Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sammansatta Lag- sami Allm. Besv.- och Ekon.- Utskottets Betänkande J\S 25. i M 23.
Ank. till Exp.-Utsk. den II Juli I8G0, kl. 7 c. m. B eltin leande, i anledning af vackla molioner om ändring i åtskilliga delar af gällande Legostadga, och om införande af s. k. tjenstehjonsboclcer, i stället får nu brukliga orlofssedlar.
Till följd af särskilda remisser dels till Lag-Utskottet, dels lill Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, åligger det, jemlikt 43 § Riksdags-ordningen, Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet att afgifva yttrande i anledning af de i ofvanberörda ämnen väckta motioner, hvilka äro följande: inom Högvördiga Presle-Ståndet af Herr Prosten Sondén och af Herr Kyrkoherden lernström; inom Vällolliga Borgare-Ståndet af Herr björck; och inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Nils Fredrik Andersson frän Östergötland, Ola Jönsson från Malmöhus län, Olof Andersson från Westmanland och Carl Nettelbladt från Stockholms län.
Dessa motioner beröra olika frågor, och Utskottet torde få redogöra för och afgifva utlåtande öfver desamma i den ordning, hvari ämnena förekomma i nu gällande Legostadga.
Beträffande dervid försl skyldigheten alt taga årstjenst, har Herr Kyrkoherden Ternström, under förmenande, alt befintliga lagbestämmelser icke vore tillräckliga att förhindra, det en mängd ogift arbetsfolk sälte sig ned för sig sjelf och birde eli oregelbundet lefnadssätt, hvilket skulle verka fiir samhället skadligt och för sederna förderfligt, i det följderna visat sig vara, dels all bristen på stadigt tjenstefolk blifvit ganska kännbar, dels alt priserna på dagsverken stigit i en oskälig grad, dels att en mängd laster, i synnerhet otukt och dryckenskap, tagit öfverhand, till hämmande häraf föreslagit, alt Rikets Ständer mätte fiir sin del beItih. till Ii.
St. Brot. 185!) & ISBO. 7 Sami. 2 A/d. 11 tläft. 1 2 Sammansätta Lag- samt Allm. liesv.- ock Ekon.
Utskottets Betänkande JVl 23. sluta: »l:o att hvar och en arbetsför, ogift mans- och qvinnsperson, som till tjenstehjonsklassen bör räknas och icke har jordbruk eller af egna medel kan sig försörja, skall, der inga särskilda orsaker föranleda till undantag, vid vite alt eljest sättas in pä arbetshus eller till allmänt arbete hällas, vara skyldig att säsom tjenstehjon förskaffa sig laga försvar; 2:o att husbonde, som läter sädant hjon hos sig mantalsskrifva, utan att hafva del i sin tjenst, skall vara förfallen till böter, svarande mot halfva den årslön, samma person, efter ortens bruk, kunnat sig förvärfva; och 3:o att ingen må hos sig såsom inhyses eller ensittare intaga lös ogift person, med mindre han det vid flyttningstiden för sockennämnden anmält.
Sockennämnden ege då att pröfva, huruvida omständigheterna medgifva sådan inflyttning, och meddele i det fall sitt tillstånd; finnes icke skal, vä^re sockennämnd inflyttningen.
Sker annorlunda, eller åtlydes icke sockennämnd, böle husvärd 15 R.dr R:mt och vare dessutom förpligtad att, om hjon, som han inhyst, är ogift och arbetsfört, skaffa det laga försvar.»
Hvad motionären sålunda åsyftar att få stadgadt, kun, efter Utskottets förmenande, icke anses behöflig! och är jemväl i vissa afseenden alldeles olämpligt, såsom: att för den, hvilken, i strid med redan gällande lag, hos sig mantalsskrifver andra personer, än han nyttjar i sin tjenst, bestämma böterna efter en grund, som i de flesta fall blefve ytterst svår och stundom lill och med omöjlig alt till liimpa: att åt sockennämnd uppdraga pröfningsrätt i afseende på hvilka personer man eger att hos sig inhysa, med mera dylikt; och får Utskottet, i anledning häraf, vördsamt hemställa, att Herr Kyrkoherden Ternströms berörde framställning måtte Iem_ nas utan afseende.
