Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Betdnkanden. än på satt nu sker i lika beskafFide mål, sorn af högre instantier pröfva», må genom vederbörandes, undersökning och utlåtande ichemtas, då HäiadsRätterne likaså vål i desse som andre dera tillhörande ämnen, hvilkas bedömmande grundar sig på vettenskapliga undersökningar höra anses lika behöriga att fatta rättmätiga Domslut, som Högste
Domstolen, den der i sista instantien för närvarande pröfvar frågor an-, hän g ige vid BergsTingsRätt, och genom, hvilken förändring den förmån bland andre skulle vinnas, att de många tvister om, Domstols behörighet, som emellan Bergs-, TingsRätter och andre
Domstolar förekomma och ofta fullföljas till ÖfverRätterne kommo att undvikas; så, och. i händelse, Kongl. Maj:t med afseende ä hvad Särskilta Utskottet uti Betänkandet angående Regleringen af Rikets Ämbeten och Tjenster tillstyrkt, samt det yttrande Riksens Ständer deröfver meddela, i Nåder skulle finna för godt, att på HofRåtterna öfverflytta, BergsCollegii Domsrätt, borde i sammanhang dermed TingsRäitörne indragas, och deras Domare befattning på HäradsRätterne öfverföras; i följd hvaraf Lagutskottet anser sig böra .tillstyrka Riksens Höglofl.
Ständer att åt Kongl. Majit uppdraga rättighet att i nämnde fall, en sådan förändring vidtaga, samt att efter locala förhållanden och i öfrigt förekommande omstän-, digheter, emellan vederbörande Härad»' Rätter Bergslagarna indela.
LagUtikotttts'Betdukanden. 125 Beträffande åter förslaget om afskaffande eller öfverflyttande på annan myndighet af Bergmästarnes administrativa Arnbetsbefattning, får Ekonomiutskottet yttra: att då Utskottet eger kännedom derom, dels att sf LsgCommit!éen i f irening med Commitiéerne till en förändrad Organisation af Rikets Styrelseverk, samt till samlande och öfverseende af de Ekonomiske Föifattningarne, ett förslag rörande de JudicielaMålecs skiljande från de Administrativa blifvit till Kongl, Maj;ts Nådiga pröfning öfverlemnadt, dels att Committéen till Organiseringen af Rikets Styrelseverk afgifvit ett förslag i detta ämne, som för närvarande är under Riksens Stånders granskning, dels ock att Kongl.
Maj:t ibland annat, genom Nådig Skrifvelse den 28 December 1822 förordnat visse
Coramitterade att efter granskning och jemförelse af nu gällande Författningar rörande Bergväsendet uppgifva förslag till rätteUar och förbättringar i desamma; så har Utskottet, som anser alla dessa ämnen stå i ett så nära sammanhang med hvarandra, att ett partielt bedömmande af vissa särskilda delar deraf, skulle upphäfva den enhet i åsigter, som är ett hufvudsakligt villkor för frågans ändamålsenliga utredande i hela dess vidd, ansett betänkligt, att genom ett för tidigt yttrande tillstyrka någon Riksens Höglofl.
Ständers åtgärd i anledning af nu ifrågavarande del af Motiopen, heldst det icke undfallit Utskottets 124 Lagutskottet* Betånknttdeit. uppmärksamhet att under närvarande för. hållanden flera svårigheter yppa sig att skilja Bergmästare ifrån befattningar, som dels i vissa fall oumgångeligen fordra kännedom af Bereshandteiingen, dels understundom påkalla skyndsamma åtgärder, hvilkas färdröjande icke utan största skada för Bergväsendet skulle kunna ega rum.
Ständers egen pröfning vördsamligen öfverlemnas, Stockholm den 30 October 1825.
N:o 216, Ankom d. 10 Nov. 1823.
Lag samt Allmänna Besvärs och EkonoiniUtskotts ytterligare
Utlåtande i frågan om Näringsfriheten, samt dermed gemenskap egande ämnen.
Det allmänna interesse, som icke kunnat undgå att fästa sig vid en fråga af så vigtigt inflytande på Rikets Ekonomiska tillstånd, som den om en vidsträcktare fri. het i utöfning af Handel och Handtverk, bär inom samtelige Respective RiksStånden föranledt till en utförlig granskning af förenade Utskottens linder N:o 125 afgifue Betänkande, rörande Näringsfriheten, samt framkallat åtskillige, vidlyftigt utvecklade, anmärkningar, hvilka föranledt ärendets återremitterande till Utskotten.
