Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den gemensamma inteckningen kan, enligt 17 Capitlet 11 § Handels-Balken, icke, i afseende på den fastighet, hvari liktidig, serskild inteckning finnes, ega någon företrädesrätt framför denna, och således ej heller framför densamma uttagas.
Detta stadgande slår i rak strid emot Intecknings-Förordningens 19 §, ehuru
Utskottet ej åsyftat att förändra eller upphäfva densamma. 3:o.
Det är stridande emot beskaffenheten af panträtt såsom utgörande en rättighet uti ett visst bestämdt ting, att denna rättighet skulle kunna emot rättshafvarens vilja förändras eller öfverflyttas. 4:o.
Omnämnde stadgande framkallar tvister och lagsökningar i följd af innehafvarnes utaf serskilda inteckningar eller fastighetsegarnes ersättningsanspråk.
Utskottet tyckes antaga, att desse, sedan derasv^ant- eller eganderätt blifvit uppoffrad för egarens af den gemensamma inteckningen förnöjande, inträda i hans rättigheter, hvaraf följer, alt de kunna utfordra den för dem uppkommande brist utur hvardera af de Öfrige gemensamt intecknade egendomarne; och den inteckningshafvare eller egare, som då blir lidande, på samma sätt ega regress till de återstående fastigheterna 0. s. v. allt framgent, till dess alla fastigheterna äro försålde.
Ett lagsökningsbesvär kastas i6 Lag-Utskottets
N.-o 118. sålunda på innehafvare!! af den serskilda inteckningen eller fustighelsegaren, hvilket hän, för alt undgå förluster, måste underkasta sig; men det synes mig med rättvisans fordringar oförenligt, att hvälfva skyldigheter ifrån den, som eger en vidsträcktare rättighet, på den, hvilken har en mera inskränkt.
Min mening är således, att den, som eger gemensam inteckning i flera fastigheter, icke må tillålas att, efter sitt godtfinnande, utsöka hela beloppet utur hvilkendera lian helst vill, utan att alla fasligheterne, derest en eller flera kommit i annor mans hand, eller blifvit serskildt intecknade, skola på en auction försäljas; oberäknadt att detta förfarande, enligt min tanka, är det rättaste, sjmes det också vara det enklaste.
Den olägenhet fastighetsegarne få vidkännas genom egendomarnes försäljning är icke af betydenhet, enär de kunna föranstalta om återköp deraf.
Dessutom är egendomarnes försäljning alldeles icke förebygd genom berörde stadgande, men har endast lcmnat i en eller fleres godtycke att åstadkomma en successiv försäljning.
Jag kan sålunda icke heller godkänna det i 3 och 4 Mom. lemnade förslag, för den händelse, att, jemte en gemensam inteckning i flera egendomar, en eller flera serskilda äfven skulle finnas med den förra liktidiga.
I sådan händelse anser jag rättast att betrakta äfven de serskilda inteckningarne såsom generelt tagne i alla delarue af panten, dock med den inskränkning, alt serskild inteckning icke må beräknas högre än det belopp, hvartill den egendom, hvari densamma blifvit tagen, vid försäljningen uppgår.
Denna åsigt ligger, enligt min tanka, redan antydd i 19 § af Intecknings-Förordningen , som utvisar, att den gemensamma inteckningen, såvidt panten räcker, bör lemna rum åt den serskilda; och denna § anser jag så mycket helhe böra tjena till rättelse vid bedömande af en dylik händelse, som den är, enligt min tanka, fullkomligen jemförlig med det fall, att de intecknade faslighcterne finnas i en mans ego.
Utskottets mening har icke kunnat vara att, genom föreslagne tillägget till Intecknings-Förordningen, det förhållande, sorn egt rum emellan de olika inteckningarne, då hela panten befanns i en persons hand, skulle kunna i någon nion förändras eller rubbas derigenom, att en eller några delar af densamma blifva frånskiljda.
