Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
"Så omgjorda nu dina länder och statt upp och predika för folket allt det jag dig bjuder." -- -- -- -- -- Gud hjelpe mig!
"Träd icke upp i dag; man står dig efter lifvet!" -- Det har frestaren skrifvit!
(Kastar sig ned på en bönpall; hittar ett papper i densamma.
Läser.)
(rifver sönder papperet.)
MÄSTER OLOF -------------------------------------------------------- MODERN (inkommer).
Du går på villovägar, min son!
Men som moder räcker jag dig handen!
Vänd om!
Till gudsfruktan och dygd!
Är påfvehs canceliebeslut dygd och gudsfruktan, då är det för sent!
Det är icke läran endast, det är lefvernet!
Jag vet du syftar på mitt sällskap i går qväll, men jag är för stolt att svara dig!
Det skulle ej heller gagna!
O, att jag skulle få den lönen för de offer jag gjorde, då du fick komma ut i verlden och lära!
Ditt offer skall vid Gud ej bli fruktlöst!
Det är dig, moder, jag har att tacka för denna dag, då jag ändtligen får stiga fram med öppen panna och tala sanningens ord!
Talar du om sanningen, du, som gjort dig till lögnens profet!
MÄSTER OLOF 65 -------------------------------------------------------- OLOF.
Det var ett hårdt ord, moder!
Kanske att jag och slägten före mig lefvat och trott och dött på en lögn.
Det var icke en lögn men det har blifvit.
När du var ung moder hade du rätt, när jag blir gammal, ja, då har jag kanske orätt!
Man vexer inte i kapp med tiden!
Detta är min enda, mitt lifs stora sorg!
Allt hvad jag gör och låter af renaste uppsåt måste för dig stå såsom brott och gudlöshet!
Jag vet ditt beslut, jag vet din förvillelse -- den kan jag inte rubba, ty du är lärdare än jag, och Gud skall nog föra dig tillbaka, men jag ber dig, håll på ditt lif att du icke i dag rusas in i fördömelsen, förkorta icke ditt lif! OLOF.
Icke slår man ihjel mig på predikstolen!
Har du icke hört att biskop Brask underhandlar med påfven om införandet af den lagen, som dömer kättare till bålet!
Inqvisitionen?
Så heter det!
Lemna mig, mor, jag måste upp i dag och predika!
Ingenting hindrar mig!
Jag har bedt till Gud att han skulle omvända ditt hjerta -- jag skall säga dig, men du får ej omnämna det -- jag var svag af ålder och mina knän ville ej bära mig, jag sökte upp en Herrans tjenare och bad honom, som stod närmare sin Gud, hålla messor för din själ!
Han nekade, ty du var bannlyst.
O, det är förfärligt!
Gud förlåte min synd, jag bestack hans rena samvete med guld, med djefvulskt guld, blott för att rädda dig!
Hvad hör jag, moder!
MODERN (tar Olofs hand och leder hogen). nom till venstra sidan vid väg-
Det är han som beder för dig i kapellet bredvid!
Det var då detta mummel jag hörde!
Du känner svartebrodern Mårten -- OLOF.
Du låter satan läsa böner för mig!
Förlåt mig, mor -- din välmening tackar jag dig för, men -- --
MÄSTER OLOF 67 -------------------------------------------------------- MODERN (gråter; på knä).
Bed mig icke! en mors bön kan fresta englar i himmelen till affall.
Nu slutar psalmen, jag måste upp!
Folket väntar!
Du för mig i grafven, Olof! OLOF (häftigt).
Herren skall uppväcka dig!
(Kysser hennes hand.) icke mera vid mig, jag vet inte hvad jag säger!
Tala
Folket sorlar!
Den Gud som höll sin hand öfver Daniel i lejonkulan, han skall ock skydda mig!
(Olof går upp). (Under följande seener i sakristian höres en stark talande stämma,
utan att man kan urskilja orden.
När predikan fortgått en stund, höres sorl, hvilket öfvergår till skrik.)
CHRISTINA (kommer in).
Såg du honom, moder?
Är du här, barn?
jag bad dig ju stanna hemma!
Hvarför får icke jag gå i Herrans hus?
Gå hem, Christina!
