Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi hafva uti mindre skala ett talande exempel, som väl ej återgifver denna tafla i sin helhet, men dock, med hela provinsers ruin, bestyrker vådan af ett penninge-system, som ej fotar sig på metallisk valuta för sin sedelutgifning, och, ehuru allmänt kändt, vågar jag derå anvisa.
Fäderneslandets linanciela ställning syntes 1815 års Ständer bekymmersam, och Stals- och Banko- Utskottens Utlåtande, N:o 21. 15 det af Rikets Ständer förordnade Utskott för utredandet af orsakerne härtill angaf, såsom hufvudsagligen vållande: ”Illa beräknade fastighetsköp till uppstegrade värden, hvartill man blifvit föranledd af öfverflödig penninge-tillgång, och uppjagade priser af jordbrukets alster emellan åren 1807—1812.” ”Minskad export af landets produkter 1808.” ”Okad import under åren 1S13—1814, af så väl öfverflöds-, som nödvändighetsartiklar, bland hvilka sednare var 1,200,000 tunnor spannmål.”
För att afhjelpa detta onda, vidtogo Ständerne att uti förlags- och låneväg bereda sedelstockens ökning med sju och en half millioner Riksdaler banko, utan förstärkning af metalliska kassan; snart absorberades dessa tillgångar, utan motsvarande produktivité och 1817 upptäcktes obeståndet af Malmö Diskont, som hade till följd denne, så väl som Götha kanal- och Götheborgs Diskonters upplösning.
Denna tid är ännu icke ur vårt minne och de olyckor, den bragte, hafva lemnat efter sig sår, som först under sednaste tiotal af år kunnat helas.
Egendomsvärdet sjönk hastigt till en tredjedel af sista inköpspris; allmänna krediten man och man emellan var störd, jordbruk och alla näringar lågo nere, och förlägenheten drifven till sin höjd.
Mot största .säkerhet och hypothek, kunde penningar icke, äfven med betydliga uppoffringar erhållas, och landtrnanna-produkter måste afsättas till vanvärde.
Oaktadt Ständerna 1818 lemnade garanti om desse
Diskontsedlars inlösen på fem år, såldes de villigt till 45 procent, och flere exempel finnas å försäljningar till 12 å 14 procent.
Man var ej nöjd med säkerhet och dess representativ, man ville hafva verkligt mynt sådant det då fanns; dess verkliga värde visade sig vid realisationen, uti hvilken äfven Riksgälds-kontorets sedlar ingick.
Hvad säkerhet finnes då, när metallisk valuta saknas?
Sådan blef utgången af denna föregående lyckliga tid, då, genom onaturliga penningetillgångar, en öfverdrift skett uti spekulationer, och ett öfverdåd uti lefnadssätt uppstått, hvilket man snart fann sig nödsakad utbyta mot torftighet och nöd.
Det var efter denna tid, som en talare hade skäl att på Riddarhuset yttra, ”att det vore för Rikets Ständer en vinst, om Skaraborgs län kunde förvandlas till en sjö, för att icke mera falla llikets Ständer till besvär uti undsättningsväg,” och detta yttrande gällde likväl en provins, som tvifvelsutan är en bland de bäst lottade inom Sverige.
Vid betraktande deraf, att landels rörelsekapital ånyo synes ökas, och någon gräns derför icke finnes, då Rikets Ständer ej 16 Stats- och Banko-Utskottens Utlåtande, N:o 21. synas Tilja uti Banklagstiftningen inrymma skyldigheten för bankofullmäktige, att när, genom invexling af silfver till Banken, penningetillgången onaturligt tilltager, minska lånerörelsen, försälja inrikes obligationer, samt dymedelst å sin sida, ej fortsatt understödja sedelstockens ökning; så skulle det synas mig ytterst vådligt, att inträda på den bana motionärerne föreslagit, desto heldre, som, om äfven alla andra olägenheter skulle kunna från de uppgifna förslagen aflägsnas, den djupt ingripande svårigheten, dock skulle återstå att landets rörelsekapital skulle blifva än mera ombytligt än nu, åtminstone under utvecklingen af det nya systemet.
