Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Elt sådant tror Utskottet finnas i en serskild adlig representation, en representation af män, hvilka, genom sina ätteminnen äro dubbelt blottställde för den fara, för hvilken national-minnena mer än en gång utsatt hela Svenska folket att misstaga sig om vår ställning, våra tillgångar och den väg, dessa anvisa oss till den storhet, den ära, som vi verkligen kunna uppnå och således böra söka.
— Utskottet är öfvertygadt, alt Svenska Adelns perso - 28 Constitutions-Utskollels Memorial, N\o 38. nal inom national-representationen har sig ett skönare mål anvisadt, än den, i sin nuvarande afsöndring, kan uppnå, och att denna representation, äfven om ingen serskild valrätt förbehålles
Rikets nuvarande första Stånd, icke skall sakna ädlingar, hvilka äfven med bördens rätt bära detta namn och hvilka, ställde i omedelbar gemenskap med representanter ur andra classer, vida mägtigare, än nu, skola verka till det allmänna tänkesättets verkliga lyftning.
Ei t folk bör ega mod att genomskåda sin ställning och derefter lämpa sin författning, och det vinner hvarken inre kraft eller yttre anseende genom bibehållande af organisationer, hvilka för andra tider och förhållanden, men icke för de nuvarande, äro lämpliga.
Utskottet bar derföre trott sin pligt fordra att utur sitt förslag utesluta äfven serskild adlig valrätt.
Hvad åter vidkommer den representations-rätt, sorn Preste-Ståndet eger och det påståendet, att religionens och bildningens sak hos ett folk, som känner högre angelägenheter, än de materiella, bör inom national-representationen ega serskilda tolkar, så erkänner Utskottet, såsom sin, den öfvertygelse, att en nations framskridande i bildning föga beror på den mer eller mindre lysande ställning, som denna bildnings egentliga representanter i den politiska spheren intaga.
En stor polititsk inflytelse, inrymd dessa representanter, har icke sällan varit mindre fördelagtig för bildningen sjelf, än för personerna, hvilka ofta nog glömt sitt egentliga kall, för att helt och hållet egna sig åt den nya bana, på hvilken de egentligen haft ingenting att beställa.
Förnuftet röjer sitt höga ursprung icke minst i de segrar, det vinner under de mest missgynnande yttre förhållanden.
För odlingens framgång fordras af dess arbetare odelad kärlek, osviklig trohet och rastlöst arbete.
Allt, som delar denna kärlek, utgör lika många hinder för den framgång, som man vill försäkra.
Till och med de materiella vilkoren för denna framgång försäkras vida bättre genom den kärlek och det förtroende, som odlingens representanter ingifva, än genom den yttre magt, de kunna sig förvärfva.
Ett folk, genomträngdt af kärlek till odlingens arbete och odlingens frukter, erbjuder för dess bestånd en borgen, förgänglig såsom allt jordiskt, men åtminstone säkrare, än hvilka yttre inrättningar som helst, hvilka midt bland liknöjdhet och moralisk dvala föga kunna qvarhålla ett flyende lif.
Svenska Presterskapet har utom representationen tillräckliga tillfällen att göra den heliga sak, hvilken det försvarar, gällande.
Dess kunskaper och erfarenhet skola, äfven under ett förändradt representations-sätt, bland Constilutions-Utshottets MemorialN.-o 38. represenlanterne skaffa rum åt så många af dess medlemmar, som fordras att i förening med de målsmän, odlingen i andra samliälls-classer kan påräkna, göra dess anspråk gällande.
Borgerskapets sjelft ett barn af den frigjorda idogheten, kan icke, utan att förneka sitt eget ursprung, protestera emot gemensamheten i nationens politiska, mer än emot samma gemensamhet i dess industriella, lif.
En serskild Stads-represenlation i ett land, der städerna icke ega tiondedelen af befolkningen, kunde försvaras, så länge man trodde sig kunna vid Städerna fjettra ali annan idoghet, än jordbruket.
Redan då försöket att inom deras krets inmana det ännu i sin linda liggande bergsbruket misslyckades, var signalen gifven till en ny sakernas ordning.
Stad och land mäste här som annorstädes utveckla sig med de krafter, de hvar för sig ega, och med det ömsesidiga bistånd, hvaraf båda äro i lika stort behof.
Båda hafva redan derpå vunnit, och skola ännu mera vinna.
Men för detta ändamål behöfver Borgerskapet icke någon serskild val-rätt.
