Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid innevarande riksmöte har fråga förekommit derom, huruvida icke den, jemlikt 2 kap. 6 § i Kongl. Stadgan om skiftesverket i riket af den 4 Maj 1827, Gode männen vid landtmäteri-förrättningar nu tillkommande ersättning vore för låg och derföre borde bestämmas till högre belopp; och ehuru en sådan förhöjning kommer alt öka de redan dryga kostnader, jordegare för skiften och landtmäteri-förrättningar få vidkännas, hvarigenom framgången af det för landet nyttiga skiftesverket måhända i någon män försvåras, hafva likväl Rikets Ständer vid det förhållande, att lefnadskostnaderna under de sistförflutna åren blifvit betydligt stegrade och att, såsom följd deraf, arbetslönerna nära nog fördubblats, ansett det vara angeläget att. tillse, det godmans-befattning vid så vigtiga tillfällen som landtmäteri-förrättningar icke kommer att för den enskilde medföra så stor uppoffring att befaras kan, det den kunnige och erfarne landtbrukaren, som icke eger hvarken tid eller tillfälle att, med förlust för sig sjelf, åtaga sig dylika befattningar, skall betrakta dem såsom ett besvär af så betungande beskaffenhet, att han på allt sätt söker att detsamma sig undandraga, hvarigenom de menligaste följder för jordegarne inom ett. skifteslag skulle kunna uppstå; och Rikets Ständer hafva derföre pröfvat skäligt, för sin del, besluta, det skola Gode män vid landtmäteri-förrättningar njuta, under förrätningen samt nödige rese-dagar dit och derifrån, hvardera Tre riksdaler riksmynt om dagen, underhållet inberäknade jemte skjuts efter en häst.
Hvilket Rikets Stäuder fä hos E. K.
M:t i underdånighet anmäla; och framhärda Rikets Ständer etc.
Expeditions- Utskottets Förslug till underd.
Skrifvelse N:o 161. 455 \:o 101.
Preste-slåndet den 4 — — Borgare-ståndet den 4 — — Bonde-ståndet den 4 — — Rikets Stunders underdåniga Skrijvelse, angående ändringar /.
Handels-ordtiingen aj den 22 December 1846, m. m.
Besvärs- och Ekon.-Ulsk:s Bet.
N:o 99 och Uti. N:o 119.) S. A. K.
Sedan, med anledning af hvad uti E. K.
M:ts under den 22 December 1846 i Nåder utfärdade Handels-ordning stadgas rörande qvintius rätt att drifva handelsrörelse, vid innevarande riksdag blifvit ifrågastäldt alt enahanda rättighet härtill, som vore mannen medgifven, måtte, utan särskild inskränkning, jemväl tillerkännas qvinnan, hafva Rikets Ständer, under förehafd pröfning af denna framställning, funnit, hurusom den ifrån äldre tider rådande åsigt, att qvinna ej i likhet med man skulle ega förmåga att genom arbete sig försörja, mer och mer blifvit undanröjd och numera, temligen allmänt, den mening gjort sig gällande, att qvinna, vid viss ålder, må sjelf ega råda öfver sig och gods sitt.
Genom den uti högslberörda, nu gällande Handels-ordning qvinna förunnade rätt, att under vissa vilkor och inskränkningar idka bandel, synas de betänkligheter, lagsliftarne kunnat hysa i afseende å medgifvandet för henne att såmedelst sig försörja, lill en del blifvit häfda; och torde af erfarenheten vara bekräftadt, att berörda rätt i allmänhet val begagnats samt ej medfört några olägenheter.
Ehuru det måste medgifvas att qvinrians uppfostran merändels varit vänd åt verksamheten inom det husliga lifvet, kan dock ej bestridas, att uppfostringsväsendet i sednare tider blifvit betydligt förbätlradt samt mera vidtomfattande, så att detsamma ulan tvifvel, derest qvinnans rätt att drifva handelsrörelse blefve fullt erkänd, skulle inom kort erhålla den för henne i delta hänseende nödvändiga praktiska riktning. 456 Expeditions-Utskottets
Förs la <j till under d. Skrifvelse N:o 161.