Lågt)t skottets Betnnknttdeii.
Vid en allmän öfversigt af de hos RiksStånden förefallne öfverläggningar i amnet, har det visat sig för Utskotten, att, ehuru man å ena sidan icke helt och hållet upph rt att med constitutionel helgd vilja omgifva de, om utöfning af Handel och Handtverk nu gällande, stadganden , och deruti uppsöka ett hinder emot ali rubbning af desamma, samt å den andra icke eller alldeles öfvergifvit den tanke, att fastställandet af visse villkor för inträde i Näringarna skulle vara både öfverflödigt och olämpligt, enär en af inga band tillbakahållen, eiler inskränkt frihet att deruti ingå, redan före detta skall hafva blifvit medgifven och bekräftad, har antalet af dem, som förfäktat desse bägge ytterliga meningar, likväl vida öfvervägta af deras, som antingen uttryckeligen, ellet genom rigtande af anmärkningar blott e* mot de af Utskotten föreslagne Reglementariske stadganden, godkänt de åsigter, hvilka Utskotten, efter pröfning af de ifrågavarande motsatta påståenderne» lagt till grund för sin åtgärd med målet, samt stt, änskönt flere af de anmärkningar, som blifvit ställde emot de af Utskotten uppgjorde Handels och HandtverkeriReglemen, ten, bära stämpeln af fortsatta fordringar på antingen alltför vidsträckt frihet, eller bibehållande af det tvång och beroende, Sorn Näringarne och deras Idkare genom de gamla Författningarne i denna väg blifvit underkastade, pluraliteten likväl synts LagUttkoittts Betankandtn. gilla Utskottens bemödande, att, genom förestående af en medelväg emellan desse stridige fordringer, förlika de skiljda mteressena och, under lemnat afseende på den närvarande tidens kraf, dock icke åsidosätta uppmärksamhet på de menliga följderne af en alltför stark brytning.
Bägge desse omständigheter hafva synts Utskotten vigtige, och af den sednare hafva Utskotten trott sig böra hemta bestämd ledning för sitt förhållande, då Utskotten nu gå att till ny pröfning företaga målet.
Vid besvarandet af de gjorde acmärkningarne böra Utskotten först upptaga de, som äro af en mera allmän beskaffenhet, eller röra hufvudprinciperne för de af Utskotten föres-agne Handels och HandtverksReglementen; och framställer sig dervid i främsta rummet den åter väckte frågan, huruvida de Författningar, som blifvit utfärdade tili rättelse för dem, hvilka i lära på Handel eller Handtverk vilja blifva antagne och desse Handteringar sedermera utöfva, eller SkråOrdningen den 27 Junii 1720 samt HandeliOrdniDgen den 19
December 1734 må kunna anses innefatta privilegier för BorgareStåndet, och om de i sådan egenskap, blifvit, genom 114 §. af nu gällande Regeringsform emot ali rubbning försäkrade.
På flere anförde akäl, hemtade från sättet af SkråFörfattningarnes tillkomst, från" naturen af de deruti intagne föreskrifter, samt från BorgareStåndeta Lagutskottets Betånhanden, 127 vid i8ta års
Riksdag uttryckta mening om deras egenskap, hafva Utskotten, i sitt förra Betänkande förklarat sig icke kunna dela ofvannämnde tanke, utan ansett SkråForfartningarn* endast utgöra Ekonomiska stadganden. dem det berodde af Kongl.
Majrt att efter behag ändra eller-upphäfva.
1 denna öfvertygelse hafva Ut-kotten äu ytterligare blifvit styrkte, då Utskotten vid närmare forskning, jemväl inhemtat, att ej mindre SkråOrdningen, än HandelsOrdningen, blifvit, i den ordning, som genom 4 §. af då gällande 1720 års Regeringsform för behandlingen af Lagfrågor funnits stadgad, . af Riksens Ständer granskade, samt genom io:de puncten i 1720 års och I4:de punCten af -I759 års RiksdagsBaslut bekräftade, att gälla med kraft och verkan af allmän Lag; och torde, vid detta förhållande, samt enår närmare uppmärksamhet fästes vid det olika sätt för Privilegiers meddelande, som genom 49 §. i nyssnämnde Regeringsform, jemnförd med J2:t6 puncten i 1720 års Konungaförsäkran blifvit föreskrifvet, allt tvifvelsmål vara undanröjdt derom, att SkraFörfattningarne icke kunna ega privilegii natur.