Då vi redan sett, att detta kunnat nu vexla så mycket, att rörelsekapitalet 1847 var Elfva millioner större än 1844, och sedan 1847 åter nedgått med 6 millioner, samt att denna rörelsekapitalets minskning varit beroende af nedsatt export och ökad import och derjemte ej kunna undgå att erkänna, det jordvärdet är öfver höfvan stegradt, äfvensom landtmannaprodukter hållna i sitt fulla pris och tillika anledning är att förmoda, att flera utländska lån äro att förvänta för Wermlands och Nerikes Hypotheks-inrättningar och deraf ökad silfvertillgäng för Banken uppstår samt ytterligare sedel-emission, förefaller det mig, såsom allt manade till yttersta försigtighet uti penningeförhållanden i allmänhet, hvaraf äfven tyckes följa, det Rikets Ständer icke kunna eller skäligen böra understödja en penningeinrättning, som, förledande till en ytterligare skuldsättning, vid en stark påkänning af silfverutvexling från Banken, ofelbart skulle medföra större olägenheter, än dem, hvilka densamma afsåge att nu aflägsna.
Af dessa skäl kan jag icke med min röst understödja utförandet af Hypotheksföreningarnes ombildning, på sätt motionärerne föreslagit.
Jag inser ganska nogsamt, och delar med motionärerne farhågan för den enskilda utländska skuldsättningen, för hvars utveckling och fortgång troligen intet hinder kan sättas, så länge den utöfvas, utan båda statsmakternes förmåga att begränsa dess öfverhandtagande, och kontrollera dess behörighet under de olika förhållanden, hvilka uppstå hotande för realisationens bestånd och fäderneslandets sanna väl, men detta är likväl nu ett ondt, som redan tillkommit, och sålunda måste fördragas, och som ej kan annorlunda afhjelpas än derigenom, att man söker, så mycket möjligt är, att förmildra dess olägenheter och förekomma dess fortgång, ohejdad; det skulle derföre synas, som om motionärernes välmenta afsigt blifvit bättre befordrad, och varit förtjent af en mera pröfvande och forskande uppmärksamhet, om förslaget innefattat ett berättigande för Riksgälds-kontoret, att, mot säkerhet af de öfvertagna hypotheken, utfärda tre procents obligationer, uppsägbar efter samma grund, som låntagares amortissements-liqvider förfalla, eller ock med 2 å 3 års Stats- och Banko-Utskottens Utlåtande, N:o 21. 17 ä 3 års uppsägning, och ovilkorlig inlösen sednast vid tiden för hypothekslånens slutliqvid, dessa obligationer skulle
Riksbanken inlösa med riksmynt till motsvarande belopp i den män som hypothekens lån utgingo, och Riksgälds-kontoret utdela beloppen till låntagare, mot dess, vid hypotheket fogade skuld- och amotissements-förbindelse.
Fördelen af en sådan finans-operation skulle blifva den, att skulden blefve hufvudsakligast inländsk, och ali kapitalrabatt, som nu kommer utländningen till godo vid lånets upptagande försvunne: att låntagaren kunde erhålla understödet, då han behöfde det, och vid den tid han kunde använda medlen till de, för sitt jordbruk nödigt ansedde förbättringarne; att Riksbanken gjorde en betydlig räntevinst och ändtligen, att blott ett mynt blefve gällande, samt att slutligen all anledning vore för handen, att, om Riksbanken, för att kunna uppehålla myntvärdet och för behofvet att förstärka mettalliska kassan, såg sig nödsakad att försälja Riksgälds-kontorets obligationer, så behöfde sådant endast ske successive, och den olägenhet, som nu menligt verkar både för Riksbanken och allmänna rörelsen, samt landets välstånd, den nemligen, att stora utländska kapital er på en gång tillströmma och onaturligt höja fastighets- samt varu-värden och öka lefnadslyxen, vore härigenom aflägsnad, så mycket heldre, som det borde tillhöra statsmakternas ömtåligaste åligganden att moderera rättigheten till erhållandet af sådane lån, i samma förhållande som Riksbankens säkerhet det fordrade genom utbetalande af hypothekslånen, till större eller mindre summor på en gång, eller under aflägsnare tider, allt efter omständigheternas kraf.
