Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Såväl för att i någon mån hejda den öfverhandtagande importen af utländska lyxartiklar, hvilka så bärt trycka på vår handelsvåg, som ock att efter milt förmenande inkomma på en rigtigare stråt i beskattningsväg, är det jag härmed vågar fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten att icke längre fortgå på den beträdda frihandelsbanan, eller alt åtminstone, om landet fortfarande skall öfversvämmas med sådant utländskt gods, som, om än icke billigare, åtminstone varaktigare och bättre kan tillverkas i landet, en billig och skälig lull måtte åsätlas detsamma, så att åtminstone Statsverket deraf kunde hafva någon inkomst.
Det är mig icke alldeles obekant att skarpa strider förts och ännu föras derom, huruvida direkta eller indirekta skatter äro mest principenliga.
För egen del tror jag alt frivilliga skaller äro de båsta, lättast inkasserade och verka minsta missnöjet hos de skaltgifvande; de åtta millioner bränvinstillverknings-afgifter och dertill ett par millioner utskänknings-afgift äro derpå ett slående bevis.
Skulle dessa tio millioner såsom direkt bevillning påförts Sveriges hränvinsupande befolkning, hvilka väl till största antalet utgöras af mindre bemedlade eller fattiga arbetare, så skulle eli jemmerop höjt sig från landels ena ända till den andra; nu deremot betalas denna skatt utan knot eiler klagan.
Många andra länder hafva gillat denna princip för beredande af Statsinkomster och icke minst vårt brödraland Norrige, der icke blott öfverflöds- utan äfven nödvändighetsvaror äro belagda med importtull, äfven hos oss är i vissa fall denna princip ganska skarpt tillämpad, ehuru alldeles förkastad i andra fall; så t. ex. hur mycket man än talar om alt med tullfrihet hjelpa den fattigare klassen, har man på en nödvändighetsvara, som ingen fattig kan undvara och icke kan tillverkas i landet, nemligen koksalt, behållit en importtull af omkring 40 procent och på kaffe, som måste importeias, emedan det blifvit en nödvändighetsvara, en tull af närmare 480 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 310. 20 piocent, under det man låter öfverflödsvaror eller sådant, som egentligen begagnas af förnämt och rikt folk, införas tullfritt.
Jag vill icke framkomma med något förslag om skyddstullar, ty jag vet hur förhatligt sjelfva detta ord är för närvarande, ehuru jag icke förnekar det hopp jag hyser att andra åsigter möjligen komma att göra sig gällande på andra tider, och det nu lörhatliga ordet kan måhända åter tagas till nåder igen.
Andra länders tull-lagstiftning gifver stöd åt detta hopp; men betrakta blott tull-lagstiftningen hos oss för en enda artikel, nemligen Allika, hvarom vid sista riksmöte fördes så heta och hårda strider; importen af denna artikel har sedan år 4 850 stigit från 7,957 till 90,454 kannor således nära tolf gånger mera än för 10 år sedan och likväl lärer ingen vilja eller kunna bestrida att ju denna artikel mycket väl kan tillverkas inom landet, ej allenast för eget behof utan äfven till export, om icke lull—lagstift— ningen alldeles förlamat företagsamheten i denna rigtning.
Ville man ock icke uppmuntra den inhemska näringsfliten i detta fall, så kunde man åtminstone genom en lämpligare lullsatts derå bereda Statsverket en bättre inkomst.
Samma förhållande förefinnes vid en mängd andra artiklar, t. ex. i fråga om malen säd elier mjöl; våra qvarnverk tryckas afen hård, ofta odräglig grundskatt och numera äfven af en bevillning, och på samma gång tillätes tullfri införsel al mjöl; i stället för skydd åt den inhemska liar man genom grundskatten, bevillnin— gen och tullfriheten skafläl skydd ål den utländska mjölfabrikationen.
Och det är nära omöjligt för den Svenska qvarnegaren att häri täfla med utländningen; antingen bördesman göra den inhemska mjölfabrikationen skattfri, då den utländska är tullfri, eller borde man pålägga den utländska en tull, som åtminstone motsvarade de inhemska qvarnarnas skatt.
