Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad så väl motionen innehåller, som hvad i anledning af densamma blifvit yttradt, har Utskottet uti öfvervägande tagit; men, då det ej lärer kunna förmodas, att någon emot sin egen önskan blifver lill Commendant på en af Rikets fästningar utnämnd, och det äfven lärer kunna förutsättas, att de, som anmäla sig såsom sökande till en dylik befattning, böra förut göra sig bekanta med alla de föreskrifter, som för dess rätta utöfning äro gifne, samt det slutligen torde vara af högsta vigt, att Commendanten, i händelse af uppkommen oordning inom fästningen eller dess belägrande, må, utan hinder af en Civil-Guvernör, ega att ensam förfoga öfver fångarne, får Utskottet, som derjemte funnit, att förslaget, derest det antoges, skulle förorsaka en föga gagnande Stats-utgift, vördsamt föreslå Rikets Höglofl, Ständer, att de af Herr Grefve Löwenhielm väckta ofvanberörde förslag mätte förfalla.
N:o 7. Arik. till Exp. Ulsk. den 7 Sept.kl. 12.
Betänkande, i anledning af väckt motion om förbud för anläggande af Hållstugor vid Kjrkorna.
Uti en till Högvördiga Preste - Ståndet ingifven och derifrån till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad motion, har Contracts - 4 Allm.
Besv. och Ekon.-Utskottets Betänkande, N.-o 8.
Prosten Helén anfört klagan deröfver, alt gästgifvare på landet låta, då gäslgifvaregårdarnes egor sträcka sig ända intill kyrkan, uppbygga hållstugor ju närmare kyrkan desto bättre, hvarigenom den Kongl. Förordningen af den 20 December 1815, som stadgar, att ingen krogrörelse får hållas på i mil från kyrkan, enligt motionärens tanka, helt och hållet eluderas.
På grund häraf yrkar motionären, att ett förbud för anläggande af hållstugor vid kyrkorna må blifva utfärdadt, af följande lydelse: ”Ej må Gästgifvare på landet, som besitta gästgifvaregårdar, hvilkas ”egor sträcka sig intill kyrka, uppföra hållstugor närmare kyrkan, än sjelfva ”gästgifvaregården; och der sådane hållstugor redan finnas uppförda, böra ”de genom Konungens Befallningshafvandes åtgärd ofördröjligen blifva bortflyttade, helst till gästgifvaregården.” Utskottet, som tagit motionen i öfvervägande, anser det af motionären öfverklagade förhållande vara af en så enskild beskaffenhet, alt det sannolikt icke på många ställen eger rum, samt att de olägenheter, som deraf äro en följd, lätteligen håde böra och kunna afhjelpas med biträde af de administrativa myndigheter, hvilka, i händelse af behof, ega att tillse, det gällande Författningar efterlefvas; på grund hvaraf, och då en gästgifvare icke lagligen kan förmenas alt hvar som helst, inom egande område, bygga sin hällstuga, Utskottet anser sig icke höra tillstyrka någon Rikets Höglofl.
Ständers åtgärd, i anledning af denna motion.
Ank. till Exp. Ut sk. den 7 Sept. kl. 11.
Betänkande, i anledning af väckt motion, om upphörandet af all förhöjd tjenstårsberåkning vid ansökning till presterlig befordran.
Preste-Slåndet har till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet blifvit remitterad en af Comministern Jon Janzon ingifven motion; att all förhöjd tjenstårsberäkning vid ansökning lill preslerlig befordran må upphöra.
Såsom skäl härför har han framställt orättvisan af det förtryck, kyrkan lider af skolan genom nu gällande befordringslagar, enligt hvilka skolans tjenstemän räkna förhöjda tjenstår mot kyrkans.
Desv. och Ekon.-Utskollets Betankande, N.o 8.
5 Motionären liar vidare ansett, alt, om skolan och kyrkan upplälos fritt så väl för Philosophiae Magistrar, hvilka skulle kunna få flera år for sin grad, som ock för icke graduerade prestman, hvilkas ordination bör vara en borgen för kunskap atti Trivia'-skolor kunna undervisa, skulle, genom gåfvornas och anlagens olika rigtniug hos olika individer, hvarken skola eller kyrka komma att sakna duglige lärare, förutsatt, att lönerna för skolans tjenstemän höjdes till fullkomlig likhet med kyrkans af lika tjenstår.
