Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Val skola förekommas, om annars dertill hugade Medborgare skulle gifvas, kan jag icke inse, men är dock öfvertygad, att detta måtte varit afsigten med Grundlagens stadgande af slutne Voterings-Sedlars bruk.
Uti slutet af densamme 14 § i Riksdags-Ordningen stadgas vidare: »Ingen må för Städerne till Riksdags man utses, som ej minst Tre år varit Borgare i Staden», och ehuru analogt med föreskriften i de följande orden: »ej heller någon för Fahlu Bergs-Lag, som icke lika tid varit derstädes brukande Bergsman,» tydligen kan slutas, att meningen icke är i en Stad hvilken som helst, densamma eller en annan; så, då likvisst redan exempel gifvas på en sådan tolkning, vågar jag föreslå med tilläggande af ordet densamma, näst före ordet 476 Riksdagen 1812.
»Staden» det förtydligande häraf, som i en framtid förekommer all origtig tillämpning.
Afven saknar jag, vid jemförandet af denna föreskrift med 18 och 21 §§:s innehåll, nog tydligt stadgande, om uti Ståndet får afgöras om en Riksdagsmans obehörighet, enär han uti den Stad, hvars Ombud han med ordentlig Fullmagt visat sig vara, ej varit Tre års Borgare, eller om denna föreskrift endast är gifven till hvarje Stads Magistrats och Borgerskaps efterrättelse, samt Ståndet skyldigt ignorera kännedomen af ett sådant förhållande och godkänna hvilken Person Städerne behagade skicka, enär emot honom endast icke förekommer någon af de anmärkningar, som uti 18 § innehållas.
Är detta senare åter icke meningen, så vågar jag för min del yttra den önskan, att Höglofl.
ConstitutionsUtskottet behagade föreslå ett sådant tillägg uti antingen 18 eller 21 §, som bestämmer Ståndens rättighet att förekommande frågor om
Riksdagsmäns behörighet så väl efter de öfrige som efter den 18 § pröfva, och dermed sedan enligt 21 § förfara; troendes för min del i följd häraf äfven blifva nödigt att lydelsen i § 16: »Underlåter något Prosteri, Stad eller Härad att ställa Fullmägtig» förändras till: behörig Fullmägtig.
Örebro den 30 Maji 1812. B. IL Santesson.
Bilaga B till Mein. N:o 12.
Ständers Gonstitutions- Utskotts Andra Fördelning den 11 Junii 1812.
Föredrogs ett af Commerce-Rådet B. II.
Santesson inlemnadt Memorial, af d. 30 Maji 1812, innefattande förslag till ändringar tillägg och förklaringar af flere Riksdags-Ord ningens föreskrifter vid val af Städernes Riksdags-Fullmägtige, om vilkoren för deras behörighet, samt Bilaga B till Mern.
N:o 12. 477 den Magistraterne och Ståndet deröfver tillagde pröfningsrätt: A. Anmärkes vid Riksdags-Ordningens 14 §, att fråga uppstått om rätta förståndet af de, vid bestämmande af sättet till Riksdags-Fullmägtiges väljande, nyttjade ord: »Valen skola ske infor Magistraten på sätt å hvarje ort hittills öfligt varit» etc. samt strax derefter: »Annorlunda än genom ordentelig omröstning med slutna sedlar» etc. »må Riksdags-Fullmägtig icke kallas» etc.; och, som dels desse föreskrifter motsäga hvarandra, hvaraf äfven händt, att Riksdagsmannaval hållits i Stad utan all omröstning, dels om sättet af slutna sedlars användande varit olika begrepp, öfverenskom Beredningen, att, i likhet med hvad hemstäldt blifvit, i förra meningen orden »på sätt å hvarje ort hittills öfligt varit» böra alldeles utgå, och i den senare, angående omröstning med slutna sedlar, genom något tillägg stadgas: att desse Sedlar icke få vara märkte med den röstandes namn, men väl med beloppet af dess till Staden erläggande afgift; och att, till förekommande af en eller flere
Personers rösters igenkännande af deras större till staden, i mon af betydligare rörelse m. m., betalande utskylder, voteringssedlarne böra bestå uti sådane smärre Skattpennings-polletter, af hvilka den betydligare bidragande bör erhålla flere, och så många, som tillsammanstagne svara mot dess röstetal, hvilka såsom af lika valeur med mängden af de öfriges vid öppnandet och uppläsandet icke kunna röja den röstande; och uppdrogs åt Herr Assessor Arosenius att med förslag till en sådan redaction af denna del af ifrågavarande § till Beredningen inkomma.
