Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M:t täcktes i nåder anbefalla General-post-styrelsen att, i enlighet med detta beslut, upprätta ny posttaxa för Wisby och densamma öfriga postkontoren till iakttagande för ifrågavarande poststation meddela 5 finnande Rikets Ständer de för postbevillningens utgörande nu gällande grunder böra, med ofvanberörda undantag, tillsvidare oförändrade bibehållas.
Preste-Ståndet den 21 — — Borgare-Ståndet den 21 — — Bonde-Ståndet den 28 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse., angående förundrade tullbe stämmelser för raffineradt socker och sockersirap, med hänseende till serskild, socker-raffinaderiet i Fredrikshall beviljad, förmån.
(Bevill.-Utsk.
Dä till Rikets Ständers kännedom kommit, hurusom bland de af norrska statsmakterna bifallna vilkor, hvarunder nuvarande egarne af Fredrikshalls år 1817 privilegierade socker-raffinaderi förklarat sig vilja från och med den 1 Juli 1854 afstå privilegiet på godtgörelse af statskassan leir erlagd tull å allt det råsocker, som i norrska fartyg från produktions-orterne införes och vid nämnda raffinaderi förädlas, jemväl upptagits den förmån, att raffinaderiet, som till den 1 Juli 1854 inskränker sin import till 15,000,000 rM. råsocker, norrsk vigt, intill sagde tid undfår, jemte full restitution af å råvaran erlagd tull, tillika en utförsel-premie af en skilling specie per f/. raffineradt socker, som sjöledes utföres, vare sig till Sverige eller utrikes ort, hafva Rikets Ständer, med hänseende till de internatio - 156 Expeditions- UIsko Itets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 86. nella tullbestämmelserna och den för råsocker här stadgade införsel-afgift, ansett det vara mera än sannolikt, att nyssomförmälda exportpremie kan menligt inverka både på svenska statsverkets inkomst al råsockertullen och på härvarande sockerraffinaderiers bestånd vid täflan med det i Fredrikshall, samt behof således vara för handen att genom förändrade bestämmelser i vår tull-lagstiftning afvärja denna menliga inverkan; och som i Kongl. Förordningen den 24 Maj 1825, med deri sedermera heslutade förändringar och tillägg, raffineradt socker och socker-sirap äro medgifna till ömsesidig införsel emellan Sverige och Norrige, i allmänhet emot half tull, torde ofvan antydda ändamål, lämpligast vinnas derigenom, att raffineradt socker och socker-sirap, som sjövägen införas till Sverige från Norrige, och tvärtom, tillsvidare undantagas från de artiklar, som, enligt högstberörda Kongl.
Förordningar, vid införsel draga endast half tull.
Pukets Ständer få alltså, med anledning af den utförsels-premie vid sjöväga export äfven till Sverige, hvarmed socker-raffinaderiet i Fredrikshall blifvit, såsom godtgörelse för indragning af dess privilegium, gynnadt, hos E. K.
M;t täcktes i nåder förordna, det raffineradt socker samt sockersirap , som sjöledes införas från det ena till det andra af de förenade rikena Sverige och Norrige, må från och med den 1 nästkommande Juli och tillsvidare undantagas från den lindring till hälften af i allmänhet stadgad tull, Kongl.
Förordningen .den 24 Maj 1825 med deri sedermera beslutade förändringar och tillägg medgifva.
För den händelse åter, att denna, underdåniga framställning icke vinner E. K.
M:ts nådiga bifall, hafva Rikets Ständer velat berättiga E. K.
M:t att från och med den 1 Juli innevarande år förhöja den nominella tullen å merberörda artiklar, som från Norrige sjöledes till Sverige införas, till det belopp, som E. K.
M:t i nåder finner nödigt, dock så, att den, jemlikt de unionella författningarne, utgående tull icke öfverstiger hvad i allmänhet är stadgadt, eller för raffineradt socker 5 skillingar och för socker-sirap, brun eller hvit, 3 skillingar skålpundet; anhållande Rikets Ständer slutligen i underdånighet, alt, derest icke heller detta förslag blifver i nåder bifallet, E. K. M:t, som i sådant fall lärer nådigst utfinna tjenligare utväg att förekomma ifrågavarande menliga följder, täcktes till Rikets nu församlade Ständer aflåta nådig proposition, med förslag till de af Rikets Ständers beslut beroende åtgärder, som E. K. M:t finner ändamålsenliga.
Stockholm den 28 Juni 1851. Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 87. 157 N:o 87.