De vidsträckta förbindelser och den mångfaldiga sak-kunskap, som äro oskiljagtiga från statsmanna-idoghet, äro mägtiga nog att i national-representationen skalla ett tillräckligt antal af Städernas, med national-rikedomens förökning och omsättning sysselsatta, innebyggare rum.
Bonde-Ståndet, i besittning af större delen af Rikets jord, kan genom de samfälda valen i ingen händelse förlora något af sin redan egande betydelse.
Ätt, efter införande af sådana val, någon gång ett, i förhållande, mindre antal af Ståndets medlemmar torde komma tillstädes på Riksdagen, än nu, är möjligt; men om sådant, i trots af den öfvervägande inflytelse, som Bonde-Ståndet får på valen, fortfar, så kan orsaken endast vara den, att Ståndet finner landets och sitt eget väl på ett tillfredsställande sätt heva kadt af män utur andra Stånd; och i sådan händelse är det lika lyckligt för fosterlandet och för Ståndet, att sådane män fortfarande få egna sig åt ett värf, sorn de värdigt uppfylla.
Man skall tvifvelsutan icke underlåta att upprepa: att, då Stånden icke mera hvart för sig välja sina Riksdagsmän, valen, åtminstone i början, innan de nya förhållandena hunnit sätta sig i jemnvigt, blifva slumpens verk; att ett föregifvet nit för allmänt väl ofta torde uttränga den verkliga fosterlandskärleken, och det låga smicker, som utan försyn uppoffrar framtiden för det närvarande, som sätter landets sjelfbestånd på spel, för att åstadkomma en ögonblicklig lättnad i folkets bördor, ofta lyckas att i national-representationen skaffa sig den plats, hvilken endast borel© 30 Constitutions-Utskottets Memorial, N\o 38. tillhöra den medborgerliga dygd, som för Konung och Folk liba oförskräckt försvarar sanning och rätt.
Utskottet, som icke förbisett, hvad i denna skildring kan vara sannt, och som, innan det fattade sitt beslut, öfverväga! de faror, hvilka i allmänhet äro oskiljaglige från allt öfvergångstillstånd, inskränker sig lill det svar, att sådane misstag icke äro omöjliga, äfven inom nuvarande Stånd; men alt, om sådane sökande till folkels förtroende, som ofvan blifvit tecknade, kunde påräkna ett långvarigare förtroende, ingen författning vore i stånd att rädda oss.
Yi förtjenade då icke att röknas bland de fria folkens antal.
Oss ålerstode endast alt möta vårt sista, oundvikliga öde.
Men Svenska folket skall icke länge låta missleda sig af personer, som missbruka dess förtroende.
Skulle man någon gång tycka, alt sådant verkligen inträffade, så bevisas deraf blott, att samma förtroende förut blifvit i motsatt rigtning missbrukadt.
Reactionen är då naturlig och upphör, när sanning och tro återtagit sin plats, der de framför allt böra linnas.
Äfven inom nuvarande
Stånd hafva colerier kunnat bilda sig, hvilkas passioner och intriger slagit fosterlandet sår, sorn sent blifvit läkta.
Man gjorde väl att erinra sig dem, i stället för att skapa hjernspöken.
Det finnes faror, hvilkas verklighet folket lärt känna genom en så dyrköpt erfarenhet, att det icke lätt glömmer dem.
Efter att hafva inskränkt class-principens användning inom de gränsor, som Utskottet anser såsom de rätta, går Utskottet nu att uppgifva de folk-classer, hvilkas ställning ULskottet anser för vali ättens värdiga utöfning lemna en sådan borgen, att de dem tillhörande individer böra och kunna valrätt erhålla.
De egenskaper, hvilka här sökas, äro, jemte den hos alla förulsättliga goda viljan, insigt och oberoende.
De yttre kännetecknen på deras innehafvande kunna endast vara sådane samhällsförhållanden, hvilka dels förutsätta, dels framkalla dem.
Medborgaren står icke ensam.
Han bildar, jemte flera i samma rigtning arbetande, en serskild spher, en egen sida af hela samhället.
Dessa spherer äro nödvändiga.
Det hat, som åtskillige sådane, under namnen corporalioner och stånd, fått uppbära, hafva de endast kunnat åsamka sig genom försöket att gälla iner än de kunnat, att tillägga sig en betydelse, som de antingen aldrig egt eller åtminstone upphört alt ega; genom anspråk, hvilka icke motsvarats af de tjensler, de kunnat eller velat göra det allmänna.
