Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den nya lagstiftning angående vilkoren tor bränvins-tiilverkning, som år 1855 trädde i verksamhet och sedermera utan väsendtlig förändring varit gällande, har under tiden hunnit pröfvas och visa sina verkningar.
Dessa halva icke under stigit de förväntningar, som voro fästade vid nämnda förändrade lagstiftning, och bestå hufvudsakligen, å ena sidan, uti betydlig minskning i bränneriernas antal och i bränvins-tiilverkningens belopp samt, å andra sidan, uti ökad statsinkomst af tillverkningen.
År 1852 voro nemligen, enligt uppgift af Särskilda Utskottet vid 1853 års riksdag, i gång ej mindre än 670 ångbrännerier och 35,172 omedelbart med eld drifna redskap; hvaremot antalet beskattade större brännerier utgjorde år 1855 391.
“ 1856 380.
“ 1857 • . 400.
“ 1858—59 393. samt beskattade mindre brännerier, år 1855 4,091.
“ 1856 5,138.
“ 1857 5,482.
“ 1858 2,481.
Bränvins-tillverkningen före år 1855, då beskattningen utgick helt och hållet efter pannerymden, antages på grund af sannolikhets beräkning hafva utgjort Bih. tilt R.
S:t Prof. 1869 § 18G0. 1 Sami. 1 Afd. 15 Höft. 1 2 Kongt.
N:o 42. omkring 30,000,000 kannor årligen.
Tillverkningsbeloppet efter nämnde år kan icke heller med visshet till siffran bestämmas, enär de mindre brännerierna varit beskattade efter antagen afverkningsförmåga, som anses hafva varit för lågt beräknad.
Men med antagande af att ett visst belopp, utöfver det beskattade, blifvit vid de mindre brännerierna tillverkadt, kan, enligt
Civil-departementets kontrollbyrås årsberättelser angående bränvinstillverkningen i riket, sammanlagda beloppet af tillverkadt bränvin vid både större och mindre brännerier beräknas hafva utgjort:
År 1855 11,444,000 kannor “ 1856 12,513,000 “ “ 1857 14,980,000 “ “ 1858—59 ....
14,446,000 eller i medeltal för dessa år 13,345,750 kannor och således mindre än hälften af hvad tillverkningsbeloppet sannolikt utgjorde före 1855.
Enär bränvins-tillverknings-skatten före år 1855 bokfördes tillsammans med bränvins-försäljnings-afgifterna, under gemensam benämning af bränvinsmedel, kan jemförelsen emellan stats-inkomsterna af bränvins-lillverkningen före och efter nämnde år blifva endast approximativ
En sådan torde dock vara tillräckligt upplysande.
Enligt statsräkenskaperna utgjorde bränvinsmedlen År 1850 842,746: 27. — “ 1851 ..... 786,615: 5. — “ 1852 .
. , . . 751,335: 37. — “ 1853 722,031: 93.
— “ 1854 306,766: 75: — och således i medeltal för dessa år 681,899: 7 Riksdaler Riksmynt.
Om från denna summa afdrages ett belopp af 31,899 rdr 7 öre, hvartill försäljningsafgifterna och kontrollkostnaderna kunna ungefärligen uppskattas, uppgå nämnde års behållna bränvins-tillverknings-afgilter till 650,000 rdr årligen.
Enligt af Stats-kontoret meddelade uppgifter utgjorde åter statens neltobe - hållning af bränvins-tillverkningsskatlen år 1855 4,732,926.
“ 1856 5,091,923.
“ 1857 6,063,409.
“ 1858-59 ....
6,766,500. eller i medeltal för dessa år 5,663,689 rdr 50 öre riksmynt.
Ehuru tillfredsställande dessa resultater måste erkännas vara, kan det likväl icke nekas, att bränvins-tillverkningens utveckling till egentlig fabriksnäring — ett af syftemålen med den förändrade lagstiftningen — ännu väsendtligen motverkas af tillverkningstidens, i gällande författning stadgade, inskränkning till två månader af året.
