Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bref föreskrifver, både ändamålslös och öfverflödig; likasom ej eller anledning vöre lill den föreställning, alt, under iakttagande af sålunda föreskrifna embetsåtgärder af llofKansleren och JustitieKansleren, skulle varda åsidosatt något Kongl. Maj:ts prerogativ; att något sådant emedlertid icke vore beroende af ifrågasatta anmälningsåtgärd, enär vid stiftande af Tryckfrihetslagen, Kongl.
Maj:t icke förbehållit sig någon föregående pröfning rörande åtal af ifrågavarande beskaffenhet; hvilket tillika styrktes deraf, att, uti ett annat mål rörande åtal för majestätsbrott i tryckt skrift, Kongl. Majit, i anledning af gjord så beskaffad anmälan, sorn i 1777 års
Bref omförmäles, den 5 Oktober sistlidet år 1838 ansett annat svar derå ej böra meddelas, än att Kongl. Maj:t, vid granskning af de angående tryckfriheten, dess öfverträdelser och missbruk uti Tryckfrihetslagen förekommande stadganden, funnit denna grundlag innehålla de föreskrifter, som vid behandling af så beskaffade mål, som det ifrågakomna, borde iakttagas, och att i följd deraf vederbörande tillkomme, att ställa sig densamma till noggrann efterrättelse; att Tryckfrihetsförordningen, som i vissa fall stadgade, att, och huruledes frågor om tryckta skrifter, emot hvilka anmärkning förekommit, skola hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmälas, deremot icke innehölle något eget påbud eller hänvisning till andre stadganden, som föranleder dertill, att, i fråga om majestätsbrott i tryckt skrift, åtalet bör till Kongl. Majit inberällas: att sådan anmälan alltid skulle vålla uppehåll i åtalets lagliga behandling vid domstol, hvaremot Tryckfrihetslagen på flera ställen bjuder, att de böra utan dröjsmål fortgå och uti 5 §.
15 mom. stadgar, att alla sådane mål, vid ansvar för domare och embetsmän, med största skyndsamhet böra afgöras: alt sådan anmälan icke skulle kunna stå R.
111 tillsammans med efterlefnaden af föreskriften i 8 momentet af nyssåberopade 5 §., att då åtalad skrift vore med qvarstad belagd, domstolen, hos hvilken åtalet var anlrängigt, borde inom åtta dagar, efter det målet blifvit dit llän vist, pröfva om qvarstaden skall äga bestånd, hvilken pröfning ej lämpligen borde företagas innan domstolen erhållit del af Kongl. Maj:ts Nådiga yttrande, huruvida åtalet borde fortsättas eller nedläggas, hvarom, efter det beslutet om hemställan fattades, svar inom en tidrymd af 8 dagar knappast i luifvudstaden och dess omgifning, men omöjligen i lands orlerne kunde komma domstolen tillhanda.
Vid öfvervägande af de sålunda yttrade stridiga meningarne ledes uppmärksamheten först till JustitieOmbudsmannens yrkande, att den ifrågasatte anmälan vore för den tilltalade en vigtig rättegångsförmån, den han, enligt 5 §. 6 mom.
Tryckfrihetsförordningen borde tillgodonjuta, enär i samma moment icke uttryckligen vore annorlunda stadgadt; men sorn ifrågavarande anmälningsåtgärd, fastän hörande till rättegången i vissa mål, dock icke kan hänföras under benämning af rättegångsförmån för den tilltalade, helst det ej i något fall, der sådan anmälan bör äga rum, beror af den tilltalade, att afstå ifrån eller hindra dess iakttagande, hvilket dock utgör en af de väsendtliga egenskaperna hos rätlegångsförmåner i egentlig mening; utom hvilken egenskap förmånen någon gång kunde förändras till besvärlig olägenhet; finna Högste Domstolens fleste Ledamöter stadgandet i 5 §. 6 mom.
Tryckfrihetsförordningen, som
Justitieombudsmannen åberopat till stöd för sitt påslående, icke kunna å förevarande fråga hafva inflytande.
