Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning deraf skall, efter inliemtad underrättelse om Nämndens åtgärd, Domstolen ofördröjligen för Parterne afkunna Utslag med tillägg, antingen af den bestraffning, hvartill den brottslige sig skyldig gjort, eller af den upprättelse, hvartill den oskyldigt anklagade kan berättigad anses. 6:o Förbrytelser emot denna Lag upp-1 tagas, i Stockholm vid Kämners-Rätterne, men tagea börjas s i alla andra Städer vid Rådstufvu-Rätten i 5 Moment.1* den Stad, Boktryckeriet, ifrån hvilket den åklagade Skriften utkommit, anlagdt är, eller, på sätt 1 § innehåller, vid anläggandet anmäldt blifvit; Academiernes Jurisdictions-rätt, enligt deras Constitutiouer, dock oförkränkt.
Stämningstid vare i allt fall, ehvad Tryckeriet inom, eller, på sätt nyssnämnde § utstakar, utom Staden är beläget, enahanda, och förkålles dermed, som om Stämningstid i Staden Lag säger.
Uppstår fråga om Boktryckares eller Författares af en tryckt Skrift tilltalande eller hörande, böra han eller de vid sådan Rätt personligen till svars stånda, men åtnjute i öfrigt deras Rättegångs-förmoner, enligt Allmän Lag och särskildta Författningar, uti allt hvad igenom detta Förordnande icke uttryckligen annorlunda stadgadt är. 7:o Finner Hof-Canzleren eller dess Ombud sig befogad att, på de grunder för qvarstad å tryckt
Skrift här ofvan stadgade äro, förordna eller äska, det någon Skrift med qvarstad beläggas må, vare han eller det berättigad att, i Stockholm, genom biträde af Ofver-Ståthållare-Embetet, och i öfrige Städer, samt Orterne, medelst skyndsam handräckning, sorn ej får vägras af den Magistrat, hvarunder Boktryckeriet enligt 1 § lyder, så - 284 Riksdagen 1812. dan qvarstad erhålla; hörandes öfver förloppet af qvarstads-förrättningen och orsakerna dertill, samt i afseende på den åklagade Skriften, om och huru många exemplar då ännu finnas uti Boktryckarens värjo, anteckning trefahlt författas, hvaraf den ena tillställes Hof-Canzleren eller hans Ombud, den andra Magistraten och den tredje Boktryckaren.
Magistraten vare pligtig att, vid ansvar såsom för Embets-försummelse, med näst afgående Post, en afskrift af denna anteckning till Justitise-Canzleren insända.
I Stockholm varde samma anteckning, genast, eller sist inom näst följande dags utgång, till Justitise-Canzleren aflemnad.
Justitise-Canzleren må sedermera, i Stockholm, inom åtta dagar, och i Landsorterne, aldrasist inom trenne veckor, efter det qvarstaden lagd blifvit, hafva hänvist målet till vederbörlig
Domstol och Actor förordnat, då Domstolen, sist inom åtta dagar, må pröfva, om qvarstaden skall äga bestånd.
Hof-Canzleren eller dess Ombud äge ej magt att, annorlunda än nu sagdt är, qvarstad fordra eller vidare befattning med saken taga, utan hänskjute genast alltsammans till Justitise-Canzleren, på hvilkens ytterligare Embetsåtgärd och ansvar det ankommer, att sådane mål varda enligt denna och Allmän Lag handhafde.
Anmäles hos Justitise-Canzleren omedelbarligen någon Skrift till åtal, bör han, sist inom fjorton dagar, om målets upptagande vid laga Domstol, genom af honom tillförordnad Actor, anstalt foga, men icke må han om någon sådan föregående qvarstad, som här framföre nämndt är, förordna, utan Hof-Canzlerens eller hans Ombuds hörande och tillstyrkande.
Är målet till laga Domstol kommit, och qvarstad der af Bilaga A till Mern.