I anledning häraf och då det synes med tidsandan och billigheten öfverensstämmande, att en rättvis omtanka egnas åt de samhällsmedlemmars försörjning och utkomst, hvilkas arbetsförmåga hittills varit inskränkt inom en oftast mindre lönande verkningskrets, få Rikets Ständer hos E. K.
M:l i underdånighet anhålla, det E. K.
M:t behagade till 4 § Handels-ordningen i Nåder utfärda ett tillägg i eli 2:dra mom. af följande lydelse: ”under de vilkor, som i 1 § morn. a) omförmälas, vare qvinna jemväl berättigad att idka all annan minuthandel”.
Vidare är i afseende på föreskrilterne i Handels-ordningens 25 § hos Rikets Ständer anfördl, att, sedan derigenom blifvit stadgadt, att på tre mils eller längre afstånd från stad vore en hvar berättigad att, efter anmälan hos E. K. M:ts Befallningshafvande, på landet idka loflig handel, endast med vilkor att den, som sig dertill anmälde, hade de egenskaper, som i allmänhet erfordrades för behörighet lill handels idkande, vore derefter, jemlikt Kongl. Kungörelserne den 18 Januari 1850 och den 7 Februari 1852, socken-nämnd förbehållet alt öfver ansökning om tillstånd lill idkande af handel på landet höras i hvad anginge sökandens behörighet samt huruvida dels det ställe, hvarest handel skulle öppnas, vore beläget på stadgadt afstånd från stad, dels den sökta handelsrättigheten vore för orten behöflig och nyttig, hvaremot åt Länsslvrelserne uteslutande ölverlemnats att efter sig företeende omständigheter bifalla eller afstå ansökningen.
Och är härutinnan den rättelse yrkad, att, likasom det berodde på församlingen om den ville antaga en eller flera slags sockenhandtverkare eller icke, församlingen skulle i sockenstämma ega bestämma om landthandel, hvars egentliga syftemål vore att förse med nödvändighetsvaror, linge inom socken ega runi eller ej.
Uti den sålunda väckta frågan om hvem det bör tillkomma att bedöma, huruvida rättighet till landthandel bör beviljas eller icke, hafva Rikets Ständer funnit alt, med afseende på ämnets beskaffenhet, det bör vara af hvarje församling beroende, huruvida landlhandelsrörelse inom socknen må få öppnas eller icke; och då Rikets Ständer derjemte ansett det böra lemnäs församlingens fleste medlemmar öppet att yttra sig öfver ansökning om rättighet till landthandel idkande, samt att sådana frågor derföre böra till sockenstämmas och ej till sockennämnds behandling häuskjutas, få Rikets Ständer hos E. K.
M:t i underdånighet framställa den anhållan, att 25 § i Handels-ordningen må erhålla följande förändrade lydelse:
"Vill någon å landet idka handel i öppen salubod, på sätt i § 4 mom. 2 samt § 6 mom.
1 och 2 säges, gore derom skriftlig anmälan hos Vår Befallningshafvande i Länet, med Uppgift å stället, der handelsrörelsen är ämnad ali ulöfvas, samt företeende af de betyg, sorn till styrkande af sökandens behörighet, jemlikt nämnda §§, erfordras; och åligge det derefter Vår Befallningshafvande att genom delgifvande af ansökningshandlingarne lemna sockenstämman i den församling, der handeln skulle komma a|t idkas, tillfälle att inom en månads tid yttra sig såväl i fråga om sökandens behörighet som rörande behofvet och nyttan för orten af den sökta handelsrättighetens beviljande.
