Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I § 209 mom. 1, som innehåller förbindelse för försäkringstagare att vid aftalets ingående i vissa omständigheter meddela upplysning, vid påföljd af försäkringens ogiltighet och premiens förverkande, hafva Rikets Ständer, för vinnande af likstämmighet i detta afseende uti föreskrifterna för både försäkringsgifvare och försäkringstagare, så mycket heldre ansett sig böra införa bestämmelsen : så vida det ej kan antagas att försäkringsgifvaren vid aftalets ingående om dessa omständigheter egt kännedom, som detta tillägg igenfinnes i 812 artikeln af Tyska Handelslagen, hvarifrån § hufvudsakligen är hemtad. § 217.
Jemte det § 217 mom. 2, angående försäkring af bodmeri, erhållit en förenklad redaktion, hafva Rikets Ständer ansett sista meningen: “dock eger endast lörsäkringsgifvaren att göra sig denna bestämmelse till godo“ kunna ur lagen uteslutas. §§ 218, 219 och 220.
Utom en mindre redaktionsförändring i § 218 mom. 2 har § 220, såsom innefattande ett icke erforderligt undantag från de allmänna föreskrifterna i förstnämnde §, i fråga om försäkringsgifvares fortfarande förbindelse då resan förändras m. m. jemväl blifvit utesluten; i följd hvaraf och på det vid § 174 här ofvan anförda skäl, § 218 blifvit delad i 2 paragrafer, dervid förslagets § 219 erhållit numera 220. § 234.
Likaså hafva Rikets Ständer ansett bestämmelsen i slutet af § 234 “till följd af ovanligt högt vatten eller då det blifvit flott", i fråga om fartygs strandning, böra utgå, enär deraf möjligeu kunde uppkomma den föreställning, att strandning, medförande ersättningsskyldighet för försäkringsgifvaren, egde rum om ett fartyg under ebben råkade på grund och, utan att hafva lidit skada, åter blefve flott, då floden inträffade.
Då andra än försäkringstagare kunna hafva tecknat bodmerilån, har uttrycket “försäkringstagaren tecknat eller teckna låtit" i 6:t,e och 7:de raden af § 266 blifvit ändradt till: blifvit tecknade, hvilket sednare ock torde finnas öfverensstämmande med §:s egentliga mening. § 267 innehåller väl, att om man slutat försäkring på viss tid, som tilländalöper förr än försäkringstagaren efter § 260 egor rätt att de försäkrade föremålen afträda, han dock må kunna bibehålla denna rätt, emot det att han gäldar en tillskottspremie, svarande mot den tid, som förflutit från försäkringens slut och till dess rättigheten till afträdandet vidtager; men då dervid icke omnämnes inom hvilken tid en sådan premie bör erläggas, hafva Rikets
Ständer funnit nödigt att bestämmelse härom i § införa.
Skrifvelse, N\o 185. 16 10:de Afdelningen.
Om förmånsrätt till betalning ur fartyg, frakt och mia,,stadt gods. § 275.
Som rättigheten att upptaga bodmerilåu, i förslaget icke är inskränkt till endast befälhafvare!), men förmånsrätt för sådant lån, enligt 17 Kap. 7 § 2:dra punkten Handeisbalkeu, icke eger rum utan att befälhafvaren tagit länet, har i § 275, som angår ordningen och företrädet emellan vissa deri uppräknade fordringar, det i 2:dra punkten förekommande ordet “bodmerilån“ blifvit utbytt mot bestämmelsen: lån, som befälhafvare på bodmeri tagit, äfvensom då 4:de punkten jemväl synes afse lån, hvarom i § 7 förmäles, orden eller upptagna lån blifvit i sistberörda punkt införda. § 277.
