Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För detta ändamål åtföljdes i regeln transitogods under dylika transporter af tullbevakning, utom i det fall att transporten verkställdes å Statens jernvägar, då jernvägs-administrationen ansvarade för det under tullförsegling transporterade godsets rigtiga framkomst till den tullstation, dit det vöre förpassadt.
Häraf visade sig således, att den godtgörelse till Statsverket, sorn med transitoafgiften afsåges, enligt gällande allmänna föreskrifter ingalunda vore beroende af den i flera hänseenden oväsendtliga omständigheten, om godset magasinerades eller endast för vidare försändning omlastades.
Undantag frän denna afgift medgafs genom Kongl. Kungörelsen den 7 November 1832 för gods, sorn transiterade Göta kanal från haf till haf, och detta undantag hade i tullstadgan blifvit infördt.
Ändamålet var att uppmuntra trafiken på kanalen; men sedan Statens jernväg mellan Göteborg och Stockholm blifvit fullbordad, hade samma Sammans. Bevilln.- samt Allm. JBesv.- och Ekon.-Utsk.
Betänkande JV$ 4. 3 undantag jemväl till transitogods på denna jernväg blifvit utsträckt.
Detta undantag tillämpades likväl endast pä gods, som angåfves, icke till magasinering, utan till direkt försändning på kanalen eller jernvägen samt vid framkomsten till förtullning, nederlag eller reexport, men om godset åter vid framkomsten angåfves till vidare transitupplag, ehvad det magasinerades eller såsom transitogods till annan ort genast försändes, blefve transitafgift dä påförd.
Med debiteringen och uppbörden af den magasinshyra, som för upplag af transitogods vore städerna genom tullstadgan medgifven, hade tullverket deremot icke att skaffa.
På de flesta ställen torde väl, genom enskild öfverenskommelse mellan staden någon tulltjensteman, ,denne hafva åtagit sig dessa bestyr, men detta, likasom frågan om vidden af stadens rätt till magasinshyra, utgjorde icke föremål för General-tullstyrelsens behandling.
Huruvida stad, som till rörelsens beqvämlighet tillhandahåller magasin, hvarförutan transitorätt icke finge tillgodonjutas, icke möjligen kuride ega grundadt anspråk på någon magasinsersättning, äfven om godsegare icke ville begagna sin nyttjanderätt till magasinet, vore emellertid en fråga, som General-tullstyrelsen ansåg förtjena att tagas i öfvervägande af den det vederborde.
Af det förhållande, att transitogods, såsom sådant, icke till beskaffenheten undersöktes och således icke heller kunde vara för tulladministrationen bekant, förklarades naturligen, att de afgifter, som för transitorörelsen vore stadgade, mäst bestämmas efter helt andra grunder, än som för tull- eller nederlagsafgifters beräkning blifvit fastställda.
Det vore den till innehållet obekanta transitokollyns rymd eller tyngd, som i förra fallet måste blifva grund för afgiftsbestämmelsen; hvaraf åter följde, att äfven en ytterst låg transitoafgift kunde blifva hög vid jemförelse med afgifter, som utginge efter sjelfva varans beskaffenhet.
Till och med tullfria varor sändes transito, till undvikande af uppackning och undersökning förr än vid slutliga destinationsorten.
I fråga om huruvida omlastning af transitogods frän fartyg till fartyg, hvarunder ock inbegrepes omlastning i allmänhet frän ett till ännat fortskaffningsmedel, kunde afgiftsfritt medgifvas,. egde sådan afgiftsfrihet redan rum för transitogods, som för fortskaffning på Göta kanal vid någon af dess ändpunkter omlastades, äfvensom för transitogods, som från Göteborg till Stockholm fortskaffades på Statens jernväg.
— Vid den sednare fortskafihingsmethoden undginge tullverket, på sätt ofvan är nämndt, den särkilda bevakningskostnad, som försändning af transitogods inom landet eljest föranledde; och då den lättnad för allmänna rörelsen, som transitoupplaget vore afsedt att medföra, vid alla försändningar på jernvägar skulle kunna utan Statsverkets betungande beredas, saknades visserligen icke skäl att utsträcka den afgiftsfrihet för transitoförsändningar per jernväg, som för Göteborg nu vore medgifven, till alla andra med transitorätt försedda stapelstäder, mellan hvilka transitförsändningar på jernväg, utan behof af särskild under transporten följaktig tullbevakning, kunde tillvägabringas.