N:o 3. 285 Actor yrkad, bor
Domstolen sig deröfver, inom åtta dagar, utlåta; men likväl, derest det utan tidsutdrägt ske kan, Hof-Canzlerens eller dess Ombuds utlåtande inhemtas.
Afslås qvarstadspåståendet, fortfares ändock med Rättegången, men om påståendet gillas, och har Hof-Canzleren eller hans Ombud sådant tillstyrkt, skall qvarstaden verkställas; dock bör Under-Rätts Utslag, i båda dessa fall, utan uppehåll till Ifof-Rätten insändas.
Hof-Rätten bör genast deröfver infordra Tryckfrihets-Committéens utlåtande.
Tdlstyrker denna qvarstads beläggande, må Hof-Rätten, der så skäligt pröfvas, efter Utslag, en sådan qvarstad bifalla, och stånde den då fast intill Rättegångens slut.
Har Tryckfrihets-Committéen afstyrkt qvarstad, men Höf-Rätten ändå finner den äga rum, då må Hof-Rättens Utslag ej i verkställighet gå, utan underställes Högste Domstolens afgörande.
Riksens Ständers Justitieombudsman äge att, efter erhållen underrättelse, då sådant mål till öfverläggning förekommer, dervid tillstädes vara; hvarefter honom åligge, att Högste Domstolens Protocoll och Utslag i målet genast till trycket befordra, på publik bekostnad, i händelse enskild Förläggare ej skulle erhållas. 8:o Sedan Nämndens Vid Under-Rätt pröfve utlåtande således blifvit in- och afgöre Domaren saken, hemtadt, pröfve och afgöre men underställe sitt Utslag Domaren saken och underställe sitt Utslag Hof-Rättens pröfning, på sätt 25 Cap. 5 § RättegångsBalken bjuder, men i alla fall skola Handlingarne uti Tryckfrihets-mål underställningsvis af Under-Rätt till Hof-Rätten insändas. 9:o
Är åklagad Skrift, efter åklagarens påstående, af så brottslig beskaffenhet, att urbota bestraffning derå följa bör, och Skriftens Författare hörer till det Stånd, att, efter Lag och Författningar, han endast i Hof-Rätt för dylikt brott dömas kan, förvise då Under-Rätt, der namnsedeln blifvit öppnad, saken till Hof-Rättens handläggning, hvarefter med densamma vidare förfares, såsom denna Tryckfrihets-Lag föreskrifver.
286 Riksdagen 1812. 10:o Angripes, uti af trycket utkomna Skrifter, enskilde personer, en eller flera, ock det ej sker i och för deras Embete, derom må ej annor än rätter målsägande kära, ej heller må tillförordnad publik
Målsäganden vare likväl obetagit att bos Justitise-CanzlersEmbetet begära biträde i Rättegången af Kronans Ombud, och må på Justitise-Canzlerens eget ompröfvande ankomma att härtill bifall lemna; dock kan sådan Actors frånvaro eller uteblifvande icke uppehålla målets företagande och afgörande vid Domstolen.
