Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 51. hofvet påkallad, som de i 49, 20, 25 och 25 §§ af Kongl. Maj:ts Nådiga Reglemente för Elektriska Telegraf-verket, den 2 Augusti 1856 meddelade föreskrifter om bestyrkande af afsändarens identitet samt i afseende å depeschens verifikation och kollationering, torde icke allenast motsvara de fordringar, man för närvarande må hafva på användandet af telegraf-depescher, utan äfven innehålla anvisning både fpr offentliga myndigheter och enskilda personer, att åt de af dem afsända telegrafdepescher gifva den gällande och bindande kraft, att derigenom de af motionären påpekad? olägenheter, kunna i de flesta fall undvikas ellér förekommas.
Utskottet anser sig således för närvarande icke kunna tillstyrka, att hvad.
Herr von Heland föreslagit må till någon Rikets Ständers vidare åtgärd föranleda. STOCKHOLM, tryckt hos N. Marcus, 1858.
Sammarin Lag- samt Allm.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 18 Febr. 1858, kl. 2 e. m.
Memorial, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 42, röranda väckte motioner om åtskilliga förändringar i gällande Lego-sladga den 23 November 1833 samt deremot svarande §§ i allmänna lagen.
Sedan Utskottet, i anledning af de inom Kidderskapet ocii Adeln af Herr Hjerta samt inom Bonde-Ståndet af Johan Johansson från Örebro län i detta ämne väckte och till Utskottet öfverlemnade motioner, på anförde skäl ansett, a) sig icke kunna tillstyrka bifall till motionärernes framställning om upphäfvande af. eller inskränkning i husbondes rätt att tilldela vårdslöst oell försumligt tjenstehjon husaga; b) alt åtskilliga af Herr Hjerta i 1 och i §§ af Lego-stadgan föreslagna ändringar, hvarigenom enskilda personers intyg skulle, i stället för församlingens yttrande på sockenstämma, anses tillfyllest för bestyrkande af en ifrågakommen persons förmåga ali sig försörja, icke vore af behofvet påkallade och icke heller skulle komma alt medföra någon synnerlig förmån för tjenaren; cj att eli af Herr Hjerta påyrkadt tillägg till Lego-sladgans 11 § icke vore af behofvet påkalladt och dessutom mindre lämpligt; dj att frågan om Lego-stadgans omarbetning måtte förfalla; Så bar, enligt de Irån Biks-Stånden lill Utskottet ankomna protokolls-utdrag i ämnet, det afgifna Betänkandet blifvit i sin helhet godkändt af Hidderskapet och Bih.
Ull H.
Brot. 1856- 1858.
7 Sami 2 Afd. 19 HOfl. 1 2 Sammans.
Lag- samt AUm.
Besv.- och Ekoh.-Ulsk.
Adeln, återremitteradt af Preste- och Bonde-Stånden, men al Borgare-Ståndet, med godkännande i öfrigt, återremitteradt i fråga om afskaflånde af, eller inskränkning uti rättigheten att tilldela husaga samt afslaget i afseende å sist omförmälde hemställan; hvarjemte under diskussionen hos Borgare- och Bonde-Stånden är vordet anmärkt, att Utskottet skulle hafva uraktlåtit att jemväl till besvarande företaga en motion, som Herr Henschen skall i förstnämnde Riks-Stånd väckt, och hvilken motion uppgifvits innehålla dels yrkande: ”om upphäfvande af husbondes rätt att slå eller annorledes misshandla tjenstehjon, som han tinner behöfva husaga”, dels ock hemställan huruvida ej ”humanitet och rättskänsla samt konseqvensen med de grundsatser, som orsakade spö- och risstraffets afskalfande, kunde föranleda inskränkning i den af vederbörande så förfärligt missbrukade rättigheten att tilldela prygel och bestraffa lärjungar på ett för alla ädlare sinnen revolterande sätt”.
