Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är med anledning häraf jag vågar föreslå: 6:o att beväringsskyldig, som vid beväringsmönstring genom befälhafvarens intyg styrker sig hafva tvenne år tillhört officiel skarpskytteförening och derunder med approbation genomgått sådana öfningar, som Kongl. Maj:t kan finna för godt att bestämma, samt dessutom Iean styrka sig innehafva krigsdugligt gevär af modell, som begagnas af den skarpskytteförening han tillhör, må från båda beväringsmötena varda befriad.
August Blanche. N:o 5.
Af Herr Witt, G. C., angående sammanbindning af städerna Wexiö, Carlskrona och Calmar medelst bredspårig jernbana samt bidrag af allmänna medel till kostnaden derför.
Sveriges karta finner man att landets sydöstra del är alldeles utan jernvägskommunikationer och man finner också att just i denna del äro sådana särdeles nödvändiga, då man der eger tvenne hamnar, hvilka, den ena såsom flottans hufvudstation och den andra såsom afsättningsort för hela Öland, äro af den stora vigt, att en förening mellan dem och rikets stambanor måste medföra en ofantlig fördel för hela landet.
Hittills har man, enligt mitt förmenande, allt för litet tänkt på försvarsverket vid anläggandet af rikets stambanor, ehuru det just för vårt land torde vara af yttersta vigt att begagna den stora fördel jernvägarne kunna medföra ör försvaret.
Det är nemligen alldeles klart och ovedersägligt, att uti ett glest befolkadt land med en vidsträckt, gränslinie måste just den hastighet, hvarmed trupper och Motioner hos Borgare-Ståndet 1865.
N:o 5. 9 och krigsförnödenhet er kunna sändas till de ställen af gränsen sorn för tillfället äro hotade, vida mer än försvarsverkets storlek i sin helhet bestämma stridens utgång.
Man kan lätt tänka sig förhållandet, om vi fingo krig med en mägtig fiende.
Han går blott med sin flotta till.
Carlskrona och intager detta nu svagt befästade ställe.
Der finner han skeppsvarf, dockor, verkstäder och förråder för fartygen; spanmålsförråder, bageri, sjukhus, karserner m. m. för truppens behof, med ett ord allt hvad sorn behöfs för en fast och varaktig position; och att han någonsin skulle släppa denna nyckel till Sveriges rike, detta Östersjöns Gibraltar ur sin hand, skulle höra till de så kallade fromma önskningarne.
Men Carlskrona kan befästas och försvara sig tror man kanske.
Men till dessa befästningar fordras då en så stor garnison, att det är alldeles omöjligt för vårt land att ständigt underhålla en sådan.
Denna måste vid det hotande tillfället sändas dit från andra orter, och hur skall detta kunna ske utan jernväg?
Sammandragas trupper vid närmaste jernvägsstation Wexiö, så återstår 11'/2 mil, såsom landsvägen nu går, att marchera.
Innan trupperna hinna till Carlskrona äro de följaktligen uttröttade och lära väl i alla fall komma för sent.
Vår centralfästning, Carlsborg, har sjökommunikation med Jönköping och sedan jernväg till Wexiö, men der är det slut, och någon tidsenlig förbindelse mellan arméens och flottans förnämsta punkter, som är så absolut nödvändig i krig, finnes icke.
Vigten för vårt land att ega Carlskrona hamn och dess dyrbara etablissement har dock aldrig blifvit bet. viflad, allt ifrån det ögonblick, då den snillrike Konung som kanske djupast af alla våra framlidne
Konungar blickat in i grunderna för vårt försvarsväsende, skaparen af vårt indelningsverk, Carl XI, anlade staden och gaf den namn af sin krona.
Nu är tillfälle att förena den behöfliga jernvägen med en annan till Calmar, som, näst Carlskrona, är den vigtigaste hamn på sydöstra kusten, har liflig sjöfart och utgör afsättningsorten för det folkrika Öland, hvilket i goda år afsätter nära en million kubikfot spanmål, andra produkter att förtiga.
