Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskogen, sorn uti omförmäldta Utlåtande icke afstyrkt Skallgångars anställande , utan endast ansett de samma, jemte öfriga anstalter för Odjurens utödande, med mera förmån och lättnad för landets innevånare kunna i verket ställas, genom de öfverenskommelser, som derom af särskildta Häraders eller Socknars inbyggare träffas och af Konungens Befallningshafvande fastställas; samt jemväl nu funno, att Jägeri-Betjeningens närvaro vid Skallen skulle kunna undvikas, äfvensom att tillstånds sökande hus Konungens Befallningshafvande till de sammas förrättande korn me att medföra en vidlyftig omgång och ofta skadlig tidsutdrägt, ansieo förtberörde O O * v_> anmärkningar icke rubba den grund, hvarå Utskotten fotat det afgifna Utlåtandet, hvarom, jemte det att de öfriga BiksStånden , enligt ankomna - Den Juli. komna Protocolls-Utdrag bifallit berörde Retäli-1 kande, Höglofh Ridd. och Adeln alltså skulle ge* norn Utdrag af detta Protocoll vördsamrheligeri Underrättas» Ut supra.
Ex Protocollo A. J. Wah!stjerria6 Protocoll, hållet i närvaro af Svea Rikes Ständer å Riks-Salen denJ 14 Juli 1815- Efter föregånget anslag till Plenum Plénorum, infunno sig, klockan half till två eftermiddagen, Rikets Höglöfl.
Ständer, anförda af Hr Landtmarskalken och deras Talmän , å Riks Sa« len, hvarefter Hans Excellens Stats-Ministern för Utrikes Ärenderna, åtföljd af Stats-Rådets Ledamöter och Stats Secreterarna samt företrädd a£ Konungens Hof-Stat och Cantzli, sig dit begaf.
Hans Excellens Herr Landtmarskalken yttrade: Till Kongl. Majit få Riksens Ständer härmedelst den Nåden att i underdånighet öfverlemna deras svar a Kongl. Majus Nådiga Proposition af den ig sisth April, om hu u förfaras bör med besvärs anförande i Brottmål hos Kongl» Majit.
Derefter öppnade Hans Excellens Stats-Mlhistern för utrikes ärenderna sarnmankomstezl med följande ord:
På Hans Majits Vår ÄJlernådigste Konungs 5'te Banden S77. 2 78. och 8810 Den Juli. och Herres Befallning uppläser Hof-Canzleren det inför Konungen i Stats-Rådet den 13 dennes hällne Protocoll. Hvilket af undertecknad upplästes, sä lydande : Stockholms Slott den 1 3 Juli 1815, Protocoll , hållet inför Hans Majit Konungen uti Stats-Rådet, hvarvid Hans Kongl. Höghet Kron Prinsen var tillädes.
Hans; Excellens, Justitiae-Sfats-Ministern Herr Grefve Gyllenborg.
Hans Excellens, StatsMinistern för Utrikes Arenderna, Herr Grefve von Engeström.
Hans Excellens, Stats-Rådet, Herr Grefve Rosenblad.
Hans Excellens, StatsRådet, Herr Friherre Fleming.
B:co sk r. —— — — . , 33ooo 68696 10 1 • • • 35696 10 I 27745 36 6 . — 1733 1 3 Ränta. — — 3°9 16 — 16000 — — .— — — 8l2 — —■ i4ooo — .—. — —- — — 5200 — — 78 — - 56160 — — — — 2100 — — 72000 — 785 4o — 2o5oo — 317667 32 — ' 48000 — — _— — -— 31900 — — K 14^ 1° Is — 9269 28 4 35985 *8 — sssa 16823 *4 2 3382 3o 10 — — —- i336 45 6 i5oooo i38ooo 224662 36 10 1137 24 4 426 3o 1 -— 454 2 8 —■— 2,2.42659 45 — 3,204046 1 ; 7 „ , , — 28690 v— 35ooo —«■— 133333 l6 ___ 111“JUT1, TU 1,080103 3 4 1 d. i Jan. 1828.
BIHANG TILL arnman MMöåaiDiM PROTOKOLL VID LAGTIMA RIKSDAGEN I STOCKHOLM ÅREN 1853 OCH 1854. I. %- SAMIilNfCSEIir.
