Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Tumba^ samt Contorets ställande under Riksgälds-Contoret icke kan vara med några svårigheter förknippad t, helst uppbördens skyndsamma indrifvande och controllerande kan lika säkert verkställas, ehvad Contoret lyder under StatsContorets eller Riksgälds-Contorets öfverstyrelse, så och till enhets vinnande i afseende å uppbörden af samtlige bevillnings-medel, får Utskottet jemväl tillstyrka, att all befattning med stämplade papperets beredande, uppbärande och redovisande må från och med nästkommande år, då det nya Chartre-Sigillatae-papperet kommer att öfver hela Riket begagnas, förflyttas till Riksgälds-Contoret, under hvars öfverinseende de till Chartge-Sigillatje-Contoret hörande tjenstemän alltså skulle komma att lyda; hvaremot Riksgälds-Contoret bör till Stats-Contoret för hvarje år utbetala ett belopp, motsvarande den summa, hvartill Chartas-Sigillatae-inkomsten i Riks-Staten upptagits. 5:o Bränvins-brännings-afgiften, sora, i anseende till beskattnings- och uppbörds-sätt, har ett bestämdt sammanhang med allmänna bevillningen, synes,* likasom denna, böra för enhets skull ingå till Riksgälds-Contoret; och då Kongl.
Stats-Contorets befattning med uppbörden och controllerandet af denna afgift är nästan alldeles enahanda med Riksgälds-Contorets åligganden, i afseende å allmänna bevillningen, samt brännvins-afgiftens belopp för hvarje år icke kan på förhand med någon säkerhet beräknas, föreslår Utskottet, Stats-Utskottets Utlåtandej N.-o 66. alt den brännvins-bevillning, som Rikets nu församlade Ständer sig åtaga, må,, på samma sätt som allmänna bevillningen, ingå till Riksgälds-Contoret, hvars bidrag till Stals-behofvens fyllande från och med det år, då förstberörde bevilinings-afgift kommer att utgå, följaktligen bör ökas med det belopp, hvartill denna inkomst vid nu förestående Statsreglering varder beräknad.
I händelse Rikets Ständer bifalla berörde hemställan, lärer Bevillnings-Utskottet få sig uppdraget att, till iagttagande i den nya Författningen om brännvins-bränningsutöfning samt afgifterne derför, föreslå de härigenom föranledda förändringar i föreskrifterne angående ifrågavarande afgifters emottagande och conlrollerande, m. m. 6:0
Hvad härefter beträffar de i sammanhang med Stats-Verkets extra ordinarie inkomster i Riks-Staten upptagne Restantierne, så härflyta de fleste af dem från de ordinarie inkomsterna, oeh, i anseende till det samband, hvad redovisning och controll angår, som restantierne hafva med de till Stats-Contoret, enligt Utskottets ofvan afgifna förslag, fortfarande ingående inkomster, tillstyrker Utskottet, att, med undantag af de å Tull-, Salu-accis-, Post-, GhartaeSigillatae- och Brännvins-bevillriings-medlen uppkommande restantier, hvilka synas böra ingå till Riksgälds-Contoret, som sedan håller Stats-Contoret ett motsvarande belopp tillhanda, alla öfriga rester måtte, såsom tillförene, inlevereras lill Stats-Contoret.
Skolande, i händelse detta förslag bifalles, Utskottet framdeles för Rikets
Ständer uppgifva ej mindre den andel af restantierne, som i följd deraf kan komma att till Riksgälds-Contoret aflemnas, än ock det belopp utaf nämnde inkomst, som, enligt Utskottets tanka, fortfarande bör till Kongl. Stats-Contoret ingå.
