Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på frågan om silfvermyntets utprägling, bör Utskottet anmäla, att det i sammanhang dermed förehaft till pröfning en af Bankofullmäktige hos Utskottet gjord framställning om den förändring i grunden för det mindre silfvermyntets utmyntning, att detta mynt, med bibehållande af sitt nuvarande innehåll i fin-silfver, måtte uppblandas med mera koppar, för att kunna erhålla större dimensioner och dymedelst blifva lättare att handtera och förvara, samt i sådant ändamål utpräglas af 8- lödigt silfver, eller innehålla 8 delar fint silfver och 8 delar koppar; men enär, i jemförelse med åtskilliga andra länders gångbara mynt, det nuvarande silfvermyntet å £ och T‘T r:dr icke synes böra vara för allmänheten obeqämt att handtera, och någon billig klagan öfver svårigheten att detsamma förvara, ej heller bör kunna anföras om det för dylikt mynt brukliga och ändamålsenliga för varin gssätt begagnas; så och då en förändring i utmyntningsgrunden för silfvermyntet till öfverensstämmelse med Bankofullmäktiges förslag — utom det att en sådan åtgärd möjligen kunde komma alt betraktas såsom en myntförsämring — tvifvelsutan skulle icke allenast leda till förvexling mellan det redan gångbara 12-lödiga och det nya 8-lödiga silfvermyntet, utan äfven, i följd af den jemförelsevis betydliga koppartillsatts, som till mynt af sistnämnda halt erfordras, för Statsverket medföra en större kostnad samt dessutom åt myntet gifva ett sämre utseende; hvartill kommer att i Bankens förråd af prägladt silfvermynt för närvarande finilas omkring 682,000 r:dr i h r:drs stycken och 10,000 r:dr i TV 8 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 24. r:drs stycken, allt specie, hvilka, i händelse den nu ifrågasatte utmyntningsgrunden antoges, icke kunde från Banken utgifvas, utan sannolikt måste, till förlust lör Banken, antingen nedsmältas i plants eller ornmyntas, synes någon förändring uti den halt, som, enligt gällande myntordning, är vorden för silfverrnyntet fastställd, icke vara af omständigheterna påkallad.
Vidkommande åter tidpunkten för det nya räknesättets bringande till verkställighet, så, enär densamma icke lärer kunna nu på förhand med visshet bestämmas, torde åt Kongl. Majit höra i underdånighet öfverlemnas att derom besluta, sedan alia för ändamålet nödiga förberedande åtgärder blifvit vidtagna.
Utskottet, som ansett sig böra biträda de förslag, Kongl.
Majlis nådiga proposition i öfrigt innefattar, dock, hvad förslaget i 4:de punkten beträffar, med den förändring i redaktionen, som här nedan förekommer, får, på grund af hvad sålunda anfördt blifvit, vördsamt tillstyrka, det Rikets Ständer måtte besluta: att, med bibehållande af det utaf Kongl. Majit och Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag fattade beslut öm räkne-enhetens fastställande till \ ridr silfver, enligt Myntordningen af den 9 Maj 1835, denna räkne-enhet, motsvarande 1 ridr rgs, eiler 32 sk. banko, må, i öfverensstämmelse med samma beslut, benämnas riksdaler; att räkne-enhelen indelas i 100 lika delar, benämnda penning, deraf alltså hvar och en i värde motsvarar lTVo- rst. i silfver, 3Te„V rst. banko, rst. riksgälds, eller nära skilling sistnämnde mynt; att, efter det nya systemets verkställighet, all räkning föres i 2:ne kolumner, riksdaler och penning; hvarvid jemte penningtalet utsättas deraf uppkommande bråk; att, vid den omsättning eller reduktion af jordeboks- och hemmantalsräntor, som af Kongl. Majit och Rikets Ständer kan varda beslutad, äfvensom vid debitering af afgifter, som, efter det nya myntsystemets införande, äro i annan myntsort bestämda, må, under iakttagande af de närmare föreskrifter, som af Kongl. Majit varda meddelade till förmån för den skattskyldige dels uteslutas allt bråk, som icke uppgår till £ penning, och dels allt bråk, öfverstigande \ penning, lill '2 penning jernnäs; Banko- Utskottets Utlåtande, N:o 24. 