Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Universitets-styrelserna hade nemligen åberopat och ådagalagt behofvet af ökade tillgångar dels för det akademiska bibliolheket i Upsala', hvilket ej vore i tillfälle, att med dess, till icke fullt 4,000 R:dr inskränkta årliga fond, motsvara de fordringar, universitetets lärare och studerande ungdomen skäligen framställde, dels vid Lunds universitet för särskilda uppgifna materiela hehof.
För den akademiska undervisningens framgång vore af särdeles vigt, att de yttre lijelpmedlen för samma undervisning förefinnas i möjligen fullständigaste skick; 2:0 att ett nytt anslag till en professors-lön, å 1,600
R:dr, för hvartdera universitetet, tillhopa 3,200 R:dr årligen, måtte blifva anvisadt.
Saknaden af tillräckligt antal professioner, i förhållande till vetenskapernas mångfald och ständigt fortgående utveckling, hade länge utgjort ett hinder för universitets-undervisningens ändamålsenliga ordnande.
Så hade behofvet af en profession i pharmacologi, inom medicinska fakulteten, gjort sig allt mer och mer kännbart, och likväl funnes vid intetdera universitetet särskild lärostol för nämnde vetenskap inrättad, ty den tillfälliga undervisning, som nu deruti meddelades, kunde icke med någon säkerhet påräknas.
Vidare vore en länge öfverklagad brist i Upsala, att der saknas en Profession i zoologien, som dock intager ett så vigtigt rum i naluralhistorien.
För uppfyllandet af alla dessa med flera dylika behof, erfordrades visserligen anslag till flera professorslöner, men med afseende r 2 å befintliga tillgångars möjliga knapphet, samt då frågan om nya lärostolars inrättande stöde i nära sammanhang med den ännu pågående beredningen af förslag till förbättrade lagar för universiteten i allmänhet, nödgades Hans Kongl. Höghet inskränka sin framställning till begäran om blott
En lön för hvartdera universitetet', hvilken icke borde uteslutande fästas vid något visst läroämne, utan finge användas, der den funnes mest gagna, allt efter som i ena eller andra kunskapsarten behofvet visar sig störst, eller någon utmärkt vetenskapsidkare framstår; 3:o att för hvartdera universitetet måtte begäras ett anslag till åtminstone det af Consistorium Acadeinicum i Lund förutsatta belopp af r,5oo R:dr, för att såsom docent-stipendier disponeras och derigenom sätta utmärktare yngre akademiske lärare i tillfälle att vid universiteterna qvarstadna, och icke nödgas, för bristande utkomst, afbryta en verksamhet, hvaruti de eljest kunnat med framgång fortfara och gagna.
Delta vore af vigt, med hänsigt icke blott till universitetets omedelbara behof och nytta, utan ock till den vetenskapliga bildningens allmännare anspråk på uppmuntran och befordringsmedel, ty om särdeles lofvande unge män, med ifver för vetenskaperna, kunde efter afslutandet af deras förstudier, till exempel vunnen magistergrad, ännu några år såsom docenter qvarblifva vid lärosätet för alt i en viss, mera bestämd, rigtning utbilda sina anlag, skulle det understöd, som gjort den förlängda vistelsen vid universitetet möjlig, utan tvifvel vara väl an vändt och stundom bära rika frukter, ehvad de med understödet hugnade personer omsider fästade sig vid universitetet och i dess tjenst, eller efter några år, men ännu i den yngre ålderns fulla verksamhet, utginge i det praktiska lifvet; 4:o att, i likhet med professo reine, jemväl andra med lön försedda akademiska lärare måtte få, vid afskedstagandet, uppföras å allmänna indragnings-slaten, till beloppet af den lön, som en hvar vid tjenstens frånträdande innehar, åtminstone så vida besparing å de för professorerne beräknade pensionsanslag dertill lemna tillgång.
I samma mån, som det vore maktpåliggande att söka för universiteten dana och bibehålla skicklige och yngre lärare, i lika. måtto fordrade omtankan och billigheten, att tillfälle till afgång från lärarekallet bereddes för dem, som genom en längre utöfning deraf uppoiTrat sina bästa krafter och förvärfvat anspråk på rätt till hvila.
Denna angelägenhet hade blifvit erkänd och behjertad, i hvad professorerne beträffar, medelst beviljande för dem af vissa emiritilöner eller pensioner å indragnings-staten, hvaremot någon sådan anordning icke egt i3 rum i afseende å andre akademiska lärare.
