Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
»Förestående penningesumma har jag bekommit P. Wigren. »Wittne härvid Ola Wahlqvist.» Efter uppläsande af hvilka handlingar Ola Månsson vidare upgaf, att Wigren i början af Augusti eller slutet af Juli månad och således långt före den tid, vid hvilken ifrågasatte skrifvelse skulle blifvit till Lånekontoret aflåten, erhållit det honom beviljade fänet samt att det icke tillhörde Ola Månsson att förklara anledningen till Wigrens berörde skrifvelse; i sammanhang hvarmed Ola Månsson bad att få uplysa, det orsaken hvarför dagen, då Wigren erhållit sine penningar, icke blifvit i den nu företedda liqviden upgifven, vore den, att i de qvittenser, som lånetagarne lemnat Ola Månsson å de lånemedel han för dem uppburit, datum icke i allmänhet brukade utsättas. 4:o. Hvad Ola Månsson hade att förklara i anledning deraf, att sedan Gumme Persson den 7:de Juli fått sig lån beviljadt och de utfallne penningarne, jemte beloppet af ett annat lån, med posten nästpåföljde dag blifvit af Kamreraren Fogelklou Ola Månsson tillsände, det likväl, efter hvad vid undersökningen hos Lånekontorets Direktion blifvit uppgifvet, inträffat, att Gumme Persson vid besök å Kontoret i Augusti månad efterfrågat sitt lån, som följaktligen då ännu icke skulle hafva kommit honom tillhanda?
Ola Månsson svarade härå, att icke heller Gumme Persson kunnat få sina penningar förr än Ola Månsson från Stockholm återkommit och från postkontoret erhållit dem och att, ehuru det berott saväl på Gumme Persson som Wigren att sjelfve hos Ola Månsson hämta sina medel, Ola Månsson likväl kort eltersinhemkomstunderrättatdem,att medlen voro ankomne; hvarförutan Ola Månsson förmenade sig hafva skäl att betvifla uppgiften 19 derom, att Gumme Persson skulle hafva i Lönekontoret eller hos någon dess Tjensteman gjort förfrågan angåeende sitt lån, och, med afsende härå jemväl företedde ej mindre följande skriftliga intyg: »På begäran af Riksdagsmannen Ola Månsson och med anledning af »den i tidningarna offentliga gorda skrifvelse från diriksjonen öfver Malmö lånekontor »till fullmäktige i Rikets Ständers hank med anmällan mot den förstnämnde att i egen»skap af direktör i lönekontoret hafva oriktigt förfara) får jag härmed till bevis meddela »att i den samma protokoll influtna från herr Kamerer Fogelklo till diriksjonen med»delade upgift att jag en dag i förlidne
Augusti månad å Kontoret efterfrågade et af »mig sökt lån. som den 7 Juli detta år utfallit med et belopp af (1200) Rd Riksmijnt. »är ogrundad — Hvarken jag eller något bud från mej har gört någon dylik elter»frågan och detta så mycket mindre, som Ola Månsson ofördröjligen och före samma »tid till min fullkomliga belåtenhet utan att derför hafva begärt eller erhålet någon »ersätning enligt sarsjlt
Quito tillstält mig ifrågavarande lån vadan jag och så på dett »högsta prottesterar mot sådanna sanningslösa uppgifter intygas.
Onslunda den 30 »December 1858. »Gumme Persson Åbo 32 37 Onslunda.
»Egenhändiga underskriften och Riktigheten häraf bevitnas af oss på en gång närvarande »Erland Persson.
Nils Larsson Ola Jeppsson »Åbo 32 15.
Åbo 32 8.
Ordförande i Smedstorps Socken Socknnämnd» båda i Gårdlösa. än äfven en liqvidations räkning af samma beskaffenhet som den rörande Wigrens lån förevisade och lydande sålunda: »St L.
Liqvid för det lån, som vid Rikets Ständers Lårie Contoier i Malmö »blifvit beviljadt Hgl Gumme Persson Onslunda den 7 Juli »1858.