Innan Utskottet går till den förnyade pröfning af ämnet, hvartill återremisserna föranleda, har Utskottet, för att tillbakavisa de anmärkningar emot Utskottets arbetssätt, som, på sätt här ofvan är vordet omförmäldt, blifvit framställde, ansett sig endast böra upplysa, att någon så beskaffad motion, som den, hvilken skall blifvit af Herr Henschen väckt, icke finnes till Utskottet öfverlemnad; att en af bemälde ledamot inom Borgare-Ståndet väckt motion, hvaruti han, jemte framställning om antagande af de af Lagberedningen eller särskilde Kommittéer utarbetade förslag till civil-, kriminal-, kyrko-lag, sjö-lag och krigs—artiklar, tillika i tjugu särskilda punkter föreslår upphäfvande eller ändring i nästan alla grenar af lagstiftningen, väl blifvit till Lag-Utskottet remitterad, men att nämnde Utskott icke ansett sammanträde med Ekonomi-Utskottet nödigt för behandling af berörde i strid med 51 § Riksdags-ordningen affattade motion, rörande hvilken Sammansatta Utskottet således icke kunnat sig utlåta; ett förhållande om hvars verklighet, Utskottet synes billiglvis kunnat fordra, alt man gjort sig underrättad innan man, såsom nu skett, klandrat
Utskottet för felaktighet vid ärendenas formela behandling.
Hvad sjelfva ämnet angår, och dervid först frågan om afskaffande af, eller inskränkning i den uti Lego-stadgan husbonde medgifna rättighet att i vissa fall och under vissa vilkor tilldela sitt tjenstehjon husaga, så ansåg Utskottet vid ärendets första behandling, att en förändring härutinnan väl måste ske, men, enär det vore att antaga, det den påbörjade reformen af kriminal-lagen redan vid nästkommande riksdag komme att omfatta de delar deraf, som angå våld emot person, tvekade Utskottet, med afseende å den sålunda förväntade ytterligare reformen af kriminal-lagen och då Utskottet ansåg tidpunkten nu icke vara inne att företaga den fullständiga omarbetning af Tjenslehjons-stadgan och andra med den sammanhang egande författningar, som vore af nöden, att uti ifrågavarande afseende tillstyrka någon förändring af stadgandena opi husbondes rätt att tilldela tjenare husaga.
De inom tre Riks-Stånd uttalade motsatta åsigter föranleda likväl Utskottet Sammans.
N:o 52. 3 att, ined frångående af sitt torra afstyrkande af motionerna, tillse hvad som må kunna, under afvaktan på andra lag-reformer, åtgöras för att ur lagstiftningen borttaga rättigheten lör husbonde att tilldela sin tjenare husaga, eller åtminstone inskränka gränserna för denna rättighets ulöfvande.
Efter den noggrannaste pröfning af ämnet, har Utskottet icke tilltrott sig kunna tillstyrka att berörde rättighet måtte helt oell hållet upphöra med afseende på tjenare af alla åldrar.
Då nemligen i vårt land fattiga barn, ofta vid 10 å 12 års ålder, äro nödsakade alt hos fremmande personer förtjena sitt uppehälle samt derföre äfven att hos dem antaga årstjenst, har det förekommit betänkligt, att. genom upphäfvandet af rättigheten att tilldela sådana minderåriga tjenare husaga, undandraga dem det husfaderliga väldet, under hvilket de kunnat blifva uppfostrade till goda medborgare, samt i stället blottställa deni för att redan i yngre år blifva, i följd af ett okynnigl lynne, som kanske med måttlig aga kunnat kufvas, utkastade bland en lös och oftast moraliskt förderfvad befolkning.
Utskottet anser derföre vigtigt, att bibehålla rättigheten för husbonde att aga tjenare af mankönet under 18 år och af qvinnokönet under 16 år, hvilka åldersgränser utgöra de, inom hvilka ynglingars uppfostran icke kan i allmänhet anses vara fullbordad; och torde icke särskildt behöfva angifvas de skäl, som föranledt Utskottet all sålunda stadga olika ålders-gränser för de olika könen.