Afsigten med detta tillägg synes mig endast vara, att, sedan panten blifvit delad emellan olika egare, förekomma, det icke någon af dem skall kunna genom intecknings medgifvande i sin del förnärma de öfrige egarne.” 3:o. Herr Hessle: ”Du Höglofl.
Lag-Utskottet erkänt behofvet och rätts-' enligheten af den ändring i 12 och i3 §§ Intecknings-Lagen jag i öfverens stäm - Lag-Utskottets
N.o 119. 17 stämmelse med 12 § 8 Cap.
Jorda-Balken i Lag-Comiteens förslag till Ci, vil-lag, påyrkat, synes mig att Lag-Utskottet orätt förfarit då motionen icke blifvit understödd.
Det an<nfne hinder från uraktlåtet påstående om rättelse i 4 Cap. 4 § Jorda-Balken förfaller, då i betraktande tages, alt grunden för detta Lagstadgande redan är genom Kongl.
Förordningen den i3 Junii 1800 häfvén, och då min motion bestämt fordrat ändring i tiden inom hvilken lagfart borde sökas, så vida köpare ville undvika skyldigheten ansvara för säljares möjligen 1 fastigheten, efter köpebrefvets dato, intecknade gäld.
För Lag-Utskottet har det således stått öppet att, då det godkände principen för Lag-Comiteens förslag i Capitlet 6 § och 8 Capitlet 12 § Jorda-Balken, jemväl hemställa om desse Lagbuds antagande i stället för 4 Cap. 4 § Jorda-Balken och i3 § Intecknings-Lagen, samt meddela den härmed öfverensstämmande rättelse i Kongl.
Förordningen den i3 Junii 1800; men skulle likväl med framgång kunna påstås att, för vinnande af sådant mål, motionen bort uttryckligen nämnt de Lagrum, hvars ändring varit antydd, och Lag-Utskottet derföre rätteligen ansett sig icke kunna uppgöra förslag till Lagförbättring i frågan om bättre rätt mellan köpare till samma fastighet, vågar jag tro det ordning, stadga och säkerhet i hypolheks-väsendet varit i och för sig nog stort mål att eftersträfva, alt samma bort sökas, om än man icke förmått äfven åstadkomma dermed enlige lagbud i andra ämnen, och jag reserverar mig således mot Utskottets betänkande, derigenom min motion blifvit afslagen; likasom jag i öfrigt, på de af Herr Strussenfelt ariförde skäl, reserverar mig mot Utlåtandet öfver 18 och 19 §§ i Inleeknings-Lagen.
Utsk. den i3 Sept.
Betänkande, öfver Riksdags-Fullmägtigen Nils Strin dlunds från VesterNorrland motion, att stadgas måtte, det af handlin gar, hvarigenom någon förvärfvar sig nyttjanderätt till jord, eller betingar sig så kalladt undantag eller afkomst af annans fasta egendom, böra intecknas, för att vara gällande.
Uti Memorial, som Hedervärda Bonde-Ståndet till Lag-Utskottet hänvisat, har Riksdags-Fullmägtigen från Vester-Norrland Nils Strindlund anBih. till R.
Prot. i834• 7.'de Sami. i.sta J/d. sfde Häftet. 3 i8 Lag-Utskottets
N.-o 119. fört: att man ej sällan hört klagas öfver de betydliga förlaster och olägenheter, köpare af fasta egendomar få vidkännas derigenom, att egendomarne varit belastade med undantag, samt till värdet och godheten förminskade genom jordafsöndringar af hvarjehanda beskaffenhet, derom köparne, oaktadt de vidtagit alla möjliga försigtighetsmått, likväl icke erhållit kännedom vid köpets afslutande, eller förr, än efter längre tids förlopp, då säljarne ofta varit urståndsatte att godtgöra de förluster, som de genom ett oftast uppsåtligt undanhållande af upplysningar om så beskaffade gravatiop.er köparne ådragit; och ett lika förhållande hade äfven med inteckningsegare inträffat.