Kommers-kollegii sist utkomna berättelse om Sveriges utrikes handel och sjöfart har Sverige under år 1860 importerat blott
Jordbruks- och ladugårdsprodukter för ett belopp, som, efter ganska låg beräkning, uppgår till närmare 5^ millioner Riksdaler.
Jag vill icke påslå att detta varit öfverflöds—artiklar, tvärtom medgifver jag att största delen deraf varit verkiiga nödvändighetsvaror; men deremot vågar jag bestämdt påstå att om tull-lagstiftningen något mer omhuldat den inhemska företagsamheten, så skulle mycket af denna import varit besparadt, t. ex. artiklarna ost och smör, och tillika vågar jag påstå, att en skälig och måttlig tull skulle gifva oss en god och välbehöflig statsinkomst.
Jag vill icke trötta hvarken Hedervärda Ståndet eller Höglofliga Utskottet med granskning af alla de missförhållanden jag tyckt mig finna i nu gällande Tulltaxa eiler med anförande af Hera motiver för mina önskningar, att lull—lagstiftningen måtte inkomma på en för landet gagneligare stråt än under sistförflulna riksdagar; jag vill blott till slut sammanfatta mina yrkanden deri: att, Bevillnings—Utskottet vid tulltaxans uppgörande måtte tillse, såväl att den Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
481 den inhemska näringsfliten och företagsamheten icke må blifva undertryckt eller förlamad, som ock alt statsverket på denna väg måtte erhålla en skälig och behöflig inkomst lill förekommande af alltför ohejdad skuldsättning.
Alt såväl denna motion som ett härvid logadt förslag till ändring al åtskilliga lullsatser måtte blifva till Bevillnings— Utskottet remitteradt anhålles vördsammast.
Stockholm den 28 November 1862. G. Johansson, från Kronobergs län.
Förslag till ändringar i Införseltullen.
Apelsiner, pr 46 10 Frukter och bär, torra, pr 46 . 80 Bensvarf, Benkol eller Bister pr Fyrverkeriarbeten, pr 46 ... . i — Ctr 2 Färglådor, pr 46 50 Bijouterivaror, pr 46 2 — Rullgardiner d;o — 50 Bildhuggarearbeten, pr 46 ... . — 40 Glas, andra slag, pr 46 — 30 Bomull pr 46 , 2 Glasvaror med flätning, pr 46 . . — 30 Broderade arbeten, alngods med Grönsaker, torkade d:o . . — 10 tillägg af 40 proc. till tygets d:o inlagde med bränvin och tull.
Fullfärdiga med 70 ättika, pr 46 — 40 proc.
Gulddragarearbeten, oäkta, pr ort — 3 dito med guld eller silfver med d:o kantiljer och paljetter, äkta 150 proc. förhöjning. och halfäkta, pr ort ...... — 10 Bränvin och sprit, pr 46, alkohol — 65 Fransar, galoner etc., äkta och Bönor alla slas nr 46 .... 9, halfäkta, pr ort 20 1^ oäkta, do 12 Fikon d o 10 Gummi, alla slag, pr 46 . . . . __ 2 Fläsk, pr Ctr 5 Handskar, alia slag, d:o .... 3 50 Frukter och bär, friska, pr Ctr — 60 Hattar af halm eller strå, pr st. 2 d:o inlagde i bränvin och ättika, Hampa, ohäcklad och häcklad, pr pr 46 — 30 Ctr 3 Bih. till 11.
Prot. 1862 $ 1863. 11 Sami. 4 Afd. 1 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Hattar af siden etc., pr st.. . d:o af ull, hår, felb, d:o . . andra slag d;o . . Haltfoder och Hattkullar, pr it Hudar och Skinn, våtsaltade och andra slag, pr it Pelsverk, hopsydda, förtullas sora pelsverk, med tillägg af 75 proc.
Humle, pr Ctr Hår och Tagelarbeten, pr it .
Hängslen af siden och halfsiden pr it d:o, andra slag, pr it . . . .