För ingen del gillar jag en utländsk skuldsättning, som icke är nödtvungen; detta tvång må nu bero, antingen af behofvet till omsättning af redan iråkad gäld, eller för att genom ett ökadt förlagskapital och deraf ökad afkastning bereda högre reveny och deraf följande förbättrad utkomst, och jag förutser derföre ganska väl, att den anmärkningen hos mången med skäl skall uppstå, att utländsk skuldsättning likväl skulle uppkomma, om äfven hypothekslånen på föreslagna sätt skulle behandlas och att skillnaden blott vore den, att staten iklädt sig en förbindelse, som nu hvilar endast på den enskilde.
Yigten af denna invändning måste likväl i det hufvudsakligaste förfalla vid erinran, att utländsk skuldsättning i detta fall åtminstone ej behöfver förskottsvis ske, eller ränteförlusten å de lån, Riksgäldskontoret lemnar, drabba låntagaren i annan mohn, än han verkligen varit i tillfälle att göra det låntagne kapitalet fruktbart, och att icke, såsom nu, de nästan utan Bih. till R.
St. iProf. 1850—51. 4 Sami. 2 Afd. 7 Baft. 3 18 Stats- och Banko-Utskottens Utlåtande, N:o 21. behof indragne kapitalen måste mottagas af låntagaren, som, för den förespeglade fördelen af lånet, i en summa upptager flera gånger mera än hans närvarande behof är, ofta derföre att det gynnande tillfället ej må gå förloradt; om man derjemte fäster uppmärksamheten uppå det inflytande statsmakterne skulle hafva öfver finans-förhållanden, om lånen lemnades under deras garanti, och att en verklig säkerhet funnes i hypotheken för den på sådant sätt tillkomne statsskulden, synes mig vådan af en sådan statsskuld vara ingen, men en ej likgiltig fördel vara att hoppas.
Beträffande åter skillnaden emellan den enskildes och statens skuld uti utlandet, så är den ganska betydlig och värd en serskild skärskådning, helst dess verkningar, så väl uti financielt som politiskt hänseende, hafva helt olika resultater.
Om man envist vill vidhålla fruktan för statsskuld, så måste man likväl erkänna, att denna kan lättare skötas än den enskildes, i samma mohn, som det allmännas kredit är större än den private mannens; vid negocierandet af lån, utfaller detta alltid fördelaktigare, då sådant sker på stats-kredit.
Ehuru jag, såsom jag förut nämnt, anser såsom en verklig olycka den enskilda skuldsättning, som, genom hypotheks-inrättningarne, egt rum i utlandet och deraf befarar de vådligaste följder, kan jag icke dela deras åsigt, som med samma ögon betrakta en statsskuld, tillkommen för att befordra produktiva företag, och för att gifva kraft till utveckling af ett kapitalfattigt lands näringar.
Betrakte vi Englands, Frankrikes, Danmarks m. 11.
Europeiska staters fmanciela förhållanden, och derjemte ej lemna ur sigte de stora uppoffringar, desse stater måst göra, såsom följder af yttre och inre oro, så borde man, för att fullfölja liknelsen af den enskilde mannens förhållanden, taga för gifvet, att dssse stater stodo vid branten af sitt fall, men så är icke förhållandet.
