Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ty si, dine fiender, Herre, si, dine fiender skola förgås, och alle ogerningsmän måste förströdde varda.
Men mitt horn skall upphöjdt varda, såsom ens enhörnings, och jag varda smord med färska oljo.
Och mitt öga skall lust se på mina fiendar, och mitt öra skall lust höra på de arga, som sig emot mig sätta.
Den rättfärdige skall grönskas, såsom ett palmträ; han skall växa, såsom ett cedreträ på Libanon.
De der planterade äro uti Herrans hus, de skola i vår Guds gårdom grönskas.
Och om de än gamle varda, skola de likväl blomstras, fruktsamme och färske vara;
Att de förkunna skola, att Herren så from är; min tröst, och intet orätt är i honom.
Herren är Konung och härliga beprydd; Herren är beprydd, och hafver begynt ett rike, så vidt som verlden är, och tillredt det, att det blifva skall.
Ifrå den tiden står din stol fast; du äst evig.
Herre, vattuströmmarna upphäfva sig, vattuströmmarna upphäfva sitt fräsande; vattuströmmarna upphäfva sina böljor.
De vågar i hafvet äro stora, och fräsa grufveliga; men Herren är ännu större i höjdene.
Din ord äro en rätt lära; helighet, Herre, är dins hus prydning evinnerliga.
Herre Gud, hvilkom hämnden tillhörer; Gud, hvilkom hämnden tillhörer, bete dig.
Upphöj dig, du verldenes domare; vedergäll dem högfärdigom det de förtjena.
Herre, huru länge skola de ogudaktige, huru länge skola de ogudaktige pråla;
Och så högmodeliga tala; och alle ogerningsmän så berömma sig?
Herre, de förtrycka ditt folk, och plåga ditt arf.
Enkor och främlingar dräpa de, och faderlösa döda de;
Och säga: Herren ser det intet; och Jacobs Gud aktar det intet.
Märker dock, I galne ibland folket; och I dårar, när viljen I vise varda?
Den der örat planterat hafver, skulle han icke höra?
Den der ögat gjort hafver, skulle han icke se?
Den der Hedningarna näpser, skulle han icke straffa?
den der menniskorna lärer hvad de veta.
Men Herren vet menniskornas tankar, att de fåfängelige äro.
Säll är den som du, Herre, tuktar, och lärer honom genom din lag;
Att han tålamod hafva må, då illa går; tilldess dem ogudaktiga grafven beredd varder.
Ty Herren skall icke förkasta sitt folk, eller öfvergifva sitt arf.
Ty rätt måste dock blifva rätt; och thy måste all from hjerta tillfalla.
Ho står med mig emot de onda?
Ho träder till mig emot de ogerningsmän?
Om Herren icke hulpe mig, så låge min själ fulltnär uti det stilla.
Jag sade: Min fot hafver stapplat; men din nåd, Herre, uppehöll mig.
Jag hade mycket bekymmer i mitt hjerta; men din tröst gladde mina själ.
Du kommer ju aldrig öfverens med dem skadeliga stolenom, som lagen illa uttyder.
De rusta sig emot dens rättfärdigas själ, och fördöma oskyldigt blod.
Men Herren är mitt beskärm, min Gud är mitt hopps tröst.
Och han skall vedergälla dem deras orätt, och skall förgöra dem för deras ondskos skull; Herren, vår Gud, skall förgöra dem.
Kommer, låter oss glädjas Herranom, och fröjdas för vår salighets tröst.
Låt oss med tack komma inför hans ansigte, och fröjdas för honom med Psalmer.
Ty Herren är en stor Gud, och en stor Konung öfver alla gudar.
Ty i hans hand är hvad som jorden bär, och bergshöjderna äro också hans.
Ty hans är hafvet, och hans händer hafva det torra beredt.
Kommer, låter oss tillbedja, och knäböja, och nederfalla för Herranom, den oss gjort hafver.
Ty han är vår Gud, och vi hans fosterfolk, och hans händers får.
