Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Någon skyldighet för bruksägaren att fästa afseende å det aftal om besittningsrätten, som en åbo kan hafva träffat med en fremmande, förefinnes alltså icke i den mening, motionären föreställt sig; och det skulle följaktligen vara en kränkning af bruksägarens rätt, om man meddelade någon som helst föreskrift derom, att bruksägaren skulle, på sätt vid bördestalans anställande i allmänhet äger rum, och äfven vid öfverlåtelse af kronorusthåll är stadgadt för den, som vill klandra en skedd öfverlåtelse, utbetala den löseskilling, som åboen å hemmanet kan hafva med en annan betingat.
Och som motionärens hela förslag grundar sig på ofvanberörde oriktiga förutsättning, lära Rikets Ständer finna, att motionen ej kan föranleda till någon åtgärd.
Herr Staaff har anmält, att han icke deltagit i behandlingen af detta ärende.
Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottets Betänkand; N:o 16. 3 16.
Ank. till Exp.-Utsk. den 18 Juni 18G0, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om upphörande för framtiden af den stängjernsbruken åliggande skyldighet att deltaga i kyrko- och prestgårdsbyggnad.
Berörde förslag är väckt inom Vällofliga Borgare-Ständet af Herr Berger, som anfört, att under den tid jernhandteringen i vårt land varit omhuldad med privilegier och förmåner, densamma äfven blifvit i anledning deraf belastad med en mängd skyldigheter och onera, ibland hvilka en del under ingen annan förevändning skäligen borde åläggas nämnda handtering, såsom för densamma alldeles främmande.
Då nu de åt jernbruken medgifna förmåner och skydd tid efter annan blifvit dem beröfva de, vore det ock billigt, att lättnad i de många pålagorna åt dem bereddes, helst jernhandteringen för närvarande vore af alla näringar i landet den hårdast beskattade, på samma gång utsigterna för densamma vore högst nedslående; och om man äfven ägde förhoppning, att ett nyligen väckt förslag om afskaffandet af hammarskattsoch tionde-jernet skulle vinna Rikets Ständers bifall, borde likväl icke förgätas, att ett annat onus, af helt och hållet kommunal beskaffenhet, vidlåder jernhandteringen, ehuru denna borde lika litet dermed belastas, som hvarje annan fabriksrörelse.
Detta onus vore skyldigheten att deltaga i kyrko- och prestgårdsbyggnad.
Om emot dess upp hörande invändes, att de öfrige byggnadsskyldige derigenom skulle blifva mera betungade än förut, borde det ihågkommas, att denna skyldighet först i sednare tider uppstått i jembredd med de bruken tillerkända privilegier, och att sådant ländt dem till lättnad, hvilka berörda byggnadsskyldighet förut ålegat; hvadan brukens deltagande deri borde betraktas såsom helt och hållet eventuelt samt, sedan deras privilegier och andra förmåner numera försvunnit, för framtiden alldeles upphöra.
Motionen, som blifvit till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad, har, jemlikt 43 § Riksdags-ordningen, varit föremål för pröfning af Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, som härmed får öfver densamma afgifva utlåtande.
Den hufvudregel i afseende på skyldigheten att bygga kyrka och prestgård, som vår nu gällande lag i 26 kap.
Byggningabalken uppställer, är den, att alla bofasta socknemän skola dertill bidraga, ehuru undantag i fråga om den sednare byggnaden äger rum för innehafvare af s. k. privilegierad jord.
Men då i bestämmelser - A Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsliottcts Betänkande N:o 17. na rörande tillämpningen af denna regel blifvit använda uttrycken »efter hemmantalet», »efter gårdatalet», hvilka ordalag kunde föranleda den tolkning, att bruksägare skulle för sjelfva bruken, de der icke vore satta i nägot visst »hemmantal», icke bidraga till de ifrågavarande byggnaderna i ett med deras ställning till kommunen och delaktighet i kommunalanstalterna jemförligt förhållande, blef, i anledning af derom från Bonde-Ståndets sida framstäldt påstående, genom Kongl. Resolutionen på allmogens allmänna besvär den 1 September 1741 förklaradt: »alldenstund bruksägare, hvilka äga stångjernshamrar, vid presteval äga för hvarje härd röst emot ett hemman; ty pröfvar Kongl. Maj:t rättvist, att de ock lika med hemmansbrukare böra bidraga till kyrko- och prestegårdsbyggnader, dock att de bruk, som ligga på Säteriers samt Rå- och Rörshemmans ägor, allenast svara tili kyrkobyggnad.»
