Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I sådant afseende liar blifvit anfördt af Riksdags-Fullmägtigen Anders Danielsson från Elfsborgs Län: att de Lagförändringar, som genom meranämnde Kongl. Förordning skett, ej skulle kunna ega kraft af Lag, då de angå sådana ämnen, som omförmälas i 87 § Regeringsformen, innan de blifvit behandlade på det der föreskrifne sätt; alt de Författningar, som annorlunda meddelas, måste, lika med Lagförklaringar, undergå Ständernes granskning och kunna af dem förkastas, hvarefter de icke mera äro gällande, änskönt Ständerne skulle förut hafva begärt deras utfärdande; och då Utskotten, som endast yttrat, det ÄrfdaBalken i 12 Cap. 6 och 7 §§ icke blifvit genom författningen ändrad, likväl ej bestridt, att ju densamma innefattar ändring i JordaBalken, vore det klart, att Ständernes bifall erfordrades till Förordningens fortfarande giltighet, äfven i afseende på dess oeconomiska Lag-bestämmelser, hvilka, då de röra föremålen för Allmän Lag, ej böra stiftas annorinnda, än i sammanhang med Lagförändringarne.
Då Talaren på sådan grund ansett sig böra öfverväga innehållet af både Lagförändring och oeco - /rtg- samt Allm.
IV.'o ^7. 3 liomiska stadganden, har han, enär anledning lill ogillande dervid ej förekommit, tillstyrkt, att Rikets Ständer må genom Reslut lemna infall till Författningens fortfarande bestånd; och har Anders Danielsson härförutan serskildt anmärkt, att 1827 års ifrågavarande Förordning synts hafva holdt af Lag-Utskottet i Betänkandet öfver J ustitias - Ombudsmannens Embets - redogörelse anmälas, såsom förbigången i uppgiften på de, sedan sista Riksdag utkomne Lagförklaringar; samt Herr Professoren m. m.
Geijer,, att, då ifrågavarande Kongl. Förordning antagits hafva tillkommit på grund af Ständernes önskningar, dessa önskningar blifvit missförstådda, dragne öfver den gräns de sjelf— ve för sig utstakat, och i hufvudsaken vända emot sitt ändamål, dymedelst, att, ehuru Ständerne ansett den, genom i5 § af 1807 års förut gällande Enskiftes förordning, egare af enskiftade hemman tillagda rättighet, att af sin ouppodlade jordrymd afstå Tiondedelen åt främmande personer, att med full egande rätt bebygga, uppodla och besitta, böra tillgodokomma egare af enstaka hemman, hade likväl
Författningen hvarken inskränkt denna rättighet till sistnämnde slags hemman eller till sådana, som, i anledning af nya skiftes-stadgan, undergå laga skifte. 4 Lag- samt Allm.
N.o 4-1 ■ Beträffande sedermera sjelfva saken, är vidare anmärkt af Herr Professoren Geijer: att Författningen ej vore consequent eller enig med sig sjelf, då den, på samma gång som den bestämmer besutenheten, för att derigenom förekomma en allt för långt drifven Hemmansklyfning, erkänner, uppmuntrar och lagliggör obesutenheten; att stadgandet i i Cap.2 §, rörande det antal kreatur, en åbo bör kunna framföda, för att anses besuten, vöre utsatt för skiljaktiga och godtyckliga tydningar ; att, då man, tili stöd för de i 2 Cap. angifne grunder för Jords afsöndring, åberopat nyttan, både för odling och folkökning, af många små possessioner, hade man likväl i detta afseende bordt tänka sig en gräns, hvilken kallas besutenhet, — men denna vore bär alldeles upphäfven; att exemplet af jordens långt drifna sönderstyckning i en del landsorter, hvarest en medfödd kärlek till den ärfda Jorden, i förening med invånarnes omtänksamhet och idoghet samt en rikare tillgång på biförtjenster, ersatte obesutenbeten, torde verkat derhän, att man låtit förleda sig, att i detta fall göra till en falsk allmän princip, hvad som endast under vissa vilkor gäller och gagnar; att reLelsen att förvärfva skall, vid iråkad förlägenhet, säkert inleda en oförsigtig
Hemmansegare till afsöndring af jord från sitt hemman åt Lag- samt Allm.
