Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t, i betraktande af den längre tid sökanderne dessa befattningar utöfvat, samt de för dem i öfrigt förekomna bevekande omständigheter, i Nåder tillerkände dem hvardera en emot deras förut innehafde aflöning för ett år svarande gratifikation af 438 R:dr, dock ulan att sådant borde föranleda till ytterligare anspråk å en dylik förmån.
Med afseende härå, samt då Borgare- och Bonde-Stånden godkänt denna punkt, får Utskottet sin deruti gjorda hemställan vidblifva.
Bonde-Ståndet har återremitterat 24-^de pvnkten, angående pension för Kanslirådet J. n. Valerii enka; men då de öfrige Riks-Stånden bifallit samma punkt, och frågan alltså, enligt 75 §. i Riksdags-ordningen, är af Rikets Ständer afgjord, så är å Utskottets sida ytterligare åtgärd härvid icke erforderlig. Stats-Uiskottets Utlåtande, N:o 186.
11 25:te punkten, hvaruti Utskottet föreslagit, att 400 R:dr årligen måtte tilldelas Professoren F. W. Palmblads enka, såsom bidrag lill hennes 3:ne barns uppfostran och underhåll, är af Borgare- och Bonde-Stånden återremitterad.
Emot förslaget i denna punkt är vordet anmärkt, bland annat, att bemälda enka förut hade en betydlig pension eller 500 R:dr, och barnen redan vore i den ålder, att de sjelfve borde kunna bidraga till sin bergning, från omsorgen hvarom tjenstemäns barn icke borde företrädesvis befrias; alt, om äfven en del af Professor Palmblads litterära verksamhet varit nyttig, han ock deraf hemtat motsvarande fördelar; att han, de sednare 20 åren, egnat mera lid åt publicistiska arbeten än åt det embete, hvarför han uppbar lön, och ej heller uppoffrat något af egna medel för det allmännas tjenst, så alt familjens obestånd kunnat derifrån härledas; samt att, ehuru motionen afsåge understöd endast åt Palmblads barn, Utskottet ändock föreslagit, att medlen skulle till enkan utgå, hvilket vore grundlagsvidrigt.
På dessa med flere skäl syntes Utskottet bordt afstyrka ifrågavarande utgift.
Som Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet likväl bifallit förevarande punkt, kunna ofvanberörde redan förut hos Utskottet pröfvade omständigheter icke föranleda Utskottet att frånträda dess förra yttrande i ämnet.
Bonde-Ståndet har återremitterat dels 26:te punkten, om pension till Hofgravören D. G. Forsells enka, dels 28:de punkten, om enahanda förmån åt enkan efter Konrektorn J. E. Lyth.
Då de öfriga Riks-Slånden likväl bifallit dessa punkter, hvilka sålunda, enligt Riksdags-ordningens 75 §., äro af Rikets Ständer afgjorda, kan Utskottet ej dermed taga vidare befattning.
Å 32:dra punkten, afstyrkande bifall till väckt förslag om pension af 200 R:dr till hvardera utaf framlidne Rektorn vid f. d.
Elementar-skolan i Gede G. F.
Vierecks 2:ne efterlemnade döttrar, har Utskottet erhållit återremiss från Ridderskapet och Adeln samt Preste- och Borgare-Stånden.
Emot förra Utlåtandet är vordet hufvudsakligen erinradt, att, då rektor Vierecks förtjenster såsom skollärare och författare mäste erkännas, samt att han på egen bekostnad och med stora uppoffringar företagit en resa till Schweitz för att inhemta närmare kännedom om skolväsendet samt utbilda sig för lärarekallet, hvartill komme att Viereck under sin mångåriga tjenstetid haft obetydlig lön; så borde hans nit, sjelfuppoffring och duglighet af samhället återgäldas med det föreslagna understödet åt hans 2:ne sjukliga och ålderstigna, i utblottad belägenhet efterlemnade, döttrar.