En särskild anledning tili denna underdåniga hemställan företedde sig nu i den utaf Medicine adjunkten, vid Lunds universitet, professor Johan Rabbén, gjorda ansökning att, efter redan uppnådd ålder af mera än 65 år, undfå ständig tjenstledighet med lönens bibehållande, eller motsvarande pension; lärande Rikets Ständer i alla händelser finna skäligt medgifva hans uppförande på indragningsstat, äfven om han på förhand erhåller sitt afsked; hans innehafvande löneförmåner utgjorde 400 R:dr Banko.
Höghet företrädesvis förordat och derjemte till Eders Kongl. Maj:t öfverlemnat, huruvida medel må kunna begäras för flera eller färre af öfriga, i Konsistoriernas skrifvelser framställda föremål, hvaribland den sökta löneförhöjningen för ytterligare tio professorer vid Lunds universitet syntes vara af högsta billighet påkallad, enär enahanda förmån redan blifvit för motsvarande antal professorer vid Upsala akademi beviljad.
Beträffande åter de begärda anslagen för en gång, har Hans Kongl. Höghet Akademi-kansleren, i fall vid den allmänna beräkningen af statens särskilda behof någon tillgång kan inrymmas till understöd för universitetens uppgifna byggnadsföretag, utbedt sig Eders Kongl.
Majrts nådiga uppmärksamhet ej mindre å hvad Konsistorium i Upsala anfört och utvecklat angående oumbärligheten af en ny byggnad för den kemiska institutionens laboratorium, med mera, hvartill akademien för närvarande saknade egna medel, än ock å billigheten deraf, att Lunds universitet, sorn nu ej eger behof af en dylik byggnad, deremot hugnas med ersättning af de omkostnader, hvilka bemälde universitet måst åtaga sig att förskjuta för en annan allmän inrättning, eller för uppförandet af en ny anatomisal, med hvad dertill hörer.
Sig ej i vidsträcktare mån kunna bifalla de af Hans Kongl. Höghet Kronprinsen, universitetens Kansler, nu till dessas förmån gjorda framställningar, än att af Rikets Ständer borde äskas de anslag, hvilka Hans Kongl. Höghet företrädesvis förordat, nemligen för universitetens materiel, utom de 12,000 R:dr årligen, eller 6,000 R:dr för hvartdera universitetet, hvilka hittills från riksdag till 1’iksdag varit beviljade samt i staten inberäknade, och hvilka nu borde å ordinäre stat uppföras, en tillökning af R:dr 4,000: — årligen eller 2,000 R:dr för hvartdera universitetet, att efter beliofvet vid ena eller andra lärosätet användas till förmån för dess bibliothek eller för andra samlingar och inrättningar; för en professorslön vid hvartdera universitetet, å 1,600 R:dr, tillhopa „ 3,200: —- och för Docenlstipendier, 1,500 R:dr vid hvartdera universitetet, tillhopa „ 3,000: — hvarjemte, enär Rikets Ständer vid sistlidne riksdag för tio Professorer uti verldsliga fakulteterna vid Upsala Universitet bevil jat en löneförhöjning af 300 R:dr till hvardera, med uteslutande af dem, som innehafva prcehenden eller åtnjuta andra deras tjenst åtföljande löneförmåner, och billigheten fordrade, att enahanda fördel bereddes Lunds universitet, men för Philosophiska fakulteten vid detta sednare vore å stat beräknade 2:ne pra3- benden, Kongl. Maj:t ville af Rikets Sländer äska en summa af 2,400 R:dr, att på samma vilkor, som för Upsala universitet blifvit bestämda, användas såsom lönetillökning åt åtta professorer vid Lunds universitet, ä 300 R:dr för hvardera.
Dessutom skulle begäras den friare dispositionsrätt af do för professorer anslagna emeritilöner, att hvad af dem kan befinnas oanvändt, må anvisas till pensioner åt andre med lön försedda akademiska lärare. 13:o. Sedan Revisionen öfver Rikets Elementarläroverk, till åtlydnad al nådiga cirkuläret den 18 Februari 1843, under loppet af det året, varit samlad och den 13 December afgifvit sin underdåniga berättelse, behaga - de Eders Kongl. Maj:t, efter det berättelsen blifvit tryckt och till samtliga Rikets Elementarläroverk utdelad, genom nådigt cirkulär den 23 Januari 1845, anbefalla Konsistorierna i Rikets alla stift samt
Direktionen öfver Stockholms stads undervisningsverk att inkomma med egna samt öfriga vederbörandes underdåniga yttranden öfver hvad revisionen i ofvannämnda berättelse föreslagit och hemställt, och blefvo samtliga dessa yttranden ingifna under loppet af år 1845.