Att detta oaktadt, BorgareStåndets concesfiion vid 1809 års Riksdag, kunnat, så«om en Ledamot inora Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, samt tvänne Ledamöter inom Hedervärda BondeSiåndet förment, omfatta en eftergift af de villkor, som för do trä df Handel och Handtverk blifvit 1-3 Lngth skot tets Betin kändt*, fastställde, samt tillvägabringa en fullkotti* lig och obegränsad Näringsfrihet, äro Utskotten nu, lika litet som förut i tillfälle att inse.
Utskotten föreställa sig nemligen att uteslutande rättigheter, friheter och förmåner för ett helt RiksStånd ieke kuru na gifvas, utan under privilegii helgd* samt att, i följd af den allmänt antagne sats, att man icke kan bortgifva, hvad man icke eger, endast sådane kunna blifva föremål för ett RiksStånds coccessionj och, med tillämpning häraf på förevarande fråga, lärer det således vara klart, att BorgareStåndet genom sin ofvaonämnde concession icke kunnat bereda någon ändring i SkråFörfattningarne, emedan efter Grundlagen det måste tillkomma Kongl* Maj:t alt rörande dem, likasom i andra hushållsmål, antingen ensam, eller gemensamt med Riksens Ständer, förordna och besluta.
Den anmärkning, som blifvit gjord deremot, att Utskotten, ehuru under erkännande dertf att Städerna äro privilegierade på Näringarne, föreslagit rättighet till Handtverkeriers idkande pä Landet, samt tillökning i det förut tiliåtne antalet af Gerningsmän, hvarigenom BorgareStåndets privilegier ansetts blifva förra; made, torde bast besvaras genom åberopande af hvad Utskotten härom pag.
22 till och med pag. 26 i det tryckta Betänkandet anfört, med den tillagde erinran, att Kongl. Försäkringen dea LagUtskotttts BttHnkanditi. åen 23 Februarii 1789* *om härvid fan® nits böra tjena till efterrättelse* i 2 §. endast fordrar, såsom villkor för drifvande! af Borgerlig handel och rörelse, att Burskap derå vunnits, samt att afgifter derföre erläggas till Kronan och Staden, hvilka båda villkor Utskotten ock förutsatt för åtnjutande af den föreslagne rättigheten, och än vidare här nedanföre vilja bestäm® ma, till fullkomlig likhet med det förhållande, som eger rum för i Stad bosatte Borgare* Om, å ena sidan, det utan tvifvel icke skulle kunna instämma m6d Borgerskapets egen fördel att uppdraga en sträng skillnad emel* lan Landt, och Stadsmanna Näringar* heldst Borgerskapet då skulle upphöra att med Landtmannen dela jordbruksnäringen, lä® rer det å den andra ock böra inses, att Städerne snarare skola vinna vid tillåtelsea till burskapsegande Handtverkares bosättning på Landet* än genom Handtverks® riernes inskränkning inom
Städerne* emedan de i sådant fall kunna ega visshet att i sina handteringar ej, såsom förut skett, tillskyndas intrång af personer, hvilka icke eg«l förbindelser till Städerne att uppfylla.
Visserligen skola Handtverkeriernes utöfning på Landet bereda Allmogen i aflägsna trakter större beqvämlighet att åtkomma sina förnödenheter; men härpå hafva Unköttea likväl haft mindre afseende, än på det tillfälle, som derigenom skulle öppnas till vissa Näringars förkofran och förmonligartf LagUtskottets Betänkanden. 9 i3o LagVtskottets Betänkande»; bedrifvande, hvarifrån Näringsidkarna* egen fördel måste vara oskiljaktig-
I fråga åter om bestämmandet af Gemingamånnens antal, hafva Utskotten utgått från den synpunkt, att, enår genom Kongl. Brefvet den 33 Junii j8<>2> en utväg blifvit beredd till tillökning i de allmänt tillåtne Sockenhandtverkare, det vore bättre att bestämdt reglera deras antal, med hänsigt till de yrken, deruti Landtmannen kan behöfva ett mera jemnt och på närmare håll tillgängligt biträde,L än att, genom bibehållande af den fordna inskränkningen, gifva en fortsatt anledning till sökande och beviljande af undantag, hvilka i all Lagstiftning böra, så vidt möjligt är, förekommas.