I dag om I hans röst hören, så förstocker icke edor hjerta, såsom i Meriba skedde, såsom i Massa i öknene;
Der edre fäder försökte mig, förnummo och sågo min verk; Att jag i fyratio år mödo hade med detta folk, och sade: Det är sådant folk, att deras hjerta alltid vill den orätta vägen, och de mina vägar icke lära vilja; Så att jag svor i mine vrede: De skola icke komma till mina rolighet.
Sjunger Herranom en ny viso; sjunger Herranom all verlden.
Sjunger Herranom, och lofver hans Namn; prediker den ena dagen efter den andra hans salighet.
Förtäljer ibland Hedningarna hans äro, ibland all folk hans under.
Ty Herren är stor, och högt prisandes; underlig öfver alla gudar.
Ty alle folkens gudar äro afgudar; men Herren hafver gjort himmelen.
Det står härliga och kosteliga till för honom, och går väldeliga och lofliga till i hans helgedom.
I folk, bärer fram Herranom; bärer fram Herranom äro och magt.
Bärer fram Herranom hans Namns äro; bärer skänker, och kommer i hans gårdar.
Tillbedjer Herran i heligo prydning; hela verlden frukte honom.
Säger ibland Hedningarna, att Herren är Konung, och hafver sitt rike, så vidt som verlden är, beredt, att det blifva skall; och dömer folken rätt.
Himmelen fröjde sig, och jorden vare glad.
hafvet fräse, och hvad deruti är.
Marken vare glad, och allt det derpå är, och låter all trä i skogen fröjda sig,
För Herranom; ty han kommer; ty han kommer till att döma jordena; han skall döma jordenes krets med rättfärdighet, och folken med sine sanning.
Herren är Konung, dess fröjde sig jorden, och öarna fröjde sig, så månge som de äro.
Moln och mörker är omkring honom; rättfärdighet och dom är hans stols stadfästelse.
Eld går framför honom, och uppbränner hans ovänner allt omkring.
Hans ljungande lyser på jordenes krets; jorden ser det, och förskräckes.
Bergen försmälta såsom vax för Herranom; för hela jorderikes Herra.
Himlarna förkunna hans rättfärdighet; och all folk se hans äro.
Skämme sig alle de som belätom tjena, och berömma sig af afgudar; tillbedjer honom alle gudar.
Zion hörer det, och är glad; och Juda döttrar fröjda sig, Herre, öfver ditt regemente.
Ty du, Herre, äst den Högste i all land; du är fast upphöjd öfver alla gudar.
I som älsken Herran, hater det onda; ([Herren]) bevarar sina heligas själar; ifrå de ogudaktigas hand skall han frälsa dem.
Dem rättfärdiga skall alltid ljus uppgå igen, och frommom hjertom glädje.
I rättfärdige, fröjder eder af Herranom, och tacker honom, och priser hans helighet.
En Psalm.
Sjunger Herranom en ny viso, ty han gör underlig ting; han vinner seger med sine högra hand, och med sinom helga arm.
Herren låter förkunna sina salighet; för folken låter han uppenbara sina rättfärdighet.
Han tänker uppå sina nåde och sanning Israels huse; alle verldenes ändar se vår Guds salighet.
Glädjens Herranom, all verlden; sjunger, priser och lofver.
Lofver Herran med harpor, med harpor och psalmer;
Med trummeter och basuner; fröjdens för Herranom, Konungenom.
Hafvet fräse, och hvad deruti är; jordenes krets, och de deruppå bo.
Vattuströmmarna fröjde sig, och all berg vare glad,
För Herranom; ty han kommer till att döma jordena; han skall döma jordenes krets med rättfärdighet, och folken med rätt.
Herren är Konung, derföre vredgas folken; han sitter på Cherubim, derföre upprörer sig verlden.
Herren är stor i Zion, och hög öfver all folk.
Man tacke ditt stora och underliga Namn, det heligt är.
Uti denna Konungens rike älskar man det rätt är; du gifver fromhet, du skaffar dom och rättfärdighet i Jacob.
Upphöjer Herran vår Gud; tillbedjer vid hans fotapall; ty han är helig.