Uti slutet af samma 14 § i Riksdags-Ordningen stadgas vidare: »Ingen må för Städerne till Riksdagsman utses, som ej minst tre år varit Borgare i Staden», hvaraf, såsom analogt med föreskriften i de följande orden: »ej heller någon för Fahlu Bergslag, som icke lika tid varit derstädes brukande Bergsman», 478 Riksdagen 1812.
Commerce-Rådet förmenar tydeligen kunna slutas, att meningen icke är i en stad, hvilken som hälst, densamma eller en annan, men, då likväl redan exempel gifvas på en sådan tolkning, föreslår, med tilläggande af ordet densamma näst före ordet »Staden» det förtydigande häraf, som i en framtid skulle förekomma all origtig tillämpning.
Med afseende härå förenade sig Beredningen om att härvid, till undanrödjande af uppkomne stridiga begrepp, väl fordrades något tillägg, men var af skiljaktiga meningar om grunderna för detsamma.
Ilerr Assessor Arosenius trodde det vara enligt med esprifn af denna § och öfverensstämmande med öfriga analoga stadganden, om näst före »Staden» tillädes ordet samma.
Herr Doctor Falk förenade sig härmed.
Herr Öfverste Schönström ansåg en sådan inskränkning innefatta en obillighet och förmodade, att ändamålet med den af en Riksdags-Fullmägtig fordrade egenskap, att 3 år i Staden hafva varit Borgare, ej kunde vara annat än att genom en således föreskrifven längre tid förekomma, det någon Städernes representant ej må vara okunnig om det Stånds intresse, hvaraf han blifvit vald till Ledamot, hvilken kännedom i hvad Stad som hälst, han i 3 år idkat Borgerlig rörelse, ansågs kunna inhämtas.
Herr Borgmästaren Norström instämde i detta yttrande.
Herr Kammarherren Silverstolpe erindrade, att enligt Riksdags-Ordningens 1 § Riksens Ständer äro Svenska folkets representanter, för hvilka något särskildt Stånds eller Stads interesse ej bör komma i öfvervägande mot det allmännas, som måste vara hvar och en Riksdagsmans första syftemål.
Den, som i o år varit Borgare i någon Stad, hade dessutom haft tillräckligt tillfälle att göra sig bekant med de fördelar, han med afseende härå för sitt eget Stånd bör bevaka.
Herr Doctor Wijkman |med flere förklarade sig vara af samma tanka.
Riksdagsmannen Lars Israelsson anmärkte, att, om ingen Stad till Riksdagsfullmägtig kunde utse någon, som Bilaga B till Mern.
N:o 12. 479 ej inom samma Stad 3 år varit Borgare, skulle deraf följa, att det ej kunde vara en Stad tillåtet att med en annan förena sig om en af denne lagligen vald Riksdags-Fullmägtig, hvilken aldrig i den förra Staden njutit Borgarerätt.
Pluraliteten stannade i det yttrande, att vid slutet af denna §, näst före »Staden», skulle insättas ordet någon; men Herr Doctor Falk och Assessor Arosenius voro från detta beslut skiljaktige och förblefvo, af anförde skäl, vid deras förut yttrade mening." C.
