Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet utgick, såsom redan är nämndt, från en theoretisk grundsats; men då theorierne i tull-lagstiftningen äro sins emellan så olika, har det synts mig rådligare att taga lärdom af de staters exempel, inom hvilka industrien hunnit sin högsta utveckling.
Främst framstår i detta afseende England — och att det icke varit under en liberal tull-lagstiftning, utan tvärtom under ett strängt prohibitivsystem, som industrien i detta land stigit till sin nuvarande höjd, lärer väl icke af någon sakkunnig bestridas.
Väl började
Englands statsmän redan för omkring 20 år sedan att lossa på dessa band, och handelsfrihetens lära har i synnerhet under de sista åren blifvit inom detta land högt proklamerad.
— Men denna förändring i maximerna, månne den kommer derifrån att
Englands lagstiftare nu först lärt sig att inse, hvad landets sanna väl i detta afseende kräfver?
Kommer den ej snarare derifrån, att Englands industrie redan så utvecklat sig, att den ej behöfver frukta konkurrens med något annat lands, och att den derjemte börjar lida af en stor öfverproduktion?
Vid den ståndpunkt, på hvilken Englands fabriker och näringar nu befinna sig, är det sannerligen icke att undra på, om detta land genom sina emissarier söker att göra en allmän handelsfrihet öfver hela verlden gällande.
— I Frankrike står industrien äfven högt; men det vågar dock icke alt blottställa sig för konkurrensen med England, och i den Franska tulltaxan finnes ett mångdubbelt större antal förbudsbestämmelser, än i den svenska.
— Månne det icke vore försigtigast, att Sverige tills vidare i detta afseende följde Frankrikes föresyn, eller äro väl Spaniens och Portugals exempel härutinnan synnerligen lockande?
— Om en friare tull-lagstiftning i vissa fall kan utveckla industrien, så kan den i andra äfven qväfva den.
Såsom ett motiv för den friare tull-lagstiftningen anföres äfven i den Kongl, propositionen och åberopas af utskottet, att de näringar, som njutit förbudsskydd mot utländsk medtäflare, icke vunnit någon mot behofvet svarande tillväxt, men att andra, som ej njutit detta skydd, så väl till myckenhet som godhet tilltagit — Bevillnings-Uskottets Utlåtande, N:o 13. 71) och i det underdåniga utlåtande, som af 1839 års tullkommitté afgafs, (hvilket utlåtande ligger till grund för det nu afgifna förslaget) citeras pappersbruken såsom exempel, huru en näring kan framgå utan annat skydd mot utländsk konkurrens, än en måttlig införseltull. —-
Att en näring, hvartill rudimaterien till öfverflöd finnes inom landet, hvilket är förhållandet med papperstillverkningen, icke behöfver lika skydd, som väfverierna, hvilka utifrån måste hemta antingen hela eller ock större delen af råämnet, lärer väl medgifvas.
Papperstillverkningen har, enligt uppgift af nämnde tullkommitté, ifrån 1820 till 1837 stigit ifrån 71,901 till 197,927 ris.
Vida högre är dock den förkofran, som klädesfabrikerna i Norrköping, enligt utdrag ur Kommers-kollegii berättelser, under nedanstående quinquennier vunnit:
År 1818.
Arbetare 763; tillverkade alnar 144,876; värde r:dr b:ko 747,043.
» 1823 634 200,306 1,094,160.
» 1828 780 248,133 1,333,313.
» 1833 1,943 391,869 2,302,501.
» 1838 2,160 . . 441,093 2,943,294.
» 1843 3,322 636,941 3,968,981.
En dylik förkofran tyckes tillfullo rättfärdiga det högre skydd, som näringen egt, helst då det erkännes, att klädestillverkningen under samma tid betydligen stigit i qvalitet.
Den förkofran, som den genom förbud äfven skyddade bomullsväfnaden under de sednare quinquennierne vunnit, torde icke eller vara mindre, ehuru den icke kan exakt uppgifvas.
