Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De organisationsformer dessa inrättningar under tidernas lopp erhållit, kunna klandras för bristande sammanhang jemte andra ofullkomligheter, och man må öfverensstämma i öfvertygelsen om behofvet af deras förbättring ; men jag tror dock icke, att delta behof kan tillfredsställas genom att draga ledningen af städernas kommunal-angelägenheter ifrån den civila myndigheten till den kyrkliga, hvilket ostridigt skulle inträffa, derest de uti 9 § 1 mom. af soekenstämmo-förordningen upptagna kompetens-föreskrifter vunne fullständig oell ordagrann tillämpning.
Sådant har likväl troligen ingenstädes inträffat, enär, att icke tala om städer, hvilkas privilegier innehålla särskilda föreskrifter om forum och sätt för behandling af vissa kommunala frågor, flera af dessa frågor, som uti åberopade ställe af soekenstämmo-förordningen äro lagda under sockenstämman, äfven i öfriga städer, i följd af gammal häfd, fortfarit att handläggas inför magistraten på allmän rådstuga.
Men då ett sådant förhållande lätteligen kan föranleda till kompetenstvister och tvifvel om giltigheten af fattade beslut, har jag ansett anledningarne dertill brira undanrödjas derigenom, att dylika i städerna lörekommande kommunalangelägenheter, hvilka icke angå kyrkan och dess egendom, presterskapet, folkundervisningen oeh fattigvården, undantoges från sockenstämmans behandling, för att af vederbörande menighet å allmän rådstuga inför magistraten handläggas och afgöras. 24 Allmanna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande No 95.
Likväl och då härvid förekommer, ali någon allmän författning icke är utkommen, som i andra än vissa, borgerskapet ensamt rörande, valfrågor innehåller bestämmelser om grunden för den rösträttighet, som vid dylika sammankomster bör stads-innevånare i allmänhet tillkomma, har jag trott meddelande af särskild föreskrift derom blifva, i sammanhang med den åsyftade ändringen i sockenstämmn-förfaltningen, al behofvet påkallad, och att samma röstgrund, sorn är för sockenstämma gällande, äfven kunde för nämnde sammankomster tjena till efterrättelse.
I följd häraf anser jag Utskottet hafva bordt tillstyrka, det Rikets Ständer malte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes, med ändring af 9 § t mom. i sockenstämmo-förordningen, i Nåder förklara alt, i stad med egen jurisdiktion, de uti 5, 6, 13. 14, 13, 1 G, 18, 19, 20 och 21 punkterna i åberopade iörfatlningsställe uppräknade ärenden, för så vidt de kunna i stad förekomma, äfvensom de uti 10 punkten omförmälda frågor om bestämmande af algifter lill hälsovården, hädanefter må af vederbörande menighet ä lagligen utlyst allmän rådstuga inför magistraten handläggas och afgöras, hvaremot i stad ulan egen jurisdiktion samt släder i allmänhet, då frågan rörer stads- och landtförsamling gemensamt, sagde ärenden må fortfarande uti sockenstämma behandlas; att den röstgrund, som är gällande för sockenstämma i den stad, der allmän rådstuga för behandling af lörberörde ärenden hålles, äfven må vid dessa sammanträden tjena (ill efterrättelse samt alt besvär öfver beslut, som dervid fattas, må anföras å ort och tid, som för klagan öfver magistrats utslag i ekonomi- och politi-mål stadgade äro.
För den händelse, att fullständigt förslag till förändrad lydelse af ifrågavarande ställe i sockenstämmo-förordningen enligt de af mig nu framlagda åsigter böra af Rikets Ständer i underdånighet allåtas, har jag föreställt mig alt delta förslag kunde erhålla följande lydelse, hvarvid anmärkes, alt de inklauderade siffrorna utmärka punkterna i nu gällande förordning: § 9- 1 mom.