I fråga åter om orlofssedlar och deras giltighet, har Riksdags-fullmägtigen Olof Andersson från Westmanland uti ett anförande, som hufvudsakligen är riktadt mot den förmenta förderfligheten af den s. k. folkmarknaden i Westerås, fästat uppmäi ksamheten å det lättsinniga och ofta bedrägliga städjande af tjenstefolk, som vid dylika marknadstillfällen skulle ega rum, i det att icke sällan inträffade, det falska orlofssedlar dervid företeddes, genom hvilka på orten främ - mande personer förmåddes ali gifva städjepenning, utan att de någonsin mera fingo afhöra den sålunda stadde tjenaren; till förekommande af slikt bedrägeri hemställt om antagande af den lag, att »l:o ingen orlofssedel, som å så kallad folkmarknad uppvisas, må för laglig eller giltig anses, ulan såvida husbondens namnteckning derå är af vederbörande pastor eller sockennämnds ordförande be styrkt med namn och sigill; och 2:o intet aftal om tjenst och lön må mellan de legande och tjenstehjon ä Söndagar ega rum på väg, gata eller torg, vid Fem Riksdalers bot för hvardera Sker sådant under påstående Gudstjenst, ligge det i tväböle, och vare, i alla här ofvan nämnda läll, al talet ogildt.»
Det förstnämnda förslaget, olämpligt redan derföre, att orlofssedel icke skulle Sammansatta l.arj- samt Allm. Besv.- och Ekan.-Utskottets Betänkande M 23. 3 kunna utfärdas annorledes, än i närvaro af pastor eller sockennämndens ordförande, skulle i allt fall, för sä vidt meningen är att derigenom förekomma förfalskning af dylika betyg visa sig overksamt, enär den, som icke ryggar tillbaka för förfalskning af ett namn. icke heller lärer draga i betänkande att dikta eller förfa'ska tvänne, samt, vid de tillfällen motionären åsyftar, eller allmänna folkmarknader, de personer, till hvilkas skyddande den föreslagna nya lagen vore ämnad, icke kunna bättre kontrollera äktheten af den ena namnteckningen, än af den andra.
Hvad åter angår förbud mot afial om tjenst, träffad t å helgedag och pä allmän plats, anser Utskottet, att sådant skulle innebära ett ailtför stort intrång i den frihet i afseende på dylika aftala ingående, som nu är och rättvisligen bör vara hvarje menniska medgifvcn; och skulle ej heller ett dylikt förbud kunna handhafvos; hvadan Utskottet, på nu anförda skäl, hemställer, att Olof Anderssons omförmälda förslag icke måtte, hvarken i ena eller andra hänseendet, af Rikets Ständer bifallas.
Ola Jönsson från Malmöhus län åter har väckt fråga, alt hos oss måtte till begagnande införas s. k. orlofsböcker i stället för nu brukliga orlofssedlar.
I afseende på beskaffenheten af dessa böcker, hvilka nyttjas i flera främmande länder, har motionären, i närmaste öfverensstämmelse med hvad i grannriket
Danmark är vedertaget, föreslagit följande bestämmelser: »l:o livar och en tjenare bör vara försedd med en orlofsbok.
En sådan bok bör, för att få brukas, vara försedd med i stad magistratens och på landet pastors i församlingen påskrift och sigill, hvilket sättes pu en genom hela boken dragen snodd, och skall i boken införas tjänstehjonets dopattest eller prestbevis, hvilket, om boken allemnas i stad, tjenstehjonet åligger att förete. 2:o
När en orlofsbok är fullskrifven och en ny derefter anskaffas, bör den äldre tillika med den nya förvaras af tjenaren. 3:o Bortkommer en orlofsbok, skall tjenaren, vid vite af 10 R:dr R:mt, skyndsamt anmäla det i stad hos magistraten och på landet hos närmaste kronobetjent, hvilka hafva att undersöka, huruledes boken är bortkommen Ilar detta skett uppsåtligen, bote tjenaren från SO till 20 R:dr, hvarjemte det åligger tjenstehjonet att anskaffa en ny orlofsbok, hvilken tjenstehjoncl, vid vite af 10 R:dr, skall inom fyra dagar derefter, för erhållande af påskrift, uppvisa, i stad hos magistraten och på landel hos pastor i församlingen, och vare i föria fallet tjenstehjonet pligtig t att förete prestbevis. 4:o
Den husbonde, som städjer ett tjenstehjon, vare skyldig att i dess orlofsbok införa, från och till hvilken tid det är antaget i tjenst, och mot hvilken lön. .’>:o Uppsäger inom laga tid husbonde tjenstehjon eller tjenstehjon tjenst sin, skall hushunden genast, vid vile af 10 R:dr, i orlofsboken införa, det tjenstehjonet nästa laga flyttningstid är från hans tjenst fri, äfvensom huru tjenstehjonet sig 4 Sammansatt/i Lag. sami Allm. Bcsv.- uck Ekun.-Ulskullels Betänkande M 23. under tjenstetiden förhållit.
