Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Feta pomador och oljor göra ej håret någon nytta; detta får ej växa för långt eller krusas.
- Håll ögat på barnjungfrun, så att hon ej skakar och kör emot med vagnen, står stilla och gapar på butikfönstren eller låter vagnen stå på gatan, under det hon håller sqvaller eller samtalar med » sin kusin ».
Var icke snål med leksaker och andra medel till nöje och tidsfördrif.
Barn, som få värma händer och fötter vid kakelugnen, få lätt frost i dem.
Håll dem öfver hufvud taget från eld och låt dem ej leka i närheten af kakelugnen.
De böra gå tidigt till sängs och hafva låg hufvudgärd.
Naturligtvis bör man sörja för ren och frisk luft i sofrummet.
Ett barn bör ej få sofva hos tjenstflickan eller hos främmande.
Hvarje flicka eller gosse bör hafva sin egen säng.
Gasbelysning bör aldrig tålas i ett sofrum.
Stoppa ej för hårdt till om dem i sän- gen och se till, att ej ansigtet borras ned, så att de ej kunna andas fritt.
Dunkläder duga ej åt barn; de skola hafva krollspintmadrasser.
Äldre barn skola ej tillåtas att läsa i månaden meddelar en fullständig mode- och mönstertidning.
Under sjukdom lemnas endast un- dantagsvis tillåtelse dertill.
God sömn är lika tigtig för barns väl- befinnande som god föda.
Tidigt i säng, tidigt upp och om möjligt ut i det fria är en gyllene regel.
Är lynnet dåligt, äro de vresiga och elaka, är orsaken ofta störd matsmältning; glöm ej det.
Låt dem lefva af enkel, vällagad föda och ej af sammansatta, hetsande rätter.
Den präktigaste bulldogg, som uppfödes med fina rätter i öfverflöd och lätja, skall snart förlora sitt naturliga mod och sin naturliga liflighet.
Barnet skall läras att tugga sin mat och ej sluka den.
För mycken och för tung mat gör barn » tjockhufvade »; men du bör ej anse det » simpelt » att barnen äro matfriska och taga dugtigt för sig.
Noggrann ordning bör iakttagas med af- seende på barns måltider och softider.
Låt dem ej anstränga sig häftigt strax efter en ordentlig måltid.
Sök att hålla deras fötter varma och deras hufvud svalt.
Allt njutande af spirituösa eller hetsande drycker, hvad de nu må heta, skall förbjudas dem.
Hafva de i barndomen vant sig der- vid, alstrar det svaghet och sjuklighet af flerehanda slag, liksom det ock moraliskt försvagar dem.
Vill du hafva bevis, så gå till en anstalt för sinnessjuka eller ett fängelse.
Barn må vänjas vid att äta salt i sin mat, men akta sig för kaffe, te — i synnerhet starkt — och sötsaker.
Renlighet är för kroppen hvad gudsfruktan är för själen.
Gör ej dina barn till drifhusplantor; kela ej med dem: du förminskar derigenom deras kraft att » stå emot ».
Var ej för snar att öppna medikament- skåpet.
Spana efter upphofvet till hvarje obehag- lig lukt i huset.
Slarfvig klädsel må ej tålas, men barn böra ej heller vänjas vid att lägga för myc- ken vigt vid kläder.
Om en af föräldrarna dör, skall man ej skynda sig med att göra dem till styfbarn.
Din dotter bör alltid, stående eller sit- tande, hålla kroppen rak och axlarna lika.
Hurudan din ställning än är, bör du ej glömma, att din dotters förnämsta dygd är att kunna förestå ett hus.
En flicka skall aldrig tillåtas att förderfvä sin helsa och figur med ett snörlif.
Dåligt ventilerade barnkammare skada mera än någon tänker.
Stäng icke solskenet ute, derför att du fruktar att dina möbler skola taga skada.
Det är bättre, att möblerna mista sin poli- tyr, än att barnen förlora sina friska kinder.
Skona dem från trånga skodon, hvilka kunna förderfvä fötterna för hela lifvet, och likaså för hårdt åtsittande strumpband, hvilka hindra blodets cirkulation och derigenom åstadkomma stor skada.
