Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Län yttrat den farhåga, att derigenom skulle motverkas räntans nedsättning, utan att ändå ändamålet med motionen kunde vinnas, helst den, som försträcker penningar icke saknar utväg, att antingen icke vidkännas Bevillnings-afdraget, eller derföre göra sig ersatt af gäldenären.
Under anförande af åtskillige exempel på den för högt uppdrifne uppskattningen af fastighetsvärdet inom Elfsborgs Län, har Herr Adlerbrandtj Thurej hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln föreslagit, att antingen minimisumman å egendomsvärden i berörde
Län jemkas och nedsättes, eller 5i och 71 §§. af nu gällande Bevillnings-Förordning, i den nya beskattningslag, sorn kommer alt beslutas, erhåller en förändrad redaction, hvars uppställning
Motionairen öfverlemnat till Bevillnings-Utskoltet, eller ock hela minimi-tariffen upphörer, samt calculationen och godkännandet af fastighetsvärdenas totalbelopp oinskränkt öfverlemnas åt Pröfnings-Comitéerne.
B tv ilin ings -Utskottets Betänkande Nio 5. 7 n) Inom sistnämnde Höglofl. Riks-Stånd har Herr Friherre von Strokirch} Johan Herman, föreslagit
Bevillning för förtäring af starka drycker samt förbrukning af åtskillige öfverflöds-arliklar; med anledning hvaraf Herr Rothlieb, Axel, hufvudsakligen anfört: att den före 1823 års Riksdag i Bevillning utgående så kallade öfverflöds-afgift då upphörde, såsom icke på billighet grundad, emedan consumenten derigenom ålades en ny skatt till Staten, sedan han uti tullen, som vid köpet ingått i varans värde, på förhand derföre erlagt Bevillning; att dessutom, i fall öfverflödsbevillning skulle å nyo antagas, denna ökade inkomst för Staten komme att hårdast drabba allmänheten och de mindre bemedlade, som ofta i sina hus knappt ega en mindre sidenklädespersedel och sällan hafva begrepp om öfverflöd, samt alt man derföre, intill dess bättre, rättvisare och säkrare Bevillningsgrunder kunna påfinnas och tillämpningen deraf gifva fördel åt den skattdragande och visshet för Staten, borde bibehålla de principer, som vid de sista 2:ne Riksdagarne antagits, med hvilka Nationen nu mera är till alla delar bekant.
Herr Friherre Boije, Ludvig, har deremot, med tillstyrkande af Herr Friherre von Strokirchs förslag, förnyat sin förut gjorda hemställan om införande å nyo af consumtionsafgift å vissa öfverflöds-artiklar, och i sammanhang dermed upplyst, att vid 1812 års Riksdag stadgades en sådan afgift, som åter vid 1815 års Riksdag afskafFades, men vid 1818 års Riksdag ånyo antogs, till dess den i8a3 åter afskaffades, och hvarvid det sista Riksdagen äfven förblef, samt att ifrågavarande afgift uppgått till i5o,ooo R:dr om året. o~) Johannes Johansson från Götheborgs och Bohus Län har hos Hedervärda Bonde-Ståndet, såsom medel mot lyxens och öfverflödets stigande, föreslagit, att en lämplig
Bevillning malte stadgas för bruket af caffe, the, viner, allehanda utländska tyger och andre för näringarne ej oundgängligen nödige varuartiklar. p') Såsom en ytterligare Bevillningsgrund har Herr Cederschöld, Pehr Gustaf, hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln föreslagit en årlig Bevillning å caracters-fullmagter, hvilkas skadlighet för samhället
Motionairen vidlyftigt utvecklat, men likväl icke uppgifvit caracters-bevillningens belopp, utan öfverlemnat bestämmandet deraf åt Bevillnings-Ulskottet, med erinran, att den icke borde utgöras af andra, än dem, som hädanefter ville blifva med sådane fullmagter hugnade.