Ytterligare bevis öfver tjenstehjonets förhållande från denna lid till afflyttningen skall då afgifvas och i boken införas. 6:0
Den husbonde, som, emot bättre vetande, gifver tjenstehjon eli fördelaktigt vitsord, hvarigenom tredje person kan förlast tillskyndas, vare skyldig alt, efter omständigheterna, böta från 10 till !20 R:dr.
Lag samma vare, om hus bonden gifver tjenstehjon ett ofördelaktigt vitsord, hvarigenom det får svårighet att erhålla tjenst och husbonden icke kan förebringa sådan bevisning, att det åtminstone ådagalägges, det han icke saknat skäl för afgifvandet af ett sådant bevis. 7:o Flyttar tjenstehjon från en församling till annan, skall tjenstehjon, innan llyttningsattest må ei hållas, uppvisa orlofsboken för den prestman, som det tillkommer att llyttningsattest meddela, hvilken har att i boken anteckna, det densamma blifvit honom företedd. 8:0
Vid hvarje tjenstombvte skall tjenstehjonet genast efter ankomsten i tjenslen för husbonden uppvisa sin orlofsbok, vid 10
R:dr vite, och åligger det husbonden, vid samma vite, ali i boken anteckna, det densamma blifvit honom förevisad. 9.0
Den, som utrifver blad af sin orlofsbok eller med uppsåt gör något deri oläsligt, böle från 10 till 20 R:dr och vare skyldig att, vid i 3:dje punkten stadgad påföljd, genast förskaffa sig en ny orlofsbok. 10:o
Den som förfalskar en orlofsbok, strå lfa s som för förfalskningsbrott.»
Motionären har ansett dylika böcker böra medföra den fördelen, att åt de betyg, ett tjenstehjon erhållit, kan beredas större tillförlitlighet, i det att den ene husbondens uppgift kontrolleras i det väsendlliga af alla de ölriges, i stället alt man för närvarande icke vågar skänka förtroende åt de vanliga orlofssedlarne, som sällan innehålla fullt sanningsenliga uppgifter beträffande tjenstehjonens uppförande och användbarhet.
Utskottet delar denna åsigt och hyser derjemte den öfver lygelsen, att de ifrågavarande böckerna, hvilka icke kunna anses såsom någon egentligen ny inrättning, utan endast såsom en af förändrade tidsförhållanden påkallad bättre anordning i afseende på vården af de betyg, som, under namn af orlofssedlar, det redan efter äldre författningar åligger tjenstehjon alt icke undandölja, tillika skulle kraftigt motverka den vanart, som i sednare lider beklagligen uppenbarat sig i en betänklig utsträckning, nemligen förfalskning af orlofssedlar.
Ingenting är för närvarande lättare för den, sorn erhållit ett ofördelaktigt betyg från sin fordne husbonde, än alt sjelf skrifva eller låta en annan skrifkunn ig författa en falsk orlofssedel, och denna lätthet frestar till brottets föröfvande.
Eu förfalskning af de ifrågasatte böckerna blefve deremot ganska svår att verkställa så, alt den ej genast upptäcktes, och skulle till följd deraf äfven mera sällan förekomma.
Inom Utskottet har blifvit förevisadt prof på dessa slags böcker, sådana de i Danmark brukas.
De äro på främsta bladet försedda med en stämpel af några Sammansatta Lag- sami Allm.
Besa.- och Ekon.-Ul-skn Ivis Betänkande M 23. 5 få skillings valör samt med namnteckning af den auktoritet, hos hvilken boken första gången skall upptes, och innehålla vidare dels uppgift på den persons namn, för hvilken densamma är utfärdad, dels några tryckta utdrag ur gällande författningar rörande böckernas ändamål och användande, ansvaret för deras missbrukande eller förfalskande rn. m, samt till sist ett visst antal paginerade blanka blad, på hvilka betygen äro ämnade alt i ordning efter hvarandra införas.
Dessa böcker måste, efter Utskottets förmenande, medföra reda och ordning, likasom de lättare kunna förvaras än de lösa papperslappar, på hvilka orlofssedlar för närvarande pläga tecknas.