Härtill funnes jemväl ett skäl derutinnan, att Utskottet föreslagit pensioner, i 28:de punkten, åt en skicklig skollärares enka och i 29:de punkten åt en annan förtjent mans, i bättre vilkor efterlemnade, dotter.
1 öfrigt yttrades äfven den mening, att, om icke det i motionen äskade beloppet åtminstone något understöd bordt tillstyrkas.
Med afseende å hvad sålunda förekommit och då endast Bonde-Ståndet bifallit denna punkt, anser sig Utskottet böra sitt derutinnan framställda förslag frånträda; men enär, på sätt jemväl blifvit hos ett Riks-Slånd yrkadt, och vid flera likartäde fafl egt rum, det ifrågasatta pensions-understödet torde kunna bestämmas till ett lägre belopp än det i motionen föreslagna, hemställer Utskottet, det Rikets Ständer måtte bevilja aflidne Rektor Vierecks efterlemnade, ännu oförsörjda, 2:ne döttrar, Sofia Ulrika Wilhelmina och Hedvig Gustafva Juliana, en årlig pension af 100 R:dr till hvardera, att från allmänna indragnings-staten utgå, så länge de lefva ogifta och i behöfvande omständigheter sig befinna.
Preste- och Borgare-Stånden hafva återremitterat 36:le punkten, deruti afstyrkes bifall till väckt fråga om pension åt stads-läkaren i Lidköping P. J. Eckmans efterlemnade enka.
Dessa återremisser hafva föranledts af hufvudsakligen följande erin - 12 Stats-Vtskotlets Utlåtande, N:o 186. ringar.
Om det äfven ålåge städerne att pensionera sina tjenstemäns efterlefvande enkor oell barn, så, enär Lidköpings samhälle inom kort lid varit hemsökt af kolera-farsoten och 3:ne eldsvådor, efter hvilka tomtregleringejn ensamt kostade 70,000 R:dr, samt fattigvården i följd derafi vore hardt betungad, behöfde staden mer än väl någon lindring i omsorgen för sina fattiga.
Då Eckman, som varit en mer än vanligt kunnig vetenskapsman och skicklig läkare, med nit och samvetsgrannhet skött sitt kall, saint under kolera-farsoten ensam bestridt läkarevården i staden, och förhållandet med läkaren, som under en härjande farsot uppoffrar sig för tjenstepligter och går en förtidig död till mötes, vore jemlörligt med krigarens, som för fosterlandet stupar på sin post, borde ock fäderneslandet behjerta den efterlefvande familjens nödställda belägenhet, enär enkan vore sjuklig, äldsta barnet blott 12 år, samt sterbhuset försatt i konkurstillstånd.
Från Borgare-Ståndet hafva jemväl blifvit till Utskottet remitterade åtskilliga, rörande Eckmans förhållanden, utaf en mängd personer utfärdade intyg, hvaraf vitsordas, att sterbhusets skulder öfverstego tillgångarne; att enkan icke egde krafter att sig och barnen försörja; att under den tid af omkring 9 år Eckman varit stads-läkare och hufvudsakligen haft vården om samhällets fattiga sjuka, han städse ådagalagt outtröttligt nit, redlig pligtkänsla och uppoffrande ömhet, varit lika beredvillig som oegennyttig hjelpare äfven för honom anlitande fattige från landsorten, samt under kolera-farsotens härjande förliden höst i ordets egentliga bemärkelse uppoffrat sig för de fattige sjuke.
— Då emedlertid Preste- och Bonde-Stånden godkänt förevarande punkt, finner sig Utskottet böra sitt yttrande derutinnan vidhålla. 37:de punkten, som afstyrker beviljande af pension för aflidne läraren vid Chalmerska slöjdskolan C. E.
Hyltén-Cavallii enka och barn, har från Bidderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet blifvit återremitterad, på grund af hufvudsakligen följande yttranden.
Den aflidne läraren ägde ej allenast de meriter, som i utlåtandet omförmälas, utan hade vid sitt frånfälle efterlemnat ett förtjenstfull! manuskript, som nu vore under tryckning, samt för forskningar inom de praktiska vetenskaperna uppoffrat både sin egen och sin hustrus förmögenhet på dithörande kostsamma experimenter, så alt hans enka och 2:ne barn nu befunnos i utblottadt tillstånd.
