Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Betänkande, i anledning af väckt motion örn upphörande af den för de Kongl, personerne och utrikes sändebuden stadgade tullfrihet och restitution af de utaf dem erlagda tulla fgifter. 1 en hos Höglofliga Ridderskapet och Adeln vackt motion (N:o 82) har Herr Dalman, W. F., under förmälan, hurusom, enligt hvad allmänt veterligt vore, den tullfrihet eller reklam ationsrätt af till riket införda varor, som för närvarande är medgifven ej mindre de höga Kongl, personerne än härvarande utrikes sändebud, föranledt och, i följd af saknade och alltid med både svårigheter och obehag förenade kontroller, lätt kunde fortfarande föranleda missbruk, föreslagit, att Rikets
Ständer måtte besluta upphörande af ofvanberörda tullfrihet och att i stället de tullafgifter, som af de Kongl, personerne och utrikes diplomater komme att erläggas, måtte, efter i behörig ordning afgifvande räkningar, till vederbörande restitueras.
Genom särskilda nådiga Skrifvelser af den 2 December 1824 har Kongl. Majit gifvit
General-tullstyrelsen tillkänna, att Kongl. Majit, i öfverensstämmelse med hvad Rikets Ständer i sammanhang med deras vid 1823 års riksdag vidtagna reglering af tullinkomsterna i underdånighet hemställt och i likhet med hvad förr varit öfligt, funnit skäligt förordna att ej mindre varor, hvilka för Kongl. Majits h dhållningsbehof och för de öfriga Kongl, 'hofven från utrikes ort införskrifvas, skola vara från tull befriade, än ock att alla främmande Makters hos Kongl. Majit ackrediterade beskickningar skola åtnjuta tullfrihet så väl för de husgerådssaker och andra varor, tillåtna eller förbudna, de vid sin hitkomst medbringa, som ock för dem, hvilka för deras räkning och behof sedermera inkomma.
Och har, för tillgodonjutandet af sådan tullfrihet, blifvit föreskrifvet: i afseende å Bih. till JR.
Prot. 1865 & 1866. 5 Sami. 1 Afd. 5 Hä/t.
2 B evillnings-Utskottets Betänkande Jts 7. de för de Kongl, hofvens räkning införskrifva utländska varor, att desamma skola vara till Kongl. Riksmarskalks-embetet adresserade, hvilket embete det tillkommer att för alla Kongl, hofven på sådana varor afgifva reklamationer, som genom Kongl.
Finans-departementet i underdånighet böra anmälas och af Kongl. Maj:t pröfvas, samt att nämnda varor ej skola utlemnas, förr än Kongl. Majit nådig befallning derom till General-tullstyrelsen aflåtit; äfvensom i afseende å de för utländska sändebuds räkning inkommande varor, att desamma böra vara till Ministern eller Chargé d’affairen adresserade och af honom skriftligen hos Herr Stats-ministern för Utrikes-ärendena reklameras; samt att de skola vid ankomsten af Tullkammaren uti tullspecialen upptagas och tullen för hvar och en efter behöriga värden debiteras, hvarefter densamma, sedan egenhändigt bevis öfver varornas emottagande blifvit aflemnadt af den Minister eller Chargé d’afläires, till hvilken de äro adresserade, i räkenskapen afskrifves; börande derjemte Generaltullstyrelsen för hvarje qvartal till Kongl. Majit insända en summarisk uppgift öfver de varor, som blifvit af hvarje hos Kongl. Majit ackrediteradt främmande sändebud reklamerade.
Då nödiga kontrollstadganden i det af motionären antydda syfte sålunda icke, på sätt af honom blifvit anfördt, saknas, och erfarenheten icke heller bekräftat hans uppgift, att dessa föreskrifter ledt till svårigheter i tillämpningen, utan desamma synas
Utskottet vara uti ifrågavarande hänseenden ändamålsenliga, får Utskottet vördsamt hemställa, att Herr Dalmans motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm, K. A. Lindström, 1866. Bevillnings-Utskottets Betänkande M 8. 1 X:o 8.
Ank. till Exp.-Utsk. den 4 April 1866, kl. 3 e. ra.
Betänkande, angående tullbevillningen.