Uppläst och godkändt hos Ridd. oeh Adeln den 21 Juni 1851.
Preste-Ståndet den 21 — — Borgare-Ståndet den 21 — — Bonde-Ståndet den 26 — — Rikets Ständers underdåniga skrijveise, ifråga om beredandet af ändamålsenlig kommunikation emellan Gottland och öfriga Sverige.
Besv. oell Ekon.-Utsk. Uti., N:o 90.) S. A. K.
Vid öfvervägande af gjord framställning om det bristfälliga och otillräckliga uti anstalterna för så väl postföringen som kommunikationen i öfrigt emellan Gottland och Sveriges fasta land, samt om angelägenheten och fördelen deraf, att denna kommunikation klefve för hela året så ordnad, att den motsvarade behofvet, hafva Rikets Ständer, i afseende härå, inhemtat, hurusom den enda mera jemnt påräkneliga kommunikation, som egt rum emellan Gottland och öfriga Sverige, varit föranslaltad hufvudsakligen fijr postens befordrande till och från ön, men tillika begagnats för passagerares öfverförande; att denna kommunikation, de sednare åren, under sommaren och någon tid på hösten blifvit besörjd genom ångfartyg, hvarmedelst, i anseende till serskilda omständigheter, någon regelbunden fart likväl icke kunnat underhållas under den tid på året, som för densamma varit afsedd och påräknad, samt att under öfriga tiden, eller vanligen från början eller medlet af November till början af Maj, icke funnits att tillgå någon annan kommunikations-lägenhet, än antingen en däckad postbåt, som förts emellan Klinte på Gottland och Böda på Oland, då icke storm eller stiltje sådant hindrat, eller ock öppna roddbåtar, då sådana kunnat med mera fördel begagnas.
Dessa i och för kommunikationen emellan ön Gottland och öfriga Sverige sålunda vidtagna anstalter hafva Rikets Ständer ansett icke vara af den beskaffenhet, att de uppfyllt de anspråk, som i sådant hänseende skäligen kunnat göras, 158 Expeditions-Utskottets Föi'slag till und.
Skrifvelse, N:o 88. enär icke allenast under vintermänaderne posterna frän Gottland ofta under flera postdagar uteblifvit och det jemväl inträffat, att kommunikationen med ön varit flera månader alldeles afbruten, ulan ock den mera regelbundna flirten upphört vida förr på höstarne, än som nödigt varit, derest ett lämpligt ångfartyg funnits att tillgå för kommunikationen emellan Gottland och Oland.
I betraktande deraf, alt omförmälda afbrott i kommunikationen måste i flera hänseenden verka menligt och medföra hinder för utvecklingen af öns bandel och industri, hvilkas befrämjande likväl, i anseende till öns läge och dess förhållanden i öfrigt, måste vara af högsta vigt; och då en väl ordnad kommunikation med fasta landet synes härför vara ett hufvudvillkor och höra tillvägabringas, äfven om en sådan anstalt skulle medföra kostnader, få Rikets Ständer, som ansett sättet för verkställandet deraf lämpligast höra ankomma på E. K.
M:s höga pröfning, i underdånighet anhålla, det E. K. M. täcktes, för åvägabringande af en lättare, mera bestämd och, så vidt sig göra låter, oafbruten kommunikation emellan ön Gottland och öfriga Sverige, i nåder låta vidtaga erforderliga åtgärder.
Preste-Ståndet den 21 — — Borgare-Ståndet den 21 — — Bonde-Ståndet den 26 — — Rikets Sländers underdåniga skrifvelse, angående upphörande af mätarepenningar för stenkol, sorn till riket införas.
Resv. och Ekon.-Utsk. Utl:n N:is 43 och 98.) S. A. K.
Dä, i anseende till den i allmänhet inom riket och serdeles å dess vestra kust redan uppkomna minskning af skogarna-, nödvändigheten synes fordra, att Exp c di dons- Vt sko tie ts Förslag till undt.
Skrifvelse, N.-o 89.