Kommunerna Wexiö, Carlskrona och Calmar hafva nemligen, jemte i företaget intresserade landskommuner, låtit verkställa undersökning för en jernväg, hvilken skall förena de tre städerna.
Ifrån en punkt (vid Emmeboda) belägen i det närmaste lika långt från hvar och en af dessa städer drager en väg till hvarje stad.
Hela våglängden blir då ungefär 15 mil och afståndet från centralpunkten till hvarje stad i det närmaste 5 mil.
Kostnadsförslag är uppgjordt, och utgör för bredspårig bana lika med Statens stambanor 10,616,800 R:dr R:mt, då deruti är inberäknadt erforderlig rörelsematericl; dock är förslaget så rundeligt tilltaget, att man har förhoppning det den verkliga kostnaden ej skall öfverstiga 10 millioner R:dr R:mt.
De intresserade orterna hafva åtagit sig att dels genom kontanta bidrag, dels genom öfvertagandet af expropriationerna, tillskjuta en million R:dr R:mt till banans byggande, utan ringaste anspråk på någon delaktighet i banan; men på det vilkor att Rikets Ständer besluta dess byggande såsom Statens stambana (bredpårig) och denna Riksdag anslå de dertill erforderliga medel. Ansökan i ämnet är Bih. till R.
Prof. 1865 1866. 11 Sami. 3 Afd. 2 10 Motioner hos Borgare-Ståndet 1865.
N:o 6. af orternas innevånare inlemnad till Kongl. Maj:t, och äro fullständiga ritningar, kostnadsberäkningar och öfriga handlingar dervid fogade, hvilka i sinom tid antagas komma Stats-Utskotlet tillhanda; skolandes jag, om så ej sker, anskaffa alla nödiga ritningar och handlingar.
Då andra stambanor blifvit byggda utan att de rika städer, som af dem blifvit gynnade, lemnat bidrag till byggnadskostnaden, synes de ifrågavarande mindre bemedlade samhällenas anbud i förening med vigten för landets försvar af den föreslagna anläggningen vara så talande skäl för bifall till förslaget, att jag under hopp om framgång vågar föreslå: det Rikets Höglofliga Ständer måtte för sin del besluta ifrågasatta jernvägs byggande såsom bredspårig stambana, samt, under det vilkor att orternas kommuner af anläggningskostnaden vidkännas i kontanta penningar och expropriationer en sammanlagd summa af en million Riksdaler Riksmynt, anslå erforderliga statsmedel till bestridande af den öfriga delen af kostnaden.
Remiss till vederbörligt
Utskott begäres vördsamt.
Stockholm den 8 November 1865. G. C. Witt. N:o 6.
Af Herr Witt, G. C., angående utarbetande af förslag till ny fördelning af städernas båtsmanshåll.
Af Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 21 September 1839, angående städernas båtsmanshåll, inhemtas: dels att den grund blifvit fastställd, att ”fördela städernas samfälda båtsmanshåll på deras innehafvande jord, på hus och tomter samt på borgerlig rörelse efter bevillningsgrund”, dels att ”på städerna sjelfva bero att vid hvarje riksdag hos Rikets Ständer göra anhållan om den förändring i denna reglering, hvartill städernas stigande eller sjunkande välstånd eller andra omständigheter kunna föranleda”.
Nu har ej allenast genom städernas stigande eller sjunkande välstånd fördelningen blifvit Motioner hos Borgare-Ståndet 1865.
N:o 7. 11 särdeles ojemn, hvarpå såsom exempel blott behöfver åberopas att Stockholm måste underhålla 437 båtsmän, då Göteborg endast underhåller 80%, utan äfven sjelfva grunden för fördelningen blifvit omöjlig att vidare tillämpa, sedan inkomsten på borgerlig rörelse ej mera är skild från annan inkomst vid bevillningens påförande.
