Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Län sig förenat, att, då under en mängd af förflutna år, en del Norrlands individer, som gått i författning om försäljning ej mindre af sina egne än sina hemmavarande grannars produeter, fram»Istrade å deras egen jord, blifvit för en dylik försäljuingsåtgärd ansedde och beskattade såsom handlande i städer, ej mindre till minimi-afgiflen, än ock vida derutöfver, ända till 16, 20 å 25 R:dr J3:co, Bevillnings-förordningens 28 § mätte sålunda rättas och erhålla der» bestämda ordalydelsen, att hvarje person", som å landet sökt och vunnit tillstånd att äret om drifva handel med alla sorter varor, i likhet med handlande i städer, idka sjöfart &c., må jemföras med 5:te classens städer,; hvaröfver Nils Strindlund och Maurits Sahlen från Wester-Norrlands
Län, samt Lars Larsson och Olof 1larsson frän Gefleborgs
Län sig yttrat, och ansett en ordentlig classilication i nämnde afseende nödig, så att en landtman, som en och annan gång hehöfde i Stockholm försälja sin hemorts alster, icke blefve beskattad som en verklig handlande.
Då landtmän, till följd af gällande Författningar, äro berättigade att att på landet och i städerne föryttra deras och grannars afvel och af deni åstadkomna tillverkningar, af hvad slag som helst, men Bevillnings-Stadgan icke innehåller någon bestämd föreskrift om befrielse från bevillning för en sådan, landtmän medgifven, fri handel; så har, till förekommande af en så beskattad origtig tillämpning af nämnde Stadga, som motionärerne antydt, Utskottet ansett sig böra föreslå, att, vid slutet af l:sta momentet uti 28 <§., må införas ett sådant tillägg, som Utskottets förslag uti nyssnämnde § närmare utvisar.
I fråga om en direct beskattning å capital, bar Herr J. von Kock inom Vällofl. Borgare-Ståndet föreslagit: l:o att all lag, som bestämmer be•villnings-afdrag å ränta, upphäfves; 2;o att 33 och 34 §§ utgå ur BevillningsStadgan; 3:o att, såsomen följd häraf, ur rubriken framför 33 §, utgå orden ”Capitaler” och ”Cassör”; 4:o att ur 35 § ordet ”vidare” utgår; samt 5:o att 8 § må erhålla denna lydelse: ”Capitalister, Handlande, Skeppsredare samt egare af Skepphvarf och Fabriker taxeras och utgöra bevillning, i förhållande till deras vilkor och rörelse, med Fem för hundrade af den behållna inkomst, Bevillning*-Utskottets Betankande, N:o V. tle under nästföregående året njutit”; genom hvilka uteslutningar och förändringar i Bevillnings-Stadgan motionären åsyltat att ställa capitalisten för sin lånerörelse i samma cathegori med Handlanden och Fabrikanten för deras handels- och fabriksrörelse, äfvensom, i afseende på åliggandet att till taxerings comité aflemna uppgift å behållna inkomsten af sina capital.