Det vore tydligt, att man borde ega en möjlighet att kunna erhålla fullt tillförlitliga uppgifter på alla de gravationer af hvad beskaffenhet som helst, hvarmed hvar och en fastighet kan vara behäftad; men en sådan utväg funnes icke nu, då undantag vanligen ansetts kunna, utan att vara inteeknadt, vidlåda fastighet, i hvars hand den må komma, endast undantaget är uttryckligen förbehållet i den afhandling, hvarigenom den, sorn skulle åtnjuta detsamma, afhändt sig fastigheten.
De författningar, som bestämma huruledes man må tillgodonjuta betingad rättighet att, under hvarjehanda vilkor, på längre eller kortare lid, innehafva andras jord, eller deraf njuta vissa fördelar, innefatta icke heller nog allmänna, lill hvarje händelse tillämpliga , föreskrifter.
Så t. ex. stadgades väl i Kongl. Förordningen den 19 December 1827, alt de jordafsöndringar, som ske på viss tid, i énlighet nied de i Förordningen bestämda grunder, skola intecknas, men förordningen innefattade icke någon föreskrift i detta afseende om andra jordupplåtelser, utan föreskref blott, att då dfe ej öfverensstämma med grunderne i författningen, skola lägenheterna återgå till hemmanet emot skälig lösen.
På det denna oreda och osäkerhet, sorn hade ett högst menligt inflytande på allmänna förtroendet, icke längre måtte fortfara, föreslog Motionairen, det stadgadt blefve, att alla afhandling ar, hvarigenom någon, för längre eller kortare tid, antingen förvärfvar sig nyttjande rätt till annans jord fastighet, eller lägenheter större eller mindre, eller ock betingar sig undantag, afkomst och andra fördelar af hvad beskajfeidiet sorn helst, att af annans fasta egendom utgå och åtnjutas, ovilkorligen böra, sä vida de skola medföra anspråk på gällande kraft, hos Domstolen i orten uppvisas, och i dess Intecknings-Protocoll ordagrant intagas, samt för inteckningens förnyande, inom hvart tionde år derefter, åter vid
Domstolen företes, utan att likväl en sådan intecknings-åtgärd, må anses såsom någon slags stadfästelse å af handlingen, hvars lagliga verkan och bestånd, dä derom väckes fråga, alltid må bero på serskild pröfning, hu - Lag-Ut skottets Bét.
N.-o 11 f »9 ruvida vilkoren, hvarunder afhandlingen blifvit ingången, äro med gällande lag och författningar öfverensstämmande; sä ock att på enahanda sätt skall förfaras med redan upprättade, men ännu ej intecknade af handlingar af förenämnde beskaffenhet, hvilka derföre alla böra, så vida de skola för gällande anses, inom viss förelagd tid, t. ex. tvänne dr efter det författningen utfärdas, hos vederbörlig
Domstol intecknas; och troddes författningen härom böra årligen uppläsas från predikstolarne och vid Häradstingen.
Utskottet anser ett serskildt förhållande ega rum med så kallade undantagsförmoner, hvilka man, vid afhändande af fast egendom, uti sjelfva upplåtelse-afhandlingan förbehåller och betingar.
Att om sådane aftal stadga, det de, för att vara gällande, ovilkorligen måste intecknas, samt inteckningen inom hvart io:de år förnyas, befarar Utskottet medföra den påföljd, att mången undantagshafvare skulle gå i mistning af sin ostridiga rätt, och blottställas för armod och nöd på gamla dagar, helst det ligger i sakens natur, att denne, som oftast både ålderstigen, sjuklig och fattig, lätteligen kan komma att åsidosätta en dylik bevakning.
En annan, efter Utskottets tanka, tjenligare utväg gifves, att åt dessa aftal meddela nödig offentlighet, nemligen att föreskrifva, det de, för att vara med säkerhet gällande, böra intagas uti den nya egarens åtkomsthandling, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad Rikets Ständer vid sisliidne Riksdag beslutade, ehuru så sent inpå Riksdagens slut, att frågan icke hann hos Kongl. Maj:t till pröfning förekomma.