Mose och Aaron ibland hans Prester, och Samuel ibland dem som hans Namn åkalla; de åkallade Herran, och han bönhörde dem.
Han talade med dem genom en molnstod; de höllo hans vittnesbörd och bud, som han dem gaf.
Herre, du äst vår Gud; du bönhörde dem; du, Gud, gaf dem till, och straffade deras verk.
Upphöjer Herran vår Gud, och tillbedjer på hans helga berg; tv Herren vår Gud är helig.
En Tackpsalm.
Fröjdens Herranom, all verlden.
Tjener Herranom med fröjd; kommer för hans ansigte med glädskap.
Förnimmer, att Herren är Gud; han hafver gjort oss, och icke vi sjelfve, till sitt folk, och till sin fosterfår.
Går in i hans portar med tackande; uti hans gårdar med lofvande; tacker honom, lofver hans Namn.
Ty Herren är god, och hans nåd varar evinnerliga, och hans sanning ifrå slägte till slägte.
Om nåd och rätt vill jag sjunga; och dig, Herre, lofsäga.
Jag handlar försigteliga och redeliga med dem som mig tillhöra, och vandrar troliga i mitt hus.
Jag tager mig ingen ond sak före; jag hatar öfverträdaren, och låter honom icke när mig blifva.
Ett vrångt hjerta måste vika ifrå mig; den onda lider jag icke.
Den sin nästa hemliga baktalar, honom förgör jag; den der storlåtig är och högt sinne hafver, honom lider jag icke.
Mine ögon se efter de trogna i landena, att de måga när mig bo; och hafver gerna fromma tjenare.
Falskt folk håller jag icke i mitt hus; ljugare trifvas icke när mig.
Bittida förgör jag alla ogudaktiga i landena, att jag må utrota alla ogerningsmän utu Herrans stad.
En Bön dens eländas, när han bedröfvad är, och sin klagan för Herranom utgjuter.
Herre, hör mina bön, och låt mitt ropande till dig komma.
Fördölj icke ditt ansigte för mig; i nödene böj dina öron till mig; när jag åkallar, så bönhör mig snarliga.
Ty mine dagar äro bortgångne såsom en rök, och mine ben äro förbrände såsom en brand.
Mitt hjerta är slaget, och förtorkadt såsom hö; så att jag ock förgäter äta mitt bröd.
Mine ben låda vid mitt kött, af gråtande och suckande.
Jag är lika som en pelikan i öknene; jag är lika som en stenuggla uti de förstörda städer.
Jag vakar, och är såsom en ensam fogel på taket.
Dagliga försmäda mig mine fiender, och de som mig bespotta, svärja vid mig.
Ty jag äter asko såsom bröd, och blandar min dryck med gråt;
För ditt hots och vredes skull; att du hafver upphöjt mig, och i grund nederslagit mig.
Mine dagar äro framgångne såsom en skugge, och jag borttorkas såsom gräs.
Men du, Herre, blifver evinnerliga, och din åminnelse ifrå slägte till slägte.
Statt upp, och förbarma dig öfver Zion; ty det är tid, att du äst nådelig, och stunden är kommen.
Ty dine tjenare ville gerna, att det skulle bygdt varda, och sågo gerna, att dess sten och kalk tillredd vorde;
Att Hedningarna måtte frukta ditt Namn, Herre, och alle Konungar på jordene dina äro; Att Herren bygger Zion, och låter se sig i sin äro.
Han vänder sig till de öfvergifnas bön, och försmår icke deras bön.
Det varde beskrifvet för de efterkommande; och det folk, som skall skapadt varda, skall lofva Herran.
Ty han skådar af sine helga högd, och Herren ser af himmelen på jordena;
Att han skall höra dens fångnas suckande, och förlossa dödsens barn; På det de skola i Zion predika Herrans Namn, och hans lof i Jerusalem; När folken sammankomma, och Konungariken, till att tjena Herranom.
Han tvingar på vägenom mina kraft; han förkortar mina dagar.