Unga flickor må ej stängas för mycket inne; de böra ej heller hållas för strängt i hemmet.
Varna dem för bruket af hårvatten och hårfärger; dessa förderfvä oftast håret.
Förbjud dem höga och spetsiga klackar.
Det är mycket lättare att förebygga en sjukdom än att bota den.
De flesta barn blifva sjuka af försummelse.
Af den million barn, som födes hvarje år, dö ungefär 250,000 innan de uppnått 5 år.
Detta förhållande bör väcka alla föräl- drars allvarliga uppmärksamhet.
Barn äro särdeles känsliga både för goda och för onda påverkningar.
En hufvudsak är och blifver: rent vallen och god luft.
Lägg mera vigt vid helsotillståndet än vid utseendet.
Det finnes tre utmärkta läkare, hvilkas råd I alltid skullen lyssna till.
De äro — doktor Diet, doktor Hvila och doktor Godt lynne.
i meddela i dag den nans porträtt efter Hoffotograf Plansens atelier att våra läsarinnor gerna skriftställarinnans drag.
hädangångna författarin- en fotografi från Kongl.
i Köpenhamn, då vi tro, ville se den talangfulla Hvad hörer till ett ungt äkta pars bosättning?
Prisbelönt vid Iduns tredje pristäfling.
är två unga funnit hvarandra, blir ganska snart deras största gemensamma intresse att i tankarna ställa i ordning sitt blifvande hem, o c h att drömma sig det så vackert o c h smakfullt som möjligt.
O c h som första bosätt- ningen, o m äfven tillökt o c h förändrad, dock varar hela lifvet igenom, är det ju naturligt att man genast i början vill ha den så bra som möjligt.
J a g vet att mången nu för tiden hyllar den åsigten, att de unga böra skaffa blott det allra nödvändigaste, för att sedan så små- ningom komplettera hemmet, o c h att detta b ö r göras sedan makarne tillsammans praktiskt pröfvat hvad de anse behöfligast, men i ett hem der mannen är fullt upptagen o c h den unga hustrun behöfver alla sina krafter, för att hinna m e d o c h sätta sig in i de nya plig- ter hon fått, blir detta rätt besvärligt.
Äfven händer det, att o m den oundgängliga utgiften för bosättningen ej göres på en gång, pennin- garne åtgå till annat o c h hemmet blir lidande derpå.
I vanliga fall anses till ett enkelt b e q v ä m t hem h ö r a: sal, förmak, sängkammare o c h herras rum, i sammanhang med hvilket ett o m än aldrig så litet toilettrum b ö r finnas.
Slutligen kök o c h jungfrukammare.
Till salsmöbler passa bäst m ö r k ek o c h b ö r der finnas en skänk, (12) stolar, ett större fyr- kantigt matbord samt serveringsbord.
Stolar, med fyrkantiga ryggar o c h sitsar klädda m e d skinn äro vackra o c h varaktiga, o c h o m man ej köper d e m färdiga, utan beställer dem oklädda t. e x.
från snickerifabriken i Arboga, och så sjelf låter kläda öfver dem, falla de sig ej dyra.
T salen passa ej ljusa eller hvita gardiner; der taga sig mörka sådana af kläde eller annat tjockt tyg bäst ut.
En taklampa är nödvändig, der ej gas finnes.
Förmaket kan visserligen betraktas som en onödig l y x, men är det ej enligt min åsigt.
Man behöfver alls ej taga det vackraste, stör- sta eller ljusaste rummet till förmak, men ofta är det af vigt att disponera ett rum, der familjen ej i livardagslag vistas, o c h der främmande kunna mottagas, utan att herrn i huset blir oroad.
Här finnes ett rikt fält för den unga fruns smak o c h fantasi.
M o d ytterst ringa omkost-
För hvarje 6-tal abon- nenter, som samlas, och för hvilka afglften Insändes till Redaktionen af nader kan ett enkelt förmak, ordnadt a f en artistisk hand göra ett behagligare intryck än dyrbara tyger o c h möbler åstadkomma.
Pinnes blott en soffa, några stolar o c h ett divanbord är det tillräckligt, sedan kunna småbord öfver- klädda m e d plysch eller annat tyg, blommande växter i krukor flätade af vide, artistiskt ordnade draperier fylla tomrummen o c h göra en ut- märkt effekt.
