Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På detta sätt få vi de 200 kronor, som vi beräk- nat till kläder, att räcka till.
Min man köper i medeltal en bättre kostym för 50 a.
hvart- annat år.
När vi behöfva något dyrbarare plagg, såsom öfverfock, kappa e. d., få vi söka draga in på något annat.
Det dyrbaraste är skodon och tar därför brors- lotten af klädpenningarna, dock är det fördelaktigare att beställa än köpa färdigs, ty de förra äro ofta starkare.
Listtofllor, hvilka om vinterkvällarne äro sköna till oss och barnen, förfärdigar jag själf, och dessa spara till någon del skodon.
För att spara duktyg och tvätt använda vi hvit vaxduksduk till matbordet och liknande till barnen.
Se här en tablå öfver våra utgifter: servetter Hyra Ved - Jungfruns lön med städsel och julpenningar Kläder åt man, hustru och tre barn Lifförsäkringsafgift för min man ?t 1000 kr.
» för mig » » » Kr.
200 — 100 — 75, — 200, — 30, — 40,80 Tidningar och böcker 25, — Barnens böcker (några dyrbara dylika eller terminsafgifter förekomma ej, då barnen be- gagna folkskolan) 15, — 300 kg.
rågmjöl, hvaraf jag på hösten bakar spisbröd af 250 kg.
Det öfriga har jag till paltbröd och till vattgröt, hvilken gan- ska ofta måste ingå i min matsedel 42, — 175 kg.
hvetemjöl, hvaraf jag, som nämndt, bakar skorpor 4 ggr årligen samt mjuka bullar en gång i veckan i järnspiseln samt till småbröd och extra kakor vid jul och födelsedagar samt till matlagning 35, — 100 kg.
rågsikt, hvaraf jag hvarje vecka ba- kar sirupslimpor i spiselugnen 17, — 100 kg.
fläsk, till hvilket jag då räknar svin- ränta, ister etc 80, — 34 kg.
kött, hvilket jag köper samtidigt med fläsket för att ha dels till korf, dels att salta in något - 25,50 En » ränta » efter oxe eller ko 5, — 27?
liter söt mjölk dagl.
ä 10 öre 91,2 5 2 ' / 2 » skum.
» » ä 4 öre 30,50 0,8 kg.
(2 " B) smör i veckan ft 75 öre %.
78, — 12 tjog ägg, hvaraf jag på vintern använder
I D U N 198 vudsakligen mönster till arbeten, som sedan tillverkas af henne och hennes dotter, hvilken synes hafva ärft moderns ovanliga begåf- ning.
Glädjande är att iakttaga, att denna na- tionella konstslöjd ännu visar tendens att fortgå och utvecklas och det i en tid, då storindistrien gör allt att förkväfva det vis- serligen mången gång i ekonomiskt hänseende ej mycket gifvande handarbetet.
j^paörliden söndags morgon kl. 8, när ång- 3§-sr&gt; fartyget Furusund lade ut från Blasie- holmskajen, vimlade på dess öfverdäck en glad och ungdomlig skara, ifrigt viftande åt land.
Det var Iduns skollofskoloni, som nu begaf sig på färd till en två månaders hälsobringan- de sommarvistelse i Guds fria natur.
De små bleka ansiktena lyste af förhoppningsfull läng- tan, matta ögon strålade upp.
Om också icke deras läppar uttalade det, så ropade dock ge- nom dessa fattiga barns oförställda glädje öf- ver de ljusa sommardagar, de drogo till mötes, ett tack, ett varmt och innerligt tack till alla Iduns goda läsarinnor, genom hvilkas offervilliga bidrag vår skollofskoloni ännu en gång — den fjärde — kommit till stånd.
Kolonien förestås äfven i år af skollärarin- nan fru Fredriqiie Falk, hvilken allt ifrån första året så oegennyttigt och i allo utmärkt skött detta ansvarsfulla uppdrag.
Lokalen för kolonien är däremot i år en annan än under de föregående åren, nämligen gården Trästa, Häfverö, invid Väddö kanal och en vik af Ålands haf.