Det sökta lånet Rmt Rd. 1200: — »Afgår: »Förskottsränta .
B:co R:dr 48.
»Lösen för vederhäftighetsbetyg » » — »Provision » » 3. »Postporto, Rekomd. och assuransafgift . ■ . » » 1 ■ 52: — »Återstoden lemnäs med kontant R:co R:dr 1148: — »förestående penningar har jag bekommit Gumme Persson 32 37 Onslunda. »Wittne Nils Pehrsson — Pehr Pehrsson 32 31.
Onslunda.» hvilka handlingar äfven upplästes, hvarefter Ola Månsson förmälde, att han vore destomera öfvertygad, att Gumme Persson icke i Lånekontoret efterfrågat sitt lån, som Gumme Persson, då ofvanberörde bevis af honom till Ola Månsson afiemnades, erbjudit sig att medfölja Ola Månsson till Lånekontoret och visa sig för Tjenstemännen der - w städes, då, enligt Gumme Perssons förmenande, ic*ke någon af dem skulle kunna vidhålla uppgiften om en dylik efterfrågan; och 5:o Om Ola Månsson för den befattning han tadt med Wierens och Gumme Perssons lån fordrat och uppburit någon provision?
Denna fråga besvarades af Ola Månsson med Nej, under förmälan derjemte, att den provision, som enligt de företedda liqviderna blifvit afdragen, tillkommit Kamreraren i Lånekontoret för hans besvär.
På särskilda frågor från Kongl. Hofrätten uppgaf Ola Månsson, att Onslunda, der Wigren och Gumme Persson äro boende, är beläget en knapp mil från Gårdlösa, der Ola Månsson har sitt hemvist, samt att Bankens ombud ensam vore den, som det tillkomme att å Direktionens eller Diskontverkets vägnar lånehandlingar emottaga, och af sådana handlingar endast de bokfördes, på grund af hvilka lån af
Direktionen beviljades, hvaremot afslagna låneansökningar icke blifva i Kontorets böcker inregistrerade.
O Advokat-Fiskalen Billbergh företedde nu Sjuttioen särskilda, med Ola Månssons namn undertecknade, liqvider om lika många vid Rikets Ständers Lånekontor i Malmö beviljade lån, upprättade efter enahanda tryckta formulär, som det hvilket begagnats till de här ofvan intagna räkningarna med Wigren och Gumme Persson; och anhöll Advokat-Fiskalen det Ola Månsson måtte tillfrågas, huruvida han erkände riktigheten af dessa liqvider, enligt hvilka han å låntagarnes vägnar uti Lånekontoret fått emottaga och qvitterat der omförmälda lån, efter afdrag af förskottsränta och provision, samt om Ola Månsson jemväl till Lånekontoret inlemnat handlingarna rörande dessa lån, äfvensom huruvida Ola Månsson närvarit i Direktionen de dagar, då länen beviljades.
Ola Månsson, hvilken berörde Sjuttioen liqvider blefvo hvar för sig förevisade, medgaf, att desamma voro af honom undertecknade och att han således hos Kommissionären i ånekontoret utqvitterat alla dessa sjuttioen lån, samt förklarade i öfrigt, att han väl för de flesta lånen, dock icke alla, till lånesökandenas kommissionär vid kontoret aflemnat handlingarna, och att han icke heller såsom Ledamot af Direktionen deltagit i pröfningen af ansökningarna om alla dessa lån; anhållande Ola Månsson, som förmenade att, om det kunde föras honom till last, att han deltagit i pröfning af de lånehandlingar, hvilka genom honom blifvit till Fogelklou eller annan tjensteman i verket aflemnade, hans brottslighet vore lika stor, om han öfvervarit pröfningen af handlingarna för endast ett af lånen, att vid annat tillfälle få till Kongl. Hofrätten eller dess Advokatfiskals-embete lemna uppgift å de dagar han i Direktionen varit närvarande; hvarjemte Ola Månsson, beträffande af Advokat-Fiskalen äskad upplysning, huruvida Ola Månsson för ifrågavarande Sjutioen lån tillgodonjutit någon provision, anhöll att honom måtte tillåtas att på en gång få i detta afseende för alla de lån, om hvilka i målet kunde blifva fråga, afgifva förklaring.