Denna väfnad lärer i Westergöthland, der den hufvudsakligen är husslöjd, nu uppgå lill en årlig tillverkning af omkring 10 millioner alnar, samt sysselsätta 60 å 70,000 menniskor.
Också sidenfabrikernes tillverkning har under de sista åren icke obetydligt stigit.
— Detta sednare motiv, som utskottet åberopat för borttagande af alla skyddsförbud, torde således, hvad väfverierna åtminstone beträffar, befinnas vara mindre gällande.
Det lärer icke kunna bestridas, att stabilitet i tull-lagstiftningen är ett ibland de förnämsta vilkoren för ett lands industriella utveckling, och att således förändringar i denna lagstiftning icke utan ett tvingande behof böra vidtagas.
Något sådant behof tyckes icke nu vara förhand.
Näringarne och handeln hafva inom vårt land under de 2:ne sista åren vunnit en ganska betydlig förkofran — och hvad tullinkomsten beträffar, på hvilken äfven ett stort afseende måste fästas, så har denna också under de sednare åren i en stark progression tilltagit.
Tullbevillningen beräknades vid 1841 års statsreglering till 2,990,000 r:dr, vid 1845 års dito till 5,700,000, och har under de bägge sista åren stigit till öfver 4,000,000 r:dr, till hvilket sistnämnda belopp den vid nu förestående statsreglering äfven säkert kunde beräknas, så vida inga betydliga förändringar göras i den nu gällande tulltaxan. — 80 Bevillnings-Utskottets Ullålande, N:o 15.
Allt detta oaktadt har den lullberedning, som utarbetat det af Kongl. Maj:t i nåder afgifna förslag till tulltaxa, hvilket af utskottet blifvit till största delen antaget, icke blott tillstyrkt, att alla de förbud, som ännu qvarstå til! skydd för den inhemska industrien, skulle borttagas, utan äfven (oberäknade 63 art:r, hvilka blifvit helt och hållet befriade från införseltull) ä 276 serskilda varuartiklar nedsatt införseltullen till större eller mindre belopp, hvilken nedsättning, ehuru den å (lere varor icke kunnat beräknas, medför en årlig minskning i tullinkomsten af öfver 215,000 r:dr, om enahanda import-qvantiteler härefter, som för de sista åren, antagas (se Tab. Litt.
II till Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse, N:o 40).
En så genomgripande förändring i tull-lagstiftningen synes mig, äfven under vanliga förhållanden, innefatta ett för landets näringar vådligt experiment.
Ännu vådligare synes mig experimentet blifva under de förhållanden, som pä de 2:ne sista månaderne inträdt i flere länder inom vår verldsdel.
De stora hvälfningarne i politiskt och socialt häuseende, som under de sista månaderne inträffat i Frankrike, Italien och Tyskland, hafva derstädes, som allmänt bekant är, haft på alla handels och kredit-förhållanden det menligaste inflytande.
I dessa länder råder för närvarande en fullkomlig stockning i handel och rörelse.
Inga affärer kunna der göras.
Månne det väl under en sådan tid, då de äfven i dessa länder befintliga stora upplag af fabrikater säljas till hvad pris som helst, och då England, Belgien och Holland, som redan förut lida af öfverproduktion, nu för sina fabriksvaror sakna ali afsättning på Frankrike, Italien och Tyskland — månne det, säger jag, under en så dan tid vore väl betänkt att i vårt land, der affärer annu kunna göras och der krediten lyckligtvis ännu icke är störd, öppna hamnarne för en fri införsel?
Jag tror det ej — och tror derföre äfven, att det, isynnerhet under nuvarande förhållanden, hade varit rådligast att bibehålla den nu gällande tulltaxan, med ändring endast vid de artiklar, der ändringen varit af ett tvingande behof påkallad — och antalet af dylika artiklar är, efter min öfvertygelse, ganska ringa.
