Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid detta förhållande torde Motionairens yrkande i denna del icke förtjena afseende. 3 dje punkten: att tiden, fran hvilken fatalier anses horja löpa, icke md fortfara att vara dagen, dä Domstols dom eller utslag faller, utan, åtminstone får ändrings sökande i Hofrättens héslut, dertill bestämmas den dag, da den tappande parten erhåller bevislig del af domen eller utslaget, som den vinnande derföre borde vederparten tillställa låta, pä sätt hos Konungens Befallningshafvande och Kammar-Collegium f orordnadt är.
Som det otvifvelaktigt är af största vigt för en god rättegångsordning, att, i alla likartade mål, så vidt ske kan, bestämmes lika tiderymd för ändringssökande i besluten, och det följaktligen är nödigt, att ea gifven tidpunkt, från hvilken fatalierne skola beräknas, finnes fastställd; så, och enär doms eller utslags datum, i ty måtto, är en vida säkrare och bestämdare termin att räkna ifrån, än dea 6 Laglhskoitets Betänkande Nio l3o. ovissa t?cT, til en tappande part kan af den vinnande varda med domen eller utslaget anträffad, samt det mäste för bida parterne, i anseende (ill ovissheten om mllets utgång, vara lika angeläget att förskaffa sig kännedom om beslutet, s! snart det blifvit utfärdadt; synes den af Motionairen föreslagna lindlingen i fataliers beräkning ingalunda förtjent af bifall, utan fast hellre en motsatt förändring önskvärd.
4 :de punkten: att, i händelse nyssomförmälde beräknings• grund af fatalier äfven vid Under Domstolarne varder antagen, det må stadgas, dels att den vid Häradsrätten vinnande parten skall sd tidigt lemna vederparten del af utslaget, att målet kan förekomma vid nästa Lagmansting, dd denne senare borde sig yttra, huruvida han vill saken derstädes fullfölja eller icke, dels att vudepennirigar, som erläggas för rättigheten att draga målet under Lagmansrällis eller Hofrätts pröfning, böra deponeras och bevis deröfver, vid talans förlust, åtfölja handlingar ne till den högre instantien; dels ock att den tappande alltid bor i tvistemål underrättas om hvad han, för talans fullföljd emot Uagmansrätts eller Hofrätts Utslag eller dom, har att iakttaga.
LngUtskotteta Betänkande Nto ijo. y Då i följande Lagens rum är stadgadt , } 25 Caj». 1 §.
Rättegångs-Balten: "alf, då vad ernat Häradsrätts beslut blifvit erlagdt, Häradshöfding skall straxt d domen teckna, att lagligen vädjadt är och att saken bär a nästa Lagmansting fullföljas; att part er ne skola sedan till Lagmansting komma, utan stämning eller serskild kungörelse; och att, örn Lagmansting hålles närmare än tre veckor efter Häradsting, och den, som vädjat, säger, att han ej kan saken så brådt fullfölja, densamma dä skall d Lagmansting året derefter fortsättas, hvilket ock ä dombref vet tecknas bör,” uti 2 §. af samma Capitel: "att den, som under Lagman vädjat, meri sedan vill sitt vad Öfvergifva, skall kungöra det sin vederdeloman sist 5 veckor förr, än Lagmansting hålles, så ock Lagmannen å tinget i 3 §. ”att dd vad erlägges i mål, sorn skola fullföljas från Häradsrätt till Hofrätt, sådant bör skrifvas d bägge parternes dombref, sd ock hvad dag käranden skall gifva sin inlaga in och svaranden den anamma, allt sorn det om vad emot Lagmans dom stadgasi 7 §.