Vid pröfningen af förevarande fråga, som i afseende på principen att direct beskatta capital, vid flere Riksdagar utgjort föremål för Rikets Ständers öfverläggningar, hafva hos Utskottet föiekommit många betänkligheter mot tillämpningen af denna princip, men hvilka hufvudsakligen bestå deruti: att det i allmänhet synes nära nog omöjligt att bestämma, när beskattning för räntevinst af penningeförmögenhet borde ega rum, emedan all sådan ledning för bedömandet af lånerörelsen saknas, som i afseende på den privilegierade, borgerliga rörelsen är att hemta af denna rörelses beskaffenhet och resultat; att, med undantag af vissa större städer, der lånerörelse i vidsträcktare omfattning bedrifves, inom landet finnas få capitalister, som icke nedlägga sine capital antingen uti fastigheter eller industriella företag; att uti den ständiga penninge-omflyttning äfven ligger mycken svårighet att kunna utröna i hvilkas händer räntegifvande capital verkligen finnas; att utlånte penningar understundom tillhöra personer, hvilka antingen ega fastigheter, graverade med vida större skuldehelopp än utlåningssummän, eller ock på annat sätt äro skuldsatte, samt att, i händelse capital på nu föreslaget sätt skulle komma att heskattas, annan utväg borde beredas låntagare, lill godtgörelse eller befrielse for bevilfningen å skuldbelopp, som gravera fast egendom, emedan eljest egare af intecknade fastigheter finge vidkännas en högst orättvis beskattning; och då härtill kommer, att för införandet af ifrågavarande på en mera godtycklig pröfning beroende beskattning erfordrades controller, vid hvilkas tillämpning det svårligen kunde undvikas att göra enskilde transactioner till föremål för offentligheten, hvilket åter menligt inverkade på den allmänna crediten, anser Ulskottet sig icke böra föranleda någon rubbning i nu bestående föreskrift om beskattning å inkomst af capital, medelst det låntagare tillåtna bevillningsafdrag vid jänteliqviden; hvadan Utskottet afstyrker bifall till Herr von Kocks ofvannämnda motion.
Till förtydligande af 5:te momentet uti 36 §,, angående bevillning af testamenten, gåfvor, fidei-commisser rn. m., anser Utskottet sig böra föreslå, att, näst efter ordet ”Fidei-Commiss,” må tilläggas orden: ”i fast eller lös egendom;," samt Bevillnings-Utskottets Betankandej N.o it. att, i afseende på befrielse från afgift, må uti l:a och 5:te momenten införas; "konst- och vetenskapliga samlingar;” äfvensom, enär Lotteri-inrättningar numera icke äro tillåtna, Ulskollet funnit sig böra från dess förslag utesluta 9:de momentet, angående afgift af Lotteri-vinster, samt i öfverensstämmelse dermed utur rubriken till ofvannämnde § borttaga ordet ”vinstmedel’’.
Enär, i afseende på 43 §, förekommer, att de deruti stadgade böter aro till beloppet olika mot de i Kongl. Förordningen, angående Mantals- och Skattskrifning af den 30 September 1812 bestämde, men l:sta momentet likväl antyder, att förstnämnde böter äro desamma, hvilka uti serskild Kongl. Förordning äfven finnas utsatte, har Utskottet ansett sig böra hemställa, att orden: ”sorn äro desamma, hvilka uti serskild Kongl. ”'förordning angående Mantals- och Skattskrifning, äfven Jin’’nas utsatte”, må ifrån berörde moment uteslutas, på sätt förslaget utvisar.
Af den anledning, att tvister ofia uppkomma, församlingar emellan, om rälta orten för personers skattskrifning, egentligen derföre, att 46 § i Bevillnings-stadgan icke är affattad i öfverensstämmelse med Kongl. Kungörelsen den 5 December 1788, har, inom Högv. Preste-Ståndet, Herr Contractsprosten Lignell, föreslagit, att nämnde § måtte erhålla följande förundrade lydelse: ”Hvarje person skall i mantalslängd införas och taxeras der han bosatt är, till nästa fardag flyttar eller största delen af året sig ”uppehåller, så framt han icke, med stöd af Kongl.
Kungörelsen den 5 December 1788, vägras skaltkrifuing i den socken, dit han inflytta vill, då ”han kommer att qvarstå i mantalslängd, der han sednast är införd, samt ”taxeras eller från afgift befrias, såsom tillhörde han sistnämnde församling; men kyrkans förmoner åtnjute han der han vistas;" uti hvilken motion Ilerrar Doctorerne Bexell och Björkman samt Prostarne Stabeck, Thudén och Ekstrand sig förenat.
