Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Högvördiga Preste-Ståndet har till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterat en af Herr Kontrakts-prosten
Tegnér väckt motion, hvari anföres huru som väl flera Kongl. Bref och Författningar af äldre och yngre dato blifvit utfärdade i syfte att ur vägen rödja de hinder, som kunde möta för iakttagandet och helgden af sabbatsbudet i allmänhet och särskildt för bevistandet och deltagandet i den allmänna gudstjensten, såsom ett af de vigtigaste medlen att väcka och underhålla de dygder, på hvilka samhällets bestånd hvilar, såsom exempel hvaruppå motionären erinrat om föreskriften, att tågande trupp skall på helgedag, under den tid gudstjenst förrättas i den församling, genom hvilken tågandet sker, vara stilla och, när tillfälle dertill gifves, då hålla gudstjenst.
Men vid sådant förhållande förvånade det motionären, att förbud saknades mot trupps samlande på morgonen af sön- eller helgedag, och mot anställande af mönstring med truppen just vid den tid, då gudstjensten som bäst påginge i socken-kyrkan.
Till saknaden af ett dylikt förbud ville motionären dock sluta deraf, att dels en militärmyndighet skulle nyligen anmält, att en trupp-afdelning blifvit beordrad att samlas klockan nio på söndagsmorgonen, dels ock, civilmyndigheten, jemte tillkännagifvande häraf, utsatt mönstring med nämnde trupp, eller s. k. ådermöte, till klockan elfva samma dag.
Ett sådant förfarande — hvilket efter motionärens tanke icke kunde hafva en ursäkt i någon tvingande nödvändighet —- stötte det fromma, religiösa sinnet och torde icke gillas ens af dem, som gerna ville benämnas »fördomsfria*.
Det vore ock svårt att inse, hvarföre eu dylik samling, som den nyssnämnda, skulle utsättas till klockan nio förmiddagen, samt ådermötet till klockan elfva, hvarigenom icke blott truppen utan äfven en god del af de rustande, som till lith.
Fröt. 1862 #■ 1863. 8 Sami. 2 Haft. 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 3. samlingsplatsen måste medfölja, förhindrades att bevista gudstjensten, E synnerhet som vid ett dylikt möte icke förekoinme något som påkallade längre tid, än att hela förrättningen kunde medhinnas på eftermiddagen.
På grund häraf och i förmodan, att den anmärkta bristen i hithörande författningar vore lätt att afhjelpa, har motionären föreslagit, att Rikets-Ständer måtte till Kongl. Maj:t ingå med underdånig anhållan om meddelande af föreskrift derom, »att der tiden för samling af sqvadron eller kompani måste utsättas på sön- eller helgedag, jemte den förrättning, som i sammanhang; dermed kan Konungens Befallningshafvande åligga, samlingstidcn då alltid må bestämmas till eftermiddagen.» Utskottet, som tagit denna framställning i öfvervägande, anser sig likväl icke kunna densamma understödja.
1 nu anmärkta hänseende förefinnes, efter Utskottets förmenande, ingen brist i lagstiftningen, utan bör det af motionären anmärkta missbruk utan svårighet kunna hänföras under redan gällande bestämmelser.
Om man nemligen jemför de i allmänna lagen och i åtskilliga författningar förekommande förbud emot arbete på söndagarmed 5:te punkten i 198 § 2:a delen af Tjenstgöringsreglementet för arméen dea 12 April 1858, som, i likhet med det äldre reglementet af den 1 mars 1819, innehåller följande föreskrift: »På sön- eller helgedagar skall en tå gande trupp vara stilla den tiden på förmiddagen, då allmänna gudstjensten pågår i den församling, derigenom tåget sker, samt, om tillfälle gifves, då äfven hålla gudstjenst;» så lärer man svårligen kunna råka i tvifvel derom, att den af motionären omförmälda embetsförrättnings utsättande å en söndag, och i synnerhet å en sådan timma, då gudstjenst i närmaste kyrka pågår, innebär en afvikelse från lagens rätta förstånd och mening.
Med »arbete» i förstnämnda lagrum måste nemligen författaren hafva åsyftat lika väl utöfvandet af den offentliga embetsmannens tjenst, som den enskilde medborgarens idkande af sitt yrke, så mycket heldre som det förra, just för dess offentlighets skull, är egnadt att väcka större allmän förargelse, än det sednare.