Till sockenstämmas handläggning höra de mål, som röra kyrkans vård samt församlingens hushållning och allmänna angelägenheter, såsom: l:o (1).
Frågor rörande folkundervisningen och dertill hörande anstalter; 2:o (2).
Kyrkovärdars, Skoldireklioners, Skollärares, Klockares, Orgelnists och annan Kyrkobeljenings tillsättande och afskedande, der ej annorlunda stadgadt eller öfligt är; 3:o (3).
Granskning af kyrko- och skolräkenskaper samt frågor om kyrkomedlens användande; 4:o (4), Öfverenskommelse!- om grafställen; 5:0 (7).
Hushållning med och vård om kyrko-egendomar; R.o (8).
Byggnad och underhåll af kyrkan och hvad dertill hörer jemte andra församlingens lägenheter, såsom prestgård, skolhus, skolmästares boning, sockenstuga, fattigstuga m. fl. 7:o (9).
Öfverenskommelse rörande presterskapets, skollärares samt kvrkobetjenings löneförmåner; 8:o (10).
Afgifters bestämmande till kyrka, skola, fattigvård samt andra fromma ändamål; 9:o (11).
Bänkfördelningar; 10:o (12).
Frågor om församlingens fattiges försörjande samt hvad dermed sammanhang eger; Allmanna Besvärs- och Ekonomi- LIskottets Betänkande N:o 95. '25 ll:o (17).
Öfverenskommelse!- till sedlighets och allmän ordnings befrämjande; saint dessutom på landet och i städer utan egen jurisdiktion, äfvensom i städer i allmänhet, om frågan rörer stads- och landl-församling gemensamt; 12:o (5).
Utväljande och entledigande af Sexman och andra Ordningsmän saint af de styrelser, åt hvilka socknen uppdragit förvaltning af dess enskilda angelägenheter; l3:o (ti).
Nämdeman» utväljande, enligt Vår Nådiga Förordning af den 18 December 1823; 14:o (13).
Frågor om sockne-magasins anläggande och värd; 15:o (14, 10).
Allmänna helsovården, koppympningens befrämjande och barnmorskors antagande samt al gifters bestämmande för dessa ändamål: 16:o (15).
Brandstodslöreningar; 17:o (16).
Öfverenskommelser om väghållning, snöplogning och brobyggnad med mera dylikt; 18:o (18).
Bestyrkande af mantals-, rest- och afkorlnings-längder samt granskning af längder i afseende ä kronoskjuts och derför erlagd betalning; 19:o (19).
Utväljande af fullmäktige för socknen, när sådana erfordras; 20:o (20).
Intyg om personer, hvilka anmälas till allmänna belöningar, äfvensom yttranden om gjorda uppodlingar m. m. 21:o (21).
Socknehandlverkarcs antagande.’*
Härmed förenade sig Herrar Biskop Björck, Kyrkoherden Otterström, samt Herrar Ödmansson, Boman, Nygren, Hydin och Bodel/.
Prut. 1856 & 1857. 8 Sami. 25 Hiift. 4 STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1857.
Allmänna Besvär*- ork Eknnnmi-UIsknltels Betänkande N:o 96. 1 ]\T: © 96*.
Ank. till Exp.-tJtsk. d. 29 Juni 1857, kl. 2 e. m, Betänkande., i anledning af väckta motioner om ändringar uti Kongl.
Instruktionen för Förmyndare-Kammaren i Slockholm den 9 April 1856.
Rörande detta ämne hafva till Utskottets handläggning blifvit öfverlemnade tvä motioner, af hvilka den ena blifvit väckt inom Högv.
Preste-Ständet af Riks-Arkivarien Nordström, som anfört: att frågan om målsmanskap för omyndiga samt vård om deras egendom och rätt, hvilken fråga i våra gamla Stadsoch Lands-lagar ej ännu erhållit någon egentlig utveckling, först ernått en sådan i sednare hälften af I7:de seklet, då Kongl.