Då församlingarne ega, att såväl å mantals- och skattskrifningarne, som vid mantals-längdernes justering, iagttaga och bevaka sin rält, i afseende på inflyttande personers skattskrifning, samt, i händelse af befogenhet, fullfölja sin talan å vederbörlig ort; så anser Utskottet ett så beskaffadt stadgande, som motionären föreslagit, hvarken vara behöfligt eller lämpligen kunna uti Bevillnings-stadgan intagas, helst detsamma äfven innefattar sådane bestämmelser, som icke äro tillämplige vid nämnde förrättningar, hvilka icke kunna tilläggas rält att ingå uti pröfning, hvarest personer, vid vägrad skattskrifning - Bcvitlnings-VtskoLUls BetänkandeNo 11. »7 skrifning i församlingar, dit de inflyttat, skola i manlals-längderne qvarstå och taxeras; hvadan Utskottet, som likväl funnit en sådan redactionsförändring uti lista momentet af 46 § nödig, som hänvisar till stadgandet i Kongl, kungörelsen den 5 December 1788, föreslår, att berörde moment må erhålla den förändrade lydelse, som Utskottets förslag innehåller; hvarjemte, enär, i anseende dertill, att Coopvaerdi-Skeppare, enligt 15:e § i Bevillnings-stadgan, skola taxeras lika med handtverkare i den stad, dit fartyget hörer, men 46 § 3 morn. deremot innehåller, att borgare skall, för sin person och borgerliga näring, mantals- och skattskrifvas i den stad, der han är borgare, Copvaerdie-Skeppare, som föra fartyg, tillhörande andra städer än dem, uti hvilka de äro borgare, ej sällan undgått att blifva behörigen taxerade, af bristande kännedom om den mer eller mindre förmonliga sjöfart, de idkat, Utskottet funnit behofvet påkalla den förändring, att
Coopvaerdie-skeppare må för fartyget taxeras uti den stad, dit fartyget hörer, oansedt han uti annan stad är borgare; och får derföre föreslå, att uti 3 mom. af 46 § må tilläggas orden:
"dock taxeras för förande fartyg Coopvaerdi-Skeppare uti den stad, dit fartyget hörer’', på sätt förslaget utvisar; äfvensom, att vid rubriken ”Skeppare, Coopvaerdie”, uti 15 § af BevillningsStadgan, må få införas en sådan hänvisning till 46 § 3 mom, som Utskottet uti 14 § jemväl föreslagit; och har Utskottet, enär i fråga om den ort, der någon skall skattskrifvas, 5 mom. af 46 § innehåller föreskrift om hänvisning för besvärs anförande öfver Konungens Befallningshafvandes beslut till Kongl.
Kammar-Rätten, men bestämmandet deraf i allt fall vore beroende af meddelande Författningar i administrativ väg, ansett sig böra hemställa, att uti 5:te momentet, orden ”Kongl, Kammar-Rätten,” må utbytas emot orden 3'ort och ställe} som vederbör/' på sätt förslaget uti sistnämnde § utvisar.
Då uti 48:de § saknas bestämd förekrift, inom hvad tid mantals-längden bör till Pastor aflemnas, har Utskottet, med afseende jemväl å behofvet af §;s förtydligande, ansett sig böra föreslå den förändrade redaction, sorn bilagan närmare utvisar.
Då erfarenheten visat, att, lill följd af nu gällande Bevillnings-Stadga, på landet flerestädes bildat sig större Taxerings-District, sammansatta affleBih. till B, St. Brot. 1844' 5 Sami., 1 Afd,, 4 Haft. 3 i8 Bevillning* ZJlökollels Betänkandej N.o 11, re pastoral, hvarigenom 1 läradsskrifvarnes befallning med Taxerings-längdernes uppläsande och förande vid Taxerings-Comiteernes sammanträden, uteslutande upptager tiden för desse tjenstemän; så anser Utskottet nödvändigheten påkalla, alt protocollsföringen vid nämnde förrättningar öfverflyltas på Kronofögdarne, hvilka före sisla Riksdag haft ett sådant åliggande och i allt fall skola vid laxerängarne vara närvarande; och får derföre vördsamt föreslå de i följd deraf nödige förändringar, hvilka uti 58, 59. och 86 §§ af Utskottets förslag förekomma.