Uti det betänkande, hvarmed Särskilda Utskottet vid 1853 års riksdag inkom, yttrades i detta ämne, att bränvins-tillverkningens inskränkning till tiden, i Kongl. Maj:ts Nåd.
Prop. N:o 42. 3 och för sig sjelf och under vanliga förhållanden, hvarken vore ett tillförlitligt medel för åstadkommande al förminskning i tillverkningen, eller det i ekonomiskt och industrielt hänseende fördelaktigaste, emedan en handtering, -sorn får drifvas endast tidtals, icke kan framkalla eller bibehålla arbetares största möjliga konstfärdighet; emedan arbetets företagande hindras under den tidpunkt, då det efter olika orters olika natur- och handelsförhållanden, kan vara beqvämast och fördelaktigast; emedan det kapital, som ligger uti den oftast ganska dyra redskapen, måste under en stor del af året vara dödt och utan afkastning; och emedan varans tillverkning måste ske på en gång och hastigt, utan möjlighet att förutse, huru pris och efterfrågan kunna komma att visa sig, då hon skall aflåtas, — en omständighet, som kan, innan nästa tillverkning inträffar, framkalla antingen brist och oskäliga pris eller ock underpris, med deraf följande öfverdrlna spekulationer och vingleri.
Men Utskottet ansåg, oaktadt den verkliga vigten af dessa skäl, en tids-inskränkning nödvändig i anseende till de faror, som oinskränkt eller till och med lång, bränningstid kunde medföra, under de i Sverige genom vanor och föregående författningar framkallade förhållanden.
Numera torde dock farhågan för nämnde vådor, icke vidare böra uppehålla tillämpningen af den för näringarna i allmänhet antagna grundsats af största möjliga frihet i deras utöfning och medlen att förekomma en öfverdrifven bränvinstillverkning icke sökas uti dess inskränkning genom sådana hinder, som för både den enskilda och staten medföra förlust och olägenheter.
En särskild af de nu gällande vilkoren för denna handling beroende omständighet, nemligen den betydliga bränvins-tillverknings-skattens nästan samtidiga dragande ur allmänna rörelsen, förtjenar i och för sig stor uppmärksamhet, och Kongl. Majit har, till förekommande häraf, under de sednaste tvänne årens tryckta penningeställning funnit sig föranlåten att medgifva bränvins-tillverkare i större bränneri en mera utsträckt frihet i valet af tid för tillverkningens ulöfvande.
På nu anförda grunder anser Kongl. Majit bränvins-tillverkning i större bränneri böra i allmänhet tillåtas under hela den tid af året, då tillverkning kan med största fördel bedrifvas eller under de sju månaderna Januari, Februari, Mars, April, Oktober, November och December; dock så, att en månad blefve den kortaste tid, för hvilken någon skulle ega att sig till bränvinsbränning anmäla.
— Genom den utsträckta tillverkningstiden uppkommer visserligen större kontrollkoslnad, men denna förökade kostnad lärer icke förtjena afseende i jemförelse med de mångfaldiga fördelar, som blefve att emotse genom upphörande af den för näringen tryckande tidsinskränkningen.
Beträffande de mindre brännerierna åter, anser Kongl. Majit den nu stadgade tillverkningstiden böra destohellre bibehållas, som den egentligen för tillgodogörande af egna produkter afsedda tillverkningen vid dessa brännerier icke synes erfordra någon längre tidrymd än den i nu gällande författning bestämda, samt för 4 Kongl. Maj:l Kåd. Prop. N:o 42. öfrigt kontrollen öfver desamma blefve desto svårare och osäkrare, ju mera branningstiden förlängdes.