Sådan åklagan af enskilde personer handteras i alla delar, efter det Rättegångssätt denna och Allmän
Lag föreskrifva; dock må UnderDomaren, vid sådane enskildta tvister, utan inhemtadt utlåtande af Hof-Canzleren eller bans Ombud, qvarstadsfrågbr upptaga och deröfver meddela Utslag, hvaröfver Parterne äga i laglig ordning bos Öfver-Rätten Besvär anföra, i hvilket fall qvarstaden ej må verkställas. ll:o I frågor om qvarstad, böra, i sådant fall, Konungens Befallningshafvande och vederbörande Magistrater ovägerligen och vid ansvar biträda; dock må ej bos Bokhandlare eller annan Försäljare å någon inom Riket utkommen Skrift qvarstad begäras, utan att genom bevis kan styrkas, att Skriften i trycknings-orten blifvit med qvarstad belagd, eller, i det fäll att Skriften ej blifvit, enligt 4 § 2 Morn., till Hof-Canzleren eller dess Ombud inlemnad. 12:o Varder någon af trycket härstädes utkommen, eller Utländsk, bit i Riket införd, Skrift utaf en eller flere främmande Staters Sändebud eller deras Regeringar anmäld, såsom innefattande sådane ämnen, hvilka kunna föranleda till missnöje hos andra Magter, äge Konungen att derom, efter sakens och omständigheternes beskaffenhet, i Nåder förordna, samt, om
Han så nödigt pröfvar, om Skriftens seqvestrerande och indragning, genom Dess Hof-Canzler eller Justitise-Canzler, så väl bos Boktryckare som Försäljare eller andre utspridare, låta föranstalta, och hvarmed förhålles på sätt, som angående beläggande med qvarstad här ofvanföre stadgadt finnes; skolandes i de fall, då den af förenämnde Embetsmän, som om verkställigheten erhåller Konungens Nådiga befallning, icke hänvisar Skriften till åtalande af Actor vid vederbörlig Domstol, bemälte Embetsman genast ovägerligen Bilaga A till Mern.
N:o 3. 287 infordra Tryckfrihets-Committéens utlåtande om den ifrågavarande Skriften.
Finner Committéen, sorn ej äger ingå uti någon pröfning utaf Politiska considerationer och förhållanden, att Skriften, efter Lagens bokstaf, ej åtalas kan, då ankommer det på Konungens Nådiga pröfning, om Förläggare eller Boktryckare må, i tby fall, till mer eller mindre del af Statsmedlen njuta någon ersättning för omkostnaden till tryckning och papper af hvad utaf Upplagan kunnat indragas. 13:o
Skulle den oförmodade händelsen inträffa, att Tryekfrihets-Committéen, med anledning af 108 § Regerings-Formen, varder till ansvar stäld, upptages och afgöres målet af Svea Hof-Rätt, uppå åkäran af AdvocatFiscalen derstädes.
Domen varder genast efter afkunnandet, med alla- dertill börande Protocoll och Handlingar, på publik bekostnad, genom trycket befordrad till Allmänhetens kunskap.
Kommer saken till Konungens Högste Domstol, förhålles på enahanda sätt.
Den man, som af Riksens Ständer blifvit tillförordnad att Justitise-Ombudsmannen i Embetet efterträda, vare vid sådant tillfälle pligtig att hans Embetes skyldigheter utöfva, föranstalta om tryckningen af Rättegångs-Handlingarne, samt bivista öfverläggningarne uti målet hos Högste Domstolen. 14:o Alla mål, angående förbrytelser emot denna Lag, skola, vid ansvar för Domare och Embetsmän, med största skyndsamhet afgöras, och vid alla tillfällen, då fråga kunde uppstå om flera olika brotts bestraffning, särskildt behandlas, äfvensom den brottslige, i alla de fall, då han ej redan gjort sig saker till dödsstraff eller fästning för lifstiden, skall särskildt undergå den bestraffning, som han, enligt denna Lag, sig ådragit.
Lag må ej förvandlas i annat straff än fängelse å fästning, efter beräkning af 16 R:dr 32 Sk., såsom svarande emot hvarje månads fängelse, månaden räknad till tjuguåtta dagar.
Böter under ofvannämnde summa, svare emot fjorton dagars fängelse i orten, der förbrytelsen skett. 15:o Böter efter denna
Lag gånge till tveskiftes emellan åklagaren och närmaste inrättning för de fattiga, de fall undautagne, då Böter, enligt hvad bär ofvan stadgadt är, målsäganden ensamt tillfalla.
Till yttermera visso etc. 288 Riksdagen 1812.
Maj:ts Nådiga Proposition till Pikets Ständer, rörande Tryckfriheten.
Gifven Orebro Slott den 26 Maji 1812.
Utan tvifvel erinra sig Rikets Ständer, att då Kongl. Maj:t, i stunden af Fäderneslandets fall, antog sig dess sak, utgjorde Tryckfrihetens återställande ett af Dess första föremål.
