Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den unga qvinnan, som sett sitt hjertas varmaste förhoppningar krossade, maken eller makan, som vaknat upp ur ett tidslångt rus och finner sig kedjad vid en ovärdig, sonen eller dottern, som är på väg att förlora tron på lifvet, derför att en afgudad far eller mor icke längre visar sig motsvara idealet, och familjefadern, som darrar för en hotande ruin — alla dessa, hvilkas sorg i grunden är mera tung än deras, hvilka begräta sina döde — då de komma ut bland menniskorna bli de i till- fälle att se glada, smärtfria ansigten, höra muntra, smittande skratt, och man anförtor dem oförbehållsamt sin lycka och sina glädjeämnen, hvilka man döljer och förtiger för den sorg- klädde » för att icke såra hans känslor ».
Och det är sant, att det pinar den hedröf- vade att bevittna andras lycka, men denna känsla har sin rot i det sämre i menniskona- turen och blir icke länge herrskande, derest den icke med en klandervärd förkärlek om- huldas.
Sundare och sannare är, att andras lycka tröstar och förströr oss i vår sorg och så små- ningom väcker hoppet och lifsglädjen till nytt lif i oss.
Sorg är en sjukdom hos själen, glädje och sorglöshet är det friska tillståndet.
Då vår organism är sjuk, är det icke blott vår rätt utan vår pligt att söka läkedom äfven om vi göra det motvilligt.
Sorgens läkedom är åsynen af och deltagandet i andras lycka och glädje.
Derför, alla I sjuka, söken detta läkemedel, äfven om det fordrar öfvervinnelse hos er.
Och I, som sitten inne med det helbregdagö- rande läkemedel, upptagen eder vackra roll som läkare i stället för att, som I nu ofta gören, sätta eder ned och insupa sorgens gift i tron att dermed göra en god gerning.
Våra sorger för oss sjelfva — dock utan att rufva öfver dem, men dölja och bekämpa dem såsom farliga smittofrön; våra fröjder för andra — de äro härliga läkeörter I Låtom oss lyda skaldens råd: » Du men ' skobarn, hur tung din lott du känne, Sök ej hos dina svaga likar tröst.
Lägg ej din sorg på redan tyngda bröst.
Din sorg är din och, du skall bära henne.
Mormors förkläde.
|ushålls- och köksförklädena föra nu för tiden en hälft föraktad tillvaro.
Man godt som skämmes för dem och har myc- ket brådtom att få dem af, om något besök anmäles.
Åtminstone har jag ofta varit vittne till, hurusom frun eller dottern i huset, ännu medan de vänligt helsande vände sig emot mig, under tiden häftigt löste upp banden på det stackars föraktade plagget och så — vips — lät det försvinna genom dörrspringan.
Undras, om äfven vår mormor skulle ha handlat på samma sätt?
Helt visst icke!
Hur lifligt erinrar jag mig icke ännu min kära mormor, hvilken alltid, i sitt stora, fot- sida förkläde och nyckelknippan på sitt band vid sidan, förefallit mig som idealet för en äkta svensk, kärnduglig husmor.
Hon lade aldrig af dessa emblem på sin husliga flit, om ock gäster kommo; och aldrig behandlade någon henne derför mindre vördnadsfullt; tvärt- om föreföll det mig alltid, som om herrarne med alldeles särskild aktning kysste hennes hand, denna sirliga, lilla hand, som så flitigt styrde och stälde för oss alla!
Månget kärt minne från glada barndomsdagar väckes upp vid tanken på mormors förkläde.
Under dess vida veck funno vi den bästa till- flykten i » kurra gömma »; det tjenade bror till kröningsmantel, när han, gripen af sin hersklystnad, från vedlåren höll ett uppskakande tal till de yngre systrarne.
Och var någon gång mormor nog medgörlig att ställa flera af dessa sinnebilder på hennes husfruvärdighet till vårt förfogande, då arrangerades hastigt och lustigt en maskeradbal, på hvilken vi, svepta i våra dominos, stolt spatserade omkring, genom- trängda af den tillfredställande öfvertygelsen, att ingen kunde känna igen oss.