Uti Rikets Ständers under den 4 November 1863 aflåtna underdåniga skrifvelse angående den af dem vid dåvarande riksdag verkställda reglering af tullbevillningen, hafva Rikets Ständer, under förmälan att de ansett tulltaxan vara i behof af förbättringar i flera andra delar än hvari sådana då kunnat beredas, anhållit, att, enär en mera djupgående granskning af författningen, för att icke gå miste om den öfverensstämmelse emellan dess särskilda delar, som i all lagstiftning vore af nöden, förutsatte mångfaldiga detaljutredningar, för hvilkas åstadkommande Rikets Ständer saknade tillfälle, Kongl. Maj:t måtte, efter föregången utredning af sakkunnige män, täckas till Rikets näst sammanträdande
Ständer i nåder aflemna förslag till ny tulltaxa, deruti, med iakttagande af erforderlig enkelhet och konseqvens i afseende på uppställningen, införselstullarne för de fabrikater, som utgöra föremål för inhemsk industri, måtte föreslås till sådana belopp, att de å ena sidan icke kunde lemna den Svenske producenten tillfälle att skörda oskälig vinst på öfrige medborgares bekostnad, men å den andra gjorde det för honom möjligt, att med användande af omtanka och flit fördelaktigt bestå i konkurrensen med främmande, i afseende å klimat, läge och kapitaltillgång mera lyckligt lottade länders industriidkare; äfvensom att, då hos Rikets Ständer fråga blifvit väckt om förändradt förtullningssätt af artikeln Bränvin, så att denna vara blefve vid införtullning uppmätt och profvad enligt samma grunder och på samma sätt, som för den inhemska tillverkningen deraf är stadgadt, Kongl.
Majit täcktes jemväl i nåder meddela föreskrift, att i sammanhang med utarbetandet af nytt tulltaxeförslag borde tillses, huruvida en sådan förändring i då för bränvius införtullning gällande förfaringssätt lämpligen måtte kunna vidtagas.
Genom en under den 26 Februari innevarande år till Utskottets Ordförande aflåten skrifvelse har Herr t. f. Chefen för Kongl. Finans-departementet, med tillkännagivande Bilt. till II.
Brot. 1865 & 1866. 5 Sami. 1 A/d. 6 Haft. 1 2 Bevillnings-Utskottets Betänkande JYi 8. att Kongl. Maj:t, vid underdånig föredragning af ett den 22 Juli nästlidna år 1865 utaf särskilda af Kongl. Maj:t, med anledning af Rikets Ständers nyssberörda underdåniga begäran, den 6 November 1863 i nåder tillförordnade komiterade afgifvet betänkande med förslag till ny tulltaxa, jemte underdånigt utlåtande deröfver af Kongl. Maj:ts och Rikets Kommers-kollegium, samt Kongl. General-tullstyrelsen, funnit
Sig, med afseende på den långt framskridna tiden för detta riksmöte, icke böra till Rikets nu församlade Ständer aflåta nådig framställning i ämnet, men deremot täckts förordna, att såväl komiterades berörda betänkande som omförmälda deröfver afgifna utlåtande skulle tillställas
Utskottet för att vara tillgängliga vid den behandling af frågan rörande tullbevillningen, som vid innevarande riksdag förekomme, för sådant ändamål öfverlemnat nyssomnämnda betänkande och utlåtande.
Vid häraf tagen kännedom har Utskottet inhemtat, att Kongl. Maj:t, som väl behagat anbefalla bemälde komiterade att taga i betraktande, huruvida den af Rikets Ständer ifrågasatta förändringen i förtullningssättet af bränvin lämpligen kunde ega runi, deremot, i fråga om de allmänna grunderna för tullregleringen, meddelat komiterade nådig föreskrift att, under fortsatt tillämpning af handelsfrihetens grundsatser, visserligen iakttaga, att författningen måtte vinna erforderlig enkelhet och tydlighet till lättnad och säkerhet vid tillämpningen, men jemväl att införselstullarna för fabriks- och handtverksvaror, hvilka utgöra föremål för tillverkning inom landet, måtte i de fall, der det funnes erforderligt, så jemkas, att dessa förbrukningsartiklar icke blefve öfver höfvan fördyrade.
Häraf visar sig således att Kongl. Maj:t, vid det åt bemälde komiterade lenmade uppdrag, funnit lämpligt att, utan afseende å Rikets sednast församlade Ständers uttalade önskan angående den rigtning, hvari det af dem begärda tulltaxeförslaget borde utarbetas, förständiga komiterade att vid dess uppgörande tillvägagå i en alldeles motsatt syftning, och enligt grunder, hvilka, efter att hafva varit Rikets Ständer till antagande föreslagna, formligen blifvit genom deras i ämnet fattade beslut af dem ogillade.
