men så fick han se doktor Rulh med hufvudet nedsjunket mot armarne, som hvilade på bordet.
Hade han kom mit för sent?
Var allt slut, och hade den gamle mannen nu hängifvit sig åt sin sorg?
Han vå- gade ej störa honom.
Hans eget sönderslitna inre gaf honom förmåga att uppfatta faderns sorg i hela dess vidd.
Han stannade där orörlig, i själfva verket endast några minuter, för honom en evig- het af kvalfull, ångestfull väntan.
Så lyfte den gamle mannen upp sitt sänkta hufvud.
Berner gick bort till honom.
Ett synnerligen ståtligt modemagasin har af hr F. Holmer öppnats i f. d.
Holländska magasinets lokaler Drottninggatan 29 C nedra botten och 1 tr. upp.
Inredningen är omändrad och betydligt förbättrad.
Att hr Holmer i den eleganta lokalen äfven kommer att hålla eleganta och prima varor, taga vi för gifvet.
» En gammal tacksam elev » * har i två af » Iduns » senaste n:r funnit sig kallad att, själf anonym, vända sig emot mig med anledning af en berättelse i mina Sydskånska teckningar, hvilken förmenas vara blott och bart en indiskret fotograli af en bestämd värklighet.
» Elna? » Detta förmenande jäfvas emellertid helt och hållet Det var ett enda ord, ett ångestskri, men det berättade allt; att denne man älskade hans dot- af henne själf genom den mängd olikheter, hon för- mår uppvisa mellan min novellisthka skildring och ter högre än sitt eget lif, och att han nu bar på den af henne förmodade konkreta förebilden; hvadan en centnertung börda af sorg och kval.
» Kon med mig », sade den gamle mildt, glöm- ju hennes uppsats såsom ett polemiskt inlägg mot mig påtagligen är alldeles förfelad och obehörig, ehu- mande sin egen sorg för denna förtviflan.
Solen hade sjunkit; cn dröjande glöd färgade ru jag fullt uppskattar det varma hjärtelag, hvarmed hon framställer sina egna personliga skolminnen.
trädtopparne i vester.
Fönsterna i Elnas rum Oriktigt är och förblir det i hvarje fall att först stodo öppna.
Vårkvällens luft hade ej längre nå- söka inpressa ett skönlitterärt alster — stort eller gon förmåga att skada henne.
En gök gol gång litet — inom den verklighetsram, man själf eller på gång; den hade kommit så märkvärdigt nära i något träd.
På sin hvita bädd låg Elna, nu genom andra trott sig finna åsyftad, och sedan ond- göra sig öfver att dessa två ting ej passa i stycke alldeles lugn och utan plågor, blicken var riktad med hvarandra.
mot aftonglöden, men icke som om hon såg den, utan något långt, långt bortom.
Där var en så I sammanhang härmed anser jag mig böra betona stilla glädje och frid i uttrycket, men så frånva- en sak, som man kan tycka borde vara af alla in- rande, som hon redan vore i en annan värld.
sedd: författare förfoga naturligtvis ej blott öfver Ivar Berner ryggade tillbaka för att störa detta hvad de själfva upplefvat eller tänkt af gladt eller lugn, att draga henne ned igen till jordens sor- eller sorgligt; de röra sig ju äfven med hvad de hos ger, men hans hjärta krympte tillsamman nnder andra på skilda håll iakttagit, hvilket allt de insmäl- den tanken, att hon aldrig mera skulle se på ho- ta i sitt eget tanke- och fantasilif och på fritt sätt nom, tala till honom.
omdikta. '
i Just härigenom kan det skildrade erhålla typen af Han stod där tyst och orörlig.
Då vände hon allmängiltighet.
långsamt på hufvudet o c h såg på honom.
Ett Härmed önskar jag att ytterligare få påpeka den förklaradt leende af oändlig lycka lyste öfver de, absurda måttstock, insändarinnan brukat i och för bleka dragen, och så kom det i en låg, men hör- kritiken af ifrågavarande lilla berättelse.
bar hviskning: » Ivar! » Syftet med denna var helt enkelt det att lemna Han låg på knä vid hennes bädd och grät, så en apologi för hemmets och föräldrarnes inflytande på den i brytningsåldern varande flickans karaktärs- som en man gråter en gång i sitt lif, när hjärtat utveckling, riktad som denna berättelse var särskildt vill brista under ångestfulla kval.
