Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var förfärligt att åse, och om du känner dig svag, vill jag inte plåga dig med en beskrifning.
ADOLF (med ångest).
Gå på du bara, gå på!
Gossen hade råkat att gifta sig med en liten oskyldig flicka med lockar och dufvo-
FORDRINGSEGARE. 28 ------------------------------------------------ ögon, ett barnansikte och en engels rena själ.
Men icke desto mindre lyckades hon tillvälla sig de manliga prerogativen...
Initiativet naturligtvis, och med den påföljd att engeln var nära att föra honom till himlen.
Men först skulle han på korset och känna spikarna i köttet.
Det var rysligt!
ADOLF (andlös).
Nå, hur var det då?
GUSTAF (långsamt).
Vi kunde sitta och tala, han och jag -- och när jag talat en stund blef han hvit i ansiktet som kalk; armar och ben stelnade och tummarna vredo sig inåt handen, så här!
(Gest; imiteras af Adolf.)
Därpå blef han blodsprängd i ögonen och började tugga, så här!
(Tuggar och imiteras af Adolf.)
Saliven rosslade i hans strupe, bröstkorgen skrufvades ihop som i en hyfvelbänk; pupillerna flämtade som en gaslåga, fradgan vispades af tungan och han sjönk -- sakta -- ner -- bakåt -- i stolen, som om han drunknade!
Därpå...
ADOLF (hviskande).
FORDRINGSEGARE. 29 ------------------------------------------------ ADOLF.
GUSTAF (upp efter ett glas vatten).
Så, drick nu, ska vi tala om något annat!
ADOLF (matt).
När han vaknade, så mindes han ingenting af hvad som händt; han hade helt enkelt varit medvetslös!
Har du varit det?
Ja, jag har haft svindelanfall ibland, men läkaren säger att det är anemi.
Ja, det är början det, ser du!
Men du må tro mig, det blir fallandesot, om du icke tar vara på dig!
Hvad ska jag då göra?
Du ska iakttaga absolut återhållsamhet till att börja med!
Hur länge ska det vara?
Ett halft år allra minst.
Det skulle störa vårt samlif!
FORDRINGSEGARE. 30 ------------------------------------------------ GUSTAF.
Farväl med dig, då!
ADOLF (lägger duken öfver vaxbilden).
Kan du inte rädda ditt lif! -- Men säg mig, efter som du har gifvit mig så mycket förtroende, fins det inte något annat sår, något hemligt, som plågar dig, ty det är sällsynt att bara finna ett motiv till disharmoni, då lifvet är så brokigt och rikt på anledningar till missförhållanden.
Har du intet lik i lasten som du gömmer för dig själf! -- Du sa nyss till exempel, att ni hade ett barn, som ni satt bort.
Hvarför har ni inte det hos er?
Det var min hustru som ville det!
Motivet?
-- Säg ut du!
Därför, att när det blef tre år, började det likna honom, den förre mannen!
Har du sett den förre mannen?
Jag har bara kastat en flyktig blick på ett dåligt porträtt, men jag kunde inte se någon likhet.
FORDRINGSEGARE. 31 ------------------------------------------------ GUSTAF.
Nå, porträtt likna aldrig, och han kunde ha ändrat sin typ sedan! -- Emellertid, det har väl icke väckt några misstankar hos dig?
Barnet föddes ett år efter vårt giftermål och mannen var ju ute och reste när jag råkade
Tekla här -- det var just här på badorten -- i det här huset till och med, och därför komma vi hit hvar sommar.
Du kunde således inte ha några misstankar.
Och det behöfver du inte ha heller, för en omgift enkas barn likna ofta den döde mannens!
Det är förargligt, förstås, men därför brändes enkorna i Indien, som du vet! -- Nå, säg!
Har du aldrig varit svartsjuk på honom, på hans minne?
Skulle det inte äckla dig att möta honom på en promenad och han med ögonen på din Tekla skulle säga dig:
Vi i stället för jag?
-- Vi?
Jag kan inte neka att den tanken har förföljt mig!
Se der! -- Och det kan du aldrig bli fri från!