M e d enkla materialier kan man sjelf ofta öfverträffa tapetseraren, men omtanke och en viss händighet fordras, o m ansträng- ningarne skola krönas med framgång.
I all- mänhet brukas i förmaket en på golfvet fast- spikad brysselmatta, men kan man bestå sig en s. k. smyrnamatta är den både mjukare o c h behagligare, o c h mera praktisk, då den ligger lös o c h emellanåt kan tagas a f o c h piskas.
Ä r unga frun musikalisk anser hon ett pianino för en nödvändighetsartikel, och kan hon efter behag ställa det i salen eller förmaket; i salen är musikrummet ofta bäst, då inga mattor eller draperier förtaga ljudet, men för åhörarne af musiken är förmaket vida angenämare att vistas i. Herms rum är äfven hvardagsrum; der trifves och arbetar man bäst, och möblerna böra der i första rummet vara beqväma o c h ändamåls- enliga, gerna enkla o c h bastanta.
Några stora stolar, en chaise-longue, herrns skrifbord o c h skrifstol, ett b o k s k å p, ett större bord m e d lampa o c h matta under b o r d e t; för fruns räkning en symaskin från Husqvarna, ej trampsymaskia, ty den tar mera rum o c h är ej helsosam att använda i längden, se der hvad som främst hörer till hvardagsrummet.
I stället för de vanliga länstolarne har jag funnit pryd- ligast de skånska korgstolarne, som fås hos Korgmakaren Rasmussen i Åby adr.
Klippan för ett pris af omkring 10 kr stycket.
De kunna lätt klädas h e m m a o c h prydas med ett hemmagjordt arbete.
jpjj-ttpt vn t 6&amp;oc|fen6 6 dussin skänkhanddukar, 2 dussin damhanddukar, 4 dussin finare handdukar, 4 dussin enklare handdukar.
Detta förutom nödigt linne ät folket.
Fullständig servis af engelskt porslin för 12 personer, glasservis för lika många.
Nysilfver, svenskt, är nu för tiden så vackert o c h håll- bart, att det nästan ersätter det äkta.
Väl fattas mycket för att göra denna upp- sats fullständig; dock anser j a g detta vara det egentliga, som hörer till en mindre bosättning.
Dagsländan.
| (jpog SunlieE i vno66an6 BEowima vaxte $ii-a,ni&gt; 6&amp;bn oc-fx |tw8; (tom Sacjen.
2) å •y.fca fiacflen oo ?i Horn Sen wvuntfca på nan6 San6 fton BEic-liaSe då unSe * 6amt Betacpn.
5 " ot en 6 e l i u n S Sen.
Sj-efcj; t&gt;e otS EtE£a l&gt;fom- man » j ?ot 6Kjf £aSe 6 m e H a n S e oen 6amt oefv omt B-oi / iR / aSe ^otpott * lit: » &amp; t Atiiia, min taa nuEEni-ncjf mot!
©c-fi L) m tt-f-E mta, Sit ttnSet.6&amp;-ona EtE&amp;x!
2Du ä-t |os 6B.on att BEomatfca 6 a cpmS utan namn 6a; j ' XsiiEE jki / Pie-t, 6oE oc-fV fj / u6 ^aa ui / EE Sta j; ofca.
i SDkj- ut uefcfSen vaa^ ?&gt;at m-Sa j &amp; Ej- mtejp - BEott!
lom utt mwi ^-a,cjp Sujp ui-EE EuoliEtCj.
aofca. » ©cr \ fiEEa UEomman t^Mnal oeft 6dc~ cpn fiEvfc 6 å ttåncj;.
' tgi / BC 1 / J / U6 ooW Itinet vilt &amp; c ?i servetter ldun, ernålles ett gratlsexemplar för hela den tid, under hvilken abonne- mentet räcker.
Äro de samlade abonnenterna färre än 6, torde prenumera- fortet en Så ha vi sängkammaren, som är lätt möble- rad m e d de nya vackra engelska jernsängarne, en lavoar med marmoruppsats, ett par stolar, nattduksbord o c h toalettbyrå m e d spegel.