Förd af samina tänkesätt, fann Kongl. Majit äfven i den nya Regerings-Formen antagne sådane grundsatser för denna frihet, hvilka instämde med Dess egna ädla afsigter.
Då Kongl. Majit sedermera emottog och utan anmärkningar faststälde Rikets Ständers underdåniga förslag tiil en Tryckfrihets-Lag, föranleddes Kongl. Majit dertill mindre af öfvertygelsen om förslagets fullkomlighet än af den hilliga tillförsigt, att emot Konungs och Ständers gemensamma omsorger för tankens och yttranderättens frihet skulle svara dess användande, på ett sätt, värdigt Medborgaren och tidehvarfvet.
Det borde förmodas, att Författare, med kännedom af deras sanna bestämmelse och med beräkning af Fäderneslandets fordringar, skulle förena deras bemödanden att sammanhålla den allmänna ordningen, sprida upplysning i ämnen, hvilka förtjente upplysas, och återväcka glömda eller slocknande dygder; och det borde i synnerhet förmodas, att om i den återskänkta frihetens första utbrott föddes ett eller annat missbruk, vanlig följd af ett föregångit tvångstillstånd, skulle likväl sanning, anständighet och lagvördnad i skrift och tryck snart återtaga deras rätt och den skänk, som blifvit
Nationen gifven, inför henne göras hvarken hatad eller föraktlig.
Så billiga dessa fordringar voro, så oupphörligen hafva de af vissa Skribenter blifvit gäckade.
Redan för detta har Kongl. Maj:t fört Rikets Ständers uppmärksamhet på följderna af den återstälda Tryckfriheten.
Ännu en gång framställer Kongl. Maj:t till eftersinnande de missbruk, hvilka obetänksamheten eller okynnet fortfara att göra af denna frihet: missbruk, hvilka visserligen icke undfallit den rättsinnige Medborgaren och hvilka minst af allt böra undfalla en Regering, ansvarig för Bilaga B till Mern.
N.-o 3.
289 allmänt väl liksom för enskild rätt och fullt beslutsam att, för hvad pris som hälst, bevaka detta ansvar.
Konungamagtens beslut tadlade; Rikets Ständers åtgärder klandrade utan aktning; vådlige anledningar väckte hos främmande Magter, till missnöje och försvagade förbindelser; allmänna Autoriteters handlingar mer eller mindre öppet anklagade för orättvisa och förtryck; förtjenstfulla Embetsmäns eller särskilda Medborgares namn och rykten gifna till spillo åt smädelsen; vinningslystnaden, härndén och anarkien, med lån af Patriotismens språk, ropande för egna fördelar; lagbrytaren, under allt detta, skyddad i sitt mörker och den utan bevis anfallne stäld inför Allmänhetens ögon: sådane hafva till en del frukterna varit af den stora och ädla skänk, som Konungen och Nationens Ombud återgifvit åt Svenska Författare, men sådane voro icke afsigterne dermed.
Afsigterne voro sanningens fria rätt, icke smädelsens; voro upplysningens skydd, icke folkförarens; voro sinnesodlingens framsteg, icke dess vanvärde.
Med hvilka anledningar dertill, som också kunde gifvas, sträcker Kongl.
Maj:t, för det närvarande, dessa anmärkningar egenteligen icke längre än till Dagblad och Periodiska Skrifter.
Detta slag af Skrifter, som uppfångar och kungör ögonblickets händelser, har med deras sanna eller falska framställningssätt det närmaste inflytande på Allmänhetens sinnen, är lättast tillgängeligt för alla Folkklasser, lättast lämpadt efter obildade läsares begrepp och smak, vanligen författadt med den skyndsamhet, som ej tillåter öfverläggning, och således fullt beroende af Skribentens bättre eller sämre afsigter och sakkännedom.
Man rådfråge erfarenheten och åstadkomne oredor, huru i detta slag af Skrifter Tryckfriheten i allmänhet hos oss blifvit efter dess återställande begagnad.