På det emedlertid sistnämnde Verk icke framdeles, genom extra ordinarie inkomsternes nu föreslagna leverering till Riksgälds-Contoret, må sakna erforderliga medel till löpande utgifters bestridande derigenom, att extra ordinarie inkomsternes ingående till Riksgälds-Contoret kommer att beröfva Kongl. Stats-Contoret dispositionen, under redovisnings-tiden, af de å nämnde inkomster uppstående öfverskott, föreslår Utskottet vidare, att Rikets Ständer måtte å Riksgälds-Contoret anvisa ett creditiv af 666,666 R:dr 3a sk.
Banco årligen, för att af Kongl. Stats-Contoret, på dess reqvisition, lyf - Stuts-Utskot tels Utlåtande, N:0 66. tas; hörande efter hvarje års slut de å creditivet lyftade medlen intagas i den liqvid, som emellan båda Contoren uppgöres.
Likaledes hemställer Utskottet, att Rikets Ständer måtte uppdraga åt Riksgälds-Contoret att till Kongl. Stats-Contoret utbetala hvad, som svarar emot den brist, som kan uppslå, antingen å förslags-anslagen, eller derigenom, att de ordinarie Stats-inkomsterne understigit beräkningen.
Slutligen får Utskottet hemställa, att det beslut, Rikets Ständer må kunna fatta i frågan angående de extra oi’dinarie inkomsternes inleverering måtte öfverlemnas till!
Maj:ts Nådiga bifall, med underdånig anhållan derjemte, att de i följd häraf erforderliga förändringar uti de rörande uppbörden af dessa medel utfärdade författningar måtte varda till framtida iagttagande förskrifna, äfvensom att, uppå Fullmägtiges i Riksgälds-Contoret tillgörande framställningar, Kongl. Maj:t täcktes i Nåder meddela de ytterligare stadganden, som Kongl. Maj:t pröfvar nödige för merberörde Stats-inkomsters behöriga redovisning.
Stockholm den 14 November 1844- Reservctlioner.
Af Friherre v. Kramer: ”Hela åtgärden är i ekonomiskt afseende ett misstag; i administrativt i många fall overkställbar och i twlitiskt afseende oklok.” Häruti instämde Herrar v. Celsing, Lode, Lagerborg och Ekströmer samt Doctorerne Gumalius och Hallbeck.
Af Friherre Palmstjerna: ”Jag instämmer uti Friherre von Kramers reservation.
Att åtgärden i ekonomiskt eller financielt hänseende är ett misstag, inses ganska lätt, om man eftertänker, att Riksgälds-Contoret, sorn hittills årligen blott hållit Stats-Contoret tillhanda beloppet af Slats-bristsumman, vid pass i,5oo,ooo R:dr, och kunnat påräkna, att denna ej uttagits förr än på sednare delen af året, då Riksgälds-Contoret redan uppburit bevillningen samt baft rättighet att begagna sitt i Banken egande creditiv, samt således undvikit all ränte-förlust, hädanefter, om förslaget vinner bifall,, blir nödsakadt att hålla större summor ständigt tillreds åt Stats-Contoret.
När delta sistnämnde framdeles ej kan af öfverskotts-medel eller af reservfondens, måhända tillbetydlig del uti natura-effecter liggande, behållningar, hemta tillgång att fullgöra första qvartalets liqvider eller andre i början af året, innan uppbörden ingått, förefallande utgifter, sa skall det från Riks - Stats-Utskottets Utlåtande, N.o 66. gälds-Contoret reqvirera såväl beloppet af Stats-brist-summan, som ock lyfta bela creditivet.
Det skulle troligen blifva sakernas gång, att Stals-Conloret liqviderade 1845 års creditiv, medelst uttagning af 1846 års Stats-bristsumma, hvarpå beloppet af 1846 års creditiv lyftades och detta belopp vid 1847 års början liqviderades medelst sistnämnde års Stats-brist-summa, hvarefter 1847 års creditiver åter kunde lyftas o. s. v.
Derförutan skulle Stats-Contoret genom utreqvirerande af bristernes belopp å förslags-anslagen ytterligare förorska Riksgälds-Contoret ökade utgifter.