Ingelära, pr d:o syltad, d:o Ister, alla slag, pr it ....
Kakao pr it Kapris, d:o Karkaser och Karkashand, pr it Kastanjer, pr it Kaviar, d:o Kimrök, d:o Kli, alla slag, pr Ctr ... .
Kläder med 75 proc. förhöjning i tygels tull.
d:o med guld- och silfverbroderier, galoner och fransar, med 150 proc. tillägg.
Koeffyrer pr st Konfityrer, pr it Konserver, d:o Koraller, arbetade, pr & ... .
Korgar och Korgmakarearbeten af oskalade qvislar och spån, pr it af skalade men oklufne qvistar, pr ff af klufvet vide etc., pr ö . . .
Kreatur, Hästar, pr st R:dr ö. 5 2 1 9 50 10 50 5 15 40 60 10 10 751 4 |— 80 70 1 12 Oxar, pr st Kor och Ungboskap, pr st. .
Halfvar, pr st Svin, pr st Andra fyrfotade djur, pr st. .
Käppar, alla slag, pr it . .
. Kött, saltadt, pr Ctr d:o, alla andra slag, pr Ctr . . Lakerade arbeten, ej specifice rade, pr it Leksaker, pr it Lin, häckhult och ohäckladt, pr Ctr Likör, pr kanna Luktvatten, alla slag, pr U Masker, pr st Oliver, pr it Ost, pr Ctr Papperstapeter och Border, pr it Paraplyer och Parasoller af siden och halfsiden, pr st andra slag, pr st Foderaler, som väfnader, med tillägg af 25 proc.
Perlor, oäkta, Glas-, pr & . . andra slag, pr it Plymer, alla slag, pr it . . . .
Pomeranser, pr ® Portföljer, Börsar, Väskor al hel— och halfsiden, pr ii andra slag, pr it Potatismjöl, pr Ctr Ris, skalad, d:o oskalad eller Paddy, pr Ctr . . .
Sadeimakarearbelen med förgyllda, försilfrade, pläterade beslag, pr U andra slag, pr it .
Silfver, arbetadt, pr ort R:dr 3 1 2 1 3 1 2 3 4 1 3 20 ö. 50 75 75 50 25 20 25 20 50 75 50 75 3 2 1 80 60 40 Motioner i Bonde-Städet 1862.
N:o 310. 483 Smör, pr Ctr Spanmål, omalen: Bohvete, pr kubikfot Hvete, d:o Råg, d.o Hafre, d:o Korn och Malt, d:o Vicker, d.o Ärter, d:o Spanmål, malen:
Mjöl af hvete, pr Ctr Mjöl och Gryn, andra slag, pr Ct Speglar och Lampetter, pr tl . Spetsar, Uddar, Blonder, af silke och linne, pr . . . andra slag, d:o ...
Spännhalsdukar af hel- och halfsiden pr a af andra tyger, pr U .
. af läder, pr H Talg, pr Ctr Tjära, pr tunna .....
Tjärbärma, Vraktjära, pr tunna R:dr ö. 1! 15 8 5 8 8 10 60 30 40 10 3 Tobak, Cigarrer, pr U Tvål, parfymerad, d:o Ull, alla slag, d:o Ur, fick-, med guldboett, pr st. andra slag, pr st Skeppskronometrar, pr st. . . .
Vägg- och Studsare i foder af brons, alabaster, porslin, pr U af träd, andra slag, pr ® . . . lösa Urverk, pr U Vagnar och Åkdon, tvåhjuliga, droskor, triilor, slädor, pr st. öfriga slag, pr st Vanilj, pr tt Vax, oblekt, d:o blekt och färgadt, d:o Vin, alla slag, på fastager, pr U på buteljer, pr kanna Vindrufvor, pr H Visitkort, d:o Ägg, d:o .......