Förordningen om inrättande af en Förmyndare-Kammare i Stockholm den 27 April 16 67 meddelades och derefter den 17 Mars 1669 den allmänna Förmyndare-Ordningen utkom.
De åligganden, som tillhörde nämnde Förmyndare-Kammare, innefattade dels omedelbara åtgärder, dels tillsyn öfver de särskilde förmyndarnes förvaltning.
Till den förra kategorien hörde: att med ledning af dödslistor, som för hvarje vecka af Presterskapet borde insändas, låta verkställa bouppteckning och värdering i alla till borgerskapet och under den borgerliga jurisdiktionen hörande sterbhus, utreda sterbhusets gäld och tillgångar, ombesörja ordentligt arfskifte, samt tillse att enkling eller enka icke inginge nytt gifte innan afvittring egt rum, att frånvarande arfvingars arfslotter behörigen förvarades, och att barn utan vård, som saknade egna medel till uppfostran och underhåll, efter omständigheterna blefve intagna antingen i handtverksskrån eller ock, om de ännu vore i späd Bih. lill R.
Brot. 1836 $ 1SS7. 8 Sami. i6 Häfl. 1 ‘2 Allmänna Besvärs- or/i Ekonomi-Utskollets Betänkande ÄVo 96. alder, tills vidare pä.
Danvikens hospital eller Barnhuset, der de på stadens be~ kostnad borde underhållas till dess de i handtverk eller annat yrke, eller i god tjenst kunde inga.
Till den sednare kategorien hörde: tillsyn öfver den uppfostran och den sedliga vård, förmyndare egnade de omyndiga, och tillsyn deröfver att omyndiges ärfda, umbärliga lösören offentligen försåldes och penningarne mot god säkerhet på ränta utsattes, att den fasta egendomen likaledes med omsorg förvaltades, och att vederbörlig redo och räkenskap för förvaltningen på bestämda tider inför Förmyndare-Kammaren aflades; hvarföre ock alla instrument öfver bouppteckningarna, jemte anteckning om hvarest egendomen funnes utsatt och om de derför ställda säkerheter, borde vara att i Förmyndare-Kammaren tillgå och der »register vis» förtecknas.
Dessutom innehölle författningen det stadgande, att Förmyndare-Kammaren, på det dess betjente mått c kunna af något hafva sitt underhåll, icke skulle vara förbunden att. gifva »för de penningar, som den stöde för och pä dess försäkring förräntades», högre årlig ränta än sex procent, och att »med de öfrige ,som vinnas kunde, skulle stoppas till en del omkostningar och löningar», för hvilket ändamål derjemte en half ‘procent (boupptecknings-proeent) skulle från hvarje sterbhus Förmyndare-Kammarens kassa tillfalla, och borde från denna kassa först betjeningen a ilo nas, samt öfverskottet, 0111 ett sådant uppstode, användas till de fattiges understödjande.
Vid en öfverblick af den förra bland anförde tvänne kategorier funne man, att densamma innefattade hufvudsakligen enahanda föreskrifter som derefter, i vissa omständigheter mera utbildade, intagits såsom allmänna stadgande^ i 1734 års lag, och hvilka återfunnes på särskilda ställen i Giftermåls- och Årfda-Balkarne.
Beträffande åter den sednare kategorien, så uppdroge den å FörmyndareKammaren i grunden samma rätt och pligt till tillsyn öfver förmyndare i afseende å omyndigs uppfostran och vården om dess egendom, som sedermera, ehuru mindre väl ordnad, i allmänna lagen tillädes domaren i allmänhet.