På grund häraf föreslås vördsamt, det Rikets Höglofliga Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes låta utarbeta och vid nästa riksdag framlägga förslag till ny fördelning af städernas båtsmanshåll.
Remiss till vederbörligt Utskott begäres vördsamt.
Stockholm den 8 November 1865. G. C. Witt.
N:o 7. Af Herr Witt, G. C., angående anslag för tillökning af lärarepersonalen vid Ronneby lägre elementarläroverk.
Ronneby köping, hvars folkmängd utgör omkring 1,800 personer, och som således är betygdligt större än mången af städerna i riket, har ett lägre elementarläroverk, der undervisningen bestrides at en Rektor och en Kollega.
Sedan läroverkets öppnande höstterminen år 1858 hafva 67 lärjungar varit inskrifna i detsamma och innevarande hösttermin begagna 33 lärjungar undervisningen derstädes.
Af de afgångne halva 10 lärjungar eller ,y3 öfvergått till fullständigare elementarläroverk, der de flesta intagits i 4:de och 5:te samt tvenne lärjungar i 6:te klassen.
Köpingens innevånare hafva, i förhoppning om ökad lärarepersonal, uppfört af egna medel, för en summa af 11,104 R:dr R:mt, så väl en tidsenlig gymnastiklokal, som läroverksbyggnad, den sednare innehållande fyra rum, afsedda att användas till läsrum.
Äfven finnes rektorsboställe, hvilket med tillhörande uthus är brandförsäkradt till 8,350 Ridr Rimt. 12 Motioner hos Borgare-Ståndet 1865.
Ungdomen undervisas i sång, gymnastik och vapenföring i likhet med de fullständigare läroverkens alumner i motsvarande klasser, hvarföre det synes vara billigt, att samma förmån beredes detta lägre läroverks ungdom i fråga om teckning och ritning, helst som det visat sig att lärjungarne qvarstadna vid det lägre läroverket betydligt öfver den tid, som erfordras för genomgående af de båda lägsta klassernas kurser.
På grand af allt det anförda, får jag vördsamt föreslå, det Rikets Höglofliga Ständer täcktes för sin del besluta, att med en Kollega och en Ritlärare tillöka lärarepersonalen vid Ronneby lägre elementarläroverk samt anslå härtill nödiga medel.
„ Remiss till vederbörligt
Stockholm den 8 November 1865. G. C. Witt. N:o 8.
Af Herr Witt, G. C., angående åtgärder till städernas skyddande mot ödeläggelse till följd af krutexplosioner.
De förskräckliga olyckshändelser, som på sednare åren inträffat i utlandet genom krutmagasiners exploderande, så väl som en och annan mindre olycka af dylik art hos oss, leda tanken på det särdeles vådliga deruti, att stora krutförråder finnas i närheten af folkrika städer.
Såsom exempel härpå kan nämnas den stad jag har äran representera, nemligen Carlskrona.
På ömse sidor helt nära staden äro krutmagasiner, innehållande så stora qvantiteter krut, att om det ena magasinet exploderade, skulle ovilkorligen, till följd af den starka lyfttryckningen och de kringflygande stenmassorna, äfven de andra magasinerna skakas i sina grundvalar, det uti dem befintliga krut antändas och följden blifva att ej allenast staden jemnades med jorden, utan äfven flottans dyrbara etablissement undergick en fullständig förödelse.
Visserligen hafva nyligen åskledare blifvit uppsatta; men dessa kunna ej skydda mot den eld, som kan uppkomma på annat sätt än genom åskslag, t. ex. genom eldgnistor från förbifarande Motioner hos Borgare-Ståndet 1865-.
N:o 9. 13 ångfartyg, vid tillfällen då magasinsluckorna stå öppna, för att vädra krutet.