Yid öfvervägande häraf har Utskottet, angående först Herr Friherre Ludvig Poijes ofvannämnde motion, i hvad den rörer Herr Friherrens 8 Bevillnings- Utskottets Betänkande N:o 5. yrkande, att 1810 års Bevillningssystem måtte åter upplifvas, ej trott sig böra ingå i någon egentlig vederläggning om olämpligheten af ett system, som, redan år 1812 förkastadt, Rikets Ständer sedermera, oaktadt fråga derom vid senare Riksdagar blifvit väckt, icke vidare funnit antagligt, hvadan Utskottet, som ej heller förbisett de dervid anmärkte och af Motionairen sjelf till en del erkände olägenheter, samt med kännedom af de felslagne resultat detta system under tillämpningen frambragt, äfvensom med föreseende af svårigheten, om ej omöjligheten, att stadga controler emot missbruken af hvarje sådan, på en mera arbitraire pröfning beroende beska ttnings-method, icke kunnat Fästa afseende å Herr Friherrens förenämnde förslag tili Bevillningsgrunder, utan afstyrker härmed dess antagande.
Beträffande dernäst Johan Olof Dahlbergs förslag till ny BevillningsStadga, hvilken hufvudsakligen skiljer sig ifrån grunderne i nu gällande Bevillnings-Förordning, dels genom antagen bestämmelse af vissa Bevillningsbelopp för hvarje län, fögderi och stad, dels uti ett olika sätt för Bevillnings utgörande af handlande och skeppsredare i städerne, dels genom upptagande af en serskild artikel för Bevillning af consumtion och Öfverflöd, samt dels ändtligen medelst i åtskillige delar förändrade reglementariska föreskrifter; så, enär tillämpningen af detta förslag, i afseende p& fördelningen af den vid hvarje Riksdag behöflig ansedda Bevillningssumman emellan län, städer och härad, samt slutligen socknar och individer inom hvarje ort, skulle för närvarande mötas af oöfvervinnerliga svårigheter vid brist af nödiga statistiska upplysningar, till grund för en rättvis beskattning, i synnerhet å de serskilda näringarne uti Riket, samt methoden för uppskattningen af handelsrörelsen i städerna dessutom hvarken är allmänt tillämplig eller synes verkställbar i detail, då Tullkamrar med mera blott finnas i ett färre antal städer, och nödig control i allt fall skulle saknas å coramissionshandeln inom landet samt rörelsen med landtraanna-producter ra. m., utan att landttull-systemet ånyo införes, finner Utskottet sig böra afstyrka Rikets Höglofl.
Ständer, att Dahlbergs förslag till hufvudgrunder för Allmänna Beviilningens utgörande antaga.
Skolandes, i fråga om den af Dahlberg foreslagne consumtions- och öfverflöds-bevillningen, serskildt yttrande här nedan meddelas, i sammanhang med de öfrige motionerne i samma ämne; äfvensom Utskottet, vid pröfningen af de regleraentariska föreskrifter, som för tillämpningen af blifvande Bevillnings- Viskottets Betänkande N'.o 5. g blifvande Bevillningsgrunder erfordras, ej skall underlåta ali, å Dahlbergs förslag, fästa all den uppmärksamhet, som detsamma i sådant afseende kan förtjena.
Utskottet, som således för sin del funnit sistnämnde aine förslag till förändrade Bevillningsgrunder icke vara antaglige, liar dock, oberoende af gjorde motioner, å ena sidan, iakttagit sin pligt, att, fastän förgäfves, söka utfinna nya, tilläfventyrs mera rättvisa och billiga grunder för allmänna Bevillningens utgörande, men deremot, å den andra, tiott sig icke, utan högst vigtiga skäl, böra frångå elfer föranleda rubbning i ett Bevillnings» system, hvars användbarhet bestyrkes af 22 års erfarenhet, utan att något grundadt klander deremot under hela denna tid förmått göra sig gällande.
Enär sådane skäl icke heller nu förekommit, är Utskottet också öfvertygadt, att, med hänseende till den öfriga beskattningens invecklade skick, detta system är det lämpligaste, som för närvarande kan användas, sedan deruti tid efter annan nödige befunne förbättringar blifvit vidtagne, och äfven vid denna Riksdag torde kunna ytterligare tillvägabringas; hvarföre Utskottet anser sig föranlåtet, att hos Rikets Höglofl.
Ständer vördsamt anmäla, det Utskottet stannat i det beslut, alt tillstyrka bibehållandet af de för allmänna Bevillningens utgörande nu gällande hufvudgrunder, nemligen personlig skyddsafgift, samt afgift å synbar förmögenhet eller inkomst, med de förändringar, förklaringar och tillägg uti i83o års Bevillniugs-Stadga, som Utskottet dels nu och dels serskildt, i afseende på tillämpningen, kommer att föreslå; hvilket tillstyrkande dock tili Rikets Höglofl.
Ständers pröfning och bifall hemställes.