Af detta stadgande, som fortfarande gäller till efterrättelse, synes, att brukens deltagande i kostnaderne för uppförandet af socknekyrka eller prestgård icke härleder sig från de af motionären antydda omständigheter, utan är en konseqvent tillämpning af de grundsattser, som i afseende på berörde beskattning blifvit af lagstiftningen antagne.
Skyldigheten till detta deltagande kan ej heller på något sätt stå i beroende deraf, huruvida de för bruken beviljade privilegier och andra förmåner få fortfara eller blifva upphäfne, enär sådant icke äger det ringaste inflytande på de öfrige byggnadsskyldiges ifrågavarande åliggande.
Deremot skulle de sednare, i händelse motionärens yrkande godkändes, komma att tillskyndas en tillökning i meranämnda onus, hvilken icke med rättvisa är förenlig.
I anledning häraf och då, enligt Utskottets tanke, det icke finnes något skäl till att fritaga jernbruken från delaktighet i ett onus, i fråga om hvilket allmänna meningen snarare yrkar utsträckandet af delaktigheten äfven till dem, som från detsamma nu äro befriade, ehuru man är villrådig om det sätt, hvarpå sådant må, utan förnärmande af bestående rättigheter, kunna ske; föranledes Utskottet att vördsamt afstyrka allt afseende ä Herr Bergers omförmälda motion.
Stockholm den 31 Maj 1860. mo if. Ank. till Exp.-Utsk. den 18 Juni 1860, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om utfärdande af förbud emot elgjagt under tio års tid.
Uti ett till Höglofliga Ridderskapet och Adeln ingifvet samt derifrån till Lagutskottet öfverlemnadt, men af Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Eko - Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 17. 5 nomi-Utskottet pröfva dt memorial liar Herr Palmcrantz, J. 31., andragit, att gällande lagar och författningar rörande jagt och djurfångst i många afseenden vore olämpliga och tarfvade förbättring, på det att tillgången på nyttigt villebråd icke måtte allt för mycket förminskas eller alldeles upphöra.
Då detta sednare vore att befara i afseende på Nordens ädlaste vilda djurslägte, elgen, hvilken hotades med samma öde, som de i äldre tider temligen talrikt förekommande men numera försvunna hjortar och rådjur, har motionären föreslagit, att, i likhet med hvad tillförene understundom föreskri!vits, en författning måtte utfärdas, hvarigenom allt dödande, fångande eller förföljande af elg varder under en tid af tio år, räknade från och med det innevarande, förbjudet; och att för öfverträdelse af detta förbud måtte stadgas tredubbla böter emot hvad nu gällande författning stadgar för jagande af elg under icke lofgifven tid.
Det äger väl sin riktighet, alt den af motionären föreslagna åtgärd, att alldeles förbjuda jagt å elg under en viss tid, stundom tillförene varit vidtagen.
Sålunda innehöll 1808 års Jagtstadga, att elg, äfvensom hjort och rådjur, icke finge jagas under de tio nästföljande åren.
Genom Kongl. Kungörelsen den 6
December 1825 utfärdades ett dylikt förbud, hvad elg beträffade, likaledes för tio år; och Kongl. Kungörelsen den 22 Februari 1850, genom hvilken de i Jagtstadgan bestämda böter för oloflig elgjagt förhöjdes, förbjöd likaså all slags elgjagt under tre års tid eller till slutet af år 1852.
Man kan likväl på goda skäl ifrågasätta såväl rättmätigheten som lämpligheten af dylika åtgärder.
Det torde svårligen kunna förnekas, ött derigenom på visst sätt göres intrång i jordägares rätt tili begagnande af en binäring, som är af naturen åt dem anvisad samt af lagen åt dem skyddad och tillförsäkrad med andras uteslutande.
De inskränkningar i utöfningen af denna rätt, som lagstiftningen företagit sig och som motiveras af nödvändigheten att åt efterkommande bevara sjelfva inkomstkällan, så att den närvarande generationen icke tillätes att förstöra denna, utan endast upphemta hvad densamma i en naturlig ordning förmår producera — inskränkningar, som i jagtlagarne förekomma under form af förbud mot villebrådets fångande under vissa delar af året, då sådant skulle medföra dess fullkomliga utrotande — äro någonting helt annat, än det absoluta förbudet mot tillgodogörandet, under en lång följd af år, utaf vildafveln.