Den nya lägenheten erbjuder åt- skilliga förmåner framför den gamla såsom närmare läge till hufvudstaden och ängbåts- station, hvarigenom frakter af lifsförnödenheter lättare gå för sig, bekvämare badställe, större utrymme inomhus o. s. v. De 18 barn — 9 gossar och 9 flickor — som genom vederbörande lärare utvalts att tillhöra kolonien bland de mest behöfvande och däraf välförtjänta bland hufvudstadens folk- litet, på sommaren mera, men hvilka jag köper, då de äro billigast, så att jag ej behöfver betala öfver 1,2 5 tjoget, men en tid billigare än 1 kr 12, — lti kg.
kaffe å 2 kr.
Barnen få kafie blan- dadt med mjölk om morgnarne, men på eftermidd.
få de däremot ej.
Det går i medeltal ej åt ' / 3 kg.
i veckan, men vid jul och öfriga högtider fordras mera, hvar- för det brukar » gå ihop » 32, — 32 kg.
socker k 73 öre.
Jag använder alltid » Tanto » topp, hvilket jag funnit drygare än s. k. bitsocker.
Till bakn.
köper jag » Hollands kross », som stött och siktadt äfven tjänar till strösocker 23,36 5 tunnor potatis, hvilka vi köpa på hösten, men naturligen få vi köpa färsk under ett par månader 25, — Grönsaker köper jag äfven in om hösten, då de äro billigast, och förvarar dem i sand i källaren 12, — iSom min man och äfven jag tycka om sur- kål, brukar jag inlägga 15 st. kålhufvuden 1,5 0 (Jurkor brukar jag dels salta såsom press- guikor, dels lägga in i ättika 1,50 Krusbär, ärter, lingon och rabarber lägger jag äfven in på buteljer 2, — Kokärter använda vi i regeln hvarje torsdag och ärtpuré hvarje lördag, undantagandes de varmaste sommarmånaderna, och bruka 40 liter gå åt 4,80 24 kg.
sill ä 25 öre 5, — ' / 2 fjärding salt strömming 1,7 5 ' I2 1 » flundror 1,7 5 10 kg.
salt fårkött (Ölands) 7, — 1893 skolelärjungar, undersöktes före afresan till sitt hälsotillstånd af den skicklige barnläkaren d:r Carl Flensburg, hvilken äfven i år kommer att i detta hänseende öfvervaka kolonien.
En stackars liten flicka blef därvid förbjuden att medfölja de andra på grund af lungsot, men det har nu ombestyrts, att den lilla på sitt eget håll inackorderas i en bondgård under sommaren för att njuta en välbehöflig landt- vistelse, och bidrag har härför lämnats från kolonimedlen.
De öfriga äro nu emellertid lyckligt och väl installerade i sitt sommarhem vid Ålandshaf.
Måtte nu vistelsen i skog och mark under hvila och lek, de hälsosamma baden, den kraf- tiga kosten och hägnaden under den goda hus- moderns allvarliga ledning bringa de unga häka och friska krafter till både kropp och själ!
Det vore helt visst den bästa och enda lön de vänliga bidragarinnorna önska sig.
Om fotvandringar.
För ldun af A. K — m.
För den ovane turisten är bäst att börja med att tillryggalägga ungefär 2 ny- mil per dag.
Snart nog kan man utan ö v e r - ansträngning gå både 2V2 å 3 mil, med minst en hvilodag i veckan, hvartill söndagen ju bäst lämpar sig.
Äro kläderna i olag, väljes en söckendag, då det sys och repareras, tills allt är i ordning igen.
Handelsbodar finnas nästan öfverallt invid landsvägarna.
På de flesta » skyds » - stationerna kan man få tvättadt, t. o. m. om man blott stannar en natt öfver.
Såsom lagom marschtakt gäller 1 kilometer på 15 minuter.
Hvad rasten under vandringen be- träffar, är bättre att taga den grundligt ett par gånger än att ofta hvila små stunder.
Om maten.
Ja, egentligen bör man hafva sina matsmältningsorganer i ypperligt skick, ty man får ofta litet hårdsmält föda i det goda broderlandet.