Då det ej lyckades mig att göra denna åsigt inom utskottet gällande, vågar jag härmed reservationsvis underställa den Rikets höglofl.
Men för den händelsen, att äfven Rikets höglofl.
Ständer skulle anse en allmännare omarbetning af tulltaxan nu vara behöflig, får jag serskildt reservera mig emot följande af utskottet deruti föreslagna förändringar: a) mot borttagande af de ännu qvarstående införselförbuden för vissa slag af väfnader, och för sädesbränvin, samt af utförselförbuden för tackjern och malm; b) mot nedsättningen af införseltullen å toppsocker ifrån 6 sk , hvartill den af Kongl. Majrt var föreslagen, till 5 sk. per skålpund.
Om denna nedsättning skulle af Stän - Bcvillnir: gs-Utskoltets Ullålande, N:o 13. 81 Ständerna antagas, skall den efter all sannolikhet icke blott ruinera de inhemska sockerfabrikerna, utan äfven medföra de menligaste följder för våra skeppsrederier och för exporten af vårt lands produkter.
— Tullen å toppsocker och dermed jemförliga sockerarter är i England 15 sk. 4 r:st., samt i Holland och tyska tullföreningens område 7 sk. 4 rist. b:co i svenskt mynt, på svenskt skålpund.
I Frankrike och Ryssland är toppsocker till införsel förbjudet; c) mot den föreslagna nedsättningen i tullafgiften å de i nu gällande tulltaxa till in försel tillåt ne slag af bränvin; d) mot nedsättningen i införseltullen å alla slag af kreatur; e) mot den af utskottet å ullgarn nedsatta tull, hvilken tullbestämmelse bibehölls vid samma låga belopp, hvartill den af Kongl.
Maj:t var föreslagen, oaktadt utskottet fann sig föranlåtet, att höja tullen på den finare ullen ifrån 2 till 6 sk.; f) mot nedsättningen å tullen för tågvirke ifrån 36 sk. till 24 sk. per lispund.
Slutligen må det tillåtas mig att fälla en förbön för jernförädlingen i Eskils tuna.
Deraf ingå 22 artiklar i tulltaxan, och på hvar och en ai' dessa serskilda artiklar har utskottet funnit sig befogadt att nedsätta tullafgifterne.
— Jernförädlingen har i nämnde stad under de sednare åren betydligen tilltagit icke blott i anseende till fabrikaternas qvantitet, utan äfven till deras qualitet.
En ung, skicklig, och utmärkt välkänd manufakturist, Helgestrand, uppehöll sig för 3:ne år sedan på statens bekostnad en längre lid i England för att inhemta fullständig kännedom om smides-, slipnings- och polerings-melhoderne vid de engelska verkstäderna, och efter hans hemkomst börja dessa methoder alt i Eskilstuna mer och mer införas.
— Men icke är tillverkningen derstädes ännu så fullkomnad, att den utan tillräckligt skydd kan blottställas för täflingen med England, hvarifrån svenska smidesmanufakturisten dessutom måste hemta gjutstål mot en nu derå af utskottet förhöjd tull.
Ibland de 22 smidesartiklarne, å hvilka utskottet nedsatt tullafgifterne, beder jag att serskildt få fästa uppmärksamheten å följande:
Manufaktur- och handtverks-smide, ej specificeradt; tullen derå nedsatt ifrån 36 sk. per skålpund till 12 sk. för det opolerade och 18 sk. för det polerade.
Stularbeten, ej specificerade; tullen derå nedsatt från 1 r:dr till 24 sk. per skålpund.
Saxar, andra slag; tullen derå nedsatt ifrån 3 r:drj 16 sk. till 36 sk. per skålpund.
Knifvar, rak- och penn- förtullas nu per stycke med 16 sk, för de förra och 8 sk. för de sednare.