IJesv. o. Otc.
N.o 4.7■ 5 så många Lägenhets-innehafvare Författningen tillåter, till eget försvagande, grannars förfång och fallig-försörjningens Belastande; att kronan, så väl som den enskilde, skulle förlora på denna vidsträckta afsöudrings-princip, helst stadgandet i 8 § af 2 Cap., att
Heinmans-egaren ensam ansvarar för utskylderne och sjelf uppbär afgälden för den afsöndrade lägenheten, i sjelfva verket gör Hemmansegaren och lägenliets-innehafvaren gemensamt ansvarige, hvilket skulle ge rum för ömsesidiga anklagelser och undskyllningar; att, genom afsöndrings-principen, mycken skada skulle tillskyndas landet, större delen af arbetande classen göras beroende, obesuten och dermed till ett så mycket lättare rof för de stora; att, då tendencen af både den ifrågavarande Författningen och nya Skiftes-Stadgan vore att skapa nya fattiga och nya rika, samt, genom dem, jordbesiltningen i Sverige komme att alldeles förändras, så kunde man, i fall deras verkningar finge obehindradt utbreda sig, med skäl sälta i fråga, om en besuten allmoge i vårt fädernesland efter 5o år mera skall finnas; äfvensom Herr Professoren förklarat sig instämma i den af Herr Friherre Sprengtporten mot Betänkandet afgifna Reservation, i afseende på stjmkning och afsöndring ända till t Tunnland af den, inom en mil från Stad eller Köping, belägua Jord. 6 Lag- smutt Allm.Besv. o. Oec.
N.ojj, Ilerr Biskopen Doctor af Wingårdh; at-t det för Hemmansklyfning och Jordafsöndring stadgade minimum vore allt för litet, för att gifva besutenhet.
För att vara besuten borde man ej blott kunna värja sig mot nöden och tillfredsställa de mest naturliga behof, utan ock derutöfver ega något för en måttlig njutning, eller så mycket, att de Barnman gifvit lifvet må blifva uppfostrade, samt att, sedan krafterne börja aftaga, den orkeslöse arbetaren må jemte hustru erhålla ett undantag eller lefva i sambröd med det nya hjonlaget.
Men allt detta, och dertill utskylder af alla slag, kunde ej åstadkommas genom brukningen af en så liten jordrymd författningen medgifver.
Under anförande vidare af dfi. många svåra följder, hvartill en för långt drifven Jordklyfning skulle föranleda, bar Herr Biskopen derföre ansett minimum i detta hänseende böra utsättas högre, och detta utan att afvakta Landshöfdingarnes i Författningen föreskrifna yttranden, emedan, innan desse kunna afgifvas och pröfvas, en oberäknelig skada redan kunde hafva inträffat, serdeles då man betraktar det vid nu varande höga arbetslöner och låga pris på nödvändighets-varor öfverdrifna sträfvandet till bosättning bos de lägre folk-elasserne.
De anmärkningar, som af disk il lige Ledamöter inom V ällojl.
B or gare-Ståndet Lag-samt Allm.
N.o 47- 7 blifvit gjorda, angå egentligen Författningens stadganden, rörande styckning af dea i Städernes grannskap belägna jord; i afseende hvarpå desse Ledamöter, med instämmande i Friherre Sprengtporlens ofvan anförda reservation yttrat: att jordens klyfning i så små lotter, som enligt Författningen är tillåtet, skulle blifva af ett högst menligt inflytande för Städerne och tillskynda dem stora olägenheter.
Lättheten att åtkomma dylika små besittningar skulle öppna utväg till bosättning i närheten af Städerne för lättingar och förbrytare, hvilka snart skulle göra intrång i Borgerskapets näringar och i allt fall lättare undgå Stads-Policens mera verksamma uppsigt.