Någon rättighet att under sin egen omedelbara förvaltning taga alla omyndiges arfsmedel, eller andra än frånvarande och okända arfvingars, der så behof gjordes, vore deremot genom 1607 års förordning Förmyndare-Kammaren så mycket mindre tillerkänd, som berörde förordning uttryckligen förklarade: att Förmyndare-Kammaren »ingalunda borde eller kunde vara emot föräldrars lagliga välde eller yttersta vilja; utan att der en eller annan, antingen förmedelst testamente eller lagligen vore fallen till tutelam eller curam, borde han med samnad råd med Förmyndare Kammaren alla ting så mycket säkrare förvalta, sorn han på det sättet kunde för allt eftertal befrias»; samt ytterligare tilläde: att »på det hvarken fader eller moder,, som efterlefver, skulle hafva, orsak sig besvära, det han eller hon icke Allmänna Besvärs- och Ekonomi- Ul sk o lie Is Betänkande N:o 9 6. 3 kunde sitt barnagods efter lag varda, sa blefve dem det icke förtaget, utan allenast befaldt ett riktigt inventarium upprätta — all oreda i framtiden att förekomma och afböja; och skulle jemväl vara den efterlefvande af föräldromen tillåtet såväl att vårda barnagodset som upptukta barnen, så länge
FörmyndareKammaren kunde pröfva allt väl blifva förestått.»
Tillsynen borde väl således vara allvarlig, men icke inskränka de rätta Förmyndarnes naturliga rätt att vårda sig om de omyndige och sjelfve förvalta deras arfsmedel.
Den hade till ändamål att förekomma förskingring af omyndiges egendom, hvilken icke borde fä sjunka eiler brinna, men icke att ovillkorligen ställa densamma under Förmyndare-Kammarens omedelbara förvaltning.
Då omkring etthundrade år sednare, eller den 12 December 176-1, ny Instruktion för Justitie-Kollegiuin och Förmyndare-Kammaren i Stockholm utfärdades, hade dermed åsyftats fastställande af närmare föreskrifter rörande organisationen och förvaltnings-ordningen; men i fråga om Förmyndare-Kammarens ursprungliga bestämmelse och befogenhet hade icke någon ändring blifvit gjord.
Denna befogenhet förblef sådan som tillförene, och någon tvångsrätt för Förmyndare-Kammaren att till sig och under sin omedelbara vård infordra omyndiges arfsmedel, oaktadt duglige och vederhäftiga Förmyndare funnes, blef densamma lika litet då som förut medgifven.
Förmyndare-Kammaren fick sig deremot uttryckligen ålagdt, att »förse omyndiga med laga förmyndare och hafva inseende deröfver att förmyndare efter lag, egendomen troligen förvaltade och derför behörig redo och räkning gjorde, samt droge försorg att de omyndige njöte anständig uppfostran m. m.;» men ifall »bägge föräldrarne voro döde, eller den efterlefvande icke kunde vårda barnen och egendomen och skicklige förmyndare ej kunde erhållas, då borde Förmyndare-Kammaren genom en curator ad litern låta utreda sterbhuset och låta offentligen försälja den lösa egendomen samt insätta medlen i Rikets Ständers Bank för Förmyndare-Kammarens räkning, der de omyndige från den tid njöte vanlig ränta, nemligen fyra och en half procent årligen;» men omyndigs fasta egendom skulle ej utan trängande nöd, få föryttras, så vida ej synnerlig förmån för honom deraf kunde hemtas.
En väsentlig ändring var den, att räntan på de omyndiges medel, hvilka på ofvananförde grund af Förmyndare-Kammaren sjelf förvaltades, uti sistnämnda, eller 176-t års instruktion nedsattes till 4^ procent, eller, såsom det på ett annat ställe i samma instruktion sades, »sådan som Wi i nåder kunne finna den framdeles böra bestås,» och att med hänsigt till de utgifter, som ålåge Förmyndare-Kammaren, utom räntorne på arfsmedlen, ett visst kapital förklarades alltid böra förblifva vid Förmyndare-Kammaren orubbadt till förräntande emot full säkerhet, med ett ord en räntebärande reservfond.