Omväxlingen i densamma är icke just stor.
A t t bjudas på fisk tre gånger Till safcoch sylt köper jag hallon,vinbär,krusbär och lingon.
Vi använda i hvardagslag all- tid lingonsylt, men på sommaren, när • krusbär och rabarber äro billiga, kokar jag ofta kräm, hvilket då också får tjäna som sylt till pannkakor och plättar 12, — Äpplen, päron och körsbär köper jag äfven in för att torka och använda sedan till s. k. fruktsoppa 8, — Som min man ej är absolutist, ehuru mycket måttlig, och vi äfven någon gång ha främ- mande, går det vanligen åt dricksvaror för omkring 40, — Sedan jag nu upptagit utgifterna för de flesta lifsförnödenheter, återstår dock en del, såsom kryddor, gryn, sirup, färskt kött eller fisk en gång i veckan, till mera räcker det vanligen icke.
Till dessa utgifter brukar jag erhålla 15 kr.
i månaden, hvilka äfven hittills räckt, ja, af dem har jag också kun- nat förskaffa en och annan mindre sak till boet samt underhålla det.
Äfven till medicin ha de räckt, dock får jag anmär- ka, att vi äro och hafva varit ovanligt „ friska 180, — Arsafgift för min man och mig i sjukhjälps- förening 6, — Således stanna våra årliga utgifter vid kr.
1,477,71 Återstå alltså 22,27 hvilken rest får tjäna till oförutsedda ut- gifter eller till en eller annan kortare resa etc.
Mången skall kanske finna mina matförråd rin- ga eller dåliga, men jag vill då förklara, att vi om dagen är ingenting ovanligt, men i ersätt- ning för enformigheten har man kvalitéen.
Sådan lax och laxöring (» örret ») får man knappast annorstädes.
Den serveras endast på två sätt, kokt eller stekt.
Grönsaker får man ytterst sällan annat än i de större stä- derna.
Konserver af alla slag serveras.
Färskt kött fås också, men man ser aldrig på lands- bygden någon hel stek.
Man får biff, ripor, ragout eller köttbullar.
Godt vin och öl fås öfverallt.
Brödet är icke så godt som det svenska, men man tar sin tillflykt till käx eller » flabröd, » en sorts tunnt knäckebröd, ooh reder sig därmed rätt bra.
Högfjä / / sviste / se.
För nervsvaga personer, eller sädana som haft ansträngande vinterarbete, rekommenderas en eller par veckors vistelse på högfjällsstationerna.
Det finnes många så- dana i Norge.
A f personlig erfarenhet kunna vi anbefalla Nystuen och den något lägre be- lägna och omtyckta Maristuen, båda på File- fjäll i Valders.
Pensionspriset är 3 ä 4 kr.
per dag.
Icke mindre angenämt och något billigare är det på de » koselige » - fjällstugorna på Dovre fjäll, Fokstuen, Hjerkin och Kongs- vold.
Till de senare kommer man lättast med järnväg från Kristiania till Lille Elvedalen, därifrån är blott några få mil.
Man kommer dit på alltigenom god väg.
Om routerna.
En tur i Thelemarken, som icka är lång, men utmärkt vacker, har till utgångspunkt Kongsberg, öfver Bolkesjö, Tinnoset och Tinnsjön genom Vestfjorddalen förbi det snöhöljda Gaustafjället upp till Kro- kan med det närbelägna Rjukanvattenfallet, som är ett af Europas märkvärdigaste (245 me- ter i lodrät höjd).
En annan tur likaledes i Thelemarken, som är vacker och intressant, är, med utgång från Skien till Ulefos, så med ängbåt öfver de tre vackra sjöarna Flaavand, Hwitseid och Ban- daksvand till Frisset, om man vill vandra till Dalen, eller ock hela vägen med ångbåt till nämnda ställe, som är ändstation.
Härifrån kunna flera olika utflykter göras såsom: upp öfver Eidsbergsfjället till det märkvärdiga Ravnegjuvet, vidare till Sandaak och upp till högfjällsstationen Haukelisaeter, hvarifrån man sedan kan komma på god chaussé ner till lefva på » tarflig husmanskost », dock sakna vi ej nå- got mål, och frisk och närande mat söker jag alltid att ha.