Att mindre jordlotters afsöndrande från hemman i Städernes grannskap, jemförelsevis till hvad i öfrigt må tillåtas, derföre ej borde komma i fråga, samt att Städerne med fullkomlig dispositions-rätt måtte, såsom dem godt synes, få råda öfver deras jord, har inom detta Stånd blifvit yrkadt, med serskildt tillägg af en Ledamot, all, i afseende på klyfning af landets jord, inom visst kortare afstånd från Städerne, andra föreskrifter ej borde gälla, än de för landels jord i allmänhet fastställde, samt att stadgarne om Hemmansklyfning och jordafsöndring böra lämpas efter locala förhållanden; och hafva åtskilliga Ledamöter slut - 8 Lag- samt Allm.
Uti. 1Y. 0 47. ligen yttrat tvifvelsmål, huruvida Författningen afsåge endast Landets och icke afven Städernes jord.
Inom Hedervärda Bonde-Ståndet hafva alldeles motsatta meningar och åsigter i detta ämne blifvit framställde.
Af hvad salunda är vordet vidlyftigt andraget, anse Utskotten det göra tillfyllest, att bär lemna följande korta öfversigt.
En del hafva ansett Kongl. Förordningen den iy
December 1827 vara välgrundad och passande för de orter, de representerat, samt derföre ifrat mot en allt för vida sträckt hemmansklyfning, hvaraf många olägenheter och vådliga följder både för Slaten oell enskilde vore att befara.
Andra åter, och deribland Nils Månsson från Malmöhus Län, i öfverensstämmelse med sin derom väckta Motion, hafva yrkat en obegränsad hemmansklyfning, den de sökt ådagalägga vara ett bland vilkoren för en fri eganderätt och dess utöfning, samt böra blifva af oberäknelig nytta för odling och folkökning; andre åter, utan att vilja bestrida nyttan af en oinskränkt hemmansklyfning för Skåne och andra mera bördiga orter, hafva dock yrkat, att den ingalunda må sträcka sig allmänt.
Andre hafva ansett vilkoren för besutenhet och grunderne för hemmansklyfning och jordafsöndring böra lämpas Lag- samt Allm.
Besv. o. Occ. Utsh.Uti.
IV.-o 47- 9 efter hvarje landsorts serskilda locala förhållanden, men icke bestämmas genom en enda allmän Författning; och hafva åtskillige fullmägtige från Norra orterne, äfvensom Dalarne, sökt visa olämpligheten för dessa Landskap af 1827 års Författning, samt yrkat, att de föreskrifter, rörande hemmans-klyfning och besutenhet m. m., som före utfärdandet af berörde författning vore gällande, måtte återupplifvas, för att i nämnde orter tjena till efterlefnad.
Härförutan är af serskilde
Ledamöter inom detta Stånd yrkadt och anfördt: att det för besutenhet stadgade vilkor af 3:ne arbetsföre personers underhållande å hemmansdelen uteslöte all omtanka för orkeslösa föräldrar och slägtingar, hvilka således skulle nödgas falla fattigförsörjningen till last; att det torde finnas lika nödvändigt för en besuten
Åbo att kunna framföda en häst som ett par oxar, hvilket senare likväl Författningen föreskrifver såsom vilkor för besutenheten; att det i Författningen stadgade vilkor för besutenhet vore otillämpligt för hemman i Skärgården, hvilka, med inskränkta egor, ej kunna framföda så många kreatur io Lag- samt Allm.