Hos Hederv. Bonde-Ståndet har JYils Petterson från Kronobergs
Län, enär föreskriften uti 62 § om åliggande för husbonde att till Taxerings-Comilé aflemna uppgift på de fastigheter och lägenheter, som han under egande-eller nyttjande-rätt innehafver, samt på det värde, hvartill han anser dem bora upskallas, syntes vara deslomer öfverflödig och föranledande endast till ett onödigt besvär, sorn en lika beskaffad upgift på innehafvande fastigheter, enligt 42 §, aflemnas vid manlals-skrifningen och Conaite^, efter bestämmelsen i 67 §, uppskattar fasligheternes värde, utan allt afseende på egarens eller innehafvarens derom gjorda uppgift, föreslagit, alt berörde föreskrift måtte från 62 § uteslutas.
Då ej mindre inträffande ombyten af hemmansegare, än flere andra förhållanden, kunna föranleda behofvet att å innehafvande fastigheter, rhed deras värden, till Taxerings-Comitéerna aflemna uppgifter, hvilka tjena till ledning vid fastighetsvärdets bestämmande, och de vid Mantals- och Skattskrifningen erforderliga uppgifter äro af skiljaktig beskaffenhet mot de nu ifrågavarande; så anser Utskottet sig höra afstyrka bifall lill ofvannämnde motion.
Herr von Heijnej Georga som ansett 66 och 72 §§ i BevilluingsSladgan jemte den ed, som 122 § föreskrifver, och den locala kännedom, 68 § förutsätter, att Taxeriugs-Comilé bör ega, för att kunna fullgöra dess åliggande att utröna egendomars beskaffenhet till utrymme, jord mort, åbyggnad, belägenhet, afsättnings-tillfälle, förmoner och onera, utgöra fullständiga föreskrifter för taxering af jord, har inom Hoglofl.
Ridderskapet och Adeln föreslagit, att ej mindre den, i motionärens tanka, förvillande meningen, som 63 § jemväl innehåller om nytta och vägledning af i orten gångbara pris vid värdets bestämmande, än ock den, mot taxerings-eden samt 66 och 72 §§ stridande, föreskriften uti 108 §, att hus, åbyggnader och tomter i Städerne skola uppskattas efter deras gångbara värde, måtte från 68 och 108 uteslutas, på det icke fortfarande jord eller hus må ryckas utur det proportionsvärde, de innehaft till andra lika beskaffade jord- och hus-egen - Bcvillnings-Ulskoltets Betänkande, N.o II. i9 domar, för det de blifvit försålde till annat pris, än det värde före försäljningen, hvartill de varit uppskattade; i sammanhang hvarmed, Herr Cederschiöld , Pehr Gustaf , hemställt, om icke sista köpet må vara rätta grunden för bestämmandet af taxerings-värdet på hus i Stockholm; och Herr Aminoff, Johan Fredrik, upplyst, att man dristades vanligen ansett brandförsäkrings-värdet böra gälla såsom bestämningsgrund för taxeringen, och att detta i allmänhet icke vore för högt, ulan merendels hälften af försäljuings-priset; —- samt Herr Fr.
Sundler har inom VäHofi.
Borgare-Ståndet föreslagit, att laxeriugsmännen hädanefter må, ulan afseende på brandförsäkringsvärdet, ega lätt att bestämma värdet å hus i städerna efter sista frivilliga köp eller gångbart pris, hvarigenom, enligt motionärens förmenande, mera rättvisa vid beskattningen skulle tillskyndas husegaren.