Den inom Civil-departementet inrättaade byrå för kontrollen öfver bränvinsförfattningarnes tilllämpning har uti underdånigt memorial den 6 sistlidne Juni redogjort för åtskilliga förhållanden, som synas utmärka, att de mindre bränneriernas afverkningsförmåga i verkligheten är vida större, än den i § 41 af gällande tillverknings—förordning antagna, elter hvilken tillverknings-afgiften utgår, så att flera af dessa brännerier ansetts hafva under sednaste årets bränningstid tillverkat mera än tre gånger det alsedda beloppet, och sålunda erlagt endast tredjedelen al den i författningen förutsatta afgift.
Med anledning häraf har Kongl. Maj:t genom kungörelse den 16 i samma månad utfärdat erforderliga, med rätt tillämpning af gällande författning instämmande föreskrifter till förekommande af missbruk vid tillverkningen i mindre brännerier; men då de i nämnde memorial anförda förhållanden i allt fall, och äfven under förutsättning af noggrant iakttagande utaf nämnde författning, ådagalägga, att de mindre bränneriernas nu antagna afverkningsförmåga blifvit för lågt beräknad och kan med tillverkningens numera vunna utveckling med säkerhet anses uppgå till lnllt hälften utöfver den för närvarande bestämda, finner Kongl. Maj:t med afseende på angelägenheten deraf att de mindre brännerierna icke gynnas med lägre beskattning än de större, hvarigenom ett vigtigt syftemål med den nya bränvins-lagstiftningen skulle förfelas, de mindre bränneriernas afverkningsförmåga för dygn böra beräknas till tre gånger panne-rymden, dä redskap utan mäskvärmare användes, samt till fyra gånger pannerymden, då redskap med mäskvärmare begagnas.
Jemte de ofvan omförmälda tillfredsställande verkningarne af den nya bränvinslagstiftningen, visade sig, såsom en omedelbar följd af denna lagstiftning, ett ännu väsendtligare och mera glädjande resultat, hvars uppnående utgjorde sjelfva målet för den fosterländska nitälskan, som åstadkom förändringen, nemligen en högst anmärkningsvärd minskning i bränvinskonsumtionen och uti de brott och olyckor, som af bränvinets missbruk härflyta.
Men det är ty värr en från de flesta orter spord klagan, att nämnde lyckliga förhållanden icke mera är för handen i samma grad, som under liden näst efter de förändrade påbudens införande, utan att tvertom rusdryckens omåttliga bruk åtminstone i städerna, är, i märkbart tilltagande.
Och då under sådana omständigheter den på lagstiftningen beroende åtgärd till missbrukets förhindrande, — bränvinets fördyrande medelst ökad beskattning, — icke torde böra uraktlåtas eller fördröjas, anser sig Kongl. Maj:t slutligen böra föreslå att nämndö beskattning må höjas sålunda, att bränvins-tillverknings-afgiften bestämmes att utgå med 75 öre för hvarje tillverkad kanna, bränvinet beräknadt till den styrka, som uti § 4 af nu gällande förordning angående vilkoren för bränvins—tillverkning omförmäles.
Den Chefen för Civil-deparlementets kontrollbyrå afgifna berättelse om bränvins-tillverkningen i riket under sednast förflutna året, innefattande äfven jemfö - Kongl. Majds Nåd.
Prop. N:o 42. 5 rande uppgifter rörande samma tillverkning arén 1855, 1856 och 1857, tillika med ofvanberörde memorial angående åtskilliga anmärkta missbruk vid bränvinstillverkningen i mindre brännerier, skola tillhandahållas det Rikets Ständers Utskott, till hvars åtgärd denna nådiga proposition varder öfverlemnad; och är bemälde
Byråchef derjemte anbefalldt att i öfrigt tillhandagå Utskottet med de upplysningar, som kunna äskas.
> Kongl.
Transund af protokollet öfver Civil-ärenden, hållet inför Hans Majd Konungen i Stals-Rådet å Stockholms Slott den Oktober 1859. -s Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Stalsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Stats-ministern för Utrikes Ärendena, Friherre Manderström, Stats-råder. l'Vallensteen, Gripenstedt, Almqvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton.