Det störde emot helpensionssystemets oförmåga i detta hänseen- henne ej mera.
Hon var långt, långt borta i en de.
Jag ville om möjligt söka uttala ett gif akt åt annan värld, o c h han var ensam kvar.
Han föräldrar, att de, innan de sända ut sina minderåriga tyckte, att han aldrig skulle kunna gå ifrån henne, döttrar från hemmet, måtte noga öfverväga, huruvida där hon låg så hvit och kall; skulle han icke kunna väcka henne till lif med brännande tårar?
dessas naturer har fördel eller skada af att ställas under inverkan af den eller den skolan, den eller Vårkvällens långa skymning bröt in öfver ho- den omgifningen, äfven om denna skola och denna nom, det blef mörkt utom som inom honom, men det gaf han ej akt uppå.
Lidandets långa tim- omgifning i och för sig med all rätt åtnjuta hvad man kallar allmänt anseende.
mar veta ej af dag eller natt.
Och här var en Tärna i Vestmanland d.
4 okt.
själ, som kämpade en bitter kamp.
Hela hans Cecilia Holmberg f. Bååth.
lif drog förbi hans inre öga.
Där voro mörka och dystra taflor, men där voro också bländande sol Härmed torde meningsutbytet i denna fråga och vår, hans kärleks lyckliga, korta tid.
Elna få anses afslutadt.
fanns där, men han stod långt borta ifrån henne och fick ej sträcka ut armarna för att draga hen- Bed.
ne till sig.
Men huru skulle han ej kunnat bygga upp sitt lif på detta m i n n e?
Skulle han ej kunnat arbeta skild från henne år efter år, arbetat på att Då vi kvinnor börjat vänja oss vid den föreställ- komma henne nära i hjärtats godhet och renhet.
ningen, att vi i tidningen Idun ega en väninna, till Han hade kastat allt öfver bord, gifvit sig hopp- löst hän åt förtviflan och låtit sin själ nästan gå hvilken vi kunna vända oss för erhållande af alle- handa upplysningar och goda råd, så tar jag mig under i modlös sorg.
Nu var hon död och borta, och han långt, långt ifrån henne på villovägar.
härmed friheten med några ord beröra en fråga, som Var det nu för sent alt börja ett nytt lif?
Skulle jag anser vara af stor vikt för den kvinliga ungdo- men, och för hvilken jag alltså lifligt önskar kunna Elna icke osedd följa honom, leda honom och vinna Iduns intresse.
glädjas öfver honom, när han arbetade sig när- Det synes mig nämligen vara i hög grad önsk- mare henne i en renad sorg?
vä It, om vi i Stockholm kunde få ordnad en under- Förtviflan löstes, och milda, vackra tankar kom- visningsanstalt, där unga flickor, efter afslutade skol- mo som burna af en engel.
Hvad Elna skulle studier, kunde få inhemta en grundlig lärokurs i hafva gifvit honom under ett samlif här på jor- kläd- och linnesömnad.
Här finnas visserligen hos den, det kom nu till honom vid hennes bår.
» Handarbetets vänner » och flere andra åtskilliga När Ivar Berner reste sig upp från sin knä- handarbetskurser tillgängliga, men de äro nästan ute- böjande ställning, var han en räddad man.
Då slutande anlagda på broderier och prydnadssöm; åt- hade han bedit, varmt och innerligt, bedit om till- minstone finnes så vidt jag vet ingen, som innefattar gift för, hvad han syndat, bedit för Elna och be- undervisning i klädsömnad.
Jag tror därför, att en dit om kraft att lefva ett nytt lif.
Så som Elna skola i den riktning, jag nämnt, skulle helsas med i sina lyckligaste stunder hade drömt sig, att särdeles stor tillfredsställelse inom våra familjekretsar, hennes älskade en gång skulle tänka och känna, och den skulle för visso icke komma att lida brist sådan var han, när han gick från hennes döds- på elever.
bädd, gick ut för att lefva ett ädelt lif, med räd- Hvad en kvinna behöfver kunna är just sådana dad tro på lifvet, människorna och Gud.
sysselsättningar, som dagligen och stundligen före- komma i hemmet, och hvilka nu tyvärr, i de flesta fall, måste fullgöras af legda händer, alldenstund hu- Sen till, att Idun med Modetidning finnes hos alla edra bekanta!
