Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
9 R:dr och derunder vore alldeles utesluten från förmånen att hos nämnde Hypotheks-förening erhålla amorteringslån, som sålunda endast kommo de större jordbrukarne tillgodo, — det ej kunde förnekas, att ju Bankens fastighets-lånerörelse icke allenast vore af synnerlig vigt för landet, utan ock för Banken innebure största fördel och säkerhet, så har mo tionären, jemte det han bestridt all vidare rubbning af denna rörelse, föreslagit, att Rikets Ständer måtte besluta, att fonden till utlåning mot inteckning i fast egendom skall återföras till det före sednaste riksdag för densamma bestämda belopp af 9,750,000 R:dr Riksmynt, att efter förut gällande grunder fördelas mellan landet och städerna; b) af Riksdags—fullmägtigen Lars Gustaf Andersson från Elfsborgs län, som föreslagit, att
Bankens landtfastighets-fond måtte återfå de 975,000 R:dr, som under de sednast förflutna tre åren blifvit derå innehållna, och sålunda hestämmas till sitt förra belopp, 8,475,000 R:dr; varande till stöd för denna framställning åberopadt det förändrade förhållande, som sedan sista- riksdagen inträffat, att nemligen denna fond, hvarå då förefanns en behållning af omkring 120,000 R:dr, oaktadt 230,000 R:dr blifvit från fonden till andra Bankens lånerörelsegrenar öfverflyttade, nu vore till hela beloppet utlånad och penninge-efterfrågan derutöfver så stor, att lånsökande, hvilkas handlingar blifvit godkända, nödgades vänta i åratal på utbekommande af dem beviljade lån; c) af Riksdags-fullmägtigen Anders Nilsson frän Hallands län, som föreslagit, alt % af Bankens behållna vinst måtte användas till fastighetslånefondens förstärkning; och d) af Riksdags-fullmägtigen Olof Lindström från Westerbottens län, som, i betraktande af det stora behof af understöd, hvaruti landets modernäring, jordbruket, för närvarande sig befunne, äfven föreslagit, att landtfastighets-fonden, om möjligt, mätte med något högre belopp förstärkas. 2:o Angående grunden för lånesummans bestämmande.
Af Riksdags—lullmägtigen Lars Gustaf Andersson från Elfsborgs län, som, förnämligast al det skäl, att Rikets Ständer medgifvit Filial—bankernes aktie-egare att såsom hypothek för försträckningar från Riks-banken aflemna inteckningar, beräknade till egendomens fulla taxeringsvärde, ansett lån från landtfastighets—fonden, hvilka, enligt nu gällande stadgande, utgå endast till hälften af 1850 års taxeringsvärde, böra få meddelas till belopp, motsvarande % eller åtminstone 2/3 af det uppskattningsvärde, som den intecknade egendomen 5 år förut innehaft. 3:o Beträffande det högsta belopp, hvartill lån må till en låntagare ut gifvas.
Prat. 1859 & 1860. 6 Sami. 1 Afd. 13 Häft. 2 10 Banko-Utskottels Betänkande M 25.
•Af Riksdags-fullmägtigeri Anders Johan Sandstedt från Jönköpings län, som, i sammanhang med sin härofvan omförmälda motion, angående lånefondens återbringande till hvad den före sistlidne riksdag utgjorde, föreslagit, alt högsta lånesumman, nu bestämd till 6,600 R:dr, jemväl måtte återföras till det belopp, den före nämnde tid utgjorde, eller 9,000 R:dr; samt 4:o Körande årliga inhetalnings-skyldigheten.
Af Riksdags-fullmägtigen Lars Gustaf Andersson från Elfsborgs län, som, med afseende å närvarande låga spanmålspriser och tryckta penningeställning, hemställt, att nämnde inbetalning måtte bestämmas till hvad den var före sistlidne riksdag, eller 6 för hundra om året.