I afseende å några utaf nyssomförmälda lån, eller dem, som 'under den 10 och 22 April 1858 utgått till Nils TrOersson i Glimminge, Hans Olsson i Onslunda, Ingvar Persson i Träslöf, Måns Olsson i Örum, Anders Isaksson i Glimminge, Jöns Jeppsson i Glimminge, C. A. Lindström i Fröslöf och Jöns Persson i Onslunda, uppvisade emellertid Advokat-Fiskalen särskilda liqvider, till hvilka begagnats lika beskådade tryckta blanketter som till de ofvannämnda, men, beträffande innehållet i öfrigt, voro från dessa skiljaktige i så måtto, att uti berörda särskilda liqvider, de der alla saknade underskrift, provisionen fanns utförd med en hel procent af det beviljade lånebeloppet, då deremot, uti Ola Månssons företedda liqvider med vederbörande Kommissionär i Lånekontoret, provisionen var upptagen till endast en fjerdedels procent, och ansåg Advokat-Fiskalen detta förhållande, enär dessa åtta särskilda liqvider jemväl syntes vara med Ola Månssons hand upprättade, påkalla förklaring af Ola Månsson.
Hörd häröfver, vidgick Ola Månsson, att hvad dessa liqvider innehöllo, utom det som i en hvar af dem vore tryckt, blifvit af honom skrifvet, men i öfrigt, under bestridande att hafva utaf den deri utförda provisionen åtnjutit större eller mindre del, förnyade Ola Månsson sin förut yttrade önskan att på en gång få i afseende på alla lånen förklara sig angående den anmärkta provisionen; och medgaf Ola Månsson, att han till Kamreraren i Lånekontoret aflemnat handlingarna rörande förrbemälde Nils Troerssons.
Hans Olssons, Måns Olssons, Anders Isakssons, Jöns Jeppssons och Jöns Perssons lån; hvaremot Ola Månsson sade, det han ej bestämt kunde erinra sig om han inlemnat handlingarna rörande Ingvard Perssons lån, och trodde, att Lindströms handlingar blifvit med posten Kamreraren tillsända.
Advokat-Fiskalen inlemnade vidare: dels ett skriftligt, den 14 Juli 1858 utfärdadt och med Ola Månssons namn undertecknadt qvitto, enligt hvilket han i Malmö Lånc-kontor emottagil ett Landtbrukaren C.
Torslow i Tränäs samma dag i Handelsdiskonten beviljadt lån med Sjutusen sjuhundratjugo Riksdaler Riksmynt, dels en skrift - lig uppsats så lydande: «Hans Jeppson i Gårdlösa 2,489: 50.
((Rasmus Svensson ibm 3,830: — «T.
Thureson 4,787: 50 «And.
Jönsson i Werrestad 5,745: — «Jöns Nilsson i Gårdlösa 6,702: 50.
(Johan Persson Hammenhög - . 3,830- — «Per Persson dito 1,436: 25. «Bengt Larsson i Smedstorp 1,426: 25. 30,227:
— ((Alla dessa lån utom Thuresons, som han sjelf lyftat, har jag lyftat.
