Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad vidare angar den skärpning, som blifvit yrkad i straffet för falskt vittnesbörd,* så enär allmänna Lagen, för detta brott, LtigUtskottsts Betäitkattdett.
79 tlfom böter utstakar påföljden att icke vidare vara vittnesbar, och denna påföljd i anseende till den vanheder den innefattar, efter Utskottets tanka, nara kan jemföras med ärans förlust, har Utskottet icke funnit anledning , att den härutinnan foreslagne Lagföråndring för sin dei bifalla.
Beträffande åter yrkandet, att VärjemålsEd, och de flere dermed beslågtade
Eder, borde högst sällan, och om möjligt vore, aldrig tillåtas; så emedan allmänna Lagen stadgar, att VärjernålsEd endast må åläggas i nödfall och då sanning ej annorledes utletas kan, anser Utskottet
Lagen i detta fall hafva gifvit den bestämda ledning för Domaren, som LagStiftaren förmår meddela, Sluteligen och vidkommande den påföljd af fästningsarbete, som ansetts böra stadgas, utöfver det ansvar 17 Gap. 19 §.
Rätteg,Balken för MenEd i allmänhet bestämmer; så bar
Utskottet ansett det nu gällande stadgandet vara mera öfvensstämmände med gradationerne i StraffLagarne i allmänhet, ån det af Herr Friherre Posse uppgifne förslag, och kan pä sådan grund icke eller i denna del tillstyrka bifall af motionen.
Detta allt, tillika med några Utskottets Ledamöters skiljaktiga meningar, hemställes dock vördsamiigen Riksens Höglofl.
Stockholm den 34 Martii 1823, 8o Lagutskottets Betånkandtn, Utdrag af Protocoll, hållet hos Riksens Högloft.
Ständers Lagutskott deii 24 Martil 1823. S. D. Föredrogs Herr Friherre Christer Posses af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln remitterade, den 20 dennes på bordet lagde Memorial, deruti yrkas, att alla så val af allmänna Lagen föranledde Edgångar, som andre uti sårskilde Författningar föreskrifne Edsformulairer må af Lagutskottet varda granskade och råttade uti de delar, der felaktigheter kunna förefinnas.
Då nu denna motion kom under öfverläggning , voro Utskottets fleste Ledamöter af den tanke, att endast de Edgångar, som finnas föreskrifne uti allmänna Lagen, KyrkoLagen och SjöLagen, samt dermed sammanhang egande Författningar tillhörde Utskottets granskning; och då Herr Friherre Posse icke afgifvit något förslag till ändring uti desse
Edsformulairer eller anmärkt de felaktigheter uti dem, som Herr Friherrn önskade fa rattade, så ansågo dessa Ledamöter Utskottets åtgärd böra inskränkas ti 1 yttran, derörande hvad som borde iakttagas vid vittnesedens afläggande, samt angående ansvaret för falskt vittnesbörd oeh MenEd, uti hvilka ämnen Herr Friherrn sine åsigter bestämdt meddelat.
Herr Lagutskottets Bctånkanden, 81 Herr Häradshöfdingen Ribbing Uppläste följande, skrltteligen författade anförande :
Jag anser att Lagutskottet icke kari från sig skilja någon väsendtlig del af Baron Posses motion* utan att iakttaga deri derföre i 44 §.
Riksdagsordningen föreskrifne tid.
Om än flere af de Eder motionen upptager icke kunna hånföras till Civil , Criminal- eller KyrkoLag, kunna de likväl inne. begripas under hvad Riksdagsordningen kallar: jå såd ane ämnen väckta frågor, oell hvilka, enligt samma Författnings 33 oSs tillhöra.
Formen för edsförbindelsers afläggande, bör icke vara mera ån en, fast ämnena för dess tillämpning åro flerfaldige.
Bevakandet af formens lagenlighet tillhörer
Lagutskottet —- ämnet kan föranleda till annat Urskotts biträde på sätt 43 § Riksdagsordningen medgifver.