Möjligbeten att uthärda desse enorma uppoffringar, hvilar på den enkla sats att, om jag upptager ett rörelsekapital mot en låg ränta, och kan göra detta fruktbart till en högre ränta, genom ökad industri, förbättradt åkerbruk m. m., så är en Statens vinst befordrad för ett så stort ökadt Värde, sorn det kapital, hvilket skulle utgöra summan för den uppdrifna ränteförtjensten.
Denna statens vinst existerar verkligen, ehuru man icke kan njuta d.en giriges glädje, att räkna kapitalet och tillfredsställas af det blänkande silfrets klang i skattkammaren; det är den ökade produkten, sorn är national-vinstén.
En vårdslös skuldsättning deremot, är för alla gäidenärer lika förtryckande, mert en sådan kan jag icke föreställa mig för staten bör ifrågakomma eller af densamma understödjas.
Skulle, vid olyckliga förhållanden, de enskilda hypotheks-inrättningarne icke förmå att fylla sine förbindelser genom räute-liqvider och amortissement, så tdifver väl staten tvungen, att, Stats- och Banko-Utskottens Utlåtande, N:o 21.
19 på ett eller annat sätt, underlätta låntagarnes nödställda belägenhet, heldre än att se landets oundvikliga undergång, och möjligen äfven fastigheter öfverlåtas, om än, genom olagliga utvägar, till utländningens hand.
Ville man då ej bispringa, utan konseqvent vidhålla att ej inblanda staten, så blefve följden, nödvändigheten af de enskilde hypotheksinrättningarnes ytterligare negociation, för att bereda nya lån, till betäckande af ränta och amortissements-skulder, och till utländsk disposition skulle man då, genom ett falskt begrepp om statens pligt, hafva öfverlemnat de skuldsattes existens, politiska tro och handlingar, beroende af en penninge-aristokrati, säkerligen helt fremmande och likgiltig för bibehållandet af Sveriges sjelfständighet och kallsinnig för den kärlek, som alltid fästat Svensken vid sin fosterjord — med bilden af denna mörka tafla, mera sannolik än omöjlig, synes det mig hafva varit Utskottens pligt, att äfven, då Utskotten icke kunnat gilla motionärernes framställde förslag till förekommande af de olägenheter, som blifva en följd af det nuvarande utländska hypotheks-skuldsättnings-systemet, Utskotten likväl hade bordt, genom noggran utredning af de med dessa ärender gemenskap egande förhållanden, till Rikets Ständer afgifva förslag, till förekommande af de olägenheter, som nu synas blifva en oundgänglig följd af en fortsatt utländsk skuldsättning samt att, på ett eller annat sätt, uppgifva medel till motverkande af de redan oktrojerade hypotheks-inrättningarnes utvidgning af sine låne-operationer.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS N. MARCUS, 1851. Stals-VlikoUets Betänkande, A':o 22. 1 N:o 22.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 18 Juli 1851, kl. 9 f. m.
Betänkande, i anledning af väckta frågor om Provinsen Jemtlands rotering, Sedan, till följd af Kongl.
Maj:ts nådiga bref den 21 Juni 1825, en provisionel rote-jemkning inom Jemtlands län blifvit verkställd och sålunda utfallit, att Jemtlands fältjägare-regementes nummerstyrka blifvit från 1,000 till 800 man förminskad, samt de derigenom uppkomna vakanta rotar, jemte förut oroterade hemman, anslagne till de qvarblifne stamrotarnes understöd, med ett bidrag af8r:drför hvarje tunnelands skatt, och det upprättade interims-roteringsverket, med den dervid föreslague afgift, blifvit, under vilkor af regementets skyldighet till aktiv tjenstgöring, af Kongl. Maj:t den 21 November 1827 fastställdt att gälla från och med 1828 intill dess, efter afvittringens afslutaude i orten, en fullständigare och på mera bestämda grunder byggd rotering i provinsen kunde försiggå; så hade vid 1828—1829 och 1830 årens riksdag, Rikets Ständer, med anledning gjord framställning derom, att nämnde provisoriska anstalt icke medförde erforderlig lindring, och att fördenskull en ny allmän rote-jemkning måtte, utan afbidan af afvittrings-förrättningarnes slut, Bih. till H. St.