Ola Månsson.» n Dels ock två af postkontoret i Malmö meddelade bevis att med posten under öppen rekommendation till Ola Månsson försiindts, den 5:te Juli '1858 på Cimbritshamn, 8,278
Rdr 75 öre Rmt och den 8 Juli samma år, på Ystad 2.583
Rdr 25 öre Rint; vid hvilka bevis voro med Postkontorets sigill fästade specifikationer, att berörde medel utgjorde lån. som beviljats dels P Wigren, Ola Nilsson, Torkel Olsson, Jöns Larsson, Håkan Holmqvist, Per Olsson och Jöns Mårtensson, dels ock Gumme Persson och Jöns Nilsson i Hofby. Sedan Ola Månsson fått genomse dessa handlingar, förklarade Ola Månsson det han vidkändes, såsom af honom utgifne, nyssberörde med hans namn undertecknade qvitto och skriftliga uppsats, i enlighet hvarmed ock samtlige deri omförmälde lån, med undantag af Thuressons, blifvit af Ola Månsson hos Kommissionären
Ivf . v ■ tade. förmenande dock Ola Månsson, att den i uppsatsen omnämnde »Hans Jeppsson» rätteligen hette »Bengt Jeppsson», att Ola Månsson jemväl bekommit alla de personers lån, hvilka funnes upptagne å förenämnde vid rekommendationsbevisen fogade specificationer, samt att i afseende å nu ifrågakomne Sjutton lån, Ola Månsson, som redan yttrat sig angående sin befattning med Wigrens och Gumme Perssons lån, aflemnat handlingarna rörande Torslows lån till bokhållaren vid Låne-kontoret Himmelman, samt rörande öfriga lånen, utom Jöns Nilssons i Hofby, angående hvilkens lån Ola Månsson sade sig icke minnas förhållandet härutinnan, till Kamreraren Fogelklou.
I sammanhang härmed och då bland de här ofvan omförmälde Sjuttioen liqvidationsräkningarna fanns en rörande ett G. W. Stridde den 16 Juni 1858 beviljadt lån, hvilken äfven till den skrifne kontexten syntes Advokat-Fiskalen vittna om Ola Månssons handstil, anförde Ola Månsson, att i afseende å detta lån och den befattning han dermed tagit, förhållandet vore sådant, att han, som den 15 Juni begifvit sig hemifrån för att resa till Malmö, under vägen helsat på hos Landtbrukaren Bergman och i sällskap med honom på eftermiddagen samma dag kommit till Malmö samt derstädes tagit gemensam bostad under natten; att morgonen påföljde dag, då Ola Månsson skolat gå till Lånekontoret, Bergman anmodat Ola Månsson att taga med sig några papper, som befunnes utgöra ofvanbemälde Striddes lånehandlingar, samt aflemna desamma till Ombudsmannen i Lånekontoret, Malmros, med anmodan till denne att vidare befordra handlingarna hos
Direktionen och, intilldess lånet blefve beviljadt, åt Stridde förskjuta och till Handelsdiskonten inbetala Tretusen sjuhundrafemtioen Riksdaler 25 öre, utgörande en Striddes skuld derstädes, som till betalning vore förfallen; att Ola Månsson efter att hafva verkställt detta uppdrag och för Malmros tillkännagifvit, att detsamma iemnats Ola Månsson af Bergman, på middagen sistnämnde dag, sedan lånen beviljats, af Malmros bekommit medlen emot qvitto å nu företedda liqviden, hvilken Malmros, men icke Ola Månsson, uppgjort och i enlighet med hvilken å lånet, stort Rdr
Rmt 10,500: — afgått förskottsränta med 420: — Transport: 420: — Rdr Rmt 10,500: — Skulden till Diskonten 3,751: 25.
Provision 52: 50- » » 4,223: 75. så att endast återstoden Rdr Rmt 0,276: 25. blifvit af Malmros till Ola Månsson utbetald; samt att Ola Månsson samma dag till Bergman aflemnat denna behållning och derefter med denna affär icke tagit vidare befattning, enär Ola Månsson, såsom han förut nämnt, dagen derpå eller den 17 Juni rest till Ystad och vidare till Stockholm; hvarjemte för att visa det Stridde oafkortadt bekommit berörda af Ola Månsson qvitterade Sextusen tvåhundra sjuttiosex Riksdaler 25 öre, Ola Månsson inlemnade en med nyssnämnde liqvid till innehållet alldeles lika lydande handling, hvilken, efter hvad Ola Månsson förmälde, äfven skulle blifvit af Malmros upprättad och å hvilken Stridde, under den 17 Juni 1858, qvitterat behållningen med Sextusen tvåhundra sjuttiosex Riksdaler 25 öre Rmt; uppgifvande Ola Månsson, det han af Malmros erhållit detta sednare då ännu ounderskrifna exemplar af liqviden vid samma tillfälle som lånet af Ola Månsson lyftades, och att Kommissionärerne i Lånekontoret merendels skrefvo sina liqvider i två exemplar, af hvilka det ena qvitterades af den, som hos Kommissionåren lyftade pengarna och det andra behölls af den qvitterande till sin rättelse Advokat-Fiskalen aflemnade en förteckning å alla nu ifrågakomne lån, hvarefter och sedan Advokat-Fiskalen uppfordrat Ola Månsson att närmare än som skett förklara sig angående den provision, som enligt hvad angifvet vore, af honom blifvit låntagarne påförd, Ola Månsson uppläste följande skriftliga anförande: ”Till Kongl. Maj.ts och Rikets Höglofl.