Derest tullverket kunde befrias från den särskilda bevakningskostnad, som vid försändning af transitogods annorledes än på jernväg uppkomme, och hvilken med af - 4 Sammans. Bevilln.- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
J§ 4. seende å de stora afstånden emellan de transitoberättigade städerna ingalunda vore obetydlig, syntes ock skäl vara för handen att eftergifva anspråket på transitoafgift för gods, som, utan att uppläggas i magasin under tullverkets vård, endast omlastades i en hamn för att till en transporteras; ty journaliserings- och förpassningsbestyren, ehuru visserligen icke obetydliga, kunde dock icke beräknas förorsaka någon nämnvärd särskild kostnad.
Då erforderlig trygghet mot missbruk åtminstone ännu icke torde kunna beredas, med mindre än att tullbevakning, såsom hittills, transitogodset medföljde, syntes enda lämpliga vilkoret för transitoafgiftens eftergifvande i dylika fall böra blifva, att godsegare, som äskade transitoförsändning, ålades godtgöra tullverket den för bevakningen utgående kostnad.
Derigenom vunnes ock den för tulladministrationen icke oväsendtliga fördelen, att transitoförsändningar icke onödigtvis och för obetydliga varupartier vidtoges, då godsegarens egen fördel blefve med omtänksam anordning af dessa försändningar förknippad.
Han föredroge antagligen att magasinera en obetydlig varukoJly, intill dess större försändning kunde på en gång ega rum, heldre än att, såsom det nu ålåge tullverket, bekosta särskild bevakning för hvarje ringa transitoförsändning.
Hvad slutligen angår den ifrågasatta nedsättningen i transitoafgiften och denna afgifts lämpliga belopp för det fall att transitogods till magasinering angifves, måste det med afseende å ofvan anmärkta förhållanden, enligt General-tullstyrelsens tanke, blifva ytterst svårt att finna någon för alla händelser tillfredsställande medelsiffra i detta hänseende.
Yid den jemförelsevis ringa omfattning transitomagasinering hittills vunnit, hade den nu stadgade afgiften inbragt så obetydligt belopp, att hela afgiften väl kunde utan synnerlig uppoffring eftergifvas och en nedsättning, på sätt motionären föreslagit, till endast en sjettedel skulle, om ock transitorörelsen, i naturlig följd af skatteminskningen, komme att betydligt tilltaga, dock inbringa alltför obetydlig inkomst, för att man med debitering och uppbörd deraf borde belasta de med långt vigtigare arbeten strängt sysselsatta tullkamrarne.
General-tullstyrelsen, som derför förmält sig icke skola hafva hyst betänklighet vid att tillstyrka fullkomligt afskaffande af transitoafgift äfven för magasinering af transitogods, så vida deraf ej kunde följa, att det sålunda till Statsverket afgiftsfria transitupplaget blefve, emot sitt ändamål och i stället för nederlag, anlitadt, hvarigenom Statsverket ginge förlustigt en icke oväsendtlig inkomst, vådor af alltför stora till innehållet obekanta varu-upplag uppkomme, samt erforderligt utrymme i de för en helt annan och vida mindre rörelse afsedda transitomagasinen icke ens kunde tillhandahållas, har, i betraktande af dessa förhållanden, ansett sig icke kunna för närvarande tillstyrka den af motionären föreslagna nedsättning.
Detta har Sammansatta Utskottet tagit under ompröfning; och beträffande först motionärens yrkande om befrielse från skyldigheten att erlägga magasinshyra vid andra tillfällen än då transitogods verkligen magasineras, så enär, enligt 124 § af gällande Tullstadga, de städer, åt hvilka transitupplagsrätt blifvit medgifven, äro förpligtade, att Sammans. Bevilln.- samt Allm.
Betänkande AS 4. 5 att för förvaring af transitupplagsgods åt tullverket tillhandahålla särskilda af dem anskaffade magasin, mot det att dessa städer äro berättigade, att såsom magasinshyra af godsegaren uppbära en skälig afgift, men hvaraf städerna synas icke böra gå i mistning, derföre att trafikerande icke vill sin rätt till godsets magasinerande begagna, får Utskottet hemställa, att motionärens framställning i denna del icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Vidare och hvad angår den af motionären ifrågasatta nedsättning i transitoafgiften från 6 till 1 öre för 20 skålpund, i de fall, der transitogods i magasin upplägges; så, enär ett fullkomligt afskaffande eller nedsättning till en sjettedel af denna afgift, enligt hvad General-tullstyrelsen upplyst, lätteligen kunde hafva till följd, att transitupplaget blefve mot sitt ändamål och i stället för nederlag anlitadt, hvarigenom Statsverket ginge förlustigt en icke obetydlig inkomst samt andra väsendtliga olägenheter kunde uppkomma, anser Utskottet motionärens framställning äfven i denna del böra lemnäs utan afseende.
