Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Prof. 1823 $ 1854. 4 Sami. Z Afd. 4 Baft. t 10 S/a/s- och lievillnings-Utskottens (Hatande, j\~:o 13. hvarjemte, då något giltigt skäl numera*, sedan befattningen med konvojer samt fredsverket med Barbaresk-staterne upphört, ieke lunnes för bibehållande al ett särskildt embetsverk för ifrågavarande fonds förvaltning, motionären,, i sammanhang roed det sednare alternativet, ansett konvoj-kommissariatet, som har berörde förvaltning sig anförtrodd, böra indragas och dess bestyr på Kongl. Maj:ts och Rikets Kommerse-kollegium öfverbyttas.
Denna motion, som ansetts böra jemväl af Bevillnings-Utskottet behandlas, hafva Utskotten tagit i öfvervägande, och få i anledning af densamma erinra: att Rikets Ständer vid de bland annat, för vinnande af närmare likhet med Norriges tull-lagstiftning, under innevarande riksdag beslutade ändringar i tull-taxan, redan tagit i betraktande den till Handels-och Sjöfarts-fonden nu utgående afgift; äfvensom att de tullsatser, hvilka till inhemska näringarnes skydd ansetts behöfliga, blifvit till beloppet bestämda under förutsättning af oförändradt bibehållande utaf nu ifrågavarande afgift; oell då Handels- och Sjöfarts-fonden, ehuru densamma för konvojer och det s. k. fredsverket med Barbarcsk-staterne numera icke fages i anspråk, likväl, enligt Kongl, kungörelsen den 27 Februari 1835, är afsedd att användas till handelns och sjöfartens utvidgande och befrämjande så väl inom som utom riket, samt vissa, för detta ändamål nödiga anslag äro påräknade att af densamma utgå, så skulle den nedsättning i afgiften till berörde fond, som motionären föreslagit och ännu mer samma afgifts upphörande otvifvelaktig! hafva till följd, att särskilda, anslag måste för de ändamål, hvartill utgifterne af Handels- och Sjöfarts-fonden nu bestridas, vid statsregleringen anvisas och den ökade statsbrist-summa, som härigenom uppkomma, af allmänna bevillningen fyllas.
Rikets Ständer hafva ock vid föregående riksdagar, då motioner af enahanda syftning varit på deras pröfning beroende, med afseende härå icke funnit lämpligt besluta någon nedsättning i den ifrågavarande afgiften; och hafva Utskotten ansett särskilda skäl nu icke vara förhanden, att en dylik nedsättning tillstyrka, hvadan Utskotten hemställa, att Nils Larssons motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
STOCKHOLM, f. d. Schultze’* Boktryckeri, 1854.
Stais- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoltens Betänkande, M 14. 1 M 14.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 15 Sept. 1851, kl. 12 m.
Betänkande, i anledning af vackt fråga, att prestman, som innehafva prcebenden, måtte, i stället får dessa, erhålla viss tillökning i fornt innehafvande löner, och att jura palronalus måtte upphöra.
Uti en frän Hedervärda Bonde-Ständet till Stats-Utskottet remitterad motion, i hvilken sig förenat Riksdags-fullmäktige Lars Larsson frän Elfsborgs län och Johannes Nilsson frän Götheborgs och Bohus län, har Riksdags-fullmäktigen Erik
Christensson frän sistnämnde län framställt åtskilliga olägenheter, som egde rum dels till följe deraf, att prmbenden yoro anslagne till lönefyllnad för åtskilliga platser inom läroverken och det andeliga Ståndet, dels af de så kallade jura patronatus.
I afseende å praebenden förekomme, att desamma, utan församlingshoernes hörande, merändels tillfölle personer, som af sjukdom, ålder eller särskilda sysselsättningar voro uturståndsatte att sjelfve sköta själavården och de göromål i öfrigt, som tillkomme pastor.
Församlingarne finge då ofta åtnöjas med de prestmän, som för bästa priset åtoge sig embetets förvaltande, och om äfven Kyrkoherden sjelf några gånger om året höjde sin stämma i församlingens kyrka, så vore dock själavården för öfrigt lemnad åt en annan, församlingen understundom påtrugad, prestman, med hvilken den ofta, hvarkep i ett eller annat hänseende, kunde vara belåten.
Beträffande de patronela gällen, så vore förhållandet enahanda, och en privat person kunde dertill kalla prest, utan att församlingens öfrige medlemmar finge derom yttra sig.
