Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Banken upplånar penningar för ränta i den mon tillfällen erbjuda sig, alt mot fullgod säkerhet och med vinst använda dem i utlåningsväg. §. ^5.
Bankens skuldförbindelser för upplån, enligt 19 skola ställas på bestämd uppsägningstid.
Banco- och Lag- Utskottens Betänkande B:o 3. §. 26.
Banken utlånar penningar mot ränta och säkerhet af: a) Lös pant. b) Fastighets-inteckning. c) Actier och Publika papper.
Personlig credit.
Låne-rörelsens utsträckning eller inskränkning beror af tillgång och förevarande omständigheter. §. 27.
Banken tillåter sina låntagare att göra afbetalningar till gälds afbördande, äfven utöfver hvad de sig lillförbundit.
Dock att i Reglementet bestämmes ett visst belopp, hvartill sådan öfverbetalning, serskildt lör sig verkställd, i det minsta må uppgå. §• 28.
För utlåningar mot lindrigare ränta än allmänna Lagen högst tillstädjer, och sorn icke äro af Discontnatur, så att ränte-afdrag på förhand sker, bibehålles
Banken vid den hittills hafda rättigheten att halfårsvis räkna sig till godo ränta på ränta. §• 2f> Ibland Banco-Verket rörande ärenden, som, enligt Regerings-Formens 86 §., skola hållas hemliga, inbegripes sammanräknadt belopp lör viss tidpunkt, af Persons eller Bolagsförenings hos Banken begagnade credit, vare sig uti ett eller flere slag af penninge-försträckning. §• 3°- Om öfrige grunder och vilkor, som för Bankens lånrörelse i allmänhet, eller någon serskild gren deraf må gälla, ankommer på Rikets Ständer att efter förhand varande omständigheter förordna; dock under orubbadt bestånd af ömsesidiga öfverenskommelser, som emellan Banken och någon dess Gäldenär redan förefmnas.
Och hafva Utskotten slutligen i sammanhang härmed under öfvervägande tagit, dels etL från Höglofl.
Ridderskapet och Adeln lill Banco-Utskoltet re - B anco- och Lag-Utslcottens Betänkande Nio 3. mitteradt, af Herr Lagerhjelm _, Pehr, väckt förslag, att 5 §. i BancoLagea af elen i Mars mätte erhälla följande lydelse: ”Efter hvarje ärs Bokslut skall, genom Rikets Sländers Fullmägliges försorg, en öfversigt, sorn visar Bankens hela ställning, tryckas och med allmänna Tidningarne utdelas;” dels ock ett från Vällofl. Borgare-Ståndet remilteradt anförande af Herr Wiem, deruti hemställes, huruvida den af Rikets Ständer beslutade förändring i beloppet af Bankens Grundfond måste anses föranleda någon ändring i Lagen för Rikets Ständers Bank af den i Mars i83o.
I hvilken fråga Herrar Santesson■, Helsingius, Bååth och Ekerman inom Ståndet sig uLlåtit.
Beträffande först det af Kongl. Maj:t i Nåder afgifne, bär ofvan intagne förslag lill Banco-Lag, så enär — af den i Regerings-Formens 87 §. gifne föreskrift för behandlingen af de Lagfrågor, Konungen kan finna för godt alt för Rikets Ständer framställa, hvarigenom blifvit stadgadt, att Rikets Ständer skola öfverlemna Konungen deras svar uppå Riks-Salen, om de i dylik fråga bifallit Konungens Proposition, men skriftligen genom Talmäunerne, om de densamma afslagit, —synes följa, att ett af Konungen framställdt
Lagförslag ej kan annorlunda än i sin helhet antingen antagas eller afslås, men nu ifrågavarande Lagförslag, enligt hvad af flere Ledamöter inom Riks-Stånden anmärkt blifvit, innehåller åtskilliga stadganden, de der stå i strid emot den af Rikets Ständer vid innevarande Riksmöte bibeliållne redaction af 72 §. i 1809 års Regeringsform, finner Utskottet sig föranlåtet tillstyrka Rikets Ständerj till svar å Kongl. Majlis Nådiga Skrifvelse i detta ämne i underdånighet tillkännagifva, alt, som det af Kongl. Majit i Nåder aflemnade Förslag till BancoLag finnes i vissa delar stridande emot den af Rikets Ständer bibehållne redaction af 72 §. i 1809 års Regerings-Form, anse Rikets Ständer sig förhindrade, att kunna samma Lagförslag antaga.