Constilutions-Utskoltets Memorial, N\o 38, 31 Att, pä grund af dessa missbruk, neka dem all betydelse, vore en orimlighet.
Man må tillse, att de icke tillvälla sig en större, än de verkligen ega.
Denna måste erkännas.
Den gör sig i alla fall gällande.
Utskottet bar i dessa korta anmärkningar erkänt del för sin tid sanna i Slåndsvai-principen, och anser felet ligga deruti, att Stånden hafva glömt, att deras betydelse med tiden undergått förändringar, hvilka bordt motsvaras af förändringar i representations-iattén.
För att undvika detta fel, bar Utskottet sökt att gå tillbaka till så allmänna grundförhållanden, att deras fastställande såsom grunder för valrätt icke hindrar, alt alla de förändringar, hvilka inom dem, i Staten eller det borgerliga samhället, framkallas af den rastlöst ilande liden, kunna, utan att Lagen derföre behöfver ändras, åstadkomma en motsvarande ändring i valrätt.
Såsom sådane grundförhållanden har Utskottet ansett Yttre och Inre förmögenhet, eller Egendom och tecknisk eller vetenskaplig bildning, an vänd i yrke inom det borgerliga samhällets spher, eller för Stats-ändamål et, eller i offentlig tjenst.
I verkligheten träffar man förenadt, hvad tanken mäste skilja.
Upplösnings-processen är icke destomindre nödvändig för föreställningens klarhet och fullständighet.
Äfven der föreningen icke är i sakens natur absolut grundad, är den dock ofta så vanlig, att den kan antagas såsom regel.
Både om hela folk och om enskilda gäller således, ehuru i olika grad, att de ideella intressena stå i nära samband med de materiella; att bildning och den skicklighet, som derpå beror, gerna stå i ett visst förhållande till yttre förmögenhet, men undantagen äro likväl, då man går från det allmänna till det enskilda, tillräckligt många alt rättfärdiga Utskottets förfarande att serskildt redogöra för de grunder, på hvilka det anser den ena och den andra utgöra en sådan yttre borgen, som i det föregående blifvit nämnd.
Yttre förmögenhet har ofta blifvit anförd, såsom på en gång ensamt och i och för sig absolut giltig grund för valrätt — och de, hvilka anse Statens enda eller åtminstone högsta ändamål vara eganderättens skydd, hafva anledning att från sin ståndpunkt så uppskatta den.
Utskottet anser
Staten såsom en uppfostringsanstalt, der alla slägtets högre anlag skola erhålla sin möjligen största utveckling.
Det anser icke egendomen, utan personligheten vara det, som skall representeras, och kan aldeles icke tillerkänna den förra värdighet af en i och för sig giltig grund för valrätt.
Man har sagt, att rösträtt vid representant-valen endast kan tillerkännas den, som eger ett visst intresse i allmänna ordningen.
Detta eger ulan tvifvel sin rigtighet.
Men aldeles orätt har man af denna sats ansett 32 Constilulions-Utskottets Memorial, N:o 38. följa den fattigaste dassens uteslutande från val-rätten.
Det år grundfalsk!, att denna dass icke har något intresse i den allmånna ordningen.
Det skulle stå illa till med denna ordning, om påståendet vore grundadt.
Den nämnde classen har, så vida den icke njuter allmosor, för fyllande af lifvets behof ingen annan tillgång, ån sin arbetsförmåga.
Men denna kan endast bringa densamma fördel , i mon af benägenheten och förmågan att begagna och betala den.
Denna benägenhet och förmåga bero på tillgången af capital, som söker användning; och denna tillgångs ökande beror i högst väsendtlig mon på allmän ordning och goda lagar.
Ingen lider derföre, af Lagstiftningens misstag och af Lagskipningens brister så kånbart, som den fattige, och ingen kan så litet undandraga sig detta lidande, som han, hvilken med högst få undantag år oupplösligt fästad vid sitt land och der måste finna vilkoren för sin trefnad, för den utbildning, bans ställning medgifver, — så vida de för honom skola finnas på jorden.
Man skulle således vål kunna påstå, att just deD fattigaste classen har det största intresse i den allmånna ordningen.
Men deraf följer ännu icke, att denna dass bör deltaga i representant-valen.