Elter nämnda tids förlopp bör, i fall sockenstämma å ansökningen tillstyrkt bifall, Vår Befallningshafvande densamma ofördröjligen till pröfning företaga och, derest laga hinder emot bifall lill ansökningen icke förekomma, för sådan närings utöfvande å uppgifvet ställe vederbörligt tillståndsbevis utfärda.” ”Den, som erhåller rättighet, att å landet idka handel i öppen salubod, på sätt i § 4 mom. 2 samt § 6 mom.
1 och 2 omlörmäles, skall vara bosatt samt mantals- och skattskrifven å den ort, der handelsrörelsen af honom idkas; och må dylik handel ej af samma person samtidigt idkas på två eller flera särskilda ställen.” Och Expeditions-Ulli kottets Förslag lill underd.
Skri/velse N:o 162. 457 Oell torde E. K. M:t, efter pröfning af de ändringar i Handels-ordningen, soin nu i underdånighet föreslagits, täckas i Nåder lala uti en enda författning sammanföra de stadgande!], sorn i ämnet blifva gällande.
Slockholm den 4 November 1857. 102.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 28 Nov. 18S7.
Presle-ståndel den 2 Uec. — Borgare-ståndet den 2 — — Bonde-slåndel den 2 — — Rikets Stunders underdåniga Skrif velse, angående upphörande af ansvars-bestiinimelser för öfver-as signe ring å Rikets Ständers Rank.
(Banko-Utsk:s Utlide N:o 38 och Mern.
N:o 49.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har fråga blifvit väckt derom, huruvida numera borde lämpligen vara med ansvar förenadt, alt uti Rikets Ständers Bank förete invisning å någon räkning, der motsvarande behållning ej öfver en natt innestått; i hvilket afseende genom 133 § af nu gällande Banko-reglemente stadgades, att räkningshafvaren såmedelst och jemte det invisningen icke anlages lill inlösen, gjort sig förfallen att böta tre tor hundrade af hvad utöfver behållningen från föregående dag anvisadt blifvit; alt då ett sådant förhållande med någons invisningar inträffade tre särskilda gånger, sålunda, att emellan hvarje, gång räkningen kunnat genom penninge-insättning förstärkas, samt följaktligen å 3 särskilda dagar, skall, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse den 19 Augusti 1789, invisningshafvaren vara, utom bötes-ansvaret, underkastad den påföljd, att hans invisningar icke vidare hos Banken gälla, dock med rättighet alt på en gång anvisa och utbekomma hvad å hans räkning vid tillfället, elter afdrag af bötes-beloppet, kan finnas i be Bih. till 11.
Prat. 1856 &1857. 10 Sami. 1 Afd. 58 458 Expeditions-Utskottets
Skrifvelse'N;o i62. håll; samt atl. han, i detta fall, för all framtid förverkat rättigheter) till räknings öppnande under annan litel, ensam eller samfäldt med andra.
Vid sålunda påkallad granskning af dessa ansvars-bestämmelser har förekommit, att desamma, sedan längre lid tillbaka meddelade, egde lill ändamål alt förhindra missbruk af deri enskilda personer tillförene medgifna rättighet alt på Banken utfärda å mindre summor ställda, tryckta eller graverade invisningar, hvilka, genom att cirkulera man och man emellan och sålunda bibehålla sig i rörelsen, anlogo den med detta slags kreditpapper icke någonsin afsedda egenskap af mynt-representativ.
Omförmälda assigneringsrält biel' väl vid 1850—1851 årens riksdag inskränkt och begränsad förmedelst förbudet för räkningshafvare, tillhörande 5:le klassen, alt på Banken utställa andra än handskrifna invisningar, eller å lägre belopp än 200 R:dr banko, hvilket belopp af Rikets sednast församlade Ständer nedsaltes lill lö()R:dr samma mynt.