Utskottet föreslår en tull af 1 r:dr per skålpund, hvar igenom tullen nedsättes till omkring en tredjedel af dess nu varande belopp.
5 Sami. 1 Afd. 7 Haft. H 82 Bevillnings-Utskotlets Utlåtande, N.'o 13.
Andra slag, samt gafflar ej specificerade; tullen derå nedsatt ifrån 1 r:dr till 24 sk. per skålpund.
Gevär, alla slag; tullen å dem nedsatt ifrån 33 Vs procent till 23 procent.
Filar; den nu låga tullen 6 sk. nedsatt till 4 sk. per skålpund.
Slöjdevaror, i taxan ej nämnde; tullen nedsatt ifrån 33 V3 procent till 25 procent; samt anhålla att den nuvarande tullen måtte åtminstone å dessa, för smideshandteringen mera betydliga artiklar, bibehållas, med undantag af tullen å saxar, hvilken, nu utgörande 33 V3 procent af varans rälta medelvärde, torde böra nedsättas ifrån 3 r:dr 16 sk. till 2 r:dr per skålpund.
Ehuru denna reservation redan växt till en för stor längd, måste jag ännu tillägga några ord.
I samma riktning sorn utskottet började och fortsatte behandlingen af tulltaxan, slutade det äfven sitt verk.
Utskottets sista beslut, vidtaget likasom det första med en rösts pluralitet, blef att den tull-lindring, som till förmån för den transatlantiska handeln hittills varit medgifven, härefter skulle med en tredjedel årligen upphöra.
Jag har ej deltagit i detta beslut, och tror alt detsamma, om det af ständerna gillas, skall för våra skeppsrederier och för afsättningen af våra produkter blifva förderfligt, samt anser dessutom tidepunkten för denna åtgärds vidtagande vara synnerligen illa vald».
Häruti instämde herr Prosten Sidner, till alla delar, och Eric Persson ifrån Gefleborgs län, i afseende å sista punkten.
Af herr Westin, J. »Jag nödgas reservera mig mot åtskilliga Bevillningsutskottets i den nu utarbetade tulltaxan framställde förslag:
Mot nedsättning af utförseltullen å Ekbark från 24 till 16 sk. för tunna.
Barken är en högst nödvändig rudimaterie för garfverierna och betalas sannerligen tillräckligt högt, så snart folket förstår aftaga och sköta honom, och då han utbjudes till salu på de ställen, der garfverierne drifves i större skala.
Den klagan, att folket icke får varan tillräckligen betald, för att med fördel handtera henne, bör icke till— skrifvas något annat förhållande, än att de handlande i de närbelägna städerna icke förstå eller icke bekymra sig om saken; de skulle, om de skötte affären räll, kunna ej blott betala allmogen skäligt pris, utan ock sjelfve vinna, om de hade den om tankan, att söka afsättning på de inrikes orter, der garfveri bedrifves på ett sätt, som motsvarar lidens fordringar.
Att den nu varande tullen ej är för hög, bevisas bäst deraf, att i medeltal af de sednaste 10 åren 7,248 tunnor årligen blifvit exporterade.
Jag anser derföre tullbestämmelsen böra blifva vid det gamla.
Jag reserverar mig mot nedsättning af tullen å färgadt silke från 2 till 1 r:dr per skålpund.
Denna nedsättning innebär en obillighet mot våra färgare, åtminstone Bevillnings-Ulskoltels Utlåtande, N:o 13. 83 så länge tullen å färgämnena bibehålles så betydlig, som nu är förhållandet.
Fabrikanterna lära sjelfve önska, att den gamla tullen måtte bibehållas, ehuru den synes böra vara betungande just för dem.
Förhållandet är nemligen, att, om våra färgare icke erhölle mera arbete, än som är nödigt för frambringande af nuanceringar mellan hufvudfärgorna, hvilka nuanceringar icke möjligen kunna vid införskrifning iakttagas eller bekommas; så kunde färgerierna icke bära sig, utan ginge under, och delta åbragte sidenfabrikanterna en större förlust, än vinsten af den lägre tullen å färgadt silke kan utgöra.