Detta sednare kan endast försvaras af högst utomordentliga omständigheter, hvilka, så vidt Utskottet erfarit, för närvarande icke äro för handen.
Olämpligt åter synes ett dylikt förbud af liera skäl.
Då nemligen en jordägare har rätt att utöfva jagt under en tid af äret, då sådan kan idkas utan att medföra det vildas utrotande, finnes hos honom ett intresse alt söka för ett kommande år åt sig bevara den afvel, som för det ändamålet behöfves; hvaremot i händelse han icke eger utsigt att på många år, kanske icke under hela sin besinningstid, lagligen kunna deraf draga någon nytta, han måste befinnas mera likgiltig för denna angelägenhet.
Ilan skall då ock mindre draga i betänkande att begagna de tillfällen, som bäst erbjuda sig, att olofligcn tillgodogöra sig hvad som står att åtkomma, likasom han skall mindre bekymra sig om andras 6 Sammansatta Lag- samt Allm. Bese.- o. Ekon.-Utshotlcts Betänkande N:o 17. öfverträdelse of ett stadgande, som icke tillskyndar honom sjelf någon fördel.
Sålunda inträffar, hvad som alltid är händelsen med orimliga lagar, att de förleda till lagbrott och icke blifva handhafde.
Härförutan är det emellertid Utskottets öfvertygelse, att elgslägtet, hvars förökelse ilerestiides under de sednare åren icke kan bestridas, ej utrotas eller lider någon skadlig minskning genom jagt derå under deri tid af året, som nu gällande förordning, af den 30 September 1833, medgifver, nemligen Augusti, September och Oktober månader; utan är det jagandet under den icke tillåtna tiden, företrädesvis vintren, som, i anseende till dels lättheten att åtkomma djuret, dels den omständigheten, att med elgkon också dödas det foster hon då bär, så olycksbringande inverkar på möjligheten att bibehålla en tillräcklig afvel af detta förträffliga villebråd.
Det kan derföre icke vara riktigt, att genom förbud mot elgens jagande under en tid, då, till följd af naturliga förhållanden, jagten låter förena sig med slägtets bibehållande, åstadkomma likasom en motvigt mot verkningarne af en jagt, utöfvad på en olämplig tid; utan måste det i stället vara lagstiftningens uppgift att söka förhindra den sistnämnda.
För vinnande af detta ändamål synes likväl det för närvarande bestämda ansvar för olollig elgjagt, bestående dels i 73 R:dr böter, dels i skyldighet att ersätta det dödade djurets värde, som, i händelse djuret ej tillrättaskaffas, så att uppskattning kan ske, ej får sältas ringare än 73 R:dr Runt, icke tillräckligt verksamt; och skälet dertill ligger i dagen.
Då nemligen en elg i medeltal lemnar ojemförligt större vigt kött, än ett vanligt slagtkreatur af ovslägtet, med hvars kött det förra i godhet är fullt jemförligt, hvadan derför ock betalas lika pris; följer deraf, att elgskytten mycket väl kommer ut med att betala både plikten och den stadgade ersättningen för ett i förbuden tid skjutet djur; och den behållning han får öfver, blir ännu betydligare i händelse han, såsom ofta är fallet vintertiden, då elgar med lätthet kunna jagas och skjutas, lyckas åtkomma liera stycken, enär böterna icke blifva större, än om han allenast dödat ett enda djur.
Stadgandet i delta hänseende förmår alltså icke tillvinna sig behörig aktning; och det är på grund häraf, samt enär klagomål från flera delar af riket förspörjas deröfver, att olofligt jagande af elgar hotar att i vissa trakter alldeles utrota detta djurslägte, Utskottet, i ändamål att åstadkomma ett riktigare förhållande mellan ansvaret för lagöfverträdelsen och värdet af föremålet för densamma, vördsamt hemställer, att Rikets Ständer mätte, med ogillande af den ifrågavarande motionen i öfrigt, uti underdånig skrifvelse till Kongl. Maj.t anhålla, att ej mindre de i Kongl.
Kungörelsen den 30 September 1853 stadgade böter för oloflig elgjagt måtte fördubblas, än ock den ersättning, till hvars utgifvande den sakfällde för sådan förbrytelse gör sig skyldig, bestämmas till minst 150 R.dr R:mt.
Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 18.
&T:o 18.
Ank. till Exp.-Utsk- den 18 Juni 1860, kl. 2 e. m Betänkande, i anledning af väckta motioner om förändrade föreskrifter rörande tillsättandet af klockare, organister och folkskolelärare, m. m.
I berörda ämne hafva inom Hedervärda Bonde-Ståndet motioner blifvit väckta af Johan Carlsson från Östergötlands och Johan Lönn från Jönköpings län, af hvilka den förre anmärkt, att, likasom alla andra bestämmelser rörande organisters och klockares rättigheter, skulle äfven ordningen för deras befordran vara otydlig och i de liesta delar obestämd, hvaraf ock deras förmän skulle ej så sällan begagnat sig till de sökandes och församlingarnes förfång.
Föreskriften i Kongl. Resolutionen den 20 November 1786, hvilken vore den enda författning, som innehölle bestämmelser uti ifrågavarande hänseende, att nemligen »3:ne de mest tjenlige och i alla afseenden skickligaste skola på förslag uppföras», kunde på mångahanda olika och godtyckliga sätt blifva tolkad och tillämpad, enär någon graduering icke vore bestämd i fråga om de betyg, som fordrades till den sökta tjensten; och i följd deraf hade det inträffat, att den kandidat eller transportsökande, som till en lägenhet ansetts »tjenlig», förklarats vara för en annan otjenlig, ehuru begge tjensterna varit alldeles lika.
I fråga om »skicklighet» kunde ock enahanda skiljaktighet göra sig gällande; och vid bedömandet af de egenskaper, som erfordrades af en sökande till en beställning, som innefattade på en gång klockare-, kantors- och organist-syssla, stöde det pastor fritt att, vid förslagets upprättande, gifva det ena eller andra kunskapsbetyget företräde och sålunda efter eget intresse, godtycke och smak bestämma sökandernes rätt till förslagsrum.
Häri måste, efter motionärens förmenande, en af de vigtigaste orsakerna till kyrkosångens förfall sökas.
Med kännedom om
Konsistoriernas obenägenhet för att ändra upprättade förslag till klockare-, organist- eller folkskolelärare-befattning — derutinnan bemälde myndigheter skulle gått så långt i inkonseqvens, att man sett exempel på, att af tvänne sökande den enes företräde blifvit godkändt på ett förslag och den andres på ett annat — vågade eller ville likväl ingen, om än med största skäl, förspilla lid och kostnad på anförande af klagomål, med hvilka man icke vunne annat än ovilja af vederbörande pastor och möjligen stängde vägen till befordran för framtiden.
I afsigt att afhjelpa de häraf flytande olägenheter och att upphäfva den i motionärens tanke orimliga grundsatts, att pastors röst vid val af klockare 8 Sammansatta Lag- samt Allm.
Besv. o. Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 18. och skollärare skall gälla lika med halfva församlingens, hvilket vore sä mycket orättvisare, som församlingen ensam aflönade desse tjenstemän, har Johan Carlsson föreslagit antagandet af följande bestämmelser i afseende på tillsättandet af meranämnde sysslor: »l:o a) För kompetens till organist-syssla fordras organist-examensbevis, upptagande graduerade betyg om sökandens kunskap i orgelspelning, harmoniläran samt orgelns stämning och värd; b) För kompetens till kantorstjenst (klockaretjensten derifrån skiljd) fordras kantors-examensbevis, upptagande graduerade betyg om kunskap och skicklighet i sång (oberäknadt röstens naturliga godhet) och harmoniläran; c) För kompetens till ensamt klockare (organist- och kantorstjensterna derifrån skiljda) fordras endast examensbetyg af provincial- eller annan vederbörligen anställd läkare om godkänd kunskap och skicklighet att läta åder och vaccinera samt någon trovärdig och skicklig persons betyg om redig staf- och skrifkunnighet och räkning af de hela talen; d) För kompetens till skolläraresyssla fordras gradueradt bevis från något af rikets folkskolelärare-seminarier uti alla de ämnen, som Kongl. Maj:ts nådiga Förordning af den 18 Juli 1842 om folkundervisningen i riket föreskrifver; e)
För kompetens till förenad organist-, kantors-, klockare- och folkskolelärarebefattning fordras: graduerade examensbetyg i orgelspelning, harmoniläran och sång samt skollärarebetyg jemte provincial- eller annan vederbörligen anställd läkares betyg om godkänd kunskap och skicklighet att åderlåta och vaccinera; f)
Då organist- eller kantorstjensten eller ock båda dessa tjenster äro med klockaretjensten förenade, fordras äfven vederbörligen anställd läkares betyg om vaccination och åderlåtning, på sätt i momentet e) sägs.