* Denna uppsats, som var afsedd att intagas redan i förra numret, har på grund af bristande utrymme måst stå öfver tills nu.
sels egna döttrar sakna kunskap däri.
Om hvarje ung flicka egde förmåga att tillverka sina egna klä- der, så skulle icke allenast familjens ekonomi draga nytta däraf, utan ungdomen skulle därigenom vänja sig vid mera enkelhet både i dräkt och vanor.
Om Idun skulle intressera sig för den fråga jag här i korthet vidrört, så hoppas jag på ett godt resultat, ty hvad som göres i en sak sådan som denna, har med all säkerhet att påräkna hjälp, deltagande och tacksamhet från Iduns hela vidsträckta läsekrets.
Edda /.
Redogörelse för insamlingen till Barnhemmet i Bohuslän.
» Idunsläsare 1: —; Bertha —: 50; Barnavänner, Vimmerby 1: —; Idunsprenumerant i Kristianstad 1: —; Onämnd —: 25; Prenumerant å Idun 1: —; genom K. B — m 4: 75; Lilla Thyra J. med flere vänner 3: 25; » Octaven » 1: —; Onämnd —: 10; Från och genom Annie och Hulda 1: 20; » Moder » 1: 50; Anna Floreli 8: —, insamlade vid Olof- ströms bruk; Prenumeranter i Borås 5: —; Beda Wennerholm (född Rhodin) 1; —; Några vänner i Grenna 1: 50; Onämnd 1: —; Prenumerant 1: —; Insamlade genom fru Alström, Gubbestad 11: 50; Montgomery, Liljenstolpe, Södertelge 5: 15; Insam- lade genom A. Frölich vid Billingsfors bruk 10: —; Agnes Jörgensen 5: —; Onämnd, Stockholm —: 40_; A. C — r —: 50; Från en af Iduns läsarinnor i Staby 1: —; Från sex Idunsläsarinnor genom » mor Anna » 1: 50; Insamlade af Signe Lundberg 7: 50; Insamlade af » Li », Ankarsrum 5: —; E-lie 1: —; Förslag till matordning för veckan 19 — 25 okt.
S ö n d a g: Kejsarsoppa; hummersal- lad; stekt gås med äppelmos; glace- maräng.
M å n d a g: Kalf kyckling; helgryns- välling.
T i s d a g: Laxpudding; berberissoppa med mandelklimp.
O n s d a g: Klarbuljong; färsk ren- stek med tysk potatissallad.
T o r s d a g: Hvitkål med frikadeller; tunna fläskpannkakor.
F r e d a g: Hvitkål med fläsk; stekt hammelsadel.
L ö r d a g: Ugnstekt gädda med ka- prissås; ölsoppa, Recept.
God kalfkyckling.
Man skär vackra, ej för tjocka skifvor ur en kalfstek, bultar dem obetydligt och strör litet salt pä dem.
Hackad persilja blandas med godt smör, häraf lägges en tesked full på hvarje köttskifva som derefter hoprullas och omknytes med en bo- mullsgarnända.
Ett hälft skedblad smör brynes i en järngryta och kycklingarne ' iläggas.
Sedan de fått en vacker brun färg, spädes med söt mjölk, tills de bli möra.
Afredes obetydligt med mjöl uppvispadt i litet mjölk.
Liksom all annan mat, bli de bäst, om man ej har för stark eld i spiselh.
Tysk potatissallad.
Kall skalad po- tatis — den bör ej vara allt för stor, hellre mindre och fast — skares i lagom tunna och vackra skifvor.
Härpå slås salt, hvitpeppar, ättika, god matolja och linhackad rödlök, hvarefter allt sam- mans blandas väl med en sked och sist öfverströs hackad persilja.
Man kan äfven blanda den med litet FIN- skuren grönsallad.
Utmärkt god, isyn- nerhet till vildt.
Onämnd 5: 78; Insamling genom fru Ada Hall- berg 1: 65; » Lilla Igge » —: 50; » Snöflingan », Piteå 5: 25; Fru E. Nyström 1: —; G. F. 1: —; Onämnd, Enköping —: 90; Tre af Iduns läsarinnor i Bjuf —: 50; Insamlade i Norrköping af Anna Wretling 13: —; Från Iduns läsekrets i Öregrund och Gräs- ön, samlade af Aug.
Scherqvist 5: —; Insamlade i Trelleborg af E. Wettervik 5: 60; W. Falk 1: 40; Onämnd 2: —; B.