9 att taxor för allmänna afgifter undergå skälig jemkning till öfverensstämmelse med det nya myntsystemet, så att bråk, öfvereller understigande j penning, i möjligaste måtto undvikes; att, med tillämpning af det nya räknesättet, följande mynt af silfver och koppar må präglas: af silf ver j enligt Myntordningen af den 9 Maj 1835, så att alla mynten blifva 12-Iödigu, eller innehålla 3 delar fint silfver mot en del koppar, silfret till den i nämnde förordning|bestämda vigt, under förbehåll af i förordningen tiliåtne afvikelser eller så kallade remedia, nemligen: 1 å i r:dr silfver eller 4 riksdaler
5) • ’ 55 Xj- „ „ g, 55 „ 1 å i „ „ 5, 1. „
å 10 penning, sorn utmyntas efter 600 riksdaler per skepp, koppar stapelstadsvigt och i värde motsvarar 3 sk. 2} rst. banko
Brot. 1847 & 1848. 6 Sami. 1 Afd.
V Haft. 10 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 24. inom nämnde tidpunkt låta iakttaga alla de förberedande åtgärder, som af Kongl. Maj:t bero.
Slutligen anhåller
Utskottet alt få fästa Rikets Höglofl.
Ständers uppmärksamhet derå, huruvida, — vare sig att det af Utskottet nu föreslagna system för myntindelningen af Rikets Höglofl.
Ständer godkännes, eller att det vid sednaste riksdag antagna myntsystem bibehålles — någon ändring i lagarne angående myntbestämniugen och tor Rikets Ständers Bank af den 1 Mars 1830 kan anses vara af behofvet påkallad.
Slockholm den 14 Februari 1848 Reservationer: af Herr Bogeman C. A. ”Jag anser decimalsystemets införande, så vidt Kongl. Maj:ts nådiga proposition dertill föranleder, icke medföra serdeles nytta, och ela, i min tanka, man aldrig bör reformera, derest icke förändringen innebär en allmännare insedd och erkänd förbättring, har jag icke, lika med Höglofl.
Utskottet, kunnat tillstyrka bifall till den nå diga propositionen.
Om ock, å ena sidan, måste medgifvas, att decimalsystemet för räknemästaren och den större bokföringen leder till lättnad och reda, synes mig likväl, å den andra, för bestämdt att antaga, att detsamma, i landet infördt, skall, i allmänna rörelsen , under långliga tider, verka och medföra både obehag och oreda; men skulle, delta oaktadt, det nya räknesättet införas, önskade jag att verkställigheten göres på det ändamålsenligaste sätt, som ske kan, och, med afseende härpå, har jag icke kunnat instämma i Kongl. Majlis nådiga, af Höglofl.
Utskottet understödda, förslag att antaga
En rull- rgs till mynt-enhet och dess indelning i penning, utan har jag ansett nyttigare och vida ändamålsenligare vara att bestämma mynt-enheten lill ett lägre värde, motsvarande 24 sk. rgs, un der benämning krona, och att hundradedelen deraf borde kallas styfver, ett förslag, som vid föregående riksdagar blifvit, efter hvad mig synes, på goda skäl, af flere personer inom representationen redan förordadt och framstäldt, och som uti Herr Grisettstedis vid sista riksdagen afgifne reservation finnes fullständigt moliveradt.” Banko-Utskotlets Utlåtande, A’:o 24. 11 Af Herr Åkermani^r. ”Emot
Utskottets beslut att föreslå myntenhetens benämning af riksdaler, utan något tillägg, till undvikande af den tvekan om dess värde, som i den dagliga rörelsen måste blifva en följd af denna mynt-benämnings nu egande 3-faldiga valör, såsom specie-, banko- och riksgälds-riksdaler, måste jag reservera mig, och tillstyrker för min del bifall till Kongl. Maj:ts nådiga proposition, hvarigenom, i likhet med hvad Rikets Ständer, så väl vid 18.34—1835, som vid 1840—1841 årens riksdagar för deras del beslutat, mynt-enheten, motsvarande \ r:dr silfver, eller En r:dr rgs, föreslagits erhålla benämningen riksdaler kurant.