Betygens grader böra vara följande:
Godkändt: 1 betyg, Godkändt med beröm: 2 betyg, Berömligt: 5 betyg; g) Organist- och kantorsexamen bör hållas af Kongl. Svenska Musikaliska Akademien, som deröfver meddelar betyg, antingen öfver begge examina på en gång eller hvar för sig, allt efter sökandens önskan; h) Dylika examensbetyg böra, efter de grunder, som af Kongl, Svenska Musikaliska Akademien föreskrifva», utfärdas i stiftsstäderna, hvarest läroanstalter böra finnas, der undervisning meddelas i ofvanskrifne kunskapsämnen, och dessa från stiftsstaden vid offentlig examen erhållna betyg böra gälla i likhet med Kongl. Musikaliska Akademiens betyg, dock så, att de, som äga Akademiens betyg, tillgodonjuta 5tne tjenstår framför dem, som blott hafva betyg från vederbörlig examinator i någon al stiftsstäderna.
Betygen skola, här som vid Akademien, gradueras; i)
Äro flera tjenster förenade, skola sökanderne förete de examensbevis, sorn för hvar och en af dem särskildt äro föreskrifna; inga betyg mer, än de som fordras till den sökta tjensteu, få företes eller fästas afseende på. 2:o
An - Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 18. 9 2:o Annonser om organist-, kantors-, klockare- och skollärare-tjensters ledighet intages ej mindre i Post- och Inrikes-, än Stiftstidningar, de sednare inom hvar sitt stift, med utsättande af sextio dagars ansökningstid samt tillkännagifvande, med hvilken dato ansökningstiden tilländagå^
I Post- och Inrikestidningar införes annonsen 3:ne särskilda gänger med 8 dagars mellantid hvarje gäng. 3:o Musikdirektörer, filosofie magistrar, prester och studenter, som söka någon af ifrågavarande beställningar, skola såsom uppmuntran för dessa kunskaper särskildt hafva sig tillgodoräknade trenne tjenstår, såvida de eljest kunna förete de examensbetyg, som till den sökta sysslan fordras.
Dock få icke flera än trenne tjenstår tillgodonjutas, om än sökanden möjligen äger tvänne eller flera af de nämnda, till den sökta tjensten icke hörande examina. 4:o Annonsen skall, för att blifva gällande, tillkännagifva, hvilken eller hvilka tjenster som äro lediga, jemte tydlig adress, på det sökande ej må misstaga sig om de i följd deraf nödiga bevis, som böra åtfölja ansökningen.
I dylika annonser må ej kunskapsbevis af sökanderna fordras till annan tjenst, än den som vid tillfället verkligen är ledig. 5:o
Skulle inom första anslagstiden icke tillräckligt antal kompetente sökande sig anmäla, utsättes ny ansökningstid till sextio dagar, med tillkännagifvande, om en eller flere sökande fattas.
I den händelse att under sista anslagstiden anmäla sig (lere sökande med högre betyger eller Hera tjenstår, än de äga, som under första ansökningstiden inkommit med ansökningar, böra de, som först anmält sig, icke undanträngas af de sednare, utan blott fylla det eller de lediga rum med de förtjentaste af de sist anmälde.
G:o Förslaget till den lediga lägenheten upprättas nästa helgfria dag efter fataliernas utgång, då, på pastors kallelse, Kyrkorådet och Socken-nämndens eller Skolstyrelsens ledamöter fulltaligt samlas i sockenstugan, der de inkomna ansökniligarne uppläsas med sina bilagor och pröfvas, enligt följande grunder för meritberäkningen:
Sedan sökandernes kompetens i vederbörlig ordning blifvit pröfvad och riktig befunnen, upptecknas i siffertal deras betyger i de ämnen, hvilka för den lediga sysslan fordras, och efter den beräkning, som i l:sta punkten är uppgifven.
Har sökanden tjenstår, såsom transportsökande, eller på eget ansvar förestått såsom vicarius dylik befattning, gälla tvänne sådana lika med hvarje helt betyg.