Ser du, det ges disharmonier i lifvet, som aldrig kunna lösas!
Därför skall du stoppa vax i öronen och arbeta!
Arbeta, åldras, och lägga massor af nya intryck på däcksluckan, så blir liket stilla.
FORDRINGSEGARE. 32 ------------------------------------------------ ADOLF.
Förlåt jag afbryter dig! -- Men -- det är märkvärdigt hvad du liknar Tekla ibland när du talar!
Du har ett sätt att klippa med högra ögat, som om du sköt, och dina blickar ha samma makt öfver mig, som hennes ibland.
Och nu sa du det där »nej verkligen» med alldeles samma indifferenta tonfall som hon.
Hon brukar också säga: nej verkligen, mycket ofta!
Vi kanske äro släkt på långt håll, eftersom alla menniskor äro släkt!
Det är eget i alla fall, och det ska bli intressant att göra din hustrus bekantskap för att se det där!
Men kan du tänka dig att hon tar aldrig ett uttryck från mig, hon snarare undviker min ordlista, och aldrig har jag sett henne begagna en gest af mina.
Eljes brukar folk få äktenskapstycke, man kallar!
-- Den kvinnan har aldrig älskat dig!
FORDRINGSEGARE. 33 ------------------------------------------------ GUSTAF.
Jaha, ursäkta!
Men ser du, kvinnans kärlek består i att ta, ta emot, och den hon inte tar något af, den älskar hon inte!
Hon har aldrig älskat dig!
Tror du inte hon kan älska mer än en gång?
Nej, man låter bara lura sig en gång; sen har man ögonen uppe!
Du har aldrig varit lurad; därför ska du akta dig för dem som ha varit det!
De ä' farliga, de! ADOLF.
Dina ord gå som knifvar i mig, och jag känner att det är någonting som skärs sönder, men jag kan inte hindra det; och det gör godt när det skär, för det är bölder som brista och som aldrig kunde mogna! -- Hon har aldrig älskat mig! -- Hvarför tog hon mig, då?
Tala först om hur hon kom att ta dig, och om det var du som tog henne, eller hon dig!
Gud vet om jag kan svara på det! -- Och hur det gick till! -- Det gick inte på en dag!
Ska jag försöka gissa hur det gick till?
FORDRINGSEGARE. 34 ------------------------------------------------ GUSTAF.
Åh, med den kännedom du gifvit mig om dig och din hustru, kan jag konstruera ut det där förloppet!
Hör på, får du höra.
(Opassioneradt, nästan skämtsamt.)
Mannen var ute i en studieresa och hon var ensam.
Först kände hon ett behag att vara fri; så kom tomheten, för jag antar att hon var tämligen tom när hon lefvat ensam fjorton dagar.
Så kommer han, och tomrummet fylles så småningom.
Vid jämförelsen börjar den frånvarande att blekna, af det enkla skäl, att han var på långt håll; -- du vet, kvadraten på afståndet.
-- Men när de känna passionen vakna, bli de oroliga för sig själfva, sina samveten och för honom.
De söka skydd och krypa bakom fikonlöfven, leka bror och syster, och ju köttsligare känslorna bli, ju andligare dikta de förhållandet!
Bror och syster?
Barn bruka leka pappa och mamma, men när de bli äldre leka de bror och syster -- för att dölja det som ska döljas! -- Och så aflägga de kyskhetslöftet -- och så leka de kurragömma -- tills de finna hvarann i en mörk vrå, där de äro säkra att ingen ser dem!
(Med spelad stränghet.)
Men de känna på sig att en ser dem genom mörkret -- och de bli skrämda -- och i skrämseln börjar den frånvarandes figur att spöka -- antaga dimensioner
FORDRINGSEGARE. 35 ------------------------------------------------ -- förvandlas, och han blir en mara, som stör deras älskogssömn, en fordringsegare, som knackar på dörrarne, och de se hans svarta hand mellan sina, när de doppa i fatet, de höra hans obehagliga stämma i nattens tystnad, som endast skulle störas af bultande pulsar.
