Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Föröfvar någon å qvinna, dm han vet hafvande vara, sådan misshandel, att fostret förgås eller kommer ofullgånget fram, och hade han ej uppsåt att fostret skada; dömes, om misshandeln skedde med berådt mod, till straffarbete från och med två till och med fyra år, och, om den skedde af hastigt mod, till straffarbete från och med sex månader till och med två år; dock må, der brottet är med synnerligen mildrande 142 Kxp c. di tio n.s- lits k ittle is Förslag till under d. Skrifvelse N:o i 75. omständigheter förenadt, straffet kunna nedsättas, i förra fallet till straffarbete i sex månader, och i sednare fallet till fängelse i två månader. § 32.
Sar någon i annat fall, än i 25 § sägs, uppsåtligen satt ut barn, det han pligtig var att vårda och som sig sjelf ej hjelpa kunde, eller det eljest uppsåtligen från sig skilt och såmedelst i hjelplöst tillstånd försatt, och skedde det å sådant ställe eller under sådana omständigheter, att g er ning smannen ej med sannolikhet kunde vänta barnets räddning; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år.
Fick barnet svår kroppsskada; dömes till straffarbete från och med sex till och med tio år: ljöt det döden; dömes till straffarbete på lifstid. 8 33.
Blef barnet utsatt å sådant ställe eller under sådana omständigheter, att fara för dess lif eller helsa väI var för handen, men gerningsmannen dock med sannolikhet kunde vänta dess räddning; då skall till straffarbete från och med två månader till och med två år dömas.
Fick barnet svår kroppsskada; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år: ljöt det döden; vare gerningsmannen förfallen till straffarbete från och med sex till och med tio år. § 34.
Har någon, på sätt i 32 % sägs, utsatt eller från sig skilt sjuklig, bräcklig eller eljest hjelplös person, den han pligtig var att vårda, och skedde det å ställe eller under omständigheter, som i 32, 33 eller 34 § sägas; vare lag, som der för hvarje fall stadgadt är. 8 36.
Sätter någon ut eller öfvergifver den han sig åtagit eller eljest pligtig är att fortskaffa eller ledsaga, och sker det å sådant ställe eller under sådana omständighe ter, som i 32, 33 eller 34 § sägas: vare ock lag, sorn der för hvarje fall stadgas.
Om misshandel å föräldrar, maka eller förmän. % 37.
Begår någon mord å skyldeman i rätt uppstigande led eller å sin maka, miste lifvet.
Gör man dräp, soni i 3 eller 4 § sägs, å person, som nu nämnd är, håfve ock Expeditions- Utsko Hets Förslag till anderd.
Skrifvelse IV:o 113. 143 förverkat lifvel: ar dråpet sådant, som i 5 § stigs; diimes till straffarbete på lifstid; dock må, der omständigheterna åro synnerligen mildrande, straffet kunna nedsättas i förra fallet till straffarbete på lifstid och i sednare fallet till sådant arbete från och med åtta lill och med tio år.
Sker dråp å stjuf- eller svärföräldrar, fosterföräldrar, förmyndare, husbonde eller annan, under hvars lydnad man står; varde dea omständighet såsom synnerligen försvårande ansedd. § 38.
Gör någon uppsåtligen annan misshandel å skyldeman i rätt uppstigande led; då må straffet '■) sältas lägre än två månaders straffarbete: liro omständigheterna försvårande; då rnå straffarbetet forhöjas till sådant arbete på lifstid, om högsta strafftiden är i allmänhet bestämd till tio år, och i annat fall till två år utöfver dea i allmänhet bestämda högsta strafftiden.
Sker sådan misshandel å annan af de personer, som i 31 § liro nämnda, varde den omständighet såsom synnerligen försvårande ansedd, och må ej till lindrigare straff un fängelse dömas. § 39.
Förbryter mun sig, såsom i 16 § sägs, mot någon af de personer, som i 31 $ äro nämnda; varde, der ingen skada sker, ändock straffad med fängelse från och med två till och med sex månader.
Om våld å annan i eller för honom anförtrodt offentligt vårf; set ock om, våld, hvarigenom fridsbrott sker. § 40.
Gör någon våld. eller annan misshandel å embetsman, i embetsärende, eller för att honom till någon embetsåtgärd tvinga eller derifrån hindra, eller att å honom för sådan åtgärd hämnas; dömes till straffarbete från och med två till och med sex■ år.