Nu må den ena eden anses tillhöra allman Lag, och dess förändring såsom Lagförslag framställas, den andra vara reglementarisk , och dess förändring, såsom önskhingsmäl, framföras; för båda fordras slutelUen Kongl. Maj:ts bifall.
Och således hade, efter min tanka, bela motionen kunnat och bordt i ett sammanhang upptagasj något hinder derföre anser jag icke elier hafva legat deruti, att motionairen icke utfört ett särskildt detailleradt för hvarje Edsformulaire.
Sådant är möjligt endast Lagutskottets Betänk anden, 6 g2 Lagutskottets Bttanktindtn'. ela man innehar sjelfva EdsFormylairen, sorn böra ändras; och Utskottet, men ej motionairen, är för det närvarande i tillfälle att dem anskaffa.
Motionairen har derföre genast begärt, att
Utskottet skulle med möjligaste skyndsamhet infordra formulairerne, hvarefter det först skulle blifvit möjligt att bestämma de ändringar, som böra ega rum.
Då Motionairen emedlertid föreslagit en allmän Lag för
Eder, den nemligen i att man icke borde åläggas svärja på det, hvarom man saknade kunskap, och att främmande språk skulle uteslutas; så synes utarbetandet och tillämpningen af denna allmänna Lagprincip just vara en befattning, hvartill Utskottet, enligt 33 §.
Riksdagsordningen, är bestämdt, och för min del skulle jag icke anse mig behöfva Motionairens . ytterligare biträde dervid.
Sedan jag således utsagt min mening, om origtigheten af Utskottets hufvudsakiiga åtgärd att jfrånskilja sig en större del af motionen och vägrandet att infordra EdsFormuIairen , nödgas jag ytterligare reservera mig mot hvarje särskildt beslut, {ivari Utskottet derefter stadnat.
Afven i de fall, då bestämda förändringar föreslagits i Eder, dem Utskottet ansett sig tillhöra, har all åtgärd uteblifvit, såsom i DomareEden, der man svär att hemliga hålla rådslag inom lyckta dörrar, ehuru GrundLagen ålägger OmröstningsProtocollernes utgifvande till hvem som det begär.
Lagpommittéen har äfven uteslutit denna strof LagUtskotttts Bctånkandeii. 83 Utur Eden* Motionairens förslag till etfc föråndradt sätt för vittnena afförande, är verkeligen på sätt lian uppgifvit, pröfvadt och godt funnet: vid ett allmänt HäradsTing, som under flere veckor fortvarade, afgåfvos, med få undantag, vittnesmålen utan Ed; endast en allvarlig varning från Domaren föregick Vittnenas berättelse, oell Parterne ansågo säilan Edens biläggande nödigt.
De Eder, som gingos, vunno derigenom i högtidlighet, och edgångarne spildes icke onödigtvis, som ofta är hän« delsen, äfven derigenom att Vittnen, hvilkas jäfvighet man först under sjelfva Vittnesberåttelsen erfar, förut måst gå Eden»
Att jag icke blir varse de omöjligheter oell den ©verkställbarhet, sorn för Lagutskottet sig framståldt, torde mig ursäktas, efter jag vet att intetdera i verkligheten finnes.
I frågan om tillåtelse för vanfräjdade personer att vittna, åberopar sig Lagutskottet på Domarens samvetsgrannhet; jag åter tror, att både Domare och Rättsökande åro bäst belåtne, att icke sakna laglige föreskrifter, der de, utan att utestänga samvetsgrannhetens inflytande, hvilket här är händelsen, kunna och böra ega rum, och jag anser lämpeligt, att i Protocollet intages den persons namn, på hvars intyg om god frägd ett Vittnes afförande beror.
Jag delar fullkomligen Motionairens tanka, om afskaffande eller inskränktare bruk afvärjetnåls och öfrige likartade Eder, och till stod för denne mening, får jag fram* 84 7dgUtskottets Betänknndctt, ställa en närmare utveckling af förslaget i denna del. 49 Capitlet 2 §.
MissgerningsBalken fö. reskrifver UrtjufvaEd.