Från en mormor var naturligtvis ett förkläde något all- deles oskiljaktigt; till och med lilla mormor i dockskåpet saknade icke sitt.
Deraf kom sig också, att, då vi en gång voro inbjudna till en liten väninna, som ännu var nog lycklig att ega en mormor, bror Emil sedan hemma helt förvånad och snopen yttrade:
För hvarje 5-tal abon- nenter, som samlas, och för hvilka afglften Insändes till Redaktionen af » Men hör nu, snälla pappa, Betty hade ingen rigtig mormor. » » Ingen rigtig mormor!
Hvad menar du med d e t, min gosse? » » Jo, för hon hade inte något förkläde, pappa! » Dotterdotter.
Några drag af Ernst Ahlgren.
(Forts.) u har jag — som sagdt börjat arbeta — och d å är jag alltid vid ett jemnt och gladt lynne, något tyst men belåten med min verld.
Och jag tycks inga nerver ha.
Det ä r min stolthet.
Men ni vet hur förfär- ligt långsamt jag arbetar, trots det att jag skrif- ver fort.
Jag rifver sönder, stryker, ä D d r a r, bråkar och gör utkast, om det så gäller det allra lilla minsta.
När jag skrifver vet jag al- drig om det skall bli fiasko eller om det skall lyckas.
Så länge jag håller på med ett ämne, är jag alldeles blind.
Men jag vet, att jag äl- skar arbetet för dess egen skull.
Ingen lycka är mig större än att fördjupa mig i den verld, som är så helt min egen; och jag känner al- drig större sinnesro, än när jag kan gå omkring bland dessa menniskor, hvilka jag älskar som vore de kött och blod, fast de äro mina egna jag höll på att säga » skapelser«, men så lät ordet för storståtligt. » Hvilken lust och hvilken glad lefnadsfriskhet i det bref jag får en månad senare!
Der kom- mer den ungdomliga Ernst Ahlgren storleende som hon kunde le med ögon och mun, och ber mig att ej kvarhålla hennes modlösa utta- landen i minnet: » Ty jag är egentligen så glad om dagarne öfver att himlen är blå och att det blir vår, att detta nästan motväger min känsla af att jag är en strunt och en latmask ibland.
Om ni ' visste sådana föreläsningar jag håller för mig sjelf!
Ni skulle riktigt skratta.
Jag sä- ger mig att jag är ett fä, som går och grubb- lar så länge jag har fullt upp med ämnen lig- gande oförsökta.
Och jag säger att man inte skall vara dum och ställa ä D g s l i g t stora for- dringar på sin förmåga och framtid.
Nej fri- het och friskhet bara I Jag var inte i godt humör när jag skref till er, jag tyckte att jag varit så öppenhjertig och detta gjorde mig så ondt om ni skulle tycka en hel del saker om det.
Den der stämningen hänger efter ännu, men inte fullt så mycket.
— — Den sista tiden har jag ofta varit glad som en spelman, derför att jag ä r så förtjust i mitt lilla rum, som ä r helt mitt eget, af hela huset betraktadt som en helgedom.
Minst fyra — fem gånger om dagen slår jag upp mitt fönster och får in vårluften.
Och jag bor allde- les som ute i en trädgård, mina fönster ligga lågt.
Allt derute ser en smula förvildadt och yfvigt iit, men just derför naturligt och i min smak.
Jag är så dum som grämer mig så mycket för de usla penningarne och för morgondagen.
Hvad vet man om det som kommer!
Det blir ofta så mycket bättre och gladare än man tror.
Så har det varit för mig.
Egentligen har det varit så, att ju längre jag lefvat, dess lyckli- gare har jag blifvit.
Om inte konstnärer kunna skaffa sig en viss sinnets bekymmerslöshet, då äro de förlorade.
hon 1 r \ I \ J I I \ | \ J IN Idun, ernålles c it gratlsexemplar för hela den tid, under hvilken abonne.
mentet räcker.
Åro de samlade abonnenterna färre än 5, torde prenumera- » Man är i grunden ett stort barn! » hade en gång utropat.
Vore jag karl och gift författare förbjude!
ty hvad skulle jag föda på?)
så skulle jag göra liksom nu: ha mitt arbetsrum utomhus » tout garoon ».