159 dessa, sä mycket som möjligt, sparas till framtida byggnadsbehof, hafva Rikets Ständer ansett det vara angeläget att för sådant ändamål underlätta införandet af stenkol från utrikes orter; och som härvid förekommer, att, efter det denna vara blifvit från alla tullafgifter befriad, införseln deraf likväl ännu röner ett hinder uti den, åtskilliga städer tillagda, rättighet att, vid varans införande i riket, låta den uppmätas af städernas mätare samt derför beräkna och uppbära mätarepennin gar; så och enär genom denna till ökad kostnad, tidsutdrägt och besvär ledande åtgärd priset å berörda vara måste stegras, helst i de fall, då aflastning sker i en från stad aflägsen hamn, få Rikets Ständer hos E. K. M:t i underdånighet anhålla, att, nied ändring af i ämnet gällande stadganden, importör vid införsel af stenkol, vare sig för eget behof eller till afsalu, måtte i nåder förklaras be friad från skyldigheten att låta nämnda vara uppmätas af städernas mätare; samt att i Iciljd häraf städerna jemväl befrias från åliggandet att, derest sådant äskas, genom sina mätare tillhandagå med uppmätning af stenkol, som till riket införas.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 Juli 1851.
Preste-Ståndet den 2 — — Borgare-Ståndet den 2 — — Bonde-Ståndet den 5 —- — Rikets Släntlers underdåniga skrifvelse, angående stals-anslag lill upprätthållande af den Arméens Pensions-kassu åliggande pensionering.
(Stats-Utsk:s Uti., N:o 156.) S. A. K.
Jemte nådigt tillkännagivande, att det af Rikets Ständer vid sistlidne riksdag, till understöd för arméens pensions-kassa, på Riksgälds-kontoret anvisade kre - 160 Expeditions-lJtskollcts Förslag till tind.
Skrifvelse, N:o 90. ditiv eller anslag af 22,000 R:dr ärligen icke behöft för ändamålet anlilas, bär E. K. M., i Dess vid innevarande riksmöte aflåtna nådiga Proposition om statsverkets tillstånd oell behof, begärt, att, som det, i följd af under sednaste åren inträffad stark tillväxt i pensionärernes antal, vore att befara, det kassan snart ldefve urståndsatt att med egande tillgångar upprätthålla den henne åliggande pensionering, berörda anslag mätte fortfarande varda beviljad t, för alt till det afsedda ändamålet, i nion af behof, användas.
Med föranledande af denna E. K.
M:ts nådiga framställning hafva Rikets Ständer funnit skäligt alt, i öfverensstämmelse med det i ämnet vid nästlidne riks dag fattade beslut, medgifva, det ett belopp af högst tjugotvå tusen r:dr årligen ina, intilldess den vid nästa riksdag skeende stats-reglering vidtager, i mon af behof användas lill betäckande af den arméens pensionskassas brist, sorn under tiden möjligen kan uppkomma derigenom, att kassans årliga inkomster icke blifva tillräckliga till utgifternas bestridande.
Hvilket Rikets Ständer fa härigenom hos E. K. M:t i underdånighet anmäla.
Preste-ståndet den 2 — — Borgare-ståndet den 2 — — Bonde-ståndet den 5 —- — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående eli lån för Domkijrkans i (Vexiö utvidgning och reparation.
(Stats-Utsk:s Uti., N:o 157.) S. A. K.
Då genom den år 1849 påbörjade och sedermera fortsatta utvidgning och reparation af Wexiö domkyrka, derför kostnaden var beräknad till 43,557 R:dr 32 sk.
Skrifvelse, N:0 90.
161 32 sk., redan utaf domkyrkans behållning, hvilken vid nämnde års början utgjorde 32,433 r:dr 47 sk. 11 r:st, medtagits 16,000 r:dr, samt under innevarande år ytterligare erfordrades minst 8,000 r:dr, innan det nödvändigaste af arbetet kunde blifva fullbordadt, och då de domkyrkan dessutom åliggande betydliga utgifter icke medgåfvo, att berörda kassa mer än till en viss grad nedgick, hvadan det följaktligen vöre att befara, det ifrågavarande arbete, i brist af medel till dess fortsättande, måste inställas samt kyrkan för en längre obestämd tid lemnäs i ofullbordadt skick, hafva, enligt hvad E. K. M:t i Dess till Rikets nu församlade Ständer, under den 28
December nästlidet år, aflåtna nådiga proposition, täckts tillkännagifva, domkyrkans tutorer, E. K. M:ts Befallningshafvande i Kronobergs län och Biskopen i Wexiö stift, till undvikande af ett sådant afbrott samt dermed förenade kostnader och olägenheter, hos E. K.