För att tillgångar till en sådan jemkning af lönerna må kunna beredas, och till ersättning för den förhöjda tjenstbeiåkningens borttagande har motionären föreslagit: l:o att
Trivial-skolorna i flera småstäder böra indragas; 2:o alt, då i hvarje Stift gifvas, om icke mångå , dock några Ecclesiastika beställningar, så väl lönade, att de, vid inträffande ledigheler, kunna tåla ett afdrag till skolans förmon, så borde ett sådant afdrag vid slika tillfällen göras.
För öfrigt hoppas motionären, alt det anslag till Läroverken inom Riket, hvarom Regeringen redan gjort Nådig Proposition, mätte beviljas till det belopp, att icke blott Lärares billiga anspråk må uppfyllas, utan ock en pensionsfond bildas för emeriterade skicklige skollärare, hvilka sakna håg och anlag för prest-embetel, och som nu nödgas ”kasta sig i kyrkan*, såsom enda räddningen mot nöd på ålderdomen.
Vid föredragningen hos Högv.
Preste-S'åndet af denna motion hafva Doctor Anjou, Contracts-Proslen Sandberg och Corn ministern Bergstrand önskat all framgång åt motionen och uttalat sin klagan öfver orättvisan af den föi höjda årsheräkningen. Contracls-Prosten Gumcelius och Biskop
Holmström hafva yttrat sig visserligen instämma i buf vudsyftningen af motionen ; men de önskade rättvisa icke blott åt kyrkans tjenstemannapersonal, utan ock åt skolans, och hvad de skattade af ännu högre värde, icke blott åt kyrkan, utan ock åt skolan.
Contruels Prosten Gumcelius ansåg, alt den förhöjda tjentsåisberäkningen icke bör afsk ulfås, förr än åtminstone tillgång blifvit betedd till emerili-löner löt alla dem, som tröttna i skolans tjenst och icke lyckas att finna någon plats uti kyrkans; men Biskop Holmström inskränkte sig icke endast hätlill, ulan ansåg sig för skolans upprälthållelse nödgas yrka: att ingen enda förmon beröfvas dess tjenstemän, utan att på samma gång ersättning åt de verkligen tjenstgörande derföre gifves, i förökade löner af staten.
Biskop Hedrén, Prosten Ljungdahl och Lector Wallman hafva äfven, hvad hufvudsaken beträffar, instämt med motionären, men yrkat, att, i händelse motionen vid denna Riksdag skulle vinna afseende, så borde, i sammanhang dermed, företagas ftagan om förbättring af Skollärarnes löner, som likväl ic - 6 Allm. Besv.* o c/j Ekon.-Utskotlels Betänkande } IV: o 8. le måtte, på sätt motionären föreslagit, ske genom orättvis förminskning af andra Ecclesiastika tjenstemäns löner, utan endast genom Stats-anslag.
Knös instämde med motionären, men inskränkte sig till det vördsamma förslag, att Rikets Ständer mätte förena sig om en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t af det bufvudsakliga innehåll, att Kongl.
Maj:t måtte täckas, vid den föreslående regleringen af Läroverken, så bestämma Lärarnes löner, att all förhöjd årsberäkning derefter komme att upphöra.
Upplysningsvis får Utskottet meddela, att detta ämne, sednast under sist förflutna Riksdag, utgjort föremål för Rikets Ständers öfverläggning.
Rikets Ständer ingingo då, under åberopande af de, uti underdånig skrifvelse den 29 September 1834, anförde skäl till H. M. Konungen med en ny underdånig skrifvelse den 2 Juni 1841 om upphörande, med vissa undantag , af dubbla årsberäkningen vid befordran till Ecclesiastika embeten och tjenster; hvarefter Kongl. Maj:t, genom Nådigt Circulair af den 6 Oetober 1842 till Consistorierna i Riket, bland annat, beslutat och förordnat: l:o att all dubbel och, med nedan i Nåder medgifna undantag, äfven all annan förhöjd tjenslårsberäkning vid de Ecclesiastika tjenster, med hvilka en sådan hittills varit förenad, kommer, då de nuvarande innehafvarne från dessa tjenster afgå, att upphöra; likväl med rättighet för nuvarande ordinarie Lärare vid Rikets Allmänna Läroverk, att, äfven vid flyttning eller befordran till annan offentlig lärarebefattning, få tillgodonjuta den IjenslårsLeräkning, hvilken med samma beställning hittills varit förenad; 2:o att, med undantag af Universitetens ordinarie Professorer, hvilka blott komma att beräkna enkla tjenstår, alla presterlig befordringsrätt åtnjutande ordinarie tjenstemän, hvilka hädanefter komma att utnämnas vid de, på Statens bekostnad, underhållna, offentliga Läroverk, äfvensom de ålla äldste
Doceuterne vid hvartdera Universitetet, må tills vidare ega alt för ett års tjenstgöring beräkna tjenstår; 3:o att enahanda från den nuvarande dubbla till ett och ett halft år nedsatta tjenstårsberäkning må åtnjutas af ordinarie Notarierne vid Dom-Capitlen samt af Fångpredikanter, intill dess de erhållit en skälig löneförbättring, äfvensom af Krigsprester, för den tid de äro i fält.