Då enahanda förhållande i afseende å pant och förmånsrätt till fartyg och köpeskilling derför, måste ega rum, ehvad fartyget försäljes utmätningsvis eller af sådan orsak, som i § 47 förmäles, (nemligen att fartyget blifvit förklaradt odugligt) hafva Rikets Ständer ansett nödigt att i § 277, som afscr upphörande af pant- och förmånsrätt till fartyg då detta utmätningsvis försäljes, införa bestämmelsen eller på sätt i § 47 omförmäles, hvarjemte sista orden '■Hill dess liqvid skett" blifvit, såsom mindre behöfliga, uteslutne.
I Utte Afdelningen.
Om preskription i Sjörättsmål, har någon anledning till ändring icke förekommit. 12:te Afdelningen.
Om brott i tjensten af befälhafvare och besättning. § 209.
I § 299 innehåller förslaget straffarbete på lifstid för deri af besättningen, som i öppen sjö medelst våld eller hot som innebär trängande fara, öfverfallet befälhafvaren eller någon annan för att bemäktiga sig fartyget elle)1 något af dess tillhörigheter, eller lasten eller delar deraf, men tdjest till sådant arbete från och med sex till och med tio år.
För att bringa dessa stadganden i öfverenstämmelse med de åsigter Rikets Ständer vid innevarande riksdag uttalat i anledning af E. K.
Maj:ts nådiga förslag till nv strafflag, deribland förekommit, ej mindre såsom allmän grundsats, att straffarbete på lifstid icke vidare bör såsom absolut straff ådömas, än äfven särskildt i 21 Kaj), af samma förslag, straffbestämmelsen för rån och sjöröfveri, hafva Rikets Ständer ansett, sig böra uti nu ifrågavarande fall till straffarbetet på lifstid sätta såsom alternativ eller i tio år och förändra det till viss tid bestämda till: från och med fyra till och med tio år. 16 Eapeditons-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 164. § 301.
Som, enligt Rikets Ständers beslut, i afseende å ofvannämnde nådiga förslag till ny strafflag, någon fördelning af böter icke vidare kommer att ega rum, samt bestämmelse uti förslaget till sjölagen saknas, om hvilka af deruti omförmälda förbrytelser böra från allmän åklagares ovilkorliga åtalsrätt undantagas, har, såväl af dessa skäl, som för vinnnande af nödig fullständighet, åt § 301 gifvits den förändrade lydelse som af berörde omständigheter funnits påkallad.
Sedan af skäl, som här nedan (vid § 304) anföres, Rikets Ständer funnit nödigt att uti en särskild § införa stadgande, om huruledes vid behandlingen af de två så kallade dilatoriska invändningarne förfaras bör, har dels öfverskriften till 13:de afdelningen: “om laga domstol i sjörättsmål" ändrats till:
Om loga domstol och rättegång i sjörättsmål, och dels §§ 302 och 303 blifvit sammanförda under den förra §:n, så att förslagets 304 § erhållit numera 303; och hvad nu angår den sålunda blefne § 302, som handlar om laga domstol i alla sjörättsmål med undantag af försäkrings- och haverimål, hvarom i nästföljande §§ 303 och 305 stadgas, så hafva Rikets Ständer endast ansett sig böra göra det tillägg i slutet af första momentet att, förutom optionsrätten emellan domstol i den ort, der fartyget finnes eller svaranden sitt hemvist häfver, käranden jemväl må ega att, för sakens möjligen skyndsammare afgörande, instämma densamma till Bådstvfvurätten i stad, som endera af berörde orter närmast är. § 304.