Men ehuru härigenom möjligheten af ifrågavarande invisningars cirkulerande såsom mynt i allmänna rörelsen tillintetgjordes och de förut rättvist öfverklagade missbruken af enskilda assignerings-rättcn å Banken undanröjdes, skedde likväl hvarken då eller sedermera någon ändring i det för öfverassignering stadgade ansvar.
Alt emellertid, sedan sjelfva anledningen till de i detta hänseende meddelade straffbestämmelser bortfallit, än vidare desamma bibehålla för assigneringen på Banken, har synts Rikets Ständer icke vara lämpligt eller behofligt, desto mindre som, beträffande assignering å enskilda personers kassa-kredil/v samt upp- och af skrifnings-räkning vid
Diskont-verken, några inskränkningar eller ansvars-bestämmelser, likartade med dem, som i ofvanberörda § af Banko-reglementet förekomma, aldrig funnits, men, det oaktadt, missbruk eller olägenhet för det allmänna icke af denna assignering försports.
I betraktande häraf och då den rubbning i förtroendet tili enskild persons kredit, som kan uppstå deraf alt haus invisningar å Banken för bristande behållning icke godkännas till inlösen, innebär en tillräckligt sträng påföljd för assignering å Banken utöfver derstädes egande behållning, hafva Rikets Ständer ansett meranämnda föreskrifter, under nuvarande rörändradc förhållanden, icke vidare böra tillämpas, samt, i följd deraf, Banko-reglementets 133 § ej heller böra i blifvande Reglemente inflyta.
Med anmälan om detta beslut få Rikets Ständer fördenskull hos E. K.
M:t läcktes i Nåder till all kraft och verkan upphäfva de i gällande författningar stadgade ansvars-bestämmelser för den, sorn å sin räkning i Banken utställer invisning till högre belopp, än han öfver en natt baft å räkningen i behåll. Rikets Ständer framhärda etc.
Skri frelse N:o 163. 459 Nso 163.
Uppläst och godkändl hos Ridd. och Adelö den 28 Nov. 18S7.
Preste-ståndet deri ä Dec. — Borgare-ståndet den 9 — — Bonde-ståndet den lo — — Mikels Ständers underdåniga Skrifvelse, angående den medicinska undervisningens lämpliga ordnande rn. rn.
N:ris 97 och IdA;. S. A. K. Hos Rikets Ständer har fråga blifvit väckt om ett äudamålsenligare ordnande af den medicinska undervisningen i riket, i hvilket afseende Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit fästad derå, att berörde undervisning för närvarande meddelas vid Irenne läroverk, nemligen del.
Carolinska medico-chirurgiska Institut i hufvudstaden, samt de medicinska Fakulteterne vid universiteten i Upsala och Lund, af hvilka det förstnämnda visserligen vore, med hänseende till så väl lärarnes antal, som tillgången å materiela hjelpmedel, det fullständigaste, men likväl äfven det i behof af ännu (lera lärare-platser för att blifva ett mot lidens och vetenskapens fordringar fullt svarande undervisningsverk för läkare; att denna den medicinska undervisningens fördelning på flera läroverk visserligen vore af vigt, lill förekommande al ensidighet och för undervisningens fullkomnande genom täflan emellan flera lärare i samma vetenskap, hvarigenom ock med mera säkerhet kunde påräknas, alt om, af en eller annan orsak, vid någotdera af läroverken en undervisningsgren vore mindre väl upprätthållen, densamma likväl, genom de öfrige lärarnes i samma aarne verksamhet, icke helt och hållet råkade i förfall; men att så, som lärokurserne vid dessa särskilda undervisningsverk nu vore ordnade, blefve den medicinska kursen onödigtvis och utan verklig vinst i vetenskapligt hänseende i hög grad förlängd och fördyrad, hvaraf till icke ringa del föranleddes den brist på läkare, som vid tjensters besättande den sednare tiden försports; att således en äudamålsenligare samverkan mellan des - 460 Expeditions-Utskottets Förslag till anderd.