—: 60; Jenny Rosén 1: —; Fruarna Lagerbjelke, Steijern, Westerblom och Gripenstedt 4: —; Idunsprenumeranter i Stockholm —: 40; Stina Palmqvist 1: 20; Onämnd —: 50; Onämnd —: 20; Onämnd, Mönsterås 3: 50; Två prenumeranter af Idun 1: 75; Onämnd, Hultsered I: —; » En fattig moder » —: 20; » T.
och E. » 1: —; Onämnd 1: 50; Onämnd, Borås —: 40; Idunslä- sarinnor i Haparanda genom fru Emmy Carlsson 1: 30; » Rekarnebor » 1: —; Prenumerant i Skåne 1: 50; Barnavänner på Majro och Framnäs 4: 40; Från Maria Werner och vänner i Vasa 5: —; Onämnd 2: 50; » Beda » 1: —; » Ebon Hoi » —: 20; » Z. » —: 40; Augusta Engström —: 50; En ringa prenumerant från Dalarne —: 40; Fru Augusta Hillbom 10: —; Onämnd, Sjötorp 1: —; Anna Pet- tersson, Trehörningsjö 35: —; Onämnd —: 70; » W. » —: 20; » Från lilla Tuttu » 1: —; Prenume- ranter i Ronneby 1: 50; Onämnd, Stockholm 2: —; » En samlad skärf » från Oskarshamn genom Alma Magnusson 10: —; Lotten Folin 10: —; Insamlade i Lule genom Aug.
Waldenström 5: —; Insamlade i Sunne genom L. Rudebeck 5: 25; Idunsläsarinna i Linköping —: 50; A. F. M., Sundsvall 5: 05; » N.
N. » 2: 10;.
Ida Jacobson —: 50; » Alias » 1: —; Idunsläsare i Örebro 2: 25; M.
2: —; Insamlade i Nordmaling af en Idunsprenumerant 5: —; Onämnd 1: 50; Toppsy —: 80; Anna K.
1: —; Onämnd, Vesterås —: 50; Onämnd, Gefle —: 50; Onämnd —: 40; Onämnd, Gefle —: 60; Elin och Karin L.
—: 40; G — da 1: 10; Tvänne finskor, ge- ver ju ej stiga till så mycket pengar, men själfva isskåpet är ganska dyrbart att anskaffa, och mången måste därför se på kostnaden.
Men en liten ersätt- ning för detsamma kan man skaffa sig på följande sätt.
Is håller sig som bekant förträffligt, om den får ligga på ett flanellstycke, så att vattnet fritt kan droppa af allt eftersom den smäl- ter.
Detta sätt att bevara is kan äf- ven ej nog rekommenderas för sjuk- rum.
Man tager sålunda ett vanligt vattenämbar, binder ett stort stycke flanell öfver öppningen, men drager endast ned det så mycket, att isen ligger i en liten fördjupning; förut nedställer man i ämbaret ölet eller vat- tenflaskan, som skall afkylas, därefter ställer man smöret, köttet m. m. på isen, öfvertäcker det hela med en tjock flerdubbelt sammanlagd linneduk och ställer ämbaret på den svalaste platsen i bostaden.
På detta sätt kan man ofta förvara is ett helt dygn, isynner- het om man i stället för linne breder ut ett flanellstycke öfver den, för att så mycket som möjligt skydda isen för luftens inverkan.
Kronor 707: 56 Innan jag afslutar redovisningen, måste jag bedja en af de vänliga gifvarinnorna om tillgift, för en liten försumlighet från min sida.
I ett bref, undertecknadt Anna Ohlsson, Thorlunda, har jag nämligen glömt att vid emottagandet anteckna siffran på den penningsumma jag emottog för hemmets räkning, och som adressen ej var till- räcklig, har det varit mig omöjligt att få reda på gåfvans storlek.
Jag har således måst låta denna gåfva representeras af de penningar som vid sum- meringen blifvit öfver, inclusive det obetydliga, som tillagts för att afrunda summan, och hoppas jag att gifvarinnan förlåter mig denna felaktighet i uppgiften!
Till sist ett varmt tack till alla dem, som på ett så sannt och lefvande sätt visat sitt deltagande för det lilla » Sotenäs barnhem »!