Med embetsman förstås här den, som med Konungens fullmakt å embetet försedd ur, eller embete, af lika värdighet 'innehafver, eller i sådan embetsrnans ställe lagligen satt är; så ock domare, ändå alt han ej blifvit af Konungen förordnad. * 41.
Hvad i 40 § om sådant brott, som der sägs, stadgadt är, gli/le ock för det fall, då Led/emot i Taxerings- eller Pröfnings-kommilté eller i Styrelse öfver allmänt
Verk eller allmän inrättning, eller den, som i Nämnd eller Jury sitter, varder i eller för utöfningen af sådan befattning våldförd; dock må, der omständigheterna i dessa fall äro synnerligen mildrande, tiden för straffarbetet kunna till sex månader nedsättas. § 42.
Furbryter sig någon, såsom i 40 § sägs, emot tjensteman eller annan, den der icke innehafver embete eller sådant uppdrag, sorn i samma § omtalas, men är för - 144 Expeditions- U Iskottats härslag lilI under d. Skrifvelse N:o 473. ordnad eller vald all offentligt tjeusteärende förrätta eller annan allmän befattning utöfva, eller kallad att vid offentlig förrättning tillhandagå; dömes till straffarbete från och med två månader till och med två år, eller fängelse från och med två till och med sex månader. § 43.
Giir man våldsgerning å den, som bevistar Gudstjenst; dömes till straffarbete från och med sex månader till och med två år.
Var våldet ringa, och kom ej deraf synnerlig förargelse; då må lill fängelse från och med två till och med sex månader eller böter från och med femtio till och med femhundra Riksdaler dömas. § 44, Giir man våldsgerning å utman inom Konungens slolt i hufvudstaden eller annorstädes i slolt, hus eller gård, der Konungen vistas, eller å rum, der Rikets Ständer eller deras Afdelning ar eller Utskott församlade är o, eller inför sittande Rätt, Konungens Befallningshafvande eller annat allmänt Embetsverk; vare lag; som i 43 § sägs. § 45.
Den som, i uppsåt att skada göra, eller eljest i vredesmod, emot annan drager knif eller svärd, eller spänner bössa, eller reser annat lifs farligt vapen vid så dant tillfälle eller å sådant ställe, som i 43 eller 44 § sägs; varde, der ingen skada sker, ändock straffad med böter från och med femtio lill och med femhundra Riksdaler. § 46.
Gör man våldsgerning å annan för det han i sak inför Riitta, hos Konungens Befallningshafvande eller vid annat Embetsverk, sin eller annans talan fört, eller vittnesmål aflagt, eller för alt honom från sakens utförande eller vittnesmålets a flaggande hindra-, dömes till straffarbete från och med två månader lill och med två år. § 47.
Pinar man annan för att tvinga honom lill bekännelse i någon sak; vare lag, som i 46 § skils.
Ar brottet med synnerligen försvårande omständigheter förenadt; då må lill straffarbete från och med två till och med fyra år dömas. § 4*.
Har man, i uppsåt ali våldföra annan, brutit någons hemfrid, ity att man med våld eller eljest mot någons vilja inträngt i hans hemvist, vare sig gård, hus eller fartyg, eller oclc dit sig insmugit, eller der gömt sig undan; dömes, ändå att uppsåtet ej varder fullbordad!, till fängelse från och med två lill och med sex månader eller till straffarbete från och med två månader till och med två år. § 46.
Expeditions-U tskottcts Förslag till underd.
Skrifvelse IX:o 47 3. 145 § 49.
Har man, utan sådant hemfridsbrott, sorn i 4-8 § sågs, gjort vald å annan i hus eller gård, der han sitt hemvist hade, eller dit han i fara sin tillflykt log, eller å ,/'artyg, ehvad han till besättningen hörde, eller eljest hade
Inf eller lega 'för sig, eller ute å mark, då han sill arbete förrän ode; varde den omständighet, vid straffets mätande för våldet, såsom försvårande ansedd. § 50.
Gör man våldsgerning å annan vid valförrättning, uppbörds- eller sockenstämma, liisfÖrhär, landtmäteri förvaltning eller annan sådan offentlig sammankomst, eller då allmänt ärende eljest forehafoes; då skall ock den omständighet, vid straffets mutande för våldet, såsom försvårande anses.
Lag samma vare, der någon våldför annan å allmän väg, guta eller torgplats, eller der allmän marknad hålles.
Hafva Ivunne, ejler aftal, inlåtit sig i envig med hvarandra, och varder någon deri dödad; dömes dråparen lill straffarbete från och med sex till och med tio år.