Svea Hofrätt! Af Kongl.
Hofrättens Advokat-Fiskal å Embetets vägnar åtalad för uppgifven öfverträdelse af Banko-reglementet vid utöfningen af min befattning som ledamot i direktionen öfver Malmö Lånekontor, får jag afgifva följande förklaring:
De i stämnings-memorialet upptagne angifvelser synas åsyfta stadgad påföljd icke allenast derföre, att jag skulle hafva brutit mot 78:de §, 1 mom. af gällande Bankoreglemente, utan äfven genom egennyttigt förfarande hafva handlat mot 2:dra § Ansvarighetslagen.
Jag anser mig derföre i första rummet böra visa, att den egennytta, för hvilken jag blifvit beskyld, icke kan hänföras till den påföljd bemälde Ansvarighetslag mot egennytta och väld stadgar.
1:sta och 2:dra §§ af Ansvarighetslagen måste i ett sammanhang betraktas, och vid granskning deraf blir det uppenbart, att det deri stadgade ansvar kan drabba endast i sådant fall, då
Diskontverket genom en eller flera ledamöters försumliga eller egennyttiga förfarande haft timad skada eller förlust.
De ansvarighetslagar, sorn af statsmakterna blifvit utfärdade, såväl för Bankofullmäktige som Direktörerna i Diskontverken, må väl ingen på annat sätt kunna tolka, än att de obestridligt endast afse förvaltningen och det skydd mot skada och förlust Rikets Ständers bank- och diskont-rörelse bör egnas af den öfver samma verk salle Styrelse.
Enskilde personers rätt mot hvarandra är deremot genom allmänna lagen bevarad.
Hvarje enskild individ i samhället eger i afseende derå vända sig med ersättnings påstående mot vederbörlig person och sin talan utföra inför den domstol, hvarunder målet rätteligen hörer och lyder.
Alltså och om verkliga förhållandet än varit, som uppgifvet är, att en eller annan låntagare icke i behörig tid erhållit ett sdTvt och beviljadt lån, eller om vid dess redovisning låntagaren ansett sig vara påförd en större provision i komrnissionär-arfvode än han funnit lämplig; så egde han att använda den lagliga utväg, hvartill hvarje annan medborgere för utförandet af sm talan mot annor man är anvisad.
Ansvarighetslagen kan härutinnan så mycket mindre tillämpas, som de på godkända handlingar beviljade länen, af låntagarnes ombud blifvit efter behörig fullmakt utqvitterade från Diskontverket, hvarefter medlen måste betraktas såsom enskilda personers egendom, hvarmed styrelsen öfver verket icke haft någon vidare befattning, än att indrifva lånen vid deras förfallotider.
Sedan jag således sökt visa, att gällande Ansvarighetslag är tillkommen för Lönekontorens och icke för enskilde personers säkerhet, tror jag mig äfven hafva ådagalagt, att den egennytta, som är med kommissionär-befattningen förenad i den beräknade provisionen, och till hvilken egennytta tjenstemännen i Diskontverkens kansli och kontor i mer eller mindre mohn i sammanhang med sina kommissioner göra sig skyldige, alldeles icke har till påföljd något annat ansvar än det 78:de § Banko reglementet för en slik öfverträdelse stadgar.