Jag säger: Min Gud, tag mig icke bort i mina halfva dagar; dina år vara evinnerliga.
Du hafver tillförene grundat jordena, och himlarna äro dina händers verk.
De måste förgås, men du blifver; de skola alle föråldras såsom ett kläde; de skola förvandlade varda såsom en klädnad, när du förvandlar dem.
Men du blifver såsom du äst, och dine år taga ingen ända.
Dina tjenares barn varda blifvande, och deras säd skall trifvas för dig.
Lofva Herran, min själ, och allt det uti mig är, hans helga Namn.
Lofva Herran, min själ, och förgät icke, hvad godt han dig gjort hafver;
Den dig alla dina synder förlåter, och helar alla dina brister; Den ditt lif förlöser ifrå förderf, och kröner dig med nåd och barmhertighet; Den dig uppfyller med tröst, att du dägelig varder, och gör dig ung och frisk såsom en örn.
Herren skaffar rättfärdighet och dom, allom dem som orätt lida.
Han hafver låtit Mose veta sina vägar; Israels barn sin verk.
Barmhertig och nådelig är Herren, tålig och af stora mildhet.
Han träter icke till evig tid, och vredgas icke evinnerliga.
Han handlar icke med oss efter våra synder, och vedergäller oss icke efter våra missgerningar.
Ty så hög som himmelen öfver jordena är, låter han sina nåd väldig vara öfver dem som frukta honom.
Så långt som öster är ifrå vester, låter han vår öfverträdelse vara ifrån oss.
Såsom en fader förbarmar sig öfver barnen, så förbarmar sig Herren öfver dem som frukta honom.
Ty han vet hvad vi för ett verk äre; han tänker derpå, att vi stoft äre.
En menniska är i sitt lefvande såsom gräs; hon blomstras såsom ett blomster på markene.
När vädret deröfver går, så är det intet mer der, och dess rum känner det intet mer.
Men Herrans nåd varar ifrån evighet till evighet, öfver dem som frukta honom; och hans rättfärdighet intill barnabarn,
När dem som hans förbund hålla, och tänka uppå hans bud, att de derefter göra.
Herren hafver beredt sin stol i himmelen, och hans rike skall råda öfver allt.
Lofver Herran, I hans Änglar, I starke hjeltar, som hans befallning uträtten, att man hans ords röst höra skall.
Lofver Herran, alle hans härar; I hans tjenare, som hans vilja gören.
Lofver Herran, all hans verk uti all hans herradömes rum; min själ lofve Herran.
Lofva Herran, min själ; Herre, min Gud, du äst ganska härlig, du äst dägelig och allstinges väl beprydd.
Ljus är din klädnad, som du uppå hafver; du utsträcker himmelen såsom ett tapet.
Du hvälfver honom ofvan med vatten; du far i skyn såsom i en vagn, och går på vädrens vingar;
Du, som gör dina Änglar till väder, och dina tjenare till eldslåga; Du, som grundar jordena på hennes botten, så att hon blifver i evig tid.
Med djupet betäcker du henne, såsom med ett kläde, och vatten stå öfver bergen.
Men för ditt näpsande fly de; för ditt dundrande fara de bort.
Bergen resa högt upp, och dalarna sätta sig ned i det rum, som du dem skickat hafver.
Du hafver satt ett mål, der komma de intet öfver; och måga icke åter betäcka jordena.
Du låter källor uppbrista i dalomen, så att vatten emellan bergen flyta;
Att all djur på markene måga dricka, och vildåsnarna sin törst släcka.
När dem sitta himmelens foglar, och sjunga på qvistarna.
Du fuktar bergen ofvanefter; du gör landet fullt med frukt, den du förskaffar.
Du låter gräs växa för boskapen, och säd menniskomen till nytto; att du skall låta komma bröd utaf jordene;
Och att vin skall fröjda menniskones hjerta, och hennes ansigte dägeligit varda af oljo, och bröd styrka menniskones hjerta; Att Herrans trä skola full med must stå; de cedreträ på Libanon, som han planterat hafver.