MÄSTER OLOF -------------------------------------------------------- CHRISTINA.
Får jag icke höra Olof predika?
Det är ju Guds ord, säg mig, mor!
MODERN (tiger).
Har icke Olof tillstånd att gå upp!
Hvarför ser folket derute så hemlighetsfullt ut?
Man sorlade då jag kom.
Fråga mig ej!
Gå tillbaka och tacka Gud för din okunnighet!
Är jag då ett barn att man icke törs säga mig -- MODERN.
Din själ är ännu ren och hon får icke grumlas!
Hvad har du att göra i striden! CPIRISTINA.
Striden?
Jag anade något sådant!
Ja, här är strid, derför drag dig undan.
Du vet vår lott då männen föra krig!
Låt mig då veta hvad det är frågan om!
Okunnigheten gör mig olycklig!
Jag ser ett förfärligt mörker, och skuggor som röra sig, gif mig ljus att jag må få visshet!
Kanske jag känner dessa spöken!
Du skall bäfva då du får se hvilka de äro! CHRISTINA.
Låt mig då bäfva, hellre än att plågas af detta ohyggliga lugn!
MÄSTER OLOF 69 -------------------------------------------------------- MODERN.
Bed icke fram blixten ur molnet, han skall krossa dig!
Du förskräcker mig!
Men säg mig sanningen, jag måste veta den, annars vänder jag mig till någon annan!
Är ditt beslut fast att träda inom klostrets heliga murar?
Min far ville det!
Du tvekar!
CHRISTINA (tiger.)
Det är ett band, som håller dig?
Du vet det!
Jag vet det, och du måste slita det!
Det är snart omöjligt.
Jag skall rädda dig, barn, ty du kan ännu räddas, jag skall ge Herren mitt största offer om blott en själ kan dragas undan fördömelsen!
Olof?
MÄSTER OLOF -------------------------------------------------------- MODERN.
Olof är förlorad, hör du, och det måste jag hans moder säga dig!
Förlorad?
Han är en lögnens profet!
Djefvulen hafver intagit hans själ! CHRISTINA (häftigt).
Gud gifve så vore!
Hvarför, hvarför säger du mig detta nu först! -- -- Men det är sant, det är en lögn! (Går till dörren och öppnar den på glänt).
Ser du, moder, der han står; är detta den onda anden som talar ur hans mun, är det en låga från helvetet som brinner i hans öga, säger man lögnen med skälfvande läppar, kan mörkret stråla ljus, ser du icke skenet kring hans hufvud!
Du har orätt!
Jag känner det!
Jag vet icke hvilka läror han förkunnar, jag vet ej hvad han förnekar, men han har rätt!
Han har rätt och Gud är med honom!
Du känner icke verlden, barn, du känner icke djefvulens funder, tag dig till vara!
(Hon drar Christina från dörren.)
Du får icke höra honom, din själ är svag, han är Antichrist's apostel! CHRISTINA.
Hvem är Antichrist?
MÄSTER OLOF 71 -------------------------------------------------------- MODERN.
Han är en Luther! CHRISTINA.
Du har aldrig sagt mig hvem
Luther är, men är Olof hans apostel, då är Luther stor.
Luther hafver djefvulen!
Hvarför sade man mig ej detta förr!
Nu tror jag det icke!
Jag säger dig det nu -- ve mig, jag ville hålla dig borta från verldens ondska, derför höll jag dig i okunnighet...
Jag tror dig icke!
Släpp mig, jag måste se honom, jag måste höra honom, ty han talar icke som de andra!
Jesus min frälsare!
Du också är besatt af den orene anden!
CHRISTINA (vid dörren).
"I skolen icke binda själarne", sade han, hör du!
"I ären fria, ty Gud hafver gjort eder fria!"
Ser du, folket bäfvar vid hans ord, nu resa de på sig; de sorla.
"I viljen icke frihet, ve eder, det är synd mot den helige Ande!"
KYRKVAKTAREN (kommer in).
Jag tror inte det är rådligt att fruntimmerna stanna qvar; folket börjar bli oroligt.
Det här slutar aldrig väl för mäster Olof!
Hvad säger I?
Frukta intet, Guds ande är med honom!