"alt, dd mot Lagmansdorn behörigen vädjadt är, Lagmannen jemväl skall det skrif va å bägge parternes dombref och sätta dagen ut, då cle skola till Hofrätten komma, den vädjande, att gifva sin inlaga in och svaranden att den anam - 8 iLagVt&kotttts Betänkande N:o i3o. ma, utan stämning eller annan kungörelse t så ock att borgen förut bär sfällas för kost~ nåd och skada och domen fullgöras, efter thy, sorn i 26 Cap. Rältegängs-Balken sägs;** samt uti 5o Cap. herönle Balk, *’huru sökas skall, att Konungen må Hofrätts dom öf~ verse och skärskådahvarom
Hofrätten i revisions utslaget den sökande undervisa börj så lära några ytterligare föreskrifter uti ifrSgavarsnde hänseenden icke finnas af n&dem.
I följd af allt detta tillstyrker Utskottet, att Herr Grefve
Gyllenborgs ©f-i vanberörde förslag må utan afseen-5 de lemnäs.
Stockholm den 5i October xBsg.
LngUiskoiltls Betänkande N’.o 131. 9 N;o 131. inköra till Kxpeditions-Utskottet den 10 Novemi). 1829.
Betänkande öfver Herr F, L.
Ro ■ senqvists förslag till ändring af 37 §.i 17 Cap, RättegängsBalken.
Med hemtad anledning af en uti Rikets Sländers Justitise-Ombudmans Embetsberättelse för arén 1826 och 1827 gjord förmälan, hurusom en Embetsman , hvilken skall låtit emot en för brott tilltalad och häcktad person använda våldsamma medel för att tvinga honom till bekännelse, och sedermera, 1 stället att , enligt sin pligt , till vederbörande
Hofrätt låta fortskaffa en af den misshandlade arrestanten aflemnad klagoskrift, förmått honom att underteckna en annan skrift, som genom samma Embetsmans föranstaltande blifvit författad , för ett så eftertänkligt förfarande icke blifvit svårare ansedd, Sn att han är vorden fälld att böta 100 R:dr , har Herr F. L. Rosenqvist, hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, yrkat stiftande af en ansvarighetslag för Domare och Befallningshafvande , sorn, under utöfning af sitt anlete , hegar brott och, i stället att, sin embetsed likmätigt, skipa Lag och rätt till medborga - lo LagUtskvtlets Uttänkande N:o iji« res hägn, sjef öfv rträ ler hagarne och hega gnar embetet tiil. medborgares skada och förderf ,• i hvilket afseende, och dä orsaken till det , efter Motinnairens tanka , stora missförhållande emellan brott och straff, som i omförmälde fall sig företett , vore den, att allmänna Lagen i 17 Cap. 37 § RättegångsBalken icke skall utstaka något ansvar för den Domare eller Befallningshafvande, sorn later någor till bekännelse pinas och plågas , utan endast stadgar, alt en sådan Domare eller Befallningshafvande må plikta, som saken är till, samt således helt och hållet öfverlemnar straffbestämmelsen ål vederbörandes godtycke, Herr Rosengvist föreslagit, att nyssberörde Lagrum tua erhålla följande lydelse:
"Varder någor i brottmål bunden till saken med klara skäl och fulla bevis, äntå att han ej kan förmås till bekännelse; ther galle cj hans nekande.
Ej må Domare eller Befallningshafvande låta någon till bekännelse pinas och plågas; gör thet någor och således bryter then frid, sorn Konungen svurit häfver att hålla undersåtare sina, straffes som för Edsöre med ett års fängelse å fästning , plikte ock dertill 100 R;dr Silfver till tväskiftes emellan then , som pinad blifvit och Socknens fattige; orkar han cj böta, sitte therutöfver i sex månader å f ästning och varde aldrig brukad i Konungens tjenst eller i värf, sorti LcgUtskottets Betänkande N:o l3i.
1 i medborgerligt förtroende medförer.
Ar thet Under-Betjent, sorn /anat eller plågat någon till bekännelse, umgälla sitt brott med högsta kroppsstraff, och arbete tua år å Kronans fästning,” Lag-Utskottet , till hvars profning och utlåtande ofvanberörde motion blifvit hänvisad , har densamma öfvervägat.