Utskottet, som tagit ämnet i behörigt öfvervägande, medgifver visserligen, att
Motionairen ej saknat grund för sin framställning, om behofvet af all förhöjd tjenstårsberäknings upphörande, samt erkänner derjemte, att den af Motionairen åsyftade förändringen är af billigheten högt påkallad; men då skolan, genom dess omätliga inflytande på hela Nationens bildning, äfven i lika hög grad påkallar Rikets Ständers uppmärksamhet, och den Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, IV.-0 8. 7 ifrågasatta förändringen, under närvarande förhållanden, icke skulle kunna ske utan skada för Elementar-läroverken, hvilkas organisation, enligt Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer allåtna Nådiga Proposition, ännu icke får anses såsom definitivt afgjord, samt dertill kommer, att Kongl. Maj:ts Nådiga Circulair af den 6 October 1842 redan i ej ringa moa afhjelpt de öfverklagade olägenheterne, sa anser
Utskottet tiden ännu icke vara inne att föreslå någon förändring uti nyssberörde, knappt 2 år gamla, författning samt hemställer, att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Emot detta Utskottets beslut reserverade sig Herr Prosten Lignell samt Herr Comministern Hedin, hvilken afgaf följande reservation: ”Emot Utskottets beslut får jag reservera mig och anhåller att få anföra följande, för att ådagalägga skälen till min reservation.
Här yttrades, att förhöjd årsberäkning borde bibehållas, för att befordra frisk omsättning af lärarepersonalen i skolan och delta cardinal-skäl antogs, såsom jag tyckte mig finna, för ovedersägligt och såsom en aldeles ofelbar rättsgrund.
Nog har omsättningen varit och är frisk i skolan, i följd af denna orimliga befordringslag, men om friskhet dermed befordrats i skola och kyrka är en annan fråga.
Vill man se saken ur dess rätta synpunkt, så är onekligt, att en viss betänklig sjuklighet råder inom både skola och kyrka, såsom en oundviklig följd af den beprisade friska omsättningen.
Den dubbla årsberäkningen har lockat till skolan många, som icke haft ringaste hog och anlag för undervisning, emedan skolljeusten varit en genväg att snart få en förmonlig befordran.
På sådant sätt har skolan fått en mängd oskicklige och håglöse Lärare, som långt mer skadat än gagnat, hvilket nästan alltid är förhållandet med dem, som af främmande afsigter och enskilda beräkningar söka och emottaga en tjenst, för hvilken de icke hafva fallenhet och böjelse.
När sådana lycksökare, såsom ofta handt, blifvit svikne i sina förhoppningar att snart genom de dubbla åren få befordran, och nödgats qvarstanna vida längre, än de påräknat, hafva de vanligen till slut blifvit så håglöse och oskicklige, alt deras förflyttning från Läroverket blifvit föremål för allmän önskan hos deras kamrater och förmän.
Huru vill man förklara detta förhållande, som visst icke är sällsynt?
Hvad är orsaken till de oupphörliga nödropen från trötte skollärare, som så otåligt vänta att befrias ur skolan, för att få sätta sig i ro, såsom de mena, vid ett Pastorat?
— Jag svarar utan tvekan, att den förhöjda årsberäkningen är dertill orsaken, emedan 8 Allm. Besv.- och Ekon.
Utskottets Betänkande j if.-o 8. jusi denna förleder dea obetänksamme lycksökaren att söka en plats, sorn icke ar hans, och på hvilken han derföre snart tröttnar.
Om denna trötthet inom skolan vore allmän, så skulle den kunna lillskrifvas sjelfva tjenslens beskaffenhet; men månge skol-lärare hafva funnits, som aldrig sökt befordran från skolan och icke tröttna!.