Fin- nas ej garderober, får ett klädskåp anskaffas.
E n mörk skotsk matta, som täcker hela golf- vet, är tillräckligt fin.
och passande.
12 dukar af t. e x.
jacquard med 12 personer, 6 mindre dukar, k i IN En sommarsaga af F. M.
2) en för | i U Bäcken och blomman.
Gardinerna böra vara mörka, t. ex. gröna, hvilken färg bäst tål vid cigarrök o c h i öfrigt är hållbar.
K o m m a vi till köket, så är en jernspisel från Husqvarna bland de bästa o c h der hör, för- utom en mängd småsaker, som ej kunna u p p - räknas, några kopparkastruller, men de flesta kokkärlen äro bäst att anskaffa af de s. k.
R y s k a emaljerade kärlen, som äro gråspräckliga, ej de svenska svarta o c h hvita, som lätt spricka.
Till linneskåpet anser jag h ö r a: 12 par finare linnelakan m e d örongott, 2 dukar a f damast med servetter för 12 personer.
i pN I LJ 6&amp;ona non BåcB.en |ö^a.
t&gt;vSa ue-tUSen nu dliatt non o c^ana.
6C- en 6nafct non j u n j a t aEaStt-cp på nan6 - Bol / j-a.
Wtan Sn6t-ta 6&amp;ocpn n a 6 t a * hoM 6e ' n nveS nej-SEÖ6 j^afct oeft ft,t&gt;atj-e ntnSefc Sj-e-tpt nan o^oefcui-nnefc, men 6i&gt;i / nSEanSe Sen.
EvEEa noti&gt; &amp; Eacj.a 3å i nant&gt; » 2Du ?ivit^ve,t EoEua3e fnttefct 6nattj 6tnnSoin.non powuinnefc: mic^ j:ota ttEE jWB-et, 6oE oeft- I / J / U6, ocn auajQ ^aa S) u Eoj; uaSe - mi / Cj.
•Enc&amp;.a, ocn l&gt;tU6 3u mina i Sttt &amp; a£Ea 6fiote 6pa3a nj-efctBEaS v Sttt vli^ve / t.
vilda 6onSe-tfct.| ?uei.
! » en aj; Sen tptfca Baelien B-on Éofcb / aUEt femjte ©cd 6natt Bott.
Se66 JiEaaan tcfie m e t a Pt-öte6; men ttEE en 6ttEEa 6t * anS6å3S a|; 6t) aEEet inom en Ut-ten ftofct Iit066a3 » 6.ogfen6 BEomma |:ote6.
har du hört talas om dagsländorna, 6 dessa flyktiga, luftiga, skimrande varelser, som födas m e d solen o c h som dö med d e n?
V i d ett skogkransadt, träskartadt vatten söka de vanligen sitt hemvist.
M e d solens första strålar födas till ett kort l i f myriader varelser der nere vid den lilla, mörka sagofulla skogs- sjön.
D e lyfta pröfvande de lätta vingarne, undrande blicka de ut i den obekanta, skim- rande verld, som ligger framför dem.
D e sväfva lyckliga och jublande i det klara solskenet; hvad bekymrar dem deras lifs korta varaktighet, de lefva som månget menniskobarn endast för stundens fröjd.
H v i l k e t lif!
hvilket j u b e l!
hvilken rörelse!
Beundra deras genomskinliga vingars mångfärgade prakt; betrakta dem, men vidrör dem ej, du förkortar då deras dagslånga tillvaro.
Skulle man tro att dessa rörliga, j u b - lande varelser innan natten faller på ej mer finnas till.
Se de sväfva ännu så sorgfria, de lefva i ett glädjerus, deras vingar bära dem ännu så kraftfullt.
M e n » olguden förer sina ilande skymlar mot vester.
Dagsländans vingar mattas; berusad, som hon är af lust o c h glädje märker hon det e j; ännu i döden jublande sjun- ker hon ned, hon har älskat och njutit, lifvets fullhet har hon känt, hur kort det än var, vingarne röras allt mattare, hon hvilar nu på det mjuka saftiga gräset.