Och som Lagens stadgande uti ifrågavarande rum:
"Ej må Domare , eller Befallningshafvande , låta någon till bekännelse pinas eller plågas; gör thet någor , plikte som saken är till,” *ngälunds kan, utan förtydning, så tolkas, som skulle det vara öfverlemnadt åt godtycket att bestämma straffet för den Embetsman , som j berörde måtto sig förbryter, utan ordalydelsen: ”plikte som saken är till,” fastmer tydligen utmärker , att straffet skall lämpas efter förseelsens art och storhet i hvarje ser. skildt fall , i enlighet med de grunder och bestämmelser, allmänna Strafflagen i serskilda rum innehåller; så ock, enär Kongl. Brefvet den 12 Nov.
1807 uttryckligen utstakar ansvaret för den lyckligtvis sällsynta händelse, att Embetsman eller Tjensteman så förgår sig i utöfningen af sin tjenst, att edsöre derigenom varder brutet, samt 18 Cap. 9 §.
M issgernings-Balken föreskrifver, att om de, som Konungens eller hans Embetsmäns eller Bältens ärenden gå, derunder göra våld ellet 12 LagUtskotteis Betänkande jS’.o l5i o. l3a, orätt, med ord eller gerning, det då ligger i tväbbte mot det , som eljest i iliy inål är Stadgadt, anser tJ<skottet Herr Rosenqvists ifrågavarande förslag helt och hållet öfverflödigt, hvarföre Utskottet tillstyrker,' att samma förslag må förklaras ické förtjena afseende.
Stockholm den 31 October 182g.
N:o 13a.
Utskottat den 10 November lfjjj.
Betänkande öfver Herr Wollrath Thams motion om inrättande af Förmyndarekamrar.
Då den tysta förmonsrätt
, Lagen hittills tillagt barns och omyndiges medel framför inteckningar , enär dessa tillkommit senare än förmyndare-ansvaret , lätt kan eluderas » och , å ena sidan , lika litet i verkställigheten försäkrar den omyndiges rätt, som äH®.1?; I den andra, i hög grad menligt LagUiskottets IJetäniandt N:n i3a.
13 inverkar på allmänna crediten, i det att den nästan helt och hållet omintetgör den säkerhet, som genom inteckning åsyftas, samt erfarenheten visat , att , i den mon folkmängden tillväxer , i samma mon skola svå^ righeterne för Domstolarne , så väl vid tillförordnandet af tjenliga förmyndare , sora ock vid utöfningen af det öfver-förmyndarekall, Lagen ålägger
Domaren tilltaga, har Herr Wollrath Tham, godkännande de skäl; i stöd af hvilka Lag-Utskottet, uti sitt Betänkande N;o 45, ansett sig ej kunna tillstyrka bifall till Herr Magnus Crusenstolpet och Riksdagsfullmägtigen Johan Olssons motioner om inrättande af förmyndarekamrar, roen tillika önskande att kunna i denna vigtiga fråga bereda sådane åtgärtler, att omyndiges rätt och bästa må , utan menlig inverkan på andra rättsförhållanden, betryggas, afgifvit följande fran Högloft.
Ridderskapet och Adeln, till Lag-Utskottets behandling öfverlemnada förslag:
J'atl hvarje Stad, Fursamling eller Socken bemyndigas att inom sig utvälja och organisera ett Municipal-Råd, under namn af Förmyndarekammare, som borde under sin vård emottaga alla inom samma Stad, Församling eller Socken befintlige omyndige personers gods att förvalta och redovisa , pä sätt 14 Lag Vtshaiuts Bettlniandt N:o i3s. allmänna Lagen om Förmyndare och dess ansvar stadgar och formar f‘ “att denna Förmyndarehammare shall hesta af 5,7 eller 9 Ledamöter, i förhållande till folkmängden och de väljandes antal ‘'att dessa Ledamöter skulle väljas vid allmän Sockenstämma, efter de grunder, hvarom de väljande kunde öfverenskomma;“ “att,före valet, Reglemente för Förmyndarehammarens åtgärder borde , genom de väljandes försorg, vara författadt och af dem godhändt, och att samma Reglemente borde hos Häradsrätten uppvisas , för att af Domaren.