Stöld synes mig vära ett brott af den beskaffenhet, att edgång i slikt mål ej borde vara den anklagade tillåten, så mycket mindre som, i händelse af framdeles yppade anledningar, bevisningen derigenom är försvårad. 24 Cap. 2 §.§ BygguingaBalken inne* håller följande stadgande: ’’Vet man ej huru eld är kommen lös; vite då med sjelf sins vådaed, att det ej af hans vangömo eller vållande skedt är.” Tillämpningen af denna ed, om den skulle bibehållas, borde bero på Domarens pröfning af förekommande omständigheter, hvilka endast kunna bestämma huruvida en person möjligen kan veta huru eld kommit lös eller icke. VrångaEd i 14 Cap. 9 §. och den i gr Cap* o §•
Rättegångsbalken beskrifne ed aro, efter min tanka, fullkomligen olämplige; ty hvilken Part anser icke sin egen sak vare rättvis och de skäl han anförer vigtiga, och sällan lärer en tappande, som söker ändiing i högre Rätt, kunna besvärja att han icke söker uppehålla vederparten i sin Rätt.
LagCommittéen har uteslutit dea förra
Eden hel och hållen och det anmärkta orimmeliga i den sednare.
FattigdumsEd, föreskrifven i 30 Cap. 6 §.
BättegångsBalken , för Revisionssökande, synes också mindre tjenlig för ändamålet, hvilket säkrare skulle vinnas genom någon Lag Utskottets Betänkande«, 85 slags taxering af Domaren eller Konungens Befallningshafvande, i likhet med andra vederhäftighetsbevis, hvilka af dem utfärdas.
VärjemålsEd 1 Lägersmål och horsbrott kunde äfven gå bort, om deri i dessa mål af Domaren tämmeligen allmänt antagna knappare bevisning blefve af Lagen godkänd, då, genom detta förfarande, grundadt i naturen af slike mål, ett bland de mest allmänna och vådliga missbruk af Edgång skulle försvinna.
Denna, visst icke fullständiga, framställning af motionens användbarhet torde åtminstone visa , att förslaget varit förtjent af en annan behandling, än den Utskottet meddelat.
Partiel Lagförändring borde visserligen undvikas; men den allmänna Lagförändringen år ännu så aflägse, att tiden derföre icke ens kan bestämmas, och emedlertid fortfara de menliga verkningarne af edgångars missbruk, till skada för Nationens inora! ité och enskildes rätt.
Om återremi8s af LagUfskottets
Betänkande skulle ske, är skyndsamhet dervid visserligen af nöden, för att nu mera kunna medhinna både EdsFormulairens infordrande och granskning.
Det sednare anser likväl icke jag för ett så vidlyftigt arbete, att icke Lagutskottet, på egen hand , det skulle kunna företaga , blott vi af Riksens Höglofl, Ständer erhålla bestämdt föreläggande att eådant är vår skyldighet.
Lagutskottets Betänkandets, Harr Lagmannen Danckwardt åter trodde, att då Herr Friherre Posse, ehuru han icke afgifvit något bestämdt förslag till än» öring uti nu gällande EdsFormulairer, likväl, genom allmänna omdömen i ämnet, utmärkt visse omständigheter, som vid en ny fleöaction af EdfFormulairen borde iakt*« tagas, skulle en på sådant sätt gjord framställning af olämpligheten utaf Lagarne om Edgång, föranleda till pröfning af Memorialet, så vidt detsamma hade afseende på de uti allmänna Lagen, KyrkoLagen och SjöLagen stadgade EdsFormnlairer; och ansåg Herr Danckwardt någon annan rättelse häruti icke vara af noden, än att, enär det ku mera är hvar och en öppet, att, emot lösen, ifrån Domstoiarne utbekomma och genom tryck allmängöra RättegångsHandlingar och deribland äfven Domstolarnes OmröstningsProtocoller, den uti DomareEden intagne förpligtelse att icke, sedan Dom är afsagd, uppenbara dem som till Rätta gå eller- andre de rådslag, sorn Rätten inora lyckta dörrar håller, matté, såsom ändamålslös, från berörde EdsFormulair uteslutas.