Att i berörde handling införa öfverlåtelsé-vilkoren, instämmer väl redan med 2 § i i Cap.
Jorda-Balken; men då det likväl blifvit ett antaget bruk, att från köpebrefvet utesluta åtskillige i köpecontractet omförmälde vilkor, lärer ett nytt mera bestämdt stadgande härutinnan, som jemväl utstakar påföljden för underlåtenheten deraf, finnes både nyttigt och behöfligt.
I följd af ett sådant stadgande skulle det i allmänhet blifva möjligt för den, som ville köpa fastighet, eller emot intecknings säkerhet gifva lån, att förvissa sig, om egendomen vore med undantag besvärad eller icke, för hvilket ändamål han endast behöfde se egarens åtkomsthandling.
Det är väl sannt, att, derest egendomen, efter det undantagsmannen sålde, gått i nya köp, och undantaget, vid dessa senare tillfällen, icke blifvit af säljarne uppgifvet och i köpebrefven omförmäldt, sådane fall kunde inträffa, då förlust för köpare eller inteckningshafvare uppkomme; men dessa händelser förmodar
Utskottet icke gerna kunna blifva mångå, i jemförelse med de fall, i hvilka undantagshafvare skulle, derest Motionairens förslag i denna del antoges, varda lidande i följd af underlåten inteckning, eller underlåten förnyelse deraf. 30 Lag-Utskottets
Re t. jY.-o 119- Vidkommande åter andra afliandlingar om nyttjande rätt till jord å landet, eller afkomst af sådan egendom, så kunna och böra väl dessa i allmänhet bedömas efter Kongl. Förordningen rörande städsel och lego af sådan jord, den i3 Junii 1800, eller efter Kongl. Förordningen, angående grunderna och vilkoren för afsöndring af jord eller andra lägenheter från hemman af den ig
December 1827, hvilka båda Författningar redan föreskrifva, att arrende-contract, ingångna på viss tid, samt sådane afhandlingar om upplåtelse af viss lägenhet, som med sistnämnde Förordning öfverensstämma, skola intecknas; men som tvister ofta uppstått angående beståndet, dels af lifstidsstädja, dels ock af andra aftal, som haft afseende på fastighet, utan att egentligen innefatta arrende eller angå upplåtelse af viss lägenhet, när dessa aftal icke varit intecknade; och då Domstolarnes beslut i sådane frågor gemenligen varit stridiga och vacklande; anser Utskottet nödigt, att ett stadgande meddelas derom, att äfven sådane afhandlingar böra intecknas, för att hafva bestånd emot annans sedermera vunna egandeeller inteckningsrätt; dock lärer, på sätt Motionairen föreslagit, något visst rådrum böra lemnäs för denna åtgärd, hvad beträffar de icke intecknade afhandlingar, som redan äro ingångne.
Förslaget, att den blifvande författningen måtte årligen uppläsas från predikstolen och vid Häradstingen, finner Utskottet destomindre skäl att biträda, som ett så beskaffadt kungörande icke är föreskrifvet i afseende på andra stadganden rörande inteckning, hvilka ingalunda kunna anses vara utaf mindre vigt.
På grund häraf får Utskottet vördsamt hemställa, det stadgas måtta, som följer: 1:0
Då eganderätt till jord å landet af händes, med förbehåll om undantag eller afkomst af fastigheten, skola de betingade förmonerne utförligen intagas i cle afhandlingar, sorn om öfverlåtelsen varda upprättade och för lagfart meddelas, vid äfventyr att samma förmoner eljest, sedan laga stånd å öfverlåtelsen kommit, icke hafva bättre rätt, än annat fordringsanspråk; de undantags- eller fördel s-rättigheter likväl oförkränkte, hvilka hittills blifvit vid skedda öfverlåtelser i contracten derom skriftligen betingade, ehuru de ej kommit, att i öfverlåtelse-afhandlingen inflyta ; 2:0 I öfrigt skall, hvad Kongl.