Under tiden bade i anledning af åtskilliga inom Riks-stånden framställda förslag angående förändring i elementarundervisningen, Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse af den 15 Februari 1845, hufvudsakligen framställt den önskan, dels att Eders Kongl. Maj:t, vid den utlofvade definitiva organisationen af Rikets undervisningsanstalter, täcktes förordna om en sådan förändring af elementarläroverket, att nuvarande apologist- och lärdomsskola samt gymnasium må komma att utgöra en enda fullständigt sammanhängande skola med tvänne bildningslinier, dels att den ambulatoriska eller ämnesläsning, hvad lärarne angår, hvilken redan på gymnasium eger rum, mätte vid det förenade undervisningsverket anbefallas; börande det dock få bero på närmare pröfning, huruvida detta lärosätt, äfven i den första eller förberedande klassen, må tillämpas, och anliöllo Rikets Ständer derjemte, att, då ephorus och lärarne derom äro ense, jemväl ämnesläsning för lärjungarne måtte vid det allmänna elementarläroverket varda i nåder tillåten.
Presteståndet, utan inkom under den 23 Maj samma år till Eders Kongl. Maj:t med särskild underdånig skrifvelse, hvaruti Ståndet framställde de skäl, på hvilka Ståndet grundat sitt afslag å det utlåtande, som föranledt Rikets Ständers ofvannärnnde beslut; anförande Ståndet dervid hufvudsakligen: att, om Eders Kongl. Maj:t täcktes lemna nådig uppmärksamhet åt revisionens förslag angående blott en partiell förening af lärdoms- och apologistskolor, nemligen hvad gemensamhet i de tvänne nedersta klasserna vidkommer, och derjemte i nåder bereda utväg att dels inrätta flera fristående apologist-skolor dels utvidga de med lärdomsskolorna på de flesta ställen redan förenade, sådant vore en förbättring af vårt undervisningsväsende, hvilken Presteståndets fleste ledamöter ansett mest ändamålsenligt motsvara tidsfordringarne och samhällsbehofvet; att den föreslagna föreningen näppeligen vore öfverallt verkställbar; att bibehållandet af de lägre skolorna på särskilda ställen såsom underafdelningar af det sammansatta läroverket i stiftsstaden och uppflyttandet i det sedna - i6 res högre klasser af dem, som i andra skolor genomgått de lägre graderna, icke väl öfverensstämde med ideen af en sammanhängande läroinrättning, och tvifvelsutan skulle verka störande på den skolplan, till hvars förtjenster det räknas, att lärjungarne'ledas genom hela skolan af samma lärare, äfvensom att lärjunge-antalet icke får öfverstiga ett visst, efter lärarepersonalen proportioneradt, maximum; att ett sådant ovilkorlig! påbud, som Rikets Ständer i underdånighet äskat, efter all sannolikhet skulle medföra nödvändighet att afskeda och på indragningsstat med lönernas bibehållande uppföra en stor, kanske den större delen af nuvarande gymnasii- och skollärare och åt de nya anslå åtminstone tillräckliga arfvoden tills vidare, en uppoffring, den Rikets Ständer icke omförmält sig vilja vidkännas; att Presleståndet icke dristat instämma i den ovilkoriiga förkastelsedomen öfver de äldre läroverkens form, och inskränkte sig, med underdånig tillförsigt tili Eders Kongl.