Skrifvelse N:o 163. sa läroverk borde tillvägabringas för vinnande af deras gemensamma syftemål: en så fullständig läkare-bildning som möjligt; sam Tat t äfven de materiela hjelpmedlen skulle så väl i hufvudstaden kunna i ännu högre grad, än hittills skett, tillgodogöras för den medicinska undervisningen, som ock i universitets-städerne, ehuru fder i betydligt ringare mån för handen, kunna genom att rätt begagnas under en lämplig period af den medicinska lärokursen blifva af större nytta för undervisningen.
Rikets Ständer, som anse det vara af vigt, att det antydda ändamålet i möjligaste mån ernås, men icke äro i tillfälle att föreslå sättet härför, få alltså i underdånighet anhålla, det E. K.
M:t måtte täckas genom en kommitté af sakkunnige män låta uppgöra förslag till den medicinska undervisningens ordnande samt, eller nådig pröfning deraf, vidtaga de åtgärder, som för vinnande af detta ändamål finnas lämpligast.
I sammanhang härmed och då, enligt hvad Rikets Ständer inhemta!, de läkare, som genomgått lärokursen vid Carolinska Institutet, icke äro tillerkände enahanda kompetens till läkare-tjensler, som de, hvilka vid universiteten blifvit examinerade, få Rikets Ständer, enär den vid bemälda Institut meddelade undervisning måste anses icke allenast motsvarande, utan ock i flera delar fullständigare, än den, som vid universitetens Medicinska Fakulteter kan åstadkommas, i underdånighet hemställa, att de läkare, hvilka genomgått alla vid institutet föreskrifna examina, mätte tillerkännas lika befordrings-rätt med dem, som, efter aflagd Medicine Licentiat-examen vid ettdera universitetet, under gått den så kallade operations-examen och erhållit Chirurgiae Magisters-diplom.
Expeditions-Utskoltets Förslog till underd.
Skrifvelse IS:o 164. 461 lif: O 164- Uppläst och godkändt hos Ridd. och Ådeln den 28 Nov. 18S7.
Presle-slåndet den 2 Dec. — Borgare-slåndet den 2 — — Bonde-ståndet den 2 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående lul/bevi/lnmgen och dermed sammanhang egande ämnen.
(Bev.-Ulsk:s Bet.
N:ris 10, 16,17, 23, 24, 26, 27 och 29 samt Först. Bev.-Utsk:s Mern.
N:ris 21 och 28.) S. A. K.
Under den 13 sistlidne Februari har E. K.
M:t till Rikets Ständer aflåtit Nådig
Proposition om förändringar i lagstiftningen angående tull- och andra dermed förenade afgifter.
De Svenska ledamöterna af den kommitté, som utarbetat förslag lill förnyad förordning, angående Sveriges och Norriges ömsesidiga handels- och sjöfarts-förhållanden, hade derjemte, då den betydliga skiljaktigheten mellan Rikenas lull-tarifer utgjorde väsentligt hinder för tillvägabringandet af den friare handeisgeinenskap länderna emellan, som ur flera synpunkter vore särdeles önskvärd, af denna anledning och i afsigt att småningom bereda väg för det ömsesidiga varubytets fullkomliga Ingifvande samt aflägsna de olägenheler, som uppkomma genom betydligt skiljaktiga tullsatser, särskildt: utarbetat förslag lill sådana förändringar i den Svenska tull-lagstiftningen, sorn, under iakttagande af de grundsatser, hvarpå denna lagstiftning härstädes ansetts böra hvila, och de särskilda förhållanden, hvilka i vissa afseenden förekomma, skulle i möjligaste målto närma densamma lill den Norrska.
I följd af det inre sammanhang, som en systematisk lagstiftning kräfde, hade Kommitterades förslag, ehuru närmast föranledt af omförmälda skäl, erhållit den utsträckning, att icke allenast tull-larifen i sin helhet, jemte de reglementariska föreskrifter, som vid dess tillämpning skola tjena till efterrättelse, utan äfven andra i tull-lagstiftningen ingående frågor blifvit föremål för Kommitterades behandling.