Ja, det vet jag inte, men det var en mästare att predika; så gammal syndare jag är, så kunde jag inte låta bli att gråta då jag satt uppe på orgelläktaren; jag förstår inte ändå hur en kättare och Antichrist kan tala på sådant vis!
(Skrik ute i kyrkan).
Se så, nu blir, det väl något förskräckligt igen, och kungen som ska' vara borta också.
Är Gud med honom, då kunna de intet skada! är det djefvulen -- så ske din vilje, Herre, men förlåt honom!
(Skrik utanför.
De gå.) starkare -- afbruten af rop och stenkastning).
(Scenen är tom ett ögonblick och man hör blott Olofs stämma än
CHRISTINA (kommer ensam tillbaka och stänger dörren inifrån, kastar sig ned på en bönpall.
Starka slag höras på dörren; tumult ute i kyrkan.
Detta tystnar, och Olof kommer ned med utseende).
blodig panna och förstördt ut-
OLOF (utan att se Christina, kastar sig i en stol).
De vilja icke!
Jag löser bojan på fången och han slår mig; jag säger "du är fri!" och han tror mig icke!
Är det ordet då så stort, att det ej kan rymmas i en menskohjerna!
O, att det fans blott en som trodde -- men nu ensam -- en dåre, som ingen förstår...
CHRISTINA (går fram).
Jag tror på dig!
MÄSTER OLOF 73 -------------------------------------------------------- OLOF.
Christina!
Jag vet inte, men jag tror det!
Jag hörde dig nyss! OLOF.
Och du förbannar mig icke!
Det är ju Guds ord du predikar?
Hvarför har man icke sagt oss detta förut, eller hvarför talar man ett språk som vi inte förstå?
Flicka, hvem har lagt dig orden i munnen?
Det har jag icke tänkt på!
Han vill att jag skall gå i kloster!
Och hvad vill du sjelf?
MÄSTER OLOF -------------------------------------------------------- CHRISTINA (får se Olofs sårade panna).
Olof, man har slagit dig; för Guds skull låt mig förbinda dig!
OLOF (sätter sig).
Christina, har jag rubbat din tro?
CHRISTINA (tar handklädet, rifver sönder och förbinder
Olof under följande).
Min tro?
Jag förstår dig ej! -- -- Säg mig, hvem är Luther?
Det får jag inte säga.
Alltid samma svar!
Så säger min far, så säger din mor och så säger du!
Törs man då icke säga mig sanningen eller är sanningen farlig?
Sanningen är farlig!
Du ser!
(Pekar på sin panna).
Du vill då att jag skall stängas in i en klostercell för att lefva ett liflöst lif i okunnighet.
Du vill att jag skall gråta bort mitt lif, min ungdom, ocn bedja de långa eviga bönerna tills min själ somnat in.
Nej -- jag vill det icke, ty nu har jag vaknat, man kämpar omkring mig, man lider och förtviflar; jag har sett det, men jag får icke vara med, icke ens se på, icke ens. veta hvad man strider för; I ha'n hållit mig i djurisk sömn; tron I icke att jag här en själ, som icke mättas af bröd eller torra böner, hvilka man lagt i min mun; "bin-
MÄSTER OLOF 75 --------------------------------------------------------
den icke andarne", sade du.
O, om du visste hvad det ordet slog mig -- det blef dag och de vilda skriken derute ljödo som foglarnes morgonsång... OLOF.
Du är qvinna, du är ej född till att strida!
Men låt mig åtminstone i Herrans namn lida, blott jag slipper sofva!
Sen I, Gud väckte mig ändå!
I haden aldrig vågat säga mig hvem Antichrist var, I haden aldrig låtit mig veta hvem
Luther var, och när din mor skrämde mig med att du var en Luther, då välsignade jag Luther.
Är han en kättare eller trogen, det vet jag ej, det bryr jag mig ej om, ty hvarken Luther eller Påfven eller Antichrist kunna tillfredsställa min odödliga själ, då jag ej har tron på den evige Guden.
Vill du följa mig i striden, du kan stödja mig, ty du är den enda! CHRISTINA.
Nu kan jag svara dig ett öppet ja, ty jag vet hvad jag vill, och utan att vädja till min far, ty jag är fri! O, jag är fri! OLOF.