Utskottet har äfven funnit att, sedan äldre tjenare ansetts icke vidare böra vara husaga underkastade samt de i följd deral komma att stå i ett förändradt förhållande till husbonde-folket, husbonde icke må kunna emot sin vilja tvingas att i sin tjenst bibehålla en tjenare, sorn är uppstudsig och visar ohörsamhet, eller icke med 11 it och trohet uträttar de sysslor, som honom skäligen föresättas; helst fler— faldiga svårigheter torde förefinnas emot införandet af lego-altal på kortare tid, eller att låta lego-tiden bero på enskild öfverenskommelse mellan husbonde och tjenare.
Med anledning häraf hemställer Utskottet vördsamt: att Rikets Ständer måtte för deras del besluta och hos Kongl.
Maj-.t i underdånighet anhålla om utfärdandet af en författning, hvarigenom stadgas, att. med upphäfvaude af 56 kap. 2 § Missgernings-balken och 9 § i Kongl.
Maj.ts Legostadga den 23 November 1835, samt med ändring af 5 och 10 §§ i samma Stadga, sistnämnde §§ skola erhålla följande förändrade lydelse. § 5.
Husbonde eger tjenstehjon — — — — det föregå.
Är tjenstehjon försumligt, gensträfvigt eller i sin lefnad oordentligt och låter sig ej med godo rättas, eller är det till åtagen tjenst oskickligt och vill husbonde det derföre från sig skilja, anmäle då förhållandet i Stockholm hos Öfverståthållare-embelel för Polisärenden, i öfrige städer hos Magi - 4 Sammans.
Besty- och Ekon.-Utsk.
N:o 52. stråt, men hos Poliskammare, der sådan finnes, och å landet hos kronofogde eller länsman, som ege att Ijenstehjonet från tjensten skilja med bevis om orsaken dertill: tjenstehjonet ersätte ock husbondens skada.
Är tjenstehjonet af mankön under 18 och af qvinkön under 16 år, må husbonde, innan sådan anmälan sker, söka detsamma med måttlig husaga tillrättavisa.
Skiljer husbonde tjenstehjon från sin tjenst utan laga skäl, innan le gostämma ute är, eller pröfvas skäl, hvarföre tjenstehjon blifvit från tjenst skiljdt, ej vara lagligt, gifve husbonden till tjenstehjonet ut hvad det i lön eller andra förmåner eger att fordra för legotiden, så ock nödigt un derhåll för samma lid, eller, der tjenstehjonet derunder annan tjenst antager, för den del af samma tid, hvarunder tjenstehjonet sådati tjenst saknat; utfärde ock sådan orlofssedel, tjenstehjon förtjenat. § 10.
Tjenstehjon skall i sitt förhållande vara gudfruktigt, troget, flitigt, lydigt, nyktert och sedligt samt icke undandraga sig det arbete och de sysslor, husbonde skäligen föresätter.
Är tjenstehjon försumligt, gensträfvigt eller oordentligt och låter det sig ej rättas, efter ty i 5 § sägs, eller visar det sig otroget, okunnigt eller eljest odugligt i tjensten. varde på husbondens begäran derur vräkt med förlust af hela lönen samt erhålle sådant betyg, det förtjenar: ersätte ock husbondens skada.
Vili husbonde hos domaren tilltala tjenstehjon för fel eller förbrytelse, då skal! — — — — i 4 § sägs.
Enär de yttranden, hvilka Utskottet under andra och tredje punkterna afgifvit, vunnit två Riks-stånds bifall, samt yttrandet i fjerde punkten väl blifvit af två Riks-stånd återremitteradt, men af ett Riks-stånd bifallet och af ett afslaget utan att detta Riks-stånd i stället fattat något beslut, lära återremisserna i dessa delar icke till någon Utskottets vidare åtgärd föranleda.