De småbarnen där, kunna icke själfva frambära sin tacksägelse, men jag är öfvertygad om att de alla skulle ropa ett ifrigt bifall, ifall jag sade dem, att jag nu gör mig till deras tolk och å deras vägnar uttalar ett innerligt: » tack »!
Mathilda, Roos.
• Annonser böra, för att kunna inkomma i veckans nummer, vara inlem- nade senast S. k. små- annonser, som beräknas efter 10 stafvélser pr petitrad, böra vara åtföljda af likvid, plats- annonser efter 25 öre, öfriga annonser efter 35 öre pr rad.
tisdag.
embetsmaunafamilj i småstad ön- skas en anspråkslös flicka af god familj att undervisa två barn om 5 och 8 år samt i öfrigt gå frun till- handa.
Den sökande bör hafva vänligt och jämnt lynne, god undervisnings- förmåga samt vara verkligt musikalisk.
Tysk- eller engelsktalande eger före- träde.
Svar med porträtt och referen- ser till » Embetsmannafamilj », Iduns byrå.
[2703] F amilj i Vesterbergslagen Förlofnings-, vigsel-, födsel- och döds- annonser, söker g u v e r n a n t att undervisa en ä, två flickor i vanliga skol- ämnen från och med fjärde klassens kurs.
Stor vikt fästes vid språk och musik.
— Härå reflekterande bedes sända betygsafskrifter och fotografi samt uppgifva ålder, löneanspråk och referen- ser till » Familjemedlem », Ramen vid Bergslagsbanan.
[2702] som ju särskildt beröra familje- kretsarne, böra främst införas i Idun, där de mera än i någon an- " l ^ n tjänstemannafamilj i Vestergöt- nan tidning observeras inom hem- land önskar en lärarinna, som met och familjen.
Priset å för- kan undervisa i språk, musik och van- lofnings-, vigsel- och födelseannon- liga skolämnen.
Svar jämte lönean- språk och referenser till » F.
», Wara ser är 1 kr.
50 öre pr st; för pöste restante.
[2659] Klädedräkten.
dödsannonser beräknas priset efter At göra tyger vattentäta.
Man kokar det antal rader annonsen upp- 17 gram husbloss så länge, tills det är PLATSSÖKANDE.
tager.
[2447] fullkomligt upplöst; emellertid löser man äfven 35 gr. alun i 1 liter vatten och 10 gr. hvit tvål i ' fe liter vatten.
Alla dessa tre blandningar silar man genocj en grof handduk och blandar dem .. väl tillsammans.
Vid använd- ningen värmer man lösningen och an- bringar den medels en borste på insidan af det tyg, som skall göras vattentätt.
Hårtinktur.
(Svar på frågan n.-r 753.)
/., liter Cognac, / i d:o vatten kokas upp, 4 droppar rosenolja (för 25 öre), för 12 öre glycerin, helt litet vanlig tvål afskrapad.
Blandas tillsammans i Huru mån- butelj och omskakas väl, begagnas en å, två gånger i veckan och ingnides gen husmoder klagar ej under den väl, helst på afton, då man går till varma årstiden öfver saknaden af ett isskåp, isynnerhet om hon bor i sta- sängs.
Blir håret torrt därefter ingni- den och där saknar ett kallt ska Herr der man helt litet mandelolja.
Detta är ett utmärkt välgörande hårväxtme- eller bor så många trappor upp, att del.
hon ej kan begagna sig af källaren.
Utgiften för EN daglig isranson behöf- (Forts, af småafd.
2 l Hushållet.
En ersättning för isskåp.
Westbergs nom I. Malmborg 2: —; Ellen Berg —: 50; Onämnd —: 20; A — a —: 30; Fru Sdt 1: —; Mdr.
2: —; Brn.
—: 50; Hdn.
1: —; Rs.
1: 50; Lilla Framnäs 1: —; » Åkersbor » 2: —; Ak.
— • 50; F. B.
1: 20; Från och genom Nina Werner 3: —; C.
N., Ame- rika 1 dollar
Summa kronor 700: — Banta 7: 56 oöfverträfiliga mm mm " W^n vermländska, med godt lynne, önskar plats i vänlig familj i Stockholm som sällskap och hjälp.
Svar afvaktas till » 20 », Iduns byrå.
[2654] FÖDD.
Säby och Jakobsberg den 14 okto- ber 1890.
Gurli Göthberg, född Rosenlind.
LED / GA God Emil Göthberg.
(&lt;;.
0463) [27S4] PLATSER.