(det Gud en hustru jag skulle å fait en Se här ett nytt prof på denna oskrymtade glädje, hon visade öfver hvarje bevis på till- gifvenhet som mötte henne: » Det har händt mig personligen ganska myc- Några tidningar talade efter hennes död om ket sedan jag sist skref till er » — det är för- hösten 1886, hon skrifver detta.
» Jag skall hennes begär efter lyx.
De som skrefvo det, skulle ha sett hur hon var nöjd med litet!
berätta: För någon tid sedan fick jag ett mycket När hon tog in på sitt hotell i Köpenhamn, vänligt bref, anonymt, innehållande en liten flyttade hon om möblerna en smula, så att det extra uppmuntran af 300 kr.
Jag behöfver hela ej skulle ge intryck af hotell.
Då hon i väl icke säga om jag blef glad!
Jag var då Stockholm hyrde möblerade rum, tog hon ned det kom rent af mjältjuk bara af bekymmer de allra värsta oljetryckstaflorna från väggen om hvar jag skulle taga penningar ifrån till och flyttade möblerna i rummet, så att der mina hotande utgifter, ty jag behöfde böcker, såg en smula sjelfsvåldigt hemtrefligt ut.
Det kläder, ved för vintern etc.
Allt sådant der var hennes lyxbegär.
Till julen kunde hon extra skall jag bestå mig sjelf; ni vet ju att bestå sig några enbuskar att pryda rummet med.
Enkel var hon i sina familjens affärer äro skrala.
Jag blef också som en ny menniska sedan vanor, liksom i sin klädedrägt.
Hon resonnerade i det kapitlet så här: jag fått den der lilla summan att för tillfället » Om jag egde medel dertill, skulle jag kan- reda mig med.
Och nu skall jag tala om för er hur jag har gjort.
Jag hade redan innan ske frestas att omgifva mig med en efter min jag fick min anonyma gåfva gjort aftal med personlighet lämpad komfort, — mörka sam- min man ait han skulle låta mig ha en liten metsfärger, mattor och konstföremål.
Men nu flygelbyggnad, här är, bestående af två små nu är jag helt enkelt en fattiglapp, och derför rum och en förstuga.
Denna lokal ligger på ger jag lyxen en god dag.
Det vore alldeles andra sidan gården och ingen bor i närheten, fåfängt att jag kände någon åtrå derefter, och så att det är just ett ställe för en sådan der jag känner heller ingen.
Ty enligt mina iakt- arbetsmyra som jag.
Jag tänkte att få nöja tagelser blir det så lätt deraf ett slags band mig med ett skrifbord och en stol; flera möb- — konstlade behof — ett slags spindelväf, som ler kunde jag väl icke få råd att skaffa mig.
hindrar sin egares rörelser och gör honom bo- Skrifbord har jag aldrig förr egt, jag har skrif- roende af en massa ovigtiga saker.
Det der vit på ett gammalt spelbord, hvilket för resten är icke för mig ».
Nej, det var inte lyx, hon begärde, det var alls icke är att förakta.
Men nu skaffade jag Hör henne bara!
mig hvad jag så länge, länge önskat: en chäs- frihet.
» Jag har den mest häpnadsväckande förmåga long samt för öfrigt ett par stolar etc, så att nu är rummet rätt beboeligt.
Men det kostade att vara lycklig, för en bagatell — om man så på att få det repareradt, tätt och tapetseradt, vill — att vara det alldeles ohejdadt, med hela varelse, med full medvetenhet och ändå ty det var ett rigtigt gammalt råttbo.
Tarfligt min är det, men det skall bli trefligt ändå.
Och så härligt omedelbart.
Om allt hvad jag lidit så är det ju alltid mitt!
Jag kan glädja mig och all fruktan för att få lida det samma om åt sådana der saker alldeles som ett barn.
igen kunde tagas ifrån mig, blott jag afstode Det är för resten en lycklig gåfva.
Jag har från denna förmåga; jag gjorde det icke.
Må mitt arbete och mina böcker der nere, annars det komma allt, och må jag känna det till mitt bor jag som vanligt i mitt lilla rum i gamla allra yttersta!