Ehuru den uppfostran , tom den erhållit i Sverige, långe stått öfver den i andra länder vanliga, vågar Utskottet icke antaga, att den ännu eger, vare sig den insigt eller det oberoende, sorn Staten måste fordra af dem, hvilka der tillerkånnes en sa vigtig rätt.
Om yttre förmögenhet nemligen icke i och för sig sjelf kan antagas såsom giltig grund för val-rått och om den icke eller kan anses såsom direct bevis, hvarken på sin innehafvares insigt eller på hans oberoende, så medför den likväl en stark förmodan om båda.
För den, som år fri från tryckande bekymmer om sin och de sinas dagliga utkomst, gifves knappt något ämne, som hans tanka lättare och naturligare råkar, ån hans sociala och politiska ställning.
Man har då skål till den, äfven af erfarenheten bestyrkta, dubbla förmodan, alt han åt genomtänkandet af detta förhållande egnar mera tid, ån den, som med oafbruten ansträngning måste värja sig mot nöden, och att hans uppfostran salt honom i stånd att med vida större lätthet genomtränga de invecklade frågor, hvilka under denna undersökning möta; äfvensom en lyckligare ekonomisk ställning så vida år en borgen för oberoende, sorn den skyddar åtminstone för mången frestelse, för hvilken den i detta afseende mindre lyckligt lottade år utsatt.
1 öfrigt — och detta år, i Utskottets tanka, hufvudgrunden för det afseende, som vid rösträtts bestämmande bör göras på förmögenhet, — utgör yttre förmögenhet icke blott ett njutningsmedel.
Constitutions-Ulskottcts Memorial, N.o 38, 33 medel.
Dess ädlare betydelse är den ?itt bilda en spher för medborgerlig verksamhet.
I den mon, sorn denna spher vidgas, vidgas äfven synkretsen och införes mannen i en mängd förhållanden, hvilka sammantagne mågligt medverka att utbilda honom till medborgare i d< tta namns sanna mening.
Redan flera af de gamla Helleniska Staterna gjorde tillträdet till Stats-embeh-n beroende af en viss förmögenhet: en regel, som dock der hvarken blef allmän, eller kunde bibehålla sig öfverallt, der den blef införd.
Sällan sträckte sig denna Timocrati deremot till rätten att deltaga i folkförsamlingen och der, den någon gång älven der gjorde sig gällande, utträngdes den snart åter.
I Rom fick förmögenheten deremot en mera stadgad betydelse i folkförsamlingen; och sedan feodalismen gifvit egendomen sjelf ett slags personlighet, har, just i följd af den hvälfning, som förkunnade sin afsigt vara att utrota alla feodalistnens lernningar, afseende på förmögenheten, vid national-represenlationens bildning i flera af de moderna Europeiska Staterna, fått en utsträckning, sorn för inånga synes hota att uppsluka alla andra afseenden.
Utskottet, som visserligen icke önskar att upphöja förmögenheten på människovärdets bekostnad, och som i det följande hoppas att tillräckligen rättfärdiga sig för en sådan misstanka, lår, jemte åberopande af hvad det redan nämnt om den dubbla förmodan, som yttre förmögenhet grundlägger, här erinra: dels att denna förmodan icke i lika mon åtföljer afl slags egendom; dels ock att, om gilltigheten af denna dubbla förmodan medgifves, det också år lått att inse, att den växer med den förmögenhet, på hvilken den grundas.
Det år en gammal regel att, vid utstakning af politiska rättigheter, lemna all annan egendom, ån den fasta, utan afseende.
Saken har ursprungligen gjort sig sjelf.
Den fasta egendomen var, i folkens barndom, den enda af någon betydenhet.
Deraf var en klar följd, att den ensam togs i beräkning, når tanken att, efter egendom, utdela politiska rättigheter, uppstod; men deraf föijer icke, att så måste ske i Europa, i det nittonde århundradet.
Den, som nu föreslår hyllandet af samma grundsats, måste bjuda skål för sitt förslag; och Utskottet, sorn befinner sig i detta fall, går nu att fullgöra denna pligt.
Ali egendom, som icke år naturens fri villiga, genom ingen mensklig åtgärd till större brukbarhet bragta, skänk, föreställer redan gjordt; men fordrar, för bibehållande och förkofran, fortsatt arbete.
Såvida synes det som, ehvad man vid national-representationens bildning tillerkänner det ftih, till R.
St, Pret, i8Jfo. 3 Sami, 21 Haft, 5 u Comtitutions-UtsRottets Memoria1» W\o 38. förflutnas eller det närvarandes och tillkommandes anspråk företrädet, ali egendom bör tilläggas lika rätt.