Far det afta! gjordt, att enviget ej skalle utan endorus död slutas, och kommer död deraf; dömes lill straffarbete på lifstid.
Får någon i envig svår kroppsskada; vare gemingsmannen förfallen lill straffarbete från och med två till och med sex år: skedde ringare eller ingen skada; dömes till fängelse från och med sex månader till och med Iva år. § 52.
Den, som utmanar annan lill envig, eller slik utmaning antager, skall, ändå att enviget ej kommer till verkställighet, straffas med fängelse från och med sex månader till och med två år. § 53.
Förfar någon vid envig svikligen, och får den andra deraf död; vare lag, som om mord t i j sägs.
H/ef genom den enus sv/khga förfärande svår kroppsskada den andra tillfogad; dömes g er ning sm unnen till straffarbete från och med sex till och med tio år.
Kom deraf ringare skada; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år. % 54.
Låler någon bruka sig till biträde vid uppgörande, af aftal om envig, eller lill vittne vid sådan strid; varde straffad med fängelse från och med sex månader till och med två år.
Prot. 1859 tf 1860. 10 Sami. 1 Afd. 2 Band. 19 146 Exp adit ion,i-Lits ko
Hets förslag lill under d. Skrifvelse N:o 473.
Varder man af annan öfverf allen med våld eller hot, som innebär trän" ande fara; då ege man rätt till nödvärn, och vare saklös för den skada, sorn man lill farans af varjande gör. § 56.
Hätt till nödvärn ege ock rum, då någon begår inbrott eller eljest tränger sig olofligen in i annans rum, hus, gård eller fartyg nattetid, eller sätter sig till motvärn, ehvad del är natt eller dag, emot den, sorn sitt värja eller å bar gerning återtaga vill. § 57.
Hymmer fånge eller häktad person, eller sätter han sig till motvärn emot fångvaktare ellei■ annan, sorn honom från rymning hindra vill, eller emot föreståndare eller uppsyningsman vid straff inrättning eller häkte, dä denne honom till ordning inom inrättningen eller häktet hålla skall, eller sätter sig någon, som häktas skall, till motvärn emot den, som eger häktningen verkställa eller dervid biträder; då må ock det. våld brukas, som till rymningens förekommande, ordningens bibehållande eller häktningens verkställande nödigt är.
Lag samma vare, der annan, än fånge, häktad person eller den, sorn häktas skall, sätter sig med våld eller hot emot den, som rymningen hindra, ordningen bibehålla eller häktningen verkställa vill. § 58.
Finnes någon i (all, som i 55, 56 eller 57 § sagdi är, hafva gjort större våld, än nöden kraf de; prof ve Domaren, efter omständigheterna, om han för uppsåtlig gerning eller blott såsom för vållande straffas bör.
Hommer någon den till hjelp, som finnes i nöd sladd, efter ty förut sagdt är; vare ock för honom lag, som hade han sjelf i dea nöd sig befunnit. % 60.
Huruledes vid uppror eller upplopp, så ock i vissa Jall vid angrepp å dem, sorn till krigsmagten höra, våld må med våld mötas, derom är särskildt stadgadt.
Expcditions-Utskotlets Förslag till underd.
Skrifvelse IS:a 113. 147 Om skadestånd. § 61.
Ersättning för den skada, sam någon genom misshandel, hvarom sug dl är, tillfogat annan, vare den brottslige pligtig alt gälda, ehvad gerningen skett med uppsåt eller af vållande; och skall under skadeståndet räknas icke endast läkarelön och annan kostnad, utan äfven ersättning för hinder eller brist i den skadades näring, för sveda och värk, sä ock för lyte eller annat stadigvarande men, om sådant blifvit honom lillfogadt. § 62.
Komma maka eller barn efter den, som dödad blifvit, att genom hans frånfälle sakna nödigt underhåll; då skall dem, ejler ty, med afseende å så väl den brottsliges tillgångar, sorn andra omständigheter, skäligt pröfvas, tilläggas såsom skadestånd hvad för makan eller barnen taifoas till dess de sig eljest försörja kunna; och må det skadestånd, efter omständigheterna, sältas att utgå på en gång eller å särskilda lider.
Gemensamma bestämmelser. § 63.
I afseende å delaktighet i brott, som i denna författning om/örtnä/as, komma, der annat här ej finnes särskildt stadgadt, de angående delaktighet i missgerningar i allmänhet gällande föreskrifter att tjena till efterrättelse. § 64.