Då de öfriga skäl och grunder, som par terne , hvar för sin mening, å ena och andra sidan andragit, härefter med hvarandra jemföras, visar sig, att, ehuru 1777 års bref, den tid då det utfärdades, haft afseende och tillämplighet å alla åtal, som vid domstol anställdes rörande lasteliga yttranden och hårda omdömen om Konungen och regeringssättet, äfven sådana, som i tryckt skrift kunna förekomma, och ehuru nyssnämnde Kongl. Bref icke blifvit uttryckligen undanröjdt eller ändradt genom Tryckfrihetsförordningen den 16 Juli 1812, har dock denna förordning, i sältet för anställande och utförande af åtal om tryckfrihetsbrott, icke destomindre infört så väsendtliga förändringar, att frågan, huruvida i dylika mål, sådan anmälan nu mera må anses erforderlig och lämplig, framställer sig i den mån tvifvelaktig och obestämd, att olika åsigter derom lätteligen kunna uppstå och göra sig gällande, samt alt följaktligen domaren, då lian i mål, som tillhöra hans handläggning, antager och uttalar den ena eller andra åsigten, derföre icke kan tillvitas att begå fel i embetets utöfning.
H2 R.
Vid della förhållande, och enär den talan, Justitieombudsmannen nu anställt, icke kan omedelbarligen föranleda till meddelande af någon till allmän efterrättelse gällande förklaring, vare sig öfver 1777 års Kongl.
Bref eller än mindre öfver 1812 års Tryckfrihetsförordning, hvarom, då sådan förklaring erfordras, fråga bör i annan ordning väckas och på annat sätt beredas; finna ofvanbemälde Herrar
JustitieRäd vidsträcktare pröfning af hvad Justitieombudsmannen i denna del anmärkt, icke böra i detta mål äga rum, än att förklaras må, det beslutet, enligt hvilket åtalet emot Assessoren Crusenstolpe ej blifvit hos Kongl. Maj:t af HofRätten anmäldt, ej kan dem af svaranderne, hvilka deruti deltagit, såsom fel i domareembetets utöfning till last förås.
Beträffande sedermera JustitieOmbudsmannens anmärkningar emot HofRättens i sjelfva saken gifna Utslag; så emedan, efter det nämnden med ja besvarat frågan 0111 åtalade skriftens påstådda brottslighet efter 3 §. 4 mom.
Tryckfrihetsförordningen, jemfördt med 5 Kap. 1 §.
Missgerningsbalken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 3o Maj 1835, dom» stolen, enligt .5 inom. af Tryckfrihetsförordningens 5 §., icke tillhört, vid Utslagets afkunnande, i anledning af nämndens åtgärd, anföra vidare tillägg, än, såsom skedt är, af den bestraffning, hvartill den brottslige sig skyldig gjort; och hvarvid HofRättens i denna del af målet tilltalade President och Ledamöter ändock desto mindre må anses hafva underlåtit den pröfning af saken, som i följd af 7 morn. uti nyssnämnde §. bordt äga rum för straffmåttets utsättande, som beslutet uttryckligen sådan pröfning antyder, likasom ej eller i förevarande mål blifvit uppgifven och utredd någon egentlig grund för antagande deraf, att det genom nämndens utlåtande till sin art bestämda brottet rätteligen hade bordt hänföras till ringare grad af straffbarhet, än HofRätten derå stadgat, tliy varda JustitieOmbudsmannens anmärkningar i denna del lemnade utan vidare afseende.
Efter sådan pröfning af HofRättens i detta mål under åtal komne ~ åtgärder och beslut, kan någon fråga om ansvar för dem icke äga rum; men hvad å Svarande sidan blifvit yrkadt, i afseende å JustitieÖmbudsmannens förfarande medelst åtalets anställande och utförande, kan ej eller till någon påföljd föranleda/’ Herrar JustitieRåden Themptander och Nyblaeus utläto sig, att, efter deras tanka, borde i förevarande sak tillses, huruvida HofRättens anmärkta åtgärder afveko ifrån de föreskrifter uti Tryckfrihetsförordningen den 16 Juli 1812, med sedermera antagna förändringar, samt lagstadgan den - R.