Se här exempel pä en veckas matsedel: Sönd.
Färsk grönsoppa, pepparrotskött och po- tatis.
Sill, flundror eller strömming och pota- tis, välling.
Salt kött eller korf och potatis eller » rot- mos », salt soppa (sluring).
Ofta kött öfver efter söndagen eller stekt fläsk och bruna bönor eller gröna ärter, ölsupa.
Ärter och fläsk, tjock pannkaka eller nå- gon annan kaka och sylt.
Färsk fisk, t. ex- gädda, sill, och potatis, fruktsoppa.
Ärtpuré, plättar och sylt.
Till frukost hafva vi vanligen något uppvärmdt eller uppstekt såsom gröt samt smörgås, kaffe och mjölk.
Till kvällsmat ha vi oftast gröt, omväxlande gryn- och rågmjölsgröt samt någon gång sill och potatis.
Söndagskvällarne hafva vi .oftast te.
Att denna matsedel icke kan vara » stående », för- står nog hvarje husmoder, ty dels måste man rätta sig efter årstiden, dels äfven efter andra omständig- heter.
Kan detta lilla svar på den viktiga frågan tjäna såsom ledning för någon ung, oerfaren husmoder, så är ju målet vunnet och denna stund ej förspilld, om också stickstrumpan fått hvila för » Klockarmor ».
Hk *
1893 IDUN _^ Odda i Hardanger.
Ar man väl där, vinka utflykter i oändlighet, till Buarbräen, till den öfvermåttan storartade Skjäggedalsfossen m. m.
En tur genom Gudbrandsdalen med afstic- kare upp på Dovrefjäll och Snöhättan, sedan genom den storslagna Romsdalen och på ång- båt till Molde, räknas äfven till de vackraste.
Valders är för de flesta en favoritdal.
Utan att kunna mäta sig i imponerande skönhet med flere af de andra dalarna, har den dock sin säregna tjusning, ljus, leende och vacker som den är och med utmärkta stationer.
Dess största lockmedel är dock att den i sin när- het har Iotunhaimens underbart sköna och gigantiska fjällvärld, med de ryktbara 3 fjäll- sjöarna Tyin, Bygdin och Gjendin.
Sedan man besett dessa, fortsätter man upp öfver Filefjäld, ner genom Lärdalen, så med ångbåt öfver fjorden till Gudvangen, vandrar genom den vildt romantiska Nästdalen upp till Stahl- heims hotel, sä tillbaka till Lärdal och hem genom Hallingdalen.
Ja, router kunde man angifva i oändlighet, den ena vackrare än den andra; utrymmet ne- kar dock att anvisa flere.
Skola fjällbestig- ningar företagas, bör alltid förare medfölja, ty att gå vilse på högfjällen kan medföra den största fara och sluta mer tragiskt än som önskligt är.
Äfvenså afrådes från att bada fötterna i forsars eller elfvars kalla vatten, ty häraf bli de svullna och ömma.
Ej heller bör man dricka iskallt vatten, utan att hälla litet vin eller konjak däri.
När man gjort en fottur, bör man, så fort man anländer till stationen, begära » lunkent vand » att tvätta fötterna uti.
Norrmännen äro hjälpsamma och vänliga mot turisterna och tillmötesgå alla rimliga fordrin- gar med största beredvillighet.
Deras land är outtömligt på naturskönheter, deras fjordar, med det klara, djupblå vattnet, hvari himmel och jord återspeglas, kan man aldrig se sig mätt på.
Den rena luft, som strömmar ner från snöfjällen, och som man inandas från morgon till afton, stärker i hög grad fysiken, gör sömnen god och aptiten desslikes.
Lämpligaste tiden för fot-turer i Norge är från slutet af juni till medio af augusti.
Har man vistats någon tid på högfjällen, bör man icke direkt återvända därifrån och ner till våra städer, utan först under några dagar vänja sig vid lägre luft.