Det vore dock, efter motionärens tanke, ingenting mera än billigt, att en församlings innevånare finge sjelfva utse och välja sin själasörjare bland de sökande, som utaf vederbörande Konsistorier blifvit på förslag uppsatte, hvarigenom ock kärlek och förtroende mellan lärare och åhörare skulle befordras och stadfästas; och har motionären, på dessa skäl, föreslagit: att de prestmän vid läro-verk eller annorstädes, hvilka, efter gällande författningar, voro berättigade att erhålla praebenden, måtte af Staten få sig anslagen en viss årlig tillökning uti sina löner, motsvarande ett medium af praebendets afkastning under en viss tidpunkt, t. ex. ett decennium; samt att alla jura patronatus måtte för everdeliga tider upphöra.
Prot. 1853 & 1834. 4 Sami. 2 Afd. 3 Haft. 1 2 Slats- samt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utshollens Betänkande, M 14.
Sedan Stats-Utskottet, för behandling af dessa frågor, sammantradt med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, hafva Utskotten tagit desamma i öfvervägande och få sitt yttrande derom härmed afgifva.
Hvarf först beträffar den motionärens framställning, som åsyftar, att de prestmän, som innehafva prmbenden, måtte, i stallet för den inkomst de deraf åtnjuta, erhålla anslag af Staten, motsvarande samma inkomst, så att alla sådane praeben den hädanefter kunde tillsättas med personer, som af andre sysselsättningar ej voro hindrade att sitt embete i församlingen sjelfve förrätta; så har det visserligen icke undgått Utskottens uppmärksamhet, att åtskillige svårigheter möta för verkställighet af berörde förslag.
Så förekommer t. ex., i afseende å de äldre praebendena, att de i allmänhet uppkommit under katholska tiden och att genom 4 § af Presterskapets privilegier den 16 Oktober 1723, alla Theologie Doktorer, Professorer, Pastorer i städerna och på landet, Lektorer i Gymnasierna, Rektorer och Kon-rektorer i skolorna skola oförändradt behålla, efter gammal häfd, sina praebende-socknar och hemman, och att således, utan Högvördige Preste-Ståndets medgifvande, någon rubbning i förhållandet med dessa praebende-pastorater icke kan ega rum.
Äfven skulle en förändring i den vidsträckta mån, som motionären åsyftat, medföra ganska betydliga kostnader.
Men Utskotten hafva icke heller förbisett de olägenheter, som äro en följd deraf, att de prestmän, som innehafva praebenden, icke sjelfve kunna besörja själavården inom församlingarne.
Étt sådant förhållande kan icke annat än menligt derå inverka.
Utskotten, som, till följe häraf, anse det vara ett angeläget och önskvärdt mål, om i allmänhet praebenden kunde blifva tillsatte med sådane prestmän, som voro i tillfälle att sjelfve utöfva vården, hvar inom sin församling, finna likväl att under närvarande förhållanden och med nu befintliga institutioner, vissa undantag härvid böra ega rum.
Så t. ex. böra, efter Utskottens åsigt, Biskopar, Theologie Professorer och Theologie Lektorer tillika vara pastorer, på det de må ega tillfälle att såsom prester verka och på det de icke må vara skiljde från det kyrkliga lif, som tillhör deras befattningar.
I öfverensstämmelse med de åsigter Utskotten sålunda uttalat, få Utskotten tillstyrka: att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes låta utreda ej mindre om och hvilka praebende pastorater lämpligen kunna, utan men för kyrkan och det kyrkliga undervisnings-väsendet, från deras egenskap af praebende fritagas, utan äfven det ersättnings-belopp, som, för åvägabringande deraf, kunde erfordras, samt derefter för Rikets Ständer framlägga deri nådiga proposition i ämnet, som Kongl. Maj:t kan finna för ändamålet lämplig.
Stals- sami Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, JV? 14.
3 Hvad derefter angår upphäfvandet af jura patronatus, så förekomma äfven härvid åtskillige förhållanden, som lägga hinder i vägen för en sådan åtgärd.
Den ifrågavarande rättigheten har egentligen för det mesta uppkommit genom enskildes uppoffringar för kyrkorna eller församlingarna.