Den omständighet, att Hyltén-Cavallius vid tidig ålder inlagt sä stora förtjenster, utgjorde för öfrigt skäl att heldre bifalla än afslå motionen.
Som emedlertid Borgare- och Bonde-Stånden bifallit yttrandet i denna punkt, anser sig Utskottet böra detsamma vidblifva.
Till Utskottet har jemväl återremitterats, från Bonde-Ståndet, dels H:sta punkten, angående förhöjning i Professors Emeriti-lönerne, dels den vid utlåtandet fogade tabell, samt från Borgare-Ståndet 43:d/e punkten, innefattande anmälan att utlåtandet var af tabell ålföljdt; men som Utskottets framställningar i dessa delar blifvit af de öfriga Biks-Stånden godkände, samt Rikets Ständer alltså, enligt Riksdags-ordningens 75 §., derutinnan beslutat, kunna dessa återremisser ej påkalla vidare åtgärd från Utskottets sida.
Öfrige punkter af Utlåtandet N:o 74 hafva, utaf samtlige Riks-ständen, antingen godkänts eller blifvit lagde till handlingarne, eller ock ansetts vara af beskaffenhet att dervid fått bero, hvadan något vidare yttrande deröfver från Utskottets sida icke lärer vara erforderligt.
Stala-Ulskottels Utlåtande, N:o 487. 13 Reservation: vid 8 punkten: af Friherre Cederström, R. vid 21 punkten: af Friherre Cederström, R., som yttrade: »Jag anser Utskottet hafva bordt taga i öfvervägande de upplysningsvis afgifne framställningar, hvilka genom återremisserne blifvit Utskottet delgifne.
Den praxis Utskottet åberopat, att vidblifva sitt af 2:ne
Stånd gillade Utlåtande, må i allmänhet vara tidsbesparande och derföre antaglig, men torde dock böra tillåta enskilda undantag, när, på sätt Riksdags-ordningens 49 §. tydligen förutsätter, en ytterligare utredning af sakförhållandena blifvit inom Riks-stånden åvägabringad.
Särskildt reserverar jag mig häremot det af Utskottet begagnade uttryck, att Utskottet frän början pröfvat alia de omständigheter, som vid återremisserne lagt hinder för Stånden att bifalla Utskottets hemställan.
Jag finner Utskottet hafva egt skäl att åtminstone i afseende å den af ifrågavarande tjenstemän, för hvilken de mest talande omständigheter blifvit anförda, t. f. Protokolls-sekreteraren Ekman, förorda bibehållandet, såsom pension, af den inkomst han tillförene i Allmänna Magasins-kontoret innehaft.
Man har låtit en annan tjensteman i nämnde kontor, ehuru likaledes »förordnad att tillsvidare förrätta» Kamrerare-tjenst, behålla sin aflöning såsom pension.
Det synes då icke fullt rättvist att förvägra enahanda förmån åt en person i samma kalhegori.
Ett långvarigt förordnande skiljer sig, har man trott, icke synnerligen från ordinarie befattning, inför en billig bedömare.
Uttrycket, att lönerne skulle indragas »i mån af afgång», plägar jemväl eljest alltid förstås sålunda, att dermed menas att lönerne blifva disponible först när tjenstemännen antingen dött eller begärt afsked, eller på grund af begången felaktighet skiljts från tjensten.
Intetdera har här egt rum.
Ej heller borde ett erhållet sednare förordnande i annat verk hindra åtnjutandet af den ifrågavarande pcnsionsrätten, helst då man redan erfarit den tillfälliga och* lätt mistade förmånen af ett förordnande, hvaraf man desto lättare lärer kunna gå förlustig, när, såsom här, i det sednare fallet, den ordinarie Protokolls-sekreterarens återinträde i tjenstgöring uti denna egenskap genast verkar vikariatets upphörande; — hvadan mig synes ett billigt afseende å hvad i denna hänsigt af motionären föreslaget blifvit, hafva bordt af Stats-Utskottet och torde ännu kunna af Riks-Stånden benäget fästas.» 1§?.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 17 Juli 1831, kl. 8 e. m.