Ombudsm. Emb.-Bcr. den 14 Jan. 1840.
113 den i öfrigt, sorn varit att tillämpas och iakttagas vid behandlingen af det ifrågakomna tryckfrihetsmålet; således och alldenstund, hvad först angick beslutet, hvarigenom underdånig anmälan, jemlikt Kongl. Brefvet den a5 Sept. 1777, blifvit ansedd i nämnde mål icke vara lämplig, det förekoinme, att högslberörde förordning, — hvilken, efter upphäfvande af alla förut gällande lagar, stadganden och föreskrifter i afseende på tryckfriheten eller bokhandeln och, såsom en följd deraf, äfven alla dittills gifna särskilta förbud emot utgifvande af vissa böcker, skrifter och handlingar, med förklarande derjemte, att dessa ej skulle kunna åtalas, annorlunda än nämnde tryckfrihetslag björle, — sedermera uti 5 §. 6 morn., för upptagande och behandling af förbrytelser emot samma lag, meddelat för vissa fall från allmän rättegångsordning afvikande föreskrifter, angående dels forum, dels stämningstid, såsom ock skyldighet för boktryckare eller författare, att vid rätten personligen till svars stånda, men i sammanhang dermed förbehållit dem åtnjutande i öfrigt af deras rättegångsförmåner enligt allmän lag och särskilta författningar, uti allt hvad genom detta förordnande icke uttryckligen annorlunda stadgadt vöre, funnes hvarken härutinnan eller uti någon af förordningens öfriga afdelningar hafva vidrört frågan om anmälan, enligt Kongl. Brefvet 1777» i tryckfrihetsmål, rörande brott emot 4 morn. af förordningens 3:dje §. och således icke eller innefatta något stadgande, som uttryckligen uteslöt det Kongl. Brefvels tillämpning i tryckfrihetsmål, af ifrågavarande beskaffenhet, så vida nemligen sådan underdånig anmälan, som i det Kongl. Brefvet föreskrefves, kunde anses höra till behandlingen af mål om förgripelser genom tryckt skrift, samt till sin natur vara alt hänföras till egenskapen af rättegångsförrnån för den tilltalade; likasom icke heller de å svarande sidan åberopade i förordningen ineddeldla föreskrifter, om tryckfrihetsmåls och deri inträffande qvarstadsfrågors skyndsamma afgörande, kunde antagas innebära hinder för oftanämnde underdåniga anmälan, enär derigenom, i fall af nådig tillåtelse till åtalets nedläggande, den största skyndsamhet med målets afslutande bereddes, äfvensom i motsatt fall ändock ej annat än lagligt uppehåll i rättegången orsakades, samt qvarstadsfrågorna åter hade sin särskilta gång jemte sjelfva saken; fördenskull och emedan, vid betraktande af det Kongl. Brefvets innehåll, detsamma, såsom grundande sig icke allenast i afsigten, att förekomma den utan synnerlig orsak tilltalades lidande af ransakning och dom samt deraf följande häkte i mål,
angående förklenliga lillmälen och hårda omdömen om Kongl. Majit och Regeringssättet, utan ock å det förhållandet, att Kongl.
Prof. 1840. 2 Sami. i5 114 i?
Emb.-Ber, den 14 Jan. 1840.