Likaledes reserverar jag mig mot förslaget om tullens nedsättande å sulläder från 12 till 8 sk. per skålpund.
Härutinnan ligger en stor obillighet, då utskottet med detsamma föreslår förhöjning i tullen å oberedda hudar.
Detta har utan tvifvel skett till landtmannaintressets fördel; och det torde vara inkonseqvent, att fabriks— intresset blifvit behandladt efter en alldeles motsatt princip, helst den Kongl.
Propositionen innehölle högre tullsalts (10 sk. b:co per skålpund), än hvad utskottet nu funnit sig böra föreslå.
Obilligheten framlyser ännu tydligare, örn man besinnar all denna nedsättning skulle ske just i detsamma tillgången å bark försvåras genom nedsatt utförseltull.
Utskottet har såsom princip antagit, alt fabrikerne i allmänhet böra åtnjuta 25 procent skyddstull, men har i förevarande fall betydligt afprutat på sin princip; ty om den nu föreslagna tullen å rudimaterien, oberedda hudar, blifver fastställd och man besinnar den minskning i vigt, som inträffar vid beredningen, skall man tydligen inse att den föreslagna införseltullen å sållädret visst icke utgör 25 procent.
Fn gifven sak är att, om priset å läder nedtvingas genom en obilligt låg införseltull, skall ändamålet med den uppsatta tullen å oberedda hudar förfelas och lädertillverkaren sättas ur stånd att betala svenska hudar så dyrt, som lian annars kunde.
Tvingas alt köpa dem, kan han icke.
Och alldeles enahanda blifver förhållandet med får- och i synnerhet getskinn.
Sedan tullen å karduans- pergaments samt färgade eller tryckta skinn vid förra riksdagen uppsattes från 1 till 1
V2 r:dr b:co, steg äfven priset å de råa skinnen, så att då ett getskinn förut betalades med 32 sk., uppgick det till 1 r:dr 8 sk. b:co, landtmannen lill betydlig vinst, isynnerhet i de norra orterna.
Nu har utskottet föreslagit, alt nedsätta tullen å de ofvannämnde beredde skinnsorlerne från 1 r:dr 24 sk. till hälften eller 36 sk. b:co.
De svenska saffiansfabrikerne skulle derpå gå under och ingen afsättning blifva för de råa skinnen, åtminstone prisen derå nedtryckas till en grad, att landtmannen förlorade högst betydligt.
Jag reserverar mig mot beslutet om nedsättning i tullafgift å karduans- pergaments- samt färgade eller tryckta skinn. 84 Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N:o l‘,\.
Äfven mot nedsätlningen i tull å hängslen måste jag reservera mig.
Denna vara tillverkas i landet af fattiga fruntimmer, dem det är synd att missunna den ringa vinst, hvilken möjligen derigenom kan tillfalla dem.
Slutligen reserverar jag mig mot förslaget att borttaga lindringen i tall å varor, som med svenska fartyg införas från transatlantiska hamnar.
Denna lindring skall elter utskottets förslag försvinna på tre år, med en tredjedel om året.
Dess fortfarande torde emedlertid vara nyttigt jus i närvarande ögonblick, då de politiska och sociala förvecklingarna inom Europa göra det ganska troligt, att Sveriges afsättning på nära håll försvåras; och det vore sålunda önskligt alt någonting funnes, som lockade svenska fartyg till mera aflägse orter, der nya déboucbéer kunde tillskapas för svenska produkter.
Fördelen af alt gå dit måste slutligen väcka en omtanka att äfven hafva något alt föra dit.
Utom ofvanstående mina med utskottets majoritet olika meningar, har jag i flera andra fall äfven tillhört minoriteten, synnerligast å tullar, som hafva afseende å skydd för bandtverkerierna.