Vid pröfning af dessa förslag har Utskottet trott sig böra i minnet återkalla de åsigter, som i fråga om
Bankens utlåning mot inteckning i fast egendom vid sistförflutna riksdag gjorde sig 'gällande.
Med anledning af åtskilliga i detta ämne då väckta motioner, åsyftande, bland annat, landtfastighets-lånens öfvertagande af redan varande och framdeles uppkommande Hypotheks-föreningar, yttrade nemligen Banko-Utskottet i Betänkandet M 37, att, ehuru Utskottet, med afseende synnerligast å de kännbara olägenheter, som under för handen varande förhållanden och intill dess Hypotheks-föreningarne kunde blifva i tillfälle att i betydligare mån nedsätta minimum lör sina utlåningar, skulle tillskyndas de mindre jordbrukarne, derest dem betoges utvägen att få i Banken belåna sina fastigheter, icke kunde tillstyrka upphörandet af utlåningen mot pant af fast egendom å landet, Utskottet likväl, inseende olämpligheten deraf, att
Banken bedrefve en med dess ändamål så föga förenlig rörelse, som den förevarande, hyste den öfvertygelse, att någon minskning i den till samma rörelse anvisade fond kunde och borde beslutas, särdeles om utlåningen så ordnades, att den blefve till gagn hufvudsakligen för endast egare af mindre jordegendom.
Utskottet en förminskning böra ega rum i den till utlåning mot pant af fastighet i städerna afsedda fond, och detta med så mycket större skäl, som föregående tiders erfarenhet ådagalagt, att jemförelsevis betydliga förluster för Banken uppstått på lån, som från denna fond utiemnals; dock som innehållningarne å båda dessa fonder borde ske blott småningom och till mindre belopp, hemställde Utskottet, alt hela fonden, utgörande 9,730,000 R:dr R:mt, deraf 8,475,000 R:dr för inteckningar i egendom å landet och i,275,000 R:dr för inteckningar i hus och jord i städerna utom Stockholm, måtte sålunda minskas, att af landtfastighets-fonden iunehöllos 525,000
R:dr under år 1857 och 225.000
R:dr under hvartdera äret 1858 och 1859, samt af stadsfastighets-fonden 50.000
R:dr under hvart och ett af åren 1858, 1839 och 1860.
I sammanhang härmed och till befordrande af det åsyftade ändamålet att endast de små jordegarne, och af dessa så många som möjligt, skulle af fondens tillgångar blifva delaktige, föreslog Utskottet, att den högsta lånesumman, som mot inteckning i Banko-Utskottets Betänkande M 25.
II fast egendom finge någon meddelas, måtte i stället för 9,000 R:dr, som den förut utgjorde, bestämmas lill 6,000 U:dr, äfvensom alt årliga inbetalnings-skyIdigheten måtte förböjas från 6 till 7 procent af lånets primitiva belopp, hvarigenom tiden för lånets liqviderande skulle komma att förkortas från 28 till 21V2 år och, genom den till föijd häraf uppkammande lilligare omsättning, fonden blifva jemförelsevis mera tillräcklig för lånbehöfvande.
Samtlige dessa af Utskottet föreslagna förändringar blefvo ock af Rikets Ständer godkända och återfinnas i 141 § af nu gällande Banko-reglemente.
Deremot åsyfta de här ofvan upptagna motionerna att återföra fonden till utlåning mot inteckning i fast egendom till det belopp, den före sistlidne riksdag utgjorde, samt att förändra de hufvudbestämmelser, som då blefvo för nämnde utlåning fastställda; och hafva motionärerne, såsom skäl för omförmälda förslag, hufvudsakligen åberopat jordbrukets stora behof af låneunderstöd och den närvarande betryckta penningeställuingen.
Att dessa förhållanden i och för sig må vara förtjenla af behjertande, medgifver Utskottet gerna, men, sammanställda med anspråk på Rikets Ständers Bank att afhjelpa den anmärkta bristen på nödiga låneförlag till jordbrukets bedrifvande, förlora de till största delen sin giltighet.