Detta Kommitterades förslag, med Kommerse-kollegii och General-tullstyrelsens deröfver afgifua underdåniga utlåtanden, bar, jemte i ämnet gjorda framställningar af åt - 462 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o '164. skilliga fabriks- och slöjdidkare, varit föremål för Nådig pröfning, då E. K.
M:t beslutat aflåtandet till Rikets Ständer af högstberörda Nådiga Proposition, innefattande hvad E. K. M:t, hufvudsakligen i öfverensstämmelse med Kommitterades förslag, ansett vara af behofvet påkalladt för beredandet af lättnad i den utrikes handelns nuvarande pålagor samt förenkling i deras beräkning och uppbörd.
Härvid förekommer i första rummet den vigtiga förändring, sorn afser att i sjelfva tull-satserna upptaga vissa nu särskildt lill staten och städerna vid sidan af tull-umgälderna utgående afgifler, och att för dessa bereda lämplig och billig godtgörelse af lullmedlen.
Fördelarne icke blott af enkelhet och lätthet vid tull-behandlingen, ulan ännu mera af handelns frihet all, oberoende af skiljaktiga ort-afgifter, direkte söka de hamnar, som för varu-omsättningen bäst lämpa sig, äro omisskänliga, då, utom den statsekonomiska vinst, som härigenom uppkommer och i mån af rörelsens utveckling blifver af ökad betydelse, samt alltid ytterst inverkar på förbrukningen, denna förändring utgör ett nära nog oundgängligt vilkor för möjligheten att i beskattningen å varubytet med utlandet göra gällande det system, som i tull-lagstiftningen hyllas.
De särskilda afgifler, som sålunda blifvit af E. K.
M:t föreslagne att i lullsatserne innefattas, äro: afgiften till handels- och sjöfarts-fonden för varor, som införas, samt den under olika benämningar och efter olika grunder särskilda stapelstäder för in- och utförda varor beviljade tolag.
Hvad beträffar de flera andra på utländska handeln lagda afgifter till städerna, har E. K. M:t anbefallt Kommerse-kollegium att, efter vederbörandes hörande, inkomma med förslag till dessa afgifters upphörande eller utgående efter sådana grunder, sorn med tull-lagstiftningen närmare öfverensstämma, så att frågan derom nu icke utgjort föremål för Rikets Ständers pröfning.
I afseende åter å förstnämnda afgifter, har, i fråga om den föreslagna förändringen, hvad angår afgiften till handels- oell sjöfarts-fonden, ingenting varit alt erinra.
Beträffande åter beräkningen af den ersättning för tolags-inkomsterne, hvilken skulle stapelstäderna tillfalla, så dela Rikets Ständer den af E. K. M:t uttalade åsigt, enligt hvilken rättvisa och billighet kräfva, al t den verkliga inkomst, hvarje stad af tolagen uppburit, varder till sitt fulla belopp ersatt; äfvensom att en tillökning i denna tolagser sättning bör tillgodokomma hvarje stapelstad, i mån af rörelsens till vext derstädes, med fem procent af stadens stigande tulluppbörd, samt att, med iakttagande af de särskilda omständigheter, som i afseende å städerna Sundsvall och Haparanda, föranleda till en från 1855 års förhållande hemtad grund för bestämmandet af tolags-ersättuingen till dessa städer, nämnde ersättning i allmänhet bör, med utjemnande till närmaste hundratal, bestämmas att utgå efter medelbeloppet af hvarje stads samtliga tolags-iukomster och tull-uppbörd för åren 1853, 1854 och 1855; men den i Statsråds-prolokollet anmärkta oegentlighet, som med obetingadi godkännande af E. K.