Hvad dernäst angår de i öfrigt väckte Förslag till ytterligare Lagstiftning för Rikets.
Ständers Bank, hafva Utskotten, för bedömandet af frågan, om någon annan Lag, än den nu gällande bör, efter 87 §.
Regerings-Forraen, för Rikets Ständers Bank stiftas, lill en början ingått i undersökning af det förhållande, hvaruti Rikets Ständers Bank egentligen står till så väl Statsmagterne som Allmänheten, samt dervid funnit, att denna Bank icke i6 Banco- och Bag-V(skollens Betänkande N:o 3. är hvarken en fullkomlig Stats-Bank, hvartill skulle fordras, alt hägge Statsmagterne egde en i Grund-Lag uttalad bestämd andel i garantien och förvaltningen deraf eller en så beskaffad inrättning under enskildes ego och ansvarighet, att, i den händelse de tillgångar skulle finnas otillräckliga, hvilka äro lemnade i vård och förvaltning af Rikets Ständers Fullmägtige och Bankens Commissariat, Bankens egentlige egare och garanter, eller hvad som kunde kallas Bank-Bolaget, nemi.
Lag för Banken åter, som icke skulle sträcka sig utöfver Civil-Lags föremål, således*icke angå Rikets Ständer såsom disponenter och garanter, utan endast Banken i dess förhållanden lill Allmänheten, innefattas, efter Utskottens omdöme, uti de Ordningar, Stadgar och Reglementen, 73 §.
Ehuru sistberörde Grundlags §. icke nyttjar benämningen Lagar utan instället begagnar uttrycket:
Ordningar och Stadgar, dertill anledningen jemväl torde finnas deruti, att endast ena Slatsmagten dem beslutar, på sätt förhållandet är med de Stadgar och Påbud, Kongl. Maj:t i oeconomiska mål eger utfärda, måste likväl de, af Rikets Ständer i afseende på Banken utfärdade Ordningar och Stadgar vara af samma förbindande kraft som Lagar, då dessa Ordningar och Stadgar äro behörigen uppgjorde af den Statsinagt, som icke allenast i Lagstiftningen i allmänhet eger andel, utan ock, jemlikt besörde Grundlags §., blifvit, i fråga om Banken, tillagd sådan rättighet allena.
Regerings-Formen, vore ett verkligt inrymmande åt andra Statsmagten af andel i en Lagstiftningsrätt, som den nu icke eger; då likväl Rikets Höglofl.
RegeringsFormen, ådagalagt, att de icke velat medgifva en rubbning i deras nu bestående constitutionela förhållanden till Banken; då det jemväl torde i längden - Banco- och Lag-Utskottens Betänkande JY.-o 3. den blifva skadligt, att, på oregelmessig bana, stifta Grundlag i Civil-Lags form; då den så kallade Bank-Lagen af den i Mars i83o, såsom en Extraordinair Lag, står fast och följaktligen, så långt den går, gäller till efterlefnad; och då alla öfrige nödige Stadgar kunna i vanlig ordning af Rikets Ständer beslutas, för att, genom Reglementet eller serskilde Kungörelser, till efterrättelse meddelas, anse Utskotten någon ytterligare lagstiftnings-åtgärd för Rikets Ständers Bank, efter 87 §.
Atskillige Ledamöters reservationer bifogas.