Hvad åter förslaget om decimalsystemets införande angår, bör jag, under erkännande af dess beqvämlighet vid all räkning och bokföring, anmäla den åsigt jag hyser, att den vinst, som i detta fall är ostridig, endast kan uppväga olägenheterne, åtminstone under en längre följd af år, al folkets obekantskap och ovana vid detta räknesätt, om mynt-enheten gjordes sådan, att icke allenast 100-delen deraf, utan äfven vid användande å enheten af den af folket förtroligt kända 4-delningen, jemt antal hundradedelar komme alt motsvara förut existerande, i handel och vandel ofta förekommande, myntvärden.
Endast på sådant sätt, skulle, efter mill omdöme, förändringen i räknesättet omfattas med välvilja af allmogen och de lägre klasserna,, som i allmänhet icke älska nyheter och minst sådana, hvilka de, icke ens till beskaffenheten, kunna redigt upphitta.
Jag har derföre inom Utskottet tillstyrkt, att man, vid bifall till förslaget till decimalsystemets införande, borde dermed förena underdånig begäran hos Kongl. Maj:t om den förändring af beslutet angående myntenheten, alt denna bestämmes till motsvarighet af | r:dr silfver, eller ^ r:dr rgs, på sätt ett i delta afseende under 1840 och 1841 årens riksdag af Friherre Fabian Jakob JFrede framstäldt, klart och fullständigt ulveckladt, förslag innehåller; och då detta mitt förslag icke vunnit bifall af Utskottets pluralitet, måste jag äfven i detta fall emot betänkandet mig reservera.
Genom antagande af Friherre Wredes förslag, skulle man återfinna, icke blott i 100-delen af enheten, den väl bekanta styfvern, både till valör och namn, utan äfven i |:delen, i och pdelen af enheten de lika kända samt i handel och vandel ofta förekommande myntvärdena 18 sk., 12 och 6 sk. rgs.
Genom riksdalerns fördelning i 100 penningar, får man visserligen i i och i deraf motsvarigheter af de bekanta myntvärdena 24 sk, och 12 sk., men den minsta enheten, penningen, blifver både till narn - 12 Banko- Utskottets Utlåtande, iV;o 24. net nj och dessutom dubbelt öfverstigande det minsta myntvärde, styfvern, som nu i bandel sällan förekommer, och hvaraf mutipeln i många landsorter begagnas lör att beteckna värden, motsvarande flera sk illin gar eller bråk deraf, såsom 6, 12, 16, 18, 24 styfver, i stället för 1|, 3, 4, 4^ och 6 skillingar.
Man anmärker visserligen, att olägenheten i vissa fall skulle ega rum, i följd af mynt-enhetens bestämmande så lågt, som till motsvarighet af \ r:dr rgs.
Jag delar för min del icke dessa inkast, men då det skulle föra mig för långt att nu upptaga och söka vederlägga dem, inskränker jag mig till uppmärksamhetens fästande deruppå, att i flera delar af landet ännu i allmogens och de lägre klassernas penningeförhandlingar, äfven af större omfång, vida ringare mynt-enhet begagnas, nemligen dels ”silfverdalen!”, motsvarande 8 sk. rgs, dels den gamla ”koppardalen!”, motsvarande allenast 2 sk. 8 rst. rgs.