Förordningen den 13 Junii 1800, rörande städsel och lego af jord pä landet, i 3, 4 och 8 Mom. föreskrifver, angående inteckning af arrende-afhandlingar, ingångne på viss Lag-Utskottets Bet. JV.O 11 Q. 21 viss tid, jemväl tillämpas, i afseende ej mindre ä lifstids städja, hvarom stadgandet i sista punkten af 16 Cap. 15 § Jorda-Balken, således upphör att vara gällande, än ock å all annan upplåtelse af nyttjanderätt till jord på landet eller afkomst deraf; dock att innehafvare af sådan redan skedd, men ej in tecknad, upplåtelse må, utan minskning af den rätt, han efter hittills gällande lag kan ega, åtnjuta tid att inteckning söka, till nästkommande års slut.
Stockholm den 4 September 1834- Reservation af 1:0 Herr Friherre Stael von Holstein: ”Lagen är ofullkomlig och orättvis, då köpare af fastighet kan ådragas förlust och lidande derigenom alt förre egare lill fastigheten , rörande inskränkning i egande- eller nyttjande-rätten dertill eller viss årlig afkomst deraf, ingått sådane aftal, hvilkas tillvaro och beskaffenhet köparen före handelns afslutande hvarken haft sig bekant eller egt något i lag anvisadt sätt alt undfå underrättelse om.
Detta kunde inträffa om
Utskottets förslag i irsta punkten af ifrågavarande Betänkande antoges.
Ett exempel torde bäst lemna upplysning härutinnan.
En person tillhandla!’ sig en faslighet och ulfäsler så stora undantags-förmoner, att fastigheten ej lemnar ringaste behållning, sedan dessa förmoner utgått: vilkoren om undantaget införas i köpebrefvet, som behörigen lagfares.
Säljaren vore då, efter den lag, som Utskottet föreslagit, för alltid försäkrad att åtnjuta de betingade undantags-förmonerne.
Köparen säljer derefter fastigheten till annan person.
Denne, som ej kan få på sig öfverlåten bättre rätt än säljaren lill fastigheten eger, underkastar sig alt fullgöra undantags-vilkoren; men begär att derom icke må nämnas något uti det köpe-contract och köpebref, som emellan honom och säljaren upprättas.
Detta skei', och den nye egaren får lagfart och fasta på ett köpebref, deruti ingenting nämnes om undantaget.
■ Nu söker han lån å sin fastighet, eller utbjuder den till salu åt person, som ej känner förhållandet med undantaget.
För alt styrka sin eganderätt, företer han köpe- och fasle-brefvet, hvaruti ej nämnes ett ord om undantaget.
Lån erhålles, eller köp sker i förtroende lill dessa handlingar; men då långifvaren fordrar försäljning af den intecknade panten eller köparen vill taga fastigheten i besittning, yrkar innehafvaren af undantaget att tillgodonjuta detsamma.
Det betiunes då att, vid sådant förhållande, eganderällen är jBih. till R.
Brot. lS34, 7ule Sami. t.-sia Jfd. 'jftde Häftet. 4 aa- Lag-Utskottets
If.o 119. af ringa eller intet värde, och bedrägeriet är verkstäldt till följd af Lagen.
Jag yrkar alltså, att, med bifall till motionen, må stadgas, att jemväl såkallade undantags-coqjract, såvida de skola vara gällande emot köpare af, eller inteckning uti den fastighet derutur undantaget skolat utgå, böra intecknas, och inteckningen inom hvart io:de åf förnyas;” 2:0 Herr Holm, ”sorn instämde uti Herr Friherre Stael von Holsteins reservation med tillägg, att Herr Holm ansåg deri lagstiftning ändamåls- och principlös, som icke i möjligaste måtto förekom bedrägerier, just genom lagens eludering, samt att Herr Holm, för vinnande af ett sådant syfte i nu ifrågavarande fall, ansåg all gravation i fast egendom böra på ett enda sätt, eller genom Intecknings-Pi otocollet, erhålla offentlighet.” — STOCKHOLM, 18.54.
