Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Län, med Uddevalla till residence-stad, samt af Götheborg med dess område bildas ett serskildt Ståthållareskap, hvarunder de, i Stais- tamt Allm.
Bes v.- och Ekon.-U[sköttens Utlåtande, N-.o iS.
Blom provincen Bohuslän belägne, Götheborgs
Län tillhörande, härader kunde’ förläggas ; från Yällofl. Borgare-Ståndet af Herr Paul Bergr sorn väckt följande förslager: l:o att Landshöfdinge-Enibetet i Götheborgs och Bohus Län måtte flvttns till Uddevalla stad, såsom liggande närmast midt uti Bohus Län, hvarigenom Landshöfdingen sättes i tillfälle att på närmare håll, hastigare, med mindre resor och besvär, verka och utföra det gagneliga, som han för Länet önskar genomföra ; och 2:o att för inköp af tomter i Uddevalla och till uppbyggande af Besidense och Länshäkte derstädes, nödige medel måtte anslås; samt från Hederv. Bonde-Ståndet , af Olaus Ericsson från Götheborgs och Bohus Län, som framställt alldeles enahanda motion, som berörde af Herr Berg. afgifne.
Till stöd för ernförmälde yrkanden och förslag har, dels uti motionerne, dels under den i anledning af desamma uppstådda discussion, blifvit åberopad!? att, då Götheborg vore beläget utom provincen Bohus Län, 20 mil från nordligaste gränsen af Götheborgs och Bohus
Län, betydliga kostnader och hinder genom vägens längd orsakades de invånare i norra delen af Länet, hvilka i ett eller annat ärende skulle coinmunicera sig med Landshöfdinge-Embetet i Götheborg, och af hvilka en del hade ända till 17 och 18 mil att resa, hvaremot, om Uddevalla blefve Länets residencestad,, nämnde olägenhet skulle upphöra; att, under det nuvarande anmärkte förhållandet, svårigheter mötte för Landshöfdingen, hvars tid vöre betydligt upptagen af göromål inom Götheborgs stad, att, med den ”benägenhet och drift, som erfordrades’’, sköta sitt vigtiga kall i alla delar af Länet; och att betydlig kostnad för Staten uppstode deraf, att fångar, då de transporterades från nordliga delen af Länet till Länshäktet, skulle forslas till och med 18 mil, tilläfventyrs 3 å 4 gånger i ett enda mål, utom det att fånge ofta finge vidkännas ett svårt lidande, då han, under sträng vinter, fortskaffades en dylik lång väg; och har dessutom hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln Landshöfdingen i 'Götheborgs och Bohus Län Grefve Carl' G. Löwenhielm, med tillstyrkande af Herr Bildts ofvanberörde förslag, anfört, bland annat, att olägenheterne af den långa vägen emellan Götheborg och Länets nordliga del icke allenast väckte obelåteuhet hos dem af de der boende Stats- samt Allm.
Best - och EJcon.-Utshottens Utlåtande, N:o i5. 5 invånare, som hade något att hos Läns-styrelsen personligen andraga, utan äfven orsakade, att allmogen, ”så litet-jsom möjligt, tillitade sin naturlige beskyddare Landshöfdingen”; att det långa afståndet dessutom vore ofördelaktigt för Staten, i anseende till den tidsspillan, och kostnad, som de tjenstemän linge vidkännas, hvilka måste besöka Läns-residencet; och att Länet, som, oaktadt det ifrågavarande missförhållandet, visserligen kunde styrasj om dermed menades blott handläggningen af Canzli- och Contors-göromål, dock ej kunde så skötas och vårdas af Landshöfdingen, som lians pligt fordrade.
För uppfyllande deraf, hade
Landshöfdingen af nöden en speciell kunskap om orterna med deras skaplynnen, tillgångar och brister, om folket, dess lif, commerciela behof och ärenden; och endast genom en sådan kännedom samt genom förtroendet till hans råd, varsamhet, rättvisa och välvilja, blefve han i tillfälle att både styra och vårda Länet med den kraft och samvetsgrannhet, som vore åsyftad.
