Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De motsvara ingalunda sitt ändamål, å ena sidan att betrygga löntagarens bergning efter afskedet och å den andra att bereda den nödiga afgången af öfverårigt befäl.
Denna afgång skulle otvifvelaktigt ännu mer försvåras, om icke pensionerna, samtidigt med lönerna förhöjas; enär det måste förutses, att löntagare under förbättrade aflöningsförhållanden ännu mindre än tillförene skola finnas beredde att vid inträffad pensioosmessighet utbyta den tjensten åtföljande aflöningen emot de ringa, i ett ökadt missförhållande dertill kommande pensionerna.
Frågan är således af högsta vigt, ej allenast för löntagarne sjelfva, enär på desamma beror, huruvida desse ina, såsom billigt är, kunna påräkna för sig en skälig utkomst, då de efter längre tjenstetid och upphunnen högre ålder se sig föranlåtne att lemna tjensten, utan äfven och i ännu högre grad för Staten, med afseende å det inflytande, pensioneringen måste utöfva på Arméens tjenstbarhet; ty,— jag upprepar det ånyo, — att nu endast öka lönerne, utan att i samma mån förbättra pensionerna, vore, efter mitt förmenande, en betänklig åtgärd, blott föranledande dertill, att arméens vigtigare befälsplalser innan kort korn - 44 Bil.
M 5 lill Kongl. Maj-.ls Nåd.
Prop. Ns 4, om Statsverket 1886. me att öfverfyllas med öfverårige, och derigenom högst menligt inverkande på Svenska härens användbarhet och rörlighet.
Att deremot pensionsbeloppen böra stå i ett visst billigt förhållande till lönerna, är lika obestridligt, som grundsatsen riktig, att emellan lönerna söka åstadkomma en rättvis och jemnare fördelning.
Pensioneringen vid arméen besörjes, såsom kändt är, för närvarande ensamt genom dess Pensions-kassa, hufvudsakligen af tillgångar, som medelst delegarnes egna bidrag tillkommit.
Härvid framstår genast den stora olikhet, sorn förefinnes emellan pensioneringen af militära och af civile tjenstemän.
Desse sednare hafva likasom Arméen sin särskilda pensions-inrättning, hvartill Staten i bägge fallen uti viss mån bidrager; men de civile tjenstemännen hafva dessutom den väsendtliga fördelen att vid upphunnen viss lefnadsålder och tillryggalagda bestämda tjensteår få roed hela lönens bibehållande såsom pension förflyttas på Allmänna Indragningsstaten.
En motsvarande förmån saknas helt och hållet för de militäre tjenstemännen.
Att den civile tjenstemännen sålunda tillerkända rättighet äfven i allmänhet och till betydlig del begagnas, synes deraf, att statsutgiften för desse
Ijenstemäns pensionering på nämnda stat för närvarande uppgår till omkring 500,000 Rdr Eko.
Jemföres åter Arméen med flottan i afseende å pensioneringen, visar sig äfven den ofördelaktiga ställning, hvaruti Arméens löntagare jemförelsevis sig befinna.
Vid flotttan utfalla nemligen pensionerna efter en fastställd procent af sjelfva lönerna, sålunda, att innehafvare af 500
Rdrs lön-fördelar och derunder erhålla i pension hela lönebeloppet; — — deröfver till och med 600 Rdr — 95 procent, — — deröfver till och med BOO Rdr — 90 dito, — — deröfver till och med 1,200 Rdr — 85 dito, — — deröfver till och med 1,600 Rdr — 80 dito, — — deröfver till och med 2,000 Rdr — 75 dito.
Vid Arméen äro löntagarne deremot indelade i vissa klasser med bestämda pensionsbelopp för hvarje klass, i enlighet hvarmed Ofverstar och Regements-Chefer uti pension erhålla Bko Rdr 800: — Ofverste-Löjtnanter och Förste Majorer . ... y> » 600:
Öfrige Majorer Ryttmästare och Kapitener Löjtnanter Under-Löjtnanter Fanjunkare och en del Sergeanter Öfrige Sergeanter samt Furirer _
Dessa pensionsbelopp utgöra i förhållande till sjelfva lönerna, räntan derifrån afdrages, endast: vid Indelta Kavalleriet: för Öfverste och Regements-Chef 20 procent, » Öfvcrste-Löjtnant och Förste Major ....... 50 dito, 500: — 400: — 250. — 150: — 120: — 80: — äfven om ackords^ Bil. M 3 lill Kongl. May.ls Nåd.