Genom vidlyftiga framställningar har man sökt visa, att SkråFörfattningarne, ehuru måhända i behof af en och annan ändring, icke skola förorsaka något hinder och tvång för Näringarne, samt att medgifvandet af en större frihet till inträde deruti skulle, långt ifrån att ega något förmånligt inflytande på konstflitens utveckling och arbetsförmågans rigtande till större verksamhet, leda till sjelfsvåld och Handtverkeriernes förfall, sarpt med detsamma befordra BorgareStåndets sluteliga upplösning.
Med den aktning för andras meningar Utskotten ålagt sig, hafva Utskotten å nyo uppmärksamt granskat dessa förut gjorda framställningar, men deraf ej kunnat finna skål att frångå sin förut yt. träde öfvertygelse, grundad på en nog - Lagutskottets Betänkanderl. l3l grann undersökning af alla härvid förekommande omständigheter.
Gerna medgifva Utskotten, att en direct öfvergång från det nu rådande tvåcgssystemet till en från alla band lossad frihet i utöfning af Handel och Handtverk, i Städer och på Landet, kunnat, åtminstone i dess början, blifva menlig för Näringarne och deras nuvaranda Idkare; men då Utskotten genom bestämda föreskrifter sökt förekomma, att personer utan skicklighet i sitt yrke samt utan stadga och ordentlighet i sitt uppförande må i Näringarne inlåtas, torde de förutsedda följderne af en förändrad ordning för inträde i Handel och Handtverk befinnas sakna verklig grund.
Att, såsom någre Ledamöter yrkat, bibehålla hufvudgrunderne i SkråFörfattningarne och endast reformera en del af de deruti förekommande speciela stadganden, vöre utan tvifvel detsamma, som att yttterligare garantera Skrå-lnrättningarne; och något särskildt yt» frände öfver detta påstående torde således icke behöfvas.
Af en Ledamot inom Högvördige PresteStåndet här den tanke blifvit yttrad, att Utskotten, med inskränkning till uppfattande af hufvudgrunderne för Näringsfriheten, bordt förbigå alla Reglementariska stadganden, samt, att i öfrigt till Kongl, Maj:t bordt öfverlemnas, att ordna Näringsfriheten inom Biket, i enlighet med det förhållande, hvarefter Handelsfriheten på Utrikes Orter kommer att bestämmas* I ioz Lag Utskottets Bttänkandeti förra afseendet tro Utskotten sig endast böra nämna, att, då Kongl. Majit uti Oess aflåtne Nådiga Skrifvelse af den 19 sistl.
Februarii, öfverlemnat frågan om Näringsfriheten i hela dess vidd till Riksens Ständers pröfning, och, i sådant ändamål, till Riksens Ständers yttrande jämväl, hänskjuta de af i Nåder tillförordnade Committerade författade underdåniga förslag till OrdningsStadgsr för Handel och Handtverk, Utskotten, efter erhållen Remiss deraf, ovillkorligen bordt vara förbundne att sträcka sitt Utlåtande äfven till de Reglementariska delarne af frågan.
I sednare afseendet åter låra Riksens H glofl.
Ständer finna, att, ehuru samband icke bör saknas emellan Näringsfriheten och Handelsfriheten, den förra likväl icke kan eller bör vara underordnad den sednare, utan att förhållandet miste vara alldeles tvärtom.
Antagandet af en motsatt princip skulle göra Näringssystemet till ett ständigt mål för omvexlingar, och, i stället för den säkerhet, man söker bereda åt Nåringarne, åstadkomma ett vacklande, lika skadligt för sjelfva Näringarnes bibehållande och trefnad, som för deras Idkares bestånd. öfver Herr Grefve C. H.
Fosses afgifne förslag till rättigheten att idka slöjder, hvilket tvänne Ledamöter af Höglofl.
Ridderskapet och Adebi ansett böra komma i närmare öfvervägande hos Utskotten, såsom egande företräde framför det af Ut - Lag Utskottets Betänkandtnl loé skotten foreslagne HandtverksReglemente, hafva Utskotten, med uppgift af dess hufvudsakliga innehåll och syftning, förut meddelat sitt omdöme och dervid tillika anfört de skäl, hvarföre Utskotten icke kunnat lemna samma förslag det afseende, som det må handa förtjent, derest det kunnat lämpas till de inom Riket existerande samhällsförhållanden.
Sjelfva denna förklaring förutsätter, att Utskotten icke, så. som förment blifvit, underlåtit taga nödig kännedom af förslaget; och endast denna erinran anse Utskotten nödig att, såsom svar å den uti ifrågavarande afseende gjorde framställning, anföra, enär Utskotten i hufvudsaken icke funnit skäl att ändra sin förut uttryckte öfvertygelse.