Det vore derföre af vigt, att
Landshöfdingen gjorde täta besök inom Länet, hvilka dessutom vore nödvändiga, så vidt han skulle kunna vederbörligen controllera huru Fogdar och Länsmän fullgjorde hans ordres, samt huru folket af dem vårdades och behandlades.
Enär likväl man vanligen icke hunne till en Landshöfdinge-plats förrän vid de år, då längre resor vore besvärliga, och i vissa årstider jemväl för helsan vådlige, inställdes sådane resor ofta, och Landshöfdingen förhindrades att i alla delar af Länet uppfylla sitt åliggande.
Utom dessa skäl funnes ännu det, att Landshöfdingens i Götheborgs och Bohus Län tid och förmåga toges helt och hållet i anspråk af Götheborgs stad, emedan Landshöfdingen derstädes, utom andre en Landshöfdings embetsgöromål, hade sig ålagd en sådan mängd Uppdrag, ordförandeskap, curateler, styrelser och speciela angelägenheter för sjelfva Götheborg, att man skulle nödgas medgifva, att den man, som väl vårdade allt detta i en stad, hvars industriella oell commerciella sträfvan framåt gåfve mera anledning till ökade än till minskade göromål, omöjligen kunde medhinna att så sköta oell löija Länets interesse!), som sig borde.
Sedan Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, för ifrågavarande ärendes handläggning, sammanträdt med Ståts-Utskottet, hafva Utskotten gemensamt behandlat frågan och dervid tagit i öfvervägande ofvanberörde förslag, äfvensom hvad till stöd derför blifvit yttradt.
Utskotten hafva härvid visserligen icke kunnat förbise hvarken fördelen och nyttan af de framställde förslagens sättande i verket, eller de olägenheter, som ofvannämnde anmärkte förhållande medförer; atén då, redan vid 1834 års Riksdag, Rikets Ständer fästat uppmärksamheten derå, att Rikets administrativa och camerala indelning 9 Stats- samt Allm.
Eesv-. och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o i6. ©tvifvelaktigt i många orter, så väl för det allmänna, sorn för den enskilde, medförde kostnader och olägenheter, hvilka genom en mera jemn och ändamålsenlig reglering kunde, om icke helt och hållet undanrödjas, åtminstone i betydlig nion förminskas, samt, af sådan anledning, hos Kongl, Maj:t i underdånighet anhållit, att en efter locala förhållanden, invånarnes beqvämlighet och öfriga omständigheter lämpad ny administrativ och camera! indelning i de delar af Riket, hvarest en sådan indelning, efter anställde undersökningar, kunde finnas vara af behofvet påkallad, måtte, genom Kongl.
Majus Nådiga försorg, tillvägabringas, samt då Kongl. Majit den 12 Juli 1834 i Nåder befallt, att berörde fråga skulle, i sammanhang med ett af aflidne Canzli-Rådet
Nicander afgifvet försjag till förändring uti indelningen af Län, Härader, Domsagor in. m. inom Riket till Nådig pröfning förekomma; anse Utskotten, i likhet med hvad Utskotten vid sistförflutne Riksdag yttrat, att Landshöfdinge-residencets flyttning från Götheborg ej bör ifrågakomma förr, än i sammanhang med frågan om en allmän ny indelning af Länen, helst troligt är, att dessas områden komma att, med en sådan indelning, undergå betydliga förändringar.
På dessa skäl tillstyrka Utskotten vördsamt, att ofvannämnde förslag om landshöfdinge-residencets i Götheborg förläggande till Uddevalla icke måtte nu föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd.