Stockholm den 29 Nov. 1834- JZeservationer : af Herr Grefve Frölich D: ”Instämmande för öfrigt i Utskottens beslut får jag dock så vida reservera mig deremot, som jag anser de ännu i mångas opinion hit och dit vacklande begreppen, hvarifrån ett slags sträfvande alt få ytterligare garantier emot Rikets Ständer troligen sig härleder, hafva bort så, en gång för alla, utredas, att frågan derefter fått en behörig hvila lills den å nyo, under andra bestämda cathegorier, helt olika de nuvarande, åter möjligen kunde förekomma.
Jag hade derföre trott, att Utskotten bort, i afseende på Bankens icke fullt regelmässigt uppställde constitutionela och legala förhållanden, förklara, att desse icke effectivt kunna iordningsättas med mindre en af två mera genomgripande reformer af Rikets Ständers Bank företagas nemligen antingen: alt Banken af enskildt Bolag öfvertages med samma förbindelser i öfrigt i afseende på ständig vexling; hvarigenom, efter borttagande ur Regeringsformen af allt som angår Banken, densamma ställdes under allmän
Lag —- eller ock: att, sedan andra enskilde Banker bildat sig samt öfvertagit större delen af den mindre lånerörelsen, Rikets Ständers Bank, såsom pur Central- och Mynt-Bank, inskränktes till endast den sedelrörelse, som vore nö Bihang lill II.
Prat. 1834- 6-te Sami. lidra AJd, 3 2-dra Häftet, 18 Banco- och Lag-Utskottets Betänkande IV:o 3. dig för dess bestyr med Rikets allmänna Verks Cassör, med Skatte-uppbörden och med utfärdande af legalt sedelmynt för offentliga Bolags-Bankers rörelse; hvarefter och sedan det förhållande inträffat, att Reglementet för förvaltningen under en ändamålsenligare styrelse kunde blifva vida enklare och i de fleste fall knappast nånsin i behof af en periodisk förändring, hvarom då också olika meningar svårligen kunde uppstå, Rikets Ständer funno för godt förändra deras Bank till en verklig Stats-Bank derigenom, att de, i grundlagsenlig väg, öfverlemnade åt den andra Statsmagten, Konungen, en sådan andel i Lagstiftning, rörande Banken, som uti andra länder, der Stats-Banker finnas, alltid tillkommer Statens högste Styresman.
Utskotten hade då äfven, för sin del, bort erkänna företrädet åt det senare alternativet j helst en färsk erfarenhet, så vidt man kunnat inhemta af Tidningarne, om den splittring för hvilken förenta Nord-Amerikanska Staterne nyligen, i följd af deras stora Central-Banks operationer, under en af Regeringen nog oafhängig Styrelse varit blottställd, synes ådagalägga, huru vådlig en alltför stor Bank, såsom en Stat i Staten, kan blifva, då Regeringen icke deröfver har någon controlerande magt.
I öfrigt står det mera tillsammans med det System för Rikets Bankväsende i allmänhet, hvilket Utskotten i deras förslag till
Lag för offentliga Bolags-Banker utvecklat, lill hvilket ovilkorligen hörer, att en Central Mynt-Bank, såsom Statsinrättning orubbligen funderad, bibehålies.
Härförutan och i afseende på de Utlåtanden Banco-Utskottet redan fällt i sina Betänkanden N:ris 6 och 16, rörande tillökningen i Grundfonden med 600,000 R:dr, torde böra nu sägas, att detta beslut, som Rikets Ständer troligen fattat under dåvarande förmodan, att
Slutligen anser jag Utskotten böra tillstyrka Rikets Ständer att i deras underd. skrifvelse till Kongl. Majit, med svar på Dess Nådiga Proposition, yttra: att de, under samma åsigter, hvilka lågo till grund för deras år i83o tagne åtgärder, då de genom så kallade Myntbestämningslagen af den 1 Mars i underdånighet begärde och erhöllo hos Kongl. Majit ett temporairt, för deras Bank nödigt ansedt stöd, äfven nu önska få tillkännagifva sin förtröstan till Kongl. Majit, att Han, med den i 16 §.
RegeringsFormen stadgade Konungsliga magt, icke lärer underlåta vaka deröfver, att Banco- och Lag-Utskottens Betänkande IV-o 3.