Åf Herr Grefve Sparre, Erik: ”Ehuru jag, lika med Sammansatta Utskottet, anser inskränkning elier rättare en vänsendtlig förändring böra ega rum i den husbonde nu medgifna rätt att tilldela sitt tjenstehjon husaga, har jag likväl ej kunnat biträda Utskottets förslag i afseende på sättet för tillvägabringandet af en sådan inskränkning.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Meni.
De i gällande tjenstehjonsstadga, beträffande förrberörde rätt. förekommande bestämmelser stå icke isolerade från hvad samma stadga i öfrigt innehåller angående husbondes och tjenstehjons ömsesidiga rättigheter och skyldigheter, och kunna således icke, såsom Utskottet synes föreställa sig, borttagas, utan rubbning af författningens sammanhang, eller utan inverkan på hvad den eljest stadgar.
Detta blir klart för hvar och en som gör sig reda för de grundsatser, hvarpå omförmälde författning är byggd, och hvilka uppenbaras, bland annat, i stadgandet derom, att tjenstehjon ej må antagas för kortare tid än eli år, utom i Stockholm, der halfårstjenst är tillåten; i förbudet för husbonde att ”förskjuta åldersteget tjenstehjon;” i förbindelsen att sköta och vårda sjuke Ijenare, utan annan ersättning än för läkare-lön och läkemedel m. fl.
Då lagstiftaren gaf dessa stadganden skedde det under en annan uppfattning af förhållandet emellan husbonde och tjenstehjon, än af ett strängt juridiskt.
För en längre tid i fråga om äldre tjenare, någon gång för lifstiden, hade han bandet emellan husbonde och tjenare; denne hade dermed blifvit gjord tili en medlem af det hus, hvars öfverhufvud den förre var; och såmedelst förklaras orsaken dertill att man betraktat husbondes ifrågaställde rätt. såsom grundad på fadrens naturliga välde inom familjen.
Då en husbonde ej medgafs att genast från sig skilja ett ohörsamt och motvilligt tjenstehjon, som af varningen ej lät sig rättas och lagstiftaren ville undvika att draga hvarje mindre missförhållande inom familjen under domstols pröfning, måste han på annat sätt bereda husbonden ett medel att göra sig åtlydd; och tjenstehjonets ställning innefattade anvisning till det korrektionsmedel, hvilket huslädren egde använda inom familjen, hvilket ej betraktades såsom vanärande, och hvilket således ansågs för ändamålet mest lämpligt.
Asigterna hafva visserligen i detta hänseende förändrats; men sammanhanget emellan ofvanberörde stadganden, och bland dem förbudet att städsla tjenare pä mindre än ett år, samt den rättighet hvarom fråga är qvarstår; också har man i andra länder ej vågat borttaga samma rättighet med bibehållande af förbudet.
Derom kan man erhålla ett säkert vittnesbörd från vårt nabofolk, det danska; och lagberedningen, då den föreslog upphäfvandet af husagan, lemnade äfven husbonde och tjenare frihet att aftala om så kort lid de behagade; likasom den uteslöt andra stadganden, syftande på familjförhållandet emellan husbonde oall tjenstehjon.
Deraf blir en följd all deras ställning inbördes bör ordnas efter helt och hållet juridiska grunder.
Emellan husbonden och tjenaren linnes då blott ett legalt band; endast lagens bud tjenar dem till rättesnöre i deras inbördes förhållanden.
Derföre har man ock i den år 1854 i Danmark utfärdade tjenstehjonsstadga eller ”Tyendelov,” funnit nödigt att för ”olydighet” mot husbonde stadga kriminel! ansvar, för hvars utkräfvande domaremakten måste anlitas; äfvensom att med en ytterlig nog - 6 Santmans.