A. filclii Ingen: Kongl.
Jflajtis
MSe falt»thtgshafvandes
E»n b e is "MS er ii ti** /* er. mö)m mmm INNEHÅLL:
Berättelsen för Hallands Län 55 * ,, Götheborgs d:o 55 ,, Elfsborgs d:o 55 ,, Skaraborgs d:o 55 ,, Nerikes d:o 55 ,, Wermlands d:o 55 ,, Westmanlands d:o 55 „ Kopparbergs d:o 55 ,, Gefleborgs d:o 55 ,, Wester-Norrlands d:o 55 ,, Westerbottens d:o 55 ,, Jemtlands d:o 55 „ Norrbottens d:o I I KONGL. MAJTS BEFALLNINGSHAFVANDES uti Hj a
U a n ö 0 Cati till kOAGIi.
MAJ:T i underdånighet afgifha EMBETS-BERÄTTELSE för åren 1841, 1849 oell 1850.
STOCKHOLM, 1853. 4*.
Berättelse om tillståndet i statistiskt och ekonomiskt hänseende inom Hallands
Sist afgifua berättelse slutar med år 1847 och jemlikt Eders Kongl. Maj:Is nådiga Cirkulärbref den 22 December 1848 bör således denna omfatta endast de Irenne åren 1848, 1849 och 1850.
Enligt formuläret bör först beskrifvas o § I Länets allmänna beskaffenhet.
Men då samma under dessa år icke undergått annan förändring, än den odlingar och utflyttningar i följd af laga skiften kunnat föranleda, har jag icke i detta hänseende något att anföra, som ej tinnes upplaget i föregående berättelser, eller i den af Topografiska Corpsen år 1847 ulgifna beskrifning om Länet, kallad ”Topografiska och Statistiska uppgifter om Halmstads
Län;” hvarföre det torde nådigst tillåtas mig att blott hänvisa till nämnde källor. § 2- i nenna ie.
Efter hvad mantalslängderna utvisa utgjorde folkmängden i Länet:
År 1822: skattdragande 46,444 skattfrie 34,322 §0,760.
Är 4 847: skattdragande 55,871 skattfrie 42,379 g§ 250.
År 1850: skattdragande 46,850 skallfrie 45,78 4 deraf 49,629 mankön och 53,005 qvinkön; men enligt Tabell-Kommissionens beräkning skulle folkmängden redan år 1845 varit 100,419 personer.
Är denna sistnämnda beräkning riktig, bör ock folkmängden vid 1850 års slut varit bögre, än den ofvan uppgifna, som manlalslängderna upptaga.
Af förutnämnde 102,634 bo 6,994 i städerna och 95,640 å landsbygden.
Befolkningen bar således å dessa 3 år ökats med 4,384 personer eller icke långt ifrån 11 procent.
Af denna tillökning komma 438 på städerna och 3,946 på landsbygden, i följd hvaraf tillväxten proportionsvis är störst i städerna.
År 1848 utflyttade en mängd arbetsfolk till Danmark, der arbete då lätteligen erhölls, i anseende dertill att en stor del af Danmarks egen arbetsföra befolkning dragit ut i kriget emot Schleswig-Holsteinarne.
Många af dessa utflyttande stadnade äfven efter kriget qvar, lockade af de högre arbetslöner, som i Danmark erbjödos, och dessa utflyttningar hafva sedan alltjemt fortgått.
Äfven bland de yngre qvinfolken har utflyttningslusten till Helsingör och Köpenhamn gripit omkring sig och de få gerna der tjenst, särdeles i början,.då deras anspråk äro måttliga ocli måhända billigare, än i allmänhet bland tjenande klassen uti Danmark.
Det närbelägna Götheborg, hvarest arbete lätteligen erhålles, upptager ock årligen flera utflyttande; och ej så få, isynnerhet från socknarne kring Kungsbacka, begifva sig årligen ut på utrikes sjöresor, derifrån de antingen alldeles icke eller ock först efter en längre tidryTmd återvända.
Deremot hafva utflyttningarne till Skåne på sednare åren alltmer och mer aftagit, hvartill orsaken tilläfventyrs är den, att till grödans uttröskande slagan nu mindre användes, utan i stället tröskverk, som går antingen med kreatur, vatten eller ånga.