Prop. M i, om Statsverket 4836. 45 för Annan Major 32 procent, » Ryttmästare 28 dito, » Andre Ryttmästare 47 dito, » Förste Löjtnant 32 dito, » Andre Löjtnant 37 dito, » Under-Löjtnant 33 dito, » Fanjunkare 48 dito, » Sergeant 40 ä 60 dito; vid Indelta Infanteriet: för Öfverste och Regements-Chef 25 procent, » Öfverste-Löjtnant och Förste Major 40 dito, » Andre Major 52 dito, » Tredje Major 62 dito, » Kapiten och Kompani-Chef 60 dito, » Andre Kapiten 95 dito, » Förste Löjtnant t 80 dito, » Andre Löjtnant 94 dito, » Under-Löjtnant 81 dito, » Fanjunkare 50 dito, » Sergeant 50 å 75 dito, » Furirer , 88 dito.
Af denna approximativa öfversigt af förhållandet emellan löner och pensioner för indelta Arméens särskilda grader inses huru missgynnande detta i allmänhet utfaller i jemförelse med förhållandet vid flottan, i synnerhet för de grader, der pensionering mest ifrågakommer, eller för Öfverste—, Öfverste—Löjtnants-, Majors—, Sqvadrons- och Kompani-Cbefs samt Fanjunkare— och till en del Segeantsgraderna.
Ett sådant förhållande, hvilket vid värfvade Arméen, der kontant^ lönerna i allmänhet äro högre, utfaller ännu ogynsammare, måste utöfva ett ganska menligt inflytande på Arméens tjenstbarhet, ithy att befälet i det aldralängsta, efter upphunnen pensionsålder, qvarstadnar i tjenst heldre än att underkasta sig en så betydlig nedsättning i inkomster.
Till ledning för mitt omdöme härutinnan har jag begagnat upprättade ålderstabeller öfver det ännu i tjenst varande befäl, som tillhörer de mest anlitade pensions-kassorna; hvarvid åldersförhållanderne dels blifvit hämtade or Svenska Arméens Anciennitets-lour- och Rang-rulla för år 1855, dels äfven erhållits från arméens Pensioos-kassa.
Deraf visar sig, att. pensions-åldern 50 år blifvit uppnådd: bland 35 Öfverstar, af 52; » 38 Öfverste-Löjtnantcr, af 31; » 65 Majorer, af 46; Bil. M 3 till Kongl. Majlis Nåd.
Prop. M i, om Statsverket 1856, bland 443 Ryttmästare, Kapitener och Regements-Qvartermästare, af 113; » 689 Fanjunkare och de med dem i samma klass uppförde Sergeanter, af 116.
Om äfven vid afseende å den mindre ansträngande tjenstgöring, som åligger Ofverstar, Öfverste-Löjtnanter och Majorer, dessas fulla tjenstbarhet kau påräknas fortfara längre eller kortare tid utöfver 50 år, så qvarstår likväl det förhållandet, att omkring I af Arméens Regements-Cfaefer, Ofverste-Löjtnanter, Majorer och Ryttmästare eller Kapitener samt omkring * af Arméens Fanjunkare och så kallade Ofver-befäls-Under-ofFicerare redan under närvarande förhållande upphunnit en ålder, som gör dem för aktif tjenst mindre påräkneliga; hvilken omständighet väl kan vara af mindre betydenhet under fredstid, men är af ganska betänklig art, i händelse Arméen uppfordras till fält-tjenstgöring.
Vid ofvananförde förhållanden anser jag mig uppmanad, så väl af omtanka för Arméens befäl och dess ekonomiska ställning vid inträffande afgång ur Rikets tjenst, sorn ock i synnerhet med afseende å nödvändigheten att, så vidt möjligt är, alltid vidmakthålla Arméens tjenstbarhet äfven för krigstid, i underdånighet hemställa, det Slatens mellankomst måtle anlitas för beredandet af nödiga utvägar att vinna det med pensioneringen åsyftade, meri för närvarande långt ifrån uppnådda ändamål, samt att framställning derom lill Rikets Ständer måtte i Nåder beslutas.