Der hafva foglarna sitt näste, och hägrar bo uppe i furoträn.
De höga berg äro de stengetters tillflykt, och stenklyfterna de kunilers.
Du gör månan, till att derefter skifta året; solen vet sin nedergång.
Du gör mörker, att natt varder; då draga sig all vilddjur ut;
De unga lejon, som ryta efter rof, och sin mat söka af Gudi; Men när solen uppgår, draga de bort, och lägga sig uti sina kulor.
Så går då menniskan ut till sitt arbete, och till sitt åkerverk intill aftonen.
Herre, huru äro din verk så stor och mång!
Du hafver visliga skickat dem all, och jorden är full af dina ägodelar.
Hafvet, det så stort och vidt är, der kräla uti, utan tal, både stor och liten djur.
Der gå skepp; der äro hvalfiskar, som du gjort hafver, att de deruti leka skola.
Allt vänter efter dig, att du skall gifva dem mat i sin tid.
Då du gifver dem, så samla de; när du upplåter dina hand, så varda de med god ting mättade.
Om du fördöljer ditt ansigte, så varda de förskräckte; du tager deras anda bort, så förgås de, och varda åter till stoft igen.
Du låter ut din anda, så varda de skapade, och du förnyar jordenes ansigte.
Herrans ära är evig; Herren hafver behag till sin verk.
Han ser uppå jordena, så bäfvar hon; han kommer vid bergen, så ryka de.
Jag vill sjunga Herranom i mina lifsdagar, och lofva min Gud, så länge jag är till.
Mitt tal behage honom väl; jag gläder mig af Herranom.
Syndarena hafve en ända på jordene, och de ogudaktige vare icke mer till; lofva, min själ, Herran.
Halleluja.
Tacker Herranom, och prediker hans Namn; förkunner hans verk ibland folken.
Sjunger om honom, och lofver honom; taler om all hans under.
Lofver hans helga Namn; deras hjerta, som Herran söka, glädje sig.
Fråger efter Herranom, och efter hans magt; söker hans ansigte alltid.
Tänker uppå hans underliga verk, som han gjort hafver; uppå hans under, och uppå hans ord;
I Abrahams hans tjenares säd, I Jacobs hans utkorades barn.
Han är Herren vår Gud; han dömer i hela verldene.
Han tänker evinnerliga uppå sitt förbund; på det ord han lofvat hafver till mång tusend, slägte ifrå slägte;
Det han gjort hafver med Abraham; och på eden med Isaac; Och satte det Jacob till en rätt, och Israel till ett evigt förbund; Och sade: Dig vill jag gifva det landet Canaan, edars arfs lott; Då de få och ringa voro, och främlingar derinne.
Och de foro ifrå folk till folk; ifrå det ena riket till annat folk.
Han lät ingen menniska göra dem skada, och näpste Konungar för deras skull:
Kommer intet vid mina smorda, och görer intet ondt minom Prophetom.
Och han lät en dyr tid komma i landet, och förtog dem allt bröds uppehälle.
Han sände en man framför dem; Joseph vardt såld till en träl.
De tvingade hans fötter i fjettrar; hans kropp måste jern ligga;
Tilldess hans ord kom, och Herrans tal pröfvade honom.
Då sände Konungen bort, och lät gifva honom lös; herren öfver folken böd låta honom ut.
Han satte honom till en herra öfver sitt hus; till en föreståndare öfver alla sina ägodelar;
Att han skulle undervisa hans Förstar, efter sitt sätt, och lära hans äldsta vishet.
Och Israel for in uti Egypten, och Jacob vardt en främling i Hams land.
Och han lät sitt folk svåliga växa, och gjorde dem mägtigare än deras fiender.
Han förvände deras hjerta, så att de hans folk hätske vordo, och tänkte till att förtrycka hans tjenare med list.
Han sände sin tjenare Mose; Aaron, den han utvalt hade.
De samme gjorde hans tecken ibland dem, och hans under i Hams land.
Han lät mörker komma, och gjordet mörkt; och de voro icke hans ordom ohörsamme.