Skulle en sådan hok likväl på ett eller annat sätt förloras, så vore skadan icke större, än om en tjenare mister sina orlofssedlar, helst om sådana stadganden kumle meddelas, hvarigenom det blefve möjligt alt få reda på den ifrågavarande personens föregående vistelse och uppförande, hvilket icke synes overkställbar t.
De detaljerade föreskrifter, som blefve nödiga, derest förslaget om införandet af förenämnda slags böcker godkännes, äro emellertid, i anseende till den omarbetning af gällande Legosladga, som i de härmed sammanhang egande delar blir nödvändig, af större omfattning, än att Utskottets öfriga arbeten medgifva att företaga utarbetandet af ett fullständigt förslag i sådant hänseende; likasom Utskottet funnit de bestämmelser, motionären uppställt, icke vara tillräckliga för ändamålet; ulan anser sig Utskottet, i anledning af motionen och på grund af hvad redan är anfördt, böra hemställa, ali Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes låta utarbeta och Rikets näst sammanträdande
Ständer meddela förslag till införandet, i stället för nu brukliga orlofssedlar, af så kallade tjenstehjonsböcker al ofvanom förmälda beskaffenhet.
I afseende på nu stadgade flyttningstid för tjenstehjon, har af Herr Prosten Sondén ej mindre än af Riksdags-fullmägtigen Nils Fredrik Andersson från Östergötland blifvit anmärkt, alt den 24 Oktober skulle vara mindre lämplig lid för lill- och afträdande af tjenst.
Skälet för denna af motionärerna uttalade åsigt är hufvudsakligen detsamma, som äfven vid föregående tillfällen, då enahanda fråga blifvit väckt, åberopats, att nemligen på landsbygden, hvarest största antalet tjenare behöfdes, och hvars intresse fördenskull i främsta rummet borde i förevarande fråga afses, hushållningen med den fodertillgång, som vore ämnad att räcka till för hela vinlren och påföljande vår, vanligtvis blefve vårdslösad af den tjenare, som skulle flytta i slutet af Oktober, dä deremot, om flyttningen bestämdes till den tid af året, dä den gamla fodertillgången vore slut och den nya ännu icke insamlad, den fördel skulle vinnas att den tjenare, hvilken komme, att hafva hand om kreaturens utfodring, och i hvars intresse det läge alt hushålla så, att fodret räckte till för 6 Sammansatta Lag- samt Alim.
Bc v.- och Ekon.-Utskottets Betänkande ./te’ 25 den bestämda tiden, både finge vara med om inbergningen, den lian dä skulle med större omsorg påakta, och tillika undgå det afbräck, som en företrädares misshushållning med fodret under den första delen af hösten nu vanligen orsakar.
Motionärerna hafva derjemte framhållit, hurusom nuvarande flyttning inträffar vid en årstid, då väderleken orsakar många olägenheter för dem, som skola lärdas en längre väg, och dä dagarne äro så korta, att den ledighet som då bestås den flyttande tjenaren, icke kommer honom till så stort gagn, som t. ex. vid midsommartiden.
Då sistberörde årstid tillika, enligt motionärernas förmenande, vore den, då en husbonde på landet hade lättast att undvara tjenstebiträde, samt i öfrigt lämpade sig väl för ernående af de ofvan angifna ändamålen, hafva motionärerna föreslagit, att laga flyttningstid för tjenstefolk på landet mätte bestämmas lill niedio af Juni månad (enligt Herr Prosten Sundéus förslag den 20 och enligt Nils Fredrik Anderssons den 16 Juni) samt att föreskrifterna om tiden för städsel och uppsägning ur tjenst måtte i öfverensstämmelse härmed ändras
Då, på sätt ofvan år antydt, förslag i enahanda syfte förut blifvit väckt, bar detsamma blifvit af Rikets Ständer ogilladt; oell efter hvad Utskottet inhemlal af det från Hedervärda Bonde-Ståndet ankomna protokolls-utdrag öfver remissen af IS ils Fredrik Anderssons motion, har densamma dervid icke vunnit understöd af mer än en ledamot, J.
Carlsson från Östergötland, som med motionären sig förenat, hvaremot större delen af Ståndets närvarande ledamöter, och bland dem Fullmägtige från de mest åtskiljda landsändar, motsatt sig ifrågavarande förändring samt uttryckt den mening, att nuvarande flyttningstid är den lämpligaste.
Af denna mening är äfven Utskottet, som anser, att till följd af de olika ortlörhållanden och hushållningssätt, hvilka i olika trakter af Riket förefinnas, någon annan flyttningstid, än den nu vedertagna, svårligen lärer kunna utfinnas, hvilken kan vara lika passande för olika orter.