I anledning af de flera, här ofvan uppgifna motioner, rörande personliga skyddsafgiften, har Utskottet, som, på sätt anmäldt är, vidblifvit i siu helhet nu gällande Bevillningsgrunder, bort, hvad serskildt angar denna afgift, närmare utreda, att, då densamma utgår såsom ett bidrag till samhälls-inrältningen för det lika personliga skydd, en hvar under Lagen åtnjuter, utan afseende på stånd, vilkor eller förmögenhet, och en gradation i afgiften, lämpad efter olika förmåga, skulle möta alldeles samma svårigheter, som föranledt Utskottet att förkasta förslagen om hela Bevillningens utgörande på sådant sätt, Utskottet ock anser skyddsafgiften böra för alla lika beräknas, endast med hittills iakttagen skilnad för olika kön, i jemförelse till deras arbetsförtjenst, helst hvar och en för siu inkomst Bihang till R.
Prot. 1834, 5.te Sami, lista Afä. 2 <X'-dra Håflet« 10 Bevil
Iri i hg a-Ut slottets Betänkande N:o 5. eller förmögenhet serskildt beskattas, hvaremot, enär erfarenheten visat, att de flesta ej kunna anses fullt arbetsföre, eller såsom tjenstehjon fullgoda, förr än vid fyllda 18 år, Utskottet funnit denna tidpunkt vara den lämpligaste, då skyddsafgiften bör vidtaga och sedermera utgå till och med fyllda 60 år, hvarefter arbetskraften vanligen är i ett större aftagande; likväl med de undantag, för egande förmögenhet eller inkomst, som, vid Bevillningsgrundernes tillämpning, för de sistnämnde komma att serskildt bestämmas; äfvensom Utskottet, i händelse, vid Bevillningens fördelning, någon utväg lill nedsättning möjligen visar sig, såsom följd antingen af förhöjd bränvinsbrännings-afgift eller af andre orsaker, är betänkt, att i första rummet föreslå användandet af en sådan nedsättning till minskning i skyddsafgiften, sorn kännbarast träffar de jordbrukande, arbetande och mindre bemedlade samhälls-classerne.
Och ehuru ifrågavarande motioner torde få anses härigenom besvarade, bör Utskottet likväl vördsamt anmäla, att behofvet af de uti meranämnde afgift yrkade flere jemkningar, äfvensom hvad Lars Larsson från Elfsborgs
Län uti sin motion i öfrigt vidrört, först vid de blifvande Bevillningsgrundernes tillämpning och Bevillningens fördelning kommer att hufvudsakligen pröfvas och bedömas.
Såsom Utlåtande öfver Johan Olof Dahlbergs ofvan anförde, serskilda motion, angående förändring i principen för Bevillnings utgörande af handel och rörelse, får Utskottet vördsamt åberopa, hvad Utskottet, i anledning af Dahlbergs förslag lill ny Bevillnings-Stadga, redan uti berörde hänseende yttrat.
Herr af Dahlströms förslag har Utskottet funnit både till sin princip och i tillämpningen origtigt, emedan, då i flere orter onekligen största antalet af jordegendomar ej öfverstiger ett värde af 2000 R:drr"Och i andre åter ett motsatt förhållande eger rum, de förra, äfvensom nästan alla jordlotter å städernes områden, derigenom mera uteslutande skulle komma i åtnjutande af en förmon, som, efter all rättsgrund, med lika skäl, borde tillerkännas de senare; hvadan Utskottet, enär den föreslagne Bevillnings-friheten dessutom otvifvelaktig! skulle föranleda till obefogade nedsältningar i hemmanens uppskallningsvärde, ytterligare i sin nion befordra en redan nog långt utsträckt hemmansklyfning, samt derjemte förorsaka betydlig minskning i Bevillningen af jord värdet, anser sig böra vördsamt afstyrka bifall till Herr eif Dahlströms förslag, att allt jordbruk, hvars uppskattningsvärde ej öfverstiger 2000 R:dr, må befrias från Bevillning.
Bevillnings- Utskottets Betänkande N:o 5.