Riksgälds-Contoret, som hitintills blott sällan varit försatt uti nödvändighet att, för Stals-bristsummans anskaffande, vidkännas några ränteförluster, skulle hädanefter aldrig kunna undgå att vid hvarje års början, utöfver creditivet i Banken af En million, bibehålla eller förse sig med en Cassa af, 1 l million derutöfver.
Häraf uppkom för Riksgälds-Contoret otvifvelaktigt en ränteförlust af 5o a 60,000 R:dr årligen.
Derjemte Klefve man nödsakad att öka antalet tjenstemän uti Riksgälds-Contoret med en kostnad af minst 10 å 12,000 R:dr Banco.
Att åtgärden uti administrativt hänseende är i många fall overkställbar j det vill säga, ej verkställbar, utan många andra i sammanhang dermed vidtagande förändringar uti författningarne om uppbördsverket, tjensteåligganden m. ra., det är uppenbart.
Till en början måste, om ordning och reda skola bibehållas, Riksgälds-Contoret erhålla en efter de nya och utvidgade förhållandena lämpad organisation och förses med tjenstemän, som ega den kännedom om uppbörds-lörfattningar och reglementen, som är oundgänglig för tillsynen öfver uppbördens flere' grenar och ansvaret för dess gång.
Dernäst måste vederbörande Läns-Styrelser uti landsorterne sättas under Riksgälds-Contorets förmanskap, så att de ovilkorligen förpligtas att utan dröjsmål ställa sig Riksgälds-Contorets föreskrifter till efterrättelse.
Vidare vore allt för vidlyftigt att utveckla.
Blott i förbigående må anmärkas, att Rikets Ständer ej denna Riksdag skulle kunna åtskiljas, utan att vidtaga de mått och steg i afseende på Riksgälds-Contorets ordnande, som för den nya ordningen äro nödige.
Att åtgärden i politiskt afseende vore oklok_, och att blotta förslaget dertill är likaså, torde ej erfordra någon bevisning.
Det ådagalägger ett bemödande från Representationens sida, en syftning att inskränka den verkställande maktens attributioner, Konungens administrativa myndighet, och att tillvälla sig en magt, som Representationen aldrig egt uti Sverige.
Det ådagalägger ett förhållande emellan de_ båda Stats-magterne, som är långt Stats-Utskotlets Utlåtande j N.-o 66. i5 ifrån den samdrägt, hvilken ensamt ger nödig styrka åt Stater af andra ordningen att motstå de större magternes inflytande.
Om åtgärden sattes i verket, skulle den splittra styrelsens enhet, småningom förlama ärendenas gång och bidraga till upplösning af de band, hvilka sammanhålla vårt Stats-skick.” Af Herr Möllerhjelm: ”Beslutet är, enligt min öfvertygelse, stridande mot 6'4, och 66 §. §.
Regering-formen samt derjemte obehöfligt och opolitiskt. ” Af Herr von Rosen: ”Då majoriteten, uppkommen genom en rösts pluralitet inom Utskottet, afgifvit detta förslag och jag ej kan gilla detsamma, reserverar jag mig så val emot dess egentliga motiver, som ej gerna kunna undandöljas, som de stadganden, det i tillämpningen innehåller.
Hvad vinnes med den föreslagna förändringen?
Hvilket är målet?
Hvad är den egentliga afsigten?
Huru skall detta förslag kunna tillämpas utan oreda i förvaltningen, utan en sammangyttring emellan de administrativa och representerande statsmagterna.