Ättika, alla slag, pr U :dr ö. 60 5 5 2 30 1 4 50 130 7 50 5 15 16 50 30 50 5 12 Visserligen finnas flera artiklar än dem jag här uppräknat, som tillhöra den egentliga lyxen och öfverflödet, och alltså borde med högre tullar beläggas, men inom Utskottet finnas så många sakkunnige män, att, då jag nu anlvdt den väg man borde gå, för att, efter mitt förmenande, rädda landel från ett oundvikligt förderf, så hoppas jag att Bevillnings-Utskottet icke lärer underlåta att besluta hvad som vidare bör tilläggas, för att vinna det åsyftade målet.
Stockholm den 28 November 1862. G. Johansson, från Kronobergs län. 484 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Af Gastaf Johansson frän Kronobergs län, om skärpning af ansvaret för oloflig in- eller utförsel af varor andra resan.
Sorn den nu gällande ansvarspåföljden lör oloflig in- och utförsel af varor icke är tillräcklig för alt motverka lurendrejeri, emedan kändt är att della nesliga yrke bedrifves i ganska stor skala, i synnerhet med utländska spirituosa, och på det att detta slags brott mätte kunna hämmas, så anser jag att lagstiftaren icke bör un derlåta att bränmärka dem, som åro så nedriga all bestjäla Staten.
Hvarföre skall denna tjufven skonas mer än andra?
Har han icke begått en stöld, när han stulit ifrån Staten, likaväl som om han bestulit en enskild person?
Jag anser detta vara fullt ut lika straffvärdt.
Fördenskull, och på del att straffbestämmelsen för delta brott måtte ställas i närmare likhet med våra öfriga kriminallagar, så yrkar jag: att den som andra gången belrädes med oloflig in- eller utförsel af va ror, öfversligandc 5 Itiksdalers tullvärde, skall stånda tjufsrätt.
Stockholm den 29 November 18ö2. G. Johansson, från Kronobergs län, Motioner i Bonde-Ståndet 1S62.
N:o 312. 485 N:o 312.
Af Gastaf Johansson från Kronobergs län, om inskränkning af beväringsmanskapets vapenöfningar till endast ett är samt om nedsättning af den summa, hvarmed beväringsskyldig kan befria sig frän sådan exercis.
Under hela den tid jag deltagit i de allmänna ärendenas behandling har, mig veterligen, intet Rikets Ständers beslut mottagits med så mycken och allmän missbelåtenhet, som det om beväringsmanskapets vapenöfning i tvänne år.
Flera år hafva nu förflutit sedan delta beslut fattades och, af Kongl. Maj:t gillad!, kungjordes och ännu är missnöjet lika stort, om icke större, och säkert linnas icke många riksdagsmän inom Hedervärda Bonde-Ståndet, som icke af sina kommittenter erhållit uppmaningar att göra allt hvad göras kan, för att få påbudet om tvåårig vapenöfning återtaget.
Fåfängt söker en riksdagsman urskulda sig dermed, att BondeStåndet är oskyldigt i frågan, enär stadgandet tillkommit genom de tre andra Ståndens beslut.
Missnöjet i landet minskas icke, snarare ökas genom detta urskuldande.
Ilet är al sådan anledning jag ännu en gång nödgas framdraga denna sak till Rikets Ständers pröfning och behjertande.
Utan att tilltro mig afgörandet af hvarken huru mycket krigsfolk vårt land skulle behöfva, för alt uppträda med kraft emot våra grannar, i fall omständigheterna föranledde dem att anfalla vår sjelfständighet, eller huru lång och mångsidig öfning vårt lands manliga ungdom skulle behöfva för att kunna approberas såsom dugliga försvarare af denna sjelfständighet, vågar jag dock åtminstone hoppas, att med ett års öfning så mycken skicklighet i vapnens handtering skulle vinnas, att det ändå ytterligare nödvändiga skulle vid farans annalkande snart nog kunna inhemtas, helst det väl icke rimligen kan antagas, att, med våra dagars kommunikationsanstalter, ett krig skulle så plötsligt och oförutsedt komma öfver oss, att icke de fjorton dagar, som nu användas lill andra årets vapenöfning, kunde, innan krigsfacklan lågade, återstå för inhemtanue af det felande i vapnens handtering.