Bidragande orsaker till denna folkökning äro, dels att inga svårare sjukdomar under denna tid varit gängse, dels att Länet varit hugnadt med jemngoda skördar, under det att det tillika åtnjutit inre och yttre fred.
Jordbruket och andra näringar hafva derföre kunnat fritt utveckla sig och lemna tillfälle till uppkomsten af nya bostäder samt ökad arbetsförtjenst.
Glädjande och tillfredsställande kunde denna folkökning anses, om den ägde rum bland den besuttna klassen af allmogen; men då den nu förefinnes hufvudsakligen bland backstugusittare, stat-torpare och inhyses folk, ingifver den verkligen bekymmer för framtiden.
Skulle missväxt beklaMioen inträffa flera år i rad, xi O D ' folie större delen fattigförsörjningen till last, och denna, redan ganska betungande, skulle blifva det än mera, ja till den grad, att församlingarne icke kunna bära denna tunga. 5 Jemlikt Eders Kongl, Maj:ts nådiga Stadga om Folkundervisningen i riket af den 18 Juni 1842 hafva nu inom alla socknar dels fasta, dels ambulatoriska skolor kommit till stånd.
Dessa skolor begagnas ock temligen allmänt, särdeles der församlingarne lyckats anställa skickliga och nitiska lärare.
Ännu hafva verkningarne af dessa bemödanden för det uppväxande slägtets utbildning icke kunnat i väsendtligare mån förnimmas, men efter några år böra de kunna märkas.
De bidrag af allmänna medel, som för ändamålet utgått, hafva utgjort ett stöd.
Utaf de berättelser, Herr Justitie Siats-Ministern afgifvit om förhållandet emellan för brott och förseelser anklagade och sakfällde å ena samt folkmängden i Länet, beräknad till 100,419 personer, å andra sidan, inhemtas att en anklagad kom År 1848 på hvar 90:de » 1849 » » 102:dra och » 1850 » » 83:dje samt en sakfälld
År 1848 på hvar 1 46:le » 1849 » » 117:de och » 1850 » » 94:de af Länets invånare.
Då nu för hela riket i medeltal antalet af anklagade och sakfällde förhållit sig sålunda, alt en anklagad År 1848 kom på hvar 91 :sta » 1849 » » » 96:te » 1850 » » » 96:te samt en sakfälld
År 1848 på hvar 110:de » 1849 » » 1l5:de och ' » 1850 » » 11 4:de; så ådagalägges häraf, att tillståndet inom Länet i berörde hänseende. varit under år 1850 för delaktigare än rikets i allmänhet, men bättre de föregående tvänne åren.
Jemförelsen utfaller ock till Länets fördel, om de näst föregående 6 åren afses; dock torde något bestämdt omdöme örn folkets moralitet icke kunna grundas på dessa siffror, enär särskilde orsaker kunna föranleda att åtalens och i följd deraf jemväl de sak fä 11 cles antal är ena året större, andra året mindre.
Halländska allmogen är i allmänhet arbetsam, sparsam och laglydig.
Brott och förseelser ibland den skulle vara än färre, allenast bränvinssupandet upphörde 6 eller åtminstone förminskades, men beklagligen är denna last ännu alltför allmän, särdeles bland skogsboar. innu hafva icke fängelser med celler blifvit uppförda inom delta Län, utom i straff-fängelset å Warbergs f. d. fästning.
Dessa celler äro alltså egentligen ämnade för straff-fångar, men Styrelsen öfver Fängelser och Arbetsinrättningar i riket har, uppå derom gjord hemställan, tillåtit, att dessa celler må begagnas jemväl för de ransakningsfångar, Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande kan finna skäligt låta der insätta, så vidt utrymmet sådant medgifver.
Bredvid Kungsbacka stad, å Fjäre härads tingställe Skantsen, kommer alt uppföras ett för staden och häradet gemensamt fängelse med 6 celler, till hvilken byggnad anslag af allmänna medel påräknas.