N:o 52. grannhet bestämma de pligter och förbindelser, som genom legokontraktet upp komma och hvilka husbönder och tjenare hafva att emot hvarannan iakttaga; och likväl har man derstädes, för att slita de ömtåliga kollisioner, sorn man förutsåg skola uppstå emellan husbönder och tjenstehjon, infört bruket af skiljesmän, eller s. k. ”Forligsnnegler.”
Vill man åter, utan vidlagande af dessa försigtighetsmått, och med bibe hållande af stadgandet om årstjenst, upphäfva husfadrens rättighet alt gifva tjenstehjon enahanda tillrättavisning som familjens medlemmar, så fördrar konseqvensen ej mindre att grundsatsen om tjenarens ställning såsom medlem af familjen öfver gifves, än äfven att husbonde berättigas att efter godtfinnande från sig skilja: för sumlige, olydige, trotsige eller illvillige tjenare.
Äfven i detta afseende innehåller den Danska ”Tyende-Loven” detaljerade föreskrifter.
Den uppräknar nemligen (§ 21) i 17 särskildta momenter en mängd fall, i hvilka husbonden eger att ”uden opsigelse strax afskedige” tjenstehjon såsom i.
ex. då det tillåter sig handgripligheter eller grofva förnärmande yttranden emot husbonden, eller dennes familj; då det nekar att lyda husbonden eiler visar fortfarande försumlighet, ”skjödeslöshed” i uppfyllandet af sina skyldigheter; då det förleder husets barn till dåliga handlingar eller genom vårdslöshet utsätter dem för fara; då det misshandlar kreatur; då det af ondska skadar husbondens egendom; då det visar ”ovårdsainhet” med eld; då det llere gånger är öfverlasladt af starka drycker; då det icke sämjes med medtjenare utan stör freden och ordningen i huset m. ro., hvilka föreskrifter blott behöfva angilvas för alt ådagalägga nödvändigheten af en sådan rätt för husbonde.
Huruvida tjenares ställning på så sätt förbättras eller huruvida ens med nu gällande stadganden angående skyldighet alt hafva laga försvar, samt angående försvarslösa personers behandling, ett billigt afseende på de tjenande klassernas väl medgifver sådant entledigande af tjenstehjon, torde likväl kunna ifrågasättas.
Men i allt fall torde del böra medgifvas att då saken hittills varit annorlunda hos oss uppfattad; dä lagstiftaren, vid ordnandet af ifrågaställde förhållanden, utgått från helt andra, än strängt juridiska åsigler; då denna uppfattning ömisskänneligen genomgår gällande tjenstehjonsstadga och andra dermed i samband slående författningar — så kan nu .påyrkade förändringen ej ega rum eller husbondes oftanämnde rätt borttagas, utan en samtidig förändring af alla de stadganden, som hvila på samma grund, som denna rätt.
Emellertid kan, på sätt anfördt blifvit, det icke bestridas alt med nu gällande rättsåsigter icke låter sig förenas bibehållandet af husagan i dess nuvarande form, eller såsom en rättighet för husbonden all för ett fel i tjensten, en vårdslöshet, eller en försummelse låta en tjenare undergå våldsam behandling; ännu mindre att en sådan rätt öfverlåtes åt personer, ofta nog af mycket underlägsen bildning, som Sammans.
Lag- samt Allm. Best.- och Ehon.-Vlsk.
N:o 52. 7 ”i husbondens ställe sälte äro.”
Endast utur synpunkten af ett slags nödvärn förde fall då, til! följd af en tjenares uppstudsighet eller trots, husbondens personliga säkerhet eller anseende såsom husets öfverhufvud äfventvras, torde ett tillbaka— kastande af illviljan eller öfvermodet kunna rättfärdigas, meri aldrig utöfver gränsen af detta behof.
Med iakttagande häraf hade jag, för min del, röstat för borttagande eller inskränkning i husbondes ifrågavarande rättighet; men dertill ville Utskottet icke inskränka sin åtgärd, och min af andra ärenden, med afseende å Riksdagens annalkande slut, strängt i anspråk tagna tid har. oberäknadt min ringa förmåga, ej lemnat mig rådrum att på egen hand företaga den omarbetning af till ämnet hörande författningar, som varit af nöden.