Vårt land, med sina små och inskränkta resurser och sitt stora behof af industriel utveckling samt dertill erforderliga arbetskrafter, borde dock en gång öfvergifva tanken på att vara en ständigt rustad militärstat.
Våra tillgångar offras till betydlig del på militärväsende och till en annan betydlig del på utländska lyxartik— 486 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 312. lar och vi öka vid hvarje riksdag våra utländska skulder med millioner i häpnadsväckande grad, utan att något återhåll i någon riktning förmärkes.
Kanske misstager jag mig då jag i denna hejdiösa skuldsättning tycker mig förmärka den farligaste fiende för vår sjelfständighet, en fiende, mot hvilken hvarje både medborgare och medborgarinna behöfde öfvas i vapnens bruk.
— Är denna åsigt ett misstag, så utgår åtminstone detta misstag från ett hjerta, som klappar för fäderneslandets väl.
Vid sisthållna riksmöte uppgafs i en reservation vid betänkandet om beväringen vapenöfningar, att Sveriges försvarsväsende årligen kostar en summa af 22,352,152 R:dr.
Denna uppgift, ehuru framlagd inför Rikets Ständer, hlef, mig veterligen, aldrig vederlagd och måste väl för rigtig antagas.
Om det kan vara väl beräknadt, att låta ett land i Sveriges belägenhet tryckas af en sådan utgift för sitt försvarsväsende och det midt i djupaste fredslugn, lemnar jag ål dem att bedöma, som förstå denna sak bättre än jag.
Hvad jag deremot tror mig kunna bedöma, är alt vårt fädernesland nu under fredens och lugnets lid behöfver tillvarataga och för sin industriela utveckling och förkofran använda både sina penningar och arbetskrafter, så att det eger förmåga att bära krigets bördor, i händelse de en gång påläggas, och således, så vidt ske kan, äfven bättre använda den tid, sorn för närvarande medtages till beväringsmanskapets marscher och vapenöfningar.
Jag vågar dock icke sträcka mina yrkanden ända derhän, att beväringsmanskapets vapenöfningar skulle inskränkas till hvad de voro före 1856, emedan jag om en sådan förändring icke under nuvarande förhållanden hyser ringaste hopp.
Der emot torde åtminstone indragande af tvänne onyttiga marscher till och från vapenöfningsstället kunna påyrkas såsom verkställbar! och redan detta vore en icke obe tydiig besparing af både tid och penningar.
Beväringsmanskapet beräknades vid sista riksmöte till 23,000 man.
Antagas nu i medeltal blott A marschdagar fram och åter samt 2 in- och utryckningsdagar för hvarje beväringsyngling, så uppkommer deraf 138,000 för både vapenöfningen och hemarbetet förspillda dagsverken, hvilka kunnat besparas om vapenöfningarne blifvit fullgjorda på ett år och med en resa fram och åter.
Af denna anledning och då jag antager att en fortsatt vapenöfning medan ynglingen är i gång dermed skall vida bättre uppfylla sitt ändamål, än en afbruten och följande året återupprepad, samt då Statsverkets utgifter för manskapets marschkostnader skulle betydligt kunna härigenom förminskas, vågar jag, då mera icke för närvarande lärer vara att hoppas, vördsamt föreslå: att Rikets Ständer ville för sin del besluta, det beväringsmanskapets vapenöfningar böra inskränkas till blott ett års möte och detta icke utsträckas utöfver de nu föreskrifne 26 vapenöfningsdagarne; samt i sammanhang dermed: Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
487 alt friköpningspriset från deltagande i vapenöfning måtte nedsättas från 100 till 60 R:dr.
Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhålles.
Gustaf Johansson, från Kronobergs län.
Af Andere Pehrsson från Christianstads län, om nedsättning i det bränneri-kontrollörer enligt nu gällande Förordning om bränvinstillverhning bestådda arfvode.