Maj:t sjelf bäst kunde pröfva, huru mycket afseende å angifvelser af meranärnnde brott borde göras, hvadan ock förordnades, att, så snart något sådant brott angåfves vid någon Domstol, Domaren då ock utan minsta tidsutdrägt skulle till Kongl. Majlis JuslitieRevision inberätta målet, hvaruti brottet beslode och hvilken det angifvit, då Kongl. Majit äfven genast Tille sig i nåder utlåta, huruvida, efter sig företeende omständigheter, saken mätte alldeles nedläggas, eller med ransakningen fortfaras, efter desse Ilerrar JustitieRåders mening, destoheldre måste anses hafva åsyftat sådane brott, sorn bär nämnde äro, i allmänhet, och således äfven dem, hvilka genom tryckt skrift föröfvades, som något undantag i afseende på en eller annan art af sudan brottslighet icke ägt rum och rättegångssättet i tryckfrihetsmål, efter då gällande förordning om skrif- och tryckfrihet af den 26 April 1774» heller var af serskild beskaffenhet, som kunde hindra det Kongl. B refve ts tillämpning i sådana mål; ty och då hvad genom samma biet blifvit
Domaren älagdt tili iakttagande för anklagad persons värjande från följderna af anklagelsen, obestrideligen utgjorde en rättegångsförmån för den tilltalade, om ock det hände, att denne ville anse iakttagelsen för srg likgiltig; af hvilka förhållanden del alltså blefve en följd, alt vid lagenlig tillämpning af tryckfrihetsförordningens föreskrifter, örn åtal för brott emot 4 mom. af dess 3 §, Domaren jemväl hade att iakttaga och fullgöra den i Kongl. Brefvet af år 1777 anbefalda anmälan, samt att afvakta det svar, som derå kunde varda meddeladt; funno dessa herrar Justitieråd dem af svaranderne, som fattat Idof Rättens ofvannämnda beslut i rättegången, dervid icke hafva rätteligen förfarit; men att likväl, vid fästad uppmärksamhet på de skiljaktiga förhållanden, sorn dels kunde antagas emellan ofvananförde förgripelser i tal och i skrift, dels förefunnos med åkladanderätlen i frågor om tryckfrihetsbrott, enligt den nu derom gällande förordningen, emot hvad förut varit medgifvet, bemälde svaranders uppfattning af detta ämne och den i följd deraf bos IdofRätten skedda oriktiga lagtillämpningen icke borde anses vara sådane, att derå, i anledning af 1 Kap. 12 §.
Rättegångsbalken, ansvar följa borde; ulan lemnades JustitieOmbudsmannens härutinnan gjorde hemställan utan vidare afseende.
Vidkommande frågan om det åtalade utslaget i sjelfva saken, så funno, på de af Högsta Domstolens Hesla Herrar Ledamöter redan anförda grunder, Herrar JustitieRåden Themptander och Nyblaeus, hvad Justitieombudsmannen derutinnan emot svarandernes förfarande och beslut anmärkt och hemställt,, likaledes böra till allt vidare afseende förfalla.. R.
Emb.-Ber. den 74 Jan. 1840. 115 Herr JustitieRddet Backman yttrade: ”Då jag till afgörande företager den af Rikets Ständers Justitieombudsman i denna sak utförda ernbetstalan, samt dervid, hvad först angår HofRältens, under handläggning af tryckfrihetsmålet rörande Assessoren Crusenstolpe meddelda beslut, derutinnan förklaras, att den i 1777 års Kongl. Bref föreskrifna anmälan, icke var i samma mål lämplig, af parternes hos Kongl. Maj:t vexlade skrifter inhemtat, hurusom, å ena sidan, Rikets Ständers Justitieombudsman, under yrkande, att de af svaranderne, hvilka i samma beslut deltagit, matte förklaras hafva orätt förfarit, i sammanhang dermed hemställt om ansvar, enligt 1 Kap. 12 §.
RättegångsBalken, hvaremot, å den andra sidan, bemälte svarander, efter anförande af de flera skäl, lill ådagaläggande af beslutets förmenta lagenlighet, påstått, att JuslitieOmbudsmannens talan i denna del måtte, såsom i alla afseenden obefogad, helt och hållet ogillas; anser jag mig böra ingå uti en fullständig pröfning af den på ofvanherörde sätt, under Kongl. Maj:ts Nådiga bedömande hänskjutna fråga, om, uti tryckfrihelsåtalet emot Assessoren Crusenstolpe, Idof-Rätten, enligt då gällande laga föreskrifter, ålegat att, före åtalets upptagande, iakttaga den anmälan, som uti 1777 års Kongl. Bref anbefalles.