Jag inser väl, att detta mål icke kan ernås, utan betydliga uppoffringar å Statens sida, men jag är tillika öfverlygad, det Rikets Ständer, behjertande åldrige krigsmäns ef ter afskedet nu särdeles vanlottade belägenhet, samt erkännande vigten deraf, alt arméens befälsplatser icke alltför mycket upptagas af öfverårige och för fälttjensten mindre lämplige personer, icke skola tveka att dertill bevilja det understöd, omständigheterna fordra.
Staten torde äfven i allmänhet böra finna sig förpligtad att tillse, det de personer, hvilka egriat sig åt dess tjenst, och dermed under hela den verksamma tiden af sin lefnad fortfarit, icke lemnäs uti en mera framskriden ålder, då krafterna upphört, uti nödställdhet eller bekymmer för sitt lifs uppehälle.
Jag har redan lastat uppmärksamheten å de för Arméens befäl nu utgående alltför ringa pensionsbelopp, och anser, för att ifrågavarande vigtiga angelägenhet må kunna ordnas på ett rättvist och för Arméens tjenstbarhet betryggande sätt, mig böra i underdånighet föreslå, att alla sådana till Öfver- eller Under-befälet hörande personer, jemte deras vederlikar af Civil-staterna, hvilkas löner icke öfverstiga 2,000 Rdr Rint, må pensioneras med omkring 60 till 66? proc. af sjelfva lönens belopp, men att löntagare, som uppföras till högre löner, än förenämnda summa, endast må erhålla 50 lill 55 proc. af lönen såsom pension.
Då emellertid, vid lönernas bestämmande, det icke kunnat undvikas, att lönbeloppen, med afseende å ackordsräntor, tjenstgöringens olika beskaffenhet vid värfvad och indelt Bil.
Jtä 3 lill Kongl. Ma.j:ls Nåd.
Prop. 1, om Statsverket 1836. ii trupp samt andra förekommande omständigheter, till siffran något omvexla inom samma grad, anser jag ofvanstående grunder vid pensionernas bestämmande icke kunna eller böra i allo strängt tillämpas; hvadan jag funnit nödigt, för vinnande af en allmännare öfversigt af alla de personer, som här äro i fråga till pensionsförhöjning, äfvensom af de pensionsbelopp, som för hvar och en af dem föreslås, uppgöra förslag till ny Pensions-stat för Arméens befäl och tjenstemän (Bil.
Litt. A. a.), hvilket jag i underdånighet anhåller nu få underställa Eders Kongl. Majrts Nådiga pröfning.
Vid de värfvade Garnisons-Regementerne, der lönerna i allmänhet, uppå skäl, som redan blifvit anförda, föreslagits högre än vid den öfriga Arméen, måste äfven, enligt min lanke, pensionerna rättas derefter i de grader, der pensionering mest ifrågakommer, så framt billigt afseende skall fästas icke allenast å personernas utkomst eller afskedstagande^ utan äfven å den olägenhet för Staten och krigstjenstgöringen, som uppkommer, om Regements-Officers- och Kapitens-platserna vid dessa Regementen bibehållas af öfveråriga, som mer än troligt icke vilja underkasta sig den betydliga nedsättning i inkomster, hvilken inträffar, då pensionerna stå i ett alltför påtagligt missförhållande till förut innehafvande löner.