Då man under discussionen i Utskottet erfarit de politiska skäl, som framkastats af dem, hvilka medverkat till beslutet, synes frö till den oreda, till det osammanhang, som måhända slutligen gäller de vigtigaste och de ömtåligaste delar af samhällsfördraget, af den grundlag, som ännu gäller; hvarföre jag ock ej ett ögonblick tvekar att öppet och offentligen frikalla mig från att hafva medverkat till det förslag, som Utskottet afgifvit.” Af Herr af Harmens: ”Instämmande i Frih. von Krcemers reservation, får jag likväl tillägga, att, som frågan om större eller mindre del af Extra-ordinarie Stats-inkomsternas ingående till Riksgälds-Contoret varit väckt vid hvarje Riksdag alltsedan år 1816, och densamma vid innevarande Riks-möte i gjorde motioner fått den utsträckning, att Statens ordinarie inkomster äfven skulle undandragas Kongl. Maj:ts ”disposition,” synes det vara angeläget alt behandla denna fråga på ett sätt, som undanrödjer dess återkommande för framtiden.
Sedan Rikets Ständer, under sistförflutne Fem Riksdagar, icke ansett 64 §.
Regerings-formen hafva lagt hinder i vägen för frågans behandling annorledes, än på sätt 75 §.
Riksdagsordningen innehåller, synes ingen annan utväg återstå, än att till Kongl.
Maj:t ingå med en så beskaffad underdånig skrifvelse, som den, hvilken af Högloft.
Stats-Ulskottets majoritet blifvit ogillad och hvilken i Herr Professor Thomanclers reservation förekommer.
Om, med de gjorda motionerna, ingenting annat varit åsyftadt, än att vinna ”mera ordning, reda och if) Stals-Utskotlels Utlåtande, N.-o 66. enkelhet i räkenskaperna,” kan sådant lika väl och hällre åstadkommas, olli någon viss Afdelning al Kongl. Stats-Contoret får uteslutande befattning med alla Statens inkomster, en annan med utgifterne och en tredje med controllen öfver båda de förstnämnde.
Sedan sådana åtgärder blifvit vidtagna, kan frågan, om den det oaktadt återigen uppslår, aldrig anses annorlunda, än såsom ett medel, hvilket man vill begagna för alt uttrycka misstroende till Regeringen eller åtrå att inskränka dess grundlagsenlig» rättigheter.” Af Biskop Hedren: ”Emot det Betänkande, N:o 355, sorn af StafsIJtskottet den 26 October 1840 i detta ärende af nära enahanda innehåll till Rikets Ständer afgafs, har jag reserverat mig och förnyar nu samma reservation.
Jag anser nemligen det framställda förslaget icke af behofvet påkalladt, men i flera afseenden onyttigt och skadligt, ledande i stället för till förenkling och besparing, tvertom till mångfaldig inveckling och kostnad vid uppbörds- och redogörelse-verket, stundom äfven måhända till förlägenhet och våda för Stats-Verkets ordentliga förvaltning; hvarförutan, efter mitt förmenande, Regerings-Formens 64 §. hade fordrat, att i laga ordning till sin ordalydelse förändras och Riksgälds-Contorets bestämmelse i den 66 § annorlunda fastställas, innan Konungens dispositions-rätt öfver Bevillningsmedlen, på nu föreslagne sätt, kunde lagligen beslutas.” Af Doctor Stenhammar: ”Riks-Stånds beslut är lag för Utskotts-Ledamoten, hans enskilda öfvertygelse om de remitterade motionernes grundlags-vidrigliet må vara hvilken jorn helst; men reservations-rätten är honom obetagen.
Jag begagnar den, för att reservera mig emot detta betänkande lill hela dess innnehåll, så vidt det rörer de serskilda extra-ordinarie Beviilnings-medlens ingående till Riksgälds-Contoret.
Den åsyftade åtgärden att till ett under Ständernes Styrelse släldt
Aerk öfverflytta uppbörden af dessa bevillningar, förekommer mig såsom ett, vissei ligen i hvarje annat constitutionelt land oerhördt, försök att intränga på Konungamagtens rätt och på ett indirect sätt förändra Stats-författningen.
Sålänge 64 §•
Regerings-Formen står qvar, kan jag icke eller förstå annat, än att Rikets
Ständers föregifna rätt att besluta en sådan öfverflyttning är uppenbar orätt.