Tillämpningen häraf visar sig deruti, att å sön- och helgedagar alla embetsverk äro stängda.
Men för offentliga, så väl som för enskilda värf medgifver lagen undantag för sådant, som »vppslcof ej tåla kan»; och bedömandet häraf torde, hvad de förra beträffar, oftast ligga lika mycket utom den enskildes förmåga som utom hans befogenhet.
Utskottet anser emellertid erfarenheten bekräfta, att dfe fäll äro sällsynta, då offentlig embetsmyndighet ger anledning till klagan öfver sabbatens störande, och håller före, att, om sådant sker, rättelse kan vinnas utan lagstiftarens mellankomst.
Men i alla händelser synes det icke lämpligt att för hvarje upptänkligt fäll meddela ett särskildt Jagstadgande, beträffande sabbatens iakttagande.
Ett nytt förslag till strafflag föreligger nu Rikets Ständer, uti hvars 7 kap. 3.
§. igenfinnes emot arbetes förrättande å söndag enahanda Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JV:o 4. 3 förbud, sorn vår nu gällande lag innehåller.
Vid pröfningen af den omfattning, som detta lagbud bör ega, blir det tillfälle att deråt gifva en ordalydelse, som gör detsamma på hvarje åsyftadt fall tillämpligt; och Utskottet hemställer fördenskull, att nu ifrågavarande motion ej må till särskild åtgärd föranledat.
Hfso 4.
Ank. till Exp.-Utsk. den 2 Dec. 1862, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af vackt förslag om tillstånd för beväringsskyldige från Listers och Bräkne härader alt undergå vapenöfning å mönstringsslätlen vid Asarum i stället för den vanliga exercisplatsen Värnö i närheten af Carlskrona.
Berörda förslag är inom Hedervärda Bonde-Ståndet väekt af Ola Olsson från Blekinge län, hvilken förmält sig dermed åsyfta minskning i kostnader, nemligen för den sju mil långa marchen till Carlskrona, för inqvar teringar och för befälets inställelse så väl vid de beväringsskyldiges afhem tande som vid återfärden.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, till hvars behandling Ola Olssons motion blifvit remitterad, har tagit densamma i behörigt öfvervägande ; men anser, olika med motionären, att någon besparing af kostnad genom hans förslag icke åstadkommes.
Till en trupps öfvande i vapenfö ring användes mera befäl, än som tarfvas till densammas anförande till och ifrån öfningsplatsen, hvadan resekostnaden för nödigt befäl, jemte spel, äfvensom för utrednings- och beklädnadspersedlars, tälts och förråders transporterande från Carlskrona till Asarum snarare skulle öfverstiga, än understiga kostnaden för truppens förskaffande till och från nämnde stad, oberäknadt de utgifter, som blefve en följd af nödvändigheten att vid sistnämnda ställe uppföra erforderliga byggnader.
4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 4.
Men härförutan får tagas i betraktande, att enär, enligt nu gällande Författning om den allmänna beväringen, de beväringsskyldige skola under det andra öfningsåret exercera tillsammans med stamtruppen (hvilken uti ofvannämnda län är det i Carlskrona stationerade marin-regementet), tillämpningen af motionärens förslag skulle medföra stora svårigheter.
Utskottet torde icke behöfva påpeka det olämpliga deri, att en del af ifrågavarande beväringsskyldige fördes till ett annat ställe än de öfriga, eller att genom en annan, ännu mindre välbetänkt, anordning, stamtruppen Irån sin station förflyttades; och hemställer derför Utskottet vördsamligen, att Ola Olssons omförmälda motion må lemnäs utan afseende.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 5. 1 \:o 5.
Ank. till Exp-Utsk. den 4 Dec. 1862, kl. 7 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om uttjenta underofficerares och soldaters befordrande till vissa tjenstebefattningar.
Uti en inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln väckt samt till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad motion har Herr Grefve Björnstjerna, C. M., framhållit den vanlottade ställning, hvari äldre uttjenta underofficerare och soldater förmenades sig befinna.
Med den knappa aflöning, de under tjenstetiden uppbära, kunde de ingenting bespara och när deras krafter brutits, afskedades de med en pension, alltför otillräcklig att skydda ens emot verklig nöd.
Efter motionärens mening funnes intet annat land, som så behandlar sina gamla krigare; och att desse egde rättmätiga anspråk på förökadt understöd, vore ovedersägligt.