Af hvad jag nu anfört, och då icke ens uppgifvet än mindre visadt är, att Rikets Ständers Lånekontor i Malmö genom mina tillgöranden som direktör lidit skada och förlust, och enskilde personers rätt, hvarom talan vid laga forum aldrig blifvit väckt, svårligen kan komma under Högloti Kongl. Hofrättens pröfning, anser jag angifvelsen vara obefogad och tycker att målet, i den del deraf, som åsyftar det i Ansvarighetslagen stadgade ansvar, må förfalla.
Sedan jag sålunda sökt visa, hvartill angifvelsen, om den varit alldeles riktig och grundad på Banko-reglementets tydliga föreskrifter, kunnat leda; vill jag dels med fakta, dels med handlingar styrka, att jag i intet fall anser mig hafva öfverträdt föreskrifterna i olvanbemälde Banko-reglemente.
Jag angifves för l:o
Alt jag på det sätt befattat mig med kommissioner, alt jag från en större mängd låntagare medfört deras lånedokumenter, lemnat dem till någon verkets tjensteman och, sedan lånen blifvit beviljade, hos denne uppburit penningar för låntagarnes räkning; 2:o
Att jag i några fall obehörigen dröjt med de utqvitterade medlens aflemnande till låntagarne; och 3:0
Då redovisning af lånen skett, mig tillgodoräknat ända lill f proc. af !ånesumman i kommisionsarfvode, Alt 25 Att jag varit Kommissionär, bestrider jag; men att jag. på anmodan af låntagare från min hemort, 7j mil från Malmö, på mina resor dit öfverfört deras låneansökningar till den person de velat sända dem, är sanning Att Kamrer Fogelklou i de flesta fall erhöll dessa kommissioner, härledde sig deraf, att han i egenskap af Kamrerare var till namnet känd.
Kommissionären har påtecknat ansökningarna, ansvarat för deras riktighet, ingifvit dem till Diskontverket, och, på grund af lånesökandenas fullmakt, derifrån utqvitterat de lån, som blifvit beviljade, hvarefter han uppgjort liqviderna och dervid
Sig tillgodoräknat kommissions-provision för sin befattning som deras kommissionär.
Detta är inför protokollet hos Direktionen i Malmö
Lånediskont erkänt och erfordrar ingen vidare bevisning.
Jag hemställer nu till Höglofl.
Hofrätlens pröfning, hvilken det är af oss begge, han eller jag, som har utöfvat Kommissionärs- eller ombudskapet.
Direktionen öfver
Diskontverket i Malmö må nu hafva tolkat Banko-reglementet huru den behagat, 78:de § I mom. lyder dock: »Ledamöterne i samtliga
Diskont-direktionerna vare det uttryckligen förbjudet att så»som Kommissionärer taga någon befattning med låneansökningar hos det Diskont»verk, i hvars styrelse de deltaga.»
Det är således kommissionärskapet hos Diskontverket, som är förbjudet.
För hvarje annan befattning med lånsökandes angelägenheter finnes intet förbud, och torde allraminst kunna ifrågasättas för en så oskyldig åtgärd, som att lill lånesökandenas kommissionärer i diskont-orten, å deras vägnar öfverlemna handlingar; kommissionären må nu vara någon af verkets tjenstemän eller icke, han står dock, i afseende på kommissionerna, utom
Diskonlverket, der samma uppdrag skall utföras.
Huru många bevis skulle jag icke kunna meddela derom, att tjenstgörande ledamöter i Diskont-direktionerna i synnerhet från landsorten på samma sätt förfarit, för att bespara lånesökande i den ort de tillhöra resor och kostnader.
Skulle nu detta stämplas som en öfverträdelse, så är den lika stor, om, såsom ofta är fallet vid Låneverken i orterna, en och annan lånsökare inställer sig i Diskontverkets kontor och, såsom obekant med alla andra, vänder sig till en Direktör, som han känner, och den sednare är nog oförsigtig att taga lånehandlingarna i sina händer och lemna dem till någon verkets tjensteman, med begäran, att han å den lånesökandes vägnar ville åtaga sig inlemna handlingarna till
Diskontverket; ty det är icke vägen, utan handlingen som här måste afses. 7 steg eller 7 mil är i detta fall sak samma, likasom antalet af ansökningar — de må nu vara flera eller färre eller en enda — stämpla förbrytelsen, ty är det ena en öfverträdelse af gällande föreskrifter, så är äfven det andra.