Maj:ts pröfvande vishet, till den underdåniga anhållan, att Rikets Ständers förslag angående alla läroverkens ombildning till ett måtte underkastas den noggrannaste undersökning och omdöme af dessa läroverks erfarne målsmän, innan några försök i denna syftning varda i nåder anbefallda, samt att den medelväg, revisionen föreslagit, att berörde försök må, efter underdånig hemställan, tillåtas endast der lärare och ephorer äro derom fullkomligen ense, vore det högsta Presteståndet för sin del skulle våga i underdånighet tillstyrka; att, då den ambulatoriska läseordningen eller ämnesläsning, hvad lärarne angår, redan eger rum i alla gymnasier och lill en del i lärdomsskolans rektorsldass, och densammas införande äfven i skolans lägre klasser är i skolordningen medgifvet, något ytterligare påbud i detta afseende syntes mindre behöfiigt eller nyttigt, och att införandet äfven i förberedande klassen af ambulatoriske lärare således icke förtjenade, enligt Ståndets öfvertygelse, ens det vilkorligt tillstyrkande, som Rikets Ständers underdåniga skrifvelse innehåller; samt slutligen, i afseende på ämnesläsningen för lärjungar, att Ståndet angående detta vida betänkligare slag af ämnesläsning icke inlåtit sig i någon fullständig vederläggning, enär Utskottet, som förberedt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, i detta hänseende inskränkt sig till den framställning, som, enligt Ståndets åsigt, varit den enda rätta i hela denna vigtiga fråga, nemligen att till Eders Kongl. Maj:ls nådiga pröfning, efter vunnen vidsträcktare erfarenhet, densamma i underdånighet hemställa.
Vid >7 Yid samma riksdag anmälde äfven Presteståndet, under den 19 Maj 1845, till Eders Kongl. Majit sin underdåniga anhållan, att, vid den förestående regleringen af Rikets elementar-läroverk, lönerna för der anställde lärare mätte blifva så bestämda, att ali förhöjd årsberäkning för bemälde lärare må kunna upphöra.
Från ett ganska betydligt antal af Rikets elementar-läroverk hafva äfven, under loppet af åren 1844—1846 samt innevarande år, underdåniga framställningar inkommit om förbättrade lönevilkor förlärare.
Enahanda fråga har också blifvit väckt uti största delen af de yttranden, som blifvit afgifna öfver skol-revisionens berättelse.
Eders Kongl. Majit i nåder täckts anbefalla mig att med underdånigt förslag i ämnet till Eders Kongl. Majit inkomma, och tillåtit mig att till biträde vid nämnde förslags utarbetande kalla några erfarna män.
Då efter förberedande öfverläggningar för verkställigheten af detta nådiga uppdrag, jag nu går att i underdånighet föreslå de hufvudsakliga förändringar i elementar-läroverkens organisation och undervisningen vid desamma, hvilka jag för min del anser vara af behofvet påkallade, samt de åtgärder, som dermed stå i sammanhang, anhåller jag underdånigst att korteligen få anföra skälen för desamma och att framdeles, sedan Rikets Ständer fattat sina beslut i de delar, som af dem bero, och Eders Kongl. Majit hufvudsakligen pröfvat de förslag, som nu i underdånighet framläggas, få utförligare underställa Eders Kongl.
Majits nådiga bedömande de föreskrifter och stadganden, som i anledning deraf böra utfärdas.
De offentliga läroverken voro derföre uteslutande riktade till meddelande af undervisning i de ämnen, som för embetsmannen under den tiden voro vigtigast, och genom skolans räkneklass, der i början blott kristendom, aritmetik och skrifning förekommo, blef, med högst få un - iBil.
N:o 5 till Kongl. Maj:ts Prog). 1H47. käft. i. 3 18 dantag, det för alla andra medborgare erforderliga kunskapsmått uppfyldt.
Med samhällets stigande utveckling i industriellt och politiskt afseende växte likväl småningom mer och mer anspråken på hildning hos alla samhällsklasser, och under sistförflutna århundrade, i synnerhet under det långvariga fredstillståndet inom Europa, hafva dessa anspråk ännu kraftigare gjort sig gällande.
Numera är hehofvet af en mera utsträckt bildning för alla medborgare lika litet tvifvel underkastadt, som samhällets skyldighet att genom lämpligare institutioner underlätta möjligheten till dess erhållande, och äfven vårt lai d har dels genom åtskilliga nya läroämnens införande i lärdomsskolan, dels genom ökadt antal apologistklassers förenande med samma skola, dels ock genom inrättande af särskilda fristående högre apologistskolor, sökt att gå tidens fordringar till mötes.
Denna sista åtgärd har ock, i en och annan stad, der ingen annan offentlig skola stått utmed, apologistskola!!, visat sig väl motsvara sitt speciella ändamål; men i de städer åter, der både lärdoms- och apologistskola, hvar för sig, varit i verksamhet, vare sig såsom skilda läroverk eller såsom skilda klasser inom samma skola, bar erfarenheten, med högst få undantag, visat, att apologistbildningen kommit att betydligt stå tillbaka och det icke i följd af mindre duglighet hos lärarne, hvilka tvärtom understundom egt utmärkt skicklighet, utan förnämligast genom de brister och fördomar, som från den närvarande organisationen äro nästan oskiljaktiga.