För öfrigt får jag i sjelfva hufvudfrågan i underdånighet föreslå: alt pensionerna, enligt den föreslagna nya Pensions-staten, icke må tilldelas andra än framdeles afgående pensionsberättigade, under vilkor, som dervid föreskrifvas, att den, som på dessa vilkor icke ingår, ej kommer att åtnjuta annan pension, än hvartill nu gällande stadganden för pensioneringen i Arméens Pensions-kassa honom berättiga; att endast skillnaden emellan de nya pensionsbeloppen och dem, som enligt gällande grunder skola utgå från arméens Pensions-kassa bör såsom särskild pension, eller fyllnads-pension, utbetalas af Statsverket; att den, som innehar beställning på Rikets stat eller åtnjuter aflöning af andra allmänna medel, icke må vara berättigad till fyllnads-pension, eller utöfver hvad honom från Arméens Pensionskassa kan tillkomma; samt att nuvarande stadgande, det ingen kan erhålla pension i graden, som icke minst i 2:ne år innehaft den beställning, hvarför pension ifrågasättes, må fortfarande äfven förde nya pensionerna tillämpas; dock att för åtnjutande af de nya Generals-pensionerna erfordras, att i fem år hafva innehaft Generals-beställning på stat.
Vidkommande åter den ålder,!|'vid hvilken de förhöjda pensionerna skulle få tillgodonjutas, så hemställer jag i underdånighet, att denna mätte bestämmas: för General till 65 år med rättighet likväl att, om afsked erhålles vid 60 år, åtnjuta en pension till | af det bestämda pensions-beloppet; för Regements- eller Korps-Chefer ...» 60 » m Bil. M 3 till Kongl. Maj:ts Nåd.
Prop. JY§ 1, om Statsverket 1886. för Öfverste-J.öjtnanter och Majorer . . . till 55 år » alla öfrige, till den egentliga Militär-staten hörande » 50 » Verklig tjenstbarhet torde, i betraktande af tjenstgöringens olika beskaffenhet för de särskilda graderna, lämpligen kunna beräknas efter ofvanstående grund; men då de till förhöjd pension, dels vid 50 dels vid 55 eller 60 års ålder, sålunda föreslagne personer, ehuru för verklig krigs—tjenstgöring mindre användbare, likväl 'onekligen kunna anses tjenlige till instruktörer för det Bevärings-manskap, sorn mäste inkallas och öfvas till förstärkning af Arméens led, äfvensom till fyllnad under krigstid af andra för handen varande behof af militär-befäl hemma i landet, finner jag mig böra i sammanhang härmed föreslå, att pensions-förhöjningen ina dessa inedgifvas endast så vidt de vid afskedet åtaga sig förbindelsen att intill fyllda 60 eller 65 år, hemma i landet, när sådant kan påfordras, antingen handleda och inöfva det Bevärings-manskap, som i krigstid varder till Rikets försvar uppbådadt, eller ock fullgöra de särskilda kommenderingar och uppdrag, som för öfrigt vid sådant tillfälle kunna ifrågakomma.
Jag anser mig nemligen icke nog kunna framhålla vigten deraf att tillgång på befäl, så vidt sig göra låter, må beredas, för att under sådana omständigheter kunna påräknas.
Det torde tillåtas mig härvid i underdånighet erinra att, för den händelse Arméen beliöfde ställas på krigsfot, samt bevärings-manskap, till ungefär lika antal med stamtrupperne dermed förenas, redan för detta ändamål uppstår en gauska betydlig brist på nödigt befäl, synnerligen officerare.
Denna brist har under de sednare 10 åren, dels genom ökade vakanser och dels genom minskadt öfvertaligt befäl, i en märkbar och betänklig mån tilltagit, så att, då enligt 1845 års Rang-rulla funnos 13 vakanta officers-platser, men 104 öfvertalige bland de vid Regementer och Korpser anställde officerare, deremot enligt 1855 års Rang-rulla vakansernas antal utgjorde 62, men de öfvertalige officerarne endast 36, hvarigenom på det hela en skillnad eller förminskning uppkommit af 117 Officerare vid regementer och korpser; kunnande denna brist endast till ringare del fyllas med t Arméen qvarstående placerade officerare.
Men äfven desse sednares antal bar högst betydligen förminskats, emot hvad förhållandet var t. ex. för 20 år sedan.
Då funnos i Arméen qvarstående icke mindre än 90 Regements-officerare och 209 Kompani-officerare; hvaremot i 1855 års Rang-rulla finnas endast 77 af de förre och 151 af de sednare, eller inalles 71 färre.