Hvilken är, med ett och annat undantag, den vinst, som upplysning, vettenskaper och medborgliga intressen derpå gjort?
Eller har ej en. större blifvit beredd åt förföljelsen till allmänt och enskilt lugn?
Om sådant är det uppenbara förhållandet af dessa Skrifter, dageligen utströdda bland.
Allmänheten, hvilken måste då deras inflytelse vara?
Hvem finner flere läsare, den lugna visa Folkläraren eller den oförsyntaste skändaren, och hvilkenderas språk finner lättast insteg i det nygiriga menniskosinnet?
Är det på detta sätt man lär älska sina 13 290 Riksdagen 1812.
Styrelse-Lagar, lär värdera sin Regering?
Är det så en Nationalbildning skall ges och ett stort tänkesätt tillskapas?
Då nu Tryckfrihets-Lagen, påkallad mot desse olägenheter, kommer antingen senfärdig eller vanmägtig; då Statens säkerhet, blottstäld genom ett Dagblads oförsigtighet eller illvilja, svagt återställes genom en juridisk action inför Kämners-Rätten; då smädade Autoriteter eller enskilda personer hellre med tystnad bära sitt oförtjenta öde än förvärra det genom en rättegång, som skall hölja dem med nya smädelser, som skall förvandla den inför Allmänheten obevist anklagade till anklagare inför Domstolen mot en Part, den han kanhända aldrig får känna; då en Samhället rörande
Artikel eller ett angrepp mot person kan vara af den indirekta art, som tillåter en dubbel tydning och således icke är åtkomlig för Lagen, sådan den nu är; så lär, under dessa förhållanden, ett sådant bruk af Tryckfriheten utan motsägelse utmärka en oordning i Samhället.
En oordning i Samhället fordrar åtgärd till rättelse.
Majit, nion att tillvägabringa en sådan rättelse på ett sätt, som låter förena sig med Grundlagen och derigenom förekomma hvart och ett annat, som i ett tvingande ögonblick kunde påfordras af Hans magt, har trott sig böra omfatta detta tillfälle att gemensamt med Sitt Folk utfinna medel dertill.
Och då Kongl. Majit erinrar
Sig, att fråga om vissa försigtighetsmått emot Dagblads och Veckoskrifters utgifvande i afseende på hvad deremot kunde finnas för främmande Magter anstötligt vid förledne Riksdag öfverlemnades af Constitutions-Utskottet till Rikets Ständer, för att derom, äfvensom om flere förbättringar, vid den nästföljande besluta, men samma försigtighetsmått, bestående i Dagblads eller Veckoskrifters föregående granskning af Hof-Canzleren eller Dess Ombud, hvarken synas Kongl. Majit tillräckeliga eller ens i verkställigheten äro möjeliga; så finner Kongl. Majit
Sig föranledd, så väl af denna då väckta fråga sorn af Dess Egen vid denna Riksdag uppdragne teckning af Tryckfrihetens behandlande och dervid fogade uppmaning till nödvändiga förändringar, att, under en mera utsträckt synpunkt af ämnet, af Rikets Ständer äskai 1 :o Att utgifvandet af Dagblad och Periodiska Skrifter af alla slag hädanefter må bero af Konungens, Bilaga B till Mem.