För den händelse alt dessa mina åsigter skulle vinna Rikets Höglofl.
Ständers bifall, bör jag dock anmäla, det jag anser den af Friherre TVrede för mynt-enheten föreslagna benämningen ”krona”, lämpligen kunna utbytas emot benämningen ”bankdaler”, deri den nu bekanta värdebeteckningen ”daler” återfinnes, och hvilken benämning jemväl eger någon betydenhet deraf, att mynt-enheten jemväl motsvarar det bekanta värdet af ”bötesdalern” samt 3-dubbelt ”silfverdalern” och g-dubbelt ”koppardalern.”
Uti den del af förestående reservation, som rörer antagandet af l i:dr silfver till mynt-enhet, hafva Herrar Leyonanker F. IV., Bråkenhjelm P. B. samt Skjöldebrand, C. F., instämt.
Af Herr Biskop Heurlin: ”Då jag icke kunnat instämma i pluralite tens beslut om decimalsystemets införande i vårt myntväsende, bör jag angifva de betänkligheter jag deremot hyser.
Sedan Rikets Ständer vid sednaste riksdag fattat beslut om ordnandet af vårt myntväsende och detla vunnit Kongl. Maj:ls sanktion, hade jag förmodat att någon förändring deruti icke så Hastig t skulle ifrågasättas och de ofta förut härom förda stride!' åter uppgifvas.
Den reform, som åsyftas, kommer att göra ett tvärt afbrott uti allmänhetens föreställningssätt, urgamla vanor och llerfaldiga förhållanden — denna reform är icke af något hebof påkallad •—. den medför icke någon allmänt insedd och erkänd förbättring — den tvetydiga reformen skall på lång tid ej blifva i verkligheten använd; sekelsgamla vanors makt är stark och brytes endast långsamt, den skall på många orter väcka oh.elåtenhet, och ej utan missnöje Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 24.
13 skall man framtvinga efterlefnad.
Lagen må bjuda aldrig så bestämdt — allmänheten skall likväl under mansåldrar ej i daglig bandel och vandel underkasta sig det nya räknesättet.
Man har såsom skäl för reformen sagt, att decimalsystemet är rationell.
Meningen måste val vara att dermed uttrycka något dess företräde framför duodecimal-systemet, och att detta sednare således skulle varairrationelt.
En sådan förebråelse förtjenar sannerligen icke det af så mångå bildade nationer ifrån urminnes tider begagnade räknesätt.
Äfven med theoretiska grunder låter det väl försvara sig.
Decimalsystemet är beqvämare för större kalkyler i räkneskaper och bokföring; duodecimalsystemet åter eger ostridigt företräde vid den mindre dagliga handeln man och man emellan.
Grundtalet i det sednare, Tolfvan, bar 4 divisorer; i det förra bar Tian endast 2:ne, och tredjedelen kan deruti icke ens uttryckas.
Decimalsysteraet, helst sådant, Utskottet detsamma föreslagit, är alldeles oljenligt för hufvudräkning.
Täljarne uti centesimalbråken kunna stiga till för höga siffror.
Man får räkna med 70, 80 och 90 penningar, hvilket, när flera poster skola adderas, icke kan ske utan på papper eller med tillhjelp af räknemachin.
Duodecimal-räkningen underlättar så kallad räkning i hufvudet.
Denna är bos vår allmoge allmän och drifven till en förvånande höjd.
Hufvudräkning bar man 1 skolan ansett som en god tankeöfning.
Ett räknesystem, som dertill lemnar ypperligt tillfälle, bör ej förkastas som irrationelt.
Man har vidare förordat decimal-systemet såsom ett steg framåt på civilisationens bana och uppräknat de nationer, som hafva ett sådant.
Jag ville lästa uppmärksamheten på det upplysande Doktor Sandbergs reservation i detta afseende innehåller.
Icke kunna England och Tyskland sägas slå efter i civilisation.