Kunde dylika cellfängelser blifva uppförda öfver allt, der häkten böra finnas, vore med temlig säkerhet att emotse, det fångantalet skulle år efter år aftaga, och knappast torde det inträffa, som nu är händelsen, att fångar, som böra lill fästning förflyttas, i årtal uppehålla ransakningen och sedan verkställigheten, den sednare derigenom att de undandraga sig kyrkoplikten, och öfver de beslut, som i anledning deraf för hvarje gång meddelas, fullfölja talan genom alla instanser.
De häktades antal har, efter afdrag af transportfångar och för skuld bysalle personer, varit:
År 1848 350 » 1849 199 » 1850 248 Summa 797 eller i medeltal 206 personer. hafva varit häktade:
För undergående a!' ransakning, långelse
För lösdrifveri och vid vatten och bröd försvarslöshet. samt enkelt fängelse.
År 1848 250 . . . 83 >, 1849 142 » 1850 177 . . 54 Summa 575 . . 180 eller i medeltal 192 . . . . . . , 00.
7 Kostnaderna för fångvården hafva uppgått:
År '1848 till 13,678: 44. - »1849 » 6,199: 37. o. » 1850 » 7,434: 14. io. Summa 37,313: — 4. och alltså i medeltäl . . . 9,104: 16. l. Vid jemförelse med nästföregående sex år visar sig sålunda, att både de för brott tilltalades och de lösdrifvandes antal betydligen aftagit under dessa 3:ne år och att fångkostnaderne äfven minskats.
Denna minskning i fångpersonaleu tillskrifver jag dels Eders Kongl. Maj:ts nådiga Stadga om försvarslösa personer af den 29 Maj 1846 och Fattigvårdsstadgan af den 25 Maj 1847, genom hvilken sednare församlingarne ålagts bättre vårda sina fattige, dels ock att mera varsamhet vid häktning nu iakttages.
Antalet af handlagda lagsökningsmål och af de för skuld uti bysättningshäkte insatte personer har uppgått:
År 1848 till 1,725 mål mot 2,074 person, om 79,212 R:dr 44 sk.
B:ko och 11 bysalte.
» 184-9 » 2,009 » » 2,859 » » 84,035 » 33 » » '» 14 ’ » » 1850 » 2,336 » » 2,635 » » 141,854 » 23 » » » 17 » Lagsökningarnes antal och utsökta beloppet hafva således år från år betydligen stigit, hvartill orsaken till hufvudsaklig del är att finna uti den elakartade lungsjukan, som år 1847 utbröt bland boskapskreaturen på åtskilliga ställen inom södra och medlersta delen af Länet.
En följd af den var, att ali transport medelst boskapskreatur måste upphöra, marknader inställdes, och all rörelse med kreatur upphörde.
Då 1111 de socknar, som ligga närmast Småländska och Westgöthe gränserna, hemta sin mesta och betydligaste inkomst genom uppfödande och försäljande af boskapskreatur, är lätt att finna, det dessa förhållanden skulle ofördelaktigt inverka på dessa socknars ekonomi, och föranleda försl lill skuldsättning, och sedan, då försträckningarne icke på utsatt lid kunde afbördas, till lagsökning. § 3.
Några väsendtliga förändringar hafva deri icke inträffat sedan min förra berättelse afgafs.
Jordbruket, den förnämsta af alla näringar, bedrifves i all - 8 mänhet såsom förr; dock märkes i vissa trakter, särdeles utmed kusten, att allmogen börjar följa mera plan vid åkerbrukets bedrifvande och göra sig till godo de föredömen, som lemnäs från de större egendomarne, bland hvilka jag i sådant hänseende vill nämna Skottorp och Dömestorp, Stjernarp, Fröllinge och Tjolöholm.
Odlingarne fortgå i betydlig mån och inom få år torde alla odlingsbara utmarker varda upptagne och sädesbärande.
Laga skiftena inom Länet bidraga ock genom utflyttningar från gamla bolstäderna i väsendtlig mån till landets uppbrukande; och hafva dessa förrättningar, enligt de från Förste Landtmätaren i Länet inkomne årsberättelser, sålunda fortgått: Bolstäder. >■ gs g: A r e a 1. n O < tr &> 2 o Inrösningsjord. > 3 •0 t/i SJ cu p 3- o o - a. P i ® 3 -i g w a pr- T5 !>r CÖ 71 s <K Uppod- lingsbar mark. 0 S; Q- 5.