M:t i underdånighet hemställt om beredande af Rikets Ständers bifall till ett låne-understöd af 25,000 r:dr för domkyrkans snara fullbordande i öfverensstämmelse med den fastställda planen ; hvilket lån, sedan det till en början fatt räntefritt begagnas under byggnadsåren, kunde derefter amorteras medelst årlig inbetalning af 4 procent å det ursprungliga kapitalet, hvarvid 3 procents ränta för det oguldna kapitalbeloppet skulle beräknas och återstoden utgöra afbetalning å lånesumman, intilldess densamma blefve till fullo godtgjord; och har E. K. M:t, som funnit det ifrågaställda lånet vara af behof påkalladt, behagat föreslå Rikets Ständer, att detsamma, på här uppgifna vilkor, mätte varda beviljadt.
Under pröfningen af detta ärende hafva Rikets Ständer väl funnit samma skäl, som föranledt Rikets Ständer att tillförene bifalla likartade framställningar, förekomma äfven för beviljandet af det låneunderstöd, hvilket lärer oundgängligen erfordras för fullbordandet af den redan påbörjade reparationen och utvidgningen af domkyrkan i Wexiö; men då, enligt den af vederbörande Landshöfding och Biskop, i egenskap af domkyrkans tutorer, gjorda underdåniga ansökning om ifrågavarande lån, domkyrko-kassans tillgångar vid 1849 års början utgjorde nära 32,500 r:dr, hvilken summa endast med 11,100 r:dr understiger det belopp, kostnads-förslaget för omförmälda reparations- och öfriga byggnadsarbeten upptager; så och om än, på sätt hos Rikets Ständer blifvit upplyst, kostnaderne vid ilet nu pågående arbetets utförande redan visat sig komma att vida öfverstiga deras i förslaget beräknade belopp, synes dock kunna antagas, att hela den begärda lånesumman icke måste vara behöflig för den del af dessa kostnader, som med domkyrkans egna härtill disponibla tillgångar icke kan bestridas.
Vid sådant för-.
Prot. 1850 & 1851, 10 Sami. 1 A/d. 21 162 Expeditions-Vtskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o 90. hållande och då låne-understöd utaf allmänna medel städse böra lämpas efter hvad behofvet oafvisligen fordrar för vinnandet af de med dessa understöd afsedda ändamål, hafva Rikets
Ständer ansett en nedsättning i det nu föreslagna lånets belopp både kunna och böra iakttagas.
Hvad åter betålningsvilkoren för samma lån beträffar, så enär härvid förekommande omständigheter synas icke påkalla den med räntefrihet under längre eller kortare tid förenade uppoffring för det allmänna, hafva Rikets
Ständer icke funnit skäl att lemna bifall till den i låne-ansökningen framställda begäran, att lånet ”under byggnadsåren” måtte utan ränta få begagnas; äfvensom Rikets Ständer ej heller godkänt den i ansökningen föreslagna årliga ränteberäkning och kapital-amortering af tillsammans endast 4 procent, utan ansett ränta och kapitalinbetalningen å detta lån böra bestämmas till samma belopp, sorn af Rikets sednast församlade Ständer fastställdes för den till Linköpings domkyrkas reparation beviljade lånesumma, eller 6 procent å lånets ursprungliga kapital-belopp, med beräkning af 4 procents ränta för hvad, som å kapitalet återstår; hvarförutan och i likhet med hvad, som stadgades bland vilkoren för lånet till nyssnämnda reparations utförande, serskild ränta hör erläggas för det till liqvid förfallna beloppet, derest inbetalningen af detsamma icke varder vid bestämd tid vederbörligen fullgjord.
Vidkommande slutligen säkerheten för de stadgade betalningsvilkorens behöriga uppfyllande; så och då, efter hvad Rikets Ständer inhemtat, Wexiö domkyrkas inkomster kunna årligen beräknas till 1,516 r:dr 40 sk. samt utgifter till 1,003 r:dr 46 sk., hvadan den återstående, för underhållandet af ej blott domkyrkan utan äfven biskopshuset, afsedda behållningen således skall endast utgöra 512 r:dr 42 sk. årligen, hafva Rikets Ständer, till det allmännas betryggande emot förlust af större eller mindre del utaf lånets kapital-belopp eller den derför upplöpande ränta, funnit nödvändigt, alt, såsom vilkor för lånesummans utbekommande, Wexiö stads- och landsförsamlingar, genom serskild förbindelse, åtaga sig ansvarigheten för den stadgade betalningsskyldighetens fullgörande.