Då Utskotten afgifvit ett sådant tillstyrkande i denna fi-åga , torde de derpå beroende öfrige förslag icke föranleda till något yttrande.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 25 Not., kl. 5 e. na.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om rättighet för väghållare inom Åkerbo Härad att hemta väglagning s-ämnen å Kungsöhrs skog och utmark.
Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten hafva till gemensam behandling fått emottaga ett till Hederv. Bonde-Ståndet af Riksdags - Stats- samt Allm.
Best- och Ehon.-TJtsliollens Utlåtande, N:o 16. 7 fullmägtigen Carl Ersson från Westerås Län ingifvet memorial, deruti anföres, hurusom den väghållningsskyldige allmogen i Åkerbo
Härad, till undvikande af dryga kostnader för grustägt å aflägsnare ställen, tid efter annan, sökt utverka sig tillstånd att, för vägarnes underhållande, kostnadsfritt hemta grus och sand å den så kallade Stallåsen vid Kungsöhrs kungsgård, hvartill rättighet ansetts vara meddelad genom Kongl. Brefvet den 25 November 1802, som stadgade: ”att grus m. m. få å skog och mark tagas, der det tarfvas,” men att å dessa ansökningar icke fästats vidare afseende, än att, sedan väghållarne fått anvisning att hemta grus dels å Malmön, dels vid Björkmanstorp , belägne på ett afstånd från vägen, den förra af omkring 1/2 mil och den sednare, hvartill farbar väg saknades, af 1/4 mil, såsom följd hvaraf väghållarne nödgats af arrendatorn å kungsgården betinga sig, emot serskild betalning, erforderliga väglagnings-ämnen, de der hemtats ur Stallåsen eller samma ställe, hvarifrån sandtägt blifvit sökanderne förvägrad, tillstånd omsider år 1823 meddelats, att de år, då under vintern ån vid Kungsöhr icke varit så tillfrusen, att väghållarne utan fara kunnat färdas deröfver med väglagnings-ämnen, dessa förnödenheter, efter förut skedd anmälan hos arrendatorn, samt enligt anvisning och under uppsigt af honom linge afhemtas å norra sidan af ifrågavarande sandås.
Då likväl arrendatorn af kungsgården, sådant oaktadt, fortfarande förvägrade allmogen i Åkerbo Härad att från Stallåsen hemta grus till vägfyllnad, med mindre betalning derför erlades, och det, i motionärens tanke, icke vore välbetänkt, att Kronan skulle tillegna sig en rättighet, som vore hvarje annan jordegare förvägrad, har motionären yrkat, att de, rörande förevarande ämne , i Kongl. Brefven den 7
Maj 1802, den 18 December 1801) och den 23 Sept. 1823 meddelade stadgande» måtte upphäfvas och Kungsöhrs skog och utmark ej anses mera fredlyste, än hvarje annat hemmans egor, samt Åkerbo Härad följaktligen få oanmärkt taga grus till sina vägar, der det tjenligast funnes.
De af motionären åberopade Kongl. Rescript innehålla följande, nemligen Kongl. Brefvet den 7
Maj 1802: att, i anledning af väckt fråga, huruvida något annat tjenlig! ställe till väg-grushemtning för allmogen uti Åkerbo Härad funnes, än sandåsen vid Kungsöhrs stall, samt om beskaffenheten af denna ås möjligen kunde tillåta dess upplåtande till grustagning utan vanprydnad för kungsgården, eller äfventyr för de der befintliga ekar och annan löfskog, Kongl.
Maj:t ansåge betänkligt ”att lemna Nådigt tillstånd till grushemtning hvarken å den vestra eller norra delen” af nämnde ås, helst allmogen egde tillfälle alt både på Malmön och vid Björkmanstorp hemta tjenligt 8 Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utshottem Utlåtande, N:o 16, grus till väglagning; Kongl. Brefvet den i5 November 1802. att, sedan Kongl. Maj: t, rörande tillämpningen af 25 Cap. 12 §.