Vid sådant förhållande och då Bevillnings-Utskottet till alla delar biträder de förra nyssbemälda Ständernas åsigt, att i ett land, hvilket, såsom Sverige, lider af ett hardt luftstreck, och som, genom sitt insulära läge, under en större del af året saknar gemenskap med utlandet, så att erforderliga råämnen för förädlingsindustrien måste till förlag för en längre tid på en gång cjit införskaffas, och hvarest ändtligen tillgången på den oundgängliga drifkraften för all produktion, kapitalet, är mindre, och detta derföre jemförelsevis dyrare än annorstädes, — industriidkare!!, hvars tillverkningar genom dessa förenade äfvensom flera andra ogynsamma omständigheter måste komma att stå högre i pris än utländningens, i allmänhet icke, oaktadt ali använd ansträngning, kan uthärda täflan med sina likar i främmande länder med mindre han mot desses med ringare kostnad åstadkomna varor eger ett skydd i måttliga tullafgifter, har Utskottet, enär derjemte någon nådig Proposition från Kongl. Maj:t angående tullbevillningen sålunda icke är att förvänta, samt komiterades betänkande och taxeförslag utgör en utveckling och tillämpning af grunder, fullkomligt motsatta dem, som Utskottet hyllar, ansett sig, utan att öfver hvad komiterade samt de nyssnämnda embetsverken, hvilka sednare hufvud - Bevillnings-Utskottets Betänkande JYs 8. 3 sakligen med de förre instämt, yttrat och föreslagit, nu sig vidare utlåta, böra, oberoende i allmänhet deraf, jemlikt föreskrifterna i 70 § Regeringsformen och 31 § Riksdagsordningen, med föranledande af de inom Riks-Stånden väckta motioner och af hvad Utskottet eljest funnit billigt och nyttigt, härmed afgifva nödigt förslag rörande sättet för tullbevillningens utgörande.
Bland berörda motioner må med afseende å dess allmännelighet först omförmälas den, Wilken Herr Kontraktsprosten J. Janzon väckt inom Högvördiga Preste-Ståndet (N:o 36), och hvarvid motionären föreslagit, natt Rikets Ständer ville i tullfrågan antaga 1854 års tulltaxa, likväl med de modifikationer, som en sednare tids erfarenhet visat hehöfiiga», samt till stöd för denna, hemställan anfört, att då produktionen ökade, men konsumtionen minskade ett lands förmögenhet, så borde ock en klok ekonomisk lagstiftning främja produktionen och söka stäfja en öfverflödig konsumtion.
Det förra skedde derigenom att varan hölles i pris, hvilket gåfve kraft till ökad produktion, som medförde vinst för landet, hvaremot konsumtionen frodades af låga priser, sålunda, att dessa uppmuntrade till ökad konsumtion, hvarpå landet förlorade.
Hvad lagstiftningen först borde tillse, vore att jordbrukets alster icke finge sjunka så lågt, att landtmannen, som både odlar och försvarar Svenska jorden, icke kunde reda sig.
Man ansåge i allmänhet den fattige arbetaren lycklig under låga spanmålspriser, men förhållandet vore motsatt, ty om spanmålen kostade mindre, men ingen hade råd att lega honom, vore hans ställning sämre, än om denna förnödenhetsvara kostade mera, men lian hade jemnt arbete och god dagspenning.
Skulle frihandelns råd följas att man borde antingen sälja för bästa köp eller ock upphöra med sin rörelse såsom icke naturlig för landet, så måste först och främst jordbruket i våra flesta landskaper nedläggas, ty ostridigt vore, att vår svårodlade magra jord, som blott gifver en mager skörd om året, när denna lyckats komma undan sina inhemska fiender, frost och torka, icke kunde lemna odlaren säd för så godt pris, som den jord, hvilken gåfve två till tre rika skördar om året.
I täflan med utlandet måste derföre vårt jordbruk gå under, hvilket redan visat sig i hvad angår råg och hvete.
På lika sätt förhölle det sig med de flesta andra näringarna.
Klimat, läge, penningens dyrhet läge emot våra fabrikanter, så att de med de utländske icke hade lika ställning, och om alla näringar skulle läggas ned, som icke tåla fri täflan med utlandet, komme nästan ingen annan att qvarstå än tändsticksfabrikationen, men hvilken svårligen torde kunna hära och sysselsätta en hel nation.