Vid pröfningen af Eric Nilssons från Norra Jemtland motion, liar inom Utskottet fråga uppstått om en direct beskattning å capital; men enär, efter Utskottets åsigt, ändamålet dermed, efter hvad erfarenheten nogsamt ådagalagt, icke står att på sådan väg vinnas, utan beskattning å eapital-förmögenhet säkrare kan tillämpas genom det låntagare nu tillåtna Bevillnings-afdrag vid ränteliquiden, för hvilket, i händelse rättighet dertill skulle för låntagare upphöra, annan utväg borde dem beredas, till godtgörelse af Bevillningen för skuldbelopp, som gravera deras egendom, hvilket senare åter anses vara med nu antagna beskattningssätt oförenligt, samt ifrågasatta beskattning, i tillämpningen alltför godtycklig, sannolikt skulle bereda icke någon inkomst-tillökning, utan snarare minskning, i följd af svårigheten att med tillförlitlighet kunna utröna capital-förmögenheten, har Utskottet för sin del funnit, att den nu gällande principen för beskattning å capital, genom låntagares rätt till Bevillnings-afdrag, borde oförändrad fortfara.
Och hvad serskildt angår den af bemälde Motionair yrkade förändring, med afseende på olika ränteberäkning; så, ehuru detta förslag till sin grund visserligen kan synas billigt, befarar Utskottet likväl, att all rubbning i nu bestående föreskrift skulle bidraga att än mer öka den öfverklagade bristen på erforderlige capital för rörelsen, i synnerhet innan den förestående realisationen hunnit visa sin verkan på allmänna credi4en; hvarföre Utskottet anser sig icke kunna tillstyrka bifall å hvad Motionairen föreslagit; hvarvid Utskottet dock bör vördsamt anmäla, att, vid redaction af en ny Bevillnings-Stadga, föreskriften angående Bevillnings-afdrag för ränta å skuld, skall efter möjligheten förtydligas, till ytterligare säkerhet för låntagare.
Då grunden för Herr Adlerbrcints motion endast hvilar på serskilda, af honom uppgifne fall, der ojemnhet i fastighetsvärderingen inom Elfsborgs
Län skall förefinnas, kan Utskottet deraf icke hemta någon anledning att föreslå afskaffande äf den så kallade minimi-tariffen, såsom varande nödvändig norm för Bevillijingens beräkning af jordbruket, på det samma beskattning icke må i det ena af Rikets Län, jemförelsevis emot det andra.
, otillbörligen hvarken höjas eller sänkas, och icke heller bör Utskottet, enär Motionairen ej ens uppgifvit, att minimi-tariffen för berörde
Län hittills varit för hög, styrka till vidtagande äf någon partiel åtgärd för detta enda Län; och får Utskottet derföre vördsamt hemställa, att nämnde motion måtte lemnäs utan afseende.
Bevillriings- Utskottets Betänkande N:o 5.
Efter det Utskottet sålunda yttrat sig, dels öfver de motioner, som åsyfta upphafvande eller ändring af nu gällande Bevillningsgrunder, utan att innehålla förslag till beskattning å andra föremål, än dem, sista Bevillnings-Förordningen upptager, och dels i de delar af andre motioner, som röra modificationer uti meranämnde grunder, återstår att redovisa för den behandling
Utskottet lemnat åt framställningar, som ej mindre ‘genom motioner, hvilkas egentliga innehåll här ofvan finnes antydt, än ock af Ledamöter inom Utskottet blifvit gjorde, om upptagande å nyo till beskattning af så kallade öfverflöds-artiklar.
För nödvändigheten af detta beskattningssält, sdra vid i8a3 års Biksdag senast afskaffades, har visserligen blifvit anförd t det i Landet öfverhandtagande begäret till förbrukning af främmande Länders producter, så väl af förläringsämnen, sorn vissa prydnader, hvilket, efter Motionairernes åsigt, utgjorde ett vigtigt binder för spridandet af allmännare välmåga; men som, enligt Utskottets öfvertygelse, all beskattning måste vara beräknad på möjligaste lätthet i utgörandet och controlen, samt påläggas något productivt föremål, och framför allt, så till sin grund, som i tillämpningen ej lemna rum för orättvisa och obillighet, hvilka senare olägenheter dock, med hänseende till den föreslagna beskattningen å öfverflöds-artiklar, ej kunde undvikas, emedan, om än, vid betraktande af beskattningens föremål, det Ville synas som skulle densamma i första rummet träffa en yppigare lefnad, denna beskattning likväl i verkligheten blefve mera betungande för den, som i mindre grad begagnade det man gifvit namn af öfverflöd, och således den mindre förmögne finge mest vidkännas en skatt, tillskapad med afsigt att hufvudsakligen drabba den mera bemedlade, tror Utskottet sig ega desto större skäl alt för sin del ogilla detta olämpliga beskattningssätt, sorn, om det å nyo infördes, verkningarne deraf snart skulle visa sitt menliga inflytande på industri och näringsflit inom Landet, och alltså till sina följder mera motarbeta än befrämja national-välmågan; hvadan, och då dessutom åtskillige af de till beskattning ifrågasatte öfverflöds-artiklar, redan beskattas genom tullen* inbegripen i deras inköpspris, Utskottet, på dessa skal, jemte flera, hvilka lill undvikande af vidlyftighet, man ansett sig böra förbigå, härmed får hos R. H. St. vördsamt afstyrka den yrkade beskattningen genom Bevillning å så kallade öfverflöds-artiklar.