Sålunda måste mot den af motionärerna föreslagna tid anmärkas, att densamma skulle blifva högst olämplig för de landets sydligaste provinser, hvarest till bränsle nästan uteslutande användes torf, emedan någon annan för npphemtande deraf duglig och från andra trängande göromål ledig tid icke gilves, än deri, som infaller efter vårarbetets slut och innan höskörden begynnes.
Husbönderna skulle fördenskull under denna tid lika litet kunna undvara arbetsbiträde, som under hvilken annan brådskande tid af året som helst, enär beholvet af bränsle för vinlren är lika ligtigt, som något annat.
Pä andra orter skulle också, i anseende till innevånarnes bortovaro på fiske eller vallning, midsommartiden vara ganska olämplig för tjenstehjonsflyttningen.
För sin åsigt, att de lörespeglade olägenheterna i afseende på hushållningen med fodertill - gången icke kunna vara särdeles betydande, och all de åtminstone kunna på annat sätt undanrödjas, har Utskottet fått stöd af den mening derom, som, på sätt förut är omförrnäldt, inom Hedervärda Bonde-Ståndet temligeu allmänt gifvit sig tillkänna; och Utskottet föranlåtes alltså tillstyrka, Sammansatta Lag- saint Allm. Besv.- och Ekart.-Utskottets Betänkande M 25. 7 afslag å Herr Prosten Sundéus och Nils Fredrik Anderssons berörda motioner.
Herr Björck
Uter har inom Vällofl. Borgare-Ståndet sökt utveckla nödvändigheten af förändrade, föreskrifter rörande tiden för tjensteaflalet och i sådant afseende, jemte det han sökt ådagalägga, att denna förändring icke egde något omedelbart sammanhang med den redan afgjorda frågan om husagans behöflighet, utan vore af helt andra förhållanden beroende och sedan längre lid tillbaka påkallad, anfört, all tjensteaftalet i allmänhet innebure, att tjenslehjonet lemnade dispositionen öfver sina arbetskrafter åt husbonden och alt denne åter finge till skyldighet att bruka och vårda dessa krafter så, att de bibehöllos och, om möjligt, förökades och förädlades.
Likasom i afseende på den husbondens egendom, som för det ena eller andra ändamålet lemnades tjenaren i händer, del uppstode en gemensam nyttjanderätt, hvars gränsor ondast bruket kunde bestämma, så visade sig äfven en gemensamhet i begagnandet af den tjenande personens arbetskraft och i vården om denna, hvilken jemväl bestämdes mera af bruk än af lag.
Denna inbördes ställning medförde och inneslöt i sig ett rent personligt förhållande, hvilket ock utgjorde skilnaden emellan aftalet om tjenst och det om annat arbetsbiträde.
I allmänhet uppstode mellan husbonden och tjenaren en ömsesidig välvilja och tillgifvenhet, som gjorde att tjenaren både erkändes och kände sig sjelf såsom en medlem af den familj, i hvars öden han deltog både för dess och för sin egen skull.
I)å ett dagligt umgänge mellan menniskor, som eljest icke vore med hvarandra förenade af något band och ofta vore från hvarandra skiljda genom uppfostran och bildning, likväl kunde lemna de vackraste frukter af ädelmod och trohet, vore detta visserligen ett förhållande för menskligheten att be vara; men det tillhörde likväl icke lagstiftaren att, derpå grunda sina sladganden, då det gällde alt begränsa de förhållanden, som af tjensteaftalet framkallades.
Ilan hade tvärtom endast att tillse, att den rätta grunden för aftalet bibehölls, och alt det icke medgåfves den enfaldige att uppoffra någon af de råt igheler, honom såsom menniska och medborgare tillkomme.
Det vore derföre, som mången lag stiftning i afseende på tjensteaftalet inskränkt sig till det stadgande att ingen finge förpligta sig till en tjenst för lifstiden; och då lagstiftaren derjemte i sina öfriga bestämmelser aldrig förbisåge den skilnad, som egde rum mellan tjensteaftalet och det tillfälliga arbelsbetinget, hade han säkerligen gjort nog för att, i hvad på honom berodde, bevara det goda och ädla, som den ena menniskans beroende af den undra mera befordrade än motverkade.
Om denna grund icke lemnades å sido, så \ore det ett misstag att tro, det något mera skulle vinnas genom ett bjudande stadgande, som upphäfde altalets frihet och i stället för denna satte lagens väld.