Herr Prosten Doctor Rönbeck, Herr Borgmästaren Gederborg och RiksdagsFulIjnägtigen Änders Larsson deremot yttrade, det de ansågo Herr Friherre Fosses anmärkningar emot Preste- och DomareEderne påkalla Utskottets granskning af Memorialet i desse omständigheter J -hyarempt bemäld^ Lagutskottet!
Betänkandettj 87 !
Ledamöter i öfrigt biträdde den mening Utskottets fleste Ledamöter yttrat.
Som nu, i följd af Pluralitetens yttrande, Utskottet endast borde ingå i granskning af de omständigheter, som böra iakttagas vid VittnesEdens afläggande, samt rörande ansvaret för falskt Vittnesbörd och MenEd, beslöt Utskottet det utlåtande, som innefattas i Betänkandet N:o 25.
Härifrån var RiksdagsFullmägtigen Anders Larsson i så måtto skiljaktig, att han ansåg1 bestraffningen för falskt vittnesmål böra ökas med ärans förlust.
Ex Protocollo Joh. Jac. Kleman.
Ankom d. 17 April 1823, Betänkande öfver BiksdagsFnllmagtigen Johan Olsson Långbergs Memorial, angående ändring uti 3 och 4 §§. i 2,1 Capitlet RättegångsBalken.
Till Lagutskottet har Hederv.
Bondel
Ståndet remitterat ett Memorial af KiksdagsFullmägtigen Johan Oisson Longberg, deruti han andrager, huruledes uti RättegångsBalken år införd en grundsats, som gör Parters rätt beroende af Domstolars misstag, genom <|eo så kallade qvittniugen 88 T,agVt skottets Betänkande», af E&penser.
För vederläggning af denna besynnerliga Lagstiftning vore, efter Longberg s tanke, tillräckligt erinra, att en Part, görn orättvist förlorat hosén Domstol, icke derigenom förtjent att åa ytterligare lida för de misstag
Domaren begått, hvilket likväl sker då Lagen föreskrifver, att desi, sorn tappat i Underhalt och sedan får
Domen i OlverRätt åndrad, icke njuter någon ersätt* ning för sine utgifter.
Om en sådan Lagstiftning skulle kunna försvaras, måste, efter Longbergs tanke, antagas, att en högre fVätts
Dom icke gilves för att meddela rättelse i begångne misstag, utan endast för att låta det ankomma på slump, hvem forn sluteligen skall få rätt, erkänna den §ne Domaren så god sorn den andre, och låta kostnaden af denna ödets lek drabba den som varit lika blottställd på möjligheten att komma lill korrta på det sista afgörande kastet; men vill man åter stifta Lag, för att befrämja rättvisa, bor eftersiq. »as, att den Domstol, som är tillförlitelig nog att afgöra hufvudsaken, för att stifta rätt, äfven med upphäfvandet af en annan Domstols mening , annu lättare är tillförlitelig nog att bevilja den lidande ersättning fdr hvad saken kostat honom, genom vederpartens förvållande eller den andre Domstolens misstag; och för den sluteligen tappande
Parten bör det på intet sätt kallas flårdt eller obilligt, att han ej skördar någon frugt af hvad han med orättvisa vun»it, hyilket blott gör hopom förgigtigare, Lagutskottets Betänkandctt. och minskar lättsinnigheten i Rättegångars tillställande, samt bidrager till det önskade ändamålet att minska tvisternes mängd, hvaraf Domstolarne nu besväras.
På desse grunder har Longberg föreslagit, att af 3 och 4. §5. i 2» Cap. RåttegångsBalken endast må bibehållas början af den 3:rlje och slutet af den 4:de, så lydande: ”Then Saken tappar gälde sin Vederdeloman thet alltåter, som han trängd varit therå kosta; äro i Raken åtskillige käromål och vinna eller tappa Parterne theri ömsom, tå stånd© hvar sin skada j” — men allt det öfriga i desse borde försvinna.