Solvagnen har nu endast lemnat en lång, strålande ljusfåra efter sig, med sista glimten af den slocknar också dagsländans lif; snart betäckes hon af sina syskons kroppar; de ha alla känt samma lif, samma glädje, samma aftyning som hon.
Det är en dagsländas historia, ' en annan skall du få höra.
J a g såg en gång ett barn, en flicka, en elf- lik varelse, hon hade ännu ej sett trenne vin- trars snö, ej trenne somrars sol.
Såg du ej henne m e d?
H u r skimrade ej hennes lockiga hår i solen alldeles som dagsländans vingar, det låg som spunnet guld kring hennes rosiga ansigte.
Säg du ej de stora, djupblå, undrande ögonen med sina långa, mörka fransar; de blic- kade så frågande ut i verlden, som skulle de redan nu kräfva ett svar på lifvets gåtor.
O c h den genomskinliga hyn, hvars färg k o m o c h gick vid minsta sinnesrörelse, den fjäderlätta gången, de näpna behagliga rörelserna, de knub- biga små armarna med sina ringar kring hän- derna, ja o c h det der medfödda lilla koketteriet paradt med trots, som så oemotståndligt hän- förde hvarje hjerta, nog såg du det, s ä g?
Såg du det, skall du aldrig g l ö m m a det.
Hon sprang lekande omkring på ängens blom- stermatta, sjelf var hon den skönaste, den älsk- ligaste blomman der.
M i g tycktes att de ljuf- vaste blomster måste spira upp hvarhelst hennes strålande blick föll, så värmande, så lifgifvande var glansen deri.
Hennes barnsliga joller m e d blommorna förstod jag ej, må hända förstodo de henne, det föreföll, som nickade de åt henne, der hon dansade fram.
H o n ville fånga en fjäril, den fängslade henne m e d sin färgprakt; hon ilade efter den, den undflydde henne; hon b l e f stående, en stund blickade hon forskande kring s i g; plötsligt fick hon syn på en fager ängsblomma, fjärilen var g l ö m d; hon gladde sig nu endast åt sin nyfunna skatt.
» L y c k l i g a leende barn » tänkte jag, » d u g l ö m m e r allt för ögon- blickets fröjd » o c h mitt hjerta krympte samman vid tanken på den smärta, som lifvet en gång också skulle bjuda denna tjusande varelse.
J a g lemnade henne glädjestrålande, jublande, sina föräldrars högsta jordiska skatt.
Efter en tid återsåg jag henne; hur olika nu m o t förr.
tion ske å närmaste postanstalt. — Bidrag frän alla områden f ö r qvinllg verksamhet mottagas med tacksamhet.
Endast en sida af papperet bör Rosenknoppen var bruten, det leende, dansande barnet försvunnet.
H o n var sjuk, det guldlockiga hufvudet hvi- lade på den hvita bädden, hennes förr så strå- lande öga var slutet, ibland såg hon matt upp, hennes blick sökte föräldrarne, som öfverväl- digade af sorg knäböjde vid hennes bädd.
Talade hon nu på sitt barnsliga språk m e d H o n o m, s o m hon snart skulle gå till, som hon förr jollrat m e d sina kära b l o m m o r?
J a g förstod det ej.
H o n såg åter upp, hur förvandladt blef ej hela rummet.
Så dystert, så mörkt hade det synts mig vid min ankomst, nu var der idel ljus.
V a r det hennes blick, som åstadkom denna förvandling?
J a helt visst, en himmelsk klarhet strålade derur.
J a g tyckte att döden kom ej som den stränge liemannen m e d lien, nej som en skön engel, medförande en stråle af den himmelska glans, som omgaf h o n o m i hans hem.
Hon såg honom visst, hon log.
A n a d e hon redan den glädje, han skulle föra henne t i l l?
Ä n n u en blick på de sörjande föräldrarne o c h d ö d s - engeln hemtade jordens korta lån till baka.
H o n var borta, men den klarhet, som den himmel- ska budbäraren medfört dröjde ännu qvar.
H o n hvilade der så leende, så lycklig, så för- klarad.
D e t var också en dagsländas lif, hon började dock eu tillvaro efter denna, lyckligare, längre än den hon lemnat.