Lagerstråle, Björnstjerna och Malmsten.
Departement s-chefen anhöll härefter att få inför Kongl. Maj:t i underdånighet göra anmälan om de verkningar, j som den nya lagstiftning angående 6 Kongl. Maj:(a Nåd.
Prop. N:o 42. vilkoret! för bränvinstillverkning, hvilken 1855 trädde i verksamhet, visat sig medföra och i sammanhang dermed föreslå vissa ändringar i samma lagstiftning, i afseende hvarå Departements-chefen anförde, att nämnde verkningar icke understigit de förväntningar, som voro fästade vid berörde förändrade lagstiftning, och bestode hufvudsakligen, å ena sidan, uti betydlig minskning i bränneriernaa antal och i bränvinstillverkningens belopp samt å andra sidan, uti ökad statsinkomst af tillverkningen.
Departements-chefen sålunda föreslagit, instämde Stats-rådets öfrige ledamöter, med undantag deraf att, i fråga om tiden tor bränvins-tillverkning i större bränneri, Statsrådet Herr Grefve Hamilton, med hvilken Statsrådet Malmsten sig förenade, afgaf följande yttrande:
I öfrigt instämmande med föredragande
Departements-chefen, tillstyrker jag i underdånighet, att bränvinsbränning i större bränneri må vara tillåten under hela året, med undantag för tiden från och med Palmsöndagen till och med Söndagen efter Påsk, samt från den 15 December till årets slut.
Af en sådan bränningstidens utsträckning befarar jag ingalunda en ökad tillverkning, emedan det är otvif— velakligt, alt bränneriernas antal derigenom skulle förminskas, kontrollen sålunda blifva säkrare, och tillverkuingsloppet tid efter annan kunna genom beskattningen regleras.
Den obestridliga fördel skulle jemväl härigenom vinnas, att afgifterna för bränvins-bränningen fördelades jemnare på flera särskilda betalningsterminer, och sålunda blefve för den allmänna rörelsen mindre tryckande, äfven om de utginge till högre belopp, än för närvarande.
Med skäl kan ur ekonomisk synpunkt anmärkning framställas mot äfven den inskränkning i bränningstiden, som jag vågat i underdånighet föreslå.
Jag erkänner den ock vara svår, att från sådan synpunkt försvara, men hela författningen rörande bränvins-tillverkning är en undantagslagstiftning, framkallad al missbruken och genom dem berättigad.
Frågan är således för närvarande mindre huruvida inskränkningar i tillverkningens frihet skola ega rum, än huru långt man i detta hänseende bör gå.
Att förbjuda bränvins-bränningen de fyra veckor, under hvilka årets tvänne största kyrkliga högtider infalla, synes mig under sådana förhållanden icke synnerligen betänkligt, och är icke heller en inskränkning, som för sitt berättigande söker eller behöfver stödet af ekonomiska grundsatser.
Maj:t behagade i nåder gilla hvad föredragande
Departements-chelen och Stats-Rådets fleste ledamöter i underdånighet hemställt samt befallde att nådig proposition i ämnet, sådan den finnes detta protokoll bilagd, skulle till Rikets Ständer aflåtas.
Rudolf Adelgren.
Prop. N:o 43.
7 N:o 43.
Ank. till Exp.-U(sk. den 21 Nov. 1859, kl. lif. in. Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, i fråga om öfverlåtelse till innehafvarne under full eganderutt, mot erbjuden lösen af det så kallade Odelska Appretering sverket i Stockhom med hvad dertill hörer; Gifven Stockholms Slott den 27 Oktober 1859.
Uti en till Kongl. Maj:t ingifven skrift hafva Expedilions-sekreteraren m. m.