Vet du också hvad lif som väntar dig!
Jag känner det nu!
Och du skall inte behöfva rifva ned några falska drömmar -- de äro borta; men du må tro jag har också drömt om riddaren, som skulle komma att bjuda mig ett kungarike och som talade om blommor och älskog -- Olof, jag vill bli din maka, se här min hand.
Jag säger dig dock, du var aldrig mina drömmars riddare, och jag tackar Gud att han aldrig kom, ty då hade han gått -- som en dröm!
Du vill bli min, Christina, och du skall bli lycklig, ty du var den som följde mig i minnet, då jag var i bedröfvelse och frestelse, och nu skall du följa mig vid sidan!
Du var mina drömmars jungfru, som satt i tornet som fånge hos den stränge borgherren, och nu är du min!
Akta dig för drömmar, Olof! OLOF.
(Slag på dörren.)
UTANFÖR.
Gerdt! OLOF.
Mitt löfte!
Skall jag öppna?
OLOF (öppnar).
GERDT (studsar).
Du har brutit ditt löfte!
Du har stulit mitt barn, min enda tröst.
Olof ljuger icke!
Du har varit i kyrkan, Christina?
MÄSTER OLOF 77 -------------------------------------------------------- CHRISTINA.
Jag har hört det du ej ville!
Herre, du unnade mig icke den enda glädjen.
Strömmen, som du ville ha lös, tar sina offer hvar han får.
Du har röfvat henne, mitt barn!
Gif mig henne, fader Gerdt! GERDT.
Aldrig! OLOF.
Är hon icke fri? GERDT.
Predikar du ej frihet!
Hon är min!
Gud har gifvit mig henne och du kan ej ta henne!
Du är, Gud vare lofvad -- prest!
OLOF OCH CHRISTINA.
Prest! GERDT.
Och får således ej ingå äktenskap!
Om jag gör det ändå?
Törs du det?
Vill du ha en man som är bannlyst, Christina?
Det vet jag ej hvad det är!
Ser du, Gerdt!
Du straffar mig hårdt, min Gud!
Sanningen är för alla.
Er kärlek är större än min!
Den var blott sjelfviskhet.
Nu står jag ensam!
(Omfamning).
Gå hem, Christina, och lugna dem!
Jag vill tala vid Olof! CHRISTINA (går.)
GERDT (till Olof).
Min frände! -- Du fick mitt bref? OLOF.
Det var du som rådde mig att ej gå upp!
MÄSTER OLOF 79 -------------------------------------------------------- GERDT.
Alldeles tvertom, fastän jag uttryckte mig litet besynnerligt!
Du är för ung ännu, derför behöfver du en försyn!
Åt en sådan karl som du säger man "låt bli det der", då man vill ha något gjordt!
Hvarför var du inte i kyrkan med de dina?
Det är blott de sjuka som behöfva läkare, vi arbetade på vårt håll!
Du har gjort ett godt arbete i dag, och jag ser du har fått din lön!
Jag har frigjort dig i dag, Olof! OLOF.
Kungen befallde dig att stilla de upproriska, och hvad har du gjort!
Nu börjar jag förstå dig, fader Gerdt! GERDT.
Det fägnar mig!
Jo, du har rört upp de lugna.
Ja, det har jag gjort!
Hvad tror du kungen säger om det?
Det står jag för!
Godt! OLOF.
Och kungen skall gilla mitt görande, ty han vill en reformation, men vågar ej sjelf ännu.
Toker!
Jag ser du vill sätta mig upp mot den laglige kungen.
Hör du, hur många herrar tror du att du kan tjena?
OLOF (tiger.)
Kungen är här!
Kungen kom hem nyss! OLOF.
Och vederdöparne!
Fångna, naturligtvis!
Och du står här helt lugn!
MÄSTER OLOF 81 -------------------------------------------------------- GERDT.
Jag är gammal nu, jag har också rasat som du, men jag blef bara trött!
Rink och Knipperdollink ha varit mina förtrupper!
De skulle stupa, det var klart; nu börjar mitt arbete!
(Trumslag utanför på gatan.)
Det är de kungliga trummorna som hålla fångarne sällskap till fängelset!
Kom hit får du se!
