Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Först då församlingens pastor uppträdde till hennes försvar samt påvisade det skadliga för barnet i ett dylikt handlingssätt af föräldrarna, blef upproret stilladt.
Detta är j u blott skuggsidor, kan mången tycka.
Men de äro här framstälda för att visa, hvilka svårigheter stundom möta dem, som egnat sig åt lärare- och lärarinnekallen.
Hafva vi något dyrbarare, som ligger hjertar när- mare än våra barn?
Kunna vi med lugn och ro lemna dem ett ögonblick utan att veta dem vara i godt förvar?
A r o de sjuka — huru bäfva vi icke för utgången!
Dock — är icke deras själ lika så mot- taglig för sjukdomsfrön, hvilka kunna blifva upphof till det största förderf.
Derför, fader eller moder, följ ditt barn så länge du kan!
Skolan blir dess första erfarenhet utom hemmet.
Gör dig förtrogen med den, som jemte dig skall uppfostra oah lära det.
F. d. lärarinna.
Morgondrägten.
&gt;&gt;W||ljin morgondrägt bör alltid vara sådan, att du kan låta se dig af hvem som helst. » Denna lärdom gaf min goda mor mig ofta, men lika ofta slog j a g den med en sextonårings hela flyktighet i vädret.
» I dag kan det inte komma någon; alla våra » Ur småskolelärarinnans lif. » bekanta i grannskapet ha ju nyligen varit här.
Och hvem skulle väl annars tidigt på anna voro de ord, som författarinnan till styc- morgonen visa sig i prestgården? » I denna ket med ofvanstående rubrik fälde för små- goda tro gick jag ned i trädgården och var skolelärarinnan.
De vittnade om ett intresse och deltagande, hvilka ej ofta falla på hennes lott.
just syssselsatt med att taga upp grönsaker till middagen, då min moder ropade på mig.
Vore detta mera allmänt, skulle arbetet i skolan blifva lättare samt ansvaret och bördan mindre Utan att ana oråd skyndade jag upp på ve- tung, än hvadl nu mången gång är fallet.
Barnen randan, der jag träffade min mor och — o äro i den ålder, som de innehafva vid inträdet i småskolan, mera lättböjda och snälla, än då de blifva fasa!
— en främmande, ung man, som pre- senterades som kandidat iST.
, son till en äldre; men det oaktadt höra de och förstå, hvad som är ondt.
Illa göra derför föräldrar och upp- af mina föräldrars vänner.
Min moder blef fostrare emot så väl barn som lärarinna, då de må- också förskräckt, såg jag, och i det hon hända genom ett tanklöst yttrande, rubba det förtro- mönstrade hela min förbryllade person med ende dessa obetingadt måste hafva.
så vidt lärarinnan en hastig, förebrående blick, befallde hon skall kunna hoppas någon frukt af sitt arbete.
Om hemmet samverkade med skolan, komme båda mig att göra i ordning frukosten åt gästen.
att känna hvarandra, och det vunnes, att barnen Jag hade så när sjunkit ned i jorden af senare innerligen slöto sig till lärarinnan, och att blygsel, då jag såg mig i spegeln.
Oordentlig denna kände sig mindre ensam.
Stundom händer, i synnerhet på landsbygden, der arbete; utom hus och osnygg var jag från hjessa till fot.
Håret var okammadt, jag hade ett hål på föreligger, att föräldrarne i hemmen ej ens fråga efter, hvad barnet har till hemarbete.
Då derför ärmen, som på de 8 dagarne, sedan min detta ej kan hjelpa sig sjelft och måhända ej har mor upptäckte det, blifvit allt större och lust, kommer det till skolan lika okunnigt, som det större, mina skor voro snedgångna o. s. v. gick derifrån.
A r lärarinnan nitisk och ej öfverser med bristerna, låter hon barnet lära sig under hennes Hvad hjelpte det sedan, att jag kom in med särskilda uppsigt eller, med ancra ord, ger det bak- slätadt hår, i en prydlig drägt och nätta lexa.
Upprepas detta ofta, händer ej sällan, att skor?