Då det dessutom vore nyttigt ju närmare konsument och producent komme hvarandra, emedan den dryga transporten besparades, och då, i fall af krig, landet vore kraftigt i samma mån det inom sig sjelft kunde fylla sina behof, så måste man, tvärtemot frihandelns idé, odla äfven sådana näringar, som icke kunna uthärda fri täflan med utlandet, så framt vi ville bevara vår sjelfständighet, men för att kunna odla dem, måste de skyddas med måttlig tull.
Hvad jordbruksnäringen särskildt anginge, hade emellertid frihandeln, i förening med de genom allmänna arbeten högt uppdrifna arbetslönerna, samt räntans frigifvande, hvarigenom lån endast kunde betingas till en vida högre procent än jorden förmådde gifva, frambragt en 4 Bevillnings-Vtskottets Betänkande M 8. sa allmän nöd hos jordbrukaren, att historien, vid få tillfällen efter ett långvarigt, olyckligt krig, kunde framte en dylik, och alldeles utan exempel efter ett mer än femtioårigt fredslugn.
Denna kapitalets dyrhet hade icke, enligt frihandelsåsigterna, sin grund i svindlande spekulationer och öfverdrifvet inköpspris pa jorden, ty om egendomen köptes för dyrt, betydde sådant i det hela endast, att hvad den ene dervid förlorade, det vann den andre, och penningarna stadnade inom landet, — utan deri, att konsumtionen under flera år öfverstigit produktionen; samt de indragna lånen och en stor del af Bankens silfver utströmmat för att betacka handels- och finansbalansen.
Det visade sig nemligen, om man jemförde landets ställning före och efter 1855, då tull på alla jordbruksalster borttogs, att under de nio förutgängna åren hela spanmålsexporten öfverskjutit importen med 346 procent, medan under de nio efterföljande åren, eller frihandelsperioden, exporten öfverskjutit importen med blott 242 procent, samt att hvete och råg, som under förra perioden, då de egde skydd af tull, exporterades i betydlig mängd, under den sednare perioden importerats; och det utgjorde en karakteristik på vår industri under de sednare åren, att vi exporterat hvete och råg, för att importera hvete- och rågmjöl, — exporterat korn och hafre, för att i betydliga qvantiteter importera ull och Iadugårdsprodukter, samt i allmänhet exporterat råvaror och infört fabrikater, och hvarigenom vi ådragit oss en finansbalans, som i medeltal uppgått till mellan 3 och 4 millioner på året, hvilket också haft till följd, att Riksbankens metalliska kassa, som år 1855 var 52 millioner R:clr, hade, oaktadt alla indragna utländska lån, nedsjunkit vid 1863 års slut till 18 millioner R:dr, under det att våra skogar blifvit på ett oroväckande sätt afverkade, torf-fetman utsugen, jorden belastad med flera hundra millioner intecknad skuld och den arbetande klassen beredd att utvandra till en annan verldsdel.
Vidare har inom Hedervärda Bonde-Ståndet A. J Sandstedt från Jönköpings län, under anförande till en del af hufvudsakligen enahanda skäl och omständigheter, uti motion N:o 215, i hvilken flere andra af Ståndets ledamöter instämt, bland annat, som redan i Utskottets Utlåtande N:o 2, angående de af Kongl. Maj:t med Hans Maj:t Fransmännens Kejsare den 14 Februari 1865 afslutade Handels- och Sjö farts-traktater, vunnit behandling, ansett nödvändigheten fordra att inskränka importen utaf lyx- och öfriga umbärliga artiklar, samt att tillse det våra egna näringar icke blefve förstörda eller tillintetgjorda, utan dem, såväl jordbruket som de öfriga, bereddes ett måttligt skydd, samt yrkat, dels att den af Rikets sednast församlade Ständer• beslutade tulltaxa måtte artikel för artikel förblifva bestående, dock med de ändringar i och för jordbrukets alster, som här nedan omförmälas, samt med iakttagande för öfrigt af de förändringar, som billighet och rättvisa kunna kräfva, dels ock att Regeringen, om den med rikets gagn och nytta finner förenligt att af sluta handels- och sjöfarts traktat med främmande magter, väl måtte nedsätta gällande tullar mer eller mindre, allt efter Sorn motsvarande verkliga fördelar och rättigheter för Sverige dermed kunde vinnas, med synnerligast fästadt afseende å den båtnad, som dermed kunde våra modernäringar och vår export tillskyndas, men Rikets
Ständer dock hafva sin rätt förbehållen att pröfva dessa förslag innan de träda i laga kraft. Bevillnings-Viskottets Betänkande JVI 8.