OLOF (stiger upp på en bänk och ser ut genom fönstret.)
Hvad ser jag; qvinnor och barn släpas mellan knektarne!
Nå ja, de ha kastat sten på kungens vakt, inte går det an!
Skall man då föra dårar eller sjuka i fängelse! GERDT.
Det fins två slags dårar: ena sorten sätter man på hospitalet och ger piller och kalla bad, andra sorten tar man hufvudet af; det är en radikal kur, men så är den sorten farlig också!
Jag går till kungen; han kan ej vilja dessa skändligheter!
Akta ditt hufvud, Olof!
Akta dig sjelf, fader Gerdt! GERDT.
Ingen fara med mig; jag har fullmagt till hospitalet! OLOF.
Jag kan icke lida att se detta; jag går till kungen om det också skall kosta mitt lif! GERDT.
(Går mot dörren.)
Detta är en sak som kungen ej afgör!
Du skall vända dig till lagen!
Kungen är lagen!
Ja tyvärr!...
Om hästen kände sin styrka, vore han ej så galen, som han nu är, att gå under oket -- när han någongång blir klok och springer ifrån sin förtryckare -- då kallar man honom galen...
Låt oss be till Gud för dessa armas förnuft! _________
MÄSTER OLOF 83 --------------------------------------------------------
Tredje Akten. afskiljes genom en gardin.
En äldre betjent går och vänfar i galleriet.
OLOF (träder in).
En sal på Stockholms slott.
I bakgrunden ett galleri, som sedermera
Träffas kungen i dag?
BETJENTEN.
Jo! OLOF.
Kan du säga mig hvarför man låtit mig gå förgäfves fyra dagar å rad?
Nej för all del, jag vet ingenting!
Det förefaller mig besynnerligt att inte jag blifvit insläppt.
Det förstår jag, men jag tänkte att jag möjligen kunde ge några upplysningar.
Brukar du sköta konungens mottagningar?
MÄSTER OLOF -------------------------------------------------------- BETJENTEN.
Nej för all del, men se den, som får höra så mycket som jag, har allt reda på litet af hvarje.
Dröjer det länge?
BETJENTEN (låtsar ej höra).
Vet du om kungen kommer snart?
BETJENTEN (med ryggen åt Olof).
Vet du inte hvem du talar vid?
Jag är konungens secretarius!
Nej kors, är det mäster Olof!
Jag kände far jag, Peder Smed, för si jag är från Örebro också!
Kan du inte vara höflig ändå!
Jojo! så går det, när man kommer sig upp här i verlden, man glömmer sina fattiga fäder!
Om min far verkligen hedrade dig med sin bekantskap, det är möjligt, men att han vid sin död insatt dig i fars ställe, det tror jag inte.
MÄSTER OLOF 85 -------------------------------------------------------- BETJENTEN.
Stackars fru Christina!
(Går åt venster). OLOF.
Derpå LARS SIG
GESON från höger.)
MARSKEN (utan att se på Olof kastar åt honom kappan).
Kommer kungen snart?
OLOF (tar kappan och kastar den på golfvet.)
MARSKEN.
Skaffa mig en stol! OLOF.
Det är inte mitt göra!
Jag har inte reda på dörrvaktens instruktion!
Jag är inte dörrvakt!
Det rör mig inte hvad du är; jag bär inte matrikel öfver drängarne på mig!
Men höflig ska' du vara!
Blir det något?
Jag tror djefvulen rider dig!
Förlåt mig; det ingår inte i min syssla som secretarius att passa upp.
MÄSTER OLOF -------------------------------------------------------- MARSKEN.
Hva'!
Mäster Olof! Jaså, det roar er att sitta vid dörren och spela dräng för att sedan afmaskera er som Gud!
Jag trodde ni var en stolt man!
(I det han tar upp kappan och lägger den på bänken).
Herr Marsk!
Nej! Ni är en fåfäng uppkomling!
Var så god och stig fram och sitt, herr secretarius!
(Anvisar honom plats; går in i ett sidorum).
(En ung adelsman från galleriet helsar Olof).
ADELSMANNEN.
God morgon, herr secretarius; ingen kommen ännu!
Nå hur står det till hemma i Stockholm?
Jag kommer direkt från Malmö.