Med svär kroppsskada förstås i denna Författning sådan skada, som 111% sägs. § 65.
Har man, vid. dråp eller annan misshandel, träffat annan, än den man döda eller misshandla ville; straffes som vore gerningen för öfvad emot den. åt hvilken deri ämnad vor; dock skall ej, lill straffets förhöjning, afseende å särskild egenskap hos denne eller å särskildt förhållande emellan honom och gcrningsmannen göras annorlunda, än såsom å en försvårande omständighet. § 66.
Har någon, genom uppsåtlig misshandel, tillfogat annan sådan kroppsskada, att denne deraf ljutit döden, men blef skadan dödsorsak endast i förening med omständigheter, de der, utan g er ning smannens skuld, efteråt tillkommit, såsöm särskild sjukdom, dröjsmål med begagnande af botemedel, sedan sådant användas kunnat, vårds - 148 Expeditions-Utskottets Forsing till underd.
A:o i73 tiis fiel eller oskicklighet vid botemedels användande, eller nnnat dylikt ofält; då må för dråpet ej till högre, straff än såsom för dråp af vållande dömas. § 67.
De grunder, sorn i 66 § sägas, skola ock ti/lämpas i mål, som angå. kroppsskada, hvaraf död ej följt. § 68.
Ar för embets- eller tjensteman, som gör våld eller misshandel å annan, särskildt stadgad embetets eller tjenslens förlust för viss tid eller för alltid; lände och det lill efterrättelse. § 69.
Ifråga om dråpares rätt till arf morgongåfva eller giftorätt, gä/le hvad derom t lag är stadgadt. § 70.
Har någon genom en handling begått två eller flera af de i denna författning omnämnde brott, och är straffet å ettdera svårare, än å annat; då skall del svåraste straffet tillämpas: är hvartdera brottet be/agdlmed samma straff; varde det straff lid lärnpadl.
Der för någotdera brottet sådan påföljd, sorn i 68 § sägs, bär ega rum, varde oek den ådömd.
Innefattar en handling brott, som i särskilda afseendcn är med alika straff belagdt, vare ock lag, sorn i denna § sägs. § 71.
De i Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855 för vissa foll gifna föreskrifter lill kyrkotuktens upprätthållande skola tillämpas jemväl å den, sorn gjort sig skyldig till ansvar för dråp, som ej är med dödsstraff belagdt, eller för vållande lill annans död. § 72.
Huru den skall straffas, sorn förgriper sig med våld eller misshandel å Konungen eller annan medlem af Konungahuset; eller vid upplopp eller uppror gör våld å person; eller uppsåtligen sätter eld i annans hus eller gård och derigenom vållar någons död; eller öfver faller annan för alt rån föröfva; eller genom öfverträdelse af föreskrift, sorn blifvit gifven lill skyddande af kanal-, sluss- eller jernvägson/äggning, vållar död eller svår kroppsskada; derom är särskildt stadgadt.
Genom denna förordning sker ej heller någon ändring af de i Krigslag förekommande ansvarsbestämmelser i afseende å dem, som till Krigsmakten höra.
Expe.ditions-Utskotte.ts Förslag lil/ anderd.
Skrifvelse J\:o 175. 149 § 73.
Misshandel, sorn i 13 eller 14 § sägs, ändå alt den skett mot maka, stjufeller svärföräldrar, fosterföräldrar, förmyndare, husbonde dier annan furman, så ock brott efter 16 eller 39 %, må ej åtalos af allmän åklagare, der ej målsägande, brottet till sådant åtal angifven, eller del blifvit föröfvadt under sabbat eller vid sådant tillfälle eller ä sådan ort, sorn i 50 § om förm ales.
Fållande, hvarom i 18 % sägs, må ej åtalas af annan än målsegande.
Hafva två år förflutit sedan brott, hvarom i denna förordning förmäles, blef föröfvadt, må ej talan om ansvar derför anställas, der ej straffarbete ä brottet följa kan. § 75.
Saknar den bötfällde tillgång till böterna, skola de. förvandlas till fängelse vid vatten och bröd, motsvarande, en tredjedel af det ådumda bötesbeloppet. § 76.
Brott, som föröfras innan denna förordning kungöres, men. för hvilket straff då ef är bestämdt genom utslag, som vunnit laga kraft eller ej öfverklagndt varder, skall ork efter denna förordning straffas, om det straff, som enligt den bör å brottet följa, är lindrigare lin det, smn derför i äldre lag eller f örfattning stadgadt varit.’’ 150 Expuditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse J\:o lii. 114.