I de flesta fall är den förenad med besittningsrätten till viss egendom och har då på samma gång med denna gått ifrån den ene egaren till den andre, hvadan den ock icke, utan ingrepp i egande-rätten, torde kunna nuvarande innehafvare genom någon lagstiftnings-åtgärd betagas, utan en deremot svarande ersättning.
Rättigheten för enskilde personer att tillsätta prester i församlingarne, medför dock olägenheter, som äro ganska stora och som tilltaga med hvarje dag.
För längre tid tillbaka voro vanligen innehafvarne af jura patronatus i besittning af en stor del, ofta af all fast egendom inom församlingen, och under sådant förhållande kunde den ifrågavarande rättighetens utöfvande icke i allmänhet medföra några betänkliga följder.
I sednare tider deremot, då styckning af de stora egendomarne allt mer fortgått, har icke sällan inträffat, att från stamgodsen blifvit afsöndrade större delen af strögodsen, så att den egendom, med hvilken patronats-rätten är förenad, stundom blifvit helt obetydlig.
Denna egendom kan då ofta förvärfvas af personer, hos hvilka man icke kan påräkna oväld eller den bildning, som erfordras för bedömande af en prestmans skicklighet till embetets förvaltande, och likväl måste, i sådane fall, församlingen åtnöjas med den lärare, som en enda medlem deraf, om än emot alla de öfriges önskan, eger tillsätta.
Det har inträffat, att utlänningar förvärfvat läst egendom i riket, hvarmed patronats-rätt är förenad; och hvar och en måste väl medgifva olämpligheten deraf, att, i sådant fall, denna rättighet att nämna pastor fortfarande är förenad med egande-rätten till egendomen.
Af dessa anledningar få Utskotten tillstyrka: att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes låta undersöka och derefter meddela Rikets Ständer framställning af de grunder, på hvilka öfverenskommelser emellan innehafvare af patronats-rätt samt Kongl. Maj.t och Kronan, jemte vederbörande församlingar, må kunna uppgöras om patronats-rättens upphörande; äfvensom att Kongl. Maj:t, då utlänningar vinna tillåtelse att i riket förvärfva fast egendom, med hvilken patronats-rätt är förenad, täcktes dervid fästa det vilkor, att samma rätt icke må till dem öfvergå.
Stockholm den 11 September 1854.
Från Utskottens Betänkande reserverade sig: l:o Herr Doktor Björling, enligt följande skriftliga reservation: 4 Slats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsholtens Betänkande, Jté 14. »Mot Utskottens betänkande i förevarande sak får jag reservera mig på följande grunder:
•Först och främst tror jag, att en underdånig skrifvelse om och hvilka praebende-pastorater lämpligen kunna, utan- men för kyrkan, indragas, är dels obehöflig, dels ock i närvarande tid olämplig.
Den är obehöflig, emedan man, utan att dermed besvära Hans Maj:t, kan finna, hvilka embeten böra, för kyrkans väl, vara med praebende förenade, och således hvilka praebende-pastorater, utan men för kyrkan, kunna indragas.
Utskotten hafva ock i detta hänseende uti sina motiver uppgifvit, att Biskopar,- Theologie Professorer och Theologie Lektorer böra vara Kyrkoherdar och således hafva, hvar och en, sitt praebende, emedan de ej rätt kunna uppfylla sina åligganden, utan att sjelfva på det allra närmaste vara införlifvade med församlingen.
Detta gäller väl ock, utan all fråga, om Theologie’ Adjunkter, hvilka Utskotten torde af förseelse hafva förbigått.
Dertill ville jag ock lägga, att Konsistorierne ej för det närvarande böra berölvas de praebenden, som de ega, emedan, om så skulle ske, nämnde auktoriteter, vid deras nuvarande sammansättning, komma att till två tredjedelar bestå af ledamöter, som saknade allt kyrkligt intresse, hvilket vore högst menligt för det kyrkliga lifvet.
Då man antager sanningen af det ofvanstående, så kan man derföre lätteligen finna, hvilka praebenden böra bibehållas och hvilka kunna, utan haen för kyrkan, för det närvarande borttagas.
Antalet af de sednare utgör, efter en noggrann beräkning, endast omkring 17.
Jag tror således, att man, för att få dessa frågor utredda, ej behöfver besvära Hans Maj:t.