Riks-banken har ett annat och för hela landet vigtigare ändamål, än det ofvan antydda, att i främsta rummet uppfylla, och att ernåendet af detta ändamål i väsendtlig mån försvåras genom att för längre tid nedlägga Bankens kapital-tillgångar i en lånerörelse af sådan beskaffenhet, som den ifrågavarande, är äfven en sanning, som mer och mer synes göra sig gällande.
Denna åsigt, och ej den omständighet, att en del af landtfastighets-lånefonden för tillfället fanns odisponerad, var det ock som vid sistlidne riksdag ledde Banko-Utskottet, då det, efter noggrannt bepröfvande jemväl af alla de förhållanden i öfrigt, hvilka uti de nu väckta motionerne angifvas, framställde sitt förslag om fondens minskning; och enär, genom alt antaga berörde förslag, Rikets Ständer redan visat sig godkänna den grundsats, hvarpå detsamma hvilade, samt, sedt från synpunkten af Bankens verkliga fördel, några antagliga skäl icke blifvit af motionärerne anförda, hvarföre Rikets Ständer skulle öfvergifva en nyss beträdd bana, som visserligen långsamt, men också just derföre utan några kännbara rubbningar i bestående förhållanden, synes leda till ett för Banken nyttigt mål; så har Utskottet ansett sig icke kunna understödja de af Riksdags-fullmägtige Anders Juhan Sandstedt, Lars Gustaf Andersson, Anders Nilsson och Olof Lindström gjorda framställningar om tillökning i fonden till utlåning mot inteckning i fast egendom, utan fasthellre trott sig, med fortsatt tillämpning af den utaf Rikets Ständer gillade och antagna grundsats, böra föreslå, 12 Banko-Utskotlels Betänkande M 25.
4:o att indragning å denna fond må fortfarande ega rum på det sätt, att af landtfastighets-fonden innehållas 123,000
R:dr under livart dera af åren 1860, 1861, 1862 och 1865 och af stadsfastighets fonden 40,000 R:dr under hvartdera året 1861 och 1862 samt 45,000 R:dr under år 1865, genom hvilka innehållningar den förra fonden, nu utgörande 7,500,000 R:dr, skulle förminskas med 500,000 R:dr till 7,000,000 R:dr, och den sednare, som vid innevarande års slut, efter verkställandet af den utaf Rikets Ständer derå redan beslutade indragning, kommer att uppgå till 1,125,000 R:dr, skulle blifva ytterligare nedsatt med 125,000 R:dr till 1,000,000 R:dr, samt fonden på del hela sålunda vid 1865 års utgång bestämd till 8,000,000 R:dr R:mt.
Då såsom följd af hvad nu blifvit föreslaget, och af samma skäl, som vid sistlidne riksdag anfördes, Utskottet funnit sig jemväl böra tillstyrka, att såväl maximum lör låns beviljande som den årliga inbetalnings-skyldigheten må förblifva vid det belopp, hvartill de då bestämdes, äfvensom Utskottet, med afseende å de i sednare åren högt uppdrifna taxeringsvärdena å en del fastigheter, ansett det vara för Bankens säkerhet mest betryggande att under den tidsperiod, hvilken här är i fråga, bibehålla nu varande stadgande, som bestämmer att lån mot pant af last egendom å landet och stadsjord må utgå till hälften och lån mot pant af hus i städerna till en tredjedel af 1850 års taxeringsvärde, så hemställer Utskottet, 5:o att hvad af Riksdags-fullmägtige Lars Gustaf Andersson och Anders Johan Sandstedt blifvit i dessa delar föreslaget icke heller måtte af Rikets Ständer bifallas.