Han hindrar icke att de få hvarann, men han stör deras lycka.
Och när de känna hans osynliga makt att störa deras lycka, när de slutligen fly -- men fly förgäfves från minnet, som förföljer dem, från gälden de lemnat efter sig, och opinionen som skrämmer dem, och de icke ha kraft att bära skulden, så måste en syndabock hemtas ur marken och slaktas!
De voro fritänkare, men de vågade icke gå fram och tala fritt inför honom och säga: vi älska hvarann! -- Nå, de voro fega, och därför skulle tyrannen mördas!
Men du glömde, att hon uppfostrade mig, gaf mig nya tankar...
Jag har inte glömt det!
Men säg, hur kom det sig, att hon inte kunde uppfostra den andre också -- till fritänkare?
Han var ju en idiot!
Det är sant, han var idiot!
Men det är ett mycket sväfvande begrepp, och i hennes ro-
FORDRINGSEGARE. 36 ------------------------------------------------ man skildras hans idioti såsom hufvudsakligen bestående däri, att han icke förstod henne.
Förlåt, men är din hustru verkligen så djupsinnig?
Jag har icke funnit något djupt i hennes skrifter!
Inte jag heller! -- Men jag måste erkänna, att också jag har lite svårt att förstå henne.
Det är som om mekanismen i våra hjärnor icke kunde kugga i hvarann, som om det gick något sönder i mitt hufvud när jag skall söka fatta henne! GUSTAF.
Du kanske är idiot, du också?
Nej, det tror jag inte!
Och jag tycker nästan alltid, att hon har orätt.
-- Vill du läsa det här brefvet, till exempel, som jag fick i dag.
(Tar upp ett bref ur plånboken.)
GUSTAF (läser flyktigt).
Den där stilen förefaller mig så bekant!
Manlig, nästan?
Ja, jag har åtminstone sett en man, som haft en liknande! -- Hon titulerar dig »bror».
Spela ni komedi ännu för er själfva! -- Fikonlöfven sitta kvar, fastän vissna! -- Kallar du inte henne du?
FORDRINGSEGARE. 37 ------------------------------------------------ ADOLF.
Nej, jag tycker respekten går bort då!
Jaså, det är för att inge dig respekt, hon kallar sig syster?
Jag vill respektera henne högre än mig själf, vill att hon skall vara mitt bättre jag!
Nej, men var ditt bättre jag själf; det kanske är obekvämare det än att låta någon annan vara det!
Vill du stå under din hustru då?
Ja, det vill jag!
Jag njuter af att alltid vara lite sämre än hon!
Så till exempel har jag lärt henne simma, och nu tycker jag det är roligt att hon skryter med att hon är skickligare och djärfvare.
Först låtsades jag vara underlägsen och feg för att ge henne mod, men hur det gick, så, en vacker dag var jag den underlägsne och den fegare.
Det föreföll mig som om hon tagit mitt mod ifrån mig på allvar!
Har du lärt henne något annat också?
Ja -- men det är oss emellan -- jag har lärt henne stafva, för det kunde hon inte.
När hon så tog an husets korrespondens, så upphörde jag att skrifva; och
FORDRINGSEGARE. 38 ------------------------------------------------ kan du tänka dig -- nu har jag af brist på öfning under årens lopp glömt bort grammatikan här och där.
Men tror du hon mins att det var jag som lärde henne från början?
Nej, nu är jag idioten naturligtvis!
Jaså, du är idioten, redan!
På skämt naturligtvis!
Men detta är ju kannibalism!
Vet du hvad det är?
Jo, vildarna äter sina fiender för att få deras framstående egenskaper i sig! -- Hon har ätit din själ, denna kvinna; ditt mod, ditt vetande...
Och min tro!
Det var jag som uppmanade henne att skrifva sin första bok... GUSTAF (min).
Det var jag som berömde upp henne, äfven när jag tyckte det var tarfligt.
-- Det var jag som förde henne ut i litterära kretsar, där hon fick suga honung ur praktväxterna; det var jag som genom personlig bemedling höll kritiken på afstånd från henne; det var jag som blåste på hennes tro; blåste så länge att jag tappade andan sjelf!