I Kongl. Maj.ts nådiga Förordning om bränvinstillverkning den 26 Oktober 1860, § 28, stadgas: ”att kontrollör, som antages särskildt för hvarje termin, hvarunder bränvinstillverkning är tillåten, erhåller under tiden af Staten arfvode med minst Fyra IUdr och högst Atla R:dr om dagen, och af bränvinslillverkaren, utan ersättning, kost och eget, möbleradt, eldadt och städadt boningsrum å det ställe, der bränvinstillverkningen eller dislilleringen utöfvas.
Att det sålunda utgående alternativa arfvodet, som i de flesta fall bestämmes till högsta beloppet, är alltför mildeligen tilltaget, bevisas bäst deraf, att under hvarje år, åtminstone i min hemort, eli mångdubbelt antal kontrollörer, emot bränneriernas antal, sig anmäla, och att till och med tjenstemän af ganska hög värdighet icke akta för rof att en slik befattning emottaga.
Jemför man det arfvode en sådan kontrollör, jemte (ritt vivre, åtnjuter med hvad som bestås Svenska folkets Representanter, hvaraf flere ej lära halva mer än 4 å 5 R:dr om dagen, ehuru de måste dermed underhålla sig i hufvudsladen, så företer sig en ganska märkbar skilnad, hvars rättvisa ingen lärer vilja åtaga sig att försvara.
Det lärer ej eller kunna bestridas, att riksdagsmannakallet ät minst lika så vigtigt samt fordrar lika stor sjelfständighet och redbarhet, som en kontrollörs befattning, och likväl lärer ingen riksdagsman, äfven af de bäst aflönade, hafva ett så högt dagarfvode som kontrollören, om man tager i beräkning lefnadskostnaderna, sorn ej kunna undvaras.
Jag anser det hvarken orättvist eller obilligt att ifrågavarande arfvode något, 488 Motioner i Bonde- Ståndet 1862.
N:o 314. ja till och med ganska betydligt nedsättes, dels derföre att Statens ofta nog hardt anlitade tillgångar må något kunna sparas, dels derföre att dessa tjenstemän, som icke behöfva genomgått större lärokurs än att kunna korrekt skrifva och räkna, kunna och rätteligen höra utgöras af lägre och mindre väl lönade tjenstemän samt sådane jordbrukare, ulan afseende på stånd, som ega dertill erforderliga kunskaper, och dels derlöre alt de högre embetsrnännen, sorn är svårt nog för mängden af bränneriegare alt nöjaktigt inlogera, måtte afstå ifrån en täflan om så beskaffad tjenstebefattning, sorn kan vara af nöden för den underordnade, men ingalunda med den högt uppsattes värdighet förenlig.
Jag får alltså vördsamligen föreslå följande förändring i ofvannämnda 28 §, att kontrollör, som antages särskildt för hvarje termin, hvarunder bränvinstillverkning är tillåten, erhåller under tiden af Staten arfvode med minst Tre R:dr och högst Fem R:dr om dagen, och af bränvinstillverkaren, utan ersättning, kost och eget, möbleradl, eldadt och städadt boningsrum å det ställe, der bränvinstiilverkningen eller distilleringen utöfvas.
Om remiss härå lill vederbörligt Utskott anhålles.
I ofvanstående motion förenar sig: Jöns Andersson, från Malmöhus län.
Af Erik Hansson från Gefleborgs län, om tillägg till 15 § i Kongl. Förordningen den 7 December 1860, i fråga om rättighet för bolag äfven å landet alt nian föregående auktion bedrifva handel i minut med bränvin.
Då rättigheten till minuthandel med eller utskänkning af bränvin på landet å auktion utbjudes, händer det icke sällan, att en mindre ordentlig och för rättighetens uiölvande Motioner i Bonde-Ståndet 186,2.
489 utöfvande mindre tjenlig person stannar för högsta anbudet, och att delta anbud jemväl varder godkändt.
På sådant sätt blir bränvinsförsäljningen ofta öfverlemnad till sådana personer, som hvarken kunna elier vilja ordentligt sköta den rättighet de tillvunnit sig.
För att i möjligaste måtto kunna betacka det ofta obetänksamt höga anbudet, nödgas de äfven att bittida och sent, i större och mindre qvantiteter, till kända och okända, till ett oskäligt högt pris föryttra sin vara.