Då dertill kommer, att inrättandet af fullständiga apologistskolor, jemte lärdomsskolorna, på alla de ställen, der de förre voro behöfliga, allt för strängt skulle anlita statens tillgångar, och att deremot anordnandet al blott lärdomsskolor på vissa och apologistskolor på andra ställen skulle för det mesta utestänga hvarje orts barn från annan bildning än den, som vid det inom orten befintliga läroverk kunde meddelas; så torde ingen tvekan böra uppstå om angelägenheten att söka så inrätta de offentliga läroverken, att de olika anspråken på bildning, för så vidt fråga är om elementarkunskaper, må i möjligaste måtto kunna fyllas i gemensamma läroverk och genom gemensam undervisning.
Utgående från denna grund, och då af de till elementarbildningen hörande ämnen några äro behöfliga för en medborgareklass och andra för en annan, och på det att hvar och en må komma i tillfälle att på sin bana fullända de för honom nödiga studier, så fort som ske kan, utan att hindras af de läroämnen, hvilka för hans bildningsmål äro obehöfliga, har det blifvit nödigt att välja en sådan organisation och en sådan me - l9 tod, sora, utan att åsidosätta grundlighet i undervisningen, lemnar tillfälle till en viss valfrihet af ämnen för densamma.
Således torde, med bibehållande för de två lägsta klasserna, der lärjungarne mera oafbrutet äro i behof af lärarnes direkta undervisning, och der läroämnena kunna och böra vara för alla lika, af det slutna k lass-systemet, men med flyttning livart halft år, nya elementarskolans metod hufvudsakligen böra antagas för de öfriga klasserna, der ynglingen redan kommit till någon vana vid studier och hans fattningsförmåga blifvit mera utbildad, under medgifvande likväl, att i vissa ämnen äfven den tredje klassen må kunna hållas sluten med ambulatorisk läseordning, äfvensom att, då flere lärare samtidigt undervisa i de högre klasserna, större eller mindre kretsar af de lärjungar, som tillhöra dem, må kunna afskiljas ifrån de öfriga, för att under hela lärostunden elfer någon del deraf njuta sin lärares särskilda undervisning.
Till iakttagande af den vigtiga regeln i all undervisning att börja med ett lättare ämne och derifrån öfvergå till ett svårare, torde, i afseende på språken, det svenska böra blifva det första, derefter det tyska och sedan det latinska, det fransyska, det grekiska, det engelska och det hebreiska.
Då både fransyska, engelska och flera andra af de lefvande språken härleda sig från det latinska, och detta dessutom är nödvändigt att känna för dem, som skola studera grekiska eller hebreiska, torde latinska språket böra antagas såsom ett ovilkorligt läroämne för alla, som qvarstanna i läroverket utöfver fjerde klassen, men alia, som ej söka egentlig embetsmanna- eller lärd bildning, böra erhålla rätt att afbryta dess studerande, så snart de kunna redogöra för en lätt författare, såsom Cornelius, Julius Caesar eller någon dylik.
Erfarenheten både inom och utom fäderneslandet har nemligen, hvad fransyska språket angår, visat att den, som läst något latin, i allmänhet inom ganska kort
Lid icke allenast upphunnit den, som på fransyska språket ensamt användt samma tid, som den förre på både latin ocb fransyska, utan ock förbigått den sednare, och dessutom sedermera vid studium af andra lefvande språk haft en betydlig lättnad.
Då dertill äfven kommer, att för många af de praktiska yrkena ocb de förberedande studierna dertill, någon kännedom af latin är nästan oundgänglig, visar sig tydligen, att äfven för den, som åt apopologistsidan söker sin högre bildning, det måste blifva en väsendtlig fördel att hafva inhemtat de första grundbegreppen af latinska språket.
För den stora del af lärjungar, som inom 4 å 5 år lemna skolan och sä - 20 ledes ej hinner längre än att på sin höjd genomgå fjerde klassen, synes det deremot vigtigare alt på kortare tid vinna den mindre fullständiga kännedom af lefvande språk, hvilken de kunna i dessa klasser erhålla, än att inhemta fastare grunder för språkstudier, hvilka de sannolikt aldrig komma att fullfölja.