Vår gäst hade ju först sett mig i den föräldrarne i barnets närvaro uttrycka sin missbe- andra kostymen, och det första intrycket skall låtenhet med lärarinnans » kitslighet ».
Hvarför hade då Ännu bittrare blir förhållandet, om lärarinnan, ju vara det varaktigaste.
då hon uppbjuder alla sina krafter för att bibringa min mor ropat upp mig?
Hon kunde j u tänka barnet det, som är godt och nyttigt, ändock får sig — ja, det var just det!
D å hennes ord höra, att hon ej fullgör sin pligt.
Så t. ex. befunno hittills icke medfört något resultat, ville hon sig i en skola tvänne syskon, ytterst svagt utrustade å hufvudets vägnar.
Lärarinnan egnade dem sär- ge mig en lexa för lifvet, hvilken, kännbar skild undervisning, så mycket hon kunde utan att som den var, äfven verkligen hjelpte.
åsidosätta de öfriga barnens.
Resultatet blef ändock Från denna stund höll jag min morgon- ej bättre, än att de vid uppflyttningen måste stanna qvar i samma klass.
Då infann sig barnens fader drägt proper och ordentlig, och denna ordning P blef snart till vana hos mig.
Äfven nu, som husfru, då jag har en hel skara barn, som gifva mig fullt upp att beställa från morgon till qväll, är min enkla morgondrägt sådan, att jag kan visa mig för hvem som helst.
4 ^ - Teater och musik.
Sistlidne lördag återupptogs » Troll- flöjten ».
Den härliga mozartska operan fick denna gång ökadt intresse genom en ganska lyckad debut.
Sarastros tacksamma, men maktpåliggande parti utfördes nämligen af en ung hr Borgstedt, medlem af k. hofkapellet.
Begåfvad med en vacker o c h klangfull basbariton samt ett ståtligt yttre, ut- märkte sig debutanten för ett vårdadt o c h musi- kaliskt föredrag, tydligt textuttal o c h g o d tonbild- ning.
De lägre tonerna voro visserligen något svaga, men kunna nog med tiden o c h under g o d ledning vinna i styrka o c h djup.
I mohrens roll, som nu utfördes af hr Rundberg, saknade man hr R o b.
För ötrigt gick operan, om man undantager ett par små missöden, som vanligt förträffligt.
I afton (onsdag) gifves Dahlgren-Randels » Verm- ländingarna » för 200:de gången, hvarefter den samma för innevarande säsong nedlägges.
På lördagen gifves Drachmans sagospel » Det var en gång » med den utmärkta danska skåde- spelerskan fru Hennings i prinsessans roll.
K. dramatiska teatern har tvänne gånger gifvit Ibsens » Ett dockhem » med fru Hennings s o m Nora.
Vi hafva tyvärr ej ännu haft tillfälle se den framstående skådespelerskan, men hoppas till nästa nummer kunna nämna något om hennes uppträdande härstädes.
Utom i » Ett dockhem » har hon uppträdt i tre småpjeser, hvarjemte hon vidare kommer att uppträda i » Det var en gång », » Vildanden » m. fl.
Stockholms musikförening, hvilken inlagt så ovansk- liga förtjenster om musiklifvet i hufvudstaden, kommer att nästa långfredag i Storkyrkan uppföra Händels storverk » Messias » i st. f. den sedvanliga » Skapelsen ».
Solopartierna komma att utföras af fru Edling o c h fröken Jungstedt, hrr Strandberg och Salomon Smith.
Att detta blir en musikalisk högtid, s o m af ingen verklig musikälskare skall försummas, kan man taga för alldeles afgjordt.
Den JO april.
, Hos förlagsfirman K.
B l a e d e l &amp; C: o ha utkom- mit: Ornamentets b o k; en samling stilfulla ornament från alla konstperioder, med förklarande text af H. Dolmetsch; i svensk bearbetning af 67.
Upmark.
Ett sannskyldigt praktverk, men dock derjemte, hvad mera är, en mönsterbok af verkligt praktiskt värde för konstslöjden i hemmet, för yrkeshandtverkaren på de mest skilda områden!