Vidare anmärkes i nu uppläste Memorial, att vid jemförandet af denna föreskrift i Riksdags-Ordningens 14 § med 18 och 21 §§:s innehåll, ej nog tydligt är stadgadt, om uti Ståndet får afgöras om en Riksdagsmans obehörighet, enär han uti den Stad, hvars ombud han med ordentelig Fullmagt visat sig vara, ej varit tre års Borgare, eller om denna föreskrift endast är gifven till hvarje Stads, Magistrats och Borgerskaps efterrättelse, samt Ståndet skyldigt ignorera kännedomen af ett sådant förhållande och godkänna hvilken Person Städerna behagade skicka, enär emot honom endast icke förekommer någon af de anmärkningar, som uti 18 § innehållas; och om detta senare ej vore meningen, önskar att Constitutions-Utskottet måtte föreslå ett sådant tillägg uti antingen 18 eller 21 §, som bestämmer Ståndens rättighet att förekommande frågor om Riksdagsmans behörighet, så väl efter de öfrige som efter den 18 §, pröfva, och dermed sedan enligt 21 § förfara.
Efter någon öfverläggning härom förenade sig Beredningen i det utlåtande, att den i 21 § hvarje Stånd förbehållna pröfningsrätt, så väl i afseende på sådane Medlemmar, hvilkas fullmagter ej blifvit godkända, som dem mot hvilka, tillfölje af 18 §, någon anmärkning äger rum, äfven bör utsträckas till de för lagligheten af valet till Städernas Fullmägtige i 14 § innefattade föreskrifter.
I hvilket afseende vid det i 21 § förekommande åberopande: »till följe af 18 §», bör tilläggas: till följe af 14 och 18 §§. D. Sluteligen föreslår Commerce-Rådet Santesson den förändring af 16 §, att i stället för: »Underlåter 480 Riksdagen 1812. något Prosteri, Stad eller Härad att ställa Fullmägtig» etc. må tilläggas: »behörig Fullmägtig».
I anledning hvaraf Herr Kammarherren Silverstolpe och Herr Doctor Wijkman anmärkte, att en sådan förändring skulle mera ge anledning till advocatur än befordra tydlighet; enär denna ändring ej vore öfverensstämmande med nämnde §:s ändamål, som vore att stadga ansvar för underlåtandet af att sända Fullmägtig, men ej att förordna om vilkoren för deras behörighet, som här förutsättes.
Af hvilka skäl
Beredningen tillstyrker, att något sådant tillägg här ej må intagas.
Ständers Gonstitutions-Utskotts Andra Fördelning den 7 Julii 1812.
Upplästes den af Herr Assessor Arosenius, i anledning af Herr Commerce-Rådet B. H. Santessons Memorial af den 30 Maji 1812, på Beredningens anmodan författade redaction af Riksdags-Ordningens 14 §:
Tillägg efter orden »icke kallas»:
Vare sig tillval af Flector eller Riksdagsman skola dessa sedlar vara så inrättade, att den röstande derigenom icke utmärkes, hvarföre hvarje sedel icke må innehålla mer än en hel röst, efter den i Staden antagne beräkningsgrund.
Hvilken redaction efter någon öfverläggning af Beredningen godkändes, för att till Utskottets närmare pröfning in Pleno öfverlemnas.
N:o 12. 481 Bilaga D till Mern.
Ständers Constitutions-Utskott den 10 Julii 1812.
Föredrogs Andra Fördelningens förslag i afseende på de Grundlagsfrågor, som till dess Beredning blifvit hän viste; hvaribland, enligt Protocollen för den 11 Junii och 7 Julii, till svar på Commerce-Rådet Santessons Memorial om förändringar och tillägg i Riksdags-Ordningen, rörande val af Städernes Riksdags-Fullmägtige m. m., Fördelningen föreslagit ett tillägg efter orden »icke kallas» i 14 § Riksdags-Ordningen, hvilket nu af Utskottet faststäldes till följande ordalydelse:
Vare sig till val af Elector eller Riksdagsman, skola dessa sedlar vara så inrättade, att den röstande derigenom icke utmärkes, hvarföre hvarje sedel icke må innehålla mer än en hel röst, efter den i Staden antagne beräkningsgrund.