N.-o 47- som sålunda är vordet föreskrifvet, utan att det vid förekommande frågor borde få bero på vederbörande Tings-Rätts pröfning att bestämma besutenheten; att, då hemman delas eller jord afsöndras, bör det ske i förhållande till hemmanets storlek, så att den afsöndrade delen, i mon derefter, bestämmes till |, |, f mantal o. s. v., allt efter behofvet, samt att 3 § i 2 Cap. må i öfverensstämmelse med delta förslag förändras; att oförmedlade hemman, som hafva dubbla utegor, icke böra få förpanta mera än gidel af utegorne och förmedlade hemman leidel, samt att förpantnings-bref i allmänhet väl böra innehålla förbindelse att, efter den bestämda tidens förlopp, återbetala förpantnings-summan, men detta utan ränta eller ersättning för gjorda förbättringar; att stadgandet i i Cap. 3 § ej skulle kunna efterkommas, enär man svårligen torde finna i de norra otterne Sex och i de södra Fyra Tunnland duglig jord i en enda till af hägnad beqväm lott, då odai-åker eller äng dertill ej få användas; att detta stadgande, då det, jemlikt g § af samma Cap., lämpas till arftägt, innebär ett uppenbart våld; Zag- samt Allm.
N.-o 4 j- 11 att föreskrifterne i påföljande i3 § angående återgång eller jemkning af sådana aldre afhandlingar, hvarigenom jord blifvit p>å annat sätt eller under andra vilkor upplåten, an genom ifrågavarande Författning är tillåtet, vore ytterst obilliga, och har derföre, till förebyggande af alla de härutaf befarade lidanden och svåra påföljder, blifvit yrkadt, ratt alla hittills skedda hemJ, mansklyfningar och jord - afsöndringar må ^förblifva orubbade f att sådana lägenheter, hvilka, inbegripne i hemmanets skatt och beräknade såsom fyllnad i dess tilldelade egor, ligga spridde i andra byar eller socknar, skiljde från lmfvudhemmanet, böra derifrån få till everdlig ego afyttras, med skyldighet likväl alt utgöra en efter lägenhetens storlek, i förhållande till hemmanets, lämpad skatt; samt att jord-afsöndring borde få vara så fri som möjligt, men likväl ej på längre lid än 5o, eller, såsom andre yrkat, 3o å /\0 år; —• och äro serskilda förslag med grunder för besutenhet framställde, hvilka synas lämpade efter hvarje orts olika localförhållanden.
Detta allt med hvad af åtskilliga andru Ledamöter lill vederläggning deraf är j a Lag- samt Allm.
Ltsk.
Ull. N. o 4p vordet anfördt, hafva Utskotten i öfvervägande tagit; och hvad först angår frågan om tillkomsten al Kongl. Förordningen d. ig
December 1827, så, enär stadgandet i 88 § Regerings-Formen: att de Lagförklaringar, som, till svar pä inkomna förfrågningar om Lagens rätta mening, Konungen, genom Dess Högste Domstol, emellan Riksdagarna gifver, kunna af Rikets Stunder ogillas, hvarefter de icke längre äro gällande eller af
Domstolarne iakttagas och åberopas må, ingalunda, efter Utskottens förmenande, är tillämpligt tili sådana lagar och författningar, som, på sätt med den nu ifrågavarande inträffat, blifvit af Kongl.
Maj:t utfärdade, till följd af Rikets Ständers, vid en föregående Riksdag, derom gjorda underdåniga anhållan, samt då Kgl.
Förordningen den 19 December 1827 verkligen finnes vara fullkomligen Öfverensstämmande med de allmänna grunder för tillåten jord-afsöndring, som i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 10 Nov.
1823 uppgifne blifvit; alltså kunna Utskotten, för hvilka det icke är tillständig! att ingå i bedömande, huruvida 1828 års Ständer rätteligen förfarit deri, att frågan såsom önskningsmål hehandlades, hvarken dela Hilders
Danielssons yttrade tanka, att nu mera Rikets Ständers sanction skulle erfordras för Författningens fortfarande giltighet, Lag- samt Allm.