Brot. 18h0 §1 1851. 4 Sami., 2 Afd., 8 Hält. 1 2 Stals-Vlsko'tels Betänkande, Nio 22. utföras, till ytterligare nedsättning af regementets styrka, som dock sedermera kunde tillökas genom framdeles tillkommande nyhemman, i underdånig skrifvelse den 18 Februari 1830, i afseende på de allmänna grunder, hvarefter en sådan rote-jemkning skulle verkställas, innan densamma grundlagsenligt till Rikets Ständers pröfning förekomme, yttrat: att, om Jemtlands regemente, efter Norriges förening med Sverige,, skulle kunna uppfylla sitt ändamål och sålunda utgöra bidrag till rikets krigsmakt i det hela, så mäste det gamla vilkoret för ortens rotering, eller manskapets användande endast inom landskapet, upphäfvas och Jemtlands soldater följaktligen åläggas samma skyldighet, som kronans indelta manskap i den öfriga delen af riket vare sig i krig eller i hänseende till arbetskommenderingar under fredstid, men att, enär kontraktet med rotehållarne å statens sida härigenom komme att upphäfvas,. någon annan grund för det nya förhållandet dem emellan icke syntes böra fastställas, än den redan i Kongl, brefvet den 2 Oktober 1806 uppgifna, eller jemnlikhet med roteringen i rikets öfriga delar, utan afseende å den möjliga minskning, sådant kunde verka i regementets, på förhand till 800 man af Kongl. Mäj-.t nådigst bestämda slvrka; i öfverensstämmelse med hvilka åsigter, i händelse desamma vunno Kongl. Majit s nådiga bifall, Rikets Ständer an höll o, de's att Kongl. Maj:! måtto täckas, till efterrättelse vid ders skeende nya voteringen inom Jemtland, i nåder förordna, det Jemtlands, soldater ålades samma skyldigheter, som kronans öfiiga indelta manskap i riket, mets att, utan fastställelse af tion provisoriska regleringen- af rotchållet derstädes för längre- tid än de åtta år, för hvilka densamma, blifvit af länets innevånare antagen, roteringen derefter måtte, oberoende af den måhända aflägsna tidpunkten för afvittringens fullbordan, jernnäs till likhet med roteringen i det öfriga Sverige, sedan hemmanens godhet, grundräntan och öfriga utskylder blifvit emellan länen behörigen jemforde och tagne i beräkning; hvarefter de i Jemtland tillkommande nyhemmanen borde öka den gamla roteringen. dels ock att de sålunda för Jemtlands Fältjägare-regemente tillstyrkta vilkor, jemväl måtte få sträckas till Jemtlands Hästjägare-sqvadron, så att rusthållarne dervid måtte komma i ånjutande af all den lindring i deras skyldigheter,
som antingen redan blifvit eller framdeles kunde varda rotehallarne inom provinsen beviljad.
Derefter och sedan vid 1834—1835 årens riksdag Rikets Ständer, vid afgifvande af svar å Kongl. Maj:ts den 24 Februari förstberörde år til! dem aflåtne nådiga skrifvelse, deruti Kongl. Maj:t ibland annat för - Stals-Ulskofrts öe'änkan'le, A':o 22. 3 klarat. a*t vid regementets tili 800 man nedsatta styrka borde tilis vidare förblifva, förnyat deras här ofvan omförmälda anhållan, i afseende på sättet för roteringens utförande i Jemtland, har Kongl. Maj:t uti nådig skrifvelse den 24 Februari 1840 tillkännagifvit
Rikets då församlade Ständer, att Kongl. Maj:*, som funnit nyssberörde anhållan icke kunna af Kongl.