Det vore icke derigenom, som man hemtade de frukter man ville åstadkomma; tvärtom bragte man dem i fara; och motionären trodde der - 8 Sammansatta Lag- samt Ailm. Besv.- och Ekon.-Ut sko t tets Betänkande Jt? 23. före, ali man mindre borde fasta afseende derpå, att tjenstckontraklct bindes vid en längre lid, än att en lämplig lid för den ömsesidiga uppsägningen bestämmes, hvarigenom aftalels rätta grund kunde i allo bibehållas.
Så hade man tillväga gått i andra länder, och det kunde icke sägas, alt tjensteaftalet icke i dessa vore behörigen skiljdt från arbelsbetinget, lika litet som det kunde visas, att detsamma icke äfven der framkallat det förhållande mellan husbonde och tjenare, sorn man felaktigt antagit vara en verkan af den stadgade långa tjenstetiden.
Då således någon anledning att behålla den nu i allmänhet stadgade tjenstetiden af ett år icke läge i tjensteaftalets natur och lagstiftaren endast borde befatta sig med det, som väsendtligen tillhörde saken, ansåge väl motionären såsom det rättaste, att det lemnades öppet för aftalet alt bestämma tjenstetiden.
Men då han för modade alt meningarne derom icke kunde förenas, hvaremot i de liesta landsorter 2:ne årliga flyltningstider, likasom i hufvudsladen, blifvit alltmera brukliga och visat sig vara ömsesidigt nödvändiga ända derhän, att nio tiondedelar af dessa aftal ställdes på halfår, ansåg motionären sig böra föreslå, alt, med ändring af 1 och 2 §§ i 14 Cap. Handels-Bnlkcn, Kongl.
Kungörelsen den 22 April 1819 samt Kongl.
Legostadgan den 23 November 1833, det måtte medgifvas alt städsla tjenstehjon två gånger om året, och den minsta tiden för tjensteaftalet bestämmas till ett halft år; i anledning hvaraf ock tiderna för uppsägning af tjenst borde bestämmas i likhet med hvad för Stockholm redan är föreskrifvet.
Hvad motionären sålunda lill stöd för sitt förslag anfört, må gälla hvad det kan såsom bevisning för grundsatsen om fullkomlig frihet i aftalet om tjenstelega, en fråga, till hvars pröfvande Utskottet nu saknar grundlagsenlig anledning.
Men deremot kan Utskottet icke finna att de andragna skälen kunna föranleda till antagande af den lagförändring, som motionären slutligen påyrkar, eller att liden för ifrågavarande legoaftal må kunna bestämmas till ett halft år äfven för andra orter i Riket, än Slockholm Vill man icke tillstädja full frihet beträffande aftal i berörda hänseende, ulan fasthålla vid den grundsats, som i sekler genomgått vår lagstiftning i delta ämne, att nemligen aftalet om tjenstelega bör bindas vid en viss längre lid, hvars början och slut böra inträffa samtidigt för alla delar af landel, så finnes, efter Utskottets öfvertygelse, intet lämpligare än ali i allmänhet bestämma en sådan tid till ett år.
Det har endast varit till följd af nödvändigheten att för Slockholm undantagsvis medgifva en kortare sliidseltid och att dervid sätta denna i samband med den för det ölriga Riket fastställda, som halfårsstädjandet blifvit en gång infördt.
Om tjenlighelen häraf för hufvudstaden må erkännas, torde deremot oliimpligheten af en sådan anordning för landsbygden vara gifven.
Med de flyltningstider motionären föreslår, skulle året komma alt delas i tvänne hälfter, under hvilka sådana husböndernas och tjenarnes behof och intressen Sammanfatta Lag- nami Allm. Besv.- och Ekon.-Ulfkottets Betänkande M 23. (t intressen, dem nuvarande lag sammanjemkar och förliker, komme att blifva högst stridiga.
Vintertiden har husbonden å landet jemförelsevis föga behof af tjenstebiträde, och skulle på många ställen kunna alldeles undvara sådant, men beqvämar sig att aflöna och föda tjenare hufvudsakligen för att ega säkerhet att icke sakna nödigt biträde under sommaren, då göromålen äro så mycket trägnare.
Med tjenarne är förhållandet fördenskull omvändt i så måtto, sorn de svårligen skulle kunna under vintren skaffa sig sysselsättning och bröd, derest de icke antoge årstjenst, sorn förbinder dem till husbondens arbete äfven under en tid, då sådant skulle erbjudas dem öfverallt.