Anders Gustaf Westberg och Majoren m. m. Carl Johan Westberg, såsom innehafvare al det såkallade Odelska Appreteringsverket i Stockholm, med förnyande af en förut gjord framställning, i underdånighet anhållit, att Kongl. Maj:t måtte, emot det att sökanderne erlade en löseskilling af 6,666
Rdr 32 sk. banko, medgifva dem befrielse från den dem åliggande skyldigheten alt nämnda verk underhålla, samt tillerkänna sökanderne, deras arfvingar och rättsinnehafvare full och oinskränkt eganderätt till den för samma verk inköpta fasta egendom med dertill hörande inventarier.
I afseende å denna fråga förekommer hufvudsakligen: att Rikets Ständers Manufaktur-kontor, för de under Kontorets förvaltning ställda Manufaktur-medel, år 1752 inköpt den med N:r 43 enligt gammal och 7 enligt 1810 års nummerordning betecknade tomt i qvarteret Blåman inom Clar* församling i Stockholm (nuvarande adress N:r 51 vid Drottninggatan), och låtit derå uppföra åbyggnad, pass nde för Siden-appreteririgs-verk, hvilket ställdes under tillsyn af Direktören Anders Odel, som på Manufaktur-fondens bekostnad fått göra en utländsk resa samt af allmänna medel åtnjöt lön såsom Sidenappretör, ocb premier för lärlingars undervisning i appreteringskonsten; — att Rikets Ständers Sekreta Utskott, som “erfarit d n skicklighet bemälde
Odel, så väl vid sidentygers appreterande och moirerande. sorn öfriga dess syssla tillhörande delar ådagalagt, “deri 21 Oktober 1756 förkla - 8 Kongl. Maj:ta Nåd.
Prop. N:o 43. rat, att, sedan Manufaktur-kontoret de tjenliga verktyg, och nödiga uthus blifvit på Manufaktur-fondens bekostnad uppbyggda, nyttjander ätten till hela verket med hus och tomt skulle Odel öfverlåtas, så länge han appretörssysslan förestod och der ständigt ett fullkomligt siden-appreteringsverk underhölle; — att Kongl. Majit sedermera, på Rikets Ständers framställning, medelst nådig Resolution den 8 Mars 1770, jemte det särskilda föreskrifter meddelades
Odel i afseende på sidenappreteringens verkställande, Förklarat, att, så vida Odel fortfarande till alla delar fullgjorde hvad honom ålåge, "samt troget och väl undervisade svenska ynglingar i allt hvad till en fullkomlig sidenappretur i alla dess delar hörer, han skulle, enligt 2 § af Manufaktur-privilegierna af den 29 Maj 1739, lä njuta en säker och beständig besittningsrätt af det inrättande sidenappreteringshuset med tomt och åbyggnad för sig, hustru, barn och efterkommande, med det uttryckliga vilkor, att sidenappreteringsverk, till fabrikernas gemensamma betjening, der i alla tider underhölles, samt huset, verktygen och inrättningen af honom och hans efterkommande vid magt höllos; — att, genom nådig Resolution den 18 September 1776, Kongl.