Seden har emellertid redan verkat mycket för saken.
N-o 36.
587 men endast till bedömandet af deras förhållande till »varande Lagar.
En inkräktning af magt kan, efter min tanka, enligt nu föreslagne System, icke äga rum, utan att Lagen kränkes.
Ett sädant försök skulle da börjas med, a,»tingen att den Lagstiftande Corpsen och Regeringen förenade sig, för att inskränka Tribunatets rätt att föreslå Lagar, eller dest rätt att bewilja, eller också att Tribunatet och den Lagstiftande Corpsen, förenade sins emellan, skulle besluta sädane Lagar, som skulle sätta Regeringen utur ständ att »verka.
Da den sistnämndes »verkningssätt och förmåga mäste genom Lagen wara bestämd och försäkrad, blir en författning, stridande deremot, en Lagförändring, äftven som, i det förra fallet, sjelfwa åtgärden, den »nä »vara hwilken son» helst, pä samma sätt blir ett Lagbrott.
Det blir således öfwer hestämda Casus, stridande mot Lagens bokstaf, som den ifrägawarandc Nämnden skulle äga att döma.
Dest befattning komine att inskränkas till pröfningen af förställandet af ett wistt factum till en giftven Lag.
Dest ätgärd skulle dä först börjas, när en af Samhällsmagtens huftvuddelar päkalladc den.
Till dest, osynlig och skingrad, skutte denna Corps »vara ur ständ inkräkta nägon magt; men dä den afsagt sitt beslut, skulle ingen slags afgift fä uppbäras, eller uägot päbnd utgifwas, förr än det Lagbrott, Nämnden anmärkt, »vore rättadt och afhjelpt.
Befunnes felet hos Regeringen, skulle den eller de Embetsmän, som cvntrafignerat dest befallningar, personligen derföre answara och till en början genast entledigas.
Befunnes felet hos nägon af Representations delar, skulle den sör den gängen helt och stället förnyas, och i händelse den Lagstiftande Magten deri deltagit, och de 50, son» stafwa ärftligt säte och stämma derstädes, icke till Protocollet emot ett sädant steg 588 Expeditioner lill Riks-Stände». reserverat sig, skulle de wara för alltid sitt säte och stämma sörlusiige, och Nämnden äga att inwälja 50 andra, som med lika ratt blcfwc der röstägande.
Den Ledamot af nägon Corps, forn wäckt en emot Consiitution tydligen lagftridig fraga, skulle desiutom derföre personligen anfwara.
-För att försäkra möjligheten af den föreslagna Jnry'ns tillkallande, skulle omsorgen deraf tillhöra JustiticrOmbudsmanne», men anmälan derom göras i Högsta Domstolen, som skulle äga att emot en sadan kallelse göra föreställningar, och som skulle dertill kunna wägra sitt bifall.
Endast i det fall, dä antingen bada delarne af Nationens Representanter gemensamt, eller Regeringen, för sin del, begärde Nämndens sammankallande, skulle det, efter gjorde föreställningar af Högsta Domstolen, om han dertill funne anledning, likwäl icke wara densamma tillätet, att wägra sitt bifall till Nämndens sammankallande.
Men ifrän den dag denna wore kallad, och till desi den kommit tillsammans, skulle Justitice-Ombudsmannen, i allt bwad som angick desi wäljande och kallelse, owilkorligcn ätlydas.
Da Nämnden kommit tillsammans, skulle Justitiee-Ombudsmannen tillika med en af Högsta Domstolens Ledamöter för densamma göra fin berättelse öfwer orsaken till desi kallelse; men sedan skulle Justi claeOmbudsmannen icke widare deltaga i öfwerläggningarne, utan wara skyldig att pä 50 mils afständ skilja sig derifrän.