Deremot får, på de skäl, som af General-tullstyrelsen blifvit anförda,^Utskottet tillstyrka Rikets Ständer, att hos Kongl. Majit i underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl. Majit måtte, så vida sådant utan Statsverkets betungande kan ske, i nåder tillåta, att den afgiftsfrihet för transitoförsändningar på jernväg, som för Göteborg redan blifvit medgifven, måtte få utsträckas till alla andra med transitorätt försedda stapelstäder, mellan hvilka transitoförsändningar per jernväg utan behof af särskild med transporten följaktig tullbevakning kunna tillvägabringas, äfvensom att, vid försändning af transitogods annorledes än på jernväg, transitoafgiften för gods, som, utan att uppläggas i magasin under tullverkets vård, endast omlastas i en hamn för att till en annan transporteras, må eftergifvas i de fall, att godsegare, som äskar transitförsändning, åtager sig godtgöra tullverket den för bevakningen utgående kostnad. i Stockholm den 24 Maj 1866.
Prot. 1865 & 1866. 5 Sami. 2 Afd. 5 Haft. 2 p Stockholm, E. Westnll, 1866. • * ‘ • • • Sammans.
Bevilln.-, Lag- s. Allm. Besa.- o. Ekon.-Utskott.
Betänkande N:o 5. 1 X o 5.
Ank. till Exp.-Utsk. den !>1 Maj 186 6, kl. 2 e. tu.
Betänkande, angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra, brända eller distillerare spirituösai drycker.
Jemte öfverlemnande af förslag’ till förnyad förordning angående vilkoren för försäljning af bränvin m. m. får Sammansatta Bevillnings-, Lag- och Ekonomiutskottet i korthet redogöra för de i förevarande ämne väckta motioner, hvilka, enligt 43 § Riksdags-ordningeu, varit föremål för Utskottets behandling, äfvensom för de förändringar i gällande författning, Utskottet i öfrigt funnit nödiga.
För att söka i någon mån försvåra det ofta öfverklagado sätt att kringgå författningen, som är kändt under namnet “salning11, bestående deri, att flera personer förena sig om inköp af det minsta qvantum bränvin, som utan särskildt tillstånd får försäljas, hvilket bränvin sedan dem emellan fördelas i mindre belopp, har Kontraktsprosten Palmlund uti en hos Preste-Ståndet väckt motion (N:o 21), hvari Doktor Sandberg instämt, vid denna § yrkat, att bränvin ej skulle få till mindre belopp än 30 kannor försäljas af annan än den, som enligt § 2 eller 4 vore dertill berättigad.
Likaledes har inom Bonde-Ståndet Riksdagsfullmägtigen Gustaf Jonsson från Calmar län (motionen N:o 314) föreslagit, att å landet bränvinsförsäljning under 30 kannor icke måtte vara tillåten på annat sätt, än att rättighet dertill skulle sökas hos vederbörande kommunalstyrelse, såsom för idkande af minutering och utskänkning stadgadt är.
\id de sednaste riksdagarne, då enahanda yrkande utgjort föremål för Rikets Ständers pröfning, hafva åsigterna i detta ämne varit högst skiljaktiga; och då samma förhållande äfven nu vid frågans behandling inom Utskottet egt Bih. till Ii.
Fröt. 1865 af 1866. 5 Sand. 2 Afd. 6 Baft. 1 2 Sammans. Bevilln.-, Lay- s. Allm. Bese.- o. Ekon.-Utskott.
Betänkande N:o 3. rum samt, enligt hvad erfarenheten visat, benägenheten att kring’gå ett lagstadgande lätteligen ökas, derest detsamma skärpes till en stränghet, som kan synas allmänheten icke vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande, har Utskottet ansett nu stadgade belopp af 15 kannor, hvilket alltsedan år 1855 af Rikets Ständer bibehållits oförändradt, utgöra en medelväg, som icke bör öfverskridas; hvarföre
Utskottet funnit sig icke böra tillstyrka bifall till Kontraktsprosten Palmlunds och Gustaf Jonssons ifrågavarande yrkanden. § 2.