Tager man härtill i betraktande, å ena sidan, alt bland de 90 Regements- och 209 Kompani-officerare, som år 1835 funnos i arméen qvarstående, blott 60 af de förre och 45 af de sednare voro öfver 50 år, och således 30 af de förre och 164 af de sednare under 50 år, samt å andra sidan, att bland de 77 Regements- och 151 Kompani-officerare, som funnos år 1855, endast 1 af de förre och 69 af de sednare voro under 50 år, och 76 deremot af de förre, Bil. M 3 lill Kongl. Majlis Nåd.
Prop. M I, om Statsverket 1856. ii) de förre, samt 82 af de sednare öfver SO är, så blifver i sanning missförhållandet alltför påtagligt och oroande, i afseende på befintlige Officerare och hehofvet deraf får den aktiva Arméen.
Men, såsom här ofvan är i underdånighet anmärkt, gör det icke tillfyllest, att detta oundgängliga behof i främsta rummet alhjelpes, utan man måste derutöfver kunna påräkna erforderligt antal Officerare, icke allenast till Instruktörer för det beväringsmanskap, som i hemorten bör till tjenst inöfvas, för att tjena till reserv-trupper, utan äfven till andra militära befattningar bemma i landet, som icke kunna undvaras; och detta antal uppgår åtminstone lill 130 ä 140 Officerare.
Dertill skulle, vid Arméens uppbrott till fält-tjenstgöring, tillgång svårligen kunna beredas utaf det för den aktiva hären då så väl behöfiiga befälet, utan alt en alltför kännbar brist derigenom skulle uppkomma.
Om det ock vore tänkbart, att en del af alla desse felande befälsplatser skulle kunna fyllas med i bast danade Officerare, mer eller mindro lämplige för den för dem nya tjensten, kan likväl lätteligen inses, af hvilken oberäknelig vigt för landets försvar det måste vara alt vid dylikt tillfälle hafva att påräkna i tjensten bepröf vade Officerare till så stort antal, som möjligt.
Delta är jemväl ett af de buf vudsakligasto ändamål, som genom förevarande förslag åsyftas; och om detta ändamål, såsom med all sannolikhet bör emotses, kunde medelst förslagets genomförande uppnås, skulle den kostnad och de uppoffringar, som Staten komme alt af den förhöjda pensioneringen vidkännas, ganska väsendtligt återgälldas genom den ökade styrka och nytta, som åt Rikets försvarsverk bereddes.
Hvad åter angår de vid Regemenlerna och Korpserna till Civil- och Läkarestalerna hörande personer, anser jag deni äfven böra blifva delak lige af den föreslagna pensions-förhöjningen; — dock att Regements-Läkare bibehållas vid den af Rikets Ständer redan beviljade förmån att vid 60 års ålder, utöfver åtnjutande pension från Arméens Pensions-kassa, uppföras till pension å Allmänna Indragningsstaten, och hvilka sammanlagda pensioner i allmänhet öfverstiga det pensionsbelopp, som nu blifvit ifrågastäldt för den klass, hvartill Regements-Läkarne höra.
— Likasom för Regements-Läkares pensionsålder är stadgadt, anser jag, att fyllda 60 lefnadsår och minst 30 års tjenstetid böra bestämmas för ofvannämnde personer, såsom vilkor för pensionsförhöjningens åtnjutande, enär äfven dessa tjenstemän icke torde i allmänhet kunna påräknas längre i och för den mödosamma tjenstgöring, som för detri kommer i fråga vid uppbrott i fält, dit de i allmänhet måste åtfölja, hvar och en sitt Regemente eller Korps.
Då för Gottlands Landtbeväring tjenar tili efterrättelse särskild Pensions-Stat, väsendtligen olika med den för Arméen gällande, bar jag ansett detta äfven vid nu förevarande pensionsreglering böra iakttagas, samt de nya pensionerna bestämmas i förhållande till de dervarande ringare lönerna; och får således i underdånighet framlägga förslag till särskild ny Pensions-stat för Gottlands Landtbeväring (Bilagan Bih. lill R.
Prot. 1856 A 1837, 1 Sami., 1 Afd , 5 Haft., 7 50 Bil. M 5 till Kongl. Maj:ts Nåd.
Prog M 1, om Statsverket 1856.