De olika räknesystemerna äro ingalunda någon måttstock på folkens civilisation.
De hafva sin grund i urgamla, till en del för oss okända, förhållanden.
Jag lemnar hegge systemerna i sitt värde — de hafva hvarje sina fördelar och sina olägenheter.
Svenska folket från längre tid egt och med sina föreställningar och vanor införlifvat decimalsystemet, icke skulle jag velat deruti göra förändring.
Det är mindre ur theoretisk än praktisk synpunkt jag betraktar frågan.
Man åberopar Frankrike, der decimalsystemet blifvit infördt.
Jag känner det; men tillika att man i Frankrike ännu i denna dag, mer än femtio år efter det nya systemets dekreterande, bibehåller det gamla räknesättet i sous; reformen underlättades derigenom att dessa sous så lätt deruti inpassades.
Man anförer vidare Rysslands exempel; men förtiger, att decimalsvslemet i mynt 14 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 24, der är uråldrigt och häfd vunnet — och ännu mindre omtalar man de de derstädes allmänt begagnade räknemachiner.
Jag har hört sägas alt en sådan finnes i alla handelsbodar — att den, jemte löken, är liksom ett vade mecum för den Ryske bonden, som räknar säkert och hastigt, men icke i hufvudet, utan nära mekaniskt, med tillhjelp af räkenmachinen och dess kulor.
Ryssland är ett mindre lyckligt valdt exempel, när man af räkne-systemet vili bestämma civilisationsgraden.
Finland deremot skall vara mera bevisande.
Der skall folket hastigt gjort sig bekant och vara väl hemmastadt uti det nya myntsystemet.
Jag (einnar derhän hvad belåtenhet förändringen uppväckte.
— Af pålitlig person har jag hört att man uti skolorna infört de Ryska räknemachinerna — och med deras tillhjelp tviflar jag ingalunda att den mekaniska färdigheten lätt förvärfvas.
Dessutom tviflar jag alls icke, att vår upplysta och på en hög bildningsgrad stående Svenska allmoge skall kunna latta och förstå decimal-systemet samt småningom inöfvas att begagna detsamma — men det skall ske med motvilja; — endast en till tvång gränsande nödvändighet skall långsamt komma den att glömma dess af fäderna ärfda, välbekanta och inöfvade räknesätt, hvarmed ingen annan obelåtenhet försports än af några theoretiserande vetenskapsmän och en del affärsmän, som önska större enkelhet och beqvämlighet i räkenskaper och bokföring.
Massan af folkel, de omtalade delarne, längta visst icke elter denna reform.
Jag har redan anmärkt, att ULskottets förslag icke utgör ett egentligt decimal-system.
Man kaste blott ögat på myntenhetens underafdelningar.
Grundfelet ligger i de högre siffror, hvartill täljarne i centesimalbråken kunna stiga, hvarigenom hufvudräkning försvåras, blir nära nog omöjlig.
Biskop Agardh anmärkte vid förra Riksdagen, att man i alla andra länder varit synnerlig angelägen ocb ansett för en hufvudsak, alt icke nödgas räkna med stora summor af mynt-enhetens delar.
Utskottets förslag upptager icke någon mellansort mellan 1 r:dr och 100 penningar med serskild benämning.
En sådan låter sig ock svårligen utfinna enligt Utskottets centesimal-system.
Förslaget kommer att medföra oändliga svårigheter, serdeles under öfvergångsperioden, och den räcker nog i mansåldrar, enär alla våra gamla och kända mynt- och räknesätt med ens tillintetgöras.
Uti det nya mynt-systemet uteslutes styfvir, skilling, mark, daler — utom riksdaler, som likväl kommer att bibehålla olika betydelse, har man endast den nya penningen till hjelp för räkning.
Olägenheterna Banko-Utskottets Ulåtande, N:o 24.
15 okas då icke något enda af de nyssnämnda gamla räknesätten låta inpassa sig i det nya systemet, elier jemnt uttrycka sig genom penningen.