Vidkommande slutligen Herr Cederscliiölds motion, om årlig
Bevillning för earacters-fullmagter; så, enär redan en dryg beskattning derå eger rum, genom det stämplade papper, hvarmed sådane fullmagter beläggas, hvilken beskattning, om R.
St. så pröfva nödigt, än vidare kan, vid Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 5. i 3 stämplade pappers-afgifternes bestämmande, förhöjas, och det dessutom lärer höra antagas, alt de flesta, som undfå earacters-fullmagter för verklig förtjenst och utan egen ansökning hugnas med dylika utmärkelser, men hvilka de, om nämnde fullmagter med ifrågasatt Bevillning belädes, skulle nödgas att sig undanbedja, anser Utskottet, då det icke vill synas möjligt, att beskatta verklig eller inbillad fåfänga under alla dess olika former, sig ej kunna tillstyrka, att för fullmagt å caracter annan Bevillning till erläggande fastställes, än den, som genom stämplade pappers-afgiften, enligt Chartae-Sigillatae-Förordningen, kan komma att utgå.
Stockholm den 19 April 1834- R eser vat loner : Af Herr Grefve H. von Fersen: ”Då jag finner Bevillnings-Utskottels här afgifne
Betänkande icke omfatta de allmänna grunder för den blifvande Bevillningens fördelning, som, med hänseende till 5c> §. jemförd med 60 §. af Reg.
Formen, det åligger Utsk^let att, i följd af 70 §.
Formen och 3i §.
Riksdags-Ordningen, opåmint afgifva; får jag reservationsvis vid Betänkandet bifoga min uti detta ämne inom Utskottet yttrade åsigt, som der icke gjort sig gällande.
Obekant är det för mig ej att hittills det Betänkande, som lånat namn af att innehålla de allmänna grunderne för den blifvande Bevillningens fördelning, ej omfattat annat än de grunder, som föreslås att tillämpas för blifvande s. k. Bevillnings-Förordningen, äfvensom: att serskilda grunder för de öfrige Bevillnings-titlarne äfven till R.
H. St. ingå, för att utgöra basen eller beskatlnings-systernet inom de serskilda beskaltnings-litlar, som uti 60 §.
Formen uppräknas; men alla dessa Belänkanden, utgörande visserligen angelägna grunder för de olika dock oberoende af hvarandra och bilda ingen hel åsigt af Bevillnings-beskattningen.
Ett system, omfattande, att jag så må uttrycka mig, hela Bevil Inings-beskattningen , hvaruti hvarje af dess delar lämpades och jemfördes inbördes, för att derigenom utvisa det minst betungande sättet för Sutsbrist-summans utgörande, och dymedelst hos den beskattande magteii Bevillnings- Ut slottets Betänkande N:o 5. i Staten stadga och bereda ett säkert omdöme, med hänseende till fördelningen af det skattebelopp, som
Staten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomsterne; antydandet af ett sådant system, eller utveckling af grunder uti detta afseende, synes mig vara afsedt med de i 70 §.
Riksdags-Ordningen anbefallde allmänna grunder j som Bevillningsutskottet opåmint till Statsbrist-summaiis fördelning vid hvarje Riksdag bör för R.
H. St. framlägga.
I en tid då tryckande beskattning är en klagan, sorn uttalar sig ide flesta land, och äfven funnit genljud inom våra landamären, synes icke böra förbises de sätt, som lill denna klagans häfvande eller förminskande vöre alt vidtaga.
Folkens belåtenhet med institutioner och styrelsen hvilar måhända mera på sättet huru skatterne utgöras och användas, än på beloppet, som för Staten erfordras.
Med allvar synes likväl R.