Men då Statens tillgångar för närvarande möjligen icke medgåfve sådant, har motionären påpekat en utväg, hvarigenom, utan åstadkommandet af någon utgift från Statsverket, anständig bergning kunde beredas åtminstone åt dem, som gjort sig deraf mest förtjenta, nemligen genom utverkande åt dem af företrädesrätt, efter viss tjenstetid, t. ex. 20 år, till erhållande af de i Kongl. Förordningen eller Reglementet den 29 Oktober 1752 uppräknade och dermed jemförliga, mindre tjenster, såsom konduktörer och banvaktare vid jernvägarne, postiljoner, o. d.
Utskottet, som icke förbisett de billiga anspråk, äldre afskedade militärer kunna ega att antingen erhålla ett understöd, som betryggar emot nöd på deras ålderdom, eller, der de ännu äro användbara till någon annan tjenst, få sig anvisad utväg till försörjning, anser likväl det af motionären föreslagna medel dertill mindre lämpligt, på samma gång Utskottet hyser den farhåga, att ett stadgande i ifrågavarande syftning skulle väcka missnöje inom landet, såsom ingifvande föreställning om ett obehörigt gynnande af den ena samhällsklassen på de öfrigas bekostnad; och då dessutom hinBih. till Ii.
1862 Sf 1863. 8 Sami. 3 Haft. 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 6. der af våra nu gällande befordringslagar icke möter för användande af uttjenta underofficerare ocb soldater i sådane befattningar, der de inom den militära tjenstgöringen sig utvecklande egenskaper, såsom punktlighet ocb sträng disciplin, företrädesvis äro af vigt, hemställer Utskottet vördsamligen, att ifrågavarande motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Reserv ationer: Af Herr Grefve Björnstjerna, C. M. Af Herr Grefve Posse, K. Yso 6.
Ank. till Exp.-TJtsk. den 4 Dec. 1862, kl. 7 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion angående ändring i 2 § lmom. af Kongl. Förordningen den 11 Juli 1862, rörande reglering af Presterskapets löne-inkomster.
Uti en inom Bonde-Ståndet väckt samt till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad motion har Jöns Pehrsson från Blekinge län anfört, att den ledamot, som enligt 2 § 1 mom. af Kongl. Maj:ts nådiga Förordning af den 11 Juli 1862 angående ordnande af Presterskapets inkomster, inom hvarje län utses af dess Hushållnings-sällskap, i stället borde väljas af Landstinget.
Såsom skäl härför har motionären dels antydt, att vid tiden för den ifrågavarande Förordningens utarbetande Landstinget ännu icke fanns i lag stadgadt, hvarföre Hushållnings-sällskäperna då närmast representerade församlingarne eller den för Presterskapets aflöning skatt - Allmänna Besvärs- och Ekonomi- Utskottets Betänkande N:o 6. 3 dragande allmänheten, dels ock anfört, att Hushållnings-sällskapernas ledamöter, i motsats till Landstingets, ej utses af allmänheten utan väljas genom kallelser, utgångna från Sällskaperna sjelfva, hvaraf följer, att hela orter finnas, inom hvilka Hushållnings-sällskaperna icke ega någon ledamot, på samma gång ledamöterna ej äro förbundna att tillstädesvara vid Sälb skapernas sammanträden, hvilka derföre ofta blott bevistas af de närmare samlingsorten boende, och äfven af dem ganska fåtaligt.
I motsats härtill vore Landstinget en enligt i lag gifna föreskrifter konstituerad representation från ett läns alla städer och härader eller tingslag, och dess ledamöter voro lagligen ålagda att deltaga i Landstingets sammanträden, hvarföre ock
Landstingets i hvarje fall uttalade mening med skäl kunde anses bäst uttrycka den allmänna inom länet.
Utskottet har tagit denna fråga i öfvervägande och får, med stöd af de skäl, hvilka motionären anfört, vördsamt hemställa, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, att 2 § 1 mom. af Kongl.
Förordningen den 11 Juli 1862, rörande reglering af Presterskapets löne-inkomster, malle i så måtto ändras, att den ledamot, som i berörde afseende nu väljes af länens Hushållnings-sä Ilskaper, skall af Landstinget i hvarje län utses.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-V'iskallets Betänkande jV;o T. 1 N:ft 7. Ank. till Exp.-Utsk. den 9 Dec. 1862, kl. 6 e. in.