Förutom de motioner, hvaröfver Utskottet nu sig yttrat, hafva följande förslag, beträffande Bankens fastighets-lånerörelse, blifvit framställda, nemligen: af Riksdags—fullmägtigen, förre vice Talmannen Per Eriksson från Wermland, som hemställt, att då stadgandet i 141 §:ns 2 mom. litt. b) af Banko-reglementet, att »grunden för lånesummans bestämmande blifver 1850 års taxeringsvärde, »enligt behörigen styrkta utdrag af vederbörandes taxeringslängder», hittills blifvit så tillämpadt, att dylika utdrag, äfvensom de i Banko-styrelsens tryckta underrättelser om hvad för fastighetslåns erhållande i Riks-banken bör iakttagas, särskildt föreskrilna jordeboks-utdrag, rörande de pantförskrifna fastigheternas natur, icke godkänts med mindre de varit meddelade antingen af Konungens Befallningshafvande eller Kongl.
Kammar-kollegium och Kammar-rätten, — den föreskrift nu måtte lemnäs, att såsom giltiga skola antagas taxerings-längds-och jordeboks-utdrag, utfärdade jemväl af vederbörande Häradsskrifvare; samt Banko-Utskottets Betänkande M 25. 15 af Riksdags-fullmägtigen Olof Lindström från Westerbottens
Län, som, till undvikande af den tidsutdrägt och de kostnader, sorn nu vore förenade med låns erhållande från landtfastighets - fonden, föreslagit, att densamnaa måtte fördelas på länen efter hemmantal eller folkmängd och aflemnas til!
Filial-bankerne i de särskilda orterna, inför hvilka, såsom närmare belägna de lånsökande, desse med mindre uppoffring af tid och penningar kunde dokumentera sin säkerhet.
Öfver den förstnämnda af dessa motioner har Utskottet inhemtat yttrande af Kommissarierne i Låne-kansliet; och som Utskottet, i öfverensstämmelse med hvad af bemälde Kommissarier blifvit anfördt, funnit något äfventyr för Banken icke böra uppstå genom antagande af det framställda förslaget, hvilket deremot bör leda till lindring i besvär och kostnad för de lånsökande, särdeles de från hufvudstaden och läns-residenserne aflägset boende, så har Utskottet, på grund af § 5 i den för Utskottet gällande instruktion, beslutat och till iakttagande meddelat Fullmägtige den förklaring, att med det i 142 § 2 mom. litt. b) förekommande ordet vederbörande bör förstås icke allenast, såsom hittills, Kongl.
Kammar-kollegium och Kam mar-rätten samt Konungens Befallningshafvande, utan äfven Häradsskrifvare; med anmodan derjemte til!
Fullmägtige att uti den tryckta promemoria, som tillhandahåll es lånsökande i fastighets-lånefonden, låta införa en dermed öfverensstämmande för eskrift i afseende å ej mindre taxerings-bevis än jordeboks-utdrag.
Hvad åter angår Riksdags-fullmägtigen Olof Lindströms nyssberörda förslag, så och då, utom det att Filial-banker icke finnas inom rikets samtelige län, hvarifrån fastighets-lån i Riks-banken upptagas, det i alla händelser synes föga antagligt, att dessa Banker skulle vilja befatta sig med en för deras ändamål så alldeles Irämmande lånerörelse, som den förevarande, samt, äfven om några svårigheter härför icke mötte, den af motionären föreslagna grund för fördelningen af fondens tillgångar ingalunda synes lämplig, enär, efter hvad erfarenheten ådagalagt, behofvel af låne understöd inom de särskilda länen icke är beroende af dessas större eller mindre folkmängd eller hemmantal, utan af andra förhållanden, anser Utskottet 6:o detta förslag ej böra till någon åtgärd föranleda.