Byggninga-Balken, i afseende på väglagningsskyldig allrnoges rättighet till sandtägt, redan under den 24 ♦September 1795 förklarat, ej allenast att sandtägt å skog och utmark, såsom ett hushållsmåk borde ankomma på nödige föreskrifter af Kongl. Maj:ls Befallningshafvande, hvaremot åter sandhemtning uti åkergärden, ängar och hagar icke kunde, såsom en följd af ofvannämnde lagens rum, medgifvas, utan jordegarens minne och samtycke, eller laglig pröfning af domstolen uppå de vid yppad fråga förekommande skäl, utan ock att Härads-Rätterne vid dylika tillfällen borde, på sätt förut tillgått, med sådana mål taga befattning, väglottsegare dock obetaget att, om de derigenom ansåge sig lidande eller ville styrka sin rätt till sandtägt, i sådant fall, uti den ordning lagen föreskrefve, deruti söka rättelse, Kongl. Maj:t funne omförmälde, i 1795 års Bref gifne, stadgande böra i slika frågor i allmänhet lända till efterrättelse, men såsom tillägg deri förordnade, att alla sådane mål, som röra hemtning af väglagningsämnen, borde, då stridighet derom uppkomme, handteras och fullföljas på enahanda sätt, som med åverkans-mål efter lag förfores; och skulle Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, hvar i sin ort, utse någre sådane ställen, der ämnen till väglagning kunde utan någons förfång beqvämligast afhemtas:
Brefvet den 18 December 180g: att, uppå underdånig klagan deröfver, att grushemtning till landsvägens underhållande blifvit förbjuden från den å Kungsöhrs ägor utmed allmänna landsvägen liggande grusbacken Stallåsen, Kongl. Maj:t, i betraktande af hvad, medelst ofvanberörde Nådiga Bref af den 7
Maj 1802 förklaradt blifvit, funne en sådan klagan obefogad, samt att hvad förut i detta ämne blifvit förordnadt borde tjena till efterrättelse; och slutligen Kongl.
Brefvet af den 2,3 September 1828: att, sedan Riksdags-fullmägtigen för Åkerbo Härad vid samma års
Riksdag i underdånighet anhållit, att häradsboerne måtte få hemta grus till väglagning från så kallade grusåsen å Kungsöhrs kungsgårds egor norr om ån, Kongl.
Majit godt funne i så måtto tillden underdåniga ansökningen lemna bifall, att de år, då, under vintern, ån vid Kungsöhr icke varit så tillfrusen, att de vägbyggnadsskyldige utan fara kunnat deröfver med vägbyggnads-ämnen färdas, deni då skulle blifva tillåtet att, efter förut skedd anmälan, hos arrendatorn af kungsgården och af honom lemnad anvisning, under lians uppsigt hemta sitt behof af vägfyllnadsämnen å norra sidan af ifrågavarande sandås, från den der tillförene öppnade sandgrufvan, på det ställe minsta skada och vanprydnad deraf förorsakades.
Ut- .
Bett- och Ekon.-Ut sköttens Utlåtande, N:o 16.
9 Utskotten hafva vidare inhemtat, att, jemlikt Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Collegii den 4 Mars 1825 till Konungens samtlige Befallningshafvande utfärdade Circulaire, Kongl. Majit, i anledning af Rikets år 1823 församlade
Ständers i underdånighet gjorda hemställan om åtskilliga tilläggningar uti ofvannämnda Kongl. Bref af den 25 November 1802, förordnat, att, i den händelse, då något lagligt och gällande hinder emot grus- och sandhemtning å inegor och hagar pröfvades förekomma, så att den icke utan verklig skada för jordegaren der kunde ske, samt dessa väglagningsämnen icke eller å skog och utmark för väglotts-egare funnos att tillgå på det lämpliga afstånd eller af den beskaffenhet, att de kunde begagnas, Härads-Rätten egde, på väglottsegarens begäran, efter i vederbörandes närvaro föregången undersökning , bestämma, hvarest och på hvad sätt, å inegor och hagar, sand och grus tjenligast och till minsta skada för jordegaren finge, emot utsatt skälig ersättning åt honom af väglotts-egaren, afhemlas.