De inkomster, Förmyndare-Kammaren då haft att påräkna, vöre hufvudsakligen följande : 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Vtskollels Betänkande N:o 9S. l:o) boupp tecknings procent från alla under »stadsrätt hörande sterbhus.»
Denna procent hade redan i 1667 års Förordning varit bestämd till | procent af summa inventarii, med uttryckligt förklarande att Förmyndare-Kammarens betjente »icke skulle vara befogade att vid inventeringar eller andra embetsförrättningar derutöfver något Sterbhus med föräringar, skänker eller annan utgift gravera och belasta, vid förverkande af tredubbelt så mycket till de fattige,» och hade nämnda procentbelopp närmare reglerats genom Kongl. Förklaringen den 20 Januari 1693, hvilken, på samma gång den bekräftade Förmyndare-Kammaren och ställde under dess behörighet »alla, utom Adeln, i staden boende, både Kronans och Adelns betjente utan åtskilnad,» förklarade desses sterbhus pligtige att erlägga endast 3 procent af sådana medel, som »redbare och visse voro,» (men ej af osäkra fordringar); hvilket ånyo fastställdes i Kongl.
Förordningen den 1 Mars 1749, som tillika förklarade bouppteckningsprocenten från borgares sterbhus böra utgå med en half procent såsom förut; 2:o) procenten till de fattige, hvilken enligt 4 § 17 Kapitlet
Ilandelsbalken utginge med ^ procent af summa inventarii vid bouppteckningar; 3:o) Öfverskott på vunnen ränta för de af Förmyndare-Kammaren förvaltade arfsmedel, efter afdrag af det räntebelopp, som utgafs till de omyndige, och 4:o) räntan på reservfonden, samt dessutom åtskilliga andra afgifter, hvilka dock motionären ansett nu kunna förbigås.
Förmyndare-Kammarens utgifter, enligt 1764 års Instruktion, vore: ledamöters och betjenings aflöning, expensmedel, 3,000 daler kopparmynt årligen till Frimurare-Barnhuset i Stockholm, och de stadens Politie-Kollegium tillfallande medel, bestämda till fattiga barns underhåll.
Med undantag nemligen af reservfonden skulle allt hvad som återstod af Förmyndare-Kammarens årliga inkomster, sedan aflöningen, expenserne och Frimurare-barnhus-afgiften blifvit liqviderade, under namn af Öfverskottsmedel öfvergå till Politie-Koilegii disposition för nyssnämnda ändamål, och hade under en längre följd af år detta ändamål ansetts vara uppfyldt genom dessa medels användande för Barnhusets i Stockholm underhållande.
För att förklara grunden härtill har motionären ansett några historiska erinringar Vara nödiga, och i sådant afseende anfört: att Barnhuset i Stockholm härledde sin upprinnelse från stadgan 0111 städernas administration den 26 December 1619, uti hvilken om inrättande af barnhus i städerna och en dermed i förbindelse stående s. k.
Tukthus-anstalt blifvit förordnadt.
Inrättandet hade påbjudits genom Gustaf II Adolfs öppna bref den 24- April 1624; men tukthusinrättningen efter några decenniers förlopp blifvit från barnhus-förvaltningen skiljd, och läge alltså utom förevarande fråga.
En annan inrättning deremot, nemligen det år 1633 af Drottning Christinas lärare, sedermera Biskopen i Strengnäs Johannes Matthiae, stiftade orphanolrophium (hittebarns- eller fader- och mo - Allmänna Besvärs- och Ekunomi-Ulskollcls Belänkande Nto 9 6.
5 Jerlösa barns hus) hade ställts i förening med barnhuset; och det hela, förlagdt på ungefär samina plats, eler stora barnhuset ännu i dag befunnes, redan år 1637 af Regeringen iorsedt med vissa förmåner och inkomster, hvilka tid efter annan genom resolutioner ökats.