Sökandernes tjenstår och betyger, jemte de i 3:dje punkten föreslagna och af sökanderne möjligen presterade förtjenster sammanläggas, och det deraf uppkommande siffertal utgör sökandernes summariska meriter.
Trenne af de sökande, som äga de flesta meriter, uppföras i ordning efter förtjenst å förslaget.
Är skolläraretjenst med organist- eller kantorsbeställning förenad och förslag dertill skall upprättas, så bör skollärarebetyget reduceras i siffertal efter ofvan anförde beräkningsgrund, men iakttages, att som ett musikstudium efter närvarande tids fordringar till organist eller kantor förbindes med ett 3 till 4 gånger långsammare och kostsammare arbete än till skollärarekallet, böra Bih. till R St.
Prut. 1851) & 1800. 7 Sami. 2 Afd. 9 lläft. 2 10 Sammansatta Lag- samt Allm.
Besv- o. Ekon.-Ut skot tets Betänkande N:o 18. viii icke hvarje enhetsbetyg få samma värde i den summariska beräkningen, i jemförelse med de musikaliska betygen, hvadan föreslås, att 3:ne enhetsbetyg i skollärareexamen svara mot ett betyg i musikaliskt, d. v. s.
»Berömligt» i skollärarebetyget svara emot »Godkändt» i organist- eller kantorsbetyget. 7:o Besvärstid öfver upprättadt förslag till ifrågavarande befattningar beräknas, lika som vid prestval, från nästa söndagen efter förslagets upprättande, då det från predikstolen i socknekyrkan församlingen delgifves.
Utdrag ur förslagsprotokoliet eller förteckning å de personer, som å förslaget blifvit uppförde, deras meriter samt dagen, från hvilken besvärstiden räknas öfver förslaget, intages i Post- och Inrikes tidningarne till såväl de föreslagnes som medsökandernes kännedom, för att således i behörig tid hafva tillfälle att se, det dem ingen orätt skett.
Detta utdrag ur förslagsprotokoliet skall genom pastors försorg sednast 14 dagar efter det blifvit församlingen från predikstolen offentligen delgifvet, i Post- och Inrikes tidningarne vederbörande meddelas under rubriken legala annonser. 8:o Sökande, som varit i tillfälle att genom särdeles fallenhet kunna förvärfva sig kunskapsbetyg i pianospelning, viol, violoncell eller annat musikaliskt instrument, njute vid förslags upprättande till lägenhet å landet till godo ett enhetsbetyg för hvarje sådant betyg å nämnde instrument, men vid förslags upprättande i städerna beräknas alla musikaliska kunskapsbetyg efter sin graduering. 9:o Inga betyger, som ej fordras vid den sökta tjensten, må med ansökningen bifogas eller räknas till meriter, utan gälla här endast de betyg och tjenstår, som äro förvärfvade i och för den sökta tjenstens ändamål, med undantag af hvad i 3:dje och 8:de punkterna nämndt är. 10:o Beträdes sökande, som å förslag blifvit uppförd, att med församling hafva ingått någon hemlig lönkonvention, understigande den lagliga eller af företrädaren innehafda lön; varde han från förslaget utesluten och annan medsökande å förslaget uppförd i det rum, hans meriter föranleda. 44:o
I den ordning sökanderne fått förslagsrum, aflägga de, efter erhållen kallelse, prof uti allt hvad till den eller de sökta tjensterna, under Högmesso-Gudstjensten, enligt handboken hörer, på en dertill bestämd söndag; men inga klockaregöromål eller skplundervisningsprof må af den profvande begäras eller förrättas: ej heller må af någon sökande till lägenhet förslagsprof begäras, såsom hittills i vissa delar af riket skett, utan upprättas förslag efter de grunder, som redan i 6:te punkten nämndt är. 12:o De organister, kantorer, klockare, skollärare eller kandidater, som före denna förändring i dessa tjenstemäns befordringsordning tagit examen, må ej af den nya stadgan utestängas, utan skola deras betyger af förslagsupprättarne gradueras och erkännas efter innehåll; då ock de organister, som blifvit examinerade af Kongl. Svenska Musikaliska Akademien, tillgodonjuta 3:ne tjenstår framför dem, som erhållit sitt examensbetyg af någon direktör vid domkyrkan i en af stiftsstäderna, hvarefter tjenståren böra afgöra företrädet.