, såsom of verförmyndare , till efterlefnad fastställas ;“ “att, då.
Ledamoterne af dessa Förmyndarekamrar borde ansvara en för alla och alla för en.
, för förvaltningen, och säkerheten af de omyndiges egendom och medel, borde det äfven af dem sjelfve bero, att sins emellan fördela de göromål, sorn orsakades, af Bou.pteckningar , Alf skiften , Auctioner och Rättegångar , f ör de omyndigas räkning , hvarföre kostnadcrne skalle debiteras hvarje myndling, i den ordning, sorn bevakandet af dess rätt fordrade f “att, enligt den nu vanliga grunden, en procent af de vanliga sex , som för utlånta.
Lagutskottets
Betänkande N-o 132. i5 penningar erhällan, jemte sjettedelen af den afkastning , sorn inflyter af omyndigs fasta gods , hårde utgöra det arfvode, sorn Förmyndarekammare ns Ledamöter egde att sig emellan fördela , och hvaraf alla omkostnader för skrifmaterialier , skrifvarebiträde och räkningars f örande borde bestridas, utan att tinder någon förevändning föras de omyndige till last •"
"att Förmyndarekammaren borde, en gång om året, eller vid Hösfctinget, till Domstolen aflemna förteckning jtä myndlingarne, med kort och tydlig redogörelse för deras under Kammarens förvaltning varande egendom och "att. omyndige och deras slägtingar, så väl som de till myndige år komne , egde emot Förmyndarekainmarcn alla de rättigheter Lagen dem emot vanliga förmyndare tillägger y"
Motionairen , som icke väntade, att sädana Förmyndarekamrar skola hastigt allmänt antagas, men som vöre öfvertygad , att allmogen i folkrikare och från Tingsställen aflägsna orter anser förmyndare-skyldigheten för en plåga , förmodade , att den föreslagna inrättningen skall i dessa orter vinna framgång, om der finnas Ledamöter och Lärare, som hafva allmänhetens förtroende och med allvar befordra dess väl. l6 LagUtslottets Bettini ande N:o 15 2.'
Vid granskning och öfvervägande a£ detta förslag, har Utskottet, som, vid besva» rande af Herr Crusenstolpe^ och Johan Olssons ofvanberörde motioner , redan yttrat sig dela den önskan, att Förmyndarekamrar, så väl på Landet som i de Städer, der sådana ej förut finnas, kunde varda inrättade, meri tillika, på anförde skäl, förklarat sig ej kunna med sitt tillstyrkande samma motioner understödja, funnit, att Herr T hama för-» slag , ehuru i detailerne afvikande ifrån Herr Crusenstolpas, likväl är i hufvudsaken der-» med öfverensstämmande , i thy att bägge för» utsätta , att de föreslagna Förmyndarekamrar» ne skulle erhålla egenskapen af så kallade Municipal-inrättningar ; och då det är just denna egenskap , från hvilken , såsom , efter Utskottets omdöme, otjenlig att läggas till grund för ett allmänneligt Lagstadgande i ett så beskaffadt ämne, sorn det ifrågavarande,'
Utskottet förnämligast hemtat skälen till sitt förra afstyrkande, anser Utskottet tillräckligt, att här upprepa och tillämpa följande i Utskottets ofvanberörde, af Rikets Ständer gil» lade, utlåtande anförde betänkligheter: a) att skyldighet att vara Leda-» mot af Förmyndarekammare, då man dertill väljes, icke lärer kunna stadgas , såsom ett allmänt medborgerligt åliggande ; b) att , SLog-Uukottets Stiärthandt N;»i3t. if b) att , då ifrågavarande befattr.