Fä grund häraf hemställer Utskottet, att de delar af 141 g, om ändring hvari fråga nu varit väckt, måtte i utfärdande Banko-reglemente er hålla följande lydelse: 7:o Mom. 7. Fonden till utlåning mot inteckning i fast egendom, deruti inberäknadt beloppet af de från Banken utgifna, ännu oguldna lån mot återbetalnings-skyldighet i silfver, hvilka följaktligen i mån, som de inflyta, tili denna lånefond ingå, är bestämd till 3,625,000 R:dr, hvaraf tillhandahållas 7,500,000 R:dr för inteckningar i egendom å landet och 1,125,000 R:dr för inteckningar i hus och jord Banko-Utskottets Betänkande M 25. i siäderne alom Stockholm; likväl med åliggande för Fullmägtige att innehålla af landtfaslighels-fonden 125,000 R:dr under hvartdera äret 1860, 1861, 1862 och 1863 samt af stadsfastighets-fonden 40.000
R:dr under hvartdera året 1861 och 1862 samt 45,000 R:dr, allt Riksmynt, under år 1863. Mom. 2.
Vid denna belåning gälla följande hufvudsa k liga be - stämmelser: a) Hvar och en i Sverige bosatt och under Svenska lagarne lydande medborgare är berättigad att af lånefonden erhålla delaktighet, då den erbjudna panten finnes roed författningarne enlig och innebär den för Banken nödiga säkerhet. b) Grunden för lånesummans bestämmande blifver 1850 års taxerings-värde, enligt behörigen styrkta utdrag af vederbörandes taxerings-längder; och må, efter pröfning i hvarje särskildt fall, hälften af detta värde kunna såsom lån meddelas mot pant af fast egendom på landet samt stadsjord, men allenast en tredjedel af samma värde mot pant af hus i städerne utom Stockholm; dock under iakttagande, att maximi-summan för låntagare ej i något fall får öfverskridas.
Ar pant, derå lån sökes, besvärad med inteckning, egande förmånsrätt framför det sökta lånet, afdrages beloppet af samma inteckning, jemte 3 års ränta derå, från den del af taxerings-värdet, hvarutöfver lån icke får meddelas. c) Af denna fond må högst 6,000 R:dr R:mt till en låntagare utgifvas.
Till innehafvare af förut i Banken belånad fastighetspant utgifves ej, såsom nytt lån, större summa, än hvad som utgör skilnaden emellan hans redan innehafvande lån och nämnde maximi-belopp af 6.000 R:dr R:mt I afseende på lån, som af bolagsmän samfäldt sökes, gäller det stadgande, att den bolagsman, som förut enskildt häftar för lån till ringare belopp än 6,000 R:dr R:mt, kan för sin andel i bolaget erhålla så mycket, som fordras tili fyllnad i denna summa, eller, om han åtagit sig delaktighet uti bolagets gemensamma lån, derjemte ega sin enskilda lånerätt öppen, för hvad utöfver hans andel i sådant lån belöper, samt att lör öfrigt i de fall, då intressenter antingen redan häfta för fulla lånebeloppet, eller icke kunna styrka sig vara fria från förmynderskap, uppbörd m. m. eller på annat sätt brista i erforderliga prestanda, afdrag sker å dessas andelar, utan inskränkning af de öfriges lånerätt. Banko-Utskoltels Betänkande M 25. 15 d) Å lånen beräknas 4 procent ränta. e) Årliga inbetalnings-skyldigheten utgör 7 för hundra af lånets primitiva summa och fortfar oafkortad till dess allt är liqvideradt; åliggande det dock Bankens Kommissarier att derförutan, vid omsättningar af beviljade lån, infordra en större inbetalning, derest det skulle befinnas, att den pantsatta egendomen betydligt fallit i värde.
Upplupen ränta och förskjutne låne-påkoslnader godtgöras vid hvarje skeende betalning, och hvad deraf sedan öfrigt är minskar kapitalskulden.
De från Banken utgifna lån, mot årlig inbetalnir»gs-skyldighet af 6 för 100 af ursprungliga lånebeloppet, komma att liqvideras efter skuldförbindelsernas innehåll och i enlighet med förut meddelade föreskrifter. f) Låntagare vare oförhindrad att, i afräkning å skulden, göra afbetalning utöfver hvad han i förbindelsen sig utfäst, dock att sådan öfverbelalning, der den särskildt för sig eger rum, sker i fullt riksdalertal och ej till mindre belopp än Tio R:dr R:mt.