Ett hälsosammare och friskare lif än turistens kan icke tänkas, och vi hop- pas och tro, att här nedskrifna råd och upp- lysningar skola vara vår kvinnliga ungdom, så- väl lärarinnor som elever, till nytta och nöje, om de begagna sig af dem, och vi tveka ej att uppmana de senares föräldrar eller måls- män att förhjälpa dem att komma i åtnjutan- de häraf.
De pengar, som utgifvas för sådana ändamål, äro icke bortkastade, utan gifva den bästa ränta — utbytet blir en sund själ i en sund kropp.
De fyra återstående prisen i » foster- landstäflingen » kunna ej hinna utdelas ännu på någon tid, då flere omständig- heter föranleda dröjsmål.
Medlen — 400 kronor — ligga emellertid som be- kant deponerade hos notarius publicus, och våra vänliga läsarinnor kunna vara lugna och öfvertygade, att redaktionen, så fort det blir möjligt, skall meddela utgången.
U P 199 notisboken.
Kronprinsessan Victoria har efter sin långa vistelse utomlands nu åter med sina söner anländt till hemlandet och inträffade i Stockholm på mid- sommaraftonen.
Furstlig Itvaljägarinna.
H. Giaever, disponent för The Anglo Norwegian Fishing Co. i Skaarö, har fått telegrafisk förfrågan, om han vill tillåta erkehertiginnan Stephanie af Österrike att deltaga i en hvalfångst i början af juli månad, något som naturligtvis med nöje beviljades.
Kvinnliga studenter i Frankrike.
Vid de sju medicinska fakulteterna i Frankrika studera för närvarande 129 kvinnor, af dessa äro 22 fran- syskor, 95 ryskor, 2 engelskor, 1 tyska, 4 rumän- skor, 2 serbiskor, 2 bulgariskor, 1 turkinna, Vid juridiska fakulteten i Paris studera två kvinnor, en ryska och en elsassiska.
Vid de filosofiska fakulteterna studera på den naturvetenskapliga linien 29 kvinnor och på den filosofiska 249.
Dessutom följa 14 kvinnor undervisningen vid de farmaceutiska instituten.
Den gyllene rosen, detta högt värderade dygdepris, som påfven årligen tilldelar en kvinn- lig medlem af något af Europas furstehus, öfver- lämnades för några dagar sedan åt drottning Marie- Henriette af Belgien.
Ceremonien ägde rum i mar morsalen i slottet i Briissel i närvaro af kungliga familjen, ministrarna, hofvet etc. En lärarinnas roman.
En svensk kulturbild, tecknad på verklighetens grund för Idun af Algot Sandberg.
(Forts.) ?t ett samvetsgrant, kärleksfullt uppfyllande af W åtagna plikter såg nu Kerstin det rätta sättet att motsvara de kraf Gud ställde på henne.
Och då hon vandrade hemåt, då solen dalade till sin nedgång, då kunde hon i innerlig fröjd knäppa händerna och hviska till sig själf: » Ja, nu är jag lycklig, nu har mitt stackars oroliga, jagade hjärta ändtligen fått frid! » Dagen i häradshöfdingshuset började och slu- tade alltid med bön, förrättad af husfadern själf.
Därefter satt man ännu en stund på den stora verandan eller, när det började blifva kyligt om aftnarne, inne i salongen.
Häradshöfding Valde var mycket musikalisk och hade en vacker röst.
Ofta plägade han då sätta sig till pianinot och sjunga den ena sången efter den andra.
Då njöt Kerstin.
Hon lät sina blickar sväfva framåt och uppåt.
Dessa aftnar stodo sedan alltjämt för henne som de ljufligaste minnen.
Kerstin blef snart nog bekant med folkskolelä- rarinnan i församlingen.
Hon hette Klara Noréus och var ungefär jämnårig med Kerstin.
Men de sympatiserade icke.
Klara Noréus var mycket vacker, och hon visste det själf.
Däraf kom det något i hennes sätt, som stötte Kerstin.
Dessutom hade hon den svag- heten att vilja synas lärd.
Hon läste likt och olikt, utan att kunna smälta det.