Betänkajide, i anledning af väckt motion (N:o 128) om dels öfverlemnande till Kongl. Maj:l af Herr G. M. Stjernsvärds förslag till landtförsvarels ordnande, dals förändradt tillsättande lills vidare af Regements-chefer m. fl. befattningar.
Högofliga Ridderskapet och Adeln har till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets behandling öfverlemnat en af Herr Stjernsvärd, G. M., väckt motion, hvaruti han -— roed erinran, hurusom han redan vid 1847—1848 årens riksdag afgifvit ett »Förslag till förändrad organisation af landtförsvaret», hvilket förslag då icke lyckades vinna bifall, men hvilket dock torde hafva bidragit dertill, attén för ämnets utredande utsedd Kommitté sistlidne är af Kongl. Majrt erhållit nådigt uppdrag att utarbeta och till Kongl. Majit inkomma med fullständigt betänkande, upptagande försvarsverkets närvarande brister samt huru dessa på ett ändamålsenligt, för
Staten minst betungande sätt måtte kunna afhjelpas, jemte uppgift huru rikets försvarsväsende bör ordnas — hemställt, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Majit öfverlemna de af motionären vid nämnde riksdag afgifna förslag till förändrad organisation af landtförsvaret, med underdånig anhållan, att den för detta försvars ordnande af Kongl. Majit förordnade Kommitlé måtte anbefallas att, i hvarje ämne för sig, granska så väl berörde förslag, som de mera omfattande förslag till förändring eller tillökning i landtförsvaret, hvilka vid innevarande riksdag inom de olika Riks-Stånden blifva väckta, samt till Kongl. Majit inkomma med fullständiga yttranden deröfver, förattRikets
Ständer vid nästa riksdag i sammanhang med Kommitténs eget betänkande delgifvas; hvarjemte, enär det kunde antagas, att hvilken som helst ändamålsenlig förändring af landtförsvarets organisation skulle komma att medföra dels minskning i antalet af det högre armébefälet, dels upphörande af Militär-distrikt-befälhafvare-iustitutionen, motionären henr Bih. till R.
St, Brot. 1863 & 1863. 8 Sami, 4 Häft. 1 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 7. ställt, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:t ingå med underdånig anhållan, »att alla Milifår-befäl halvares samt Regements- och Korps-chefsbefattningar, hvilka varda lediga uuder tiden, intilldess beslut med anledning af ofvanbernälda Kommittés åtgörande blifvit i afseende på landtförsvarets organisation fattadt, måtte tillsättas endast på »tills-vidareförordnande», så framt ieke Kongl. Maj:t skulle anse lämpligt att låta flere elier färre af nämnde ledigblifvande befattningar tills vidare stå otillsatte och de derigenom besparade lönerna tillfalla Statsverket»; varande denna motion åtföljd af två exemplar af motionärens till trycket befordrade »Anförande till Ridderskapet och Adeln riksdagen 1847 oell 1848, med förslag till förändrad organisation af landtförsvaret, jemte tillägg», upptagande ett octavband på 77 sidor, förutom tabeller, kostnadsförslag och andra bilagor.
Hvad den förra delen af ifrågavarande motion angår, eller motionärens begäran om den åtminstone ovanliga åtgärd, att den ena Statsmakten skulle till den andra öfverlemna ett förslag i en vigtig statsangelägenhet, hvilket icke ens efter undergången granskning vunnit den förras godkännande, anser Utskottet någon uppmärksamhet dervid desto mindre böra fästas, sorn dels det kan för säkert antagas, att ett till trycket befordradt arbete, rörande ifrågavarande ämne, äfven om detsamma icke, såsom med det nu åsyftade är händelsen, varit föremål för öfverläggning vid föregående riksdagar, är tillräckligt bekant för de män, hvilka af Kongl.
Majit fått sig anförtrodt uppdraget att föreslå förändringar i organisationen af landets försvar, dels motionären är oförhindrad att sjelf till Kongl. Maj:t öfverlemna sitt berörda föslag; hvadan Utskottet hemställer, att motionen i denna del ej må till någon åtgärd föranleda.
Beträffande motionens sednare innehåll, är Utskottet ej i tillfälle att bedöma nödvändigheten eller fördelarne af den ifrågasatta åtgärden, för hvilken motionären ej heller gifvit skäl: dock synes det påtagligt, att derest chefsbeställningarne inom arméen, hvilka redan nu äro sådana s. k. förtroende-embeten, från hvilka Kongl.