Men jag anser ock i närvarande tid en skrifvelse, sådan sorn Utskotten föreslagit, olämplig, emedan, om Konsistorierne blifva omorganiserade, långt flera praebenden då troligtvis kunna, utan skada för kyrkan, indragas, än som nu är fallet; och då en sådan omorganisation snarligen torde vara förhanden, så anser jag rätta tidpunkten ej nu vara inne att aflåta en underdånig skrifvelse i den syftning, Utskotten föreslagit.
Vidare synes mig, som skulle ännu större svårigheter vara förenade med det andra momentet, hvilket innehåller en begäran, att Hans Maj:t ville undersöka det ersättnings-belopp, som för praebendens indragning vore behöfligt.
Praebendena äro nemligen tillförsäkrade presterskapet såsom ett privilegium, och man vet, huru grannlaga och svåra undersökningar om ersättningar för så beskaffade saker i allmänhet äro.
Svårigheterna härvid behöfver jag ej här särskildt nämna, de ligga för öppen dag, och om den begärda skrifvelsen afgår och sättes i verket, så lärer väl utgången rättfärdiga mina farhågor i detta hänseende.
Dessutom tror jag ock, att man med full tillförlitlighet på förhand, utan att någon undersökning behöfver verkställas eller skrifvelse afgå derom, kan toga för afgjordt, att ersättnings-beloppen blifva långt större, än Rikets Ständer skulle vara benägne att utbetala.
Slutligen får jag ock reservera mig emot den af Utskotten beslutade underdåniga skrifvelsen, att Hans Maj:t täcktes låta undersöka och derefter meddela Rikets Stais- samt Allm. Besv.- och Eleon.-Utskollens Betänkande, M 14. 5 Rikets Ständer framställning af de grunder, på hvilka överenskommelser emellan patronats-innehafvaren samt Kongl. Majit och Kronan jemte vederbörande församlingar nu kunna uppgöras om patronats-rättens upphörande, af den anledning, att mig synes några allmänna grunder alls icke kunna framställas i denna sak, som helt och hållet måste bero på patronats-innehafvarnes godtycke.
Här kunna vilkoren för hvarje enskildt fall blifva högst olika och derföre alls icke subsumeras under någon allmän regel.» 2:o Herr Doktor Broman, soqa instämde med Herr Doktor Björling. 3:o Herr Bildt, som, delande Utskottens yttrade mening i första delen af betänkandet, förenade sig uti Doktor Björlings reservation, för såvidt densamma angick frågan om upphörande af jura patronatus.
Prot. li!53 <5i 18S4. 4 Sami. 2 Afd.
S Baft.
STOCKHOLM, TRYCKT IIOS JOIL BECKMAN, 18S4.
Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 15. 1 ]%:« 15.
Ånk. till Exp.-Utsk. d«n 20 Sept. 1854, kl. 10 f. m.
Betänkandej i anledning af väckt motion om tillhandahållande pä allmän bekostnad_, af ett officielt Dagblad å vissa uppgifna ställen.
Uti en inom Högv.
Preste-Ståndet väckt, lill Allmänna Besvärsocli Ekonomi-Utskottet remitterad motion, har Herr Prosten Traneus anfört, hurusom erfarenheten ådagalagt behofvet af ett officielt blad, eller en Tidning, som upptoge icke allenast Regeringens samtliga lagstiftnings-beslut, samt dess utnämningar ocb förordnanden, utan ock menigheters sådane beslut och åtgöranden, som voro af natur att behöfva blifva allmänt kända, äfvensom enskildes legala annonser.
Yäl hade, för afhjelpande af detta behof, tid efter annan, försök blifvit gjorda, såsom med utgifvandet af det så kallade års-trycket, deri utkommande Förordningar och Stadganden registrerades, samt Post- och Inrikes Tidningar, hvaruti, enligt uppkommet bruk, sådane kungörelser införts, sorn bordt blifva mera allmänt kända, äfvensom Konung Gustaf III, efter att hafva tilldelat Svenska Akademien, för att försäkra densamma om någon viss årlig inkomst till betäckande af dess utgifter, privilegium på utgifvandet af nämnde Tidningar, genom cirkuläret den 22 December 1791, anbefallt alla Kollegier och publika Verk att meddela Akademien sådane underrättelser, som uti Inri-, kes Tidningens slut vanligen infördes, och gifva alla de upplysningar, Akademien begärde.
Men dessa åtgärder hade icke ledt till det ändamål, som åsyftades.
Års-tryckets ofullständighet hade insetts allt mer och mer.
År 1825 hade Svensk
Författnings-samling börjat utgifvas och från början af Bih. till R.