M:ts härom aflåtna nådiga proposition hafva Rikets Ständer alltså pröfvat skäligt att, för fullbordandet af nu pågående utvidgningsoch reparations-arbeten å domkyrkan i Wexiö, bevilja och till utbetalning från Riksgälds-kontoret anvisa ett lån å tjugotusen riksdaler, emot följande vilkor: a) För lånets återbetalning på här nedan stadgade sätt skall af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Kronobergs län och Biskopen i Wexiö stift, i egenskap af Expedilions-Utshottets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 91.
163 nämnda domkyrkas tutorer eller föreståndare, afgifvas en till Riksgälds-kontoret eller ordres stäld samt af dervarande fullmäktige godkänd skuldförbindelse. b) Derjemte skall, efter härtill vid allmän sockenstämma erhållet uppdrag, Wexiö stads- och landsförsamlingars kyrkoråd, genom serskild af bemälde fullmäktige jemväl godkänd förbindelse, å församlingarnes vägnar, åtaga sig ansvarigheten för de, i afseende på delta lån, föreskrifna betalningsvilkors vederbörliga fullgörande. c) Under den för lånets fulla återbetalning erforderliga tid bör, före hvarje års slut, till Riksgälds-kontoret inbetalas sex procent å den beviljade och utbekomna lånesuminan, dervid fyra procents årlig ränta för lånets då återstående kapital-belopp först beräknas och afgår, hvarefter öfverskotta anses utgöra kapital-afbetalning. d) Derest den stadgade betalningsskyldigheten, vid derför bestämd tid, icke skulle fullgöras, bör dessutom fem procents årlig ränta för det till liqvid förfallna beloppet erläggas, intilldess detsamma varder inbetaldt.
Och få Rikets Ständer sådant allt, till svar i ämnet, hos E. K.
Preste-Ståndet den 2 — — Borgare-Ståndet den 2 — — Bonde-Ståndet den 2 — — Rikets Sländers underdåniga skrifvelse, angående tiden för nästa revisioner af Stats-, Banko- och Riksgäldsverkens förvaltning och räkenskaper.
(Stats-Utsk:s Mern., N:o 196.) S. A. K.
I anledning af stadgandet i 68 § Riksdags-ordningen, att Rikets Ständer skola utsätta tiden för den revision af Stats-, Banko- och Riksgäldsverkens till - 164 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 92. stånd, styrelse och förvaltning1, som näst efter hvarje riksdag kommer att ega rum, och till hvilken förrättning de utsedde Revisorerne böra af K. M:t kallas, hafva Rikets Ständer, enär, hvad statsverket beträffar, afslutade räkenskaper för åren 1848 och 1849 blifva instundande höst att tillgå, bestämt tiden för nästa revision af Stats-, Banko- och Riksgäldsverkens förvaltning och räkenskaper till den 15 nästkommande
September samt för den derpå följande revisionen till den 15 September 1853 $ Hvilket Rikets Ständer få hos E. K.
M:t härmedelst i underdånighet anmäla.
Preste-Ståndet den 2 — — Borgare-Ståndet den 2 — — Bonde-Ståndet den 5 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående inrättande af ser' skilda domstolar för behandling af brottmål rörande häktade personer.
(Lag-Utsk:s Bet. N:o 26.) S. A. K.
Vid pröfning af hos Rikets Ständer framställdt förslag derom, att riket måtte, utan afseende på länens och häradernes nuvarande gränsor, fördelas i vissa distrikter, af hvilka hvartdera borde utgöra domkretsen för en brottmäls-domstol, till behandling af mål rörande häktade personer, samt att dessa domstolar, bestående af en lagfaren domare med två bland fastighetsegare i stad eller på landet utsedde ledamöter, skulle, så vidt ske kunde, alltid förläggas uLi residens- eller andra stä - Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o 92. 165 der, hvarest distrikternes ransaknings-häkten vore belägna, hafva Rikets Ständer ansett en förändring i lagstiftningen för nu ifrågaställda ändamål destoheldre vara behöflig, sorn derförutan svårligen, åtminstone förr än i en obestämd framtid, finge erfaras de välgörande verkningar, som i första rummet varit afsedda med den här i landet påbörjade fängelse-reformen, hvarom förekommit, dels alt Rikets Ständer redan vid 1840 års riksmöte uttalat den åsigt, att cellfängelset egde, såsom ransakningshäkte, ett ostridigt företräde framför våra gamla häkten, och jemväl anslagit betydliga medel för att användas till uppförande af nya läns-, härads- och stadsfängelser, inrättade efter cell-systemet, eller med andra ord nya ransakningshäkten, ehuru samma medel ej på långt när voro tillräckliga för det åsyftade ändamålet, hvadan ock byggnadsföretagen hittills hufvudsakligen blifvit inskränkta till länshäkten, af hvilka 10 äro fullbordade och det 11: te underarbete, dels ock att, sedan det genom E. K.