Utlåtande, i anledning af erhållen ålerremiss å Utlåtandet N:o 87, i fråga om aflöningen för Presidenterna i vissa af Rikets Kollegier. (U. A.)
Uti detta betänkande hade Utskottet, i anledning af Herr Schwans inom BorgareStåndet väckta motion, att lönerne för Presidenterne i Kammar-kollegium, Stats-kontoret, Bih. till B.
Pral. 4853 & 4854. 4 Sami. 4 Afd. 2 Band. 24 Häft. 3 14 Stats-Vlskotlets Utlåtande, N:o 187.
Kommers-kollegium och Kammar-rätten mätte ökas till 4,000 R:dr hvardera, emot det att taffelpenningarne minskades med ett lönetillökningen motsvarande belopp, hemställt, att, då ifrågavarande embetsverk alla voro under reglering, och det vid sådant förhållande ej sytes lämpligt att frågan om löneförbättring för Verkens Presidenter behandlades särskildt, utan borde komma under pröfning i sammanhang med löneregleringen för den öfriga personalen, berörde framställning ej måtte lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Denna hemställan, af Rorgare- och Bonde-Stånden bifallen, har föranledt återremiss från Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, och såsom skäl för återremissen har hufvudsakligen blifvit anfördt: alt, då den väckta motionen afsåge icke någon löneförhöjning, utan endast förbättring af Presidenternas pensionsförmåner, på det sätt att af de taffelpenningar, som för närvarande voro anslagne åt bemälde fyra Presidenter, så stor del skulle öfverföras till den ordinarie lönen, att densamma bomme att motsvara den löneinkomst, hvilken såväl Justitiae-råden som Presidenterne i Rikets Hof-rätter numera egde uppbära, det vore så mycket mera med billighet och rättvisa instämmande att bifalla berörde förslag, som, utom det att chefsplatserne i Kollegierna i allmänhet kunde anses fullt lika vigliga som Presidents-embetena i Rikets Hof-rätter, Presidenterne i ofvannämnde Kollegier voro vida mer betungade med tjensteåligganden, enär de, hvilka icke åtnjuta semester, alla sessionsdagar mäste vara tillstädes å embetsrummet och deltaga i öfverläggningar och beslut, hvilket deremot icke vore förhållandet i Hof-rätt, der hvarje division vöre domför och ärendena oförhindradt kunde fortgå äfven om Presidenten är frånvarande; och då Hof-rätts-presidenterne vid förra riksdagen lingö sina löner höjda samt Rikets nu församlade Ständer beviljat lönetillökning åt Justitise-råden, borde man väl ock tillse hvad som jemväl vore med Statens fördel mest förenligt, att sådan förbättring i Kollegii-presidenternes löneförmåner bereddes, att dessa embetsmän, för sin bergning, icke nödgades qvarstå vid sina befattningar sedan helsa och krafter neka dem alt till alla delar uppfylla sina åligganden, eller deras tjenstbarhet börjar aftaga.
Den ökade utgift, som Statsverket genom den nu föreslagna förändringen af ofvanbemälde
Presidenters löneförmåner eller vid dessa embetsmäns förflyttning på indragnings-ståt komme att få vidkännas, vore alltför obetydlig att tagas i betraktande, svnnerligast då man tillika i minnet återkallade de många, icke obetydliga, förtjenster nuvarande innehafvare af dessa chefsplatser ådagalagt under en lång följd af år, som de varit anställde i statens tjenst och innehaft höga förtroendeposter.
Då emellertid, på sätt ofvan berördt är, 2:ne Riks-stånd bifallit nämnde utlåtande, och Utskottet af hvad anfördt blifvit icke funnit skäl frånträda sin i detta ämne förut uttryckta åsigt, anser Utskottet sig böra sitt redan afgifna yttrande vidblifva.