85 planscher med mer än 1 000 af bildningar, de flesta utförda i rikt färg- tryck, gifva en fullständig öfversigt af ornamenti- kens utvecklingsgång genom olika tider och inom olika stilarter.
Arbetet borde.
finna väg till hvarje hem, för hvilket icke sjelfva penningeutgiften lade oöfverstigligt hinder.
Priset — 25 kr — kan ej heller betecknas såsom obilligt i förhållande till ver- kets dyrbara och solida elegans.
Kortfattad handledning i geometriskt träsnideri eller så kalladt träsnideri i almogestil af Wilhelm 01- denburg.
Helt visst en kärkommen hjelpreda för den vackra slöjdens talrika utöfvare — eller kan- ske snarare: blifvande utöfvare.
Priset, 50 öre, kan ej vara egnadt afhålla någon; och då har man dertill illustrationerna på köpet!
Praktisk lärobok i engelska språket af G.
G. Zetterqvist.
Detta arbete baserar sig på det s. k. mästerskapssystemet, hvilket pröfvats och befunnits synnerligen lämpligt och ledande till snabt resultat, särskildt för sjelfstudium.
Bokens uppställningsform grundar sig förnämligast på Ollendorffska metoden, hvilken anses stå oöfverträfiad i förmåga att befrämja lärjungens praktiska framsteg.
Kan på det lifligaste rekommenderas åt alla, som inom en jemförelsevis kort tid önska lära det engelska språkets ej blott läsande, utan äfven talande och skrifvande.
Manuskript, som ej antages till Införande, återsändes, så vida porto bl- fogas.
Af F a h l c r a n t z &amp; C:os Universalbibliotek ha ytterligare häftena 7 — 14 nu utkommit, innefattande följande framstående arbeten: Chamisso: Peter Schlemihls underliga historia, öfvers.
af Alfred Victorin; Byron: Ung Haralds pilgrimsfärd, öfvers.
M. Malmstedt; Luther: Om kyrkans reformation, öfvers.
af 67.
Bergström; Sandeau: Fröken de la Seigliére, öfvers.
af Ernst Lundquist; Goethe: Egmont, öfvers.
af Bernhard Risberg; Heine: Hartzresan, öfvers.
Hos samma förlagsfirma har likaledes utkommit: Kortfattad kokbok med afseende fästadt på billig matlagning af G. Batheke.
Författaren till förelig- gande arbete har gjort sig ett bekant namn såsom synnerligen både skicklig och kunnig på det kulina- riska området.
Då han nu stält sin rika erfarenhet särskildt till de enklare hemmens och husmödrarnes tjenst, kan man vara öfvertygad, att de meddelade råden och recepten i allt äro tillförlitliga och efter- följansvärda.
Bokens uppställning är öfverskådlig och trenig, och ett fullständigt uppslagsregister i dess slut gör den än användbarare.
Det nya vigt- och måttsystemet har följts, hvilket vi anse vara både riktigt och helsosamt, då nu dock hvarje husmoder, ju förr dess bättre, måste sätta sig in deri.
Tvänne utförliga förvandlingstabeller för vigt och rymdmått underlätta arbetet härmed.
Kommer så till alla öf- riga förtjenster den ej minsta: bokens prisbillighet (1 kr.
50 öre för 350 spalter text i ett propert band) — och vi våga förutspå, att den skall röna ett varmt mottagande från våra husmödrars sida.
Berättelse af Johan för Idun plordling.
(Forts.) ida om sida gingo nu de gamla ungdomsvän- innorna, efter många år och vexlande öden så plötsligt återförenade, långsamt framåt efter kajen.
Efter den första öfverraskningens ifver inställde sig en förlägen och plågsam tystnad; den ena hejdades af fruktan, att frågor skulle uppväcka allt för smärtsamma minnen, oeh den andra, oviss huru hon skulle tolka denna främ- mande tystnad, kände hjertat beklämmas af en ångestfull åtrå att efter så länge — så oänd- ligt länge • — ändtligen dock en gång få fullt, med förtviflans öppenhjertighet förtro sig åt en vän.