Hennes åsikter blefvo öfverspända, och icke dämpades detta af att hon slukade romaner i dussintal.
Hennes fantasi var rik, och när hon började, kunde Knrstin icke följa med.
Klara Noréus sökte gärna upp Kerstins sällskap.
Hon var dock den, som borde förstå henne.
En dag anförtrodde den vackra lärarin- nan Kerstin sin hemlighet, att hon skref vers.
Hon hade ett helt album med sig och begynte läsa upp det ena poemet efter det andra.
Nu gick hon i en förfärlig ångest, berättade hon.
Till provinstidningen hade hon nyligen sändt en dikt om » Riddar Alonso ».
Trodde Kerstin, alt de skulle föra in den?
Fick hon läsa den i tryck, trodde hon att hon skulle blifva tokig af glädje, men fick hon ett afspisande svar i » Breflådan », skulle hon bestämdt dö af sorg.
Nå, dikten, som i själfva verket ieke var galnare än att den kunde tryckas i ett kråkvinkelblad, kom verkligen in.
Det bragte Klara Noréu3 i fullkomlig extas.
Ja visst, hon var född till skaldinna.
Hur uselt att då behöfva lefva fram sitt lif i denna afkrok af världen och dag ut och dag in behöfva &gt;plugga med odrägliga ungar », " då det fanns så mycket stort och skönt att lefva för!
Kerstin drog sig allt mer för bekantskapen.
Att den gamla Kerstin Sangvin icke mera fanns till, det märkte den nya tydligen en afton på sen- sommaren.
Häradshöfdingen hade icke själf skött septembersammanträdet vid häradet, utan det hade hans förste notarie gjort.
När denne kom hem, sade han vid supén: » Nå, har häradshöfdingen hört nyheten, förlof- ningen? » » Nej, hvad är det? » » Jo, fröken Thorell i Åkelösa har förlofvat sig.
Det var allt på tiden, » tillade han skrat- tande.
» Jaså, » svarade häradshöfdingen likgiltigt, » med hvem då? » » Med en pastor Filén, som är hjälppräst hos prosten.
Adjunkten uppträdde i går som prostens ombud vid rätten. » Kerstin satt äfven vid bordet och hörde det korta replikskiftet.
Hon böjde sig litet djupare ned öfver tallriken, ty hon kände, att hon rod- nade något.
Då hon kom upp på sitt rum, satte hon sig vid det öppna fönstret och såg ut öfver trädgår- dens dunkla grupper af fruktträd.
Hon tänkte på hvad hon nyss hört.
Men icke med någon stic- kande smärta, blott med stilla vemod och med en suckan: » Herrens vägar äro icke våra vägar » kunde hon i sin aftonbön innesluta både honom och henne.
Måtte de blifva lyckliga!
Och hon somnade lugnt.
Det var nu slut med ferierna.
De första dagarne i september började läsningen med barnen.
Kerstin hade haft god tid att utarbeta ett väl genomtänkt schema för undervisningen, med hvilket såväl häradshöfdingen som frun voro nöjda.
Hon hade försökt att tillgodogöra sig de bästa af den ord- nade skolans principer, på samma gång som hem- met, hvilket här var ett med skolan, också skulle få komma till sin rätt.
Uppfostran och undervis- ning, båda skulle stå jämsides och åstadkomma ett fullkomligt helt.
Det blef icke att ligga på latsidan för Kerstin.
Barnen måste indelas i olika läxlag och under- visas på särskilda tider, hvartill sedan kom, att de under hösten och vintern blefvo nästan fullstän- digt öfverlämnade åt hennes ledning äfven dessemel- lan, enär fru Valdes sjukdom som vanligt tilltog med den strängare årstiden.
Men hvilken glädje var det icke att arbeta i denna atmosfär, där allt andades välvilja och sympati.
Det var naturligt, att Kerstin skulle hysa in- tresse för den art af verksamhet, som ända till för kort tid sedan varit hennes egen.
Därför plä- gade hon då och då vandra bort till Klara Noréus och åhöra lektionerna i hennes skola.
Det in- tryck hon fick af dem var icke oblandadt godt.