Man liar i utlandet vidtagit den utväg, att bygga kruthusen särdeles solida, utom på en sida, hvilken göres så svag att den, om explosion inträffar, genast ger vika, och då den sidan naturligtvis är vänd utåt hafvet eller åt det håll, der minsta skadan kan ske, är faran betydligt minskad, om ej alldeles förekommen.
Då jag af det samhälle jag tillhör blifvit ombedd fästa Rikets Höglofiiga Ständers uppmärksamhet på detta förhållande, så får jag nu vördsamt föreslå Rikets Höglofiiga Ständer att, hos Kongl. Maj:t begära, det Kongl. Majit täcktes låta undersöka hvilka åtgärder som kunna vidtagas, för att genom krutmagasiners flyttning eller ändamålsenligare inrättande skydda rikets städer för ödeläggelse till följd af explosioner, samt vid nästa riksmöte aflåta nådig Proposition om härför erforderliga medel.
Stockholm den 8 November 1865. G. C Witt N:o 9.
Af Herr Widell, Gust.
E-, angående eftergift af Kronans rått till danaarf efter Enkan Britta Christina Sandgren, till förmån för Strömstads lägre elementarläroverk. >- #>
Det med hvarje år tilltagande antalet lärjungar, från staden och kringliggande landsbygd, vid Strömstads lägre elementarläroverk, gör en utvidgning af läroverksbyggnaden nödvändig.
— Staden har icke någon laglig skyldighet att bekosta ett sådant företag, och de redan förut starkt anlitade tillgångarne medgifva icke heller att staden ensam, utan bidrag från annat håll, åtager sig detsamma.
Stiftets byggnadskassa, som enligt skolstadgan borde lemna byggnadshjelp, saknar dock dertill medel, enär dessa förut blifvit tagna i anspråk för andra läroverksbyggnader.
Den nyligen genom lärjungarnes afgifter bildade byggnadskassan är ännu obetydlig, och Rikets 14 Motioner-hos Borgare-Ståndet 1865.
Ständer hafva hitintills icke visat sig benägne att gifva direkta anslag till byggnader för de lägre elementarläroverken; men hafva dock icke undandragit sig att, vid tillfälle, understödja små kommuner, som för sådana ändamål anstränga sig.
Sådana tillfällen yppa sig vanligen vid hvarje riksdag derigenom, att Rikets Ständer kunna efterskänka Kongl. Majfis och Kronans rätt till danaarf för att användas till behöflig nybyggnad eller utvidgning af läroverkshusen i de orter, der dahäarfven uppstått.
Så t. ex. afstodo Rikets Ständer, vid sist förflutna riksdag, åt Rönneby och Marstrand för ofvannämnda ändamål, Kronans rätt till danaarf, uppgående på det första stället till 486
R:dr 33 öre och på det sednare till 868 R:dr 28 öre R:mt.
På sätt närlagda handlingar utvisa finnas uti Göteborgs och Bohusläns Landtränteri, sedan den 13 Augusti 1855 deponerade 572 R:dr 37 sk. 9 rst.
Banko eller 859 R:dr 18 öre R:mt tillhöriga sterbhuset efter enkan Britta Christina Sandgren, som aflidit i Strömstad den 15 November 1850.
— Då icke inom 10 år, från det kungörelse om arfvet efter henne blifvit i Post- och Inrikes Tidningar införd, någon styrkt sin arfsrätt till denna hennes qvarlåtenskap, borde densamma såsom danaarf tillfalla Kongl. Maj:t och Kronan.
På grund af hvad jag ofvan anfört vågar jag dock föreslå, att Rikets Ständer måtte afstå Kongl. Maj:ts och Kronans rätt till detta danaarf, 859 R:dr 18 öre R:mt, till lägre elementarläroverket i Strömstad, för att användas till påbyggnad eller utvidgning af dess läroverkshus.
Handlingar styrkande ofvan uppgifna förhållanden bifogas vördsamt.
Gust. E. Widell.