Banken gör hvar man rätt; äfvensom i lika underdånighet anhålla, att, derest Banco-Styrelsen skulle finna nödigt Begagna credit eller creditiv på utländsk ort, och detta creditiv icke mot dess egna förbindelser kunde tillvägabringas, Kongl.
Maj:t då, på derom af Banco-Styrelsen framställd underdånig anmälan, täcktes lemna sin höga autoriration och garantie i egenskap af Rikets högsta Målsman och Chef.” Af Herr Professoren Grubbe: ”Det armin öfvertygelse, alt den egentliga Lagstiftningen för Banken_, hvilken har till föremål något annat än blott reglementariska stadganden, rörande Bankens förvaltnings rätteligen bör utöfvas af hela den lagstiftande Magtenoch således, i en coustitutionel Monarki, af Konungen och National-representationen i förening.
I öfverensstämmelse med denna åsigt antogs af båda Statsmagterna vid sistförflutne Riksdag Lagen för Banken af den i Mars i83o.
Om denna i sjelfva verket innefattade allt hvad en Bank-Lag bör innehålla, så vore visserligen all fråga om en ytterligare Lagstiftning för Banken nu öfverflödig; men jag tviflar, att man med skäl kan tillerkänna denna Bank-Lag en sådan fullständighet.
Delta oaktadt inser jag likväl äfveji att, så länge Regerings-Formens 72 §. förblifver oförändrad, skulle försöket att tillvägabringa en fullständig, på båda Statsmagternas sammanstämmande beslut grundad Lagstiftning för Banken troligen möta stora svårigheter.
Man skulle nemligen vid ett sådant försök målunda ej kunna förena sig om en fullt noggrann bestämning af den rätta gränspunkten emellan de Ordningar, Stadgar och Reglementen för Bankens förvaltning, hvilka det tillhör Rikets Ständer allena att uppgöra, och den af båda Statsmagterna beroende Lagstiftningen för Banken.
Endast genom en förbättrad redaction af Regerings-Formens 72 §. torde denna svårighet en gång kunna häfvas.
Förslag till en mera omfattande Lag för Banken blifvit till Utskotten af en Ledamot inlemnadt, tror jag, för min del, alt man, i stället för att utan all granskning ogilla detsamma, hade'bort ingå i en närmare pröfning deraf, för att undersöka, huruvida ej åtminstone några äf de deruti föreslagne Stadganden äro af den beskaffenhet, alt de kunde och borde af samma Statsmagter, som antogo i83o års Bank-Lag, antagas såsom nödiga tillägg till densamma, och dermed tillika såsom nyttiga förberedelser till en framtida fullständig och fullt ändamålsenlig Lagstiftning för Banken.”
Uti denna reservation instämde Herrar Lagerheim, Helleday och Cederborg samt Riksdagsfullmägtigen Anders Andersson från Westerås Län. 20 Banco- och Lag-Utskottens Betänkande N:o 3.
Af Herr
Doctor Elfström: "Emot de Höglofl.
Betänkande får jag först anmärka, att, då man eger en Bank-Lag, gemensamt stiftad af Konung och Ständer, om hvars upphäfvande motion icke blifvit väckt, har det varit öfverflödigt, att, när fråga uppstått endast om denna Lags fullkomnande, inlåta sig i undersökningar, om en sådan Lag rättsenligen kunnat stiftas, och om båda Slatsmagterna ega i en sådan Lagstiftning deltaga.
Då detta senare af de Ilöglofl.
Utskotten blifvit bestridt, kunde det lill och med varit conseqvent, om upphäfvandet af i83o års Bank-Lag på anförde grunder blifvit tillstyrkt.