H o n slapp brottas med lifvet; dess dunkla ofattliga gåtor skulle ej grumla hennes rena själ.
£ Hos postmästarns.
|gS är en landsortsstad i Sverige o c h en liflig stad till på köpet.
D e n staden har som andra sina märkvärdigheter: den har sin kyrka med en vacker predikstol, på hvilken alla apostlarne äro utskurna i trä — den har sitt rådhus (i götisk stil!)
o c h så har den sitt postkontor.
Ja, det var just postkontwet vi skulle tala om — eller, rättare sagdt, om postmästarn.
Begåfvad med en hög, ståtlig gestalt, böljande, patriarkaliskt skägg o c h genomträngande blå ögon, hade denne länge varit föremål för flere af stadens ungmors stilla längtan o c h ljufva h o p p.
Postmästarn hade sina egenheter: han var ovanligt uppriktig (» o f ö r s k ä m d » sade mången) och var, som det påstods, pedantiskt ordentlig, men han hade, som sagdt, ett ståtligt yttre o c h hvad som var ännu bättre: ett förtjusande o c h komfortabelt hem.
I en sådan liten stad känna alla hvar an- dra; följaktligen visste alla, att poätmästarn på onsdagen en viss vecka skulle ha bjudning — eller egentligen icke lian, utan hans syster Barbara, en präktig — o m o c k något talför — qvinna pä andra sidan » 5 0 ».
» Hmm var bjuden? » — det var en fråga, som upprörde snart sagdt hela den qvinliga delen af samhället.
Emellertid k o m onsdagen — o c h med den den m y c k e t efterlängtade bjudningen.
A l l a infunno sig på slaget 5: att dröja en minut öfver tiden visste alla vore j u rent af att kasta bort lyckan.
A l l a voro äfven klädda i ljusa o c h högst ungdomliga drägter; postmä- starn tyckte om ljus o c h friskhet.
Fröken Barbara hade ett riktigt göra att välkomna alla, men det var ett » kärt besvär ».
Så slogo damerna sig n e d; kaffe med en mängd olika småbröd o c h annat bakverk bjöds om- kring — o c h så k o m samtalet i gång.
Nå, ämne fattades då icke.
D e t hade verk- ligen händt något i den goda staden: fröken i r- " v I I NI I D \ j | \ | användas och marginal lemnas.
Namn och adress torde alltid noga anglfvas, och kan fullkomlig diskretion från redaktionens sida påräknas Granström, det qvinliga biträdet på posten, hade af flere personer varit sedd qvällen förut promenerande med en herre!
» H v a d säger du, söta Barbara, o m den nya s k a n d a l e n?
» frågade stadens qvinliga qvick- hufvud, fröken Forssell, » n o g hörs det på nam- net att fröken Granström är från skogen, men så bär hon sig också så åt, ha, ha, h a!
» » Käraste ni, jag har visserligen hört det, men det kan väl knappast vara m ö j l i g t?
Här i vår goda stad har man större fordringar på det passande än s å!
» — O c h fröken Barbara såg mycket nyfiken, men också helt skälm- aktig ut.
» J a, du säger så, du, Barbara, men tiderna äro förändrade, ser d u, » utbrister fru K i n b l a d och kastar en något svårmodig blick bort mot ett hörn af rummet,der hennes dotter, fröken Helena — det musikaliska snillet!
— med stor säkerhet yttrar sig om » den d e r Gran- ströms » förbrytelse.
» H v a d talar herrskapet o m?
» frågar post- mästarn, som nu först gör sitt inträde, » f ö r - modligen om något intressant; damerna se så lifvade u t!
» » J o, » skyndar Helena sig att svara, » o m fröken Granströms märkvärdiga — ja, rent ut sagdt — oförsynthet att promenera med en herre — alldeles ensam. » » J a, men, mina damer, hur vet man att det var en främmande herre — kanske det var någon af stadens ungherrar! » » H u r kan postmästarn ens tänka något så- d a n t?
» frågar den svärmiska fröken Pryklund, i det hon kastar ett trånande öga på — kaffe- pannan o c h ett på postmästarn, » det vore i sanning än mera fasligt! » » K a n s k e postmästarn tycker hon är v a c k e r; hon har j u de der sömniga ögonen o c h sinliga läpparne, som Z o l a påstår att herrarne tycka o m?