Men att neka min egen penningbehöfvande orts innevånare i en tid, sådan som den ifrågavarande, då de hade 7 ä 8 mil till Lånekontoret, att taga med mig deras låneansökningar till deras kommissionärer i diskont-orten och återtaga de lån, som beviljades, då jag i allt fall skulle resa dit, kunde väl ej gå an, och torde varit mera att klandra, än hvad jag nu gjort, då jag, utan att bryta mot Reglementets föreskrifter, derigenom besparat låntagarne många resor och kostnader. B. St. Just-Ombudsmans Emb.-Berättelse till 1859 års riksdag. 4 26 Beträffande dernäst andra anklagelsepunkten, så, och då det icke tillkommer mig att utreda, huruvida de af Lånediskontens tjenstemän inför
Direktionen anmälda förfrågningar af P. Wigren och Gumme Persson i Onslunda efter lån, utfallna det ena den 3 och det andra den 7 Juli, varit af behöriga personer gjord, eller om den dolda orsaken dertill, så vill jag, endast i detta fall och för att i moraliskt afseende skydda mig mot ohemula beskyllningar, inför Höglofl.
Hofrätten framlägga deras egenhändiga qvittenser, äfvensom ej mindre dessa 2:ne än jemväl gemensamt med andra låntagares särskildt meddelade bevis, att penningarna i behörig tid erhållits.
Härvid torde jag äfven böra upplysa, alt, ehuru jag deltagit pröfningen af många och kanske de flesta ansökningar från min ort, och deribland flera af dem, som sökandena sändt med mig till sina ombud i Malmö, så har jag likväl icke deltagit i pröfningen af alla och icke heller varit närvarande, då Wigrens och Gumme Perssons lån beviljades; ty den 18 Juni afreste jag med ångfartyget Gauthiod från Ystad till Stockholm, och den 8 Juli utpasserade jag härifrån på samma ångbåt.
Jag hade således icke utqvitterat deras penningar hos Kommissionären; de sändes mig på posten.
I juridiskt afseende var jag derföre icke bunden att som tredje man träda emellan.
Den moraliska förbindelsen tror jag mig hafva uppfyllt, då jag ådagalagt, att lånen utan dröjsmål till låntagarne blifvit aflemnade.
Hvad åter angår 3:dje och sista angifvelsepunkten, är jag af den tanke, att om jag för särskildt besvär emottagit ersättning af dem. som frivilligt velat gifva mig en sådan, en dylik godgörelse bort vara lika litet mig som hvarje annan enskild person förmenad, och följaktligen hvarken Låuekontorets
Direktion eller någon annan berättigad att i denna del af målet uppträda såsom låntagarnes förmyndare.
Men här inträffar den omständigheten likväl, att de ifrågavarande ända till f-dels-procenten icke råkat falla mig till godo.
Låntagarne hafva sjelfve, enligt den handling, som jag här ofvan åberopat (och deras yttrande i hvad som uteslutande rör dem sjelfve måtte väl ega vitsord), förklarat, att ifrågavarande belopp blifvit användt till deras kostnader, såsom lånehandlingarnas uppsättande, lösen för vederhäftighetsbetyg, skrifning af förbindelser mellan låntagare och löftesmän, som sig emellan delat lånen, resor m. m.
De kunde icke få allt detta för intet.
De omnämnda liqvidations-blanketterna har jag på några låntagares begäran sökt skaffa och lemna, på det de, om lånen beviljades, med mindre skrifning skulle kunna anteckna eller anteckna låta, och hos en hvar, som fått andel af lånet, förvara en säker uppgift på förfallotiderna och kontrollera hvad de, sedan alla deras kostnader blifvit afdragne, haft att sig emellan fördela.