Då i afseende å de i denna § vidare förekommande bestämmelser några förändringar dels icke blifvit yrkade, dels icke af Utskottet ansetts behöfliga, har Ut skottet skolat föreslå: 8:o att de öfriga mom. i 141 g måtte få bibehållas oförändrade vid den lydelse de nu hafva.
Vidare tillstyrker Utskottet, att § 143, rörande lån till skiften och odlingar, måtte, med någon redaktionsförändring, få uti det nya Banko-reglementet intagas, sålunda 9:o
I af seende på återbetalningen af utgifna dylika lån gäller till efterrättelse hvad derom är stadgadt.
Deremot och som utlåningen från Banken och Låne-kontoren mot pant af guld och silfver med 1839 års slut upphört, hvarvid de panter, som icke blifvit utlösta, hemfallit till Banken, samt Rikets Ständer vid innevarande riksdag afslagit väckta förslag om berörde utlånings återinförande i Banken och Låne-kontoren, kommer 10:o § 144 att från blifvande
Banko reglemente uteslutas.
Kreditiv från Banken.
Enligt §§ 143, 146 och 147 i Banko-reglementet äro på Banken anvisade särskilda kreditiv till Riksgälds-kontoret, till manufaktur er nes och fabrikernes understöd samt till Jern-kontoret. 16 Banko-Utskottets Betänkande M 25.
Innan Utskottet yttrar sig i frågan om fortsatt begagnande af dessa kreditiv, jemte viikoren derför, anser Utskottet sig-böra till besvarande upptaga en af Herr A. O. Wallenberg väckt motion, hvaruti han, med åberopande af ett vid sistförflutna riksdag af honom framstäldt förslag om anvisande på Banken af ett kreditiv å 2,000,000 R:dr, att under vissa vilkor af Kongl. Stats kontoret begagnas, hvilket förslag då likväl icke blifvit af Rikets Ständer bifallet, erinrat hurusom ett Verk med den betydliga penningeförvaltning som Kongl.
Stats-konforet vore nödsakadt, så vida icke något kreditiv till lämpligt belopp ställdes till dess disposition, att ständigt hålla större kontant kassa än behofvct fordrade.
Tillförene hade den brist, som vid jemförelse mellan Stats verkets beräknade inkomster och utgifter uppstått, blifvit anvisad att af Riksgälds-kontoret, i mån af behof, till Stats—verket utbetalas, under benämning af Stats-fyllnadssumma, hvilken i sjelfva verket varit att betrakta såsom ett kreditiv på Riksgälds-kontoret, hvadan ock Stols-kontoret, så länge någon betydligare de! af densamma hos Riksgälds kontoret innestå*t, ej behöft innehafva någon särdeles stor kassabehållning.
Detta måste deremot blifva en nödvändighet, då någon Stats-fyllnadssumraa numera icke funnes och det ej kunde på förhand bestämmas vid hvilka tider Stats kontoret hade att verkställa detsamma åliggande utbetalningar.
Af dessa orsaker, och enär det icke kunde vara för allmänna rörelsen gagneligt att betydliga summor skrinlädes endast för att i händelse al behof kunna disponeras, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte på Banken, under Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers gemensamma garanti, anvisa ett kreditiv al 2.000,000 R:dr R:mt, att af Stats-kontoret begagnas mot skyldighet för detta Verk att erlägga ränta af tre procent efter år räknadt å hvad som blefve lyftadt på kreditivet, hvilket vid hvarje års slut borde vara till fullo inbetaldt.