I afseende åter å den nya § 304, så finnes i nu gällande sjölag, angående de omförmälda invändningarne om domstols behörighet och flere parters instämning till gemensamt svaromål, ej någon föreskrift, så framt man ej till sådan vill räkna innehållet af 6 Kap. Skeppsmålabalken så lydande: “Förmenar den stämde sig icke vara pligtig att svara i det sin, utan ifrån samma rättegång skäligen böra och kunna frikallas, vare icke dess mindre skyldig att möta för Rätta och sina skäl te låta; och stånde så till Rättens utslag om han svara eller ock derifrån frias skall.“
Men då detta stadgande mera torde afse invändning i hufvudsaken än i rättegången, hvarom domstolarnes åsigter dock lära vara delade, hafva Rikets Ständer i sagde § infört ett tydligt stadgande härutinnan i enlighet med den åsigt, som stödjer sig på nödvändigheten af skyndsamhet vid handläggningen af sjörättsmål. § 315.
Till vinnande af öfverensstämmelse med ordalydelsen i 18 Kap. 1 § Rättegångsbalken hafva Rikets Ständer i § 315, angående mcllankommande parts talan, funnit bestämmelsen “och visar han skäl dertill" böra införas. § 321.
Med uteslutande af den i § 321 befintliga hänvisning till § 220, hvilken sednare § Rikets Ständer af härofvan anfördt skäl ansett böra utgå, samt införande i stället af sådan hänvisning till § 31, hafva Rikets Ständer för öfrigt funnit nödigt, att i förstnämnde §, som innefattar stadgande om skiljomän, lemna föreskrift om huru förfaras bör jemväl i det fäll att endera parten undandrager sig att utse skiljomän.
Slutligen få Rikets Ständer tillkännagifva att ändringarne i §§ 3, 5. 7, 11, 14, 22, 28, 30, 41, 45, 47, 57, 62, 67, 70, 93, 94, 95, 96, 97, 98, 99, 106, 115, 119, 121, 122, 127, 128, 137, 142, 150, 151, 153, 155, 159, 164, 168, 170, 172, 178. 179, 180, 181, 184, 195, 203, 204, 216, 223, 224. 232, 233. 238, 239, 247, 248, Expeditions-Utskottets Förslag till anderd.
Skrifvelse, A':o 164. 17 248, 261, 263, 265, 276, 279, 280, 290, 293, 298, 305, 317 och 320 tillkommit dels för att göra meningen mera lättfattlig eller fullständig och dels såsom följd af de mera väseudtliga förändringar, för hvilka Rikets Ständer här ofvan redogjort
På grund af hvad sålunda i underdånighet är vordet anfördt, hafva Rikets Ständer funnit E. K. Maj:ts nådiga Proposition ej kunna oförändrad bifallas, men deremot för sin del beslutat en sådan sjölag, som underdånigst bifogade förslag dertill utvisar.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 12 November 1863.
Prut. 1862—1863, 10 Sami. 1 Afd. 15 Haft. 3 18 Expeditions-Utskottels Forsing lilI underd.
Skrifvelse, ZV.-o i 64.
Förslag till Sjö-Lag.
Om Fartyg och redande, deri. § 1.
Låter någon bygga fartyg, ege han att å detsamma anställa tre besigtningar, den första, när det är fulltimradt eller, i fråga om jernfartyg, åtminstone spantsatt, den andra, när det är färdigt att gå af stapeln, den tredje, när det såsom bil- och bol-färdigt skall aflemnas.
Finnes vid den tredje besigtningen fartygets skrof färdigt, diktadt och kalfatradt samt i flott vatten felfritt, och är fartyget försedt med fullständiga förbindningar af trä och jern, äfvensom med tillhörande röstsmide, roder och roderbeslag, klys, spygatt, pumpar, spel och bogspröt, allt detta på sina ställen insatt, så ock med master och alla till tacklingen hörande rundhult, ändå att detta ej insatt är, anses fartygets byggnad vara bil- och bol-färdig, och gifve besigtningsmännen skriftligt intyg derom.
Är om fartygets byggnad och hvad dertill hörer annat aftal uppgjordt, gäl le sådant till efterrättelse.