Jag gaf, jag gaf, jag gaf -- tills jag icke hade något kvar själf!
Vet du -- nu
FORDRINGSEGARE. 39 ------------------------------------------------ ska jag säga allt -- vet du, det förefaller mig nu -- och själen är så underbar -- när mina artistiska framgångar höllo på att fördunkla henne -- och hennes namn -- sökte jag intala henne mod genom att göra mig liten och min konst underordnad hennes.
Jag talade så länge om målarkonstens obetydliga rol i det hela, talade så länge och uppfann så många motiv, att jag en vacker dag var öfvertygad själf om dess intighet; så att det bara var ett korthus du behöfde blåsa omkull!
Förlåt om jag erinrar dig, att du i början af vårt samtal påstod, att hon aldrig tar något från dig.
Numera, ja!
För att det fins inte mer att ta.
Ormen är mätt och nu spyr han!
Kanske hon har tagit mer från mig, som jag ej visste!
Ja, det kan du lita på.
Hon tog utan att du såg det, och det kallas att stjäla.
Kanske hon aldrig har uppfostrat mig?
Utan du henne!
Men det var hennes konst att få dig tycka motsatsen!
40 ------------------------------------------------ Får jag fråga hur bar hon sig åt att uppfostra dig?
För det första... hm!
Jo, jag... GUSTAF.
Nej, hon var det ju!
Ja, det kan jag inte säga nu!
Emellertid...
Hon hade ätit min tro också, och så gick jag ner, tills du kom och gaf mig en ny tro.
GUSTAF (ler).
På skulpturen?
ADOLF (tvehågsen).
Och du tror på den?
På denna abstrakta, förlegade konst från folkens barndom, du tror att du kan verka med ren form, -- med de tre dimensionerna, hva?
-- på nutidens reala sinnen -- att du kan ge illusion utan färg, utan färg, hör du!
41 ------------------------------------------------ ADOLF (krossad).
Nej! GUSTAF.
Hvarför sa du det då?
Det var synd om dig!
Ja, det är synd om mig!
För nu är jag bankrutt!
Slut! -- Och det värsta: jag har inte henne kvar!
Hvad skulle du med henne!
Jo, hon skulle vara det som den där Gud var innan jag blef ateist; föremålet för vördnadssinnets verksamhet... GUSTAF.
Lägg igen vördnadssinnet och låt det växa annat ofvanpå!
Litet sundt förakt, till exempel!
Jag kan inte lefva utan att akta...
Slaf! ADOLF.
Och en kvinna att akta, att dyrka!
Fy fan, ta då hellre tillbaka Gud! -- efter du nödvändigt ska ha något att korsa dig framför!
42 ------------------------------------------------ så'n ateist, som har kvinnovidskepelsen kvar!
En så'n fritänkare, som inte kan tänka fritt om fruntimmerna!
Vet du hvad det ofattliga, det sphinxartade, det djupa hos din hustru är för slag?
Det är bara dumhet! -- Se här!
Hon kan ju inte skilja på dt och t!
Och ser du, det är fel i mekaniken!
Boetten är ankargångsurets, men verket är cylinder.
Kjolarna, bara; alltihop!
Sätt byxor på henne och rita mustascher med ett sotkol under näsan; ställ dig sen på nykter kaluf och hör på henne, så ska du få höra hur det låter annorlunda.
En fonograf, bara, som ger igen dina -- och andras -- ord, liten smula förtunnade!
Har du sett en naken kvinna?
-- Ja, naturligtvis!
En yngling med spenar på bröstet, en ofullgången man, ett barn, som rännt upp och stannat i växten, en kronisk anemisk, som har regelbunden blodstörtning tretton gånger hvart år!
Hvad ska det kunna bli af den?
Låt allt detta vara så som du säger, men hur kan jag då tycka att vi nu äro lika?
Hallucination, kjolarnas fascineringsförmåga!
Eller -- också därför att ni blifvit lika.