Ehuru den i 68 § lemnade anvisning att af gångbara pris hemta ledning vid taxeringar, såsom endast villkorlig, icke synes hafva bordt föranleda till den i Herr von Heijnes motion antydda ojemnhet i beskattningen; likväl och då erfarenheten visat, att de gångbara, af tillfälliga anledningar beroende och ständiga förändringar underkastade, försäljningsprisen å fastigheter ofta grundlagt en sådan olikhet i fastighets uppskattningen, att egendomar af jemförlig godhet och beskaffenhet erhållit betydligt skiljaktiga värden, har Utskottet, med afseende jemväl å de af bemälde motionär anförde, välgrundade skäl, till förekommande af en så beskaffad origtig tillämpning af grunderne för fastighetsvärderingen, ansett sig böra föreslå de förändringar uti 68, 72, 76 och 108 som Utskottets förslag närmare utvisar; hvaremot, och då Utskottet sålunda för sin del antagit, att en hufvudsaklig överenstämmelse i grunderne för bestämmandet af Taxeringsvärdet å fastigheter på landet och i Släderne bör ega rum, samt i afseende på brandförsäkrade bus och byggnader i städerne serskildt förekommer, att försäkrings-summan endast såsom minimi-värde tagits i beräkning, utan att Taxerings-Comileerne deraf äro förhindrade att hoja[ egendomsvärdet öfver försäkrings-summan, Utskottet å Herr
Sundlers förutnämnde motion icke kunnat fästa något afseende.
I afseende på bevillningen af Bruk och Berg-Verk, äro till Utskottet remitterade 3:ne derom väckte motioner, nemligen: inom Högloft.
Riddskapet och Adeln, af Herr Lagerhjelm, Pehr: l:o alt, då, enligt nu gällande Bevillnings-Stadga, bevillning af Slångjernssmidet utgår med minst :del af ortens hammarskattspris, samt verkan deraf varit, alt i Örebro Län, Beviiinings-Utskoltels Betänkande, N.-O It. hvarest minimi-bevillningen är 8,200,000
R:dr i rundt tal och bevillningstaxeringen 1842 uppgick till 8,400,000 Ridr Banco, taxerings-värdet på Slångjernssmidet och Manufacturen sattes till 3,900,000 R:dr, eller nära hälften, oaktadt den svåraste conjunclur för jerntillverkningen inträffat, nämnde minimum måtte nedsättas från |:del till en J|:del; hvaruti Herr Friherre Oxenstjerna, Carl; instämt, med det tillägg, att icke blott det i omförmälde fall, enligt Bevillnings-Stadgan, bestämda minimum af fidei utaf hammarskatts-priset måtte nedsättas till -Jgidel, utaf äfven maximum af -fidei förändras till fidei; 2;o att den uti 74 § bestämda skillnad i värderingen å Manufactur-Verk, emellan eget och köpt ämnesjern, måtte försvinna och egarens behållna vinst anses till högst —idel och minst ~:del af ortens haramarskattspris; samt inom Fällojl. Borgare-Ståndet3 af Herr C. F. Geijer, med hvilken Herrar Wedberg, Bergstens Wcern, de Mare och Langenberg sig förenat, alt, med afseende å närvarande svåra conjunctur, då Bruksegarne hafva liten eller ringa inkomst af sina bruk, då jernhandteringen, bevillningsafgiften oberäknad, är en af de mest beskattade näringar inom vårt land och då Bruksegaren dessutom hetalar bevillning för hela sin jordegendom, inkomstberäkningen måtte bestämmas till hälften mindre, än hvad 1841 års Bevillnings-Förordning innehåller, eller för Stångjerns-Verken till högst fidei och minst —gidel af hammarskattspriset i den landsort, der bruket är beläget, samt att, enär Manufacturen, såsom en förädlad product, liksom all annan industri, ej för tungt borde beskattas, och manga Manufacturverk, i brist af afsättning, för det närvarande redläggas, dessa Verk må i bevillning endast erlägga 5 procent af behållen inkomst.