Eacpeditions-Utskoltets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 164. 19 § 3- Har den, för hvars räkning fartyg bygges, för byggnadens verkställande, gifvit varfsegare eller byggmästare förskott af penningar eller materialier; ege han, när afhandling derom upprättad är, att densamma inteckna hos Magistraten i den stad, eller närmaste staden till den ort å landet, der byggnaden verkställes, och njute sedan förmånsrätt enligt 17 Kap. 7 § Handels-Balken i de lemnade materialierna och det, som med förlaget tillverkadt är. § 4.
Der Konungen ej annorlunda förordnar, skall genom beslut af rederiet bestämmas den ort, hvilken såsom fartygets hemort skall anses; och åligge det rederiet att, när stad är till hemort bestämd, hos Magistraten derstädes, och eljest bos Kronofogden i orten, beslutet om hemorten anmäla, hvaröfver, genom Magistratens försorg eiler af Kronofogden, bör meddelas anteckning å fartygets bilbref, eller, om det icke med sådant är försedt, särskildt bevis utfärdas, sora skall fartyget åtfölja. § 5.
Resan anses i detta hänseende börjad från det ställe, der fartyget sednast, före egauderättens öfvergång, i enlighet med fraktslut lossat eller intagit last.
Ar ej bestämdt huru stor del af frakten belöper sig på resan till denna ort från den, der fartyget, enligt fraktslutet, last först intog, beräknas sagde del efter det uppseglade afståndets förhållande till hela den resa, som under samma bestämmelser i fraktslutet inbegripes, hvarvid afseende jemväl skall fästas å de med den tillryggalagda delen af resan förbundna särskilda svårigheter och kostnader, i jemförelse med den återstående resans.
Äro flere delegare i ett fartyg, gälle såsom beslut i angelägenheter, som fartyget angå, hvad de säga, hvilkas lotter tillsammanstagna de största äro.
Uteblifver någon, när delegarne, efter kallelse, skolat i rederiets angelägenheter sammankomma, åtnöjc lian sig med hvad de närvarande besluta.
Äro, efter nu stadgad grund, rösterna å hvardera sidan lika, gälle den mening, som hufvudredaren biträder. 20 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 164. § 7- Alla utgifter för fartygets byggande, utredande och underhåll skola af delegarne tillskjutas i förhållande till den andel, hvardera i fartyget eger.
Erlägger ej delegare, vid anfordran, beslutadt tillskott, ege öfrige delegare att, till gäldande deraf, penningar emot säkorhet af hans lott i fartyget förskjuta eller upplåna, hvilken säkerhet jemväl tillgodonjutes för ränta, provision samt kostnad för försäkring af förskottet eller lånet.
Den afträdda lotten fördelas emellan de öfrige delegarne efter det förhållande, sorn emellan deras förra andelar i fartyget egde rum. 8 8.
Ar å den afstådda andelen och frakten tagen försäkring, gällande för tiden efter deras afträdande, vare öfrige delegare förbundne att samma försäkring, emot gäldande af en motsvarande andel af premien, öfvertaga. § 9- Yill någon sin andel i fartyg under hand sälja till annan än medredare, hembjude den förut vid allmänt sammanträde eller eljest öfrige delegare mot samma vilkor, annan bjudit.
Lösa de ej, en eller flere, inom tre dagar sedan hembud skett eller de uppgifna vilkoret) blifvit, der medredare det äskar, af säljaren inför närmaste domstol med ed fästade, vare lösningsrätten, efter det hembud, förlustige.
Tilja, inom den tid nu sagd är, flere delegare den hembjudua andelen lösa, ege dertill rätt i förhållande till den andel, hvardera i fartyget eger. § io. Ar andel i fartyg såld, utan att vara, såsom förut sägs, medredare hembjuden, ege de, en eller flere, sedan försäljningen dem kunnig blef, mot köparen den rätt, som enligt § 9 i afseende å säljaren dem tillkommer.