Af Herr Widell, GllSt. E., angående uppförande å ordinarie stat af extra läraretjenst vid Falköpings pedagogi.
På grund af de många giltiga skäl, som af Falköpings stads innevånare derför anförts, har Kongl. Maj:t medgifvit att, utom den ordinarie lärare, som är anställd vid stadens pedagogi, en extra lärare under innevarande läseårs båda terminer anställdes Motioner hos Borgare-Ståndet 1865.
15 och att arfvode af statsmedel anvisades.
— Då alltså behofvet af pedagogiens utvidgning blifvit erkändt, då stadens folkmängd och lärjungarnes antal äro i jemnt tilltagande, och då staden, för att erhålla den nu medgifna förmånen, med stora uppoffringar byggt ett rymligt och vackert skolhus; så får jag, för att staden och kringliggande landsbygd måtte hetryggas, att fortfarande få tillgodonjuta fördelarne af den utvidgning pedagogien erhållit, vördsamt föreslå, att den nu inrättade extra läraretjensten vid Falköpings pedagogi måtte uppföras på ordinarie stat, och såväl lärarne som läroverket tillförsäkras samma förmåner, som tillkommer andra pedagogier med 2:ne lärare.
Stockholm den 8 November 18(35.
Gust. E. Widell, N: o 11.
Af Herr Falhem, H. E., angående underdånig framställning hos Kongl. Majit om upphörande af all tionde å icke särskildt privilegierade tillverkningar af metaller och tillgodogörande af mineralrikets alster. J t Sedan, genom Rikets Ständers vid 1859—1860 års riksdag af Kongl. Maj:t fastställda beslut, tackjernstionde af alla hyttor utom de egentligen tackjernsblåsande bergslagerna och hammarskatten för hela riket blifvit afskaffade, och skatten för dessa jerntillverkningar numera utgöres endast i form af bevillning, hafva, till följd af denna både rättvisa, naturliga och mindre betungande beskattning, landets jernhandtering redan tillvuxit och vunnit i styrka.
Så finner man, att, under det tackj erns till verkningen under åren 1850—1859 utgjort i medeltal årligen 3,593,240 c:tr, stångjernstillverkningen 2,629,872 c:tr och jernmanufaktur- och stål- 375,622 c:tr, halva samma tillverkningar under åren 1860—1862 redan uppgått till: tackjern 4,226,360 c:tr, stångjern 3,214,702 c:ir och jernmanufaktur och stål 565,896 c:tr.
Jemföres härmed t. ex. silfver- och koppartillverkningarne, så finnes deremot, att, då silfvertillverkningen under åren 1850—1859 per år utgjort 2,868 //., densamma under åren 1860—1862 nedgått till 2,449 it. och att koppartillverkningen, som under den förstnämnda perioden be - 16 Motioner hos Borgare-Ståndet 1865.
N:o 12. stigit sig till 38,352 c:tr, under den sistnämnda blott uppgått till 37,720 c:tr; allt per medium.
En bland de väsendtligaste och hufvudsakligaste anledningarne till detta sorgliga förhållande lärer utan tvifvel igenfinnas uti just den beskattning, hvarmed dessa sednare tillverkningar äro betungade.
Betraktas förhållandet närmare kan ju icke bestridas, att en påfallande orättvisa ligger deruti, att, då en metalltillverkning, nemligen jerntillverkningen, erlägger en jemförelsevis lindrigare skatt blott efter bevillning, andra metalltillverkningar och annat tillgodogörande af mineralrikets alster skola mera betungande beskattas; och detta icke allenast så till vida. att olikhet i hvad rörer skattens storlek i och för sig eger rum, utan äfven derutinnan, och i afseende på sättet, att, då jerntillverkningen blott drabbas af bevillnings erläggande, tillgodogörandet af öfriga mineralrikets alster få vidkännas icke allenast bevillning utan derjemte ock en ganska dryg produktionsskatt; eller, med andra ord: en dubbel beskattning.