Beträffande alltså omförmälde fråga, så förekommer: att 1777 års ofvanberörde
Bref är vordet utfärdadt å en tid, då Kongl. Förordningen angående Skrif- och Tryckfriheten den 26 April 1774 var gällande, och hvilken Förordning, uti dess 4 §•> i likhet med hvad derförinnan var stadgadt genom Kongl. Förordningen om Skrif- och Tryckfriheten den 2 December 1766, innehöll, alt, jemte JustitieKansleren och vederbörande fiskaler, tillika hvar och en af Kongl. Maj:ts undersåter ägde, att i sak , sorn angick brott emot tryckfriheten, talan föra, dock att detta skedde på ordentligt sätt, vid vederbörlig
Domstol, efter föregången stämning och med rättighet för parterne å ömse sidor, att få tillgodonjuta deras lagliga rättegångsförmåner: att, enligt 3 §. i begge nyssnämnde Tryckfrihetsförordningar, den, som djerfdes i utgifna skrifter bruka lastande eller förklenliga omdömen om Konungen och det Kongl. Huset, skulle derför dömas enligt allmän Lag: att, på sätt 1777 års Kongl.
Bref utvisar, då redan flera gånger blifvit hos Kongl. Maj:t från Domstolarne anmälda ransakningar och domar öfver personer, som för förklenliga tillmålen och härda omdömen om Kongl. Maj:t och regeringssättet blifvit anklagade: att högstberörda
Bref väl icke så utmärker beskaffenheten af dessa hos Kongl. Maj:t anmälda mål, att deraf kan inhemtas, det ett eller flera af dem angått lasteliga yttranden i tryckt skrift, men deremot ej heller motsäger ett sådant förhållande: — 116 R.
Just. Ombudm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. att dessutom den i Brefvets slutmening
Domaren gifna föreskrift, att, så snart någon angafs för de i samma Bref omnämnde brott, då genast inberätta sådant till Kongl. Maj:ts JustitieRevision, finnes vara allmän och ovillkorlig, utan all hänsyftning derpå, att föreskriften blott afsåg munteliga utlåtelser: — och att slutligen en så beskaffad inskränkt tolkning af den gifna föreskriften, desto mindre synes slå att förena med lagstiftarens mening, sorn Kongl.
Majit uti en af de punkter, hvilka under den 3o October 1778 meddelades Rikets Ständer, yttrat, att Kongl. Majit helst hade på en gång afskaffat alla ransakningar om brott emot sigj men då sådant af anförda skäl ej kunnat ske, hade Kongl. Majit, som trott sig bäst med sin JustitieRevision kunna pröfva målens beskaffenhet, samt om de borde med lagens stränghet ifras eller ock nedläggas, låtit utfärda Kongl. Brefvet den a5 September 1777, hvaruti Domstolarne anbefalldes, att när sådana btott angåfvos, utan minsta tidsutdrägt till Kongl.
JustitieRevisionen inberätta målet, hvaruti det bestod och hvilken det angifvit, då Kongl. Majit äfven genast sig i Nåder ville utlåta, huruvida, efter sig företeende omständigheter, saken måtte alldeles nedläggas eller ock med ransakningarne lagligen fortsättas.
Häraf anser jag följa, alt ofvannämnda föreskrift i 1777 års Kongl.