Att Utskotten, såsom villkor för inträde i Handel och Handtverk samt Burskaps erhållande derå, föreslagit, att den sökande borde Vara af Christna trosbekännelsen, har ansetts stridande emot den genom Regeringsformen försäkrade Religionsfrihet; och har särskildt blifvit yrkadt, dels att bestämd frihet måtte förunnas
Judar att ingå i Näringarne i allmänhet, dels att samma frihet villkorligtvis, eller såvida Kongl. Majit dertill skulle lemna särskildt tillstånd, måtte medgifvas äfven andre Religionsbekännare, som ej äro af Christna Läran.
Hvad nu förstnämnde omständighet beståffar, hafva Utskotten af 16 §.
Regeringfformen, der det heter ”att
Konungen bör ingene samvete tvinga låta, utan *54 LagUtskotttts Betänkandets. skydda hvar och en vid en fri utöfning sf sin Religion’’ icke kunnat draga den slutsats, att genom den tiliåtne Religionsfriheten vägen blifvit öppnad för hvilken trosförvandt, som hälst, att deltaga i borgerliga yrken; hvarjemte, och då de förut anförde skålen till blott Christne Religicnsbekånnares inlåtande bland Rikets Borgerskap, äfven vid närmare öfvervägande, synta Utskotten lika vigtiga, sorn de i början förekommit Utskotten, Utskotten anse sig icke kunna afvika från sitt i denna del redan meddeldte yttrande; åberopande Utskotten för öfrigt, i afseende på Judarne, det aärskildta Betänkande, Ekonomiutskottet un, der denna Riksdag af^ifvit, rörande valkaren för Borgarerätts meddelande åt nämnde trosföi vandler.
Då frågan om en allmännare Näringsfrihet redan vid 1809 års Riksdag vackt, och vid flere af de påföljande utgjort föremål för Riksens Ständers öfverläggning^, samt Kongl.
Majtt tillika år i8s* låtit genorn tryck allmängöra åtsbil-? lige denna fråga rörande Handlingar, har Utan tvifvel för den tänkande Allmänheten hvarken tid eller tillfälle saknats till närmare begrundande af ämnet och stadgandet af en säkér opinion derom; hvadan Utskotten anse det vara utan allt ändamål, ?tt, såsom en Ledamot af Valloll.
BorgareStåndet föreslagit, bereda eit än längre up. skof, sorn säkerligen, lika litet som förut, skulle till hvarandra parma de söndrade LagUtskotttts Bttåukanden, 135 tänkesätt, som i denna fråga visat sig, och endast, genom et farenheten af det nya NäringsSystemets verkningar och följder, kunna erhålla en förändrad rigtning.
Utskotten , som nu meddelt Utlåtande öfver de mera allmänna anmärkningarne, öfvergå till granskning af de speciela erinringar, som blifvit gjorde emot de, af Utskotten projecterade, Författningar för ut* cfningar af bandel och handtverk, samt Gerningsman» antagande å Landet; anse sig dervid höra desto häldre undvika att uptaga åtskilliga mindre betydlige reflexioner, som af Utskotten i förra Betänkandet redan besvarade, icke komma att föranleda Utskotten till ändring af de stadganden, hvaremot desamma blifvit rigtade, som, utom den besvärliga vidlyftighet häraf skulle förorsakas, Utskotten blott skulle komma att uprepa sina förra yttranden.
De framställde anmärkningarne röra: 1:0 Handtverks-Ordningen Första Flrtikeln. » 5* Af flere Ledamöter, hufvudsakligan innom Vällofl- BorgareStåndet, hafva erinringar blifvit gjorde emot de i denna §. före. slagne HandtverksSocieteter , hvilka ansetts icke blifva i tillfälle, att med samma framgång vårdaordningen inom Handtverkerierne och bereda desses förkofran, som de nu va. 136 Lagutskottets Betänkandets, rande Embeten eller Skrän, hvarjemte bilf* rit yrkadt, att, änskönt sådane Societeter skalle komma att organiseras , Handtverks*
Ämbetena likväl mitte bibehållas, med någon inskränkning i sine functioner, ellea åtminstone hvarje
Ämbete fortfarande ega en utsedd Ålderman, att inom Ämbetet handt hafva skick och ordning; äfvensom att, der* est Ämbetena skola aldeles uphöra , ett för* ordnande måtte meddelas, huru med styrelsen och förvaltningen af deras Cassör, samt de inom Ämbetena förut skedde Debiteringar och Taxeringar till allmänna ut* Vylder m. m. bör förhållas.