För deri, som anser egendomen egentligen i sin egenskap af spher för medborgerlig verksamhet böra komma i betragtande vid valrättens bestämning, finnas likväl theoriska skål att icke sätta ali egendom i absolut likhet; ehuru ännu icke år sagdt, att skillnaden emellan den egendom, som bör, och den, som icke bör, gifva valrätt, sammanfaller med den emellan fast och lös egendom.
Af lös egendom mäste, enligt denna åsigt, afråknas den del, sorn år ämnad att omedelbart tillfredsställa egarens lefn ads behof, äfvensom del capital, som antingen hålles insproductivt eller ock åt andra öfverlåtes till begagnande.
Intetdera af dessa slag utgör för egaren någon verksamhels-spher.
Återstå fördenskull dels lösören, sorn ingå såsom medel i eli yrkes drift, hvilket af egaren sjelf idkas, dels fast egendom.
De förra synas alltid böra lemna röst-rått; den senare åtminstone, når den af egaren sjelf innehafves.
Huruvida den deremot, då den år upplåten åt andra, bör lemnäs samma rått, kan såttas i fråga.
Då likväl fast egendom, som ut le ges, icke såsom ett utlånadt capital, helt och hållet afhåndes egaren, blott med förbehåll att återfå det abstracta värdet; då egaren tvertom alltid bibehåller vinsten af egendomens förbättring och förlusten vid dess försämring eller förstöring, och då han, i följd deraf, i allmänhet kan antagas äfven elter utlegningen behålla egendomen under uppsigt och vård, så kan detta visserligen vara skål att bibehålla den gamla regeln, att fast egendom, ehuru utlegd, må, vid röst-rätts bestämmande, beräknas egaren till godo.
Om frågan uppfattas från en practlskt-technrsk synpunkt, möter deremot lösören» uppskattning, i följd både af deras flyttbarhet och af deras förgänglighet, sådana svårigheter * att deras intagande i den beräkning, hvarom hår år fråga, år alldeles overkställbar^
Egaren af sådana lösören, som ingå såsom medel i ett af honom bedrifvet yrke, kan dock, på sått Utskottet framdeles får tillfälle «tt visa, under en annan rubrik erhålla förhöjning af sin val-rått, i förhållande till denna egendoms värde, men denna höjning grundas då icke omedelbart på nämnde egendom; ej elfer urskiljes dervid, om han i yrket använder egna eller lanta till— fångar.
På dessa grunder har Utskottet sett sig föranlåtet att bibehålla den gamla regeln, att endast fast egendom gifver val-rått.
I öfrigt har Utskottet icke kunnat binda sig vid juridisk skilnad mellan fast och lös egen - Constilutions-Uts kol tels Memorial, N\o 38. 35 dorn, hvarföre Utskottet ock undvikit alt i sitt förslag lill val-lag begagna dessa lechniska uttryck.
Utskottet har i betragtande af det sammanhang, som hos oss eger rum emellan bergsbruk och jordbruk, icke eller trott sig kunna behandla dem olika, ehuru Utskottet fullkomligen erkänner, alt bergsbruket, med undantag af grufve-driftcn, bordt, enligt sin natur, få sitt rum bland förådlings-nåringar.
Dernäst har Utskottet tagit i öfvervägande, huruvida någon skilnad borde göras emellan stads- och landt-egendom.
Utskottet, sorn icke förbisett de skål, hvilka för en sådan skilnad kunna anföras, har dock, dels al öfvertygelse om vigten af att, vid national-represenfationens ombildning, kunna så nära som möjligt sammanbinda land och stad, dels af fruktan, för den utsträckning, som en sådan skilnad, en gång erkänd, skulle kunna erhålla, och för möjliga påståenden om iagttogande deraf mellan serskilda städer, mellan serskilda landsorter o s. v., funnit sig föranlåtet att afstå från detta försl <g.
Den enda skilnad, Utskottet härvid trott sig böra föreslå, skall längre fram underställas Riksens Ständer.
Slutligen har Utskottet hår blod att anmärka, att det längre fram skall förklara skälet, hvarföre det tillagt boställshavare samma rätt, som egare.