I bredd härmed hade dock år 1755 blifvit inrättadt ett nytt barnhus, det så kallade pali lie-barnhuset, hvilket likväl vid den genomgripande förändring af förvaltningen öfver dessa inrättningar, som på grund af Kongl.
Brefvet och Kungörelsen den 4 Maj 1785 genomförts, förenats med det äldre barnhuset, likasom ock något sednare, eller år 1791, det barnhus, som år 1778 hade af Svea Lifgarde blifvit stiftadt.
Hela inrättningen bure nu namn af Allmänna Barnhuset i Stockholm.
På sätt ofvan blifvit närnndt vore det till detta barnhus, som de medel inginge, hvilka i 1764 års Instruktion benämndes öfverskottsmedel i FörmyndareKammarens kassa.
Enligt uppgifter, för hvilkas absoluta riktighet till siffran, motionären dock ej kunde ansvara, hade dessa medel under sistförflutna 30 år utgjort i medeltal omkring 15.000 R:dr Banko årligen, och under år 1855 ensamt uppgått till 21,470 R:dr, oberäknad fattigprocenten vid bouppteckningar, hvilken i medeltal skulle uppgått till 5,000 R:dr ärligen, och under nyssnämnde år ensamt till 9,500 R:dr Banko.
Emot dessa betydliga bidrag till barnhusets underhålls-kostnad hade Stockholms stad tillförene åtnjutit den förmån, att i Stockholm födda, värnlösa barn, hvilkas a/lidna föräldrar tillhört någon församling i staden, företrädesvis skolat i barnhuset till vård och uppfostran intagas, och att likaledes barn af föräldrar, sorn befunne sig på sjukhus eller andra barmhertighets-inrättningar, eller i fängelse, kunnat under den tid, de sålunda saknat behörig vård, der erhålla skötsel och underhåll, i båda fallen kostnadsfritt, hvarförutom årliga, smärre understöd af
Direktionen utdelats till fattiga föräldrar, som hade liera späda barn, än de med flit och omtanka kunde försörja.
Till stöd för dessa uppgifter har motionären åberopat Kongl. Instruktionen för Allmänna Barnhuset den 13 Maj 1825 (§§ 4, 13); tilläggande att genom den sednaste Instruktionen för Allmänna Barnhuset, gifven den 28 December 1850, jemte dertill komna förklaringar, hade i afseende å anförda förmåner betydliga inskränkningar skett: de årliga understöden hado upphört och den kostnadsfria intagningen undergått väsentliga modifikationer.
Öfvergående härefter till nu ifrågavarande nya Instruktion för FörmyndareKammaren i Stockholm af den 9 April sistlidet år, har motionären yttrat: att den saknade ingress eller introduktion, hvadan läsaren stadnade i okunnighet om från hvilken eller hvilka förslaget dertill utgått, huruvida stadens under Förmyndare-Kammaren lydande innevånare, eller dess styrelse, eller någon gren af dess styrelse, eller någon annan myndighet deröfver blifvit hörde, och hvilka anledningar funnits till de vigtiga förändringar i äldre föreskrifter, som genom densamma blifvit påbjudna, under det att åtskilliga mindre klart bestämda punkter i de äldre Instruktionerna äfven nu lemnats utan närmare bestämning.
6 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande A:o »V.