För alt komma till det resultat Betänkandet innehåller, hafva inom Utskotten användts en argumentation, stödjande sig på följande theser: att vår Bank ingalunda är en Stats-Bank, enär båda Stalsmagterne ej ega andel i garantien och förvaltningen deraf; att den ej heller är en så beskaffad Bank, hvars egare och garanter kunna ställas inför allmän
Lag och underkastas laga dom; att Bank-Lagen således endast anginge Bankens förhållande till allmänheten, men ej delegarne eller sjelfva Svenska folket, och att så beskaffad Lagstiftning vore att hänföra till de i 72 §. R.
Ehuru åtskilligt torde vara att erinra äfven emot de arne första satserna, vill jag icke dervid uppehålla mig, utan öfvergå till den sista, som utgör slutlänken i argumentationen.
Befinnes denna sats falsk eller vacklande, måste det derpå grundade omdöme icke heller gälla såsom stabelt.
För mig åtminstone faller sig svårfättligt, att en Lag, angående Bankens förhållanden till allmänheten, icke äfven skulle röra sjelfva delegarne i Banken.
Om man ock med Bank vill förstå en afskiljd massa af förmögenhet, måste man doek medgifva, alt de derföre gällande Lagar egentligen röra egarne till denna massa och de personer, hvilka med dem komma i förhållande; ty en
Efter den förra åsigten skulle det icke angå Rikets Stan- 1 der, om deras
Bank eger något att betala med eller icke — en mening, som troligen aldraminst, under närvarande förhållande af en nyligen börjad realisation, lärer godkännas.
De apparenU skal, som i denna syftning blifvit anbragle, kunna icke jemna den skar - Banco- och Lag-Utskottens Betänkande N:o 3. 21 pa glänslinien emellan Ordningar m. m. å ena, samt Civil-Lagar å andra sidan.
Orden ”förvaltas af de Fullmäktige , hvarje Ständ förordnar/’ ådagalägga delta ljusligen.
Den frågan t. ex., om Bankens fordringar i Concursmål böra underställas Svea Hof-Rätt, som enligt 1668 års Riksdagsbeslut är Bankens forum, eller af Goncurs-Domstolen pröfvas, lärer icke kunna annorlunda anses, än såsom en Civil-Lagbeslämmelse, flera andra förhållanden alt förtiga.
Bank ingalunda bör eller kan, utan de största vådor, vara ställd utom Lag, så önskar jag äfven, att Lagstiftningen för densamma må ega erforderlig fullständighet.
Säkerligen kunna åtskilliga rättsfrågor uppslå emellan Banken och enskilde, för hvilkas afgörande
Domaremagten med skäl lärer tveka att lägga Lill grund blotta Ordningar och Reglementen, och tilldela dessa en med Civil-Lag lika gällande kraft.
Betänker man vidare Bankens garantier, så skönjer man genast, att desse äro helt och hållet öfverlemnade åt Ständernas godtycke.
Man har i allmänhet ansett lån eller åtminstone creditivrättighet på utrikes ort nödvändige för Realisationens upprätthållande i händelse af missväxter och försämrade handels-conjuncturer, då Bankens silfvervaluta säkerligen komme ait starkt påkännas; men huru blir väl möjligt att vinna ett sådant förtroende hos utländningen, då Konungen ej är berättigad 22 Banco- och Lag-Utskottens Betänkande IV:o 3. deltaga i Lagstiftningen öfver Banken, ej en gang med Sitt veto förekomma sådana beslut af Rikets Ständer, som kunna föranleda förskingring af Bankens medel?
”Konungen bör — ingen förderfva eller förderfva låta till lif, ära, personlig frihet och välfärd” i vissa hänseenden sakna all betydelse.
Jag har i korthet velat antyda de förnämsta hufvudpunkter, från hvilka förevarande ämne, efter mitt omdöme, bör skärskådas, och då jag nödgas medgifva, att, så länge Reg.
Formens 72 §. förblifver i sitt närvarande skick, det Kongl. Bank-Lagsförslaget svårligen kunnat i sin helhet godkännas, vidhåller jag dock derjemte den öfvertygelsen, att flere delar deraf bort antagas och erhålla rum i ett välbehöfligt supplement till i83o års Bank-Lag.