Jag känner en skol-lärare, som efter 23 års tjenstgöring med den utmärklaste skicklighet, ännu fortfar lika nitiskt och har ännu icke talat om någon trötthet.
Sannolikt ärnar han icke eller tröttna framdeles, emedan han ännu vid mer än 50 års ålder icke antagit sacros ordines, hvilket de trötte vanligen i god tid göra.
Är också skoltjensten, om man opartiskt granskar saken, så utomordentligt trägen?
Skolläraren läser 30 veckor af året och har 22 veckor lediga.
Under dessa 30 veckor läser han 6 timmar om dagen under 4 dagar, och på de 2 öfriga dagarne 4 timmar hvardera dagen.
All den öfriga tiden har han ledig och för denna tjenstgöring uppbär en Collega 50 tunnor.
Är denna belöning så ringa, att den nödvändigt måste höjas med dubbel befordringsrätt?
Vid hvilket annat
Embetsverk får väl en 24- eller 25-årig yngling mot 30 veckors tjenstgöring en lön af 50 tunnor?
Församlings-lärarens tjenstgöring är oafbruten hela året igenom, och beräknas icke timvis.
Vill han vårda sin kallelse såsom sig bör, så har han alltid full sysselsättning.
Hans lön utgör på många ställen 20 å 25 tunnor tillika med ett litet boställe, ofta nog så svagt, att det skötes med förlust.
Om den förhöjda årsberäkningen borttages och fritt tillträde i skolan öppnas för hvar och en, som bevisar sig ega kunskaper och skicklighet, han må för öfrigt hafva eller icke hafva eltCandidal-protocoll att uppvisa, så är säkert, att ingen annan söker skol-ljenst än den, som har hog och nitälskan för saken, och både skola och kyrka befrias från obetänksamme lycksökare, som tröttna på begge platserna.”
STOCKHOLM, ecksteinska. boktryckeriet, 1844.
Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N;o 9. 1 jn 9- Ank. till Exp. Utsk. d. 13 Sept. kL 11 f. m.
Betänkande, i anledning af •väckt motion örn befrielse för sockenhandtverkare från skyldigheten att anmäla antagandet hos Konungens Befallningshafvande, samt att utlösa så kalladt försvars-bref Högv.
Preste-Ståndet har lill Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterat en af Conträr Is-Prosten, Doctor Björkman vackt »notion, om upphäfvande af stadgandet, att sockenhandtverkare eller så kilade gerningsmän skola, medelst sockenstämmo-protocolls insändande, aiunäla sitt antagande hos Konungens Befallningshafvande samt anhållit oip tillåtelse att utöfva sitt handtverk, och att få utlösa så kalladt försvarsbref.
Enligt motionärens tanke, tillskyndas
Staten af detta v eder hörandes deltagande uti sockenstyrelserna numera icke den ringaste nytta; utan länder det endast Konungens Befallningshafvande till besvär och de antagne oftast fattige gerningsmännen till tunga.
Utskottet, som tagit motionen i öfvervägande, har dervid funnit, att det från äldre tider varit sockenhandtverkare eiler gerningsmän ålagdt ätt hos Konungens Befallningshafvande anmäla sig till erhållande af så kalladt försvarsbref, samt att detta blifvit bekräftadt i 6 § af Kongl. Idaj:ts Resolution den 20 November 1786 å allmogens besvär, hvilken Resolution föranleddes af en alldeles lika klagan, som den af motionären nu framställda.
Men, då det ej kan bestridas, att sjelfva inställelsen vid Eandshöfdinge-E tube tet samt lösen af försvars-bref vet medförer en utgift, stStti för den fattige handtverkaren måste kännas betungande, och då, enligt hvad Utskottet har sig bekant, denna Förordning numera högst sällan efterlefves, och således torde vara helt och hållet obehöflig, anser sig Utskottet^ böra tillstyrka Rikets Ständer att hos Kongl.
Maj:t i under derdånighet hemställa, det ifrågavarande stadgande måtte upphäfvas.
Stockholm den 13 September 1844. liih. till R.
Fröt. 1844. 8 Sami. 3 Haft. 2 Allm, Besv.- och Ekon.- Ut sk ofets Betänkande, N:o to. JIS 10 Auk. till Exp. UtsL den 13 Sept. kl. 11. f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion, angående förändring uti hittills gällande föreskrifter, i afseende ci återbesättande af Ledamot splatser i Rikets Collegier.