Uppliisl och godkändl hos Ridd. och Adeln den 20 Okt.
ISSfio.
Presle-Slåndel den 20 — -— Borgare-Ståndet den 20 — — Bonde-Ståndet den 20 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, dels om förändrad lagstiftning angående förlag, dels ock om rätt till underpant i lös egendom i allmänhet.
N:o 35 och Uti. N:o 51). S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit anfördt, hurusom den uti gällande författningar om förlag för bedrifvande af bergshandtering, bruks- och fabriksrörelse samt idkande af vissa andra näringar, äfvensom fiskerier medgifna rätt att ställa underpant till säkerhet för förlag, hade behof af närmare bestämmande; och enär vore orimligt, att förläggare af de för varuförädling erforderliga råämnen och verktyg icke skulle ega rätt att dermed, utan endast med den frambragta produkten godtgöra sin förlagsfordran, hvadan synnerligast en sådan föreskrift vore af nöden, som undanröjde den nu allmänt antagna lagtillämpningen, att förmånsrätt på grund af inlecknadt förlag, hvad fabrikerna anginge inskränktes till endast det tillverkade godset, har under yrkande att allt hvad i särskilda författningar vore stadgadt rörande förlag till och för bergverk, bergsbruk, fabriker, handlverkerier, Nordsjöfiske och arbete inom Eskilstuna fristad, med undantag dock af hvad om förlag i Handels-Ordningen den 22 December 1846 föreskrifves, mätte upphäfvas, förslag blifvit framslälldt till bestämmande af de näringar, för hvilkas bedrifvande förlag med rätt lill underpant kunde lemnäs; den egendom, som kunde pantsättas; den frihet, som i afseende på ränteaftal vid förlag finge ega rum; E.vpeditions-Utskottets Förslag till anderd.
Skrifvelse N:o 174.
151 den lorm, hvarunder förlagskontrakt skulle upprättas; den förmånsrätt, som deraf följde; vilkoret) derför och sättet för fullgörande af samma vilkor samt för åstadkommande och bibehållande af den offentlighet, som erfordrades.
I afseende å denna fråga förekommer ali i 1734 års lag egentligen endast den pantsättning, som benämnes handfången pant, omfönnäles och alt om densamma stadgas i 10 Kap. Handels-Balken.
Dock finnas, bland de i 17 Kap. af samma Balk bestämda förmånsrätter, sådana jemväl medgifna för bilbref och bodmerilån samt för lemnadt förlag till bedrifvande af bergsbruk eller andra sådana verk, ehuru för tillgodo— njutande af dessa förmånsrätter inteckning ej är föreskrifven.
Industriens fortgående utveckling påkallade dock snart ett fullständigt ordnande af förhållandena i ifrågavarande hänseende och den 24 Februari 1748 utkom Kongl. Förordningen om förlag vid bergs- och brukshandtering, enligt hvilken med ordet förlag skulle förstås ”sådant lån antingen i penningar eller varor, sorn giivas förut på metaller och mineralier af hvad namn de äro, och till alla de råämnen, sorn lordras lill sjelfva tillverkningen och dess utförsel.” — Sedermera hafva tid efter annan utkomna författningar med delvis skiljaktiga bestämmelser utsträckt förlags-instilutionen till dels manufakturverk, fabriker och handtverkerier, dels Nordsjöfiskerier i Götheborgs och Bohus län, dels ock tillverkning af s. k. fristadsarbeten i Eskilstuna och inteckningsåtgärd för förmånsrättens bevarande är äfven i allmänhet i dessa författningar föreskrifven.
Behofvet af er) utväg att gifva säkerhet i lös egendom för den, sorn ej har någon annan att erbjuda, men icke kan undvara egendomens besittning, har under sednare tider varit så påfallande att, i brist al annat, den minst utbildade af alla former för pantsättning, nemligen alt förkläda panträtten i ett köp, blifvit använd.
Det är ifrågavarande förhållande, som åstadkommit oviljan mot lösöreköpen, hvilka äfven, betraktade såsom köp, vanligen innebära en osanning, enär de i sjelfva verket sällan hafva annat ändamål än att bereda köparen den säkerhet för hans fordran, som ej pä annat sätt står att vinna.
De medföra dessutom den olägenhet ali helt och hållet fritaga den egendom, som anses vara köpt af en lordringsegare, från alla anspråk af andra, hvaremot dessa, genom egendomens ordentliga försäljning, derest den endast vore pantsatt, hade rätt att söka bringa den till ett högre värde, deraf deras fordringar, näst efter panthafvarens, möjligen kunde utgå.