• s 09 cn i n gi B « s as c 3 3 P antal. antal. mantal.
Transport från föregående berättelse 1,402 2,357 U69T6sV 39,830 43,675 22,429 133,711 4,764 244,409 År 1848 84 132 50 X 2,588 5,163 3,208 2,202 3,657 3,023 535 1,418 1,998 6,034 8,506 6,188 143 11,502 19,094 14,759 » 1849 157 153 89U 350 » 1850 107 100 53k 342 Summa 1,750 2,742 1,362J?| 50,789 52,557 26,380 154,439 5,599 289,764 Häraf visar sig, vid jemförelse med nästföregående 20 år, ehvad man afser de skiftade hemmanens mantal, eller arealen af den delade jorden, att landtmätarnes åtgärder, under dessa trenne år, varit mera omfattande.
Af allmänna medel hafva erhållits följande bidrag till underlättande af de genom utflyttningar förorsakade kostnader, nemligen:
År d 848 2,741 R:dr 41 sk. 6 rst.
» 1849 8,965 » 40 » — » » 1850 5,039 » ao » 6 » 16 747
R;dr lg sk Banko_ Vid jemförelse emellan den tabell för landet, som finnes bifogad 1822 års be rättelse, och den härvid underdånigst bilagda inhemtas:
Att 9 alt utsädet af alla slags säd uppgick
År 1822 till 62,4974 Tunnor, och » 1850 » 81,800M » att rnedelafkastningen, eller afdrag af utsädet, beräknades År 1822 till 217,233 Tunnor, och » 1850 » 316,124 » att utsäde af potäter utgjorde År 1822 15,9481 Tunnor, och » 1850 34,8601 » samt alt alkastningen af denna rotfrukt; eller afdrag af utsädet, skattades År 1822 till 118,697 Tunnor, och » 1850 » 244,148-^ » Utsädet af alla slags säd har således på dessa 28 år ökats, så att det är nära £:del mera än år 1822, och utsädet af potäter har mer än fördubblats; men afkastningen i korntalet är obetydligt högre än nämnde år.
Polatesfrukten har under denna tidrymd lidit af någon sjuklighet, hvars grund och orsak icke kunnat upptäckas.
Afkastningen har ock icke varit tillräcklig att mata de stora brännerierna, som derföre börjat förbränna säd.
Äfven under dessa år häfver antalet af bränvinspannor minskats, men skatten har deremot höjt sig sålunda:
År 1848 2,314 pannor och 16,691 R:dr 44 sk. 6 rst.
Banko i skatt.
» 1849 2,208 » » 20,427 » 46 » 4 » » »och » 1850 1,857 » » 18,311 » 22 » 8 » » » Bränvinspannornas antal har således sedan år 1842 minskats från 3,541 till 1,857 eller med nära hälften; men tillverkningen är nu säkerligen lika simsorn förutnämnde år.
Också har bränvinsskatten icke i samma proportion aftagit, ty då den år 1842 utgjorde 21,416 R:dr 21 sk. 6 rst.
Banko, besteg den sig 1850 till 18,311 R:dr 22 sk. 8 rst.
Så länge jordbruket grundar sig på bränvinslillverkning, kan det aldrig nå samma höjd och utveckling, som i andra länder, der denna tillverkning är skiljd från jordbruket och bedrifves såsom en särskild fabriksrörelse.
Men det är icke att hoppas, det husbehofsbränningen kommer att upphöra förr än den genom sin egen öfverdrift korrigerat sig sjelf, och den tid kommer väl, må llcrätldse öfver Hallands
Län för åren 1848—1850. 2 10 hända snart nog, då den höga produktionen sa nedsatt priset, att det icke blir någon vinst för jordbrukaren alt förvandla säd och poläter till bränvin.
Handteringen torde ock tåla högre beskattning, särdeles som efter hvarje riksdag alla möjliga försök göras alt genom förändring i tygen eludera författningar, och undgå erläggandet af bestämda afgifter.