5ng nödvändigt skulle blifva Stföljd ej allenast af mycket besvär och tidsspillan, utan ock af en vidsträckt, vigtig och äfventyrlig ansvarsskyldighet, ganska få torde fia» nas hugade eller ens vara i tillfälle att frivilligt emottaga ett dylikt förtroende ; samt c) att , om en Herskild
Förmyndarekammare skulle organiseras för hvarje Socken , besväret att der vara Ledamot måste , serdeles i de mindre Socknarne, der antalet af skicklige ämnen tvifvelsutan blefve ganska inskränkt, nog ofta återkomma på hvar och en af dem, och derigenom blif-?
va allt för mycket betungande.
Utskottet finner sig fördenskull befogad! att tillstyrka,; att Herf Themis förslag aj må af Bikets Ständer antagas.
Stockholm den oi Öctober läst;» Bih, till Riki-St.
Prat. igrS och 18*9. 'i Sami, i A/d. ii %-dra B:det. 18[de lixt.
xS LagUiskoitets Betänkande N o 133.
Utskottet den 11 No»/. 1819, Betänkande öfver Riksdagsfullmägtigen från Södermanlands Län Nils Pehrsons motion om stadgande, att testamentstagare skola deltaga i bouppteckningskostnad, i mon af den testamenterade egendomens värde.
Hedervärda Bonde-Ståndet har till LagUtskottet remitterat ett af Riksdagsfullmägtigen A'r/.s Pehrson fran Södermanlands Län till Ståndet ingifvet anförande, hvaruti Nils Pehrson, tinder anmärkning örn obilligheten och orättvisan deraf, att, då någon genom testamente till skyld eller oskyld bortgifvit viss del af sin förvärfda egendom, testamentsgitvarens arfvingar, ehvad de erhålla större eller mindre lott af hans qvarlåtenskap, ändock äro, enligt Lag och Författningar, skyldige att, utan allt deltagande af testamentstagaren, ertsarntne betala bouppteckningsarfvode, fattigprocent , charta sigillata samt Justitieestatens andel, der den eger ruin, m. m., föreslagit stiftande af en Lag, som bjuder, Leg Utskottets Betänkande NiO T33. ali testamentstagare, vare sig skyld eller oskyld, hädanefter skall, i rnon af den testamenterade egendomens värde, uti ofvanberörde afgifter deltaga; hvarjemte Motionairen tillkännagifvit, att detta förslag åsyftade ändring i 10 Cap. 1 /.
Årfda- Balken.
Denria motion har Utskottet öfvervägat och funnit} a) att nyssnämnde lagrum, i det hänseende, sorn här är i fråga, icke stadgar annat, än hvad som i sig sjelft är klart och grundadt i sakens natur, nemligen, att ingen haf. ver vald skifta något arf eller testamente tagay förr än gäld gulden är; b) att de afgifter till Staten, hvilka vid och för bouppteckning skola af sterbhus utgå, äro att anse såsom sterbhusets gäld; c) att det följaktligen vore lika olämpligt att ålägga testamentstagare att, i mon af det testamenterade beloppet, deltaga i bouppteckningsafgifterne, som att förpligta honom att, efter enahanda förhållande, del - higUislotiets B tänAande N:0 l5ö och 134* taga i gtldandet af annan steibhu-i sets skuld; <1) att ett s§dan t åläggande dessutom vore så mycket mera obilligt, sorn testament stagaren, der han ej äc bröstarfvinge, skall till Staten erlägga bevillning för hvad han i testamente erhållit, samt ändtligen, e) att det stadgande Motionairen isyftat i allt fall skulle blifva ändamålslöst, enär det icke kunde betagas testamentsgifvare att, jemte det han åt testamentstngaren anslo* ge en viss del a£ sin qvarlåtenskap,' tillika förordna, att testament stagaren skulle derutöfver af qvatlåtenskapen erhålla så mycket, som ä hans andel i bouppteeknings-afgif" terne kunde belöpa.
I följd häraf tillstyrker Utskottet, att motionen ej må bifallas,'
Stockholm den 7 November 1829, N:o 134.
Ankom till Exped, Utskottet den 11 Nov, 1829.
Betänkande öfver Riksdags-fullmägtigen Herr P. jf.