Herr Assessor Arosenius anhöll, att i ConstitutionsUtskottets Betänkande öfver dessa ämnen måtte införas, hurusom Utskottet med förundran sett, att helt annorlunda tillgått, hvarigenom händt att, då voteringssedlarne gällt efter den röstandes åsatte fyrktal, har ändamålet med slutna sedlar förfelats.
Jag kan ej instämma i Fördelningens nu gillade förslag, att en ägare af större fyrktal skulle få tillfälle att dela sina röster imellan flera, om sådant föll honom in.
Det är stridande emot ett fritt, öppet och med mogen öfverläggning beslutadt val, skulle föranleda vankelmod och medföra värre följder än den att blifva yppad genom röstningssedel på ojemnt öretal.
I consequens dermed skulle den slutföljd kunna dragas, att ingen röstägande finge underlåta att i valet deltaga, eftersom det vore en närvarande betaget att genom flera rösters lika fördelning upplösa deras verkan.
Doctor Wijkman:
Den anmärkta olägenheten är af mindre vigt än imposition; och huru skulle den före - 21 482 Riksdagen 1812. kommas, då ett högt val bekant fyrktal gjorde omröstningssedeln lika känd, sorn om han varit öppen aflemnad?
Herr Assessor Arosenius instämde med Doctor Wijkman.
Herr Grefven och Ordföranden förmente, att det föreslagna röstningssättet ej kunde förordsaka vankelmod, emedan den röstande genom rösternas fördelning skulle borttaga sin egen vigt.
Jag har ännu flera skäl att anföra till styrka för Utskottets beslut; de nemligen, att man i motsatt fall vore hindrad att dela sina röster och att votera på sig sjelf, hvilket ingen Lag förbjuder.
Den af Fördelningen föreslagne- ändring vid slutet af 14 § Riksdagsordningen af orden »i Staden» till: i någon Stad blef likaledes af Utskottet gillad och antagen på det af Riksdagsmannen Lars Israelsson anförde skäl, att ingen
Stad eljest kunde med en annan förena sig om en af denna lagligen vald Riksdags-Fullmägtig.
Herr Assessor Arosenius: Ehuru Lars Israelssons anförande på mig gjort ett starkt intryck, kan jag likväl intet underlåta att emot nyssnämnde stadgande anmärka, det, genom 2:ne eller flera Städers förenade val af en Riksdagsman, han ej får större rösträttighet, då det nu deremot blifver tillfälle för en intrigueur att, genast före en Riksdag, begifva sig till en liten Stad, låta välja sig till dess Fullmägtig och derigenom vinna en rösträttighet, sorn han eljest hvarken kunnat eller bordt erhålla.
Jag medgifver, att denna menliga följd kan uppkomma, men deremot är stadgandet med rätta grundadt på den principe, att hvarje
Stad har rättighet att afgifva särskild röst.
Fördelningens förslag, att i 21 § Riksdags-Ordningen mätte åberopas 14 § sålunda: till följe af 14 och 18 §§, bifölls; tillika med dess afstyrkande af tillägg i 16 §.
Memorial N:o 13. 483 N:o 13.
Memorial med förslag till ändrad lydelse af 14 § i Instructionen för Riksens Ständers Justitice-Ombudsman.
Så väl i anledning af hvad vid denna Riksdag förefallit, enär fråga hos Riksens Ständer uppstått rörande granskning af Riksens Ständers Justitige-Ombudsmans Diarier, som i sammanhang med hos Constitutions-Utskottet väckt fråga rörande Justitise-Ombudsmans-Embetets nytta och ändamål, har Constitutions-Utskottet funnit sig föranlåtet att till Riksens Höglofl.
Ständers pröfning och afgörande genast vid denna Riksdag föreslå ett tillägg i 14 §:n af berörde Embetsmans Instruction.