Har befälhafvare del i det fartyg, från hvars förande han blifvit mot sin vilja entledigad, och vill han sin andel sälja, vare mcdredarue skyldige att den samma lösa, der annorlunda ej öfverenskommas kan, efter uppskattning af skiljomän, om hvilkas väljande och beslutanderätt vare lag sora i § 321 sägs. Expedilions-Utskotlets Förslag lill anderd.
Skrifvelse, iS-.o 164. 21 § 11- Yid delegarnes sammankomst skall hållas protokoll, deri besluten införas.
Protokollet skall af närvarande delegare underskrifvas och förvaras af hufvudi-edaren.
Med de undantag, §§ 13, 19, 71, 123, 115, 172 och 181 stadga, ansvara redarne personligen, hvardera i förhållande till sin andel i fartyget, för de förbindelser, hvilka rederiet eller annan, elter dess särskilda uppdrag och på dess vägnar, ingår. § 13.
Har ett fartyg flere delegare, åligge dem att utse en huvudredare; och gälle vid valet till den befattning deras röster, som tillsammans största andelen i fartyget ega; hafva två eller flere fått röster för lika andelar hvardera, skilje lotten dem emellan.
Ilufvudredare kan när som holst från sin befattning skiljas, efter beslut af de delegare, som tillsammans hafva största del i fartyget.
Falla rösterna lika mot lika; eller har hufvudredare sjelf hälften eller derutöfver i fartyget, ege domstol, på öfrige delegares käromål, att honom från befattningen skilja, om giltiga skäl dertill äro. § 14- I förhållande till tredje man är hufvudredare, i kraft af sitt uppdrag, berättigad att afsluta alla afhandlingar och ingå alla förbindelser, hvilka rederiets förvaltning vanligen mod förer.
Denna hans rättighet omfattar isynnerhet hvad som hörer till fartygets byggande, utrustning, underhåll och bortfraktande, försäkring af frakt, utrnstningsooh haveri-kostnader, samt uppbörd af medel, hvilka för rederiets vältning inflyta.
Hufvudredareu företräder rederiet inför Rätta.
Han till- och alsätter befälhafvaren, hvilken i sin tjenst är förbunden att följa den föreskrift, hufvudredarcn leinnar.
Deremot, är hufvudredaren iclce utan särskild full magt berättigad att i rederiets namn eller på dess vägnar upplåna penningar, försälja eller förpanta fartyget eller andelar deri, eller taga försäkring å fartyget eller andelar deri. § 15.
Har rederiet genom särskild föreskrift inskränkt den rätt, hufvudredaren enligt g 14 tillkommer; vare rederiet ej berättigadt att donna inskränkning emot tredje man åberopa, i annat fall än då denne ej varit i god tro. 22 Expeditions-L/skottets börslag lill underd.
Skrifvelse, J\:o -/6’4. § 17.
I förhållandet till rederiet vare hufvudredare förpligtad att för sin befattning iakttaga de gränser, sorn rederiet genom särskilda föreskrifter stadgat; och må han ej, utan rederiets samtycke, företaga större reparationer å fartyget. § 18.
Hufvudredare vare skyldig att till öfverläggning sammankalla redarue, så ofta någon af dem det hegär och eljest, då vigtigare ärender förekomma; dock ege hufvudredare att i de ärender, som till hans befattning höra, handla på egen hand, der omständigheterna äro af den beskaffenhet att rederiets hörande ej utan skada kan afbidas. § 19.
Har hufvudredare, såsom i föregående § sägs, handlat på egen hand, vare han ej ansvarig för den skada deraf timat, såvida den ej kunnat förutses.
Tager hufvudredare någon emot redarnes särskilda beslut stridande åtgärd med fartyget, hvaraf skada uppkommer, eller sker den genom hans försummelse vid verkställande af erhållna föreskrifter, vare han derför öfrige delegare ansvarig. § 20.
Gör han ej det, vare skyldig att utgifva medlen med ränta från don dag, de influtit.