Majit, efter gjord ansökning af då mera aflidna Direktören Odels enka, Brita Christina von Röök, bland annat, om afskrifning af ett lån, stort 12,000 Daler kopparmynt, som till bestridande af nödiga reparationer ä appreteringshuset blifvit hennes man af Manufaktur-fonden beviljadt, bifallit denna afskrifning, dock under det uttryckliga förbehåll, att appreteringshuset och verket af enkan Odel och hennes efterkommande, så länge de det besuto, ständigt skulle hållas i fullkomligt stånd, vid ansvar af besittningsrättens förlust;— att, då vid de af Kongl. Majits och Rikets Kommers-kollegium lörordnade besigtningar å appreteringshuset, hvilket efter enkan Odels död öfvertagits och fortsatts af hennes måg, Kommers-rådet Westberg, och sedan han år 1834 aflidit, af hans söner, de nuvarande innehafvarne, åtskilliga väsendtliga anmärkningar på sednare tiderna blifvit så väl af Hall- och Manufaktur-rättens samt Sidenfabriks-socieletens i Stockholm Deputerade, som af Direktören för Teknologiska institutet gjorde emot beskaffenheten af nämnda verk och det derstädes använda arbetssätt, sådant föranledde Kommers-kollegium att den 25 April 1837 hos Kongl. Majit göra underdånig framställning i ämnet, hvarvid, efter anmälan af hvad i ärendet förekommit, Kollegium, bland annat, yttrade, att, “om äfven genom anskaffandet af några nya maskiner och en skicklig arbetare ögonblickets fordringar skulle kunna uppfyllas, det likväl icke vore troligt att ett appreteringsverk, som kunde ärfvas och besittas af personer, hvilka sjelfve tilläfventyrs saknade all kännedom om appreteringskonsten, i längden skulle komma att uppfylla de ökade anspråk, som äro en följd af industriens hastiga utveckling4*, och alt “en dylik, med uppoffring å det allmännas sida underhållen anstalt, som icke motsvarade sitt ändamål, kunde på den industri, hvars fördelar man haft för afsigt att befordra, stundom utöfva ett menligt inflytande derigenom att den hindrade eller försvårade uppkomsten af andra inrättningar af Kmgl. Maj:tu Sid.
Proposition M:o 43. 9 af samma slag"; på grund hvaraf och då en lång erfarenhet äfven i föreflÉWade fall visat ©lämpligheten af Statens inblandning i industri-företag, Kollegium i underdånighet föreslog, att det allmänna appreteringsverket måtte, såsom sådant, upphöra, och åstadkommandet af appretur å siden och andra väfnader helt och hållet öfverlämnäs åt den enskilde industri-idkarens omsorg; hvarjemte Kollegium, som förmodade att, då innehalvarne af detta appreteringsverk blefve befriade från den ovilkorliga skyldigheten att underhålla en appreterings-anstalt, hvars fortsättande i stället komme att bero på deras eget godtfinnande och utsigten till den dermed förenade vinst, desse, för denna väsendtliga förmån och för att erhålla eganderätt till egendomen med livad dertill hörer, skulle vara hugade att till Kongl.
Majit och Kronan erlägga en häremot svarande ersättning, i underdånighet hemställde, att Kollegium måtte bemyndigas att i detta afseende med dem ingå afhandling, hvarefter deras anbud, i fall Kollegium för sin del funne dem billiga och antagliga, komme att underställas Kongl.
Majits nådiga pröfning, men att, för den händelse åter att Odelska Appreteringsverkets innehafvare icke skulle vilja ingå i en dylik öfverenskommelse, Kollegium mätte la sig anbefalldt att tillse, det de skyndsamlingen ginge i författning om verkets fullkomliga iståndsättande och ändamålsenliga bedrifvande, samt, om sådant inom den tid, som Kollegium ägde bestämma, af dem underlätes, hos vederbörlig domstol yrka deras skiljande från appreteringsverket; — att, sedan Kongl. Maj:t, enligt nådigt bref den 14 Juli '1837, till alla delar bifallit hvad Kollegium sålunda anfört och hemställt, och efter det besigtning och värdering af egendomen skett, dervid fastigheten, som var brandförsäkrad för endast 3,333 Rdr 16 sk. banko, i värde upptagits till 13,333
Rdr 16 sk. och befintliga inventarier till 2,804 Rdr 32 sk., eller tillsammans 16,138
Rdr banko, samt disponenterne, Expeditions-sekreleraren Westberg och dåvarande kaptenen Westberg, förklarat sig beredvillige alt, emot erhållande af full och ovilkorlig äganderätt till egendomen och verket, på en gång erlägga en summa af 6,666
Rdr 32 sk. banke, Kommers-kollegium uti underdånigt utlåtande af deri 13 Oktober 1839, på anförda skäl, tillstyrkte, att nämnde anbud mätte antagas och Kollegium fa sig uppdraget att å Statens vägnar lyfta och qvittera den erbjudna löseskillingen, som Kollegium ansåg böra ingå till och redovisas i sammanhang med de till Manufakturernes befrämjande anslagna medel, för att företrädesvis användas till anstalter för sidenfabrikationens förbättrande och fullkomnande; — samt att, enligt nådigt bref den 24 Februari 1840, Kongl. Majit, enär Stockholms Sidenlabriks-societet, till hvars fördel ifrågavarande appreteringsverk blifvit på allmän bekostnad inköpt och inrättadt, uti en ingifven underdånig skrift, med framställning af nyttan och nödvändigheten för Societetens handtering af appreteringsverkets bibehållande, beslridt delsammas afyttrande samt yrkat dess försättande i ett efter dåvarande behof lämpadt, med sednare tiders förbättrade methoder öfverensstämmande och i allo ändamålsHih. tilt R.St. Prof. t m $ 1860.