Detta allt hafva Utskotten tagit i öfvervägande; och ehuru hvarken af motionen eller något af de ofvanåberopade Kongl. Brefven, angående sandtägt i den så kallade Stallåsen , kunnat tillförlitligen utredas , huruvida denna ås är belägen å kungsgårdens utmark eller inegor; likväl och då, i förra fallet, genom lag och allmänna författningar, nemligen 25 Cap. 12 §.
ByggningaBalken och Kongl. Brefvet den 25 November 1802, kungjordt genom Kongl.
Kammar-Collegii Circulaire den 5 April 1803, stadgas, att till landsväg må sand och ris tagas, der det närmast finnes, dock att sådant sker i den ordning och på det sätt, att sandgropar ej på flere ställen öppnas, så länge den redan öppnade lemnar nödig sand-tillgång och icke finnes för nära vägen inrättad, att olyckor derigenom uppkomma; samt i sednare fallet, eller derest Stallåsen, såsom sannolikt är, finnes på kungsgårdens inegor, de i Kongl.
Brefven den 7 Maj 1802, den 19 December 1809 och den 23 September 1823 gifne, dels ovilkorliga, dels vilkorliga förbud att å vestra eller norra delen af sandåsen vid Kungsöhr hemta väglagningsämnen, hvilka i specielt fall meddelade förbud synas grundade på den i Kongl. Brefvet den 25 November 1802 tillika lemnade föreskrift, att, utan jordegarens hörande samt hans minne och samtycke, grus och sand ej få tagas å inegor, hafva, i Utskottens tanka, till kraft och verkan upphört genom Kammar-Collegii här ofvan åberopade, till allmän efterrättelse utfärdade, Circulaire af den 4 Mars 1825, enligt hvilket väghållare, äfven der gällande hinder pröfvas förekomma för hemtning af sand och grus å andras inegor och hagar, en sådan förmon under vissa villkor förunnas ; Bih. till R.
Prot. 1844. 4 Sami. 2_Jfd. 4 Baft. 2 10 Stats- samt Allm.
Bestoch Ekon-Utskottens Utlåtande, 7l:o 17. alltså och emedan meranämnde författningar, uti hvilka ingen skillnad göres mellan krono- och annan jord, jemväl stadga, att alla stridigheter om väglagnings-ämnens tagande tillhöra Domarens i orten pröfning, thy anse Utskotten motionären och hans hufvudman hafva sig öppet leornad t att, i öfverensstämmelse härmed, sin talan i förevarande amne utföra, hvadan Utskotten vördsamt tillstyrka, att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Ank. till Exp.-Utsk. å. 25 Not., kl. 5 e. m.
Utlåtande, i anledning af täckt fråga om indeldta Soldatens befriande från arbets-commenderingur för allmänna eller enskilda bolag eller, i motsatt fall, om ersättning åt Soldaten eller Rotehäl laren för de kostnader, som genom dylika cammenderinqar dem tillskyndas.
Bonde-Ståndet ingifvet, till Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten remitteradt, memorial, har Riksdags-fullmägtigen från Stora Kopparbergs
Län L. J. S. Gezelius, med hvilken Lars Olsson, Johan Eriksson och Anders Göransson från samma Län sig förenat, anfört, att, ehuru ändamålet med den stående krigsmagten ingalunda vore att deraf dana arbetsmanskap, till nytta för enskilde eller allmänna bolag och verk, sednare tiden likväl gifvit helgd åt de så kallade arbets-commendenngarne, till hvilka krigsfolket droges från sitt hem, för att, ofta på långt aflägsna orter, emot en dagspenning, vida understigande marche- och underhållskostnaderne, gagna andras enskildta Interessen.