Af samma skäl, som härofvan är anfördt, eller för att förekomma s. k. salning i mindre skala, har Kontrakts-prosten Palmlund i nyssberörda motion yrkat, att den, som erhållit rättighet att idka minuthandel med bränvin, icke skulle få sälja mindre belopp än en hel kanna.
Ändamålet med införandet af minuthandelsställen för bränvin och stadgandet, att en half kanna skulle få der försäljas, har påtagligen varit att åt en hvar, som ansåge sig behöfva, till förbrukning i hemmet, köpa ett mindre belopp bränvin, bereda tillfälle förskaffa sig detsamma, utan att tvingas besöka utskänkningsställena och derigenom blottställas för alla kroglifvets faror och frestelser; och då man besinnar, att bränvin ännu af en stor del bland rikets befolkning betraktas som en nödvändighetsvara, samt att arbetaren sällan är i tillfälle att på en gång förse sig med förnödenheter för längre tid, än mindre att för ett särskildt behof använda så stort penningebelopp, som erfordrades för inköp af en kanna bränvin, synes det också vara sannolikare, att arbetaren för att erhålla det mindre qvantum bränvin, han kunde önska, skulle taga sin tillflykt till utskänkningsställena, än att han skulle helt och hållet afstå från begäret att förskaffa sig nämnda vara.
Då således en förändring i den af motionären föreslagna rikt ning synes mindre välbetänkt, såsom, enligt Utskottets tanke, icke befordrande nykterhetens och sedlighetens välförstådda intresse, får Utskottet, i betraktande jemväl deraf, att enahanda yrkande vid de tre sednaste riksdagarne lemnats utan afseende, tillstyrka, att Kontraktsprosten Palmlunds vid denna § framställda förslag icke må af Rikets Ständer bifallas. § 5.
Då, jemlikt Kongl. Förordningen angående utvidgad näringsfrihet den 18 Juni 1864, särskildt tillstånd till handels idkande nu mera icke erfordras, har Utskottet utbytt nämnda, i denna § nu förekommande uttryck, mot orden särskild anmälan, hvilket torde godkännas. ' §§ 8, 10, 12 och 13.
Jemte erinran, hurusom uti 8 § 1 mom. är stadgadt, att för hvarje sådan näringsidkare, som i 1 mom. af 7 § omförmäld är, årligen, så länge hans rättighet fortfar, den komité, som för bevillnings-taxering satt är, skall före den 15 Juni beräkna det kannetal bränvin, som må anses komma att af näringsidkaren Sammans. Bevilln.-, Lag- s.
Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskott.
Betänkande N:o 5. 3 under det nästföljande försäljningsåret i staden föryttras, i fall han sin rätt till bränvinsförsäljning då fortfarande utöfvar; hvaremot uti 44 § af gällande Bevillnings-stadga i afseende på tiden för taxerings-komitéernas sammanträden endast är föreskrifvet, att vid bestämmandet deraf bör afses, att de bemälda komitéer åliggande taxerings-förrättningar löre Juli månads utgång kunna vara afslutade, till följd hvaraf mången gång skall inträffat, att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande utsatt taxerings-komités sammanträden att taga sin början först i Juli månad — har Herr L. IV.
Henschen uti en inom Borgare-Ståndet väckt motion (N:o 17), på det hvarje taxerings-komité måtte kunna fullgöra sitt nyssberörda åliggande inom behörig tid, alternativt föreslagit, det måtte antingen i 44 § Bevillnings-stadgan föreskrifvas, att taxerings-komité skall sammanträda före den 15 Juni hvarje år, eiler ock i § 8 al förevarande * författning bestämmas, att den deri omförmälda beräkning af kannetal icke behöfver ske före Juli månads utgång.
Likaledes har Herr A. 11.