Han förvände deras vatten i blod, och dräp deras fiskar.
Deras land gaf myckna paddor ifrå sig; ja, uti deras Konungars kamrar.
Han sade, då kom ohyra; löss uti alla deras landsändar.
Han gaf dem hagel till regn; eldslåga uti deras land;
Och slog deras vinträ och fikonaträ, och förderfvade trän i deras landsändar.
Han sade, då kommo gräshoppor, gräsmatkar otalige;
Och de uppåto allt gräset i deras land, och uppfrätte frukten på deras mark; Och slog allt förstfödt uti deras land, alla deras första arfvingar.
Och han förde dem ut med silfver och guld, och ibland deras slägter var ingen krank.
Egypten var glad, att de utdrogo; ty deras fruktan var uppå dem fallen.
Han utsträckte en molnsky till skjul, och eld om nattena till att lysa.
De bådo, och han lät komma åkerhöns; och han mättade dem med himmelsbröd.
Han öppnade bergsklippona, och vatten flöt derut, så att bäcker flöto i torra öknene.
Ty han tänkte på sitt helga ord, det han till Abraham sin tjenare talat hade.
Alltså förde han sitt folk ut med fröjd, och sina utkorade med glädje;
Och gaf dem Hedningarnas land, så att de folks gods intogo; På det de skulle hålla hans rätter, och bevara hans lag.
Tacker Herranom, ty han är mild, och hans godhet varar i evighet.
Ho kan uttala Herrans dråpeliga gerningar?
och prisa all hans lofliga verk?
Salige äro de som budet hålla, och göra alltid rätt.
Herre, tänk på mig efter den nåd, som du dino folke lofvat hafver; bevisa oss dina hjelp;
Att vi måge se dina utkorades välfärd, och glädja oss att dino folke väl går, och berömma oss med dinom arfvedel.
Vi hafve syndat med våra fäder; vi hafve misshandlat, och hafve ogudaktige varit.
Våre fäder uti Egypten ville icke förstå din under; de tänkte icke på dina stora godhet, och voro ohörige vid hafvet, nämliga röda hafvet.
Men han halp dem för sitt Namns skull, så att han sina magt beviste.
Och han näpste röda hafvet, och det vardt torrt; och förde dem genom djupen, såsom genom ena öken;
Och halp dem ifrå deras hand, som dem hatade, och förlossade dem ifrå fiendans hand.
Och vattnet fördränkte deras fiendar, så att icke en qvar blef.
Då trodde de uppå hans ord, och söngo hans lof.
Men de förgåto snarliga hans gerningar, och bidde intet efter hans råd.
Och de fingo lusta i öknene, och försökte Gud uti ödemarkene.
Men han gaf dem deras bön, och sände dem nog, tilldess dem vämjade dervid.
Och de satte sig upp emot Mose i lägrena; emot Aaron, Herrans heliga.
Jorden öppnade sig, och uppsvalg Dathan, och öfvertäckte Abirams rota.
Och eld vardt ibland deras rota upptänd; lågen uppbrände de ogudaktiga.
De gjorde en kalf i Horeb, och tillbådo det gjutna belätet;
Och förvandlade sina äro uti ens oxas liknelse, den gräs äter.
De förgåto Gud sin Frälsare, som så stor ting uti Egypten gjort hade;
Vidunder i Hams land, och förskräckeliga gerningar i röda hafvet.
Och han sade, att han ville förgöra dem, om Mose hans utkorade den plågan icke förtagit hade, och afvändt hans grymhet, att han icke platt skulle förderfva dem.
Och de föraktade det lustiga landet; de trodde icke hans ordom;
Och knorrade i deras hyddom; de lydde intet Herrans röst.
Och han hof upp sina hand emot dem, att han skulle nederslå dem i öknene;
Och kasta deras säd ibland Hedningarna, och förströ dem i landen.
Och de gåfvo sig till BaalPeor, och åto af de döda afgudars offer;
Och förtörnade honom med sin verk; då kom ock en plåga ibland dem.