Utsk. Uti. N. o 47•
13 och att den i sådafit ändamål bordt i LagUtskottets Betänkande öfver Justitise-Ombudsmannens Embets-berättelse anmälas, ej eller instämma med Professoren Geijer deri, att Ständernes Önskningar blifvit missförstådde, dragne öfver den gräns de sjelf— ve för sig utstakat och i hufvudsaken vände emot sitt ändamål, helst Utskotten hålla löre, att den redan vunna erfarenheten om verkningarne af den alldeles enahanda rättighet till jord-afsöndring, som genom Enskiftes-Författningarne varit medgifven, innebär säker och fullkomlig vederläggning af hvad Herr Professoren i motsatts häraf yttrat, AF enahanda skäl, som det sist anförda, i förening med de i förra Betänkandet upptagna, samt då det synes ganska consequent och ofelbart rigligt, att en större jord-rymd ansetts erfordras för att utgöra ett hemman eller en hemmansdel för sig, med direct ansvarighet till Staten för deraf belöpande allmänna onera, än för en afsöndrad till stamhemmanet skattskyldig lägenhet, hvilkens innehafvares bergning icke bör ensamt vara beräknad på jordens afkastning, utan jemväl på den förtjenst, som, genom idkandet af handtverk ock slöjder, eller genom arbete hos andra, vinnes, anse Utskotten sig icke kunna understödja nå - »4 Lag- samt Allm.
Vtl. JV.o 47> gotdera af de mot hvarandra stridande påståenden, som blifvit gjorda, å ena sidan, om inskränkning i allmänhet af rättigheten lill hemmans-klyfning och jordafsöndring, och å den andra åter, om en obegränsad hemmansklyfnings - rättighet; hvadan Utskotten hemställa att de derom framställda anmärkningar måtte lemnäs utan bifall.
Beträffande derefter den utaf en del Ledamöter inom Vällofl. Borgare-Stundet yppade fråga, huruvida Kongl. Förordningen den ig
December 1827 jemväl har afseende å Städernes jord, anse Utskotten det gora tillfyllest alt fästa uppmärksamhet vid så väl Författningens rubrik, som innehållet af 1 Cap. 1 §, som bestämmer rättigheten till klyfning af Frälse - Skatteoch Krono - Skatte - hemman, Krono- och Skatte-Rusthåll jemte de Krono- och andre Publike hemman, som under stadgad åborätt äro upplåtne, samt 2 Cap. 1 §, hvarigenom jord-afsöndring från nyssnämnde samt Frälsehemman tillåten blifvit, hvaraf tydligen synes följa, att
Författningen ej eger tillämplighet till den jord, som under Städernes jurisdiclion är lydande.
I anledning af de emot vissa §§ i Författningen framställda, här förut upptagna anmärkningar, hafva Utskotten, efter granskning deraf, ansett sig böra yttra:
Uti. N.o 4*- *5 1:0 vid 1 Cap. st §.
Utskotten hafva i förra Betänkandet, på deri upptagna grunder, hyst den öfvertygelse, att föreskriften om vilkoren för besutenhet lämpligen kunnat inskränkas lill bestämmande af antalet personer, som af egornes behållna afkastning borde kunna erhållas, men af jemväl anförde skäl ansett sig icke böra för närvarande föreslå en sådan ändring uti ifrågavarande §.
— Af de nu ytterligare gjorda anmärkningar och flera från hvarandra betydligt skiljaktiga förslag till bestämmande af b vad för besutenhet bör erfordras, hafva Utskotten hemtat ett förnyadt stöd för den tankan, att nyttan och tillämpligheten af hvad i denna del är vordet stadgadt säkrast genom erfarenheten af dess verkningar erfares; och Utskotten vidhålla således desto hellre tillstyrkandet, att någon ändring deruti för närvarande ej måtte ske, dels derföre, att de bestämda grunderne för besutenhet torde i det närmaste vara lämpade efter hvad förut i detta afseende vid pröfningen af dylika frågor i allmänhet tagits till rättesnöre, och hvaraf några för landet skadliga följder icke visat sig, dels ock, emedan genom 3 § i samma Capitel blifvit stadgadt, att, om hemman är så beläget, alt en Åbo af andra näringar, såsom Fiske, Sjöfart eller dylikt, kan hafva säker och ständig förtjenst, bör sådant vid fråga 5 6 Las,- samt Allm.Bcsv.o. Oec. Utsh.