M:ts förslag skulle förknippas, alt en eller annan siad, der rörelsen kunde komma att aftaga, ändock blefve vid sin nuvarande inkomst bibehållen, intilldess Kongl. Maj:t och Rikets Ständer annorlunda förordnade, har svnls Rikets
Ständer både kunna och böra i sammanhang med förevarande tolags-reglering förebvggas, sä att den alltid ömtåliga frågan om rubbning af samma reglering må i möjligaste mån för framtiden undvikas.
Det må väl kunna antagas, att med den vidgade närings- och handelsfrihet, sorn mer och mer sprider lif och verksamhet i alla delar af riket, någon sådan återgång i en eller annan stads handels-rörelse ej skall annat än undantagsvis inträffa, att skäl förefunnes till nedsättning eller upphörande af den fastställda tolags-ersättningens belopp; men der åter någon dylik anledning förekommer, och samma stad följaktligen, om tolags-regleringen icke försiggått, skulle hafva lidit minskning i sin af rörelsen beroende inkomst, der synes också statsverket med allt fog kunna fordra lindring i sina under andra förhållanden åtagna förbindelser, helst Expedit iöns-lits kottets Förslag till underd.
Skrifvelse. IS: o 164. 463 Statsverket mäste till andra stader, dit rörelsen under tiden antagligen dragit sig, utgifva en derefter ökad lolags-e: sättning.
För att småningom utjemna det under tidernas lopp uppkomna alltför stora missförhållande emellan olika staders tolags-inkomster, samt deras handels-verksamhct och den deraf beroende tull-inkomst, som tillflvter statskassan, har den tillökade tolags-ersältning, som i mån af rörelsens tillvext borde utgå, ansetts böra bestämmas lill lika procent för samtliga städerne; hvartill vidare hemtals stöd af lagstiftningens rätt och pligt att efter samma grund för alla städer bestämma den ytterligare beskattning å varu-trafiken, som skäligen må deni medgifvas.
Ett likartad! förfaringssätt vid beräknandet af minskad lolags-ersättuing vid rörelsens aflagande skulle deremot innebära hvarken rättvisa emot städerna eller el.t billigt aktgifvande på statens fördel.
I betraktande häraf hafva Rikets Ständer funnit sig böra såvida afvika från E. K.
M:ts förslag, att, under det, å ena sidan, i enlighet med samma förslag, stadgas, att hvarje stad skall för den tull-uppbörd, som öfverstiger medel-beloppet af samma stads likabeskaffade uppbörd under åren 1853—1855, undfå tillökning i sin tolags-ersältning med 5 procent af öfverstigande tull-beloppet, hafva Rikets Ständer ansett å andra sidan böra bestämmas, all, vid en under nämnde medel-belopp fallande tull-uppbord , afdrag å statens tolags-ersältning skall iakttagas och beräknas efter samma procent-förhållande, som egt rum emellan stadens lull- och tolags-uppbörd under omförmalda åren 1853—1855, endast med jemkning häri till närmaste fjerdedels procent; varande ledning för dessa procentbestämmelser berntsd från tabeller, upprättade i Kommerse-kollegium.
Till följd häraf blifver det ock nödvändigt alt vidtaga någon ändring i det af E. K.
M:t föreslagna stadgande, alt den lill visst belopp bestämda tolagen skulle af tullmedlen utgå qvartalsvis, och den på en stigande tull-uppbörd beroende tillökning efter hvarje års slut och sedan tull-uppbörden blifvit till beloppet bekant; men dä ordningen för tolags-ersättningens aflemnande till städerne lämpligast torde kunna och böra i administrativ väg bestämmas, hafva Rikets Ständer, för sin del, beslutat, alt tolags-ersältningen skall af tullmedlen qvartalsvis utbetalas, på det sätt och i den ordning, E. K.
M:t vidare förordnar, På gruud af hvad sålunda blifvit anfördi och E. K.