Men hade hon längre någon vän, ens i Klara — frågade hon sig med skälfvande oro.
På bådas läppar brände ordeD, men att gifva dem luft förmådde ingendera — på länge.
Till sist, när de hunnit ända ned på Skeppsholms- bron, å hvars räcken de gyllene kronorna glödde i eftermiddagssolen, hejdade sig Klara med frågan: » Men, kära Ruth, hvart skola vi då egent- ligen gå? » Det låg verkligen så mycket af diskret, med- lidsam hjertlighet i detta » kära Ruth », att denna med ens kände försagdhetens band lossas öfver sin tunga; och med en plötslig rörelse af frambrytande smärta föll hou Klara om halsen, lutade det beslöjade hufvudet mot hen- nes axel och svarade häftigt mellan snyftnin- garna: » Gå — gå?
Ack, hvart som helst, hvart som helst, der jag ostördt kan få tala, få gråta!
Du hyser således ändock — litet medlidande med mig — säg, Klara — säg.
» » Stackars, älskade mitt barn, visst gör jag det », svarade Klara enkelt och reste med mo- derlig ömhet hennes hufvud.
» Men först af allt måste du lugna dig och komma i ro.
Se- dan skola vi så småningom dela dina bekym- mer.
Du är ju så ung ännu Ruth, nästan som i r * k i i i i I \ j \ j | \ Annonser mottagas endast mot kontant Mqvld I förskott af 2 5 öre pr 4 - spalt, petitrad (
ett barn, tycker jag, och lifvet är så långt och skiftesrikt.
Ännu kan allt bli bra. » » Ack, för mig blir det aldrig bra! » » Tyst, Ruth, du får icke säga så i denna ton, det gör mig så ondt att höra det.
Och jag tror dig inte ändå.
— Na gå vi vidare ett slag framåt holmen; der är litet skugga och en smula svalka.
Det skall göra dig godt, om du ej är allt för trött.
Och en sak komma vi öfver ens om — • nu, i dag tala vi ej alls om det förflutna.
Det behöfs en annan ro och en annan plats dertill. » Ruth lät sig viljelöst föras.
Hennes arm låg tungt pä Klaras; denna kände en oändlig, medlidsam ömhet, sådan endast en qvinna kan känna, tända hela sitt inre och blossa upp; aldrig förr, nej, icke ens under den jungfruliga vän- skapens gångna vårdagar hade hon förnummit något liknande för vännen.
Hon visste icke, hvad hon skulle göra för henne, men hon ville göra allt.
Och den qyinliga instinkten ledde henne rätt.
Medan de, fortfarande tysta, gingo framåt, lade sig en känsla af lisande lugn öfver Ruths sön- derslitna sinne, sådan hon icke känt på oänd- ligt länge — lugn, öfver att ha funnit ett hjerta att förtro sig åt; och när de hunno öf- ver till andra sidan af holmen, der Djurgårds- landets sjöbodar speglade sig i den ljumma fjärden och ångfärjan drog en bred strimma af skiftande bubblor oeh skum tvärs öfver viken, lyfte sig verkligen den första aningen af en sval aftonbris från vattnet och kom dem till mötes med sin svalka.
Båda drogo djupt efter andan, och Ruth lyfte, för första gången, på sitt täta flor.
Då Klara fick se den andras ansigte obe- täckt, fick se de fina regelbundna dragen så härjade af sorg, de barnsliga, klara ögonen så dunkla af fördolda tårar och den genomskinliga hyns blekhet, mot hvilken skuggorna under ögonen tecknade sig skarpt, var det nära, att hon icke kunnat återhålla ett utrop af bestört- ning.
Men hon hejdade sig verkligen i tid och sade endast:, » Du ser verkligen bra trött ut, stackars Ruth.
Ah, hvad en tids hvila på det sköna landet skall göra dig väl! » » Ja, det skulle det nog — kanhända!
Men ännu vet jag ingenting om, hur allt kommer att gestalta sig för mig.