Ty ali möjlig dialektisk klyftighet kan icke räcka lill, för att bevisa, att medlen icke destomindre förblifva under Konungens disposition, såsom Grundlagen menar det.
Utskottet har också sjelft sörjt för att handgripligen ådagalägga delta, genom det erbjudna creditivet, som ostridigt är oumbärligt, om * Stals-Utskoltets Utlåtandej TV.-o 66. 17 om Förslaget skulle ga i verkställighet.
Det måtte väl vara någon Konungen hittills förvarad rätt, som man härigenom vill ersätta; man erbjuder ej 1 våra dagar en million för intet.
Men jag förmodar och hoppas, att köpslagande om Konungens rättigheter icke skall komma i fråga inom Svea land.
Så god också millionen kan synas vara, beror den likväl af ett möjligen ombytligt godtycke; och bättre är då att behålla sin rätt, än bero af välbehag.
Jag tänker derföre, att af hela denna anstalt blir enda frukten onödig tidsspillan och oro.
Jag reserverar mig derföre mot densamma men fmfvudsakligast emedan den är mot Grundlagen stridande och således obehörig.
Den är derjemte oklok, ledande till ökade kostnader och oreda i förvaltningen; hvilket också förtjenar behjertas.
Men att skaffa sig ökadt besvär, trassel och kostnader, kan visserligen bero af Ständernas behag; och vilja de regera sjelfve eller genom sina fullmäktige, så är det helt naturligt, att det, som smakar väl, måste också något kosta.
Frågan om rätten blir ändå alltid hufvudsåken.
Emedan jag ej annat förstår, än att detta förslag innebär en kränkning af grundlagsenlig rätt, måste jag ogilla det.”
II äruti instämde Doctor Pettersson.
Af Professor Thomander: ”Jag anser Rikets Ständers-rätt att väcka den fråga hvarom detta betänkande handlar vara genom de vid fem särskilda Riksdagar derom af vederbörande Talmän gjorda propositioner tillräckligen erkänd, och finnér i våra grundlagar intet hinder mot sådana besluts fattande, som Höglofl.
Utskottet här föreslagit.
Ingen kan heller neka att det ändamål ju är godt, hvilket motionären uppgifver, ty olämpligheten deraf alt ett och samma verk är Bokhållare och Cassör faller lätt i ögonen.
Men detta ändamål, nemligen att ett verk blir ensam bokhållare och ett annat ensam Cassör, blir om icke aflägsnadt, åtminstone icke när madl genom den utväg, hvarom Utskottet med motionären instämmer.
Som sakerna hittills stått, har det varit möjligt för landets styrelse att öfverlemna all uppbörden i en Stats-Cassörs händer, med ensamt undantag af omkring 2 millioner; efter Utskottets förslag skulle ett verk uppbära omkring 8 och ett annat omkring,4 millioner.
Och att någon större reda eller ordning i räkenskaps-verket skulle vinnas derigenom att en del Banco-attester, som hittills hvilat i En låda, nu flyttas till en annan har jag svårt att föreställa mig.
Tvärtom kan controllen och säkerheten genom förändringen anses i flera hänseenden försvagad, om också den i ett vore något starkare.
Den moraliska garantien måste antagas vara tillräkligen stor, med afseende Bilt. till R.
Prot. 1S44, 4 Sami. 1 Afd. 21 Haft. 3 iB Stats-Utskottets Utlåtande, N.-o 66. så väl å Stats-Contorets embetsman, som å Riksgälds-Contorets fullmägtige; men den juridiska kan synas mindre hös de sistnämnde, enär dels tre fjerdedelar af denna Corporation kunna vara enskilde personer, hvilkas borgerliga tillvaro icke behölver hero af innehafvandet af detta fullmäktigskap, dels ock det ansvar, som lagstiftande församlingar ålägga sina delegerade, i alla andra, än de bistraste partitider gemenligen med mycken mildhet utkräfves, utom det att ansvarsskyldigheten måste betydligen förringas genom den omständigheten, att de ansvarige här sakna all makt att sjelfve verkställa eller till verkställighet befodra ett enda af de beslut, som äro för deras förvaltnings-åtgärder de hufvudsakligaste.