Har fartyget varit å utrikes resa, skall, derest rederiet ej annorlunda beslutar, redovisning för resan afgifvas inom två månader från det fartyget till Svensk hamn ankommit och lasten blifvit lossad.
Klandras ej hufvudredares redovisning genom stämning inom tre månader från delfåendet, håfve delegare sin tid till klander försutit. §22.
Expeditions-Utkottels Förslag lill underd.
Skrifvelse, N:o i64. 23 Om Fartygs Befälhafvare. § 23.
Om läroprof och öfriga vilkor för rättigheten att föra befäl å Svenskt fartyg, gällö hvad särskildt föreskrifvot är. § 24.
Har nägon större andel i fartyg än hälften och vill han öfvertaga fartvgets förande, håfve då rätt dertill, om han eljest behörig är, och öfverenskomme med öfrige delegare om lön, såsom förut sagdt är.
Kan öfverenskommelse ej träffas, bestämmes lönen af skiljomän, om hvilkas väljande och beslutanderätt vare lag, som i § 321 sägs. § 25.
Är lian sjelf delegare i fartyget till hälften eller derutöfver, ege domstol att, på öfrige delegares begäran, honom från tjensten skilja, om giltiga skäl dertill äro.
Befälhafvares rättighet i detta fäll till hyra och hemförskaffning bedömes efter de i §§ 56, 57, 58 och 60 angifne grunder, dock så, att haus ersättning för hyran icke beräknas lägre, än förste styrmans hyra med femtio procent förhöjning.
Yarder befälhafvare under resa urståndsatt att sin tjenst fullgöra, inå lian dock icke utan trängande nöd fartyget öfvergifva.
Kan det ej utan skada ske, håfve Svensk konsul, efter rådplägning med den afgående och andre befälhafvare å Svenska fartyg, som der äro, magt att, emot skriftligen betingad aflöning, anförtro fartygets förande åt dess tjenstgörande styrman, eller, om han ej finnes skicklig, åt någon annan Svensk far tygsbefäl hafvare eller styrman.
Är ej Svensk man att tillgå, må utländning anförtros fartygets förande till dess Svensk befälhafvare anskaffas kan.
Finnes på stället rederiets ombud, ege sådant ombud, efter rådplägning med Svensk konsul, utöfva den rätt, den sistnämnde här ofvan tillagd är. § 27.
Med undantag af det i föregående § nämnda fall, må fartygs befälhafvare ej lemna tjensten förr, än fartyget, efter fullbordad resa, återkommit till hemorten 24 Expeditions-Utskottets Förs’!? till underd.
Skrifvelse, N:o löd. eller annan Svensk hamn och lasten der blifvit lossad.
Vid fartygets emottagande läte befälhafvaren till sig inventera dess tillhörigheter, enligt deröfver förut upprättad förteckning, hvaraf ett exemplar, försedt med befälhafvarens qvitto ä hvad han emottagit, öfverlemnas till hufvudredaren, och det andra qvarblifver i befälhafvarens vård. § 29.
Han må ej antaga någon, som honom veterligen år förut till annan förhyrd. § 30.
Befälhafvare bör, under resa, om skeppsfolkets helsa, sedlighet och gudsfruktan iakttaga don sorgfälliga vård, som tillhör en god husfader.
Såsom en samvetspligt i sistnämnda hänseende läte han sig angeläget vara, att allmän bön å fartyget, morgon och afton, så ock gudstjenst hvar helgedag, ej försummas må, samt att arbete, som uppskjutas kan, å helgedagar icke ålägges besättningen. § 31.
Befälhafvare vare skyldig att låta besättningen tillgodokomma det underhåll, som, enligt behörigen fastställd spisordning, skall till densamma utgöras.