Under de tre Ar, berättelsen omfattar, har denna landtmannanäring varit utsatt för stora olyckor genom den år 1847 till riket införda elakartade lungsjukdomen, med hvilken förhållandet är detta:
I Augusti månad år 1847 infördes från England till
Skåne en hjord fäkreatur af Ayrshire-racen och i September kornmo några af dessa till farmen Fladje under Säteriet Stjernarp i Eldsberga socken.
Omkring slutet af November sjuknade ett af dessa kreatur, och fördes, för att bättre kunna vårdas, till hufvudgården Stjernarp, samt insattes i ett kostall.
Efter någon kort tid syntes djuret förbättras och återfördes lill Fladje, men snart derpå började samma djur åter visa sjuklighet och fördes än en gång till Stjernarp tillika med den öfriga racehjorden.
Det sjuka djuret dog och ansågs hafva haft en vanlig lunginflammation.
Under tiden hade invid det stall, der det sjuka racedjuret insattes på Stjernarp, en Svensk ko sjuknat och dött; snart derefter dör en Engelsk qviga, och visade båda dessa sistnämnde djur samma sjuklighet i lungorna, som det först omnämnda Engelska kreaturet.
Derpå insjuknade i Januari 1848 allt flera kreatur, så väl Svenska sorn Engelska; och kreatursägaren, mån om sin ladugård, efterskickade en djurläkare från Skåne; men denne förklarade sjukdomen för en vanlig bröstinflammation, som icke var smittosam, och endast beroende på fuktig väderlek m. m. under föregående höst.
Emedlertid insjuknade allt flera kreatur, deraf somliga störtade, andra åler nedslogos, så att vid medlet af Juni månad 1848 Etlhundrafem kreatur på hufvudgården Stjernarp omkommit.
Under de första månaderna af året, dä man ännu icke med bestämdhet trodde på sjukdomens smittbarhet, transporterades hela den öfverblifna racehjorden till Säteriet Hjuleberg i Abilds socken, tillhörande samma ägare, och afsalu af kreatur gjordes från Stjernarp lill Danmark.
Sedan sjukdomen under flera månader rasat på Stjernarp, fann man påtagligen den vara smittosam och för sådan förklarades den äfven af Danska veterinärer, som kommit i tillfälle undersöka de till
Danmark ankomna kreatur.
Dessa veterinärer förklarade sjukdomen vara den eiakartade lungsjukan (Pneumonia exsudatoria epizootica), som veterligen icke förr uppträdt i Sverige.
Under tiden började underlydande bönders kreatur äfven insjukna, och för alla kunde man spåra, att de på ett eller annat sätt varit i beröring med Stjernarps kreatur, 11 / mest vid körslor dil och derifrån.
Oaktadt Eders Kong!.
Maj:ts Befallningshafvande vid första misstänka om smitta vidtog författningsenliga åtgärder, kunde sjukdomens spridande likväl icke alltid förekommas, särdeles i anseende till de gemensamma helen, sorn byalagen i allmänhet hafva, hvarföre ock sjukdomen vid 1848 års slut spridt sig till Eldsberga, Tönnersjö, Knäreds, Weinge, Trönninge, Snöstorps och Thorups socknar, samt från Säteriet Hjuleberg äfven till egendomarne Sannarp och Fjellalunda i Åhrstads socken.
Under 1849 utbredde sig sjukdomen ytterligare till Enslöfs, Breareds och Winberga socknar samt Halmstads stad och Wapnö Säteri, men afstadnade småningom, och med sista dödsfallet pä hemmanet Heberg i Åhrstads socken den 4 December 1849, då från farsotens första uppträdande 428 kreatur anmäldes störtade eller nedslagna, hoppades man farsoten vara öfverstånden, och de 3:ne från Stockholm nedsände djurläkarne hemförlofvades i början af följande året.
Men detta lugn varade icke länge, ty redan i Juni månad 1850 började man misstänka sjukdomsfall i en aflägsen trakt af Snöstorps socken, der sjukdomen icke förr visat sig, och vid anställd undersökning befanns lungsjuka här vara för handen.
Uppkomsten af sjukdomen är endast förklarlig derigenom, att köp och byten i smyg bedrifvits från delar af socknen, der icke alla sjuka djur uppgifvits, utan sorgfälligt undandöljts, och sålunda undgått den i författningen anbefallda besigtning och nedslagtning; men polisundersökningarne i detta afseende hafva icke ledt till full laglig bevisning, och åtalen vid domstolarne i orten hafva icke heller lemnat vidare upplysning.