Skulle den åsyftade enheten och ordningen på denna väg vinnas, så kunde det endast åstadkommas genom att gå så långt, som vägen räcker, det vill säga till bifall åt
Riksdagsman von Zweigbergks motion om båda ordinarie och extra ordinarie inkomsternas ingående till Riksgälds-Contoret.
De underlydande embets- och tjenstemännen i städer och landsorter finge derigenom vänja sig att i Rikets Ständers Fullmäktige se sina rätte Herrar.
Besörjde Contoret tillika alla aflöningar, så vore faran mindre att det skulle möta olydnad eller ovilja eller förlora vid collisonsfall emot landets styrelse.
Svårigheten att bestyra allt detta kan icke tänkas väsentligen större för Riksgälds-Contoret, än den nu är för Stats-Contoret, och skälet att afslå v. Zweigbergks förslag hade, efter mitt förmenande, således mindre bordt sökas i denna omständighet än i osannolikheten att
Regeringen skulle önska få lemna ifrån sig hela sin penningsförvaltnipg.
Man kan dock med extra-ordinarie Stats-inkomsternas öfverflyttande till Riksgälds-Contoret tänka sig något annat ändamål, än det af motionären uppgifna.
Detta ändamål kunde till exempel vara ett politiskt: man kunde med allt skyldigt förtroende till den närvarande Styrelsen vilja förebygga en framtida Regerings möjliga frestelse till missbruk af sin makt.
Det kan icke vara fråga om någon misshushållnings förekommande, så snart man finner sig, såsom man måste finna sig, nödsakad att, till ersättning för hvad som borttages, bevilja ett creditiv, motsvarande de borttagna öfverskottens belopp, och för detta creditivs lyftning fastställa sådana vilkor, som göra en egentlig controll å Stats-hushållningen nästan alldeles omöjlig.
Den controll, som blefve den enda hufvudsakliga, vore alldeles densamma som förut, den som åstadkommes genom kloka och endamålsenliga Statsrevisioner.
Deremot kunde man åsyfta, att, genom den nya och utvidgade förvaltning man uppdroge åt Riksgälds-Contoret, komma till ettmål iständernas Stats-Utskottets Utlåtande> N:o 66. *9 frånvaro, något när liknande det man stundom vill ernå genom en skattevägran.
Proceduren skulle då vara den, att, vid en verklig eller förment våda för friheten eller landets välfärd, Riksgälds-fullmägtige läste sin i full öfverensstämmelse med Stats-fördraget författade instruction, såsom man säger, mellan raderna, och ulan afseende på sin åtgärds lagstridighet samt i förhoppning på Ständernas indemnitets-förklaring helt enkelt vägrade att utbetala de penningar, hvarom de erhållit föreskrifter.
Vöre dessa föreskrifter tvetydiga eller delade de, såsom sannolikt är, alla andra gudomliga och menskliga föreskrifters lott att kunna göras tvetydiga, så vore denna väg så mycket mindre törnbeströdd och så mycket lättare att beträda.
Vöre den spänning, som uppkomme emellan regering och penninge-fullmägtige icke större, än att lag och ordning ännu i en viss mon aktades, så kunde fullmäktige genom denna enstaka laglöshet tilltvinga sig en Piiksdag.
Vore åter misshälligheten icke derhän kommen, att fullmäktige undandroge sig sina åliggande betalningar, dock tillräcklig för att förråda med hvilken obenägenhet denna laglydnad ginge för sig, så egde regeringen i sin fria förvaltning af den s. k. reserv-fonden ett medel att pliktfälla Ständerna till icke obetydliga ränteförluster och hålla fullmäktige i bryderi.
Icke nog att denna reserv-fond under vissa conjuncturer har en naturlig benägenhet att förvandla sig i effecter; det står i förvaltningens makt att underlätta och bibehålla denna benägenhet.