Prot. 1853—54. 4 Sami. 2 Afd. 6 Haft. 1 2 Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, A:o 15. år 1834 hade, sedan års-trycket, lill följd af Kongl. Kungörelsen den 14 December 1833, upphört, Allmänna Författningars kungörande blifvit verkställdt endast genom Svensk Författnings-sarnling, hvars utgilvande lättades derigenom, alt den spredes på allmän bekostnad med öfver 5000 exemplar, hvarjemte den ålnjöte frihet från postporto, stämrpel-afgift och kronoutskylder.
Man hade dock snart funnit, att denna Lag-samling ej motsvarade ändamålet, helst i planen för densamma ej ingått upptagandet af sådana underrättelser från Regeringen, som erfordrade en hastigare och mera utbredd spridning, och ej heller af det betydliga antal offentliga akter och authentika handlingar, som vore af vigt att blifva kända, eller af legala annonser.
För alt afhjelpa bristen härutinnan, hade man år 1835 börjat utgifva Sveriges Stats-Tidning, som, begagnande det privilegium, Sveyska Akademien, på sätt ofvan är nämndt, erhållit, förenades med Postoch Inrikes Tidningar.
Försöket härmed hade dock misslyckats, hvaraf följden varit, att Post- och Inrikes Tidningarne återtagit sin förra form.
De gamla olägenheterna hade härigenom återkommit och blifvit kännbara i samma mån som, med landets tilltagande utveckling, det blifvit allt mera af behofvet påkalladt att sprida till allmän kännedom embetsmyndigheters och enskildes legala tillkännagifvanden.
I betraktande häraf, och enär nämnde behof ej heller kunde anses vara uppfylldt af utkommande
Dagblad, der dylika tillkännagifvanden funnes i sammandrag meddelade, oftast ofullständigt och stundom felaktigt, har motionären föreslagit: ”att det Dagblad, Kongl. Maj:t behagar begagna ”till officiela meddelanden och hvaruti äfven legala annonser och fatalier ”för beställningars tillsättande och hvarjehanda rättegångs-ärenden böra ”kungöras, må varda å vissa bestämda orter för embetsmän och rättsökande ”tillgängligt på allmän bekostnad, nemligen; a) uti Statens Embetsverk, enligt den fördelning, Kongl.
Majit finner ärendenas gång erfordra; b) i Städernas Magistraters expeditioner; cj i hvarje Häradshöfdinge- och Kronofogde-expedition; d) i Regementernes Chefs-expeditioner; samt e) i Domkapitlens och Kontraktsprostarnes expeditioner.” Sedan Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet ansett nödigt behandla förenämnde motion gemensamt med Stats-Utskottet, hafva Utskotten tagit densamma i öfvervägande; och då Svensk Författnings-samling, innehållande påbud och författningar, som utkomma, redan på Statens bekostnad utdelas till hvarje församling i Riket; då stämningar i allmänhet böra särskildt kungöras dem, hvilkas rätt är deraf beroende; samt då den Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 16. 3 af motionären föreslagna åtgärd destomindre kan anses uppfylla den dermed åsyftade fördel, som äfven om den i motionen antydda tidningen skulle utdelas till hvarje socken i riket, i allt fall jemförelsevis ganska få personer koinme att blifva i tillfälle att deraf taga kännedom; få Utskotten, med afseende jemväl å den betydliga kostnad förslagets verkställande skulle medföra, tillstyrka, att motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Herr Friherre Rekbinder afgaf följande skriftliga reservation: ”Lika med motionären, inser jag nödvändigheten af ett officielt blad eller en tidning, som innehåller Regeringens lagstiftnings-beslut, utnämningar och förordnanden till offentliga tjénsters bestridande, legala annonser m. m. dylikt.
De så kallade Post- och Inrikes Tidningar uppfylla väl till en del behofvet i nämnde hänseende, men detta dock högst ofullständigt, ty dels innehålla desamma, efter den derför uppgjorda plan, icke aila de ämnen, spm, efter Utskottens åsigt, böra af en så beskaffad tidning omfattas, dels utgör kostnaden derför ett stort hinder för dess spridande till allmänheten.
Dessutom är utgifvandet af dessa Tidningar beroende på åtagande af enskild person, sorn, enligt ingånget kontrakt, årligen erlägger till Svenska Akademien en summa af 5,000 R:dr banko för begagnandet af rättigheten att utgifva samma Tidningar.