» inföll fröken Säfberg, stadens literära ljus.
» M i n a mer eller mindre älskvärda d a m e r », sade postmästarn på sitt vanliga originella sätt, » dragen ej in mig i edra tvister, utan låten mig förbli åhörare! » » T v i s t e r!
» upprepade alla damerna i korus, och fröken Helena, som satt sig vid pianot o c h börjat slå an några sakta, längtande ackurd, fortsatte: » I afseende på fröken Granström tror jag ej någon olika åsigt råder, åtminstone bland damerna här! » Ett allmänt mummel af bifall hördes.
» K ä r a Helena lilla, spela ett stycke för oss och låt oss glömma den der ledsamma orostif- terskan », bad fröken Barbara.
Damerna hade nu ordnat sig med sina ar- beten i salongen o c h lyssnade, under dämpadt samtal, till fröken Helena, som nu på pianot utförde ett smäktande » s a l o n g s s t y c k e ».
Nästan alla kastade då o c h då oroliga blickar på post- mästarn, som närmat sig pianot, för att vända bladen åt fröken Helena — o c h de började äfven hviska till hvar andra att sådant der flackt, ytligt klingklang väl aldrig kunde anses för musik — • då en tjenstflicka inträdde o c h anmälde att fröken Granström var der ute o c h frågade o m hon vore välkommen.
N u uppstod det 1-ifligaate samtal; den ena af damerna öfverröstade den andra — ty alla ville yttra sig öfver denna oförsynthet. » » N e j, så oartiga kunna vi ej vara » — och fröken Barbara skrattade, aom o m hon tänkt » på något mycket lustigt — att vi låta henne stå i tamburen.
B e d fröken stiga i n!
» Jungfrun gick ut — o c h strax derpå visade sig den unga damen, som i sin smakfulla, men enkla drägt, såg skär o c h fraiche ut, som den unga våren — något som alla damerna mot- villigt inom sig medgåfvo.
Fröken Barbara skyndade hjertligt emot henne och önskade henne välkommen — h v i l k e t väckte allmän häpnad — hvarpå postmästarn bad att några ögonblick få taga damernas uppmärksam- het i anspråk.
Ögonblickligen uppstod djup tystnad i för- samlingen.
» E t t ämne, som i afton upptagit våra tan- kar och tungor är — fröken G r a n s t r ö m.
» A l l a damerna häpnade öfver detta nya bevis på postmästarns » originalitet »; somliga trodde att han helt rätt o c h slätt ämnade utvisa den brottsliga.
Alla sneglade bort åt fröken Granström, men den djerfva hade tydligen förlorat all blygsel; hon hade antagit en riktig frimodig, oskyldig och på samma gång skälmsk min.
» H v i l k a äro de damer, som instämma i de af fröknarna K i n b l a d, Säfberg o c h Forssell fälda y t t r a n d e n a?
» fortsatte postmästarn.
Efter denna fråga uppstod djup tystnad.
» S o m jag finner, att ingen af de andra damerna tyckes vilja instämma, får jag förklara, att det gläder mig på det högsta, eftersom dessa da- mer då förmodligen ej ha något emot att u m - gås m e d fröken Granström, äfven sedan hon blifvit — min hustru. » Dessa enkla ord utöfvade på samtliga damerna — med undantag af fröken Barbara, som var invigd i hemligheten — en snart sagdt bedöf- vande verkan!
Postmästaren fortsatte: » J a g får nu således presentera min fästmö.
V i förlofvade oss i går — o c h det var jag, som i går qväll var Nellys mystiska kavaljer. » M e d dessa ord gick postmästarn fram till siu fästmö o c h kysste henne hjertligt.
Samt- liga damerna skyndade att göra detsamma — äfven de tre fröknarna, under ifriga böner om ursäkt för deras » lätt förklarliga misstag » — o c h att uttala sina » varmaste o c h upprik- tigaste » välönskningar, som den unga fästmön mottog på det älskligaste sätt.
Så slutade allt » godt o c h v ä l », men många voro säkert de tårar af harm o c h missräkning, som den följande natten fick bevittna.