Jag har rest i ett sträck i fyra dygn, knappast sofvit en timme ordentligt på vägen och kom till Stockholm i morse ».
» Från Paris? » » Nej, frän Menton. » » Och din — man? » Ruth ryckte till.
» Nej, nej », fick Klara brådt, ifrig, förskräckt öfver sin oförsigtighet; » vi skola icke tala derom; förlåt min glömska — vi ha ju kom- mit öfverens om det.
Har du råkat pappa Rebolledo? » » Nej, jag har tillbragt hela förmiddagen med att söka dig.
Jag har en så märkvärdig fruk- tan för att första gången möta honom ensam.
Det är dumt, oförklarligt, jag vet det.
Men jag ville så gerna ha dig med. » » Ack, så gerna.
Nu följer du mig ut med sju- båten till Klaraborg.
Der få vi vara ensamma, och du får hvila ut.
Fritz kommer ej förr än till söndagen.
Och så är det bara Vivan.
Sedan någon dag ge vi oss in till staden och upp till pappa Rebolledo.
Min kära lilla.
Ruth, du hade väl bra svårt att få reda på mig.
De slogo sig ned på en af bänkarne under kastanjernas löfverk.
Ruth var ofantligt ut- tröttad, af resdagarnes strapatser och sinnes- oro.
Hon kände benen nästan neka tjenst.
» Jag sökte dig först uppe hos tant Linder », sade hon efter att några minuter ha hemtat sig; » jag hade i all min förvirring rent af för- gätit, att du var gift.
Jag såg det ändock för några år sedan i Karlsbad, i en svensk tid- ning, som tillfällighetsvis föll mig i händerna.
Jag tänkte då skrifva först — jag blef verk- ligen så glad för din skull; men så visste jag ej, så tänkte jag — — ja, det sköts upp oeh blef sedan aldrig af.
» Klara tryckte ömt hennes hand.
Hon märkte, att Ruth var på väg att uppröras på nytt och skyndade att säga: » Ja, den snälla » gumman » hvilar nu i ro.
Det fick du väl höra.
Hon talade så ofta och så deltagande om dig.
De gåfvo dig väl min adress? » » Till din mans kontor.
Kassören der gaf mig anvisning till båten, och så.
» » Ja, så fann du mig ändtligen.
— Men nu få vi ej försumma den på nytt.
Klockan i Ladugårdslandet slog half nyss.
Om du orkar, ge vi oss sakta i väg.
. » » Men det är omöjligt — så tvärt — mina saker vid jernvägen — allt — allt.
— • Och jag vet ju egentligen ej, hvarför jag är här, hvad jag skall ta mig för — » » Inga men; dina saker, dem styr jag om i morgon.
Nu är du bara ett snällt barn, som lyder, och jag är din stränga mamma, som befaller.
Och dermed punkt. » Ruths ögon lystes upp af ett svagt stackars leende.
Hon böjde sitt bleka ansigte fram emot Klaras, lade sina händer på hennes och bad sakta: » Kyss mig, Klara, som du brukade göra ' • — förr. » Aftonen var obeskrifligt angenäm, och den korta timmen för ångbåtsfärden nästan allt för kort.
Efter dagens hetta började luften svalkas af från vattnet; och när de hunno ut på litet vidare vatten, der den svaga brisen strök friare mellan stränderna, som lågo i violett ljus och i orange i den sjunkande solens sneda strålar, var sceneriet hänförande.
De togo plats uppe å kommandodäck, hvilket de öfriga passagerarne lemnade något så när i ro, och Ruth återsåg med stilla, glädjefullt vemod de kära utsigterna från barndomsdar.
Herrskapet Ritters vackra villa låg på Rindölandet, strax innan båten hann fram till Vaxholm.
Nere på bryggan, som med sitt hvita badhus likt en arm med knuten hand sprang ut i sjön, skönjde de redan på långt håll Vivan vid Charlottes, sköterskans, sida, som med sin hvita näsduk viftade mamma väl- kommen.
När båten lade till och de kommo i land, gjorde den lilla stora ögon af förvåning att se den främmande damen vid mammas sida.