Litt B. b.) med hemställan att för öfrigt de grander eller vilkor för pensionernas åtnjutande, som här ofvan för Arméen bestämmas, måtte jemväl för Gottlands Landlbeväring blifva gällande.
De kostnader, som blifva en följd af nu framställda förslag, i fall det kommer till verkställighet, kunna visserligen endast approximativ beräknas, men om förflutna och närvarande förhållanden dervid läggas till grund, torde de utgifter, sorn nu uppstå för Slaten, nära nog kunna bestämmas.
Antages nemligen, alt alla de i tjenst varande efter den föreslagna nya ordningen pensionsmessige Generaler, Ofverslar, Ofverste-Löjtnanter, Andre och Tredje Majorer, Ryttmästare och Kapitener samt Fanjunkare jemte så kallade Öfver-BefälsUnder-Officerare, — hvilka grader till den hufvudsakligasle delen upptaga Pensionsstaterna, — skulle genast söka och erhålla afsked, erfordrades följande belopp, nemligen: för 2 Generaler öfver 65 år, å 5,600 R:dr, pensionstillökning . 7,200: — » 2 d:o öfver 60 år, å 2,100 R:dr, pensionstillökning . 4,200: — »> 11 Öfverstar, öfver 60 år, ä 1,800 R:dr, pensionstillökning . 19,800: — » 4 Ofverste-Löjtnanter vid värfvade Arméen, 55 år, ä 1,600 R:dr, pensionstillökning 6,400: — » 12 d:o vid indelta Arméen å 1,100 R:dr, pensionstillökning 13,200: —— » 6 Majorer vid värfvade Arméen, öfver 55 år, å 1,250 R:dr, pensionstillökning 7,500: — » 16 Majorer vid indelta Arméen, å 750 R:dr pensionstillökning 12,000: — » 26 Kompani- och Sqvadrons-Chefer vid värfvade Arméen, öfver 50 år, å 900 R:dr, pensionstillökning ..... 25,400: — » 87 d:o vid indelta Arméen, å 400 R:dr, pensionstillökning 34,800: — » 103 Fanjunkare och Öfver-Befäls-Under-Officerare öfver 50 år, 220
R:dr, pensionstillökning 22,660: — Öfriga pensionärer, inberäknadt Gottlands National-Beväring, utöfva väl ett högst ringa inflytande på pensionsutgifterna, men för fullständighetens skull, kan, med afseende å den för dem nu från Arméens Pensions-kassa utgående pensionssumma, tillökningen för dem uppskattas till omkring 12,840: — eller Summa Riksmynt R:dr 164,000:
— Detta vore således det anslagsbelopp, som skulle erfordras, i händelse alla enligt den nya ordningen för närvarande pensionsberättigade komme i åtnjutande af den ifrågaställa pensionsförhöjningen, samt om förutsättas kan, att alla pensions messige nu genast ur tjensten afginge; men som, oaktadt pensionsförbättringen, säkerligen ett större antal af sådana pensionsmessige kan antagas förblifva i tjenst någon tid qvarstående, oberäknadt dem, som under tiden möjligen med döden afgå, Bil. M 5 lill Kongl. Maj:ls JSåd.
Prop. M i, om, Statsverket 1856.
51 så torde summan kunna minskas med minst 40 procent af den pensionsförhöjning, tillhopa 164,000 R:dr Riksmynt, som för sådane här ofvan blifvit beräknad, så att derifrån kan afföras det sålunda nppkommande belopp eller 65,600
R:dr, då återstoden eller 98,400 R:dr blifver det belopp, som under sådana förhållanden nu skulle erfordras för den förhöjda pensioneringen.
Vidare borde, sä vidt möjligt ar, tagas i beräkning de tillökningar i pensionsutgiften, som för Statsverket kunde ifrågakomma intill slutet af nästa statsregleringspe^iod eller åren 1857, 1858, 1859 och 1860.
Enligt de upprättade Ålderstabellerna, skulle antalet af de enligt nya ordningen pensionsberättigade ökas, samt alltså pensionsutgiften för Statsverket tillväxa, ungefär som följer:
Ar 1857: 2 Öfverstar, å 1,800 R;dr 3,600 3 Majorer, ä 750 R:dr 2,250 3 Kapitener, å 900 R:dr 2,700 17 d:o å 400 R:dr 6,800 omkring 20 Fanjunkare, ä 220 R:dr ....