Från Snöstorps socken spridde sig sjukdomen under sednare hälften af år 1850 till Öfraby, Söndrums, Harplinge, Slöinge, Eftra, Qvibille, Trönninge, Eldsberga, Enslöfs, Breareds, Tönnersjö, Laholms och Karups socknar, utan att likväl uti någon af de vid farsotens första invasion angripne ladugårdarne något enda sjukdomsfall denna gång åter förekom, och i slutet af April månad 1851 kunde ingen sjuklighet, på något sätt hänförlig till elakartad lungsjuka, förmärkas i södra delen af Länet, hvarest en, i och för det nya utbrottet af sjukdomen, från Skåne kommenderad djurläkare anställde noggranna undersökningar.
Från och med Juni månad år 1850 till och med April månad år 1851 nedslogos 274 kreatur, hvarigenom total utslagtning skedde i 22 ladugårdar.
I Juni månad år 1851 uppstod fråga örn försäljning på öppen auktion af de å Hjuleberg, Fjellalunda och Sannarp befintlige kreatur, och ehuru något tydligt sjukdomsfall icke visat sig bland dessa hjordar sedan Maj 1849, ansågs likväl en profslagtning nyttig, til! utrönande, huruvida ännu efter så lång tid några betydliga lunglidanden kunde förefinnas hos sådana djur, som varit 12 af sjukdomen angripne, men synbart tillfrisknat.
Profslagtning skedde i närvaro af Herr Öfverdirektören och Riddaren Norling, icke allenast på nyssnämnde egendomar, utan ock, med ägarues begifvande, på Stjernarp och Fladje, med den utgång, att sedan sammanlagdt 10 kreatur blifvit nedslagne, Herr Öfverdirektören ansåg sig kunna afgifva den förklaring, att de flesta af de profslagtade kreaturen befunnos behäftade med sådane organiska förstörelser i lungorna, till följe af den öfverståudna lungsjukan, att de aldrig kunnat åter komma till fullkomlig helsa och nyttjas till strängare eller uthållande arbeten eller till pålitliga afvelsdjur; att de ännu hade sjukdomen qvar tilt den grad, att de ansågos kunna öfverföra smitta, då de kommo i beröring med friska djur, som hade disposition för smittan; att lungsjuka blott ganska ofullständigt låter bota sig, och att de djur, som af sjukdomen varit angripna, för liela sin lefnad bibehålla ett frö till detta onda, hvilket när som helst ånyo torde kunna utvecklas.
Med anledning häraf företogs ytterligare i slutet af Augusti och första dagarne af September nedslagtning af alla kreatur, som dels varit misstänkta för att hafva haft, dels verkligen haft sjukdomen, och af 62 sålunda nedslagna kreatur kunde 40 antagas såsom icke frie från sjukdomen.
Från och med 1848 års början till och med 1851 års slut befinnes, enligt djurläkarens sammandragne rapporter, jemforde med de upplysningar, som på de smittade ställena kunnat erhållas, den elakartade lungsjukan hafva angripit 109 särskilda ladugårdar, i hvilka sammanlagdt funnits 1,429 kreatur, nemligen 513 oxar och tjurar, 571 kor samt 345 ungnöt och kalfvar; och hafva af dessa 778 kreatur eller 54§ procent blifvit i och för lungsjukan nedslagne, eller 282 oxar och tjurar, 371 kor samt 125 ungnöt eller kalfvar.
Till och med den Irsta November 1851 har ersättning förde i och för lung O o sjukan nedslagna kreatur af allmänna medel utgått till följande belopp, Hendigen:
Under år 1849 för 125 kreatur 3,473 R:dr 5 sk. Brko. » » 1850 » 189 » 4,122 » — » » » » 1851 » 142 » 3,687 » 16 » » hvartill böra läggas de inom fyra socknar af Länet år 1848 nedslagne 64 » för hvilka, jemlikt Eders Kongl. Majrts nådiga bref den 3 Februari 1852, utbetalts under år 1852 1,598 » 32 » »
Så att summan utgör 12,881 R:dr 15 sk. Brko. 13