Maj:t gillas och antagas, enär sådant skulle leda till en för rikets försvar vådlig minskning i den i de norra orterna indelade, förii* otillräckliga, militär-slyrka, ansåge den definitiva regleringen af roterings- och rustnings-besväret i Jemtland böra verkställas i öfverensstämmelse med de af Kongl. Maj:t redan gillade och Rikets Ständer vid 1834 och 1835 årens riksdag meddelade gmnder, enligt hvilka det tills vidare borde förblifva vid Jemtlands faltjägare-regementes, af Kongl. Maj:t under den 21 November 1827, provisoriskt
Irån 1000 till 800 man nedsatta styrka, samt landets roteringsbörda åter lindras derigenom, att de förr roterade, men då vakan*a hemmanen, äfvensom all ditintills oroterad, men ordinarie rotering underkastad jord, på uppgifvet sätt indelades till knekte-hållet, hvarförutan till såväl roteringens som rustningens i provinsen understödjande påräknades vissa föreslagna bidrag af statsverket.
De sålunda framställda grunderna för ordnandet af ifrågavarande roteringsbesvär biföjlos dock ej af Rikets Ständer, hvilka deremot hos Kongl. Maj:t, i underdånig skrifvelse den 30 December 1840, åter förnyade den af dem förut gjorda anhållan, att jemte det samma skyldigheter ålades Jemtlands soldater, som kronans indeldla manskap i det öfriga riket, rotenngen i Jemtland matte jernnäs till likhet med voteringen i det öfriga Sverige, sedan hemmanens godhet, grundränta och öfriga utskglder blifvit emellan länen behörigen jemförda och tagna i beräkning, hvarefter de nya hemman, som i Jemtland tillkommo, lingö öka den gamla roteringen med ny, samt att dessa för Jemtlands fältjägare-regemente tillstyrkta vilkor jemväl måtte sträckas till Jemtlands häsljägare-sqvadron, så att rusthållarne vid denna sqvadron komme i åtnjutande af all den lindring i deras dittills åliggande skyldigheter, som antingen redan blifvit eller framdeles kunde varda rotehållarne inom provinsen beviljad; hvarjemte Rikets Ständer förklarade, att roterings-förrättningen i Jemtland borde, såsom å andra orter, på statens bekostnad verkställas, samt under vilkor, att, intilldess den nya roteringen kunde inom provinsen komma till stånd, roteringen och rustningen derstädes skulle presteras på sätt då egde rum, beviljat ett årligt anslag 4 Stats-Utskotlels Betänkande, A':o 22. af 4000 ridr, att ifrån Riksgälds-kontoret utgå årligen under tre år, inora hvilkas förlopp afvittrings-verket i Jemtland ansågs hinna fullbordas.
Ofver Rikets Ständers sistberörde underdåniga skrifvelse har Kongl. Majit infordrat Krigs- och Kamraar-kollegiernes underdåniga utlåtande, hvilka i anledning deraf hemställt, att en allmän uppskattning af dåvarande tillståndet inom provinsen måtte anbefallas och en derpå grundad ny rotering verkställas af en till sammansättningen jemväl föreslagen kommission, med ledning af vissa, efter länsstyrelsens och afvittrings-domarens hörande, fastställda hufvudgrunder, såsom areal-vidd af åker och äng jemte foderafkastning och antal kreatur, som framfödas, utsäde och spanmåls-afkastning, odlings-lägenheter och andra förmoner, som borde föresi älla ea soldat-rote eller ett rusthåll, med hänsigt 1 öfrigt till hemmanens lindrigare beskattning i jemförelse med förhållandet inom andra orter, samt med iakttagande tillika, att den lindring, som kunde varda stamrotarne förunnad, äfven klefve till ströiotacne utsträckt; men att, derest den nya roteringen skulle utfalla med sådan förminskning i nummerstyrkan, som Kongl.