Maj:ts vid innevarande riksdag till Rikets Ständer aflåtna nådiga Proposition angående Stats-verkets tillstånd och behof inhemtas, att sedan Stats-kontoret, med' anledning af inträffad betydlig tillvext i dess rörelse och på grund af sednaste tids erfarenhet i detta afseende, hos Kongl. Maj:t gjort underdånig framställning om behofvet att genom lämplig förstärkning af detta Verks förskotts-kapital eller kassatillgång bereda nödig säkerhet för penninge-rörelsens jemna och obehindrade gång samt i detta ändamål hemställt, att på Riksgälds-kontoret måtte till Kongl. Majrts disposition ställas ett kreditiv å 2,000,000 R:dr; så har Kongl. Maj:t förklarat, alt som Kongl. Maj:t funne rättelse böra ske i bränvinsbrännings-afgiftens bokföring, så att densamma hädanefter upptoges i räkenskaperna för det år, under hvilket den beskattade tillverkningen egde rum, och Stats-kontoret derigenom koinme för framtiden att disponera en del af den för året beräknade bränvins-skatt redan i början af samma år, ansåge Kongl. Maj:t någon annan åtgärd för omförmälda ändamål icke vara af behofvet påkallad.
Då Banko-Vtskollels Betänkande JYs 25. 17
Dä frågan om anvisande åt Stats-kontoret af ett särskildt kreditiv alt användas vid möjligen inträffande brist i detta Verks kassabehållning sålunda utgjort föremål lör Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, och Kongl.
Maj:t dervid, efter meddeladt förordnande om förändring i sättet för bränvinsbrännings-afgiftens bokföring, funnit något sådant kreditiv icke vara för Stats-kontoret behöfligt och följaktligen icke heller derom till Rikets Ständer gjort framställning, saknar Utskottet anledning att understödja det i motsatt syftning nu väckta förslag, och hemställer alltså 11:0 det Herr Wallenbergs ofvanbcrörde motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
I vilkoret! för begagnande af det Riksgälds-kontoret beviljade kreditiv å Banken har annan förändring ej blifvit ifrågasatt, än alt, enligt förslag af Herr Wallenberg i dess nyssomförmiilde motion, Kontoret skulle för de å kreditivet lyftade summor erlägga 3 procent ränta, efter år räknadt; men enär ifrågavarande kreditiv allt hitintills hållits Riksgälds-kontoret räntefritt tillhanda, och förhållandena icke synas nu mera än tillförene påkalla att Banken bör för detta kreditiv beräkna sig ränta till godo, finner Utskottet sig ej ega skäl att förenämnda förslag biträda, utan tillstyrker, att det i Banko-reglementets 145 § intagna stadgande måtte bibehållas så lydande: 12:o
För bestridande af Riksgälds-kontoret åliggande utbetalningar eger detta Verk att i Banken räntefritt begagna kreditiv till belopp af högst 1,500,000 R:dr R:mt från den 1 September det ena året till den 30 Juni det nästpäföljande, då de å kreditivet lyftade summor alltid ovilkorligen skola vara till Banken liqviderade.
Fullmägtige åligger att. då Bankens ställning sådant fordrar, detta kreditiv uppsäga, dock ej förr än i sista rummet och sedan andra utvägar blifvit begagnade.
Sådan uppsägning leder till den påföljd, att kreditivet månatligen till den sista påföljande Juni indrages till så stor andel, som motsvarar antalet af de för kreditiv-rättighetens begagnande till sist nämnde dag återstående fulla månader.
Sedan vid nästförflutne riksdag Rikets Ständer beslutat, att det till Manufak turernes och Fabrikernes understöd anvisade kreditiv af 2,700,000 R:dr skulle under hvartdera året 1858, 1859 och 1860 minskas med 150,000
R:dr, hvarigenom kreditivet kommer att vid detta års slut utgöra 2,250,000 R:dr, så har, under innevarande riksmöte, förslag blifvit väckt om hela kreditivets indragning och i sammanhang dermed om Manufaktur-diskontens upphörande.
Detta förslag är framstäldt af Herr A. 0. Wallenberg, som hufvudsakligen anfört, att Manufaktur Bih. till It.