Nivelleringen är gjord; hennes kapillaritetskraft har sugit upp vattenståndet i nivå! -- Säg en sak -- (tar upp klockan) nu ha vi talat i sex timmar och
43 ------------------------------------------------ din hustru bör vara här snart!
Ska vi sluta nu, så att du får hvila dig?
Nej, gå inte ifrån mig!
Jag törs inte vara ensam!
Åh, en liten stund bara, sa kommer ju frun!
Ja, hon kommer! -- Så underligt!
Jag längtar efter henne, men jag är rädd för henne!
Hon smeker mig, hon är öm, men det ligger något kväfvande i hennes kyssar, något sugande, döfvande.
Och det är som om jag vore barnet på cirkus, som clownen nyper bakom kulissen för att det ska se rödblommigt ut inför publiken.
Min vän, det gör mig ondt om dig!
Utan att vara läkare kan jag säga dig ändå, att du är en döende!
Det behöfver man bara se dina sista taflor för att kunna få klart!
Hur så då?
Din färg är ju vattenblå, bleksiktig, tunn, så att duken lyser likgul igenom; det är som om jag såg dina infallna, kittfärgade kinder titta igenom...
Sluta, sluta!
44 ------------------------------------------------ GUSTAF.
Ja, det är inte bara min enskilda mening.
Har du inte läst dagens tidning?
ADOLF (far samman).
Den liggen här på bordet!
ADOLF (griper efter tidningen utan att våga ta den).
Står det här?
Eller ska jag läsa?
Jag ska gå om du vill!
Nej! nej! nej! -- Jag vet inte -- jag tycker att jag börjar hata dig och ändå kan jag inte låta dig gå! -- Du halar upp mig ur vaken där jag ligger, men när jag väl kommer upp slår du mig på hufvet och doppar ner mig igen!
Så länge jag egde mina hemligheter för mig själf, hade jag ännu inelfvor, men nu är jag tom.
Det fins en tafla af en italiensk mästare, som föreställer en tortyr; det är ett helgon som man vindar tarmarna ur på ett gångspel; martyren ligger och ser hur han blir allt tunnare och tunnare och hur rullen på spelet blir allt tjockare! -- Nu tycker jag du har vuxit sedan du gräfde
45 ------------------------------------------------ ur mig, och när du går, går du bort med mitt innanmäte och lemnar ett skal kvar.
Oh, så du fantiserar! -- Din hustru kommer ju för öfrigt hem med ditt hjärta?
Nej, inte numer, sedan du brände upp henne för mig!
Du har lagt allting i aska bakom dig: min konst, min kärlek, mitt hopp, min tro!
Det var ju så bra gjordt förut!
Ja, men det hade kunnat räddas!
Nu är det för sent, mordbrännare! GUSTAF.
Vi ha svedjat lite bara! askan!
Nu ska vi så i
Jag hatar dig; jag förbannar dig!
Goda tecken!
Du har kraft ännu!
Och nu ska jag dra upp dig igen!
Hör på, du!
Vill du höra på mig; och vill du lyda mig?
Gör med mig hvad du vill!
Jag lyder!
GUSTAF (reser sig).
46 ------------------------------------------------ ADOLF (ser på Gustaf).
Nu ser du på mig igen med de där andra ögonen, som dra mig till dig!
Och hör nu på mig!
Ja, men tala om dig!
Tala inte om mig mer; jag är som ett sår och tål inte att röras vid! GUSTAF.
Nej, det är ingenting att tala om mig!
Jag är en lektor i döda språk och enkling, det är alltsammans! -- Tag nu min hand!
Hvilken förfärlig kraft du måtte ha! är som att ta i en elektricitetsmaskin.
Och tänk då, jag har varit lika svag som du! -- Res dig!
ADOLF (reser sig; faller Gustaf om halsen).
Jag är som ett benlöst barn och min hjärna ligger öppen!
Gå ett slag öfver golfvet!
Du ska, annars slår jag dig!
47 ------------------------------------------------ ADOLF (rätar på sig).
Jag slår dig! sa' jag!
ADOLF (gör ett språng tillbaka, ursinnig).