Lärarinnan var nervös, och hennes nervositet meddelade sig naturligtvis åt undervisningen.
Hon var retlig och ojämn, favoriserade de barn, som hade lätt att fatta, och som sålunda gjorde henne minsta besväret, sysselsatte sig med mycket, som hvarken hörde till ämnet eller lämpade sig för barnens fattningsförmåga.
Det låg något febrilt öfver lektionerna.
Från lärarinnan gick det öfver på eleverna.
De blefvo oroliga, visste ej hvar de voro hemma.
Kerstin gjorde henne uppmärksam på detta.
» Ja, du kan ha rätt, » svarade Klara Noréus, » jag är verkligen nervös.
Tänk dig så som jag arbetar.
När jag slutar skolan, får jag knappt tid att äta, förrän jag slår mig ned vid skrifbor- det, där jag sedan sitter till långt in på natten. » » Men, kära vän, detta går aldrig väl. » » Jag måste, ser du.
Åh, du vet icke hvad jag sysselsätter mig med.
Jag har icke talat om det för någon, men du skall få veta det.
Jag har behof att tala om det för någon. » Hon drog upp en låda i det fällbord, som blif- vit upphöjdt till rang, heder och värdighet af skrifbord, och tog fram en lunta med fullklåttrade papper.
» Detta, » sade hon, » blir mitt lifs stora verk, och det måste lyckas.
» Syskonkärlek, lyrisk ro- mantisk dikt i tio sånger, » det är titeln.
Jag måste ha den färdig till nästa år, ty jag ämnar täfla med den i svenska akademien.
Ser du det här lilla kuvertet med sigillet på?
Det är den för- seglade namnsedeln.
Den har legat färdig i tre år.
Naturligtvis upptar den ej mitt namn, utan en sentens: » quousqtte tandem » ja, jag vet inte hvad det betyder, jag såg det till öfverskrift på en artikel i Dagens Nyheter.
Latin är det, så mycket vet jag, och det gör ett manligt intryck.
jag vill inte man skall misstänka, att det är en
IDUN 200 kvinna, som skrifvit det, förstår du, ty vi kvinnor äro ännu så tillbakasatta, att en aning härom kunde göra de manliga prisdomarena partiska.
Vill du höra första sången, den är inte lång? » Hon började läsa.
Kerstin var icke vidare kri- tiskt anlagd och förstod sig föga på poesi, men så mycket insåg hon dock, att det var svulstigt, onaturligt och knaggligt.
Hon passade på att gå, innan Klara Noréus hann börja med flere sånger, ty hon befarade starkt, att dä skulle hon bli tvun- gen att lyssna till alltsammans.
Det gick som Kerstin förmodade, och efter nå- gon tid blef Klara Noréus sjuk.
Skolrådets ord- förande kom upp till häradshöfding Valde med förfrågan, om hans guvernant icke kunde få sköta skolan blott några dagar, tills man hann få någon vikarie.
Jo, det hade häradshöfdingen icke något emot.
Hans egna barn kunde ju få lof istället, och man lick söka reda sig.
Ja, det skulle icke bli länge!
Lärarinnans sjukdom var hysterisk.
Den ytt- rade sig först så, alt hon trodde sig skola dö.
Hon tog farväl af alla, ty hon kände döden nal- kas.
Sä förlorade hon medvetandet under några timmar.
När hon vaknade igen, yrade hon, talade osammanhängande om sina dikter, deklamerade långa strofer under de vildaste gestikulationer för att sedan falla i dvala.
Så småningom öfvergick detta till hvad man kallar predikosjuka.
Hon » predikade », så att det hördes öfver hela huset, svetten rann om henne, bröstet häfdes och hen- nes ansikte var blodrödt.
Det var omöjligt att stilla henne, förrän hon af mattighet själf slutade.
En dag kom kyrkoherden för att se om henne.
Just då hade hon en af sina predikoattacker.
Han blef alldes förskräckt, trodde henne döende och sade till Kerstin, att han skulle hålla förbön för henne nästa onsdag vid passionspredikan, om hon då lefde.