Vid öfvervägande häraf har LagUtskottet till alla delar godkänt de grunder, som uti motionen blifvit anförde och funnit förändringen af den nu gällande Lagen, i det af Longberg åsyftade ändamål» vara af nödvändigheten påkallad, såsom ledande til det rättvisa slut pä Rättegångar i allmänhet, att den som saken vinner och således måste anses hafva lidit förfång af sin Vederpart, blifver skadeslös för detta förfång; hvarjemte, genom antagande af de grunder Longberg föreslagit, den förmån, enligt Utskottets tanka, vinnes, att hågen för
Rättegångar troligen kommer att betydligen förminskas; men som detta ändamål icke fullkomligen kan vinnas endast genom den af Longberg föreslagne förkorrtning af 3 och 4. §5 i 21 Cap. RåttegångsBalken, har LagUtskottet ansett sig böra till Riksens Höglofl, Ständer hemställa, om icke LagComif* f;o Lagutskottets Betänkande». téens förslag i fråga om Rättegångskostnad och skadestånd, såsom hvilande på de grunder Longberg anfördt och Lagutskottet för sin del nu gillar, mätte, med en obetydlig förändring i Redactionen, blifva såsom Lag antaget; och kommer, i händelse af bifall härtill, 21 Gap. RättegångsBalken att hä* danefter lyda som föijer; §. i.
Hvad den, som saken vinner, trängd varit att å Rättegången kosta, skall den, sorn tappar, gälda honom åter.
Ej må någon från den bostnads-ersåttning befrias, utom i de fall, som £2,3 och 4 §§. säges. §. 2.
Har någon vunnit derigenom, att han Värjemål?- eller FyllnadsEd gått; då vare Vederparten ej skyldig, att hans kostnad gälda.
Lag vare der någon vunnit befrielse för thy att Ed honom ej anförtros kunnat, då han eljest pligtig varit att den aflägga. §• 3- Nu kunna Parterna ömsom vinna och tappa; profves vinst och förlust i det närmaste jemnlik vara , stånde hvar sin kostnad.
Vinner den ene betydligen mer än den andre, gånge ersättning ut till honom, som mest vunnit, dock med minskning efter som skäligt pröfvas, i mon af hvad han i Saken förlorat.
Bttankarlie», 91 §. 4.
Har Svaranden , vid Rättegångens början eller sedan, medgifvit hvad Käranden sluteligen vunnit, och har denne ändock Saken uppehållit, då skall han ej ersättning njuta leir den kostnad, som efteråt använd blifvit; utan vare han pligtig att gaida Svaranden den kostnad åter, som, genom Sakeqs uppehåll, den sednare ådragen är, 9' 5- Ehvad Räkning ingifven är eller ej, pröfve Rätten till hvad belopp den kostnad skäligen uppgått, som Farten använda måst på resor och hvad mera lör Rättegång gens utförande nödigt varit, 9. 6.
Är Urtima Ting i Saken hållet, vare dock den, som Saken tappar, ej skyldig att Större kostnad gälda, än som åtgå skolat, om Saken vid Lagtima Ting behandlad varit. $• 7‘ Finnes den som hufvudsaken vinner hafva särskildt lidit, vare sig af det förfång Vederparten i sjelfva Saken honom tillskyndat, eller deraf ett denne hans rätt oskaligen uppehållit, eller genom qvarstad eller förskingringsförbud, hvarmed hans egendom belagd varit, eller derigenom att Dom i verkställighet gått, innan den laga kraft yunnit, eller pä annat dylikt sätt, då skall 92 Lagutskottets Betänkanden. den som tappar dommas att skadestånd gifva efter hvad Gode Män bestämma.
Dock öfverlemnas detta vördsammeligen till Riksens Högloft.
Stånders vidare pröfning. . Stockholm den 5 April 1823.
Ankom d. 22 April 1823.
Betänkande, i anledning af RiksdagsFullmägtigarne Nils Insulins och J, J.
Memorialer, dels om antagande af LagComitéens Förslag till RåttegångsBalk, dels om offentlighet vid Domstolar och R olis Kamrar i Städerna.