Nu fick du bloden åt hufvet och själfkänslan vaknade!
Nu ska jag ge dig elektricitet. -- Hvar är din hustru?
Hvar hon är?
Hon är -- på -- ett möte! GUSTAF.
Hvad för ett slags möte?
Ett barnhemsmöte! GUSTAF.
Skildes ni som vänner?
ADOLF (dröjande)
Inte som vänner!
48 ------------------------------------------------ GUSTAF.
Alltså fiender! -- Hvad sa du som retade henne?
Du är förfärlig!
Jag är rädd för dig!
Hur kan du veta?
Jag har tre bekanta, helt enkelt, och så räknar jag ut den obekanta! -- Hvad sa du åt henne?
Jag sa -- det var bara två ord, men de voro förfärliga, och jag ångrar dem, ångrar dem!
Det ska du inte göra! -- Säg nu!
Jag sa: gamla kokett! GUSTAF.
Jag sa inte något mer!
Jo, det sa du, men du har glömt det, kanske, därför att du inte vågar minnas det; du har stoppat det i lönnlådan, men den ska du öppna bara!
Jag mins det inte!
49 ------------------------------------------------ GUSTAF.
Du sa så här:
Du skulle skämmas att kokettera, när du är så gammal, att du ingen älskare kan få mer!
Sa jag det!
Jag måtte ha sagt det! -- Men hur kan du veta det?
Jag hörde henne berätta historien på en ångbåt, när jag reste hit!
För fyra ynglingar hon hade i sällskap!
Hon svärmar för rena ynglingar redan, alldeles som...
Det är alldeles oskyldigt!
Som att leka bror och syster, när man är pappa och mamma!
Du har sett henne således?
Men du har aldrig sett henne, när du inte sett henne!
Jag menar, när du inte var närvarande!
Och, ser du, det är orsaken hvarför en man aldrig kan känna sin hustru!
Har du ett porträtt af henne?
50 ------------------------------------------------ ADOLF (tar upp ett porträtt ur plånboken; nyfiken).
Du var inte med när det togs?
Se på det! -- Är det likt det porträtt du målade af henne? -- Nej!
Dragen äro desamma, men uttrycket är ett annat.
Men det kan du inte se, för du skjuter inunder din egen bild! -- Se på det här nu, som målare, utan att tänka på originalet! -- Hvad föreställer det här?
Jag kan inte se annat än en tillgjord kokett, som lockar till spel!
Ser du det där cyniska draget kring mun, som du aldrig får se; ser du att blickarna söka en man, som inte är du; ser du att klädningen är nerskuren, att håret är omkammadt, att ärmen har skufvat sig upp!
Ja, -- nu ser jag det.
Akta dig, gosse! ADOLF.
Hennes hämd!
Kom ihåg att du har sårat henne i det söm utgör hennes enda och högsta, då du sagt, att hon inte kan ådraga sig en man!
FORDRINGSEGARE. 51 ------------------------------------------------ Om du sagt att det var smörja det hon skref, så skulle hon skrattat åt din dåliga smak, men nu -- tro mig, har hon inte redan tagit hämd, så är det inte hennes fel!
Detta måste jag veta!
Tag reda på det!
Se efter; jag ska hjälpa dig om du vill!
Ja, efter som jag ändå skall dö -- låt gå, så godt först som sist! -- Hvad skall göras?
Först en upplysning!
Har din hustru icke en enda sårbar punkt?
Hon har visst nio lif som katten.
Så -- nu blåser ångbåten i sundet -- nu är hon här strax!
Då måste jag ner och ta emot henne!
Du ska stanna här!
Du ska vara oartig!
Har hon nu rent samvete, så får du en
52 ------------------------------------------------ skur så det haglar om öronen; är hon skyldig, så kommer hon och smeker dig!
Är du riktigt säker på det?
Inte riktigt, för haren kastar ibland och gör lyckor, men dem ska jag ta reda på!
Jag har mitt rum här bredvid -- (pekar på högra dörren bakom, stolen); den posten besätter jag och observerar medan du spelar här inne.