Pröfvar befälhafvaren nödigt att, under resa, nedsätta kosten, ege han rätt dertill; dock skall besättningen, för hvad sålunda af kosten blifvit minskadt, erhålla ersättning, som, der tvist derom uppstår, bestämmes af skiljomän, om hvilkas väljande och beslutande rätt vare lag, som i § 321 stadgas. § 32.
Dör sjöman under det han i tjenst å fartyget är, besörje befälhafvaren om hans begrafning, så ock om uppteckning af bans qvarlåtenskap samt om försäljning å auktion af den del deraf, som ej kan utau skada förvaras, för hvilket allt det åligger befälhafvaren att, vid återkomsten till Svensk ort, redovisa inför vederbörande sjömanshus-ombudsman.
Å alla fartyg öfver femton
Dyläster, som äro destinerade till andra orter utom riket, än hamnar i Östersjön samt Danska och Norska hamnar på denna sidan om Skagerns fyr och Lindesnäs, skall finnas en, från sjömanshuset i afseglingsorten erhållen, derstädes enligt faststäldt formulär upprättad skeppsdagbok, i hvilken af befälhafvare eller af någon bland besättningen, under hans tillsyn och ansvar, noggranna uppgifter meddelas: l:o Expeditions-Utskottets Förslag lill underd.
Skrifvelse, iV;0 16'4. 25 1:0 om fartyget är i godt stånd eller icke; om lastens beskaffenhet; om tiden då lastning eller lossning börjar och slutar; om förrättade arbeten, så i hamn som till sjös; om fartygets djupgående för och akter, då del lemnar hamn; 2:o om fartygets afgång från och ankomst till hamn; om de kurser, som blifvit styrda, och den väg fartyget tillryggalägger; om vind, väderlek, ström, observerade ortbestämningar och lödningar; om skada, som timat och dermed sammanhang egande omständigheter, så oek om allt annat, som under resan förefaller och hvars kännedom kan dels vara af nytta enskildt för redare, aflastare, försäkringsgifvare och försäkringstagare, dels lända till allmänt gagn, såsom upptäckt af obekanta länder, grund, strömdrag, observerade naturfenomener m. m.; 3:o om besättningens antal och helsotillstånd; om någon af skeppsfolket bestraffas eller skiljes från tjensten och om orsaken dertill, så ock om någon i stället blifver antagen; om de beslut, som i särskilda fall, i samråd med besättningen fattas, så ock om andra omständigheter, på grund hvaraf fartygets befälhafvare vill göra egen eller rederiets rättsfordran gällande eller mot annans anspråk sig eller rederiet värja.
Blifver under resa den från vederbörande sjömanshus erhållna blankett till dagbok fullskrifven, eller af annan orsak icke mera användbar, vare befälhafvare, om fartyget är i Svensk hamn, skyldig att, till erhållande af ny blankett, sig hos ombudsmannen vid dervarande eller närmaste sjömanshus anmäla.
Ar fartyget å utrikes ort, skall befälhafvaren låta sammanfästa och i öfverensstämmelse med faststäldt formulär uppliniera erforderligt papper till ny dagbok, som vid fartygets ankomst till första hamn, der Svensk konsul finnes anställd, bör af denne tjensteman genomdragas och förses med hans embetssigill, äfvensom intyg om sidornas antal.
Redare, befraktare, aflastare, lastemottagare, bodmerilångifvare, försäkringsgifvare och försäkringstagare stånde fritt att af dagboken erhålla nödig kännedom, samt att deraf, när de det åstunda, taga skriftligt utdrag, som, för att. medföra laga afseende, bör vara till riktigheten styrkt, i Svensk hamn af sjömanshus-ombudsman, notarius publicus eller magistrats-sekreterare, och, på utrikes ort, af Svensk konsul eller, om sådan å den ort ej anställd är, af notarius publicus derstädes.
Prat. 1862—1863, 10 Sami. 1 A/d. 15 Haft. 4 26 Expeditions-Utskottets Förslag lilI underd.
Skrifvelse, N:o 164 § 36.