Att den på förmögenhet grundade förmodan om de för val-rätt nödige egenskaperna växer med förmögenheten, hafva väl alla de främmande val-lagar, sorn antaga en bestämd förmögenhet såsom vilkor för val-rått, erkänt just derigenom, att de förklara detina förmodan först, når förmögenheten hunnit ett visst belopp, hafva vunnit den visshet, att den berättigar till deltagande i valen; men de bista intet afseende på tillväxten nedom och ofvan om denna allt afgörande punkt.
Den Svenska val-lagen har ensam, i stället för den vanligen, såsom en skiljemur emellan idel lika berättigade å ena, och lika oberättigade å andra sidan, antagna val-census, erkänt den grundsatsen, att egendom eller inkomst, inom de båda derpå grundade Riks-Stånden, i nion af sin storlek, ger olika röst-rått.
Yår Stånds bildning år en efterhämtning af utländska mönster, endast med den förbättring, att Bonde-Ståndet, som i de Stater, hvilkas exempel närmast verkat på oss, först i detta århundrade bland de representerade
Stånden fått en plats hos oss, alltid enligt lag och sedan, efter medeltids-oredans slut, lagen åter blef en verklighet, äfven i sji Ifva verket hafi denna plats.
Men den nu nämnda grundsatsens anor åro, thuru saken äfven i det gamla
Rom var bekant, hos oss inhemska.
Den gäller icke blott vid Riksdagsnianna-valen , den gäller äfven för en mångd andra tillfallen och tillämpas der, utan åtskillnad, på 36 Constitutions-Ulskoltets Memorial, N-.o 38. alla medborgare-classer.
Den har, utan kännedom om dess i lag stadgade gilltighet i Sverige, af främmande samtida tänkare blifvit erkänd, såsom liggande i sjelfva lankan, att egendom gifver sin egare valrätt; och man liar emot dess införande i lag, utom de techniska svårigheterne vid dess tillämpning, blott anfört, att, der den minsta egendom, som gifver valrätt, redan är stor nog att höja sin egare öfver bekymren för sin utkomst, en åt den större rikedomen med dess naturliga, aristocratiska, magt — och ärelystna syftning, medgifven större inflytelse på valen skulle, då den icke funne motvigt i den lägre, från all valrätt uteslutna förmögenheten, endast ij na att minska den sansade och lugna medel-classens Önskvärda magi.
Utskottet, som icke behöfver anmärka, att delta skål eger ingen tillämplighet på Sverige, äfven om man ville hädanefter, som hittills, lemna rösträttens stigande lika obegrånsadt, som förmögenhetens, har icke kunnat tveka att föreslå, att denna grundsats måtte, i händelse Utskottets förslag om samfällda val antages, bibehållas och utsträckas till all på förmögenhet grundad val-rätt.
Utskottet eger sig väl bekanta de strider, hvilka om valcensus blifvit förda; det önskar lifligt, alt representant-valen hos oss matie mellan Inda den sjelfstän liga befolkningen knyta det band, som i rikare länder ofta blott omfattar en ringa del deraf; och att val-rätten hår, ulan fara, målte kunna utsträckas till så många medborgare, som möjligt.
Det kan icke föreslå att försaka det enda medel., som, åtminstone sedan samfällda val blifvit antagna, dertill torde kunna uppgifvas.
Men denna öfvertygelse om den fördel, hvilken bibehållandet af denna grundsats måste medföra, hindrar dock Utskottet icke alt erkänna behofvet af en ändring i dess tillämpning.
Deraf alt den på förmögenhet grundade förmodan, om hvilken blifvit tahult, i allmänhet stiger med sjelfva förmögenheten, följer ånnu icke, att stigandet sker i alldeles samina förhållande och att således en tiofald, hundradefald förmögenhet utmärker tiofald, hundradefald insigt o. s. v. A ett sådant antagande skulle emedlertid den hittills gällande tillämpningen synas vara byggd, så vida man icke komme sanningen närmare genom den förklaring, att tillämpningen röjer grundsatsens historiska ursprung utur föreställningen, att det egentligen var egendomen, som representerades.
Huru förhållandet härmed ån må vara, så kan Utskottet icke tillstyrka, att, når de gamla Ståndsvalen en gång upphöra, bibehålla denna tillämpning, oagladt Utskottet visserligen inser, att den eger en betydlig fördel.
Alla inkast deremot gälla nemligen blott hufvudtankan.
Sättet, detaljen möter ingen svårighet.
Med hvarje förslag till en annan tillämpning år förhållandet helt olika. Constitutions-Utskoltets MemorialN'.o 38. 37