Matts - BagUt skottets Betänkande N.-o 134. 21' so tis motion om minskning af arfvodet för bouppteckningar i Städerne. H os Vällofl. Borgare-Ståndet har Riksdagsfullmägtigen Herr P. J. Mattsson, i afgifvet Memorial , anfört, att, dä af Rikets fyra Ständ , Irenne ega rättighet att till Boupteckningsmän antaga hvilka redbara män de behaga , billighet och rättvisa syntes påkalla lika frihet för Borgare-Ståndet samt de Ståndspersoner, sonx i Städerne bo , och det så mycket hellre, som boupptecknings-afgiften i Städerne stundom medtaga flere års besparing och mödors afkastning.
Om bouppteckningssumman uppgår till 200,000
R:drj så åtgå 2000 R:dr till arfvode för ett arbete, som vanligen förrättas på högst en »lag , helst boförteckningen upprättas af Sterbhusdelegarne under edelig förpligtelse.
Örn nix ett sterbhus med 200,000 Riksdalers tillgång, har »98,000 Riksdalers skuld , så blifver icke en skilling öfver för enka och kanske många faderlösa barn , sedan Magistraten tagit sitt arfvode.
Denna, efter Herr Mattssons tanka, harda och olämpliga beskattning , till fördel för Städernes Magistrater, borde upphäfva!) och någon annan grund för nämnde arfvodes beräknande utfinnas , såsom viss procent af behållna tillgången, eller något betydligt dag-arfvode för den 22 LngUtsiotieli Betiirikand» ,AT;o 134. tid, sorn till bouppteckningen behof ver arivd 1 idris.
Omfnrmälde
Memorial , tillika med det vid föred ragni ngen deraf bos Vallöf!.
Borgare— Ståndet hällne Protocoll , har blifvit ofverlemnadt lill lag-L t skot tet, som nu, efter att hafva innehåll än de af åtskilliga Ståndets Ledamöter, vid Hemissens beslutande, dels för och dels emot Herr Mattssons förslag afgifne yttranden, får sitt utlåtande i ämnet vördsamt meddela.
Den Magistraterne i Rikets Städer, med undantag af Stockholm och Götheborg, jemlikt Kongl. 1'örordningarne den r Mars 174g och den 10
December 1756 samt Kongl. Brefvet den lo Augusti 1789, tillagda rättighet, att af alla sterbhus i Städerne, utom Adeliga och Prestesterbhus , åtnjuta för uppteckning en procent af tillgångarne och för delning en half procent af behållningen, grundar sig på Rikets Ständers tillstyrkan , sannolikt härledd derifrån, att St ädernes borgerskap och invånare , för fullgörandet af den dem åliggande skyldighet att sjelfve aflöna Städernes Tjenstemän , ansett ett sådant bidrag tilt stidningen , som den ifrågavarande procenteri för uppteckningar och delningar , vara för Städerne minst kännbart och betungande.
De personer, aom nu innehafva Magistrats-tjenster , äto genom de för LagUtskottetS Betänkande.
N:o »54. s5 ilem utfärdade fullmagter försäkrade or» åtnjutande af de lörieförmon6r , som , enligt gällande Författningar, dem tillkomma, och någon förändring , i afseende på det ifrågasatte a r f v odet, kan således ej, under deras tjenstetid , emot deras vilja , utan våldförande af deras lagliga rättigheter , tillvägabringas.
I följd af Städernes skyldighet att sjelfve aflöna sina Tjenstemän , lärer det vara Städernes rättighet att bestämma , huru dessa Tjenstemäns löner skola utgå , men Staten eger ock rättighet att fordra, det lönerne och inkomsterne ej godtyckligt nedsätta*, emedan en sådan nedsättning tvifvelsutan skulle hafva den påföljd, att skicklige Magistratspersoner ej kunde erhållas.
Således, om den ifrågavarande procenten skulle upphöra eller efter annan beräkningsgrund utgå , kunde det ej ske med annat vilkor , än att Magistratspersonernes löne-inkomster ej förminskades.