Med framställning deraf: stt ehuru den för utarbetande af Förslag till ny Civil och CriminalLag förordnade Committé icke på längre tid torde medhinna fullborda detta vigtiga arbete, nödvändigheten likväl synes påkalla en tidigare förändring af denna gamla RättegångsBalken med deruti införde Rättegångsordning, som icke skall vara förenlig med närvarande tids fordringar j har RiksdagsFullmägtigen Nils Insulin, uti till Hederv.
BondeSiåadet ingifvit Memorial, yrkat, att åtminstone LagCom. mittéens utkomne Förslag till ny Rättegångsbalk, genast må komma under så skyndsam granskning, att summa Balk, vid nu - LngUtskottets Eetånkanden.
93 varande
Riksdag må bunna antagas och varda påbuden till efterlefnad från och med 1824 års början J och har Insulin uti berörde Memorial tillika föreslagit, att, uti Brottmål, alla undersökningar och förhör, vid Under Domst olar och PoliceKammrar uti Städerne måge hållas för öppna dörrar, liks som hos HåradsRätter och Domstolar på Landet helst ingen Lag eller Författning gifves, som tillåter en KämnärsRätt tillsluta sina dörrar, under det förhör med Parterr: e föregå; ock enar, genom Kongl.
Förordningen den 15 Februarii 1776, fullmägtigs begagnande inför Stockholms PoliceKatnmare är förbudet, det skall för Parters säkerhet vara nödigt, att förhören äfven der ske för öppna dörrar; hvilken sednare motion RiksdagsFullmgtigen J. j.
Rutberg genom särskildt
Memorial utvidgat derhän; att uti RättegångsBalken må införas stadganden , som föreskrifva ofientlighet i alia Domstolar, från och med Konungens Högsta Domstol tili och med alla UnderRätfer, så att vid alla tillfällen, då Parter erhålla företräde, en hvar må stå fritt, att från anviste platser i Domstolens sammanträdes* rum, afhöra hvad som talas och svaras, samt af vittnen berättas.
D esse till Lagutskottet remitterade Memorialer hafva hos Utskottet till öfvervägande förekommit; och beträffande först den af RiksdagfFullmägtigen Insulin väckte fråga , om skyndsam granskning och antagning af LagCommittéens förslag tili ny Rätte* 94 LagUtstiOttéts B et ankanå eii. gångsBalk; deremot den anmärkning inföf Hederv.
BondeStåndet, enligt derom med» deldt ProtocollsUtdrag, blifvit af Riksdags» Fullmägtigen Anders Danielsson frajnstäldt, stt det vore mindre lämpligt, att af Lag” förslaget antaga en enda Balk på förhand, innan förslaget i sitt öafbrutna sammanhang blefve färdigt, hvaruti flere Ståndets Ledamöter instämt; så emedan en hufvudsakelig del af förslaget till nya Lagstiftningen ännu återstår, enär CrirninalLagen och dertill hörande Rättegångsordning icke hunnit af LsgGommittcen utarbetas, samt denna Rättegångsordning i många afseenden kommer att stå i sammanhang med den uti tvistemål redan föreslagne; hvaraf följer, att granskningen af den sednare icke bör företagas, innan den på en gång äfvert kan omfatta RättegångsOrdningen i Brottmål; alltså och då förslaget till nya RäftegängsBalken så nyligen utkommit, att det icke hunnit undergå den allmänna granskning, som bör föregå dess pröfning af Riksens Höglofl.
Ständer; men Utskottet förmodar, att hvad ef LagFörslaget återstår så tidigt kan hinna utarbetas, att hela förslaget till nya Lagstiftningen vid nästa Riksdag må kunna i ett sammanhang komma under Riksens Högloflige Stånders pröfning; har Utskottet ansett det vara både för tidigt, och mindre lämpligt, att nu företaga den granskning af förslaget till nya RåttegångsBalken , som Insulin yrkat f hvadan Utskottet till motionen i denna del icke kan tillstyrka bifall.