' STOCKHOLM, tryckt hos ISAAC MARCUS, 1854.
StotU-Utskottets
I flätande, N:o 183. 1 IS:o 1!
IS. Åiii;.. ull Exp.-UtsL. d. 20 Juli 1854, kl. 3 e. ra.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:
Is Nådiga Proposition, om understöd af allmänna medel ål Tull-statens enskilda Pensionsinrättning. (U. A.)
Vid 1847 och 1848 arens riksdag hade Kongl. Maj:t i Nåder föreslagit Rikets Ständer, att af Kronans andel i konfiskations- och bötes-medlen vid Tullverket anvisa 10,000 r:dr såsom årligt stats-bidrag för Tull-statens enskilda, Pensions-inrättning, hvars pensionärer så betydligen ökats till antalet, att in-: komsterne ej vidare föfsloge till utgifterne och. uUin stats-bidrag, inrättningen» snara upplösning vore att emotse.
Till svar härå anmälde Rikets Ständer den 20 Oktober 1848, att, enär under nästförutgångne året af tull-medlen utgått peni*ions-understöd till sammanräknadt belopp af 10,783 r:dr 3 sk. 10 r:st. för tull— tjenstemäns i fattigdom efterlemnade enkor och barn, samt
Stats-verkets dåvarande tillgångar icke medgåfvo ytterligare understöd af allmänna medel för ifrågavarande ändamål, Kongl Maj:ts Nådiga förslag ej kunnat bifallas.
Då emellertid det oroande missförhållandet mellan Pensions-kassans inkomster och utgifter fortfarande tillvexte, föranläts Kongl. Majit, uppå underdåniga ansökningar af kassans direktion, i Nåder tillåta, att skillnaden emellan lassans inkomster och utgifter finge för åren 1850, 1851 och 1852 godtgöra» af den till Kongl.
General-Tullstyrelsens disposition ställda så kallade extra-msdels-fonden.
Som likväl dylika tillskott ej fortfarande kunde påräknas, hade Bih. till n. St.
Prat. 1853 $ 1854, 4 Sami i Afd. 2 Band. 25 Höft. 1 8 Stal»-Utshottets Utlåtande, N:o 188.
Pensions-inrättningens direktion funnit sig uppfordrad att, tili inrättningen.' vidmakthållande, föreslå ett nytt Pensions-reglemente, hvilket jemväl den 25 Augusti 1852 i Nåder fastställdes, att från 1853 års början tjena till efterrättelse.
Genom detta förnyade Reglemente blefvo delegårnes afgifter till kassan visserligen förhöjda; men då denna, med kännbar uppoffring af Tull-verkets i allmänhet obemedlade tjenstemän och betjente beredda tillökning i bidragen, hvad de arliga ordinarie afgifterna anginge, sannolikt ej kunde i medeltal beräkna» högre än till 1000 r:dr, samt icke ens under den närmaste tiden och än mindre framdeles komme att uppväga dels pensioneringens fortfarande tillvext. och del.» den genom räntefotens läll sannolikt inträdande minskning i kassans ränte-inkomster, hvadan, sä framt icke hjelp från annat håll meliankomine, annan utväg för bristens betäckande ej återstode, än att anlita kapital-fonden, hvilket dock skulle leda till inrättningens upplösning, så hade dess direktion uti förnyad underdånig ansökning, som af General-Tullstyrelsen förordats, påkallat Kongl. Maj:ts
Nådiga medverkan till förekommande af en sådan för Tull-verkets tjenstemän och betjente smärtande utgång.