291 efter underdånig ansökning genom Hof-Canzleren, utfärdade särskilta tillståndsbref, som dock icke bör kunna förvägras, utom till sådane personer, som för brott blifvit dömde eller äro förklarade ovärdige att föra andras talan; och att, i händelse Hof-Canzleren, med stöd af den honom i Tryckfrihetsärender tillkommande pröfning och med ostördt bibehållande af den sequestrationsrätt öfver Skrifter i allmänhet, som Tryckfrihets-Lagen honom tillägger, funne Dagbladet eller Periodiska Skriften vådliga för allmän säkerhet eller utan skäl och bevis förnärmande personlig rätt eller af en fortfarande smädelig egenskap, han må äga att, i Stockholm genom ÖfverStåthållare-Embetet och i Landsorterne genom Konungens Befallningshafvande, genast låta inställa Dagbladets eller Periodiska Skriftens vidare utgifvande intill dess, efter hans underdåniga anmälan derom hos Konungen, hvilken sist inom 8 dagar bör äga rum, sedan HofCanzleren om qvarstadens verkställande blifvit underrättad, och sedan Justitise-Canzleren äfven blifvit hörd, Kongl. Majit efter behag förordnat, huruvida Dess meddelte ofvan åberopade tillståndsbref må indragas eller yttermera begagnas; allmän åklagare och enskild målsägande i alla fall obetagit att deras talan mot Skriftens Utgifvare, efter förbrytelsens beskaffenhet, anställa.
Utgifvaren af det Dagblad eller Periodiska Skrift, som en gång af förenämnde orsaker blifvit instäldt, må ej kunna erhålla något ytterligare tillståndsbref att ett annat Dagblad eller Periodisk Skrift utgifva.
Majit anser kungörandet af detta slags Skrifter vara en tillhörighet för hvarje odlad Nation; och, med förklaring af detta tänkesätt, vill Kongl. Majit icke ens hos den kortsyntaste förmoda något sådant misstroende till Dess afsigter, som skulle sanning och medborgliga interessen löpa fara att stängas i sin väg till Diron och Allmänhet.
Majit återupprepar, att det är det skadliga endast af Tryckfriheten, som Kongl. Majit härigenom åsyftar att afskilja, för att så mycket säkrare bevara dess återstående delar och med en nyttig frihet förena ett nyttigt tvång.
Majit har under sine Företrädare sett en likartad rättighet af Konungamagten utöfvad, sett allmänna ordningen med denna rättighet närmare förbunden och, innan den i senare tider öfvergick till illiberalitet, Skrifter af ett sannt och 292 Riksdagen 1812. ädelt värde under sådana vilkor lemna Svenska bokpressen. 2:o Bland anmärkningar, som förekommit mot Tryckfrihets-Lagen, och bland frågor, i anledning deraf redan väckte, är äfven den, att i Tryckfrihetsmål inför Domstol finna en Svarande Part.
Lagskiparens tveksamhet i detta fall har uppkommit vid jemförelsen af föreskrifterna i 7 Mom. 1 § och 3 Mom. 5 § af Tryckfrihets-Förordniligen.
På sätt detta senare Lagrum anvisar och Lagens allmänna syftning synes utmärka, har Boktryckaren imedlertid blifvit ansedd som Svarande.
Med aktning för Författares anonymitet, den Kongl. Maj:t i alla obrottsliga fall önskar se bevarad, återstår likväl att öfverväga, hvilka olägenheter Boktryckarens an svars-skyldighet medför.
Utom det att Boktryckaren, af en billig farhåga hildemia skyldighet, förvandlas till ett slag af Censor för det arbete honom Öfverlemnas, måste äfven, i händelse af åtal, hans förklaring och försvar ofta nog blifva så mycket mera ofullständiga, som han kan brista i kännedom eller omdöme af den åtalade Skriftens halt och mening.
Af detta förhållande skall åter följa, att Domarens undersökning blir ofullständig.
Då dessutom Namnsedlens brytande enligt Tryckfrihets-Lagen icke äger rum, utan sedan saken inkommit till Hof-Rätten, inträffar derigenom det, åtminstone i brottmål, ovanliga rättegångssätt, att svarande Part under rättegångens lopp ombytes, så vida Boktryckaren, som stått till svar vid Underrätt, aflöses i denna skyldighet vid Öfverdomstolen.
Men ett ännu vigtigare skäl ligger utan tvifvel i den naturliga fordran, att en förolämpad må äga rätt att känna sin förolämpare, och framför allt i den rättvisa grundsats, att en brottslig mot Tryckfrihets-Lagen, lika litet som en brottslig mot hvar och en annan af Sarnhällslagarne, kan fordra och njuta anonymitet, då han af domaren framkallas att ansvara för sitt brott.