Här är mycket bedröfligt!
Ja, jag har hört sägas det!
Packet bullrar som vanligt när kungen vänder ryggen till!
Och så de der dumma presterna!
Förlåt mig ni är ju fritänkare, herr secretarius!
Genera er inte!
Ser ni jag har fått min uppfostran i Paris!
Frans den förste, oh Saint-Sauveur! det är en man som går långt; vet ni hvad han sa' åt mig på en bal masqué, nu sist under karnevalen! OLOF (tiger).
MÄSTER OLOF 87 -------------------------------------------------------- ADELSMANNEN.
"Monsieur", sa' han, "la religion est morte, est morte", sa' han; men det hindrar honom inte att gå i messan!
Och vet ni hvad han sa', då jag frågade honom hvarför han gjorde så?
-- "Poesie!
Poesie!" sa' han; åh han är guddomlig!
Hva' sa' ni då?
Ers majestät, sa' jag, på franska naturligtvis, lyckligt det land, som eger en konung, hvilken kan så skåda ut öfver tidens trånga krets, att han ser tidsandans kraf, men likväl icke trugar de sofvande massorna att omfatta en högre åskådning, för hvilka de behöfde sekler ätt komma till mognad till!
Var det inte bra sagdt!
Åhjo!
Men det förlorade allt på öfversättningen!
Sån't der bör sägas på franska!
ADELSMANNEN (tankspridd).
Ni har fullkomligt rätt! -- Säg mig, ni bör göra fortune!
Ni som är en så långt framskriden man för er tid! OLOF.
Jag tror inte att jag går så långt!
Tyvärr blef min uppfostran försummad, den gjordes i Tyskland som ni vet, och tyskarne ha ännu icke kommit ut ofver religionen!
Jaja! Jaja!
Kan ni säga mig hvarför de bråka med
den der reformationen nu i Tyskland!
Luther är en upplyst man, jag vet det, jag tror det, men det kan han ju behålla för sig sjelf eller åtminstone inte kasta ut gnistor bland de råa massorna, som dock alltid blir perlor för svin.
Om man riktar blicken ut öfver tiden, om man lefver något med i tankarnes stora rörelser, så skall man lätt se orsakerna till de missförhållanden i jemvigten, som nu göra sig gällande i de stora kulturländerna, jag talar nu inte om Sverige, ty det är intet kulturland.
Vet ni hvad tyngdpunkten heter, denna tyngdpunkt, vid hvars rubbning allt går sönder och utan hvilkens stabilitet allt kastas öfver ända?
Den heter adeln!
Adeln är intelligensen!
Feodalväldet är på fall -- hoc est verlden, bildningen är på förfall, kulturen dör!
Ni tror inte det!
Men med den minsta historiska blick skall ni se det!
Adeln gjorde korstågen, adeln gjorde det, adeln gjorde det!
Hvarför är Tyskland sönderslitet?
Jo, bönderna resa sig upp mot adeln, hugga af sitt eget hufvud.
Hvarför står Frankrike, la France, jo derför att Frankrike är adeln och adeln är Frankrike, de äro identiska begrepp, de äro solidariska!
Hvarför, frågar jag igen, är Sverige för närvarande uppskakadt i sina innersta grundvalar?
Jo, adeln är krossad!
Christian den andre var en man med snille, han visste hur man skulle eröfra ett land, han sågade inte af ett ben eller en arm, nej, han slog af hufvet!
Sverige skall räddas, konungen vet sättet: adeln skall upprättas och kyrkan skall krossas!
Hvad sägs?
(Paus.) OLOF.
Ni är fritänkare?
Ni tror då inte att Bileams åsna kunde tala?
MÄSTER OLOF 89 -------------------------------------------------------- ADELSMANNEN.
Nej för tusan!
OLOF
Verkligen!
LARS ANDREÆ (inkommer).
Guds fred, Olof! OLOF (tar honom i famnen).
Välkommen, Lars.
ADELSMANNEN (går).
Populace!
Hur trifs du här?
Det är så qvaft!
Jojo! OLOF.
Och så lågt i taket!
Det är derför de ha så svårt att gå raka.
Jag har på tio minuter blifvit så hofman att jag lärt mig tiga då en åsna talar!