Då trädde Pinehas fram, och förlikte sakena, och plågan vände åter.
Och det vardt honom räknadt till rättfärdighet, ifrå slägte till slägte, i evig tid.
Och de förtörnade honom vid trätovattnet; och de plågade Mose illa.
Ty de bedröfvade honom hans hjerta, så att någor ord undföllo honom.
De förgjorde ock icke de folk, som dock Herren dem budit hade;
Utan de blandade sig ibland Hedningarna, och lärde deras verk; Och tjente deras afgudom; de kommo dem på förargelse.
Och de offrade sina söner, och sina döttrar djeflom;
Och utgöto oskyldigt blod, sina söners och döttrars blod, som de offrade Canaans afgudom; så att landet med blodskulder besmittadt vardt; Och orenade sig med sinom gerningom, och hor bedrefvo med sin verk.
Då förgrymmade sig Herrans vrede öfver sitt folk, och han fick en styggelse till sitt arf;
Och gaf dem uti Hedningars händer; så att öfver dem rådde de som dem hätske voro.
Och deras fiender plågade dem, och de vordo kufvade under deras händer.
Han förlossade dem ofta; men de förtörnade honom med sin verk, och vordo få för deras missgerningars skull.
Och han såg till deras nöd, då han deras klagan hörde;
Och tänkte på sitt förbund, som han med dem gjort hade; och det ångrade honom efter hans stora godhet; Och lät dem komma till barmhertighet, för allom dem som dem fångat hade.
Hjelp oss, Herre vår Gud, och för oss tillhopa ut ifrå Hedningarna; att vi måge tacka ditt helga Namn, och begå ditt lof.
Lofvad vare Herren, Israels Gud, ifrån evighet i evighet; och allt folk säga: Amen.
Tacker Herranom, ty han är mild, och hans godhet varar i evighet:
Säger I, som af Herranom förlöste ären, de han utu nöd förlöst hafver; Och de han utu landen tillsammanhemtat hafver, ifrån östan, ifrå vestan, ifrå nordan, och ifrå hafvet; De der vilse gingo i öknene, der ingen väg var, och funno ingen stad, der de bo kunde; Hungroge och törstige, och deras själ försmäktade.
Och de ropade till Herran i deras nöd, och han frälste dem utu deras ångest;
Och förde dem en rättan väg, att de gingo till den stad, der de bo kunde.
De skola tacka Herranom för hans godhet, och för hans under, som han med menniskors barn gör;
Att han mättar den törstiga själen, och fyller den hungroga själen med god ting; De der sitta måste i mörker och dödsens skugga, fångne i tvång och i jern.
Derföre, att de Guds bud ohörsamme varit hade, och dens Högstas lag försmädat hade;
Derföre måste deras hjerta med olycka plågadt varda; så att de omkull lågo, och ingen halp dem.
Och de ropade till Herran i deras nöd, och han halp dem utu deras ångest;
Och förde dem utu mörkret och dödsens skugga, och slet deras band sönder.
Att han sönderbryter kopparportar, och sönderslår jernbommar.
De galne vordo plågade för deras öfverträdelses skull, och för deras synders skull.
De vämjade vid all mat, och vordo dödsjuke.
Och de ropade till Herran i deras nöd, och han halp dem utu deras ångest.
Han sände sitt ord, och gjorde dem helbregda, och frälste dem, att de icke blefvo döde.
Och offra tacksägelse, och förtälja hans verk med glädje.
De som med skepp på hafvet fara, och drifva sin handel till sjös;
De hafva förnummit Herrans verk, och hans under i hafvet; När han sade, att ett stormväder uppkastade sig, som böljorna upplyfte.
Och de foro upp åt himmelen, och foro neder i afgrunden, att deras själ förtviflade för ångest;
Så att de raglade och stapplade, såsom en drucken, och visste ingen råd mer.
Och de ropade till Herran i sine nöd, och han förde dem utu deras ångest;
Och stillte stormen, att böljorna saktade sig.
Och de vordo glade, att det stilla vardt; och han förde dem till lands efter deras önska.