5 Hvad nu till en början angår detta sednare yrkande, har Bevillnings-Utskottet, som anser någon hemställan, vare sig om
Regeringens befogenhet i afseende på handelsoch sjöfarts-traktaters afslutande med främmande magter, eller derom, att den rätt, som Rikets Ständer dervid kan tillkomma, må få af dem utöfvas, nu icke vara af omständigheterna påkallad, funnit Riksdagsfullmägtigen Sandstedts motion i denna del icke böra till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Beträffande dernäst förslagen af Herr Prosten Janzon att 1854 års tulltaxa samt af bemälde
Sandstedt att 1863 års taxa måtte med nödiga modifikationer af Rikets Ständey antagas; så enär Rikets Ständer numera godkänt förberörda med Frankrike afslutade handelstraktat, genom hvilken för en mängd varuartiklar stadgats lägre tullsatser än dessa tarifer innehålla, lära motionerna i hvad de afse sådana delar af ifrågavarande tullta or böra anses hafva förfallit.
Och då Utskottet kommer i tillfälle att vid en hvar af de artiklar, som icke at traktaten sålunda beröras, taga i närmare öfvervägande i hvad mån den enes eller andres af bemälde motionärer yrkanden böra vinna, afseende, samt i anledning deraf föreslå lämpliga tullbestämmelser, torde vidare yttrande derom här icke erfordras.
I öfrigt har Utskottet, innan det öfvergår till de mera speciela framställningar, som uti inkomna motioner blifvit gjorda, skolat erinra att, då nedsättningar i de genom den nyssomförmälda handelstraktaten bestämda tullsatser icke, med de åsigter Utskottet hyser om behof af verksamt skydd för ,de inhemska näringarne eller af inkomster till statsbehofvens fyllande, kunnat ifrågakomma, de varuartiklar, som innefattas i traktaten, i allmänhet af Utskottet lemnats ovidrörda, och att då, vid en och annan af dem, ändringar eller tillägg föreslagits, dessa endast afsett att större tydlighet eller mera följdrigtighet måtte åt författningen beredas.
1 Om varuinförsel.
Då de flesta af de o inför mälda motionerna afse vilkoren för införsel af landtmannapr o dukter, har Utskottet ansett lämpligast att dessa frågor på ett ställe sammanföra och till behandling i ett sammanhang företaga.
I sagda hänseende är af Riksdagsfullmägtigen Sandstedt i hans förenämnda motion föreslaget, å Blår, hamp- och lin- en tull af — R:dr 1 öre skålp.
Bönor, alla slag » » — » 50 » cent:r.
Fläsk » » 2 » 50 » d:o Landtmanna produkter.
6 Bevillnings-Utskottets Betänkande M 8.
Frugter och här, friska, ej specificerade .... tull af — ll:di 3 öre skålp.
Hampa » — » 2 » d:o Humle » — » 2 » d:o Ister » 2 » 50 » cent:r.
Kli, alla slag, » — » 20 » d:o Kött, alla slag, » 1 » 30 » d:o Lin, ohäckladt » — » 3 » skålp.
Lin, häckladt » — )) 4 » d:o Mais » — » 50 » cent:r.
Medvurst » — » 15 » skålp.
Ost, alla slag » — » 4 » d:o Smör » — )) 5 » d:o Spanmål:
Hvete, omalet » — )) 50 » cent:r. malet » — » 80 » d:o Råg, omalen » — » 40 » d:o malen » — » 60 » d:o Korn, omalet » — )) 30 » d:o malet » — » 40 » d:o Hafre, omalen » — 20 » d:o malen » — » 30 » d:o Gryn, alla slag, under denna rubrik . . » )) 50 » d:o Malt, omalet )) — )) 25 » d:o malet » — » 30 » d:o Arter » — )) 60 » d:o Stärkelse af hvete, potatis eller andra vegetabiliska ämnen » » — » 7 » skålp.
Talg » 2 R:dr — » cent:r.
Tråd, jern- och stål- » — » 1 » skalp.
Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län har i motion N:o 19 inom Bonde-Ståndet hufvudsakligen anfört, att då den betryckta ställning, hvaruti jordbrukaren under de sednare åren kommit, vore till en del föranledd af de genom tullagstiftningen sänkta priserna å alla jordbrukets alster, och en förändring i denna lagstiftning således borde i någon mån verka till förbättrande af landtmannens belägenhet, nödvändigheten oafvisligen fordrade, att tillräckliga skyddstullar åsattes de flesta af våra jordbruksalster, i hvilket afseende motionären, sorn ansett öfverflödigt att uppgöra detaljeradt förslag dertill, endast sådant afgifvit för några af de vigtigaste artiklarna, och dervid hemställt att införselsafgifterna måtte bestämmas å Fläsk till belopp af 3 R:dr — Öre per centa'.
Kött »■>..» » » 2 » — » » d:o Bevillnings-Utskottets Betänkande JM 8. 7 Smör .... öre per cent:r.
Hvete, omalet . )) » — » 20 » » kub.-fot.
Råg, omalen » » — » 10 )) d:o Hvete, malet » » 1 » — cent:r.
Råg, malen . . » » — » 50 » d:o cmdra slag malen spanmål >* » » — » 50 » » d:o Bränvin, af 50 / % styrka vid -f 15 gr. temp. » » » 1 50 X) » kannan.
Forssbeck från Östergötlands län är inom Bonde-Ståndet uti motion N:o 257 yrkadt, att då i vårt land ofta en enda frostnatt förstör jordbrukarens årslånga arbeten, — då åtta månaders otjenlig väderlek tvingar boskapen inom hus, der den måste underhållas af en sämre föda än andra länders grönfoder, — då jordbrukaren derjemte under en lång vinter måste hålla en mängd tjenare utan gagn, blott för sommarens behof, och då, i följd af alla dessa för vårt jordbruk tryckande svårigheter, Sveriges landtmannanäring ej kan bestå i täflan med andra bättre lottade länder, skyddstull måtte blifva stadgad å Smör . . . . med 3 R:dr — öre per cent:r.
Ost » 3 » — » » d:o Fläsk » 2 » 50 » » d:o
Alla slags malen spanmål, mjöl eller gryn »> — » 50 » » d:o Uti en likaledes inom Bonde-Ståndet väckt motion N:o 233 har Peter Andersson från Blekinge län, med hvilken flere af Ståndets ledamöter förenat sig, hemställt, att nuvarande införselstull å bränvin, i hvilken den förut omnämnda Tullkomitéen föreslagit nedsättning, tvärtom måtte höjas, till förekommande deraf, att utländsk vara, med hvilken den inhemske producenten icke kunde täfla i pris, särdeles det slags bränvin, som i stor myckenhet tillverkades i utlandet af det nästan värdelösa alfallet från hvitbets socker-fabrikerna, blefve i öfverflöd hit införd och föranledde på samma gång en ökad bränvinskomsumtion och den inhemska bränvinshandteringens fullkomliga undergång; och i hvilket afseende motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte besluta, att tull för bränvin bör utgå med 1 R:dr 35 öre per kanna 50 procent och med iakttagande af samma grunder vid mätning, sorn nu följas vid bränvinstillv erhling, samt med 1 R:dr 50 öre per kanna, derest tillverkningsskatten, efter Regeringens förslag, skulle förhöjas till 15 öre per kanna 50 procent.
Vidare har inom samina Riks-Stånd Johannes Andersson från Elfsborgs län uti motion N:o 125, under anförande af de svårigheter, hvarmed den mindre jordbrukaren samt bränvinstillverkaren hade att kämpa, den förre genom tryckta priser å sin hufvudsakligaste gröda, potatisen, och den sednare genom hård lagstiftning inom landet samt genom så kallad drawback i utlandet och oloflig införsel derifrån, yrkat, att antingen all införsel från utlandet af bränvin eller spirituosa måtte helt och hållet strängeligen förbjudas, eller ock den nuvarande tullafgiften fördubblas.
8 Bevillnings-Utskottets Betänkande M 8.
Och slutligen är hos Höglofliga Ridderskapet och Adeln af Herr Friherre Cederström, Budolf, i motion N:o 139 på anförda skäl föreslaget, att Rikets Ständer måtte ålägga Bevillnings-Utskottet, att uti ett sammanhang behandla och företaga frågorna om beskattning af bränvin och tullen å sådan vara, så att dessa frågor likaledes i ett sammanhang sedan kunde af Rikets Ständer pröfvas, och en beskattning å bränvinsfabrikationen icke af dem blifva medgifven och åtagen, utan att den dermed i besagda sammanhang stående tull å varan äfven blir af Kongl. Maj:t stadfästad.