Det skadar inte det!
Hvad tänker kungen?
Det talar han inte om!
(Folket har börjat samlas).
Som ett frågetecken med åtskilliga utrop efteråt!
BRASK (inträder; alla vika undan).
MARSKEN (som kommit tillbaka går emot honom och helsar).
OLOF (helsar Brask.
vånad ut).
Denne ser för-
BRASK (till Marsken).
Är detta skrifvarenas plats!
Det borde inte vara det, men vår konung är så ofantligt nådig!
Nedlåtande menar ni!
Alldeles!
Det är stor audiens i dag!
Mest convenansbesök efter hans nådes lyckliga återkomst!
MÄSTER OLOF 91 -------------------------------------------------------- BRASK.
Det är en glädje, herr marsk, att betyga vår konung ett oblandadt deltagande öfver frågans lyckliga lösning!
Herr biskopen är alltför artig, som gör sig omaket af en så lång resa, helst då man är så till åren.
Och helsan vill inte alltid stå bi!
Jaså, herr biskopens helsa är inte som sig bör!
Det är alltid sorgligt att inte ha sina krafter friska, helst då man bekläder en så hög och ansvarsfull plats!
Herr marsken ser kry ut!
Ja, Gudskelof!
(Paus.) BRASK (sätter sig).
Tycker inte herr marsken att det drar?
Jo -- det är inte utan.
Vi kanske ska' säga till att dörrarne stängas!
Åh nej, jag tackar, jag tror inte det behöfs! (Paus.)
Kungen dröjer!
Det är kanske inte värdt att vänta honom!
Kanhända det!
Om jag får lof skall jag säga till åt herr biskopens BRASK.
Efter jag väntat så här länge tror jag att jag dröjer! (Paus.) BETJENTEN.
Hans nåde! GUSTAF.
Välkomna, mina herrar! (sätter sig framför ett bord)
Om herrarne behaga träda ut i förmaket skall jag ta emot en i sender.
(Alla draga sig tillbaka utom Brask.)
Vår Marsk stannar.
Ers nåde! GUSTAF (med höjd röst).
Herr Siggeson!
(BRASK går.
MARSKEN
stannar.)
Ers nåde! staten har förlorat sitt stöd, derför svigtar han; staten har en fiende som blifvit henne öfvermägtig.
Tag upp stödet, adeln, och krossa fienden, kyrkan!
Jag törs inte!
Ers nåde måste!
MÄSTER OLOF 93 -------------------------------------------------------- GUSTAF.
Brask ligger i underhandling med påfven om införandet af inqvisitionen; Lübeck pockar på sin oförskämda fordran, och hotar med krig; skattkammaren är tömd, uppror i hvarje landsända...
Nog! -- Men jag har folket!
Förlåt, nej!
Dalkarlarne till exempel, ett bortskämdt slägte, som tvista med Lübeckarne om äran af att ha gifvit Sverge en konung, som äro färdiga att göra uppror vid första tillfälle och framkomma med fordringar sådana som dessa:
"inga främmande sätt med utveckade brokota kläder må brukas, hvilket nyss är uppkommet i konungens hof!"
"Alla som äta kött om fredagar eller lördagar må brännas upp eller eljest aflifvas."
"må ingen ny tro eller Luthersk lära dem påföras."
Hvilket trolöst, oförskämdt folk!
De ha dock visat sig som karlar en gång!
När elden satt i knutarne var det inte underligt om de buro vatten sjelfva!
Och hur ofta ha de inte brutit tro och lofven!
De ha så ofta hört sitt lof sjungas, att de kalla sin råa oförskämdhet för gammal svensk ärlighet.
Du är adelsman!
Ja! och min öfvertygelse är att bonden spelt ut sin rôl: den råa kraftens att drifva undan fienden med armstyrka!
Ers nåde!
Krossa kyrkan ty hon håller folket i bojor, tag kyrkans guld och betala rikets skuld -- och gif åter åt den sjunkna adeln hvad kyrkan narrat af henne!
Kalla in Brask! MARSKEN.
Ers nåde! GUSTAF.
Biskop Brask! GUSTAF.
(MARSKEN går.
BRASK
kommer in.)
Var god, herr biskop, och tala! BRASK.