(Vistrand uti en inom samma Stånd väekt motion (N:o lil) fästat uppmärksamheten så väl å härofvan anförda förhållande, som ock derå att, enligt § 8 mom. 2, den näringsidkare t stad, hvilken icke Jöre den 1 Juli sin rätt till bränvinsförsäljningen hos magistraten uppsagt, skall vara “underkastad den afgift, som bör under det nästföljande försäljningsåret utgå för det kannetal, hvilket i nu stadgad ordning blifvit bestämdt;4' att, enligt § 12, beräkningen af detta kannetal lör gästgifveri å landet skall verkställas af kommunalnämnden och pröfvas af taxerings-komitéen samt uppsägning ske inom en månad från det taxerings-komitéens förrättning blifvit afslutad; samt slutligen att, enligt § 13, pröfnings-komité eger att uti dessa taxerings-komitéernas beslut vidtaga de förändringar, som må linnas skäliga, utan att likväl någon rättighet finnes medgifven för näringsidkare i stad att efter den 1 Juli eller för gästgifvare å landet att sednare än en månad efter taxeringskomilé-forrättningens afslulande kunna uppsäga sin bränvinsförsäljnings-rättighet, äfven om pröfnings-komitéen beslutar sådana förändringar i kannetals-siffran, att näringsidkaren icke anser näringen kunna bära den deraf följande högre beskattningen; och har motionären, emedan dessa principielt hvarandra motsägande stadganden vid tillämpningen flere gånger föranledt till olika uppfattning och stundom medfört beslut, som måhända icke varit fullt öfverensstämmande med fordringarne på billighet och rättvisa, samt då nämnda stadganden icke vore så tydliga och bestämda, som man kunnat önska, hemställt: “att Bevillnings-förordningens och Bräuvinsförsäljningsförordningens föreskrifter och stadganden uti ofvanomförmälda och andra dermed sammanhängande afseenden må blifva förändrade på ett sådant sätt, att de blifva mera tydliga och bestämda samt i öfverensstämmelse med fordringarne på ömsesidig billighet och rättvisa/ Då frågor om ändring i Förordningen angående vilkoren för försäljning af bränvin m. m. handläggas af Sammansatta Bevillnings-, Lag- och Ekonomiutskottet, men väckta förslag om ändringar i Bevillnings-stadgan pröfvas af Bevillnings-Utskottet ensamt, samt till följd deraf hinder möter för dessa frågors behandling i ett sammanhang, får, med erinran härom, Utskottet, som således endast har att tillse, i hvad mån de anmärkta olägenheterna kunna genom ändring i förevarande författning afhjelpas, fästa uppmärksamheten derå, att pröfnings-komitéernas förrättningar afslutas så sent, att alltför stora svårigheter skulle möta, om bränvinsförsäljares i stad och gästgifvares å landet uppsägningsrätt utsträcktes ända till den tid, då pröfnings-komitéens beslut kunde 4 Sammans. Bevilln.-,
Lag- s. Allm. Besv.- o. Ekon.- Utskott.
Betänkande N:o 5. blifva kändt, samt att dessutom äfven genom ett sådant medgifvande fullkomlig trygghet icke vunnes, enär, enligt 13 §, pröfnings-komités beslut kan af hushållningssällskap, magistrat, socken- och kommunalnämnd öfverklagas.
På dessa grunder har Utskottet ansett annan förändring i anledning af ofvanberörda motioner icke böra ifrågakomma, än att, på sätt bilagda förslag utvisar, ur nu gällande 8 §:s 1 mom. orden: före den 15 Juni må uteslutas, samt den uti 2 mom. bränvinsförsäljare i stad medgifna uppsägningstid må utsträckas till fjorton dagar från det taxerings-komitéens förrättning blifvit alslutad; hvilket till Rikets Ständers bifall hemställes.
1 sammanhang härmed har Utskottet funnit nödigt, att förändring vidtages uti den i 10 § tili Juli månads utgång bestämda termin för försäljningsrättigheters i städerna utbjudande på auktion; och har, i betraktande deraf att, jemlikt Bevillnings-stadgan, taxerings-komités förrättning icke beböfver vara afslutad före Juli månads slut, samt att, enligt hvad här ofvan föreslagits, bränvinsförsäljare i stad skulle ega rätt till uppsägning 11 dagar derefter, Utskottet ansett ifrågavarande termin böra fastställas till Augusti månads utgång; hvilket jemväl torde af Rikets Ständer godkännas.
Yid § 12 mom. 1 har Kongl.