Att bär upptaga alla dessa, vore öfver tillbörliga gränsen för en reservation, utan inskränker jag mig endast all för bandtverkerierna i allmänhet fordra det skydd, sorn de nu ega, synnerligast som utskottet afslagit just de kontroller, som kunde göra tullsifTran till en sanning och således öfvertyga den svenska näringsidkaren att tid vore inne, att ingå på ett mera liberalt tullsystem, så vida detta vore för landet behöfligt och nyttigt».
Af herr Bergvall.
»Emot det af höglofl. utskottets majoritet, i anledning af Kongl. Majlis nådiga proposition, afgifna utlåtande och förslag till tulltaxa får jag hä rrnedelst i korthet aflemna min skiljaktiga mening».
1 afseende på den principfrågan, som för utskottets arbete likasom för Kongl. Maj:ts nådiga proposition ligger till grund, eller borttagandet af alla i nu gällande tulltaxa stadgade införselförbud, kan jag uti majoritetens tillstyrkande icke instämma.
Emot sjelfva principens tillämpning skulle jag hafva ingenting att invända, i fall de försigtighetsmått och kontroller hade blifvit bifallne, dem jag, serdeles under öfvergången till ett Friare tullsystem, anser äfven i öfverensstämmelse med mina kommittenters opinion, för oundgängligen nödiga (ill betryggande af de hittills med införselförbud skyddade industrigrenarnes bestånd.
Men icke allenast har allt afseende blifvit vägradt åt mina kommilenters hilliga önskan, att införseln af hitintills förbjudna varuartiklar icke måtte medgifvas i andra farkoster än däckade fartyg af minst 20 lästers drägtighet och deröfver, och utan alt å skepparens märkrulla under svensk konsuls behöriga attestation upptages hvarje collys så väl till vigt och dimensioner, som till innehåll och märke; utan utskottets majoritet har jemväl-förkastat den utaf Kongl. Majit förordade högst nödiga kontrollen, att inröiseln af de Bevillnings-Utskottels Utlåtande, N:o 13. 85 hitintills förbjudna artiklarna måtte inskränkas till vissa hamnar.
Under sådana vilkor för 'principens tillämpning, hvarken kan eller bör jag gifva min röst till de nu gällande införselförbudens afskaffande serdeles, för väfnader; och jag anser mig för denna min öfvertygelse hafva så mycket mer giltiga skäl, som, utom det att någon säkerhet hvarken blifvit gifven eller ens föreslagen, att de skyddstullar, som nu kunna varda bestämda, ens skola bestå öfver nästa riksdag, den revolutionära skakning, åtföljd utaf en den mest våldsamma brytning i handeln och lika ytterligt nedtryckta priser å alla fabriksvaror, hvilken nu öfvergår nästan hela vår verldsdel, och hvars slut ingen lärer tilltro sig att kunna bestämma, visst icke heller är en lämplig tidpunkt för en så maktpåliggande, äfven under vanliga förhållanden högst granlaga, att icke säga, vådlig förändring.
Under så vidt utseende och äfvenlyriiga konjunkturer borde visserligen, om någon statsklokhet och något afseende på enskilte medborgares och talrika folkklassers vål finge gälla, ett beslut om införselförbudens afskaffande ej kunna fattas på annat sätt, än alt åt Kongl.
Majit öfverlemnades att sätta beslutet i verkställighet, när efter mogen pröfning af alla om ständigheter, Han ansåg tiden dertill vara inne.
Men illiberaliteten har gått så långt, att utskottets majoritet yrkat införselförbudens afskaffande omedelbart och icke ens velat medgifva den begärdta terminen af ett år, inom hvilken de inhemska tillver karne kunde hafva rådrum att upparbeta sina under helt olika konjunkturer inköpta råämnen och realisera sina lager af färdig vara.