Men ersättningen för upptecknings- och skiftesprocenten , eller densammas utgående efter annan beräkningsgrund , torde ej kunna genom något lagbud bestämmas , enär det är hvarje Stads borger* skaps och invånares rättighet att serskildt för sig bestämma , huruvida det nuvarande förhållandet skall fortfara , eller oro , i händelse det anses böra upphöra, Tjenstemännens derigenom minskade inkomster skola antingen genom förändrad procent-beräkning si LagUt&kottels Betänkande N;o 131. fyllas, eller genom Städernes invånares aer» skilda bidrag ersättas.
Vid nu varande pro« cent-beräkning kunna visserligen tillfällen inträffa, dä kännbart lidande Sterbhusdelegarne derigenom tillskyndas ; men samma förhållande skall säkert lika ofta , om ej oftare ega rum, i fall beräkningsgrunden förändras, eller fyllnaden i Tjensternännens löner , genom årlig taxering på Städernas invånare fördelad , skall åstadkommas.
Städernes borgerskap och invånare komma att i ämnet höras , så torde den nu gällande be-, räkningsgrundens bibehållande på de flesta ställen, om ej på alla, ådagalägga, att detta Icningssätt anses minst betungande.
Meri huru denna fråga än må anses, lärer dock bouppteckningar och skiften i Städerna, hädanefter som hittills, böra af Magistraterne förrättas , helst den ordning och reda , i afseen* de på sterbhusförhållanden , som häraf uppkommer, vid jemförelse med tillståndet å landet , onekligen visar sig lända Sterbhusdelegarna sjelfve till gagn och säkerhet* Utskottet finner sig alltså böra tillstyrka, att Herr Mattssons ofvanberörds motion må förfalla.
Stockholm den 7 November 1829. STOCKHOLM, Elment och Granbergs Tryckeri; 182g.
LogUtikotitts Betänkand* N.o »3J. ji N:o 135.
Utskottet den 13 November 1829.
Betänkande öfver väckt fråga, att efterlefvande makas andel i bo skall vara befriad från boupptecknings - afgifter till Staten.
Riksdagsrullmägtigen Herr Eric M. Tjefler har lins Vällofl.
Borgare-Ståndet , i atgifvet Memorial , gjort anmärkning om olämpligheten a f den afgift, Staten af sterbhus uppbär , äfven för den efterlefvande makans del i boet.
Det vöre skäligt , att deri , som bouppteckningen förrättar, njuter bouppteckningsprocent af hela boet, emedan han med hela boet har besvär; men att
Staten täger skatt af den makans egendom , sorn genom den andra makans frånfälle blifvit försatt ofta i sämre belägenhet, än förut, syntes mindre billigt.
Denna beskattning är ännu kännbarare , om samma person är olycklig nog att blifva enkling eller enka två eller tre gånger under sin lefnad , utan att hafva ökat, utan snarare minskat sin egendom.
Herr Leffler har fördenskull föreslagit, Bilt. till Riki-St.
Prot. 182g och 1819. 7 Samt. t Afi. !, a:dra Hulet. i gu/c fia. a LagVtsiottets Betänkande N:6 ”alt den bouppteckningsprocentsom tillfaller Staten, md beräknas endast af den i ett sterbhus varande egendom, sorn ärfves eller såsom gåfva erhdlles, men icke af den efterlef vande makans lagliga loit och del i boet.”
Men skulle detta förslag ej kunna helt och hållet antagas ; så borda åtminstone stadgas, "att vid hvarje ny bouppteckning i ett och samma bo, der den efterlef vande makan är samma person , sorn då föregående bouppteckningen förrättades, från denna makans andel i boet skall äfdragas det belopp, för hvilket afgift redan en gång är till Staten erlagd, och afgift derefter erläggas endast för det belopp, hvarmed, på den efterlef vande makans del, boet sedan förra bouppteckningen blifvit förlof rädt.” Likaledes har hos Hedervärda BondeStåndet Riksdagsfullnrägtigen Jan Jansson från Vermlands