M:ts nådiga Förordning den 20 November 1845 blifvit stadgadt, att, utan hinder af domsagornes nuvarande indelning, serskilda härader, efter thy som Konungen derom förordnar, må hafva gemensamt häkte, inrättadt för de häktades förvarande i enrum, så ock, i närheten af det häkte, gemensam tingstad, hvarest ransakas och dömas må i brottmål, der häktad person tilltalas för gerning, den han begått inom något af de härader, för hvilka häktet gemensamt är, men att ransakning och dom i sådant mål tillhörer den häradsrätt, inom hvars domvärjo gerningen, som åtalas, är begången, dock så, att nämnd äfven får tagas från annat af de till samma domsaga hörande härader, för hvilka häktet gemensamt är, Justitie-stats-ministern under den 17 Februari 1847 afgifvit underdånigt förslag till reglering af rikets så väl läns-, härads- och stadsfängelser, som domsagor, enligt hvilket det skulle komma att, utom 24 länsföngelser och ett fängelse för Stockholms stad, erfordras 106 serskilda stads- och häradsfängelser såsom ransaknings-häkten.
Ehuru detta förslag, så vidt det innefattar plan för fängelserna, ej afvikit från de åsigter, Rikets Ständer tillförene i ämnet uttalat, synes det likväl Rikets Ständer vara ostridigt, att planens genomförande på det föreslagna sättet skulle blifva för staten alltför betungande, och att, om än samhället ville vidkännas derför nödiga oerhörda uppoffringar, det afsedda ändamålet i allt fall knappast kunde vinnas, synnerligast i anseende dertill, att, efter Rikets Ständers] omdöme, jurisdiktionerna likasom fängelserna blefve alltför många och inskränkta, hvarigenom väsendtliga hinder skulle uppkomma ej mindre för ernående af den med cell-fängelsers inrättande åsyftade fördel att kunna under ransakningstiden afskilja fånge från ali beröring med andra personer och yttre föremål, helst dylika fängelser, för 166 Expeditions-Vtskottets Förslag lill und.
Skrifvelse, N:o 92. att motsvara en sådan betämmelse, erfordra en mera noggrann och i följd deraf kostsammare administration, än att densamma lämpligen skulle kunna för de på landsbyggden uppförda små fängelser tillvägabringas och upprätthållas, än ock för beredande af nödig skyndsamhet uti brottmåls-lagskipningen.
Då emedlertid någon fullständig förbättring i berörda lagskipning icke är tänkbar förr än forsling af fångar från det ena häktet till det andra kan, så vidt möjligt är, undvikas, fångarne under ransakningen förvaras i enrum samt ransakningar med skyndsamhet företagas och utan uppehåll fortgå, hafva Rikets Ständer funnit en sådan förändring i dessa förhållanden vara af ögonblickets behof påkallad; kunnande, efter Rikets Ständers åsigt, delta mål snarast och säkrast vinnas på det sätt, att behandlingen af brottmål 0111 häktade personer öfverlemnas åt domstolar, hvilkas domskretsar äro mera utsträckta än nuvarande underdomstolarnes'.
Derigenom skulle ransakningshäktenas antal och till följd deraf jemväl kostnaden för fångvården förminskas, serdeles som länsfängelserna torde till en del motsvara behofvet af ransakningshäkten, enär några af länen kunde utgöra en domskrets hvartdera, samt, derest dessa häkten alltid kunde förläggas i släder, brottmålsransakningarne lämpligen skulle öfverlemnas åt samma städers domstolar, och något behof af serskilda brottmåls-domstolar följaktligen ej komma i fråga.
Hvad Rikets Ständer sålunda ansett skola blifva af välgörande inflytande på lagskipningen är älven redan af statsmakterna anvisadt genom 1845 års högstberörda nådiga Förordning, i det att, likasom flera härader, hvilka hvar för sig utgöra en sjelfständig domskrets, ehuru de tillsammans innefatta en domsaga, efter samma författning, kunna hafva en gemensam domstol, då fråga är om brottmål rörande häktade personer, så skulle nu, med utveckling af denna i lagstiftningen sålunda redan erkända princip, två eller flera domsagor kunna i omförmälda hänseende läggas under samma domstol.