Dessa olägenheter skulle kunna undvikas, om bränvinsförsäljnings-rälligheten linge i socken, lika som det hittills finnes stadgadt för stad, utan auktion, af kommunalnämnden upplåtas till bolag.
Man hade uti ett sådant bolag en bättre garanti för rörelsens ordentliga utöfning, än då, såsom nu är fallet, denna rörelse bedrifves på en eller flera enskildas händer.
Ett stadgande, som ansetts behöfligt och befunnits nyttigt för stad, skall väl också ostridigt och på samma grunder vara välgörande för socken, helst som en mängd socknar finnas, hvilka äro folkrikare än Rikets flesta städer.
För vinnande af behöflig likhet härutinnan, stad och land emellan, får jag alltså föreslå ett tillägg vid slutet af 15 § uti Kongl. Förordningen den 7 December 1360, lydande ungefärligen sålunda: ”Bildar sig i socken bolag för öfvertagande af all den minuthandel med eller all den utskänkning af bränvin, eller af beggedera, hvilken eljest skolat, enligt förestående moment, på auktion detstädes utbjudas, må kommunalnämnden, sedan socknemännen i kommunalstämma hörde blifvit, härom med bolaget, utan föregången auktion, sluta aftal för den af vår Befallningshafvande bestämda tid.
Härvid får dock afgiften ej bestämmas lägre, än sammanlagda beloppet skolat, enligt § 17, minst utgöra, i fall försäljningsrätligheterna varit åt särskilda personer upplåtna.”
Eric Hansson, från Gefleborgs län.
Brot. 1862 $ 1863. 11 Sami. 4 A/d. 490 Motioner i Bonde-Ståndet 186%- N:o 315.
Af Josel' Osear Almqvist från Norrbottens län, ont, anslag för myruldikninyar och vattenaftappningar inom nämnda län.
Uti Sin till Rikets Ständer afgilna nådiga Proposition angående statsverkets tillstånd och behof, har Kongl. Majit i pag b3 N:o I föreslagit "lill en särskild fond att, efter Kongl. Majlis nådiga godtfinnande, användas såsom anslag, ulan återhetal— nings—skyldighet för understödjande af myrutdikningar och vattenaftappningar inom Norrbottens, Westerbottens, Westernorrlands, Jemtlands, Gefleborgs och stora Kopparbergs län, 50,000 R:dr årligen, eller för ifrågavarande tre år, tillsammans 150,000.’'
Alt denna loud är högst otillräcklig synes deraf, att länsstyrelserne inom ifrågavarande län föreslagit 50,000 R:dr årligen lill hvarldera länet, hvilken summa styrelsen för Väg- och Vattenbyggnader ansett böra till hälften nedsättas.
Granskar man Landshöfdinge-embelels i Norrbottens län sista femårsberätelse, skall man linna, ali della län ensamt innefattar 21,567,955 tunnland, deral (se pag 5) allenast 58,645 tunnland äro odlade.
Om man från återstoden, 21,509,510 tunnland, afräknar naturliga ängarnes vidd, måste dock ofantliga sträckor finnas, hvilka innehålla många och vidsträckta myrtrakter, som väsendtligt bidraga lill frost och köld; och alldenstund många af dessa äro af det omfång, att de enskilde icke förmå bekosta deras uldikning, särdeles då kärren äro al den beskaffenhet, att icke vara Ijenlige till åkerodling, så får jag, i likhet med Konungens Befallningshafvande, vördsamt föreslå: alt en summa af 50,000 R:dr årligen måtte under nästa statsregleringsperiod anvisas lill verkställande af myrutdikningar och vattenaftappningar inom Norrbottens län.
Stockholm den 29 November 1862. J. O. Almqvist, från Norrbottens län.
Häruti instämmer: Herman Öbom.
N:o 816. 491 N:o 316.
Af Olaas Svebilius från Golland, om ändring i Kongl. Kungörelsen dm 15 Juli 1859 angående laga skiftens verkställande på Gotland.