Vid pröfning af den frågan, huruvida någon inrättning borde finnas till bedömmande af Riksens Ständers Justitise-Ombudsmans åtgärder i afseende på Lagskipningen i Landet, har Constitutions-Utskottet ej kunnat annat än medgifva att, då Riksens Ständer vid hvarje Riksdag genom nytt val äga bortskänka sitt förtroende, det för dem äfven bör finnas en anledning att veta, huruvida den, på hvilken det en gång fallit, i alla afseenden gjort sig deraf förtjent.
Utskottet har äfven bordt erkänna de skäls rigtighet, hvilka Lag-Utskottet anfört, att ej kunna granska
J u s ti ti se - O m b u d s man n ens
Diarier, så mycket mer, som den granskning, berörde Utskott kunde anställa, blott inginge i juridiska undersökningar och förde till så individuella Utslag, att de för Riksens Ständers omdöme ej 484 Riksdagen 1812. kunde gifva någon fullständig ledning.
Constitutions-Utskottet, hvars skyldighet det är att granska Stats-Rådets Protocoller och deribland äfven de Protocoll, som i Justitias-Arender inför Kongl. Maj:t blifvit hällne, anser Utskottet i stånd att lättare vinna upplysningar för att kunna fatta en öfvertygelse och fälla ett allmänt omdöme öfver Justitne-Ombudsmannens åtgärder i afseende på Lagskipningen.
Det är på sådane grunder Utskottet funnit sig befogadt att till den 14 § i Riksens Ständers Justitue-Ombudsmans Instruction, efter ordet »kungöra» oell framför det vid sista Riksdag i samma § gjorda tillägg, till införande föreslå följande mening:
Afven bör Justities-Ombudsmannen vid hvarje Riksdags början till Riksens Ständers Constitutions-Utskott inlemna de öfver dess Embets-förrättningar sedan sista Riksdag hällne
Diarier för att af detsamma granskas. Örn Riksens Högloft.
Ständer skulle täckas bifalla detta förslag, lärer det deraf blifva en naturlig följd, att Constitutions-Utskottet bör med sitt, på en sådan granskning grundade, yttrande vid hvarje Riksdag till Riksens Ständer inkomma, innan nytt val till Justitne-Ombudsman af Riksens Ständer anställes.
På Constitutions-Utskottets värnar O A. G. Mörner.
J. P. Sandberg.
Pehr Nilsson. G. A.
(Äng. ärendets behandling i Utskottet se bilagorna B och D under den till Grefve G. Löwenhjelm utfärdade Expedition N:o 8).
Memorial N:o 14. 485 N:0 14.
Memorial i anledning af Kongl. Maj:ts Proposition med förslag till ändrad lydelse af 4, 5, 6,' 7, 8, 9, 10, 12, 13, 28, 35, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 53, 91, 93, 104, 105, 106 och 107 §§ RegeringsFormen samt till upphäfvande af 11, 15, 92 och 103 §§ i samma Grundlag.
Då Constitutions-Utskottet nu uppfyller det ansvariga och grannlaga uppdrag att öfver Konungens Nådiga Proposition af den 7 dennes rörande förändring i åtskillige punkter af Grundlagen afgifva sitt yttrande, är det med känslan af vigten af detta kall, som Utskottet uti den hvila, som vid dessa ärenders första beredning är åt de samma bestämd, finner möjligheten till ersättning för arbetets ofullkomlighet, och det blir i anseende till tidens korthet och ämnets omfattning, hvilka gemensamt bidragit att öka svårigheterne, som Utskottet vågar hoppas och utbedja sig Riksens Ständers benägna öfverseende.