Under öfverläggningen i detta ämne har Utskottet inhemtat: att Kongl, Majit, genom utfärdad Kungörelse af den 26 October 1838, dels i Nåder förordnat om förvandling till dubbel hammarskatt af den för en del af smidet vid vissa Verk bestämda, sedan år 1803 tillkomna, recognitionsafgiften, dels tills vidare fastställt hammarsskatten för nya jernverk, som dädanefter till anläggning beviljades, äfvensom för blifvande tillökning i privilegierade smidet vid redan inrättade härdar till ett nedsatt belopp af Skeppund för hundrade; att Kongl. Majit, under den 25 Januari 1841, i afseende på tillämpningen af 8 § uti Kongl. Kungörelsen den 26 October 1838, i Nåder förklarat, att nämnde § afser upphörandet äfven af recognitions-afgiften, 24 sk. banco för hvarje Skeppund af sådant ämnessmide, som Bruksegare utom Bergslag, enligt 17 § i Kongl. Smidesförordningen den 15 Juni 1803, äro berättigade att utöfver privilegierne till ver - Bevillning!--Utskottets Betänkandej N-o ii. 21 ka lill förädling vid Manufactur-Verken utom Bergslag, och att för sådant smide, i stället för sagde afgift, endast dubbel hammarskatt egde rum; att, i anledning af Rikets Ständers under den 2 Juni 1841 till Kongl, Maj:t aflåtne underdåniga skrifvelse, angående förändrade sladganden i fråga om grunderne för beskattningen af slång- och ämnesjerns-tillverkningen i Riket, äfvensom sättet för afgiftens debitering och utgörande, Kongl. Maj:t, medels Nådig Kungörelse af den 18 Februari 1843, med godkännande af Rikets Ständers i afseende på smides-skattens reglerande anmälda beslut, så vidt det åsyftat en för alla Bruk utgående lika beskattning, ej öfverstigande
En procent af privilegierad eller, vid begagnande af derutöfver medgifven smidesrätt, eljest åstadkommen tillverkning, förordnat, att den hammarskatt, som dittills varit till högre belopp fastställd, skulle ifrån och med smidesåret 1842, utan afseende på olika smidesmethoder, till ett skeppund för hundrade nedsättas; att dels nedsättning dels eftergift i utgående tullafgifterne för stångjerns- och manufactur-smiden, med hänseende till de för utförseln missgynnande förhållanden, blifvit medgifven; att, då hammarskatten, på sätt ofvan omförmäldt är, utgår med; En procent af stångjernstillverkningen, grundskatten å tackjernstillverkningen deremot utgör omkring fyra procent; samt att, vid jemförelse emellan bruk och landtegendomar, bevillningen å de förra, enligt nu gällande grunder, utgör Jydej, men å landtegendomar, efter vanlig beräkning af 4 procent å uppskattningsvärdet, omkring 5'¥:del af inkomstbeloppet.