För öfrigt torde full frihet höra lemnäs lärjungarne att afsäga sig latinet utöfver ofvan bestämda grad, samt grekiskan och hebreiskan, och för dem, som studera grekiska, att afsäga sig engelska.
I öfriga läroämnen, hvilka i allmänhet torde böra blifva desamma som hittills, ehuru tili en del utvecklade tili ett högre kunskapsmått, torde ingen annan valfrihet böra lemnäs, än att vissa af dem icke behöfva drifvas så högt, att vid afgång från läroverket vitsordet godkänd i dessa ämnen ovilkorligen erfordras för att kunna blifva till student antagen.
Så beskaffade'fullständiga läroverk kunna likväl af flera skäl hvarken tillvägabringas eller vara behöfliga inom alla rikets städer.
I större delen deraf måste derföre mindre skolor inrättas, men dessa Funna ställas i ett sådant sammanhang med de större, att man kan från hvilken mindre skola som helst ingå uti ett fullständigt läroverk, utan att bildningens harmoniska fortgång derigenom störes.
Att rektorsbefattningen vid det sålunda sammanslagna läroverket bör, likasom vid de mindre, vara en stadig beställning och icke ett ambulatorisk uppdrag, torde nu mera icke anses tvifvelaktigt.
Att ferierna hittills varit för långa och lärjungarne således icke allenast förlorat en tid, som kunnat nyttigt användas, utan ock ofta hunnit glömma en del af hvad de lärt, har hittills med skäl blifvit anmärkt.
Läroterminerna torde derföre böra förlängas till omkring 38 veckor om året; höstterminen börja den 15 Augusti samt sluta den 15 December, och vårterminen bör^a den 15 Januari samt sluta den 15 Juni; vinteroch sommarferierna således upptaga omkring 13 veckor, och en veckas ferier dsssutom lemnäs vid påskhelgen, hvarigenom ferierna tillsammans biel ve omkring 14 veckor.
Lärjungarnes lärotimmar torde ock för de fle - 21 sla klasserna böra förökas, men deremot den hittills beräknade hemläsningen betydligen inskränkas, hvarigenom säkrare kontrolleras, att ynglingarnes arbetskrafter icke öfveransträngas.
Då disciplinen inom våra nuvarande läroverk ofta varit svår att bibehålla och kroppslig aga, ehuru nu mera ojemförligt mindre begagnad än förr, likväl icke sällan måste tillämpas, torde de diskiplinära stadganden, som inom nya elementarskolan med framgång blifvit följda, äfven böra antagas, och således kroppsaga väl böra bibehållas, men först efter det att den felaktige lärjungen, genom föregående nedflyttning i särskild straffklass, blifvit varnad och fått allvarsam påminnelse att sig rätta.
Det är i hufvudsaklig öfverenstämmelse med hvad nu blifvit i underdånighet anfördt, och med vidare utveckling af sålunda omförmälda hufvudgrunder, som det utkast till stadganden, motsvarande de nio första kapitlen i l:sta sektionen af nu gällande Skolordning blifvit uppsatt, hvilket nu i underdånighet öfverlemnas till Eders Kongl.
Maj:ts nådiga bedömande (Bil. 11:0 1 vid detta protokoll).
För mera tydlighets skull äro äfven exempelvis förslag bifogade, huru de olika ämnena skulle kunna fördelas på läsetimmarna eller så kalladt schema lectionum.
Särskildt bör jag i underdånighet nämna, det jag trott en blifvande Skolordning i allmänhet ej böra innehålla andra stadganden än dem, som kunna anses blifva gällande för en längre tid och lika för alla orter och omständigheter, och att de föreskrifter, som borde kunna dels i följd af vunnen erfarenhet lättare förändras, dels med en föreslagen centralstyrelses begifvande jemkas enligt olika förhållanden, lämpligen kunde blifva föremål för särskilda reglementen.
Föreskriften i Skolordningens 3 sekt. i kap. 2 §, att ansökning till lärare-syssla på stat ej må upptagas, om ej sökanden är född eller njutit uppfostran uti det stift, inom hvilket befordran sökes, medförer åtskilliga olägenheter.
Ej sällan har handt, att fullt skicklige sökande saknats uti ett stift, under det att saintidiet härmed så beskaffade sökande uti ett annat saknat tillfälle att såsom lärare begagnas.