De skäl, hvarmed Utskotten, i Inledningen till HandtverksOrdningens i:sta Art., ömgifvit sitt Förslag om Handtverks* Societeters organiserande, till emottagande och utöfning af den befattning, som SkråÄmbetena förut tillhört, hafva Utskotten icke funnit försvagade genom hvad deremot PU blifvit anfördt; Och då för öfrigt med Utskottens antagne princip, att i allo söka befria Handtverkerierne från det skråtvång och merendels skadliga förmynderskap, som genom de gamla Föcfattningarne blifvit in* fördt, icke är förenligt, att SkråÄmbetena och det förmanskap, som af deras Ålderman Utöfvats, längre skola fortfara, samt bibehållandet af så väl de förre, som det sedvare, måste blifva lika öfverflödigt, enär enligt Förslaget, vården om Handtverkerierlits alla angelägenheter skola af Societeterne ^sörjas, sorn olämpligt, c} en anledning lagUtskottets Betänkanden, \oj derigenom kunde komma att gifvas till ingripande i Societeternas befattning och förlamande af desses verkningskraft} så anse Utskotten äfven yrkandet om Handtverks* Ämbetenas, eller deras Åldermans bibehållande icke böra föranleda till något afseende.
I fråga åter, huru med vården af Ämbetenas Cassör framdeles bör förhållas, lärer det vara tilltäckligt att åberopa Utskottens förut meddeldte yttrande, att något hin. der för ingående af enskilde föreningar emellan Idkarne af hvarje yrke icke kan möta:
Och beträffande slutligen framtida sättet för verkställande af de inom Ämbetena förut skedde debiteringar och taxeringar, m, m,, hvarmed likväl endast HandtverksÄmbetena i Stockholm lära vara besvärade, så torde ett bestämmande härom , hvilket i den gamla SkråOrdningen icke eller igengenfinnes, ej tillhöra en Ordning för Handtverkeriernes utöfning, utan snarare och rättast böra ftnna sin plats i UpbardsFörfatt. uingarne. 2 §•
Till bemötande af de anmärkningar, som blifvit gjorde derom, att svårighet skall mota HandtverksSoeieteternes indelning i Divisioner, enär antalet af Ledamöter i de sistnämnde blifvit faststäldt till likhet med det, hvaraf Societeterne böra bsstå, samt att, då 9 personer blifvit ansedde göra tillfyllest för hvarje Societet, det icke gerna blifver möjligt aft deruti representera alla i58 Lag Utskottas Betänkandets, yrken, hvilket likväl förmenta vara nöel. vändigt; få Utskotten endast meddela de uplysningar, att Utskotten icke vidare be« stämt antalet af Societeternes Ledamöter, än att det bär utgörs minst 9, hvaraf miste följa, att det, i min af behof, kan ökaa till så stor personal, som hålst, samt att för öfrigt, genom 7 §. i denna Art. en utväg blifvit öppnad för Societeterne, att, då angelägenheten det fordrar, till uplysning eller biträde tillkalla sådane Handtverkslikare, som förut bland deras Ledamöter icke finnas.
Med en rigtigt ordnad Municipal.
Inrättning, hvars egenskap HandtverksSocieteterne i flere fall komma att innebära, kan det icke instämma, att, såsom en Ledamot af Högloft.
Ridderskapet och Adela föreslagit, i nämnde Societeter lemna in. rymme för personer, hvilka icke ega något omedelbart interesse i deras angelägenheter; Och, ehuru det eljest utan tvifvel kunde för Handtverkeriernes utbildning och fullkomnande blifva af förmonlig verkan , om, i öfverläggningen om deras bästa, Technolo* ger och andre, för bepröfvad insigt i slöjdenäringarne, samt nit för deras upphjelpande och förkofaan kände
Mån deltogo, kunna Utskotten likväl af ofvannämnde skäl till Förslaget icke tillstyrka bifall, Då Utskotten ansett, att, vid de tillfällen, då Societeterne komma att fördela sig på Divisioner, de sistnämnde böra saromantättas al
Idkare af olika handtverk, hafva LagUtskotttts Betänkandets, l5g Utskotten synbarligen haft för ändamål att förekomma återupplifvandet af SkråÄmbetena:
Och i Utskottens plan kan det således icke ligga, att med sitt förord understödja ett, af flere Ledamöter inom Vällofl.