Lyckan är mycket mer indivi- bygnaden.
Det ena rummet får stå tomt tills duell än sorgen.
Lyckan är svår att förstå vidare.
Jag har intg råd att anskaffa möbler för andra, smärtan aldrig.
Hvem kan nu för- stå att jag kan vara så lycklig öfver att med till det ännu. » mitt arbete och alla mina husgudar ha fått Och ej nog med detta.
I nästa bref kom- flytta bort ifrån andra menniskor, från dem mer fortsättningen: som hålla af mig?
Det står inte till att be- » Jag känner att det i dag icke skall vara skrifva hur jag njuter. » — — mig möjligt att skrifva om annat än det som » Trots min nomadnatur », heter det en an- nu upptager mig, ni är den enda menniska jag känner, som i den punkten helt skall kunna nan gång samma år, » har jag en fanatisk hem- förstå att en sådan ' obetydlighet ' kan vara så kärlek.
» mycket för mig.
Jag är lik en nyförlofvad menniska, som måste utgjuta sin förtjusning för en vän.
Ack, det är bara mitt arbetsrum det gäller, detta förtjusande lilla bo midt i den stora, öde ladngårdsbygnaden!
Det enda ljud jag hör är klockan, som knac- kar så hårdt och fort, mäter min glada stäm- ning, visar hur ensamheten glider undan.
Här har jag allt hvad jag älskar, möbler gjorda att ligga och sitta på, skrifbord som ert, mattor under fötterna, böcker, böcker i långa vårdade rader, mörka färger, ljusröd sängkammarampel i taket, okontrollerad frihet och tystnad — tystnad!
Allt är mitt, köpt genom mitt eget arbete och utan att fråga någon till råds, annat än min kassa.
Intet pigregemente, inga nyfikna ögon i mina papper; jag dammar af sjelf och stoppar nyckeln i fickan när jag går.
Jag har sjelf valt tapeter, sjelf haft handtver- kare, sjelf stält allt i stånd.
Här är det jag som är herre.
Här kan jag stänga och rigla.
Här kunna de stå utanför och ropa sitt ärende vid dörren.
(Forts.) Um flickors uppfostran.
len för en lifskraftig tillvaro, » Förenin- gen för gift qvinnas eganderätt »; det är ej länge sedan vi voro i tillfälle omnämna ett möte, der på dess initiativ frågan om qvinnas inval i skolråd dryftades; — förli- den fredag hade föreningen inbjudit intresse- rade till nytt rådslag i en sak, som låg den förra nära, så till vida som båda röra sig på skolans gebit.
Med anledning af flick- skolekomiténs nyligen afgifna betänkande löd aftonens ämne: » om flickors uppfostran ».
En synnerligen talrik publik, hufvudsakligen qvin- nor, hade samlats å Hotel Continentals stora sal.
En verklig tillfredsställelse skänkes oss af att kunna erkänna, det komiténs maktpålig- gande arbete gått i en rent frisinnad rikt- ning, och att den samma visat sig ha ögon,
tiuli ske å närmaste postanstalt. — Bidrag från alla områden f ö r qvlnllg verksamhet mottagas med tacksamhet.
Endast en sida af papperet bör förnuft och hjerta öppna för qvinnornas hit- tills allt för förbisedda rätt, förbisedd till och med då det, som här, gällt uppfostran af deras eget kön.
Den redogörelse öfver det väsentliga innehållet i komitébetänkandet, som lektor A.
Linder inledningsvis afgaf, väckte ock så godt som enstämmigt bifall.
Det ofantligt rika materiel till öfverlägg- ning och öfvervägande, som utlåtandet erbjöd, tillät naturligtvis endast ett par detaljfrågor att under aftonens lopp komma på tal.
De- taljfrågor — säga vi!
Visserligen — i jem- förelse med det hela, men dock hvarje för sig af synnerligen väsentlig vigt.
För sam- skoleidén — flickors och gossars samunder- visning — ett kapitel af så omfattande social betydelse, att det ensamt kunde kräfva ut- redning i volymer, uttalade de närvarande varma sympatier.
Rörande införandet i flick- skolorna af fysiologi och helsovårdslära be- visade ock de olika talarinnornas och talar- nes utlåtanden varm anslutning.