P- A. JN'orst£dt &
Sö«£n, Kongl. Boktryckare.
Lag-Utskottets Betäkande N:0 120. X N:o 120.
Antom till Éxp.-Utst. den i3 Sept.
Betänkandeöfver Herr S. J. Wijkmans motion, rörande ändring af 16 Cap. i5 §.
Jorda-Balken, i hvad angår hyr esof tal om hus och tomt i stad.
Under åberopande af Kongl. Förordningen den i3 Junii 1800, hvarigenom Lagens stadgande i 16 Cap. i5 §.
Jorda-Balken, att köp bryter legostämma, redan blifvit ändradt i afseende på jord å landet, och då den grundsats, att aftal ej böra af den ena Contrahenten ensidigt och utan den andras kännedom och bifall kunna rubbas, syntes föranleda till en lika förändrring i afseende å hus och tomt i staden, helst egaren deraf ej kunde klaga, om det förments honom, att sälja sin egendom bättre än han sjelf eger den, och en köpare ej heller finge skäl till klagan, enär han sattes i tillfälle att af ett allmänt tillgängligt protocoll vinna säker upplysning om alla de gravationer, som /vidhäfta den stads fastighet, han vore sinnad inköpa; har numera aflidne Ledamoten äf BorgareStåndet Herr S. J. Wijkman föreslagit, den ytterligare förändring af ojvanberörde lagparagraf , att lego- eller, hyres-contracter om hus och tomt i stad skola blifva beståndande, utan hinder af egendomens derefter skeende försäljning; dock med vilkor, ungefärligen motsvarande dem, söm 1800 års Förordning föreskrifver, nemligen: 1:0 att längsta tiden för lego- eller hyres-contract ej må sträcka sig öfver viss tid, t. ex. 10 år; 2:0 att contractet skall intecknas sist inom tre månader från dess datum; 3:o att äldre inteckningar och de, som beviljas samma dag contractet intecknas, samt fordringar som framför dessa njuta betalningsf örmon, blifva vid deras rätt oförkränkt bibehällne, utan hinder af det slutade lego- eller hyrcs-contractet; och 4:0 att inteckning, som sökes eller erhålles efter den dag hyres-contractet blifvit intecknadt, icke får medföra någon verkan till rubbning i dets ammas bestånd under den öfverenskomna tiden.
Denna motion har Utskottet i öfvervägande tagit; men då grunden för den genom Kongl. Förordningen den i3 Junii 1800 skedde lagförändringen i afseende på städsel och lego af jord å landet, nemligen att främja jordbrukets förkofran, derigenom att brukare blefve försäkrad om .
Prot. 1834. 7 Sami. 1 Afd. 1 s5:te Häftet.
Lag-Vtshotlels Betänkande N.-o 121. en trygg besittning, nog långvarig för att sälta honom i tillfälle att draga nytta af sina uppodlingar och förbättringar, icke inträffar i afseende på hyres-aftal om hus och tomt i stad, samt
Utskottet ej inser något egentligt behof utaf den nu föreslagna lagförändringen, hvilken Utskottet deremot befarar kunna blifva onödigtvis hinderlig, och derigenom menlig för egares dispositionsrätt öfver stadsfastighet; tror Utskottet sig icke böra å motionen tillstyrka bifall.
Stockholm den 4 September 1834* N:o ial.
Antom till Exp.-Ulsk. den i3 September.
Betänkande t öfver väckta motioner3 om meddelande af visset föreskrifter rörande Lagfart.
Vällofl. Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet hafva till Lag-Utskottets behandling öfverlemnat åtskillige härom väckta motioner, nemligen: 1:0
Angående skyldighet att serskildt lagfara med hvarje öfverlåtelse af inköpt fast egendom.