Utan att vara någon vän af införselförbud, hvilkas Herfaldiga olägenheter jag sjelf såsom fabrikant blott alltför mycket fått erfara, anser jag mig följaktligen på nu anförda skäl, så väl angående tidpunkten, som sättet för förbudens borttagande, fullt rättfärdigad, då jag icke instämmer uti den mening, som af det höglofl. utskottets majoritet blifvit omfattad.
1 afseende på de af pluraliten tillstyrkta tariffsatserna, finner jag mig äfven förpligligad alt åtminstone angående några artiklar anmäla min afvikande tanke.
Utskottet har tillstyrkt en medeltull å valkade, tvåskaftade helylleväfnader af 1 ridr 32 sk. banko per skålpund.
Att utskottet förkastat indelningen utaf dessa väfnader uti en mängd kathegorier efter trådantalet i ränningen, och i stället antagit en medeltull för dem alla, anser äfven jag riktigt, enär förtullningen efter de olika kathegorierna endast skulle leda till inveckling, svårigheter och missbruk vid verkställigheten.
Men den föreslagna tariffsatsen af 1 ridr 32 sk. banko per skålpund utgör, beräknad efter 23 procent utaf värdet, icke den sanna medeltullen; då den icke lemnar 25 procent skydd åt kläden af högre pris än 62/s ridr banko per skålpund, motsvarande 5 ridr banko per aln, hvaremot en tullafgift utaf 2 ridr banko per skålpund, åtminstone skulle gifva 25 procent skydd åt kläden af 8 ridr banko värde per skålpund, motsvarande 6 ridr banko per aln.
Bestämmes lullaf - 86 Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N:o 13• giften lägre än 2 r:dr banko per skålpund, så mäste följaktligen hela den betydliga tillverkningen af något iner än medellina kläden, i värde uppgåenge till 7 ä B r:dr banko per skålpund, sakna ett behöfligt skydd.
Ty för de än finare klädesslagen, uppgående i pris ifrån 8 lill 15 r:dr per skålpund, eller från 624 r:dr till 10 r:dr banko per aln, blifver skyddet äfven med 2 r:dr banko per skålpund ännu vida mindre, men då denna tillverkning icke är föremålet för den allmännare förbrukningen, så harden ej här upptagits i beräkningen, enär det måste vara angelägnast att den störste och hufvudsakligaste tillverkningen upprätthålles.
Genom antagandet af 2 r:dr banko per skålpund såsom medeltull å valkade, tvåskaftade helylleväfnader, ernåddes äfven den stora fördelen, att tariffen förenklades, att de tvenne olika tullsatserna för valkade, två- och flerskaftade helylleväfnader försvunne, och alt följaktligen förtullningen af alla slags valkade helylleväfnader kunde verkställas efter en enda tariffsats, hvarigenom en väsendtlig lättnad skulle uppstå för tulltjenstemännen och de trafikerande och många misstag och missbruk förekommas.
Till ju större enkelhet en tulltaxa blifver bringad, genom sammanslåendet under en enda rubrik och tariffsats af närbeslägtade varuartiklar, emellan hvilka en förvexling är möjlig, desto tydligare och lättare är den att verkställa, desto färre felsteg och underslef föranledes vid förtullningar, och till desto större fullkomlighet är tull-lagstiftningen hunnen.
Det är genom detta företräde, som tyska tullföreningens tariff så fördelaktigt utmärker sig och blifvit för alla andra länders tull-lagstiftning ett mönster att följa.
Artikeln ull har utskottet, med afvikande från Kongl. Maj:ts förslag, indelat i tvänne tariffsatser, gröfre och finare, och å den förra tillstyrkt en införselafgift lika med den Kongl. Maj:t å all ull hade föreslagit, eller 2 sk. per skålpund; och å den sednare 6 sk. per skålpund.
Icke blott emot denna indelning ulan emot all inför selafgifl å detta råämne måste jag reservera mig.