Uti- iV:o 47• om besutenhet i serskild beräkning dertill ingå, samt g § ålägger Kongl.
Maj:ts vederbörande Befallningshafvande att i underdånighet hos Kongl. Maj:t anmäla, om, i följd af serskilda förhållanden, jemkning eller ändring i föreskrifterne, rörande hemmans klyfning, och således jemväl i fråga om besutenhet, kan finnas af nöden. 2:0 vid 2 Cap. 3 §.
Med godkännande af de uti Herr Friherre Sprengtportens, förra Betänkandet åtföljande, reservation anförde och af flere Talare ytterligare utvecklade skäl, anse Utskotten sig böra tillstyrka sådan ändring uti denna §, *at£ det afstånd frän Stad eller Köping , inom hvilket afsöndring af minst | Tunnland jord må ega rum, inskränkes till ~:dels mil från Stadens eller Köpingens ego-gräns.n Hvaremot, och då jord-afsöndringen otvifvelaktigt måste bestämmas i förhållande till jordrymden och icke till hemmantalet, emedan ett hemman med vidsträckt egoområde tål större afsöndring, än ett med lika hemmantal, men mindre egovidd ; då medgifvandet af afsöndrade lägenheters läggande uti flere spridda delar eller - Lag- samt Allm.
Utsk Uti.
N:o /fl. 17 ler skiften, annorlunda än såsom ett undantag för serskilda loeala förhållanden, skulle stå i strid mot de för delning af jord i allmänhet gällande grunder, då det torde vara svårt, att inse hvari det våldsamma uti denna §:s stadgande skulle bestå, dåden, jemlikt 9 §, lämpas till arftägt, enär tillförene obesuten arfvinge varit ovilkorligen förbunden att taga lösen för dess arfslott, men nu deremot utväg för honom öppnats, att den ärfda jordandelen behålla, hvilken rättighet likväl icke bör kunna utsträckas öfver den för jordafsöndring i allmänhet utstakade gräns; samt då, efter Utskottens omdöme, förmedlade eller oförmedlade hemmantalet icke kan medföra inflytande på rättigheten till jord-afsöndring eller lill hvad belopp den må ske; Utskotten anse sig icke kunna tillstyrka annan ändring i 2 Cap. 3 §, än den här förut föreslagne.
3 Vid 2 Cap. i3 §.
Stadgandet i denna § afser tvifvelsutan endast sådaiie jordafsöndringar, som, enligt förut gällande författningar, icke kunnat ega bestånd så snart klander derå väckts, hvaremot de lägenheter, som före Författningens utfärdande Bih. t. R.
Prot. 1828 och 1829. 7 Sami. 2 Afd. 2 18:e H;t. i8 Lag-samt Allm.
Nio 47. blifvit lagligen afsöndrade, äfven hädanefter böra förblifva orubbade; vid hvilket förhållande föreskriften i denna §, i stället att medföra någon obillighet, synes hafva till syftemål att åt innehafvare af afsöndrade lägenheter bereda rättighet, att dem behålla och framtida säkerhet i besittningen deraf.
Att, på sätt yrkadt blifvit, förklara, det alla förut skedde jord-afsöndringar, ehvad de varit öfverensstämmande med då gällande Författningar eller icke, må förblifva orubbade, skulle, efter Utskottens förmenande, till en stor del häfva Författningens grund och tillintetgöra dess verkan, hvilket Utskotten icke kunna tillstyrka.
Vidkommande slutligen de gjorda yrkanden, dels att lägenheter, inbegripne i hemmanets skatt, men belägne inom andre Byars eller Socknars områden, aflägse från Stamhemmanet, borde få till everdelig ego afyttras, dels ock, att jord-afsöndring icke borde få ske för längre lid, än 3o, 4» högst 5o år, men i öfrigt vara så fri som möjligt, Så finna Utskotten, I förra fallet: att Författningen ingalunda lägger hinder i vägen, utan tvärtom befordrar det åsyftade ändamålet, så vida lägenheten finnes vara af den vidd och godhet, att densamma antingen kan, enligt Bil. t. Lag- s. Allm. Besv.o. Oec. Utsk.