Uti en till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet från Vällofl. Borgare-Ståndet remitterad motion, liar Herr Gustafson, C. G., under framställning af olämplighetefi deri, att, enligt de för Rikets Hof-Rätter, Kammar-Rätt och Collegier gällande Instructioner, det ankommer på Presidenterne att, vid inträffad ledighet af ledamolsbefattning med Tromansgrad, eller Råds embete, hos Kongl. Majit i underdånighet anmäla den person, sorn Presidenten önskar mätte vid Embetet återbesättande komma i Nådig åtanka, anfört: alt den tid, denna ordning uppkom, föga olägenhet deraf kunde uppstå, enär i de Hesla Embets-Verk då funnos 2:ne ledamots-grader, och till den lista, eller Assessors-graden, ansökning borde ingifvas samt förslag af Presidenten och Verkets Ledamöter upprättas, hvarefter till högre graden uppllyttning vanligen verkställdes ifrån den lägre; hvaremot nu, då, utom i Hof-Rätterna, Assessorer icke vidare finnas, utan alla ledamöter i förutnämnde Embetsverk utgöras af Råder, förhållandet blifvit betydligt olika; att, då Presidenterne vid ledigheter af dylika Embeten icke äro pliglige alt uppgifva de personer, som möjligen åstunda att dervid komma i åtanka, ega de derigenom tillfälle att främja egna afsigter på bekostnad af andra möjligen mera förtjente personer, om hvilka Regenten icke erhåller kännedom, och således icke eller kommer i tillfälle att pröfva rättvisan af deras anspråk; samt slutligen, att, genom ett sådant förhållande, mången Ijenstemans välfärd blifver beroende af Presidentens välbehag, och följaktligen, i händelse denne sednare någon gång af en eller amian orsak skulle önska att utöfva inflytande på tjenstemännens åtgärder, sådant lätteligen kunde blifva menligt för tjenstens behöriga utöfvande och framkalla lycksökeri, i stället för nit, skicklighet och redbarhet.
Af dessa omständigheter, hvilka motionären ansett uppenbarligen ådagalägga behofvet af en förändring i berörde hänseende, har motionären Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 10. hemtat anledning föreslå, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att den förändring i de för ofvanberörde Embetsverk utfärdade Instructioner måtte Nådigst meddelas, att vid inträffad ledighet af ledamotsplatsev af Tromans-graden, hvartill Presidenten nu eger ensam anmäla, en sådan anmälan hädanefter bör af honom, i samråd med Verkets Ledamöter, göras; till hvilken framställning motionären ansett skäl så mycket mera förefinnas, sorn, genom den föreslagna åtgärden, Konungens magt att utnämna hvem
Han behagar ej inskränkes, utan endast tillförlitligare upplysningar rörande befordrings-ärendena erhållas.
Vid föredragningen hos Vällofl. Borgare-Ståndet af denna motion, instämde med motionären Herrar Blinck, Schartau, Lundelius, Vallej, Gillberg, Maechel och Akeson; hvaremot Herr Lagergren förklarade sig betvifla ändamålsenligheten af den föreslagna förändringen, hvad de förvaltande Verken beträffade, enär inom desamma tillgång på skicklige Candidater till Rådsplatserne icke alltid förefunnes, och det således ofta kunde komma att bero af Presidenten att bedöma arbetsförmågan och skickligheten hos sökande utom Embets-Verket, då deremot, om förslag skulle upprättas, man kunde taga för afgjordt, att sådane sökandes anställande alltid skulle motarbetas af Verkets egne Ledamöter.
Som, enligt de för de förvaltande Verken gällande Instructiöner, Presidenterne endast ega att, vid Ledamots afgång, hos Kongl. Majit i underdånighet anmäla den inträffade ledigheten för tjenstens återbesättande, men icke att dertill föreslå någon viss person, och ledamotsplatserne i dessa Verk således icke höra till de Embeten, för hvilkas återbesättande förslag skola till Kongl. Majit ingifvas, grundar sig följaktligen motionärens framställning pä förutsättningen af ett förhållande, hvilket icke, enligt någon Författning, eger rum; och då motionärens förslag derjemte, såsom åsyftande en ändring uti 28 § Regeringsformen, enligt hvilken förslag till ledige tjenster skola ingifvas endast i de fall, der sådant hittills egt ram, innefattar ett ämne, med hvilket det icke kan tillhöra Utskottet att taga befattning; så får Utskottet, som icke kan linna den, Presidenten, enligt instructionen, åliggande skyldighet alt ledigheten hos Kongl. Majit endast anmäla, vara en åtgärd af den vigt, att, i afseende derå, någon förändring i gällande instructioner för ofvan omförmäldte Embets-Verk kan vara af behof vet påkallad, hos Rikets Ständer hemställa, Allm. Besv.- och Ekon -Utskottets Betänkande, N:o 10. att det af motionären framställda förslag icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 13 Segtejnher 1844.