Så får t.
ex. vid ett kopparverk med 12,000 c:trs årlig tillverkning först erläggas 400 c:tr i tionde, hvilket, efter blott 65 R:dr R:mt kopparpris per c:tr, utgör 26,000 R:dr Runt; men dessutom måste derjemte för samma produktion ytterligare erläggas bevillning på den möjligen uppstående behållna vinsten.
Om sådant under äldre tider och fordna förhållanden möjligtvis kunnat vara berättigadt, lärer väl numera, och synnerligen sedan jerntillverkningen blifvit från ett dylikt onus befriad, en slik beskattning för andra tillverkningar af metaller och tillgodogörandet af öfriga mineralrikets alster knappast af någon kunna försvaras.
Huru månget industrielt företag i törenämnda rigtning, som härigenom redan i sin linda förqväfts, huru många malmstreck som lemnats oförsökta eller obrutna, eller huru många grufvor måst öfvergifvas just för den tyngande beskattningens skull, och huru mycket så väl Staten sjelf som en mängd af landets idoga och företagsamma innebyggare härpå förlorat och förlora, det torde ligga utom möjlighetens gräns att någorlunda tillförlitligt beräkna.
Så mycket lärer man dock kunna med säkerhet påstå, att de härigenom uppstående både direkta och indirekta förlusterna för landet, till beloppet vida öfverskjuta den Statens synliga vinst eller inkomst af 95,000 R:dr R:mt, hvartill tionden af silfver, koppar, svafvel, vitriol och rödfärg äro beräknade.
Jemför man nu t. ex. stångjerns- och kopparhandteringarne, så befinnes, att, då till den förra icke under 30 å 40 % malm gerna användes, icke mera än 6 å 7 tunnor kol pr c:tr åtgå, och den färdiga produkten med jemförelsevis ringa arbetskostnad erhålles på ett par dagar, den sednare deremot, eller koppartillverkningen, får åtnöja sig med 3 å 6 % malm öfver hufvud, men deremot erfordrar omkring 30 å 35 tunnor kol per c:tr, under det med ojemförligt högre arbetskostnad en tid af omkring 3 månader 'tilländalöper, innan denna produkt blifvit ur den brutna malmen tillgodogjord.
Visserligen har man såsom skäl för bibehållandet af denna produktionsskatt å tillverkningar för tillgodogörande af vissa mineralrikets alster hört åberopas, att åt dessa till - Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 11. 17 tillverkningar i de flesta fall meddelas s. k. frihetsår, eller att vid nya företag af berörda beskaffenhet tillerkännes befrielse under några år från erläggandet af all tionde till Kronan; men utom den orättvisa, som uppenbarligen ligger uti ett sådant befriande, under längre eller kortare tid för vissa handteringar, från att erlägga en för alla öfriga industriela företag af dylik beskaffenhet gällande och påbjuden skatt, utan afseende på, huruvida den sålunda befriade metalltillverkningen är af en sådan förmån i behof eller icke, återstår dock alltid möjligheten deraf, att tillverkningen efter frihetsårens förlopp måste med anledning af den till 3 '/3 % af hela produktionen uppgående höga skatten nedläggas.
Och huru ringa uppmuntrande skall det icke, trots vissheten om dessa frihetsår, vara för en industriidkare att påbörja bearbetandet af en malmfyndighet eller nedlägga kapital och arbete på ett företag af nu omhandlade beskaffenhet, hvars framtida öde och framgång är af så beroende och vansklig natur.