Direktionen hade dervid upplyst, bland annat, att inrättningens inkomster för närvarande uppginge till omkring 22,400 r:dr, och att dess utgifter, bestående nästan uteslutande i pensioner till delegårnes eftcr•lemnadc enkor och barn, med 15 procent å mannens eller fadrens innehafda lön, voro för år 1853 beräknade till omkring 20.400 r:dr, så att för året visade sig en brist af ungefär 4,000 r:dr; att inrättningens kapital, sorn år 1824 utgjorde 52,927 r:dr, och år 1840 uppgick till 141,170 r:dr. vid 1853 års början nedgått till 130,802 r:dr; att vid 1852 års slut antalet delegare var 2,103 och pensionärer 731, hvaremot de sednare utgjorde är 1833 blott 490; att, då pensionerings-förbindelsen, i följd af tid efter annan skedd förökning i tull-bevaknings-personalen, ännu endast i ringare mån hunnit inträda, då tull-bevakningen» i allmänhet ansträngande och på lifskrafterna menligt verkande tjenstgöring förorsakade större afgång och tätare omsättning, än bland andra stater oeh korpser, samt enkor och barn merändels länge såsom pensionärer qvarstodo, hade vid anställda beräkningar visat sig, att de årligen stigande pensionerings-utgifterne ej kunde antagas uppnå maximum förrän 47 år härefter, då pehsionärerne blefvo 1,530, och sammanräknade pensions-beloppet uppginge till 50,000 å 53,000 r:dr; och då såsom tillgång återstode blott, delegårnes bidrag, 14,000 r:dr, jemte den obetydliga afgiften å beslagare-andelar m. m., hvilken då mera kunde beräknas till högst 2,000 r:dr, komme vid samma tidpunkt årliga bristen att utgöra omkring 37,000 r:dr.
Vid öfvervägande af hvad i denna angelägenhet förekommit, har Kongl. Majit den 13 Januari innevarande år, uti en till Rikets Ständer albiten och från samtliga Riks-stånden till Stats-Utskottet remitterad Proposition i Nåder föreslagit, att utaf Kronans andel i de till Tull-verket inflytande konfiskations - Slak- Utskottets Utlåtande, N:a IS8. 3 «eh bötes-medel, hvilken i medeltal under de tio sedhaste åren utgjort 34,294 r:dr årligen, måtte såsom årligt stats-bidrag till Tull-statens enskilda Pensionsinrättning för enkor och barn, anvisas 50 procent, att från och med detta år meranämnde Pensions-inrättning tillgodokomma.
Utaf de Utskottet tillhandakomne beräkningar inhemtas vidare, att om Pensions-inrättningen från och med innevarande år erholle ett årligt stats-bidrag af 15,000 r:dr borde, efter 47 års förlopp, dess inkomster och utgifter ungefär motsvara hvarandra, men ora endast 10,000 r:dr beviljades, skulle kapital-fonden år 1867 begynna sjunka och slutligen försvinna; hvaremot, om intet statsanslag erhölles, Pensions-inrättningens hela kapital-fond redan år 1865 vore helt och hållet medtagen.
Direktionen har för öfrigt dels upplyst, att de af tullmedlen till tull-tjenst emans enkor och barn utgående pensioner, hvilka i medeltal åren 1843—-1852 utgjort 10,466 r:dr 33 sk. 5 r:st., tillfölle, oberoende af delaktighet i någon pensions-inrättning, endast dem, hvilkas fattigdom kunde »tyrkås i så måtto, att 3 procent af mannens eller fadrens qvarlåtenskap, enligt bouppteckningen, icke uppginge till pensionens belopp, dels yttrat den åsigt, att dä sistlidet års stat upptogc ett belopp af 11,709 r;dr 15 sk. 5 r:st., till fördelning mellan 771 pensionärer, dessa pénsions-understöd likväl i alltför ringa mån motsvarade det dermed åsyftade ändamål.
Hos Kongl. Maj:t hade fördenskull direktionen i underdånighet anhållit om stats-bidrag, med antingen 50 procent, eller 15,000 r:dr årligen, af konfiskations- och bötes-medlen vid tullverket eller ock, utaf hela tull-uppbörden, |:dels procent, hvilken för de 10 åren 1843—1852 uppgått i medeltal till 17,188 r:dr årligen.