N.o 47- ig 1 Cap. utgöra serskild hemmansdel, eller ock efter de uti 2:dra Cap. stadgade grunder afsöndras; och I det senare: att Utskotten icke kunna inse något gällande skäl, att till viss tid inskränka jord-afsöndringar, enär dervid blifvit fästadt det vilkor, att viss afgäld deraf bör till stamhemmanet gifvas, motsvarande hvad af hela hemmanets räntor och öfriga allmänna utskylder vid jemförelse af egornes storlek och beskaffenhet å den afsöndrade lägenheten belöper.
Åtskilige Ledamöters Reservation i ämnet bifogas.
Reservation: Af Nils Månsson från Malmöhus
Alltifrån Riksdagens början har jag användt alla milia bemödanden, för att åstadkomma den ändring uti Kongl. Förordningen d. 19 Lee. 1827,011 en obegränsad hemmansklyfning och jord-afsöndring måtte blifva tillåten.
Skälen för denna min önskan liar jag icke allenast uti min i ämnet väckta Motion, utan ock, vid frågans återremitterande från Hedervärda Bonde-Ståndet, så fullständigt utvecklat, att jag förmodade, det billighe - ao Bil. t. Lag- s. Allm.
N.o 47 • ten och rättvisan af mitt förslag skulle förefalla hvar och en uppenbar och obestridlig.
Emedlertid har motsatsen inträffat.
Jag har, då jag velat göra min grundsatts gällande, måst röna ett motstånd, som jag ingalunda väntat, och sorn tilläfventyrs skulle kunnat förmå mig, att afstå från fullföljandet af min princip, derest jag icke, innan den yppades, varit säker om dess ofelbarhet.
Ännu hafva inga grunder blifvit anförda, som kunnat göra mig vacklande i den öfvertygelse jag för länge sedan hyst och ännu hyser i delta ämne.
Hvar och en inser, att, i händelse ifrågavarande Förordning kommer att blifva gällande, jordegendomen aldrig skall blifva någorlunda jemt fördelad emellan medborgarne, utan hopa sig på den mindre delen af dem, då deremot den talrikare delen skall ständigt förblifva uti ett utblottadt och, af deras lyckligare bröder beroende, beklagansvärdt tillstånd.
Mig synes, sorn skulle, så väl genom nämnde Förordning, som genom den nya Stängsel-Författningen, grunden läggas till ett monopolium, hvilket i en framtid torde medföra de betänkligaste följder, och om hvars förderflighet man kanske då först öfvertygas, när skadan redan skett och icke mer kan botas.
Jordegendomens utspridande på alla hän - Bil. t. Lag- s. Allm.Besv. o.
Oec. Utsk. lltl.
JV.ö 47• 21 der tjrckes mig vara så öfverensstämmande med lingens naturliga ordning, så grundadt på rätt och billighet, att bemödandet att hämma och sätta gränsor för detsamma hvarken bör eller kan vinna någon framgång.
Man må huru mycket som helst inskränka liemmans-klyfning och jordafsöndring; sådane stadganden hafva hittills icke blifvit åtlydda, och kunna ej hädanefter blifva det.
Det förekommer mig liksom om Sveriges innevånare kommo öfverens, att medelst bålverk hejda Mälaren och tillstänga dess utlopp.
Troligen skulle det lyckas att för någon tid verkställa ett sådant förslag, men naturen återtoge likväl snart sin rätt, äfven den starkaste damm skulle af vattnet genombrytas och sjelfva hufvudstaden då råka i den yttersta fara.
Likaså naturstridigt förefaller mig sträfvandet att inskränka hemmansklyfningen, och genom sådana monopolier införa de aristocratiska principerna; likaså fåfängt är ett sådant försök; likaså äfventyrliga kunna följderna deraf blifva.