Då tillika icke blott dessa räknesätt, utan äfven nu gängse mynt i sedlar och koppar länge komma att bibehålla sig, måste oreda och osäkerhet uppkomma, som ingalunda godtgöres af den för bokförare vunna vigheten.
Utan vinst eller förlust kunna smärre liqvider omöjligen verkställas.
De nya kopparmynten motsvara icke något enda af nu allmänt gängse räknesätt — de innefatta deraf delar oell bråk.
Dertill kommer äfven den olägenhet, att en del allmänt brukliga räknebenämningar, hvarefter en del varupriser för de dagliga behofven fixerat sig, t. ex. 6 sk., icke kunna liqvideras ulan med 3 af de nya kopparmynten, 18 sk. fordra 1 silfver- och 3:ne kopparmynt.
Följden blir — utom villervallan — alt en större mängd kopparmynt måste sättas i omlopp, och att man nödgas för smärre liqvider ständigt medföra ett icke ringa antal dylikt mynt.
Denna olägenhet ökas, när de små skiliingssedlarne försvinna ur rörelsen.
Olägenheterna vid penninge-remisser hörer lill ett annat af denna fråga likväl
Lill hufvudsaklig del beroende kapitel, jag menar det om småsedlarnes indragning.
Men oaktadt alla dessa betänkligheter emot decimal-systemets införande, skulle jag likväl vikit för de theoretiske herrarnes önskan, om Utskottet trott sig kunna föreslå förändring i sjelfva myntenheten, i likhet med Baron Wredes vid 1840 års Riksdag väckta förslag.
Den beprisade theorien och den lättnad och enkelhet i bokföring, man åsyftat, kunde, enligt detta förslag, vinnas utan någon våldsammare rubbning uti våra gamla räknesätt och förhållanden.
Med en myntenhet, bestämd till 24 sk. rgs, neli fördelad i 100 styfver, hade 25 styfver motsvarat 6 sk.
Man hade tillika kommit dalers-räkningen nära — lill och med tredjedelar hade gjort föga svårighet.
Den ringa skillnaden emellan 96 och 100 styfver h. de, särdeles i mindre delar, icke vållat någon synnerlig vinst eller förlust.
Med ett sådant system tror jag att begge partierna, som nu länka olika, skulle jemkat sina meningar tillsammans.
Ölvergången hade blifvit lätt och någon särdeles missbelåtenhet icke varit alt befara.
Dock — som ingen motion i denna syftning blifvit väckt och (Våga om en så beskaffad föiändring icke kan vid denna Riksdag uppslå — anser jag ändamålslöst att härom vidare utbreda mig.” Herr G. fV.
Gidberg har häruti instämt. 16 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 24.
Af Herr Biskop Agardh: ”Emedan jag, såsom förut icke ledamot i Utskottet, endast öfvervarit slutet af dess öfverläggningar rörande myntenheten och dess indelning, får jag reservationsvis endast yttra mig öfver den inom Utskottet under min närvaro afgjorda frågan, huruvida myntindelningssystemet bör stå i något sammanhang med frågan om indelningen af mått, mål och vigt, och förklara, att jag, afvikande från Utskottets pluralitet, anser detta sammanhang vara aldeles nödvändigt att iaktaga, så framt ej det hela skall blifva ett ganska ofullkomligt företag, till föga gagn och föga heder för vår nation.
Hela denna förändring åsyftar att vara på en gång vetenskaplig till sina principer och nyttig vid dess användande.
Den hör således blifva så vetenskaplig som möjligt, och så nyttig och användbar som möjligt.
Vetenskapligt blifver detta system icke ensamt derigenom, att det utgör en decimai-delning, utan derigenom, att deruti icke finnes något tillfälligt, elier något osystematiskt.
Men det är gifvet, att allt mynt är grundadt på vigten af en ädel metall, uti en viss volum.