Denna Nämnd, som inom 14 dagar bör kunna wara samlad, skulle bcstä utaf wista, i Landsortcrne utsedde Ledamöter, som, i följe af förut till annat andania! gjordt wal, blifwit dertill bestämde.
I anseende dertill lernnar jag till närmare pröfning, antingen de skola tagas utur den för hwarje Socken i Blandade Ämnen N:o .3 föreslagne Lagstiftande Bilaga till Mem.
Magt, eller, i fall walen skola ske genom Electorer, utur deras antal, eller ändtligen, enligt det nu uppgifne System, ibland Förflagsmännen.
Jag skulle tro, att Nämndens Ledamöter i alla sall borde tagas utur denna Class, såsom den der har det mesta och kraftigaste interesse i ordningens widmagthallande, och för min del skulle jag önska, att derwid endast komme i fräga de Förslagsmän, som kunde walsa till Lagstiftande Corpsen.
Den ibland deni, som wid sistnämnde »valförrättning blefwe as de öfrige utsedd till Preses, skulle också wara sselfskrifwen Leda »not i Regerings-Nämnden för den tid som sträckte sig till nästa ombyte af Ledamöter; men en sadan Ledamot skulle icke derföre mer än någon annan hafwa hwarken lön eller befattning, innan kallelse till sammanträde för Nämnden inträffade.
Jag medger gerna, att denna excentriska controle kan synas ett medel till Stats-Författniugens oinstörtning, och jag är längt ifra»», att i denna eller de öfriga dclarne pasta Systemets ofelbarhet.
Men jag utbeder mig att sa utweckla de skäl, som synas tala till desi förswar.
Den sä kallade Nämnden, spridd öfwer hela Landet, kan swarligen finna en föreningspunct förr, än den kommer tillsammans.
Nägon »»löjlighet för densamma att dessförinnan äga inflytande synes mig således ej böra förutsättas, och da dess Ledamöter ej känna hwarannan, synes ej heller hos dem böra uppsta något begär att inträda i en »verkningskrets, hwars utgång de ej kunna förutse, hwars förmåner ej kunna »vara frestande, da ingen Regerings-befattning »vöre dermed förenad, dä Nämnden endast skulle äga att giftva sitt yttrande öfwer ett »visst factum eller en »viss Lag, i anseende till bädas förhällande till Grundlagen.
För Justitico-Ombudsmannen synes mig icke heller nägonting »vara 590 Expeditioner till Riks-Itändcn. att winna wid sammankallandet af cn Corps, med hwilken han sedermera hade ingen befattning, frän hwilken han pä ett temligen laugt afstånd skulle wara skild.
De warande Myndigheterna i Samhället, sä wal af den Lagstiftande som den Verkställande Magten, fvnas mig ej borde önska sammankallandet af en Corps, som skulle gifwa dem föreställningen as en Öswcrherre, och hwars domslut de swärligcn skulle kunna förutse.
Det wore säledes blott i nödfall, som detta beskydd skulle anropas as den swagare eller förtryckte, och det wore mera ärnadt att pä afständ äterhälla ingrepp emot Lagens stadgande», än att egentligen straffa förbrytaren.
Min önskan wore dä uppfylld, när det förra ändamälct wänns, utan att det sednare nägonsin behöfdes.
För att gifwa mera fullkomlighet ät det nn föreslagna System, skulle jag ännu igenom walet af Högsta Domstolens Ledamöter wilja gifwa det en garautie mera.
Det har gifwits ett Land, der Dömande Magtens anseende öswerlefwat bäde Statens sjelfständighet och Stats-Författningens beständ.
Med beundran har man omtalat denna inrättning, men ingenstädes har man lyckats eller ens försökt införa den, och A t höns Areopag har bliswit snarare ansedd som ett ideal, än som ett mönster, hwilket kunde tölsas wid rättwisans utdelande.