4,400 öfrige pensionärer, förslagsvis 2,000 21,750: — » » « » » » )) « Ar 1858:
Öfverstar, å 1,800 R:dr 9,000 Öfverste-Löjlnanter, ä 1,600 R:dr .... 3,200 d:o 1,100 Majorer, ä 1,250 R:dr 2,500 d:o å 750 R:dr 1,500 9 Kapitener, å 900
R:dr 8,100 18 d:o ä 400 R:dr 7,200 omkring 20 Fanjunkare, ä 220 R:dr ....
4,40C öfrige Pensionärer, förslagsvis 2,000 — 39,000:
— År 1859: 3 Öfverstar, ä 1,800 R:dr 5,400 1 Öfverste-Löjtnnnt 1,600 1 d:o '.100 1 Major 1,250 4 d:o ä 750 R:dr 5,'000 Transport 12,35C 52 Bil.
JYI 3 till Kongl. Maj:ls Nåd. Prog. M 1, om Statsverket 1836 >J 6 Kapitener, 900 R:dr Transport 12,350 . . . . 5.400 » 10 d:o ä 400 R:dr.
. » omkring 20 Fanjunkare, å 220 R:dr . . . . 4,400 » öfrige Pensionärer, förslagsvis » År 1860: 1 Öfverste . . . 1,800 )) 4 Ofverste-Löjtnanter, å 1,600 R:dr . . . 6,400 » 5 Majorer, ä 1,250 R:dr . . . 6,250 » 1 d:o » 3 Kapitener, å 900 R:dr . . . 2,700 » 46 d:o ä 400 R:dr . . . . . 6,400 —— » omkring 20 Fanjunkare, å 220 R:dr , . . 4,400 » öfrige Pensionärer, förslagsvis . . . 2,000 28,150: 30,700:
Men som, enligt hvud redan blifvit yttradt, icke ovilkorligen antagas kan, att alla pensionsmessige i sjelfva verket genast vid upphunnen pensionsålder afgå ur tjensten, utan att åtminstone Vsrdelar af hela antalet längre eller kortare tid derefter i tjensten qvarstadna, förminskas dessa belopp med fyratio procent, då förhållandet blir följande:
Anslaget, som för år 1856 skulle behöfva påräknas med ofvan uppgifna R:dr 98,400: — borde i sådant fall ökas år 1857, med . . 13,050: » 1858, med » 1859, med . [111,450: — 25,400: —154 850. _ .... 16,890: 151.740: — *860- med 18>420:—170,160:
Jemte framläggande af alla dessa förhållanden, får jag i underdånighet tillstyrka, att för lillvägahringande och upprätthållande af den nu föreslagna pensioneringen Statens medverkan måtte hegäras, samt att i sådant ändamål framställning till Rikets Ständer måtte göras om anvisande af ett årligt kreditiv, approximativt och förslagsvis beräknadt till 150,000 R:dr Riksmjnt, att, i mån af behof under hvartdera af åren 1857, 1858, 1859 och 1860 från Riksgälds-Kontoret utbekommas samt användas till betäckande af den skillnad, som för Arméens PensionsKassa under berörda år och intilldess den derefter blifvande statsreglering vidtager, ina kunna uppstå genom den nya pensioneringens tillämpning; hemställande jag för öfrigt i underdånighet, att de årliga bidrag, sorn sålunda komma att beviljas, må af Riksgälds-Kontoret lill Arméens Pensions-Kassa utbetalas, så snart den för året Bil. M 3 lill Kongl. M«j:ts Nåd.
Vrop. Jts I, om Statsverket 1886, 85 uppkomna skillnad, efler afslutade räkenskaper, blifvit
Ull dess verkliga belopp bestämd, ined förbehållen rådighet för Kassan, alt hvad det ena eller andra året al k reel i t i vet, efler skedda utbetalningar, kan öfverblifva, under följande år, om sådant behöfves, utbekomma.