Betänkande, N:o 11.
x N:o ii. Ank. till Exp.-Utsk. d. 24 Sept,, kl. 1 t. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om indragning af Landshöfdinge-Embetenaj m. m.
Bonde-Ståndet har till Utskottet blifvit remitterad •en motion af Riksdags-fullmägtigen Gustaf Pettersson från Östergöthlands
Län, hvari han anfört, att Landshöfdinge-Embetena synas vara umbärlige, när man afser Landshöfdingarnes täta resor, än till hufvudstaden, än till bad och än på ambassader samt deras ofta årslånga frånvaro från Länen vid Riksdagarne, under hvilka tider Lands-Secreterare och Lands-Kamererare måste utgöra Läns-Styrelser, hvilket motionären dessutom förmodat ofta inträffa, äfven då Landshöfdingarne vistas inom sine
Län, i så måtto, att de i sjelfva verket uträtta det, hvarför Landshöfdingarne få namnet; och har motionären derföre hemställt: att Landshöfdingarnes löner, i mon af deras innehafvares bortgång, måtte indragas och deras löneförmoner ingå till Stats-Verket, men att, om sådant ej ansåges ändamålsenligt, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, då Landshöfding begagnar tjenstledighet utöfver 14 dagar, annan man må i dess ställe förordnas att Embete! förestå, emot erhållande af halfva lönen.
Vid remitterandet af denna motion hafva emot densamma sig yttrat Riksdags-Fullmäktige Nils Strindlund från Wester-Norrlands
Län, Petter Classon och Anders Ericsson från Elfsborgs Län, Eric Andersson, Johan Ericsson och Lars Olssoti från Stora Kopparbergs
Län, Johan Fredric Dahllöf från Elfsborgs Län, samt med honom många Ledamöter i Ståndet, Johan Andersson från Upsala Län, Olof Nilsson från Westerbottens
Län och Matts Pehrsson från Stockholms Län; samt dessutom emot första alternativet af motionen, men med instämmande i det andra, Fredric von Zweigbergk från Skaraborgs Län, Pehr Sahlström från Stockholms Län, jemte flere af Ståndets Ledamöter, Carl Gustaf Bruhn från Hallands Län »arnt Henric Andersson från Örebro Län.
Hvad först beträffar förslaget om indragning af Landshöfdinge-Embetena, så och då dessa Embeten, i Utskottets tanke, äro oumbärliga för lanBik. till R.
Fröt. 1844- Sami. 4 Haft. 1 Allm.
Betänkande N:o 12. dets inre förkofran, äfvensom för ordnings vidmagthållande, hvilket äfven synes vara erkändt inom motionärens eget Stånd, der inånga Ledamöter yttrat sig emot, men ingen enda för, detta förslag, anser Utskottet sig böra vördsamt hemställa, att motionen i denna del må förfalla.
Vidkommande sedermera motionärens förslag om vicariers anställande under Landshöfdingars tjenstledighet, så anser Utskottet Landshöfdingar under de tider, då de kunna vara från Länen bortreste, icke vara förhindrade att i vigtiga frågor, rörande Länens styrelse, meddela nödiga föreskrifter genom brefvexling.
Dessutom skulle det oftast vara omöjligt att kunna finna tjenlige personer, som vore villige att på kortare och afbrutna tider förvalta ett så vigtigt Embete.
Lands-Secreterarne och Lands-Kamererarne, hvilka sådane vicariat åligga, hafva äfven, efter motionärens medgifvande, hittills sådant lättast fullgjort, i anseende till deras närmare kännedom om dithörande ämnen; och får derföre Utskottet, med öfvertygelse om berörde förslags olämplighet, vördsamt hemställa, att äfven detsamma må lemnäs ulan afseende Stockholm den a3 September 1844* JMro 12.
Ank. till Exp. Utsk. d. 24 Sept. kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt fråga om förändring i föreskri fterne om indelade Soldaters tillträdande af torp,, med afseende å deras ålder.