Och då härförulan all rättsgrund saknas för nu gällande inskränkningar i rätten för hvarje medborgare ali bereda sig kredit genom underpant af honom tillhörig egendom af hvad beskaffenhet som helst, hafva Rikets Ständer, som ansett någon särskild lagstiftning om förlag hädanefter icke böra ega rum, funnit godt att, pä grund af hvad här ofvan blifvit anfördt, för sin del besluta utfärdande af en författning angående underpant, af följande innehåll: ”Med upphäfvande af hvad om forlagsfordringars intecknande och betalningsrätt nu är genom särskilda författningar stadgadt, förordnas som följer: § Vill man för gäld gifva underpant i lös egendom, utan att den egendom ifrån sig lemna; varde pantförskrifning derom upprättad, med dag, årtal och vittnen under.
I den handling skall utsättas beloppet af den gäld, hvarför egendomen pantförskrifves, så ock upptecknas hvarje lösörepersedel, som i underpant sättes, der den gifves i viss egendom. 152 Expcilii/ons-Ulskatlcts Förslag till underd.
Skrifvelse A:o il4. § S.
Pantförskrifning, som i i § omtalas, skall inlemnas till den Rätt, hvarunder utgtfvaren lyder, och der offentligen uppläsas, så ock intagas i det protokoll, hvari bouppteckningar och morgongåfvobref. antecknas skola.
A landet må ej inteckning af pantförskrifning ske idan vid lagtima ting. § 5.
Då pantförskrifning intecknad är, efter ty i 2 § sägs, ege borgenären förmånsrätt i den pant för skrifna egendomen, såsom i 17 Kap. Handels-Balken skiljs.
Pantför skrif ning ar, sorn å samma dag intecknade äro, håfven lika rutt. § 4- Intecknirg af pantförskrifning skall förnyas inom två år sedan den hevi jacks, så ock ytterligare inom två år efter hvarje förnyelse.
Lyder förskrifning ens utgifvare under annan Rätt, när förnyelse ske skall, varde den verkställd vid den Rätt, hvarunder han då lyder.
Enderlåies förnyelse, som nu sagd är; vare inteckningen förfallen.
Vid förnyelse af sådan inteckning skall förfaras på sätt om förnyelse af inteckning i fast egendom är i lag stadgadt. § 5.
Ar viss egendom pantför skrifven, och finnes den i hans hand, som för skrifningen utgifvit, eller i annans besittning för hans räkning, då fordringen, hvarf ör egendomen i underpant satt är, skall uttagas; gånge den egendom i betalning, ändå att annan påstår sig hafva, genom köp eller annat aftal med innehafvaren, blifvit egare dertill.
Har egendomen, genom köp eller annat fång, eller såsom pant, på god tro kommit i annans hand; vike för hans rätt dens, som pantförskrifning en häfver, ändå att den förskrifning intecknad blifvit. § 6.
Lyder pantförskrifning, som efter / § upprättad är, å utgifvarens lösa egendom i allmänhet, eller å visst slag af egendom eller egendoms afkomst, men ej å viss persedel; vare den förskrifning ej hinderlig för hans rätt att öfver större eller mindre del af den pantförskrifnn egendomen råda; utan gälle pantförskrifning en för den lösa, egendomen i allmänhet eller af bestämda slaget eller afkomsten, som utgtfvaren tillhörer, då fordringen, hvarför underpant gifven är, skall betalas. § 7. Innehafvare af pantförskrifning å lös egendom vare skyldig med ed fästa, att han den förskrifning på. god tro och för riktig fordran erhållit, der annan rätteg ande sådan edgång äskar. § 5.
Expediti,ons- lj ts/co t tets Förslag till anderd.
Skrifvelse i\:u il 5. 153 § #•
Denna Förordning träder i verksamhet från och med den 1 Januari 1862.
Förut meddelade förlagsinteclcningar bedömas efter ditintills gällande föreskrifter, men böra hos Rådstufvurätt inom ett år från nyssnämnde dag och hos Härads-rätten sednast vid det lagtima ting, sorn infaller näst efter samma års utgång, samt deruppå vidare, enligt hvad i 4 g stadgadt är, förnyas för att bibehålla sin förmånsrätt.
Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. Maj:t i underdånighet anmäla; framhärdande etc.
Stockholm den '20 Oktober 18(50.