Af Herr Helsingius: ”Jemte det jag hufvudsakligen förenar mig uti den af Herr Doctor Elfström afgifne reservation anser jag mig här böra närmare utveckla motiven för de af mig föreslagne, i Utskottens Betänkande intagne Lagstad ganden.
Den vigliga fråga, som sysselsatt förenade Utskotten, och genom deras nu afgifne Betänkande skolat utredas och besvaras, har varit: om och huruvida, utöfver hvad som finnes i de vid sista Riksdag stiftade Lagarne angående myntbestämningen och för Rikets Ständers Bank, s,amt hvad förut är vordet bestämdt genom Bankens Grundstadgar af år 1668, nemligen Kongl. Maj:ts Nådiga Tillstånds-Bref för Rikets Ständer att taga Banken under sin förvaltning, Kongl. Maj:ts Nådiga försäkring om Banco- och Rikets Ständers beslut och förordning om Banken i Stockholm; genom de sedermera tid efter annan i fråga om Banken utfärdade allmänna Författningar; och genom 72 §. i Regeringsformen af år 1809: något ovilkorligt behof nu kan anses påkalla uppgörande af ny Lagstiftning för Banken.
För denna frågas utredande hade jag trott uppmärksamhet böra fästas å följande omständigheter: 1:0 I 1668 års Grundstadgar för Banken förekommer icke det ringaste om dess rörelse såsom Sedel-Bank.
Tvärtom innehåller Bank-Ordningens Banco- och Lag-Utskottens Betänkande JV'o 3. ' 23 n i §. uttryckligen: ”såsom igenom Credit-sedlar före detta (i Palmsrucks
Delta försigtighets-vilkor hade dock icke längre varaktighet än till 1701, då en verklig och, såsom af åtskillige förhållanden ådagalägges, icke obetydlig sedelrörelse infördes; men på det alt bokstafven ändå icke måtte blifva förnärmad, utgåfvos sedlarne under form af flyttbara Depositions-bevis. (se Ständ.
Underr. punkt 4-) Så uppkom den såkallade Transport-räkningen och den stilisation, som ännu finnes begagnad i alla sedlar, såväl Bankens som Riksgälds-Contorets, alt de nemligen hafva formen af qvittencer eller depositions-bevis, icke af skuld-förbindelser. 2:0 Kongl. Majrts Nådiga Kungörelse och Förordning af den 27 November 1776, utfärdad med åberopande af serskildt gifven öfverlåtelse från Rikets Ständer, ålade Banken alt, i stället för de förut brukliga , på daler kopparmynt slälda Transportsedlar, förse allmänna rörelsen med ett till sitt gångbara värde behörigen stadgadt guld- och silfvermynt (hvilket dock i sammanhang dermed så bestämdes, att 18 daler i stället för 9 daler skulle motsvara 1 R:dr Specie, och således 5o för 100 af dalersedlarnes ursprungliga siffervärde rabatteras,) och att de på detta Specie Riksdalermynt grundade Bancosedlar, som, för mera vighets skull, blefve med samma mynt omlöpande, alltid vid anfordran med Speciemynt inlösa. 3:o 72 §. af 1809 års Regeringsform lyder: Riksens Ständers Bank förblifver, som den hittils varit, under Riksens Ständers egen garantie och vård, så att den ostörd må förvaltas af de Fullmägtige, hvarje Stånd]dertill förordnar, efter de Ordningar, Stadgar och Reglementen, hvilka redan gjorda äro eller vidare af Riksens Ständer göras kunna; egande Riksens Ständer allena rätt att genom Banken utgifva sedlar, som för myoti Riket må erkännas”.
Detta senaste Grundlags-stadgande angående Banken, hvarigenom 1776 års Realisations-Förordning var de facto omintetgjord, och de ofvannämnde orden uti densamma, för mera vighets skull, blefvo utan någon slags betydelse, är också det enda af båda Statsmagterne erkända, hvaruti man kan upptäcka något spår af monopolium i fråga om Bankens sedelrörelse och lånrörelse.