Majit kan när som helst entlediga, skulle, i afvaktan på landtförsvarets förändrade organisation, tillsättas allenast medelst »tills-vidare-förordnanden», måste, såsom en följd deraf, en stor del lägre grader också endast på enahanda sätt kunna tillsättas, en anordning, hvars olämplighet Utskottet ej torde behöfva närmare utveckla; — om densamma ens är, i anseende till indelningsverkets beskaffenhet, utförbar; och Utskottet får alltså jemväl i denna del afstyrka allt afseende å motionen.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi- Ulshotlels Betänkande N:o S. 3 jY o 8.
Ank. till Exp.-Utsk den 9 Dec. 1885, kl. 6 e. m.
Betänkande, i avledning af väckt motion (N:o 435) i fråga om Postförvaltares arfvode för tidningars afsändning och utdelning.
Hos Höglofliga Ridderskapet och Adeln har af Herr Ehrenborg, R., blifvit väckt en till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad motiotn, deruti anföres att, ehuru den medelst tidningsbevillningsstämplingen tidningar pålagde beskattning medförde deri förmån, att de finge portofritt försändaa, så att en tidning, som afsändes under s. k. korsband med utsatt adress, fortskafiades utan afgift från tryckningsorten till första adressorten, vore likväl, i anseende till åtskilliga olägenheter vid nämnde expeditionssäft, vanliga förhållandet, att postförvaltarne, emot särskildt arfvode utaf tidningsprenumeranten, ombesörjde så väl tidningens afsändande från tryekningsorten sorn dess utlemnande till prenumeranten å adressorten.
Nämnde arfvode bestämdes genom Kongl. Brefvet den 17
December 1851 sålunda, att för tidningar, som utkomma fyra gånger i veckan eller oftare, skulle erläggas 3 R:dr årligen för hyarje exemplar, samt för dem, sorn utkomma tre gånger i veckan eller mindre ofta, 1 R:dr 50 öre, att lika fördelas emellan postförvaltarne & afsändnings- och utdelnings-stället.
Denna föreskrift syntes likväl obillig för de tidningar, hvilka utkomma mindre ofta.
Då nemligen för en tidning, som kostar 20 R:dr, utkommer dagligen och orsakar dagligt besvär för posttjenstemännen, erlades i arfvode 3 R:dr, vore obilligt att halfva denna summa skall i arfvode erläggas för den tidning, hvars prenumerationspris endast utgör omkring 5
R:dr, som utkommer endast en gång i veckan och alltså förorsakar posttjenstemänen långt mindre besvär.
Annu orättvisare vore detta för de tidningar eller tidskrifter, hvilka utkomma endast en eller två gånger i månaden; enär i afseende på dem missförhållandet emellan postarfvodot och prenumerationspriset blefve ännu större.
Följden hade också varit, att de smärre fidningarne och tidskrifterna oftast försändes i korsband, hvilket dock icke medförde samma säkerhet och ofta föranledde missnöje och missförstånd.
En mera jemn fördelning af postarfvodet skulle undanrödja anledningen till detta försändningssätt och således jemväl bereda ökade inkomster för postförvaltarne.
General-Post-styrelsen hade ock uti underdånigt memorial af den 1 December 1851 föreslagit en sådan tariff, att för tidningar, som utkomma sex gånger i veckan, skulle i postarfvode för året erläggas 3 R:dr, fem gånger i veckan 2R:dr50öre, fyra gånger i veckan 2 R:dr, tre gånger 1 R:dr 50 öre. två gånger 1 R:dr, samt för tidningar, som utgifvas en gång i veckan eller mindre ofta, i postarfvode för året 50 öre, allt för hvarje exemplar, att lika fördelas emellan postförvaltarne ä afsändnings- och ut - 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ulskoltets Betänkande N:o 8. delnings-stället.
Detta förslag blef dock ej godkändt af Kongl. Maj:t, som i stället meddelade de föreskrifter, hvilka förenämnde nådiga Bref innehåller.
Ehuru saken vid första betraktandet kunde synas obetydlig, vore den dock ej af så ringa vigt, enär lika rättvisa borde ske så väl den mindre bemedlade mängden, som det förmögnare fåtalet medborgare, äfvensom det vore af vigt att de fattigare för billigt pris erhöllo gagnande och uppbygglig tidningsläsning.