Denna grundsats hämtar en ny och af ingen dubbel tydning möjelig styrka af 86 § i Regerings-Formen, som, då den för hvarje
Svensk man bereder en rättighet att begagna Tryckfriheten, äfven förbehåller honom att för de Skrifters innehåll, han utgifver, endast inför laglig Domstol kunna tilltalas. Kongl.
Majit framställer fördenskull till Rikets Ständers ompröfvande, om icke, sedan nödvändigheten af en svarande Part i Tryckfrihetsbrott är funnen, Bilaga B till Mern.
N:o 3. 293 denna svarande Part må bli den brottslige, uppgifven genom den i Tryckfrihets-Lagen föreskrifne namnsedel, hvilken vid rättegångens början således öppnas, och i afseende på Dagblad eller Periodiska Skrifter deras dertill med tillståndsbref försedde utgifvare, hvarom HofCanzleren meddelar officiel underrättelse.
Majit har nu för Rikets Ständer framstält
Sina tankar i ett ämne, som törhända i högre grad än något annat kräfver den lugna pröfningens åtgärd.
Det är dessutom af de vid sistförflutne Riksmöte väckte Grundlagsfrågor den enda, hvars afgörande Kongl. Majit, för Sin del, vid denna Riksdag anser fordra den skyndsammaste handläggning.
Majit fullkomligen tror, att tankans utflygt svårligen kan bindas inom
Lagformlers gräns eller för yttranderätten särskilda för hvarje fall afpassade reglor kunna bestämmas; då således hvarje fordrad inskränkning möjeligen kan förtydas såsom en mot den allmänna upplysningen stridande handling, har Kongl. Majit likväl af sjelfva TryckfrihetsLagens tillvarelse och af nödvändighetens kraf hämtat den öfvertygelse, att om å ena sidan Nationens framtida syftning till ädelhet och kunskaper samt helgden af återförvärfvade rättigheter gemensamt påkallade Tryckfrihetens återupplifvande, äfven å den andra känslan af tidens lynne, af afundens, vinningslystnadens och hatets inkräktning på menniskohjertat på samma gång borde för Lagstiftarens sinne framställa nödvändigheten att väpna Lagens urgamla myndighet mot den nya frihetens utbrott och att ej för en skön theoretisk dröm uppoffra erfarenhetens bevittnade sanningar och efterverldens grundade förhoppningar.
Majits enda afsigt och bemödande är att, genom oordningars undanrödjande och ett återstäldt Samhälls-skick, bereda vägen till Thronen för den ädle Furste, som en dag skall blifva Kongl. Majits efterträdare.
Han har af öfverviindna faror och brydsamma omständigheter lärt att för frihetens och menniskovärdets rätt hämta den säkraste borgen af Lagarnes verksamhet och helgd; han skall äfven veta att under utöfningen af Sitt Konungsliga Kall följa och bibehålla de grundsatser, som fordom väpnade Hans arm, och under det den frimodige Skribenten med blottade afsigter och allvarlig känsla af dessas renhet skall hos Honom och Lagen finna ett 294 Riksdagen 1812. förenadt stöd, skola ilskan, skändelsen ock förtalet vika för lians manliga ock öppna blick.
Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd ock ynnest välbevågen.
G A E L. G. af Wetterstedt.
Bilaga C till Mein. N:o 3.
Utdrag af Frotocollet hållet i Eilcsens Högloft.
Ständers Constitutions-Utskott den 4 Junit 1812.
Herr Grefven ock Ordföranden anmälte, det remisser från samtlige Riks-Stånden af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition rörande Tryckfriheten tillika med Constitutions-Utskottets vid sistförfiutne Riksdag öfver detta ämne, under den 10 October 1810, afgifne Betänkande till Constitutions-Utskottet inkommit, beledsagadt af de kos Högloft Ridderskapet ock Adeln samt Hederv.