Bref äfven afsett förklenliga utlåtelser mot Konungen i tryckt skrift; och då denna föreskrift, gifven Domaren till efterrättelse i afseende på rättegångssättet uti de mål, hvarom samma Bref handlar, sedermera under de tider, stadgandet i 3 §. af 1774 års Tryckfrihetsförordning gällt till efterlefnad, utgjort ett vigtigt tillägg lill den för slika måls behandling i öfrigt gällande och uti berörde Förordnings 4 §• omnämnda rättegångsordning, utan att under denna tidrymd hafva blifvit i någon måtto förändrad, än mindre upphäfven; så drager jag deraf den slutsats, att hvar som blifvit angifven för brott emot nyssberörde 3 §. i 1774 års Tryckfrihetsförordning, haft en obestridlig rättighet, att påyrka anmälan efter 1777 års Kongl. Bref, för att såmedelst tilläfventyrs från sig afvärja ali påföljd af angifvelsen, likasom det ålegat
Domaren, inför hvilken angifvelsen skett, att, äfven utan sådant yrkande från partens sida, under iakttagande af rättegångsordningen, sjelfmant förrberörde anmälan fullgöra; i följd hvaraf och då den hvarje undersåte tillförsäkrade rättighet, att ej kunna ställas under tilltal, eller genom ransakning till dom och straff befordras annorledes, än i fullkomlig öfverensstämmelse med gällande rättegångsordning, sådan den i lag och laga stadgar bestämmes, på en gång innefattar alla hans rättegångsförmåner, jag än vidare antager, att oftaberörde 1777 års Kongl.
Bref utstå - R.
Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. ii1 kat en af de rättegångsförmåner, hvilka bordt tillgodonjutas af den, sora blifvit angifven för brott af ofvan omförmälda beskaffenhet.
”Vid granskning härefter af Kongl. Maj:ls och Rikets Ständers fastställda Tryckfrihetsförordning den 16 Juli 1812, inhemlas, att sedan genom 1 §.
1 morn. alla förut gällande lagar, stadganden och föreskrifter i afseende på tryckfriheten och bokhandeln blifvit upphäfna och, såsom följd deraf, äfven alla dittills gifna serskilda förbud emot utgifvandet af vissa böcker, skrifter och handlingar, de der icke kunde åtalas annorledes än denna Tryckfrihetslag bjöd; så uti 5 §. 6 mom. bestämmes, dels den Domstol, som har att upptaga tryckfrihetsmål, dels den stämningstid, som i dessa mål bör äga rum, dels ock, alt då fråga uppstår om boktryckares eller författares af en tryckt skrift tilltalande eller hörande, böra han eller de personligen till svar stånda; hvarefter omedelbart föijer,] som orden lyda: ”men åtnjute i öfrigt deras rättegångsförmåner, enligt allmän lag och serskilte författningar, uti allt hvad genom detta förordnande icke uttryckligen annorlunda stadgadt är.”
Tager man nu i betraktande, att, änskönt den allmänna rättighet att åtala tryckt skrift, som uti 1774 års Tryckfrihetsförordning var stadgad och medgifven, är vorden afskaffad genom 1812 års Tryckfrihetslag, hvilken i stället åt HofKansleren och JustitieKansleren uppdragit, att vaka öfver tryckfrihetens lagliga bruk, — har likväl icke genom
Tryckfrihetslagens ofvanberörda eller öfriga föreskrifter, uti hvilka afvikelse!- från vanlig rättegångsordning i brottmål förekomma, blifvit förordnadt, att 1777 års Kongl. Bref ej skulle vidare, i fråga om tryckt skrift, tillämpas, men att deremot uti alla tryckfrihetsmål ulan undanlag, parlernes rättegångsförmåner uti allt hvad Tryckfrihetslagen ej uttryckligen annorlunda bjuder, förblifvit oförryckte, sådane de i allmän Lag och serskilte Författningar finnas utstakade; så visar sig ostridigt, att 1777 års oftanämnde Kongl. Bref, i 1812 års Tryckfrihetslag icke vidrördt, än mindre genom densamma uttryckligen upphäfvet, — jemväl efter det denna Lag utkommit, utan all inskränkning qvarstått i lagstiftningen, der utgörande en del af rättegångsordningen i mål, som angå brott emot Majestätet, samt förvarande åt den för slikt brott angifne en af dennes vigligare rättegångsförmåner; vid hvilket förhållande och då denna rättegångsförmån lika litet, som någon af de öfriga i Lag och Författningar utstakade, må i något fall af Domaren förbises, — jag finnér den anmärkta omständigheten, att HofKansleren beslutat åtalet mot Crusenstolpe, och JustitieKansleren deri förordnat
Aktor, äfvensom hvad svaranderne derförutan audragit om Tryckfrihelsla - u 8 R.