Betänkanden. 95 Då likväl Utskottet häraf icke funnit sig hindraat, att ingå uti sådana partiele, antingen tillägg eller förändringar uti gamla RättegångsBalken, hvarom motioner blifvit väckte och tili Utskottet remitterade, hvilkas snarare vidtagande af omsiändigheterne påkallas, utan att leda till hufvudsaklig rubbning i Rih tegan gf Ord ningen i det hela, har Utskottet granskat Nils Insulins och j. J, Rutbergs hvar för sig väckta motioner om offentlighet vid aila Underoch ÖfverDqmstolar samt PoliceKamrar x Städerne.
Dervid har Utskottet, med antagande af dea grundsatts, set tillfälle för hvarje
Medborgare bör vara öppet att sjelf inhem* ta kännedom om Lagskipningens gång, hvarigenom aktningen för Lagarne och förtroendet tili DomareMagten måste ökas och befästas, ansett offentlighet vid
Domstolar utan undantag destohellre böra tillåtas, som, hvad UnderDomstolarne angar, Rittegången derstädes, efter urgammal sed, hållits för öppna dörrar; och, då i samma mån en rättegång fortgår och, ju högre den fullföljes, den påkallar större uppmärksamhet, »ågot skäl icke eller förekommer, hvarföre icke samma offentlighet äfven skulle ega rum vid de högre Domstolarne, så ofta Parter och Vittnen der muntligen höras.
Utskottet, som anser enahanda offentlighet bö ra ega rum vid PcrliceKammare i de fall, då sådane mål der förehafyas, i hvilka PoliceKatömaren eger Domsrätt, har der - 96 Lagutskottets Betdnkandeit. före trott sig böra tillstyrka att, genom utfärdande allmän Författning, må, i likhet med hvad 3, 4. och 5 §§. uti 7 Cap. af Förslaget till nya RättegåugsBalken inne-* hålla, följande stadganden meddelas. ”Vid alla UnderRätter samt vid PoliceKamrar då sådane mål der förehafva», i hvilka PoliceKammaren eger domsrätt, skall rättegång för öppna dörrar hållas ; och vare förthy, så läDge det ske kan, ulan trängsel för dem, som till Piätten höra, eller med sakerne hafva att skaffa, ej någon förment, att inne vara, medan Rätten sitter* der ej Rätten nödigt finner, att öfverläggning till beslut inom lyckta dörrar hålla* Så skola ock, vid andre Råtter, alla muntliga förhör med Parter eller Vittnen för Öppna dörrar hållas.5' ”Hvar som Rättegång åhöra vill, skall sig tyst och anständigt skicka.
Gör någon annorlunda; varde först varnad, rättar han sig ej deraf, då må han från rummet afvisas* pligte ock för oljud och varn vördnad mot Rätten, efter Lsg.” ”Den, som i Rätten förer ordet, ege, till ordningens bibehållande, nödige föreskrifter gifva, utan att med de öfrige, som i Rätten sitta, derom öfverlägga, Hvad han i thy fall bjuder, varde genast åslydt; och svare han sedan för åtgärd sin, som för annaa Ämbetsutöfniog, om deröfver1 klagas/’
Detta lagutskottet: Betänkande». 97
Detta hemstålles dock, tillika med en Ledamots särskilda tanka, vördsammeligen Riksens Höglofl, Ständers vidare pröfning.
Utdrag af Protocollet, hållet hos Riksens Håglofl.
Ständers Lagutskott den 5 April 1823. S. D.
Furedrogos RiksdagsFulImägtigarne Nils Insulins och J, J.
Rutbergs tili Utskottet remitterade Memorialer, dels om antagande af LagCommittéens förslag tili RättegångsBalk, dels om offentlighet vid Domstolar och PoliceKamrar i Städerne; hvarvid Herr Häradshöfdingen Ribbing uppläste följande skrifteligen författade yttrande: ”Att bland de flere nya förslag i vår Rättegångsordning, det af en utvidgad offentlighet vid Öfversätter just skulle vara så särdeles vigtigt, att dermed icke kunde anstå, intilldess den nya ordningen i det hela tilläfventyrs blefve antagen , är icke förenligt med mina åsigter, De inskränka sig till det bedömande: att då, enligt 27 Cap» 7 §.