Ingen province hade måhända så hårdt som Dalarne fått erfara tyngden och olägenheten af detta sätt att taga soldatens tjenst i anspråk.
Indelnings-verket inom denna landsort vore olikt de fleste andre provincers, der serskilde torp funnos åt soldaterne anslagne.
Här vore soldaterne till större delen tillika jordegare och, genom contract med sine rote-interessenter, berättigade att, vid hvarje uppbrott från orten, erhålla åtskillige förmoner.
Sålunda undfinge soldaten, vid utgång till arbets - Stats- samt Allm. Best.- ock Ehon.-V(skottens Utlåtande, N:o 17. 11 Kommendering, en fullständig arbetsbeklädnad eller contant ersättning för densamma, äfvensom, då bergningstid under commenderingen infälle, serskildt arbetsbiträde för torpets häfdande.
En eller annan soldat, som fruktat att, genom sin frånvaro å arbets-commendering, alltför mycket eftersätta sitt jordbruk, bade likväl funnit för sig meia förmonligt att lega karl i sitt ställe, och då måst betala ända till 50 R:dr.
Då erfarenheten således visade, att ej mindre den, redan i andra hänseenden nog båldt betungade, jordbrukaren, än äfven soldaten sjelf, i och för dessa comtnenderingar, orsakades betydliga utgifter, samt landet icke saknade utväg att, i soldatens ställe, till dylika commenderingar använda den mängd af försvarslöse personer eller mindre djupt fallne brottslingar, som i de allmänna corrections-inrättningarne förvarades, genom hvilkas begagnande ej allenast lindring i statens dryga fångvårds-kostnader vore att påräkna, utan ock tillfälle lemnades dem sjellve att, genom arbete, söka bereda sig återförening med samhället, hafva motionärerne föreslagit, det soldaten, så vidt ej, till följd af enskilde aftal mellan honom och hans löngifvare, annorlunda bestämdes, må helt och hållet befrias från arbets-commendering för enskilde och allmänna bolag, verk och inrättningar, eller ock, om soldaten ej blefve från detta besvär frik allad, han då måtte för sitt deltagande i sådana arbeten erhålla en inkomst, sorn fullt motsvarade så väl underhålls-, som öfriga med hans frånvaro från roten, efter de olika provincernas bruk, förknippade kostnader, hvilka, om de af rote-interessenterne bestriddes, borde dem godtgöras, äfvensom att, åtminstone för Dalarne, soldaten måtte, när han bortcommenderades, blifva tillagd en lämplig ersättning för den förlust, som honom tillskyndades deraf, att han nödsakades åsidosätta sitt landtbruk.
Denna motion, äfvensom hvad vid föredragning deraf inom Hederv.
Bonde-Ståndet af åtskilliga ledamöter yttrats, hafva Utskotten tagit i öfvervägande.
Och hvad först beträffar motionärernes framställning, om den indeldte soldatens befriande från arbets-commenderingar för enskilde eller allmänna bolag eller Corporation er, så få Utskotten tillkännagifva, det Utskotten hysa den öfvertygelse, att, vid större eller allmännare arbetsföretag, såsom anläggning eller förbättring af vatten- och landt-communicationer, odlingar och byggnadsarbeten in. m., med ett ord, vid sådane arbeten, hvilkas utförande erfordrar en betydligare arbetsstyrka, och utan afseende derå, om dessa äro för kronans eller enskilde bolags räkning, användandet af den indeldte soldaten är så väl för honom sjelf, som. i andra rummet, för den ort, hvartill han hörer, i allmänhet nyttigt och fördelaktigt.
Det kan nemligen icke bestridas, att manskapet under dylika arbeten förvärfvar sig insigt och färdighet i flerehanda 12 Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskottens Utlåtande, N:o i7. slags handtverk samt derigenom bereder sig utväg att, efter återkomsten till hemorten, der ofta tillgång på dugliga handtverkare saknas , gagna sine rothållare och andra ortens invånare samt förskaffa sig sjelfve arbetsförtjenst.