Dess bestämningar förutsätta både mått, mål och vigt.
Att alldeles icke fästa vid dess nya omskapning ringaste afseende på mått, mål och vigt-systemet är att grunda det på en tillfällighet, d. v. s. på något traditionel! eller godtyckligt.
Derföre har man ock nu behandlat frågan om sjelfva räkueenheten, utan att derföre söka den ringaste grund i något absolut eller nödvändigt, och man har voterat efter tycke och smak, om räkne-enheten skulle väga så mycket eller så mycket.
Men det är gifvet, att derföre måste uppsökas någon absolut eller vetenskaplig princip, så framt hela systemet skall vara vetenskapligt; och denna grund kan icke vara någon annan än, densamma, som finns för mått, mål och vigt-enheterna.
Allt detta är matheinatiskt klart.
Men, taget på detta godtyckliga sätt, blir det för det andra icke heller så nyttigt, som det kunde vara, om systemet byggdes på vetenskaplig grund.
För närvarande hafva de flesta nationer icke allenast sitt egel mål, mått och vigt-system, utan äfven sitt eget mynt-sy-,lem.
Det är klart, att det skulle blifva af oberäknelig nytta för den stora handeln, för handeln emellan nationerna, om de olika nationernas mått, mål, vigt och mynt vore detsamma.
Men sådant kan det aldrig blifva, så länge nationerna vidhänga sina gamla traditionella mått, mål, vigter och mynt, sorn uppstått antingen genom godtycke elier tillfällighet och bibehållit sig genom en osäker tradition.
Men det kan blifva annorlunda.
Dessa nu olika Banko-Utskottets.
Utlåtande N:o 24. 17 olika mått, mål och vigter kunna blifva enahanda öfver hela jorden om de byggas det ena på det andra och alla på en vetenskaplig grund.
Denna vetenskapliga grund erbjuder sig af sig sjelf, då längdmåttet bestämmes uti ett verklsmått, hvilket är lika för alla länder.
Det var på en sådan grund, som den Fransyska lagstiftande församlingen, under dess vackraste tid, innan den färgat sig med blod, och under enthusiasmen för allt stort, genom dekretet af den 36 Mars 1791, beslöt alt ett nytt system för mått, mål och vigt skulle införas, men icke på grund af fransyska traditionella och således tillfälliga enheter, utan på en viss del, nemligen 1/10,000,000 af jordquadranten såsom längdmåtts enhet, hvarpå de öfriga skulle byggas.
Under alla de vexlingar och omstörtningar, sorn sedermera skedde i Frankrike, under det grymma konventet, det slappa direktorium, det lysande konsulatet och kejsaredömet, vidhölls denna idé, såsom en tanke värdig en sådan nation, och utfördes genom den Delambreska gradmätningen med den aldra största möjliga noggranhet.
Sedan denna mätning var färdig, inbjödos alla de nationer, som icke voro i krig med Frankrike, att sända vetenskapsmän för att gemensamt öfverlägga om slutbestämmelserne; äfven en Dansk deputerad, Astronomen Bugge, befanns deribland.
Men Sverige sände ingen.
Denna uppfattning af frågan — och ett sådant utförande deraf bar haft till följd, att alla nationers vetenskapsmän numera ingalunda begagna sina egna länders tillfälliga mått, mål och vigtenheter och indelningar, äfven om man skulle gifva dem decimal-indelningen, utan den Fransyska, icke såsom Fransysk, utan tillika Svensk, Rysk, Tysk, Engelsk etc.
Hvar och en annan nation, som sedermera förändrat sitt system för mått, mål och vigt, hafva antagit denna kosmopolitiska ide, t. ex. Holland, Nassau, Belgien etc.
Skulle de öfriga nationerna småningom antaga samma system, så skulle den omätligen vigtiga förändringen för handeln uppstå, att hela verlden räknade i samma mått, mål, vigt och mynt.