Hofpredikauten Hasenius, uti eu hos PresteStåndet väckt motion (N:o 12), i hvilken Domprosten Sondén, Doktorerne Moberger och Sandberg, Kontraktsprosten Janzon samt Prosten Eurén instämt, i betraktande af det förderf och de olyckor, som biet ve en följd af den gästgifvare å landet medgifna rättighet till bränvinsförsäljning, yrkat, att till det i förevarande lagrum intagna stadgande, att under vissa vilkor gästgifverier å landet må fortfarande varda;hibehållna vid sin utskänkningsrättighet “intill dess densamma uppbär genom uppsägning eller Jörner hus, “ måtte fogas följande tillägg: "eller ock den församling, till hvilken ett sådant gästgifveri hörer, genom sin kommunalnämnd eller eli kornmunalstämmo-beslut yrkar på utskänkning ens nedläggande A
I samma syftning och på enahanda grunder har äfven Liss Lars Olsson från Kopparbergs län, uti en inom Bonde-Ståndet väckt motion (N:o 248), i hvilken Eljas Per Olsson från samma län instämt, yrkat, att kommunerna å vederbörligen utlysta kommunalstämmor måtte höras och ega beslutande rätt derom, huruvida bränvinsutskänkning å gästgifverier må få utöfvas; och detta så mycket heldre, som, enligt förordningens 11 §, gästgifvare nu mera icke är pligtig att bränvin till utskänkning hålla.
Lika med motionärerne har Utskottet funnit den, enligt nu gällande författning, gästgifverier under vissa vilkor medgifna utskänkningsrätt utgöra en mindre lämplig inskränkning i de kommunerna i allmänhet tillerkända rättigheter i afseende å bränvinsförsäljningens ordnande, äfvensom den omständigheten att vid den tid, då Kongl. Förordningen af den 18 Januari 1855 blef till efterrättelse gällande, utskänkning vid ett gästgifveri tillfälligtvis utöfvades, synes Utskottet icke i och för sig utgöra tillräckligt skäl för ett undantag från de allmänna stadgandena angående vilkoren för vinnande af utskänkningsrättighet.
Deremot torde rättvisa och billighet fordra, att de gästgifverier', hvilka vid nyssberörda tidpunkt egde laglig rättighet till utskänkning, icke utan innehafvarens förvållande derifrån skiljas.
Utskottet får alltså föreslå, att ifrågavarande § må erhålla den förändrade lydelse, bilagda förslag utvisar, dervid Utskottet med hän - Sammans. Bevilln.-, Lag- s. Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskott f Betänkande N:o 5. 5 seende till grunderna för den föreslagna förändringen ansett talan i hithörande frågor böra endast kommunalnämnd tillkomma; hemställande Utskottet, att den sålunda förändrade paragrafen må af Rikets Ständer godkännas. § 14- Uti en inom Preste-Ståndet väckt motion (Nio 67) har Doktor Sandberg erinrat derom att, ehuru enligt 13 § i Kongl. Förordningen den 18 Januari 1855 pastor var både pligtig och berättigad att, när något nytt bränvinsutskänkningseller minuteringsställe inom socknen ifrågakom, till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ingifva sitt utlåtande, innan ansökningen beviljades, detta stadgande likväl icke blifvit bibehållet i motsvarande 11 § af nu gällande författning; i följd hvaraf nu mera huru många krogar som helst kunde i en socken anläggas, utan att kyrkoherden ens tillfrågades, hvad verkan sådant skulle utöfva på det kristliga och sedliga lifvet inom församlingen.
För att således åt pastor återbörda hans förra pligt och rättighet i detta fall, har motionären föreslagit, att sista punkten i 14 §:s 1 mom. skulle erhålla följande lydelse: Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, sedan äfven kyrkoherdens utlåtande blifvit infordradt, fatte deri sitt beslut och gifve det kommunalnämndens ordförande tillkänna.
Då församlingens kyrkoherde eger, om han så önskar, deltaga i kommunalstämma och der uttala sin mening samt, i händelse kommunalstämmans beslut icke skulle blifva dermed öfverensstämmande, alltid har sin rätt öppen att genom skriftlig reservation framhålla sin särskilda åsigt, synes någon egentlig fördel icke vara att vinna genom den af motionären föreslagna åtgärd, hvilken deremot alltid skulle föranleda besvär och tidsutdrägt; och Utskottet får derföre hemställa, att ifrågavarande yrkande måtte lemnäs utan afseende. § 15- I nu gällande författning är uti 2:dra mom. af denna § stadgadt, att der utskänkningsrättighet för gästgifveri blifvit uppsagd inom den i § 12 bestämda tid eller ock förverkad blifvit, kommunalnämnden, om den så för godt finner, och derest ej å kommunalstämma, som två söndagar å rad blifvit pålyst, annorlunda beslutas, eger att vid den auktion, som i mom.
1 sagd är, ny utskänkningsrättighet, med utsättande af stället för dess utöfning, i den uppsagda rättighetens ställe på enahanda sätt utbjuda och auktionsanbuden pröfva.