Af Herr G.
Holm, som gjort följande framställning:
Lagen i 4 Cap. 1 och 2 §§.
Jorda-Balken bjuder, att jord samt hus och tomt i staden eller på landet, som går i köp, skall vid domstol offentligen uppbjudas och lagfaras, och Kongl. Förklaringen den 14 Maji i8o5 innefattar alfYarlig påminnelse lill domhafvande, att, vid lagfarts beviljande, noga tillse, det de i Lagen stadgade vilkor varda uppfyllde, och att, uppå olaga åtkomst, uppbud ej varder meddeladt, samt att förthy de handlingar, hvilka styrka förra egarens åtkomst, ovilkorligen böra uppvisas och granskas.
Af dessa lagstadganden jemte åtskilliga med dem analoga, syntes Lagstiftarens mening påtagligen vara den,, att all åtkomst af fastighet i staden eller på landet ovilkorligen bör lagfaras, och att ingen köpare må kunna erhålla tredje uppbud och fasta, med mindre han visade, att säljarens fång, om det behöft genom lagfart bekräftas, verkligen blifvit det.
I öfverensstämmelse härmed hade ock Stockholms Rådstufvu-Rätt tillvägagått, då den vägrat uppbud å fastighet, enär ej visas kunnat, alt säljaren dermed lagfarit, hvarvid jemväl varit afsedd Kongl. Lag-Vtsköttcts Betänkande N:0 121. 3 Maj:ts och Kronans rätt till inkomst för Charta Sigillata å de föregående för lagfart icke uppvisade köpebrefven, som mången gång varit 3 å 4 och ännu flere.
Delta förfarande hade likväl blifvit ogillad t af Svea Hof* Rätt, som genom utslag förklarat, att hinder för uppbud å fastighet ej mötte af den omständighet, att säljaren ej lagfarit sitt köp, och alt säljarens köpebref icke ens behöfde charteras.
Då emedlertid denna senare tillämpning af Lagens föreskrifter om lagfart trodde» härleda sig ifrån deras ofullständighet i så måtto, att de icke innefattade bestämdt förbud emot uppbuds meddelande i det fall, att säljaren med fastigheten icke lagfarit, ansåge
Molionairen sig böra föreslå ett så beskajfailt förtydligande af ofvannärnnde §§. i 4 Cap. Jorda-Balken, att hvarje köp om fastighet i staden eller å landet ovilkorligen skall lagfaras, och att upp• bud ej får meddelas _å fustighet, med hvilken säljaren icke lagfarit; Och af Riksdagsfullmägtigen Lars Hansson från Götheborgs och Bo* kus Län, hvilken, uppå anförde skäl, nära öfverensstämmande med de af Herr Hohn upptagne, föreslagit det stadgande: ”att köp af jord, om an till lagfart försummadt af föregående egare, borde åtminstone första gången uppbjudas för hvarje egare, till sista köparen, som sig om lagfarten anmäler, och köpare således derefter i Häradshöf dingens förteckning till Kronofogden upptagas, för afgiftemas ingående, och för hvilka senare köparen skulle ansvara, med rättighet att hålla sig till sin fångesman för hvad han öfver sin del betalar.”
Utskottet anser det med nu gällande
Lag instämma, alt uppbud och lagfart icke meddelas annan person, än den, som är egare tili fastigheten å den tid, då. lagfarten sökes, således ej för den, sorn redan afhändt sig egande-rätten.
Till upplysning om förloppet, och för bevarande af tredje mans rätt, är det nog, att, på sätt jemväl vanligast tillgår, de flere eller färre personer, hvilka, en efter annan, genom sådan åtkomst, som bör lagfaras, förvärfvat egande-rätten, omförmälas i uppbuden och fastebrefvet.
Att föreskrifva serskild lagfart för hvardera öfverlåtelsen skulle således onödigtvis förorsaka mycken tidsutdrägt, och medföra de deraf härflytande många olägenheter.