Endast för Depositions-rörelsen kan, såsom varande af slik egenskap, betraktas det begifvande från Konungens sida år 1668, att alla Statens medel skulle gå genom Banken. 24 Banco» och Lag- Utskottens Betänkande N:o 3. 4:o Kongl.
Ständer uti skrifvelse af den 2 i denna månad hos Oss i underdånighet tillkännagifvit, att, sedan Rikets Ständer åren 1809 och 1810 funnit
Rikets belägenhet fordra, att deras Banco-Verk ålitades i den mon, hvaraf sedermera inskränkning tills vidare i utvexlingen af silfver emot Bankens Transport-sedlar blifvit en följd , samt Riketä Ständers Banco-Utskott, å deras vägnar, vid Riksdagarne åren i8ro, 1812 och 1815 äfven gifvit Banco-Fullmägtige dermed öfverensstämmande föreskrifter till efterrättelse, Rikets Ständer ansett denna inskränkning ännu icke kunna upphäfvas, och att således, intill dess annorlunda af dem beslutes och behörigen kungöres, utvexling af silfver emot Transportsedlar kommer hädanefter, likasom de senast förflutna åren, att vara inställd, utom i de serskilda fall, hvarom Rikets Ständer låta meddela Banco-Fullmägtige nödige föreskrifter.
Delta förhållande har Kongl.
Det alle, som vederbör, håfve sig liörsamligen att efterrätta”. 5:o Lagen, angående Myntbestämningen af den 1 Mars i83o, fastställer den blifvande utvexlmgs-grunden sålunda, ätt 128 skill ingar, eller 2 | Riksdaler Specie i Bankens sedlar eller förbindelser, skola gälla lika med E11 Riksdaler i silfver efter den, med afseende å Slag-skattens beräkning i myntet, af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer förändrade 1664 års myntfot. 6:0 Lagen för Rikets Ständers Bank af den 1 Mars i83o förklarar Banken skyldig att, från den dag då utvexling af silfver ånyo vidtager, enligt hvad derom vid Riksdagen beslutadt blifvit, enär så påfordras, sina sedlar med Svenskt silfvermynt inlösa efter den grund Konung och Rikets Ständer fastställt; stadgar, huru förhållas skall, om denna förbindelse varder åsidosatt; bestämmer, att en Summa af 4>4°°>000
B'dr alltid skall utgöra Bankens öfverskott, och inträffande
Capital-förminskning under året af vinsten ersättas; föreskrifver, att uppgifter, dels om Vexel-Bankens , dels om Bankens hela ställning, skola periodiskt utdelas med allmänna Tidningarne; och lemnar åt enskilde öppet, att Bolag inrätta till Bank-rörelses bedrifvande; men nämner icke ett ord om Rikets Sränders Banks befattningar, åligganden B arno- och Lag-BJ(slottens Betänkande Nio 3, Åligganden och rättigheter, hvarken såsom Depositions- eller Låne-anstalt, 7:0 Kongl.
Maj:ts Nådiga Kungörelse af den 10 innevarande September innehåller; Alltså håfve
Vi funnit för godt att upphäfva Vår, uppå Rikets Ständers underdåniga begäran vid 1817 och 1818 årens Riksdag, den 18 Mars 181S utfärdade Kungörelse om inskränkning tills vidare i utvexling af Silfver emot Bankens sedlar, samt att, enligt 3 §• af Lagen örn Myntbestämningen af den 1 Mars i83o, härmed i Nåder förordna och kungöra:
Att Rikets Ständers Bank skall den I nästkommande October öppnas till utvexling af Silfver emot Bancosedlar efter den grund, som är fastställd i 1 §, af Lagen om Myntbestämningen af den i Mars i83q så lydande; Såsom orubblig grund &c.
&c, Vid en blick på denna series af Författningar, sorn dels i allo upphäfva, dels betydligen modifiera hvarandra, kan man svårligen för sig dölja, att Banken i närvarande stund befinner sig, uti flera vigtiga hänseenden, så att säga, utom Lag.