Stats-Utskottet har vid ärendets behandling väl funnit att, såsom pensions-inrättningen nu befinnes ordnad, dess inkomster redan äro och framdeles torde blifva alltmer otillräckliga för utgifternas bestridande, samt att detta visserligen till någon del kan härleda sig från ofvan uppgifna orsaker; men anledningarnc dertill torde dock tillika böra sökas dels deruti, att många tjenstemän för t vid högre ålder inträdt i tull-verkets tjenst, och erhållit delaktighet i kassan, dels ock uti ett missförhållande mellan afgifterna till och pensionerna från densamma.
Om enskilda péhsions-föreningar ej kunna, utan statens mellankomst, uppehållas, måste uti sjelfva organisationen deraf ligga vä»endtliga grundfel, som då böra aflijelpas, och derest sådant icke är verk»tällbart, utan ändamålet i större eller mindre mån förfelas, så finnas numera tor omtänksamma familj-fäder åtskilliga andra, på säkrare grunder fotade och lika lätt tillgänglige, anstalter att betrygga de sinäs framtid.
Då ifrågavarande inrättnings delegare sjelfve uteslutande ombesörja dess förvaltning, saknas jemväl å statens sida nödig säkerhet derå, att pensions-inrättningens finanser bringas i den ställning, att dess framtida bestånd kan betryggas, äfven om betydliga understöd af stats-medel för ändamålet bevilja». 4 Sf*fs-Vj.ikottfts Utlåtande, X:o 183.
Inrättningens be-farade obestånd tor'd» således bade böra och kunnarirelryggas på annat sätt', än förmedelst stats-ansläg, sorn i allt fall mer ailägsnade än påskyndade kraftigare åtgärder dertill fran delegarnes- sida. (ienom de pensioner, sorn,, oberoende af delaktighet i denna inrättning, af tull-medlen utgå till dp Verkligen behöfvande bland tull-tjenstemäns och betjentes enkor och barn, åtnjuta dessutom dessa redan enahanda förman, sorn andra civila, äfvensom militära embets- och tjensteinäns samt betjentes i fattigdom efterlämnade- enkor och barn.
Arméens och civil-statens samt andra enskilde enke- och pupillkassor understödjas deremot icke af stats-verket; och då pensionera» från dylika enskilda inrättningar icke lämpas efter pensionärernes behof, utan tillfalla de förmögne, lika som de utfattige, synes enskilda enke- och pupill-kassan för tull-staten, hvars aflönings-vilkor, jemförde med andra staters, i allmänhet äro förmånliga, icke böra företrädesvis gynnas med stats-anslag, helst deraf skulle framkallas likartade anspråk från andra sådane inrättningar.
För öfrigt, och ehuru inrättningens utgifter under de sednare åren öfverstigit dess inkomster, och brist alltså uppstått, hvilken, enligt Kongl.
Maj:ts Nådiga beslut, blifvit af tull-medlen betäckt, bör det kunna antagas, att, örn delegarnes afgifter och pensioner mot hvarandra noggrant afvägas, inrättningen framdeles kan undvara allt slags publikt understöd, helst en friare tull-lagstiftning jemväl torde verka derhän, att den talrika hevaknings-personalen, samt i följd deraf äfven pensionärernes antal åter kan icke obetydligen inskränkas..
På dessa grunder, och då Rikets Ständer vid 1847—1848 årens riksdag funnit sig förhindrade att till denna pensions-anstalt bevilja stats-bidrag, föranlåtes Utskottet afstyrka Rikets Ständers bifall till Kongl..
Maj:ts härutinnan i Nador gjorda framställning..
Reservationer: af hr Bildt, D. G., Friherre Cederström, R., hr ron Troil.. S. G., hr Törnebladh, G., hr Fåhreeus, 0. J., biskop Heurlin, biskop Haner stedt, prosten Schram, kontraktsprosten Forssell, doktor Gumcelius, prosten Berlin och prosten Holmberg, hvilka såsom sin mening upptogo utgifts-afdekiingefls af Utskottet underkända förslag, så lydande:
Skets- Utskottets Utlåtande,.