1 Sami. 1 Afä. 13 Haff. g 10 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 43. enligt skick, på grund deraf och med hänsigt till hvad i öfrigt förekommit, förklarat sig icke finna skäl att lemna nådigt bifall tili Kollegii underdåniga hemställan om afträdande af så väl fastigheten, som inventarierne till full ego och fri disposition åt verkets innehafvare, utan, i öfverensstämmelse med nådiga beslutet den 14 Juli '1837, anbefallt Kollegium att tillse, det disponenterne skyndsamligen ginge i författning om appreteringsverkets behöriga iståndsätlande; för verkställighet hvaraf Kollegium skulle öga bestämma en lämplig tid, samt att, i händelse vid den sålunda utsatta terminen verkets iordningsställande skulle befinnas uraktlåtet, vid vederbörlig domstol göra talan anhängig om innehafvarnes skiljande från appreteringsverket.
Sökanderne hafva, jemte anmälan, att. i enlighet med de gifna stadgandena, sidenappreteringsverk i förenämnde egendom af dem underhållits och underhölles, och att, i följd af föreskriften i nyssberörde 1840 års nådiga bref. de äfven med en kostnad af öfver 6,000 Rdr Banko anskaffat.åtskilliga nya maskiner och inrättningar för sidenappretering, såsom hydraulisk press, valsmaskin, ångpanna, rum med värmerör af koppar m. m., hvilka dem enskildt tillhöriga maskiner och redskap ännu qvarfunnos, samt under yttrad förmodan, att detta nådiga bref ej kunde annorlunda förstås, än alt Kongl. Majit, med afseende å det af Sidenfabriks-societeten uppgifna behofvet för fabrikerne af appreteringsverkets bibehållande, ansett bifall till öfverlåtelse af Kronans dispositionsrätt till egendomen för det dåvarande icke böra meddelas, lill stöd för sin nu gjorda underdåniga framställning om öfverlåtelse på dem af eganderätten till egendomen och appreteringsverket emot erbjuden lösen, i underdånighet anfört, att denna inrättning, i synnerhet under sednare tider, icke kunnat tillskynda de deri intresserade de fördelar, som dermed åsyftats.
Kronan åtnjöte icke af egendomen annan förmån än den deraf, likasom af andra fastigheter, numera utgående bevillning.
Siden-fabrikerne, för hvilkas skull verket inrättades, hade ej heller deraf synnerligt gagn, enär verkets innehafvare, i saknad af full eganderätt till egendomen, icke kunde dermed företaga några förändringar och ombyggnader, tjenande till verkets utvidgande och förbättring, och i allt fäll verkets läge, på betydligt afstånd frön de största, å Södermalm anlagda, sidenfäbrikerne, medförde så mvcken tidspillan och olägenhet med tygernes transporterande, att fabrikö— rerne hellre begagnade sig af egna, i sammanhang med deras fabriker inrättade, eller nära belägna appreteringsverk.