Och när du spelat ut, byta vi roler; jag går in i buren och arbetar med ormen medan du står vid nyckelhålet.
Sedan träffas vi i parken och kollationera.
Men stå på dig!
Och blir du svag, så stöter jag två slag i golfvet med en stol!
Afgjordt! -- Men gå icke bort!
Jag måste veta att du är i rummet bredvid! GUSTAF.
Det kan du lita på att jag skall vara.
-- Men blif inte rädd, när du sedan får se hur jag skär upp en menskosjäl och lägger innanmätet här på bordet; det lär vara hemskt för nybörjare, men har man sett det en gång, så ångrar man det inte! -- Kom ihåg en sak bara!
Inte ett ord om att du träffat mig eller att du gjort någon bekantskap under hennes frånvaro!
Hennes svaga punkt skall jag leta upp själf!
Tyst, nu är hon redan uppe och
53 ------------------------------------------------ inne i sitt rum! -- Hon småsjunger! -- Då är hon ursinnig! -- Så, rak i ryggen; och sätt dig där på din stol, så måste hon sätta sig på min, och då kan jag se er båda på en gång!
Vi ha en timme kvar till middan -- inga gäster ha kommit, för klockan har inte ringt -- vi bli alltså ensamma -- tyvärr!
Är du svag?
Jag är ingenting! -- Jo, jag är rädd för det som nu kommer!
Men jag kan inte hindra att det kommer!
Stenen rullar, men det var inte den sista vattendroppen som satte den i gång, inte den första heller -- det var alla tillsammans!
Så må han rulla då -- efter det inte blir ro förr! -- Farväl så länge! (Går.)
ADOLF
(nickar farväl; har stått med fotografien, rifver sönder den och kastar bitarna under bordet; därpå sätter han sig på en på rockuppslaget o. s. v.). stol, tummar nervöst på halsduken, lägger upp håret, fingrar
TEKLA (in; går rakt fram och öppet, gladt och intagande).
kysser honom, vänligt,
God dag, lilla bror!
Hur har han det?
FORDRINGSEGARE. 54 ------------------------------------------------ ADOLF (halft besegrad; motsträfvigt, skämtsamt).
Hvad har du nu gjort för ondt, efter som du kysser mig?
TEKLA.
Jo, nu ska du få veta det! -- Jag har förstört fasligt med pengar!
Har du haft roligt då?
Men inte var det på det där krubbmötet åtminstone! -- Det var skidt, som det heter på danska! -- Men hvad har lilla bror roat sig med, medan Kurre var borta! eller vädrade efter något.)
(Ser sig omkring i rummet liksom om hon sökte någon
Jag har bara haft tråkigt!
Och inget sällskap?
Alldeles ensam!
TEKLA (observerar honom; sätter sig i chäslongen).
Hvem har suttit här?
Det var eget; soffan är varm ännu och här är en grop efter armbågen i resåren!
Har han haft fruntimmersfrämmande?
FORDRINGSEGARE. 55 ------------------------------------------------ ADOLF.
Men han rodnar!
Jag tror lille bror narras?
-- Kom och tala om för Kurre nu hvad han har på samvetet! hennes knä.)
(Drar honom till sig; han sjun ker ner med hufvudet i
ADOLF (leende).
Du är en djeflett, vet du det?
Nej, jag är så okunnig om mig själf.
Du tänker aldrig öfver dig själf! TEKLA (vädrar och observerar).
Jag tänker bara på mig själf -- jag är en ryslig egoist! -- Men, hvad du har blifvit filosofisk! ADOLF.
Lägg din hand på min panna!
TEKLA (jollrar).
Är det myror i hufvet igen?
Ska jag jaga bort dem, hva!
(Kysser hans panna.)
Nu är det bra!
Nå, tala om nu hvad han roat sig med?
Har han målat något?
56 ------------------------------------------------ ADOLF.
Jag har slutat måla! TEKLA.
Har han slutat måla?
Ja, men gräla inte på mig.
Jag rår inte för det, att jag inte kan måla mer!
Hvad ska du då göra?