Med skyldig vördnad för Konungens Nådiga afsigter och liflig öfvertygelse om ädelheten deraf har Utskottet icke ett ögonblick tvekat att göra rättvisa åt syftemålet med de af Konungen föreslagne förändringar i Grundlagen, 486 Eiksdagen 1812. och till större delen har också Utskottet trott sig kunna beledsaga deras öfverlemnande till Riksens Ständer med sitt tillstyrkande; men om Utskottet i vissa fall trott sig böra föreslå modificationer, och i andre icke kunnat till den föreslagna förändringen lemna sitt gillande, har sådant endast härrört af de olika synpunkter, under hvilka Utskottet å sin sida trott sig böra betrakta de ifrågavarande ämnen, och föreslår Utskottet nu till Riksens Ständer, att äfven i de ämnen, Utskottet icke trott sig kunna tillstyrka, låta Konungens Nådiga Proposition jemte Utskottets förslag hvila till nästkommande Ständers framtida pröfning.
Det har icke undfallit Utskottet, att Arendernes driftiga och skyndsamma behandling, att möjligheten att för hvarje hufvudgren af StatsFörvaltningen hos en enda man finna ansvarigheten vore föremål af lika mycken vigt och allmän nytta, som bidragande till enskild lättnad och tillfredsställelse för den Styrande, och Utskottet vågar hoppas, att intet af dess förslag skall motarbeta en sådan afsigt.
Men å en annan sida har Utskottet trott sig äfven böra fästa uppmärksamhet på den i vår Grundlag rådande och med enskildtas säkerhet så nära förenade grundsats, att jemte det en person finnes, som för Rådslagen är ansvarig, det tillika bör förekommas, att icke densamme ensam må vara mästare af målens framställning, att derföre Konungen bör omgifvas af alla möjliga upplysningar.
Till detta ändamål är det, som Utskottet trott nödigt att, med någon inskränkning till antalet af personer, bibehålla det i början af 8 § RegeringsFormen förekommande stadgande angående dem, som, då beslut af Konungen fattas, böra vara Memorial N:o 14.
487 närvarande.
Till samma ändamåls vinnande är det äfven, som Utskottet trott, att en Beredning i likhet med den närvarande borde äga att bidraga till målens öfverseende och utredande.
Utskottet har trott, att en sådan Corps blefve i samma mon så mycket nödvändigare, som vid en för öfrigt mera concentrerad Styrelse nu varande särskildta Verks pröfning kunde komma att upphöra, och målen således mindre blifva utur sina olika synpunkter betraktade.
— Då Utskottet derföre vid Ärenderne i allmänhet trott en controll och ett ansvar äfven på den Föredragande vara lämpeligt, har Utskottet likväl iakttagit den skilnad, som af sakernas natur uppkommer emellan de mål, som medgifva ett sådant behandlingssätt, och de, vid hvilka förslagens hemlighet samt en ovilkorlig och snabb verkställighet ofta utgöra de oumgängeliga vilkoren för ändamålets vinnande och det Allmännas fördel.
I detta afseende är den uti 7 § af RegeringsFormen uppförde skilnad emellan öfriga allmänna Ärender och de Ministeriella samt Commandomål bibehållen, och i enlighet dermed samt med Konungens Nådiga Proposition är äfven föreslaget, att de 11 och 15 §§ af Regerings-Formen skulle uteslutas.
På beskaffenheten af denna Ärendernes naturliga fördelning har
Utskottet äfven grundat sitt förslag i anseende till antalet af de Ministrar, det trott sig kunna bestämdt uppgifva, och har derföre till de närvarande endast tillagt en StatsMinister för Krigs-Ärenderne.
Då i anseende till de öfriga Utskottet icke ansett sig kunna bestämma hvarken det behöfliga antalet eller Ärendernes fördelning dem emellan, har det icke heller trott, att en sådant stadgande borde ingå 488 Biksdagen 1812. i Grundlagen, utan att det borde vara Konungen förbehållet att efter behof och omständigheter ibland Stats-Råden utse till Ministrar, hvilka och huru inånga han funne tjenligt.
Det enda Utskottet i afseende så väl på ämnets beskaffenhet och vigt som uppå allmänna rösten för dess vård trott sig böra iakttaga är, att omsorgen för allmänna uppfostran och fattigvården jemte Ecclesiastique-verket alltid måtte utgöra en särskild persons befattning, och således icke med de öfriga ärender förblandas.