Härtill kommer den omständigheten, att, unner arbets-commenderingar, manskåpet står under en nära och oafbruten uppsigt af befälet, samt dymedelst vänjes till arbete och ordning, hvarförutan det bör kunna få tillfälle att på fristunder erhålla undervisning i åtskilige ämnen samt öfvas i vapen och militärtjenstgöring.
På grund häraf och då den folk-class, bestående af försvarslöse eller i correctionshusen förvarade personer, motionären ansett böra användas till större arbetsföretag, och af hvilken redan en del, eller Kronoarbetscorpsens Soldatclass, dertill är afsedd, ehuru för ändamålet otillräcklig, icke skulle kunna med förhoppning om arbetenas framgång ensamt begagnas , enär någon sammanhållning af en sådan personal, samt tillsyn derå svårligen vore verkställbar, anse Utskotten motionen i denna del icke böra till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Vidkommande åter motionärens alternativt gjorda framställning derom, att soldaten eller rothållaren må erhålla ersättning för de förluster och kostnader, som föranledas af soldatens frånvaro å arbets-commenderingar, så enär, utom de i gällande författningar stadgade aflönings- och öfrige förmoner för manskapet, Kongl. Maj:t, sedan Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag i underdånighet anhållit om bestämmandet af någon skälig ersättning, att, vid tillfällen af arbets-commenderingar utur
Armén för enskilde bolags och corporationers räkning, af dessa utgöras till vederbörande rotehållare, i och för det ökade besvär, rotehållarnej genom sine soldaters bortovaro finge vidkännas, medelst Nådig Kungörelse af den 29 Maj 1843, stadgat och förordnat, att, när arbets-commenderingar begagnas af enskilde bolag eller corporationer, hvilka till sina arbetens bedrifvande icke åtnjuta bidrag af allmänna medel, dem skall åligga att åt de rotehållare, hvilkas soldater få vid arbetena användas, utgifva en mot de besvär och olägenheter, som genom soldaternes frånvaro från hemorten rotehållarne tillskyndas, svarande ersättning, och att Kongl. Maj:t hvarje gång, uppå underdånig anhållan af sådane enskilde bolag eller corporationer, arbetscommendering ur Arméen af Kongl. Maj:t i Nåder beviljas, vill tillika, efter sig företeende omständigheter, i Nåder bestämma det ersättningsbelopp , som vid ifrågavarande tillfällen bör rotehållarne tillgodokomma; finna Utskotten, med hänsigt dertill, att i de orter, der tilläfventyrs rotehållaren och soldaten i legoaftalet öfverenskommit, att soldaten under sin frånvaro från rotetorpet sjelf Statt- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskotten» Utlåtande, N:o i7.
IS miste bekosta detsammas häfdande, den i högstberörde Kongl. Kungörelse utlofvade ersättning kommer soldaten till godo, de fördelar åt rotehållaren och soldaten, som motionären med sin ifrågavarande framställning åsyftat, redan hufvudsakligen vara beredde; hvadan Utskotten tillstyrka, att motionen äfven i denna del icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 21 November 1844, Reservationer.
Af Riksdags-fullmägtigen Måns Månsson från Calmare Län, som anförde: ”Emot det beslut, de sammansatta Utskotten fattat i denna fråga, reserverar jag mig.
Utskottens majoritet hyser den tanken, att stor fördel kommer att beredas både rotehållare och den indeldte soldaten eller annan krigsman , då den sednare commenderas till canal- eller fästningsarbete.
Fördelen har varit den, att rotehållarne under manskapets frånvaro fått bärga och vårda torpet, haft dess hustru och barn att underhålla, till dubbel tunga för den af skatter nedtryckte fattige rotehållaren.