St. aldrig beträdt den väg, S hvilken denna de skattdragandes billiga klagan, om ej lielt och hållet kunde försvinna, dock småningom den åtminstone skulle, sorn ett tomt ljud, dö bort, då den ej egde stödet af eLt verkligt förhållande.
Om än ledande till nyttigt och af behof påkalladt ändamål, mötes gemenligen förslag, hvaruti anslag af statsmedel begäres, med ovilja; man fruktar att med sin röst biLräda beslut, som kunna medföra förökad tunga för de skattdragande, och man är belåten om, vid en minutieuse granskning af delail-förhållanden, man uti förslaget upptäcker någon skyddande anledning, för att derpå grunda den lagenliga rättigheten att säga Nef.
Men lemmar 57 §.
Formen endast denna inskränkta rättighet? sjelf villad, villar man andra, om man inom så trånga verkningsgränsor innesluter en af Folkombudens heligaste rättigheter.
Att beskatta sig sjelf är vida mera, än blott rättigheten att åtaga sig eller förneka bidrag — det innehåller äfven skyldigheten att uttänka och anvisa lättaste och minst kännbara sättet att utgöra de skatter, som tarfvas till fyllandet af de för Statens behöriga gång, bestånd och förkofran oundgängligen nödvändiga behofven.
Omtankan synesi således, så väl vid skatternes åtagande, som vid beskatta nings-rättighetens utöfvande, icke uteslutande böra fästa sig vid behofvens sammanjemkande, så att de kunna fyllas med den beskattning som hittills utjgjorts,, fastmera torde, vid beskattningen, afaes möjligheten att fylla statsbehofven på den lindrigaste och minst kännbara beskattningsvägen.
Hvad som är behof för Staten kan ej undvaras.
Representantens åliggande är att, med urskillning, underkasta de framställda behofven den strängaste pröfning och granskning i hvad nödvändigheten, Statens bestånd och förkofran påkal - Bevillnings- Utskottets Betänkande N:o S. la ökade skattebidrag eller ej; men när behofven äro constalerade mäste de fyllas.
Sätten att fylla stalsbehofven kunna vara flerfaldiga.
Jag lemnar dock å sido alla andra och vill blott uppehålla mig vid s. k.
Bevillningen, eller samhälls-medlemmarnes årliga tillskott utöfver Kronans och Statens ordinarie inkomster.
Äfven dessa kunna vara af mer eller mindre tackande egenskap.
På fördelningen af dessa extra ordinarie skattebidrag eller Bevillningen beror snart sagdt allt, huruvida skattebidragens utgörande komma att tungt belasta den skattdragande, eller med lätthet och på ett mindre kännbart sätt kunna utgöras.
För vidlyftigt vore det, och tillräcklig skicklighet tilltror jag mig ej, alt på ett nöjaktigt sätt och med den grundlighet, som erfordrades, här försöka en utveckling af den s. k. indirecta beskattningens fördelar.
Män med djupare insigter och mera förmåga hafva dessutom redan behandlat och utvecklat detta ämne.
Det jag likväl förmodar ej vara för mycket vågadt, är att påstå, hvad redan vår egen erfarenhet lärer bevittna, det nemligen: alt de indirecta beskattningstitlar, som vi ega, ej medföra stora olägenheter eller utgöra något synnerligt betungande beskattningssält till statsbehofvens fyllande.
Tullen, Charla Sigillata, Post och Bränvin äro de ämnen, som för indirect beskattning vi egt att ålita.
Mindre ändamålsenligt synes man likväl hittills fortgått vid. anlitandet af dessa rika hjelpkällor till statsbehofvens fyllande.
Man har hittills, i följd af Stats-Utskottets inkomst-betänkande, å priori, utan annan ledning än Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition och ett måfå bestämt den summa, som ur hvarje af de indirecta beskaltnings-tillarne borde dragas; ej dervid utredt om antagandet af ett eller annat system kunde bereda en större inkomst, hvarigenom tryckande och mera betungande skatter kunde upphöra och med indirecta fyllas:
Nej, grunderne eller systemet, hvarpå beskattningen hvilar, har ansetts lill en del för en accessorisk sak och högst dervid böra afses, att de så lämpades, att icke någon brist uti det redan beslutade inkomstbeloppet för den serskilda titeln skulle uppstå.
Exempelvis får jag fästa uppmärksamheten på Tull-Bevillningens bestämmande vid sistlidne Riksdag.