Äfven dels derutaf, att Kongl. Majit genom nådiga Förordningen af den 20 September 1859 förklarat, att inrättningar, sorn afse tillgodogörande af mineralrikets alster, skola hänföras till fabriker, dels deraf, att, i enlighet med 1859—1860 års Riksdagsbeslut tackjernstionden och hammarskatten utom privilegierade bergslager, och, enligt sednaste Riksdagsbeslut, qvarn- och sågräntan afskaffats, och då i öfrigt alla sådana industrigrenar, hvilka äro att hänföra till fabriksinrättningar, och hvilkas större eller mindre afkomst, såsom af konjunkturerna beroende, icke rättvisligen och billigen böra beskattas med en grundränta, som förblifver oförändrad, ehvad inkomsten af verken uppdrifves eller till följd af missgynnande omständigheter till större eller mindre del förloras, §ynes i konseqvens med dessa Ständernas beslut hög tid vara att vidtaga åtgärder till borttagandet af ett på dylika vigtiga industrigrenar tryckande och hämmande onus, och detta desto heldre och synnerligen, som, — om äfven den bevillning, hvilken i stället för grundränta konnne att utgå, till en början icke torde ersätta den derigenom uppkommande minskningen i Statens ordinarie inkomster, — landet i allt fall medelst denna af rättvisa påkallade åtgärd ovilkorligen tillskyndas fördel genom en utvidgad industriel verksamhet.
Då emellertid för den med dessa och dylika frågor mindre hemmastadde torde befinnas nödigt att, för fattande af ett på sakkännedom och grundad öfvertygelse stödt beslut, inhemta de på officiela handlingar hvilande närmare upplysningar, som för det vigtiga ämnets lyckliga lösning måhända äro af behofvet påkallade; och undertecknad naturligen icke, inom den jemförelsevis mera trånga begränsningen af en motions omfång, hvarken är i tillfälle eller tilltror sig kunna lemna alla de möjligen behöfliga uppgifter, som kunna vederlägga måhända skeende inkast emot och häfva uppstående tveksamhet att nu besluta oftaberörda produktionsskatts afskaffande, får undertecknad vördsamligen hemställa, det behagade Rikets Ständer besluta att i ingående skrifvelse till Kongl. Majit underdånigst anhålla, det täcktes Kongl.
Majit, efter inhemtande af Bih. till R.
Fröt. 1865 fy 1866. 11 Sami. 3 A/d. 3 18 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 12. för ämnets behöriga utredande såsom nödiga ansedda upplysningar, till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition om upphörande af all tionde å tillverkningar af metaller och tillgodogörande af mineralrikets alster, der dessa tillverkningar icke äro i besittning af särskilda privilegier.
II. E. Falhem,.
N:o. 12.
Af Herr Falhem, IL E,, angående befrielse för vissa kapellförsamlingar från all skyldighet att deltaga i byggnad och un derhåll af moderförsamlings kyrka och ecklesiastika boställsg år dar.
Till de brister och oegentligheter, som i vår lagstiftning, och särdeles den rörande kommunala rättigheter och skyldigheter, qvarstå, torde med skäl böra räknas kapellförsamlingars skyldighet att deltaga i nybyggnad och underhåll af moderförsamlingens kyrka och prestgårdar.
Resolutionen på Presterskapets besvär den 14:de September 1731, § 4, föreskrifver, att, der några särskilda föreningar vid kapellens uppbyggande blifvit gjorda, förblifver allt dervid.
Resolutionen på Allmogens besvär den 17:de December 1734 stadgar i § 2, att vederbörande, hvilka bekommit tillstånd att i anseende till moderkyrkans aflägsenhet uppbygga sig kapell, varda strängeligen antydde att, vid förlust af en sådan frihet, på intet sätt, under hvad sken och förevändning det vara må, sig i framtiden undandraga den vanliga kyrko- och prestgårds-byggnaden; och likaså bestämmer Kongl. Resolutionen på All mogens besvär den 9:de December 1766,, § 12, att kapellboernas skyldighet i gemen må ej sträckas längre än till deltagande i moderkyrkans underhållande, antingen genom nybyggnad eller reparationer, i det skick och den storlek den var, då kapellet efter tillstånd byggdes, men böra de deremot befrias från all öfrig ny tillbyggnad.