Ombudm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1S40. gens innehåll, i afseende på med qvarstad belagd skrifts åtalande inom utsatt viss kort tid, samt rörande skyndsamhet med tryckfrihetsmåls handläggning i allmänhet, icke kunna på förevarande fråga ega något inflytande.
På dessa grunder, de der, efter mitt omdöme, stödja sig uppå en lagenlig tillämpning af stadgandet i Kongl. Brefvet den 25 September 1777 samt nu gällande Tryckfrihetslags föreskrifter, sådana dessa i bokstafven lyda, pröfvar jag, med bifall till JustilieOmbudsmannens yrkande i denna del, rättvist förklara, att uti ofvanberörde tryckfrihetsåtal mot Assessoren Crusenstolpe, HofRätten, lill följd af gällande lagstadganden, bordt fullgöra den i 1777 års Kongl. Bref föreskrifna anmälan, samt Kongl. Maj:ts Nådiga svar derpå afvakta; men som, vid öfvervägande af de skäl, svavanderne å sin sida anfört, till stöd för deras uppfattning af lill ämnet hörande lagbud, i följd af hvilken förrberörde anmälan är vorden underlåten, den såmedelst förelupna oriktiga lagtillämpningen icke må bedömas vara af sådan beskaffenhet, alt ansvar derå, enligt 1 Kap. 12 §.
RättegångsBalken, följa bör; varder JustilieOmbudsmannens hemställan härutinnan utan vidare afseende lemnad.
I öfrigt instämmer jag med de flesta ledamöterne, på det sätt JustitieRåden Themptander och Nyblaeus sig yttrat.”
I öfverensstämmelse med Högsta Domstolens fleste Herrar Ledamöters ofvanstående Beslut, har sedermera Kongl.
Maj:ts Nådiga Utslag i målet blifvit, under samma dag, den 29 November sistlidna år, utfärdadt.
Sådan är utgången af denna för Tryckfriheten maktpåliggande sak.
Ehuru, derigenom, hvarken den förstnämnda af de emellan parterne omtvistade frågor blifvit med bestämdhet afgjord, eller, hvad sednare frågan angår, de derutinnan framställda anmärkningar ansetts föranleda till dess hufvudsakliga pröfning, torde likväl det, med deras väckande på ofvanberörde sätt, hufvudsakligen åsyftade ändamål ej vara förfeladi, så vida af flera orsaker må kunna antagas, att framdeles, i lika beskaffade mål som detta, andra förhållanden, än de, hvilka nu gifvit anledning till klander, skola vinna afseende.
Under förutsättning häraf och med bibehållen öfvertygelse tillika om sakens beskaffenhet, har det förekommit mig betänkligt, att dessa frågor i lagstiftningsväg nu anmäla, helst, hvad första frågan beträffar, de tvifvelsmål om det rätta, hvilka vid detta tillfälle sig yppat, lätteligen kunde, under sådan behandling af frågan, i stället att skingras, iklädas ett utseende af vigt, som de eljest i lagskipningen icke skulle äga.
Börande för Öfrigt vordsamligen tilikännagifvas, att uti ett tryckfrihetsmål, hvilket, af enahanda art och vid samma tid, som det ofvanomförmälda af R.
Emb.-BerXden 14 Jan. 1S40. 11 g Kongl. Svea HofRätt behandlade, tillhört Stockholms Stads KämnersRätts upptagande och pröfning, Kongl.
IIofRätten, hvars skärskådan detta mål blifvit understäldt, genom Utslag den 20 Augusti i838, med anmärkning af förelupna felaktigheter, uridanröjt KämnersRättens alla åtgärder, Juryns yttrande och Rättens slutliga Utslag, samt till bemälde