För att närmare utveckla min mening i detta hänseende och deråt gifva stöd, får jag åberopa, att den af Kongl. Majit den 28 Augusti 1841 tillförordnade Lag-beredning, uti särskild underdånig skrifvelse den 28 Oktober 1850, hos Kongl. Majit i underdånighet anmält, att under fortgången af det Beredningen uppdragna arbete, fråga ofta förekommit, huruvida för de talrika fall, då efter de af Beredningen framställda Lagförslagen, likasom efter åtskilliga gällande lagar och författningar, stämningar, andre kallelser eller underrättelser af hvarjehanda slag, skulle meddelas allmänheten genom tidningar, det sätt, som dertill begagnades, kunde antagas vara för ändamålet verkligen tillfyllestgörande.
En tidning, som skulle köpas, kunde omöjligen bär i landet, blifva så spridd, att den lästes af mer än en ganska ringa del af landets befolkning.
Hvad den innehölle finge således icke, med något sken af sanning, 4 Stats- samt Allmänna Besvärs- ock Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 15. sägas hafva kommit till den stora allmänhetens kännedom.
Ej heller syntes det vara med rättvisa väl förenligt, att den, åt hvilken en stämning, en kallelse eller en annan underrättelse af det ifrågavarande slaget meddelades, skulle derföre vidkännas någon afgift, vare sig större eller mindre.
Kostnaden borde falla den till last, som läte ett sådant meddelande utgå, icke den, till hvilken det utginge, emedan det vore den förre allena, sorn njöte förmånen deraf, att han ej hehöfde med större omgång och på ett vida mer betungande sätt, för meddelandet söka den sednare.
Af allt detta vore det, efter Beredningens tanke, en följd, att de oftanämnde meddelanden, på hvilkas iakttagande ganska många menniskors välfärd ej sällan berodde, borde införas i något kungörelse-blad, som spredes lika vidsträckt med det, hvarigenom lagar och författningar promulgerades, och som, lika med detta, kostnadsfritt utdelades till hvarje församling och till offentliga myndigheter, för att öfverallt i riket vara' tillgängligt för en hvar, som deraf ville hemta någon upplysning.
Beredningen hade derföre, innan den afslutade sitt arbete, trott sig icke böra underlåta att fästa Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet å förhållandet.
Delande, såsom nämndt är, motionärens åsigt om det gagn, som kundé vinnas genom spridningen af en så beskaffad tidning, som i motionen omförmäles, tror jag likväl det åsyftade ändamålet eller denna tidnings spridande till hela allmänheten, icke kunna vinnas genom tidningens tillhandahållande blott å de ställen, motionären föreslagit.
Skall detta ändamål, som onekligen är af vigt, i någon mån uppfyllas, anser jag åtminstone eLt exemplar af tidningen böra tillhandahållas hvarje församling och då blifva tillgängligt på sätt församlingen inom sig beslutar, likasom jag ock föreställer mig mycken både allmän och enskild båtnad kunna beredas derigenom, att en så beskaffad tidning tillika innehölle underrättelser om vigtigare ut- och inländska nyheter, om nyare rön och uppfinningar, samt andre smärre uppsatser, som kunde för landtmannen vara nyttiga.
Väl inser jag, att kostnaden för spridandet af en sådan tidning torde blifva betydlig; men vill icke rygga tillbaka för denna kostnad, fullt öfvertygad, att densamma öfverväges af den fördel, som derigenom i flera hänseenden skulle vinnas.
Beträffande denna kostnad, så har jag till ledning för omdömet derom, antagit densamma icke böra för en årgång af den föreslagna tidningen uppgå till högre belopp, än för en årgång af Post-och Inrikes Tidningar.
Vanliga priset derå utgör för närvarande 10 R:dr 32 sk. banko, deraf dock bör afräknas den å samma kostnad inberäknade stämpelafgift, som till staten inflyter och,fsom utgör 1 R:dr 32 sk.
Stals- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 15.
Då nu i riket finnas 2,454 församlingar, skulle spridandet af den föreslagna tidningen till alla dessa församlingar, med antagande af ett lika pris, som för Post- och Inrikes Tidningar nu eger rum, medföra en kostnad af 26,176
R:dr, hvarå likväl den till staten inflytande stämpel-afgiften bör afräknas med 4,090 Rldr, då återstoden utgör 22,086 R:dr.