Styrelsen får röra sig med ”under händer hafvande medel” och hjelpa sig så godt den kan utan särskildt understöd af creditiver, har hon ett helt annat interesse att förvalta medlen någorlunda försigtigt, än när hon får sig en annan cassör, som skall hålla henne med penningar till erforderligt belopp; och till mindre belopp, än det erforderliga, kan ju creditivet icke bestämmas, derest man skall kunna göra sig någon förhoppning om Styrelsens bifall till förslaget.
Tänker man sig spänningen Statsmakterna emellan, uppstegrad till det högsta, tänker man sig den 19 Augusti 1772, kunde väl då Riksgälds-Contorets egenskap af Stats-Contor innebära något skydd åt en till döden dömd frihet?
Ja, i fall en högst illvillig regering tillika vore en högst enfaldig.
Men då läge också nästan under alla förutsättningar ett tillräckligt skydd i den sistnämnde egenskapen, annars beliöfves ju icke mer än några rader till Tull-styrelsen, Post-styrelsen, Landshöfdingarne m. fl., angående ändring och upphäfvande af de förra föreskrifterna för att återföra samtlige medlen i regeringens schatuller eller byråer, och sålunda skrifva borrt hela det förmenta bålverket. 20 Stats-Utskottets Utlåtande, N.o 66.
Man kunde med det ifrågavarande förslaget tänka sig ett ekonomiskt ändamål: det kunde åsyfta en besparing.
Denna besparing kunde gälla antingen förvaltnings-kostnad eller ränte-utgift.
Men är förvaltningspersonalen i Stats-Contoret alltför stor, hvilket icke blifvit påstådt, så kan ju den förminskas, den föreslagna öfverflyttningen må för sig gå eller icke.
Är den personalen icke för stor, så skulle ju samma arbetsstyrka behållas efter öfverflyttningen, så framt man icke i Riksgälds-Contoret förut saknat nödig sysselsättning, hvilket icke eller blifvit andragct.
En besparad ränteutgift eller en minskad ränte-förlust kan deremot i vissa fall bli följden af förändringen, skada blott att dessa fäll icke äro för handen!
RiksgäldsContoret gör rån te-förluster i fäll öf verskotts-medel i Stats-Contoret öfver Rofvan länge innehållas.
Om detta förr har varit händelsen, så är ju numera ett Kongl, stadgande tillkommet, som vill för framtiden undanrödja denna olägenhet.
Rikets Ständer å sin sida tyckas icke heller vilja vara overksamma för utrotandet af denna rikdoms förlägenhet; man har i enlighet med regeringens förslag medelst beslut, som äfven jag bi träd t, beräknadt de ordinarie Stats-inkomsterna så högt, att en brist för den närmaste framtiden kan anses så godt som försäkrad; endast på kronans spanmål kunna 200,000 R:drs brist för nästa år uppkomma.
Förslags-anslaget för fångvården är beräknadt så lågt att 3oo,ooo R:drs brist årligen der kan utan orimlighet inträffa.
De extra ordinarie inkomsterna kunna aldrig beräknas med så mycken tillförlitlighet, att ju en half million der skall kunna uteblifva; men nog kan man sörja för att de icke lemna öfverskott.
Beräknar man på det sätt inkomster och förslags-anslag, att' man erhåller få eller inga öfverskott att förränta, så blir man åtminstone på ingen räntevinst bedragen och behöfver icke mera Utskottets fyndighet för att värja sig emot den vedermödan.
Deremot måste genom den föreskgna öfverflyttningen Riksgälds-Contorets äfventyr att få vidkännas ränte-utgifter bli så mycket större och förvandla sig så mycket säkrare till verklighet, ju större den del af Statens förlag är, som finnes i effecter insluckne.
I detta hänseende är den närvarande tidpunkten för den tillämnade reformen den minst gynnande, som på länge infunnit sig.