Då det sålunda visar sig, att dels stångjernstillverkningen, genom minskad grundskatt och nedsatt utförselstull, i sednare tiden vunnit fördelar, som icke lillgodokommit den, med samma tillverkning i nära samband stående, tackjernstillverkningen, dels jordbruksnäringen “får vidkännas en jemförelsevis högre bevillnings-beskattning, än bruksrörelsen, har Utskottet, ehuru det visserligen icke kunnat förbise den närvarande, för jernhand teringen ofördelaktiga, conjuncturen, hvaraf verkningarne, som i lika om ej högre grad äro tryckande för tackjernstillverkningen, äfven kännbart träffa jordbruket jemte andra näringar, likväl, vid betraktande deraf, att, om bruksrörelsen, som redan åtnjuter lindring i bevillningen genom betydligt nedsalta hammarskattspris, borde beredas någon vidare lättnad, sådant lämpligare torde kunna tillvägabringas genom ytterligare minskning af hammarskatten, hvarom ock motion vid innevarande Riksdag blifvit väckt, samt att nu ifrågavarande förändring sannolikt skulle föranleda en sådan nedsättning uti bruksuppskaltningen, alt en motsvarande förhöjning i taxeringsvärdet af andra fastigheter och näringar ej kunde undyikas? ansett deslomer be - Bevillnings-Ulskottets Betänkande, N.o 11. länkligt alt understödja motionärernes förslag, som de uti nuvarande beska ttningsgrunder, hvilka under en längre tiderymd bibehållits oförändrade, bestämda maximi- och minimi-belopp, af hvilka det förra, enligt 73 §. endast kan vinna tillämpning å de mest förmonlige bruksegendomar, stå i jeruförligt förhållande till antagne bestämmelser för beskattningen å jordbruket jemte borgerliga rörelsen; hvadan Utskottet, enär den anmärkte skillnaden i afseende på värdering af Manufactur-Verk, med eget, eller med rättighet till förädling af köpt ämnesjern, synes böra bibehållas, i anseende till de ökade omkostnader i och för längre eller kortare transport af ämnesjern m. m., som Manufactur-Verk utan eget stångjernssmide få vidkännas, och denna gradation i beskattningen, som otvifveiaktigt inverkat på försäljningsprisen, icke utan menlig rubbning i uppskattningen å sådane Veik, skulle kunna upphöra, samt Utskottet icke funnit skäl att, i anledning af Anders Janssons från Westerås Län derom väckte, ofvan omförmälde motion, föreslå någon ändring i afseende på bevillningen för Masugnar, trott sig böra afstyrka bifall till Herrar Lagerhjelm* och Geijers förutnämnde motioner.
Då så väl 1835 års Bevillnings-Stadga, § 109, som flera föregående Bevillnings-förordningar innehålla föreskrift om Kronofogdes åliggande att tillse, det hvarje skallskyldig, enligt Taxeringsmännens beslut, behörigen debiteras, men denna föreskrift, som grundar sig på den i uppbördsförfaltningarne för Kronofogdar och Häradsskrifvare stadgade gemensamma ansvarighet i afseende på debiteringen, uti nu gällande Bevillnings-Stadga saknas; så har, af sådan anledning, Utskottet ansett sig böra föreslå, att uti 80 § må införas ett nytt moment, så lydande: ”Kronofogden åligger att tillse, det hvarje . skattskyldig, enligt Taxeringsmännens beslut, behörigen debiteras”; äfxcnsQm, ali, i öfverensstämmelse dermed, Usta momentet må erhålla den förändrade lydelse, som Utskottets förslag närmare utvisar.
Enär den för bevillnings utgörande af boställen i allmänhet uti 6 § stadgade grund, icke är tillämplig, i afseende på de lill indeldta arméens lönefonder indragne boställen, hvilkas till löner anslagtie afkastning, efter skedd fördelning, tillägges löntagarnes öfrige löneinkomster och jemte dessa såsom löner beskattas, hvaremot någon serskild bevillning efter bostäilsvärdet, för boställen, af hvilka afkomsten på sådant sätt blifvit använd, följakt - Bevillnings-TJtskotlets Betänkande, N:o 1U ligen ieke påföres eller kan ega ram, men Bevillnings-Stadgan i berörde afseende icke innehåller någon bestämd föreskrift; så har ULskoltet skolat hemställa, att 84- § må erhålla den förändrade lydelse, som Utskottets förslag utvisar, samt 83 § i öfverensstämmelse dermed rättas, på sätt Utskottet jemväl föreslagit; äfvensom Utskottet, i sammanhang härmed, föreslår, att uti 6 § må tilläggas ett nytt moment, af det innehåll, som förslaget uti sistnämnde § upptager.