Då frågan om ett förökt antal af Stats-Rådets Ledamöter uti ett särskildt Betänkande är upptagen och hvilar sedan de 2:ne föregående Riksdagar, har Utskottet icke heller ansett sig böra uti närvarande förslag denna fråga ytterligare vidröra.
A id tillfälle af dessa öfverläggningar om Riks-Arendernes förvaltningssätt har icke heller undfallit Utskottet att, ehuru med den omfattning, Konungen täckts gifva åt sin framställning, och i afseende på vissa i densamma förekommande benämningar, en Departemental Styrelse icke på sådant sätt skulle kunna utan nu föreslagne ändring i Regerings-Formen införas, skulle likväl densamma under en något olika form, men med en nära motsvarande verkan, kunna utan rubbning i närvarande Grundlags föreskrifter efter behag verkställas.
Utskottet, som redan vid sistlidne Urtima Riksdag uti svar till enskild man, i anledning af i detta ämne väckt fråga, yttrat samma tanka, grundar denna sin öfvertygelse deruppå, att ehuru i Regerings-Formen är utsatt den värdighet, Stats-Råden såsom sådane innehafva, gifves likväl ingen föreskrift, som hindrar Konungen att personligen benåda hvar och en utaf dem med en högre, som kunde Memorial N:o 14.
489 sätta den Han behagar öfver alla andra Embetsmän och således undanrödja svårigheterne vid det inseende öfver någon förvaltningsgren, som Konungen skulle finna för godt åt något StatsRåd uppdraga; att enär gränsen för Stats-Rådets Ledamöters befattning eller göromål icke är utstakad, äfvensom icke heller den för Stats-Secreterarnes åtgärder vid deras Embets-Förvaltning beror det af Konungen hädanefter som hittills att i dessa afseenden lemna de uppdrag eller fastställa de Instructioner, han finner nödige; och att enär Collegierne endast under denna benämning, såsom tillvarande, icke med bestämda rättigheter eller befattningar, i Constitution förekomma, beror det äfvenledes af Konungen att för deras verkningskrets och subordination bestämma den gräns eller omfattning, Han skulle finna tjenlig; samt att ändteligen sådan måtte hafva varit Riksens Ständers afsigt, enär de vid 1809 års Riksdag yttrade den önskan, att en Committée skulle sättas med uppdrag att föreslå en enklare och redigare organisation af allmänna Ärendernes förvaltning.
I anseende till det nog allmänt erkända behofvet af en Krigs-Minister för denna vigtiga gren af Ärender har Utskottet ännu ytterligare blifvit styrkt i sitt begrepp om möjligheten af en sådan
Émbetsmans snara tillsättande igenom det i 15 § Regerings-Formen förekommande uttryck angående den Embetsman, hvilken Konungen i Commandomål allmän befattning dermed uppdragit.
Enär man då uti 7 § Regerings-Formen fäster uppmärksamhet på definition af Commandomål, hvarmed förstås sadan e som Konungen i egenskap af Högste Befälhafvare öfver Krigsmagten till Lands och Sjös omedelbarligen besörjer, lärer man icke heller 490 Riksdagen 1812. kunna undgå erkänna, att under denna rubrik kunna alla de hufvudsakligaste till Krigs-Förvaltningen hörande mål upptagas, och att således det beror af Konungen att härom anordna, huru han finner tj enligt.
De ämnen, hvilka i afseende på de öfrige allmänna Arendernes förvaltning synas Utskottet egenteligen utgöra föremål för Grundlagen, äro jemte den ofvannämnde grundsatsen, att Konungen måtte omgifvas af alla möjliga upplysningar, äfven de, att
Konungens rådgifvare måtte vara skyldige att sine meningar till Protocollet yttra, att de måtte hafva rättighet göra föreställningar, och att i följe af dessa pligter och rättigheter de måtte vara ålagde en motsvarande ansvarighet.