Föreningen har för afsigt att låta den syn- nerligen intressanta sammankomsten inom kort åtföljas af en ny, der dessa vigtiga frågor upptagas till fortsatt behandling.
Ett inlägg i en vigtig fråga.
Om den s e x u e l a h y g i e n e n o c h n å g r a af d e s s etiska k o n s e q v e n s e r.
Tvänne föredrag af Se- ved Ribbing, prof. i prakt, medicin vid univer- sitetet i Lund.
(Vilhelm Billes förlag, Stock- holm).
Vi meddelade i förra numret af Idun, att nyssnämnda bok inom loppet af en vecka slutsålts i bokhandeln.
(Andra upplagan har i dessa dagar utkommit).
Detta ger vid handen, att boken mer än vanligt är af märkligt inne- håll.
Också torde den komma att väcka både de varmaste erkännanden och de lifligaste gen- sagor, allt efter den ståndpunkt, hvar och en intager till den föreliggande frågan.
Arbetet sönderfaller i tre föreläsningar; dessa föreläsningar höllos för ett par år sedan af förf.
inför medlemmarne af Lunds akademiska förening.
Den första föreläsningen afhandlar könslifvets anatomi och fysiologi, den andra äktenslcapei och den tredje könssjukdomarne.
förutskickar det meddelandet, att han kommer att alldeles oförbehållsamt och rakt på saken yttra sig om sitt ämnes alla detaljer och ej det ringaste beslöja det.
» Det kan mycket väl hända, » säger han, » att ett sådant behand- ligssätt rent af framkallar ett fysiskt illamående hos en och annan; och de, som icke känna sig säkra på sig sjelfva, göra bäst i att aflägsna sig. » Boken är naturligtsvis ej afsedd att utan vidare sättas i händerna på unga flickor.
Hvarje till förståndet mogen qvinna torde deremot ur den samma kunna hemta de nyttigaste lärdo- mar, såväl för sig sjelf som, om hon är moder, för sina barns uppfostran.
uppträder med kraft och skärpa och man finner tydligt, att boken är skrifven i den ädla afsigten att åstadkomma en ändring till det bättre.
för öfrigt vill, fram- håller han i följande slutord: Hvad är det jag vill?
Vill jag arbeta på en högre könsmoral?
Svaret derpå kommer att vexla efter den granskandes ståndpunkt.
Min mening har varit att framställa några drag af monogamiens naturlära, att påpeka den för kropp och själ, för individer och folk helsobringande kraft, som ligger i en verklig och ärlig monogami.
intet annnt än det, torde kanske mången ut- brista, sådana uppmaningar få vi nog till lifs; sådana råd att vara tillfreds med bestående missförhållanden | rv I U I I Pv| U IN användas och marginal lemnas.
äro mycket billiga att gifva, hvad vi behöfva, är re- former!
Det vill jag icke neka eder.
Reformer önskar jag såväl som någon af eder; men icke reak- tionära reformer, icke atavistiska återfall utan verk- liga framsteg.
Vår uppfostran måste blifva egnad att göra kroppen sundare, vi måste anpassa oss till kulturen, vi måste bereda oss mera nerv, för att få mindre nerver, vi måste beflita oss om att uppföda det kommande slägtet i mera ren andlig atmosfer.
Jag kan endast antyda några af vägarne.
V i måste sky alkoholens förderf; icke kan jag begära att hvar och en skall förena sig med ett absolutistiskt sam- fund, men jag kan begära, att han är nykter, det vill i min mening säga, att han aldrig förtär så mycket alkohol, att någon kroppslig eller själslig för- ändring deraf härfiyter.
V i måste undvika psykiska retmedel, literatur, bilder, skådespel m. m. af den art, som retar sinligheten.
V i måste lägga an på en större naturlighet i det allmänna umgängeslifvet, låta män och qvinnor oftare träffas, se hvarandra under enk- lare hvardagsförhållanden, än nu är fallet, då man hufvudsakligen sammanför ungdomen till balernas nöjen, dervid allt för många skrankor, t. o. m. den anständiga drägtens skranka dem emellan nedrifves.