» Se här en tant, som du skall hålla mycket af, ty det gör mamma«, sade Klara och lyfte upp barnet emot Ruth, som kysste den bruna, knubbiga lilla kinden.
Efter en lång, djup sömn vaknade Ruth vid att det bjertaste solljus låg in i hennes rum tvärs igenom den tunna rullgardinen; det hade så till och med vågat sig ända upp på hennes kudde.
Genom silduksluften hörde hon glada röster från parterren utanför: det var Klara och Vivan, som rasade om i lek för att riktigt få blodet i omlopp efter förmiddagsba-
Med Iduns expedition är förenad Iduns uträttnlngsbyrå, hvilken gratis verkställer alla uppköp åt Iduns abonnenter i landsorten samt för öfrigt det.
Hon kunde ej med ens reda sina tankar och, hälft förvirrad, strök hon det blonda, ore- gerliga håret, lika glänsande rikt som någonsin förr i solens sken, undan ögonen och pannan.
Hvar var hon — hvad hade tilldragit sig?
Men då med ens klarnade henDes minne, och hon betogs af en angenäm känsla af trygghet och lifslust, som nu var för henne något så godt som alldeles nytt.
Hvad hon kände sig utvilad och stark!
Hon rent af öfverraskade sig sjelf, medan hon gjorde sin toalett, med att sakta sjunga.
Det var en gammal visa, den Karl Vrede ofta brukat gnola, om prinsessan och ungersvennen; huru den kom för henne nu, efter så många års förlopp, kunde hon ej sjelf fatta; och när hon plötsligt upptäckte, hvad det var för eu melodi, hon sakta nynnade på, rodnade hon häftigt och djupt: det stack smärtsamt till inom henne, och hon afbröt sig tvärt.
Ack allt var ju dock förbi för henne, allt — utom lidandet och nesan!
Men hon fick ej tid för sina sorgsna tan- Handarbeten.
Täckstickning.
För den, som varit med om dylikt arbete, synes saken lätt nog, men som troligen många af Iduns läsekrets aldrig varit med om att för- färdiga ett täcke, kan ju några vinkar härvidlag ej vara ur vägen.
Ett täcke bör vara 3 J aln långt, 2 \ d:o bredt.
Såväl foder som yta hop6ys jemt och noggrant, att det icke rynkar i söm- men.
Derefter viker man foder och yta mot hvarandra, som på samma gång kastas fast vid den eDa sidan i stickbågen; vid den motsatta kastas blott fodret fast.
Både upp och ned på fodret fastsys grofva tygremsor, för- sedda på lika afstånd med starka hy- skor, hvari fodret medels snören fast- spännes i bågen.
Ytan vikes ordent- ligt tillbaka, och stoppet pålägges, hvil- ket bäst består af väl kardad bomull.
Dertill kunna ej handkardor gerna be- gagnas, utan stora sådana, fastsatta i s. k. skrubbstol.
Täckvadd blir aldrig så mjukt och jemt.
Man lägger ena kardhvarfvet på tvären, det andra på längden; antalet hvarf beror på hur tjockt man vill hafva täcket.
4 skalp, bomull brukar vara lagom.
Derefter lägges ytan öfver och fastsättes jemt med knappnålar på alla sidor: i båda hörnen fästes först.
Man bör alltid iakttaga att icke sticka för tätt, hvilket blott gör täcket styft och otrefligt.
Se här ett lätt mönster: endast raka rän- der till bård, mötas i hörnen, afmätas med ett spelkort, inuti ränder på sned- den med små blad emellan.
Kaka rän- der erhållas genom att en med krita in- gniden snodd af 2 personer sträckes öfver täcket samt, nedtryckt, på midten af täcket hastigt lyftes upp och slap- pes igen, då en kritrand aftecknar sig.
De små bladen stickar man efter mön- ster, fastsatta med nålar.
Då täcket stofferas (fållas), bör man hafva till- hands mindre kardor att lägga in der det behöfs, på det att kanten må blifva jemn.
Frida N.
Trasmattor m. m.