Maj:t pröfvade oförenlig tued fordringarne för landets försvar, Kongl. Majit måtte, efter pröfning af dessa förhållanden, låta provinsens dåvarande indelning till rust- och knektehåll fortfara, intilldess Rikets
Ständer anvisat nödige medel till försvarsverkets upprätthållande på annat sätt inom berörde vidsträckta trakt af riket; hvarefter, och sedan vederbörande general-befälhafvare likaledes blifvit i ämnet hörd, Kongl. Majit, medelst nådigt bref till bemälde Kollegier af den 3 December 1842, förklarat, det Kongl. Majit val funnit betänkligt att medgifva någon nedsättning i Jemtlands fältjägare-regementes styrka utöfver de 200 nummer, hvilka sedan år 1826 hållits vakanta, till understöd för de effektiva numren, men dock, i betraktande af de, sedan provinsens för 160 år tillbaka skedda indelning till underhållande af 100 ryttare och 1000 man fotfolk derstädes inträffade, till ojemnhet i rustnings- och roterings-bördan verkande, förändringar i jordens odling och afkastning, ansett behofvet påkalla en jemkning uti roterings-skyldighetens utgörande samt fördenskull gillat Kollegiemes ofvanberörde förslag med dervid fästade förbehåll; i sammanhang hvarmed Kollegierne, för omroteringen af all dittills med ordinarie rustning eller rotering belagd jord inom Jemtland, i nåder anbefalldes: att låta upprätta en jemförelse af rustnings- och roterings-skyldighetens fördelning på jorden inom rikets serskilda provinser, så uppställd och utvisande medium af den Stats-Utskottets Betänkande, A':o 22. 5 egovidd och de förmåner, som till hvarje beridet eller oberidet nummers underhållande voro anslagna, att den af Rikets Ständer äskade ledning för den nya roteringens verkställande inom Jemtland derifrån kunde hemtas; äfvensom att, efter vederbörandes hörande, uppgöra och till nådig pröfning i underdånighet anmäla ej mindre den nya roteringsgrund, hvilken, med hänseende derjemte till rustningen och roteringen i öfriga delar af riket, borde för provinsen Jemtland antagas vid den uppskattning, som af dertill förordnad kommission komme att förrättas, än ock förslag till instruktion för samma kommission.
Sedan ej mindre Kollegierna, efter infordrade upplysningar den 28 April 1845 afgifvit underdånigt yttrande i ämnet, och dervid, ibland annat uppgifvit: att, enligt de hos Kollegierne upprättade sammandrag öfver rustnings- och roteringsskyldigheten inom de 19 öfrige rikets län, hvarest ständigt rust- och rotehåll för arméen funnes inrättadt, belöpte: på ett beridet rusthåll något mindre, än 1tt5 mantal, på ett rusthåll, tillhörande afsutet kavalleri, ly/Å mant8!? och på ett rotehåll inom gammalt infanteri något mera, än lf mantal, samt utgjorde årliga kostnaden, likaledes i medeltal, för ett rusthåll vid beridet kavalleri 174 r:dr 4 r:st. och vid afsutet kavalleri 140 r:dr 39 sk. 5 r.st., samt för ett rotehåll af gammalt infanteri 04 r.dr 2 sk. 2 r:st.; men att, om det antoges, att i det öfriga Sverige jorden skulle, i likhet med hvad förhållandet vöre i Jemtland, genom ordinarie räutornes anordning och afkortning, såsom skattfri beräknad, ingå i rotering, så belöpte i medeltal på en soldatrote 4/^ tunnland årligt utsädé och i äng 790T75 lispund höskörd, oberäknad skog och betesmark, än ock Konungens Befallningshafvande i Jemtland med ett memorial angående Jemtlands rotering till Kongl. Maj:t inkommit, har Kongl. Maj:t, under den 22 Maj 1846 i nåder beslutat och förordnat.