De nya föreskrifterne vore förnämligast följande: l:o) att, då räntan på sådana omyndiga tillhörande medel, som borde slå under Förmyndare-Kammarens vård och förvaltning, blifvit, likasom tillförene, bestämd till 4i procent, eller efter den räntefot, som framdeles kunde varda fastställd, nu tillika stadgats: att, derest genom testamente eller annat förordnande föreskrifvet blifvit, att omyndig tillfallne penningar skola genom serskild persons försorg för visst bestämdt ändamål göras fruktbärande, utan att ingå i Förmyndare-Kammarens allmänna fond, eller om för omyndigs, frånvarande elier okänd arfvinges räkning blifvit allemnade lane- eller säkerhets-handlingar, löpande med annan räntefot, än den ofvan i allmänhet bestämda, då skulle Förmyndare-Kammaren dessa medel och handlingar serskildt bokföra, och vederbörande njuta den inflytande afkomsten, dock att, derest räntan ej understege 4i procent, derifrån först skulle afdragas
J procent af kapitalvärdet, eller, om detta ej kunde till beloppet utrönas, 2£ procent å afkomsten, såsom ersättning för Förmyndare-Kammarens förvaltningskostnader; och 2:o) att då, enligt 17G4 års Instruktion, den i Förmyndare-Kammaren bildade grund- eller reserv-fond, utgörande för det närvarande 50,000 R:dr Runt, borde orubbadt hållas räntebärande och tjena till betryggande af Förmyndare-Kammarens förbindelser, densamma nu äfven belastats med ersättning för förluster, hvilka af vederbörande embets- och tjenstemän icke borde eller icke kunde godtgöras, och hvarigenom alltså de till allmänna Barnhuset gående öfverskottsmedlen, befriade från dessa ersättningar, blifvit i sin mån förhöjda.
Vidkommande den första af dessa punkter har motionären ansett följderna deraf blifva i flera afseenden anmärkningsvärda, hvarom yttrats: att de fall, då arfsmedel skola under Förmyndare-Kammarens vård och förvaltning insättas, vore, med undantag af dem, då insättningen skedde till följd af domstols beslut eller på den grund att duglige förmyndare och kuratorer ej funnes att tillgå, icke närmare bestämda, ehuru sådant på räntebeloppet kunde ega någon inflytelse, i ty att medlen af förmyndare eller kurator mot högre ränta kunde utsättas, än den Förmyndare-Kammaren gåfve.
Detta i sig sjelf icke ovigtiga förhållande blefve likväl numera af mindre betydelse genom den nya föreskriften, att af alla arfsmedel i afseende å hvilka endast låne- och säkerhets-handlingar till förvar i Förmyndare-Kammaren inlemnades, procent af kapitalvärdet eller 2j procent af afkomsten skulle afdragas till ersättning för förvaltningskostnaderne, ehuru hela förvaltningen här endast bestode uti inregistrering och förvar.
Annu anmärkningsvärdare, om möjligt, vore, att medel, som genom testamente eller annat förordnande tillfallit omyndig med det uttryckliga vilkor, att de icke finge till Förmyndare-Kammaren ingå, utan skulle på annat sätt, eller för visst bestämdt ändamål göras fruktbärande, likafullt komme att vidkännas enahanda afdrag.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Vlskollels Betänk andt N:0 96.
7 Allt detta innebure en beskattning-, lagd på ofrälse omyndiges eller frånvarande arfvingars, under Förmyndare-Kammarens i Stockholm tillsyn stående egendom, och syntes motionären så mycket mera anmärkningsvärdt, som föreskriften om lånc- och säkerhets-handlingarnes inlemnande vore ovilkorlig, och således ingen, som hörde till nämnde kategori, kunde undgå densamma, hans arf måtte vara stort eller så litet, att räntan derå, odelad, ej ens försloge till hans nödtorftiga underhåll och uppfostran.
Nitiske förmyndare skulle hädanefter mindre än tillförene hafva anledning att sjellve söka förränta sina pupillers arfsmedel till högre procent, än Förmyndare-Kammaren bestode; och då tillförene enka eller enkling, som ville bibehålla boet orubbadt, kunde vinna ändamålet genom afgifvande af förskrifning å barnens andel deri, och mot kostnaden för deras underhåll och uppfostran i många fall qvitta räntan, nödgades en sådan nu å den förskrifna summan erlägga förvaltningsprocent, af hvilket allt följden kunde blifva den, att stora arfsinedels-belopp kontant till Förmyndare-Kammaren inbetalades och denna sålunda råkade i förlägenhet för medlens fruktbärande placering.