I ett hem kan man, om allt tillvaratages, erhålla gan- ska många nyttiga saker t. ex. tras- mattor, raffeltyg, strumpgarn m. m.
Nu kan väl hända mången tänker härvid: » Det som användes till sådant, gifver jag till de fattige! » Men månne allt är lämpligt att gifva bort; kläder som egentligen ej äro att slita på eller ock utstyrda med krus och bjefs?
Ändra hellre lämpligt en aflagd klädning, klipp bort det slitna samt alla garneringar och förfärdiga ett passande plagg åt ett litet fattigt barn, och en god ger- ning är gjord.
Man har i alla fall något qvar, som, rätt användt, blir till nytta för mig, men hade blifvit till I r v I I KI I VJ \ J IN till billigaste pris och på bästa sätt utför alla möjliga uppdrag tllltjens för Iduns ärade läsarinnor.
kar, ty i det samma trummade ett par starka barnahänder revelj på heunes dörr, och Vidans klara stämma bad derute ifrån, att » Vivan skulle få komma in ».
Tillåtelsen var knappast gif- ven, förr än Ruth hade den lilla rustibussen uppe i sitt knä; och » rustibussen » hade tun- gan i full gång.
» Det var rysligt, hvad tant hade sofvit länge.
Biukade taut alltid sofva så der länge?
Mamma och hon hade redan badat.
Oh, hvad det var skönt i vattnet.
Hur varmt trodde taDt, att det var i vattnet?
— • Nej, mera!
— Ändå mera.
Så mycket hade det inte varit förut på hela sommaren.
» Klara helsade henne gladt godmorgon vid det dukade frukostbordet på verandan, der ampelopsisrankorna med sina stora blanka blad och de vajande, hvita gardinerna gåfvo en be- haglig skugga utan att dock någondera helt stänga den vackra utsigten öfver fjärden, som, vimlande af ångare och seglare, glittrade i middagsljuset.
i denna idylliska vrå af verlden, skulle tör- hända till och med Ruth för en stund kunna förgäta sitt hjertas sorger!
» Har du sofvit godt?
Men nej, jag behöf- ver inte fråga.
Jag ser det, på dina ögon, på hela ditt ansigte.
Du är som en ny menniska, min kära Ruth.
Och nu skall du också börja lefva ett nytt lif. » » Ja, ack att jag det endast kunde — och finge.
» » Kan och får — det skola väl dina vän- bli män för.
Men nu — inga resonne- manger; dertill ha vi ej ännu tid, ty både kaffet och äggen kallna.
De äro ur mit eget höns- hus, må du tro, och jag är ej heller litet stolt öfver dem! » (Forts.) Bidrag i alla ämnen mottagas med tacksamhet.
O, bland dessa lyckliga, sorglösa menniskor, ingen för den, som fått det.
Eller gif någon fattig gumma en bit tyg till en kofta, då roffeltyget blir färdigt, sticka ett eller några par strumpor af garnet till någon fattig eller behöfvande nästa, och nyttan blir sjufaldt större, än om allt utan urskiljning bortskänkts till den förstkomne.
Ännu ett ord, och vi skola åter- komma dit, hvarifrån vi utgingo.
Gif helst aldrig bort ett söndrigt plagg, om någotskall bortgifvas.
Lappa det, innan det undanhänges, om det är afsedt att bortskänkas!
Har det ej blifvit gjordt, så gif då åtminstone, hvad som behöfves dertill, ty den, som får det, har kanske ej en lapp eller en ända garn.
Man bör lägga helylle samt stick- ylle för sig, bomulls- samt halfyllelap- par på en annan plats.
A f det förra får man ett utmärkt vintertyg eller ock strumpgarn, visserligen ej fint, men gan- ska användbart; det öfriga användes till mattor.
Boffeltyg.
Man sänder 3 skalp, ylle- lump (benämningen just icke] vacker) och, om man sjelf har, 2 skalp, ull till nå- gon fabrik, der sådant gods mottages, och man får tillbaka 20 alnar tyg mot ett jemförelsevis lågt pris.
Färgen derå får man efter prof från fabriken sjelf bestämma.