Om häremot skulle invändas, att mycken skadlig läsning sålunda bibringades de obildade; sä ville motionären härvid anmärka, att tidningar af kristligt och sedligt syfte spridas ut bland allmänheten i vida större antal, än tidningar af sämre halt; och för öfrigt om man genom någon slags beskattning ville söka hämma spridningen af irreligiösa och osedliga tidningar, borde denna beskattning lika drabba de större som de mindre tidningarne.
Motionären, som förmodade, att de orsaker, hvilka föranledde omförmälda stadganden i Kongl. Brefvet den 17 December 1851, numera icke förefinnas, har derföre föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånig skrifvelse anhålla, att arfvodet till postförvaltare för tidningars afsändning och utdelning' måtte bestämmas i öfverensstämmelse med den tariff, som finnes uppgjord i Kongl.
Geueral-Post-styrelsens underdåniga memorial af den 1 December 1851.
Utskottet har genom erhållna upplysningar rörande ifrågavarande ämne inhemfaf, att motionärens uppgifter angående den af Kongl. General-Posf-stjrelsen föreslagna tariff för omförmälde arfvode äro öfverensstämmande med hvad Styrelsens underdåniga memorial af den 1 December 1851 derom innehåller, äfvensom att Kongl, Brefvet drrj 17 December 1851 är i afseende ä denna fråga fortfarande gällande till efterrättelse; och finnér Utskottet sig ega anledning vitsorda det af motionären anmärkta missförhållande, hvilket länder tili mehn för prenumeranter å sådana tidningar och tidskrifter, som mindre ofta utkomma.
— Då motionärens förslag, jemte det att derigenom ingen onödig beskattning pålägges mindre bemedlade prenumeranter å periodiska skrifter, tillika, just genom nedsättning af postarfvodet för dessa skrifter, lättar utvägen till deras ordentliga erhållande, och således medelbarligen torde bidraga till förhöjning i posfförvaltarnes inkomster, samt den föreslagna förändringen alltså synes medföra ömsesidiga fördelar, finner Utskottet sig böra hemställa, att Rikets Ständer måtte, i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, anhålla, att posfförvaltarearfvodet för tidningars och tidskrifters afsändande från tryckningsorten och utlemnande å adressorten må bestämmas sålunda, att för tidningar, som utkomma hvarje söcknedag, erlägge3 för året 3 R.dr, för dem, som utkomma fem gånger i veckan, 2 Ridr 50 öre, för dem, som utkomma fyra gånger, 2 R:dr, för deni, som utkomma tre gånger, t R:dr50öre, fördem, som utkomma två gånger, 1 R:dr, samt för tidningar eller tidskrifter, som utgifvas en gång i veckan eller mindre ofta, 50 öre, allt för hvarje exemplar, att lika fördelas emellan postförvaltarne å afsändningsoch utdelnings-sfället.
Allmänna Besvärs- seh Ekonpmi-VlskoUets Betänkande N:o 9.
JV:o .9.
Ank. till Exp -Iffsk. den 9 Dec. 1862, kl. 6 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion (l\:o / 90) om åtgärders vidtagande lill beredande af sysselsättning och arbets[öi tjenst åt .manskapet vid de värfvade trupperna.
Uti afgifven motion, som Högloflig!» Ridderskapet och Adeln remitterat till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, har Herr Paijkull, L. (?., anfört, att till det allmänt kända förhållandet, att disciplinära förseelser myeket oftare inträffade vid de värfvade än vid de indelta trupperna, äfvensom dertill att anskaffandet af dugliga rekryter vid de förra vore förenadt med stora svårigheter, anledningen vore att söka dels i de värfvade regementenas kasernering, dels också i den omständigheten, att manskapet nästan aldrig hade någon stadigvarande sysselsättning och jemn arbetsförtjenst pä de tider, då det icke af sin tjenstgöring vore hindradt att åtaga sig annat arbete.
Motionären ansåg derför, att någon anordning borde vidtagas, hvarigenom hvarje värfvad soldat, åtminstone af infanteriet, kunde beredas en biförtjenst, den motionären trott kunna lätteligen uppdrifvas till åtminstone 100 R:dr R:mt årligen.
Då nu allmänna arbeten i stor skala företoges i de flesta städer och garnisonsorter, borde det ej vara svårt att förskaffa manskapet vid ifrågavarande regementen passande sysselsättning.