Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De äro: att, utom de ifrågavarande kostnadsbidragen, äfven åtskilliga afgifter till presterskapet utgöras efter oförmedlade hemmantalet: att beräkningen af dessa samfälda prestationer utgör grunden till röstberäkningen vid prestval och sockenstämma, hvilken rösträtt alltså icke skulle kunna regleras, på sätt motionären föreställt sig, ensamt efter den ifrågasatta förändringen i byggnadsskyldighet; att en lindring i sistberörda besvär, i följd af förmedling, skulle leda till ett betungande för oförmedlade hemman med drygare utgifter än hittills, hvilket icke är med rättvisa fullt förenligt, innan en allmännare skattejemkning kan vidtagas; samt att ett hemmans förmedling icke heller kan sägas vara något för alla tider och under alla förhållanden bestående, enär nemligen, om vid jordransakning eller annorledes utrönes, att ett förmedladt hemman kan bära sin gamla ränta, ett sådant hemman, jemlikt Kongl. Brefvet den 10 Oktober 1804, dä äfven skall till sitt gamla mantal och ränta uppsättas.
På grund häraf, och då den s. k. förmedlingen väl innefattar en eftergift från Statens sida uti de densamma tillkommande skattebidrag, men dermed aldrig åsyftats någon förändring uti sättet för utgörandet lill presterskapet af de detsamma tillförsäkrade förmåner, hvaruti rubbning likväl skulle af ifrågavarande förslag blifva en följd, hemställer Utskottet, ätt Olaus Ericssons berörde motion måtte af Rikets Ständer lemnäs utan alseende.
Olof Lagergren från Gottlands län har, likasom vid nästföregående riksdag, föreslagit: att 26 Kap. 1 § Byggninga-baiken måtte så förändras, att äfven dagsverken vid kyrko byggnad uigöres efter hemmantal, och att torpare och bakstugusittare samt andra med dem jemförliga må räknas dagsverksskyldige lill det högsta lika med egare af J mantal.
Berörde lagrum stadgar för närvarande, ati, vid kyrko-byggnad och hvad dertill hörer, — hvaruti alle, som i socknen bo, äro skyldige att deltaga, — byggningsvirke, körslor och andra kostnader skola utgöras efter hemmantalet, men dagsverken efter matlag; i sammanhang hvarmed föreskrifves: »Innan något i thy mål företages, skola socknemännen kallas tillhopa, att derom samrådas och sig förena.»
Till stöd för den föreslagna förändrin gen har motionären anfort, att utgörandet af dagsverken skulle vara en »personel tjenst», men körslor och andra omkostnader deremot vara lagda på förmögenheten och rättas efter denna, hvadan det vore obilligt, att en fattig backstugusittare, hvars enda tillgång vore bans egen arbetskraft, skulle till ifrågavarande ändamål utgöra dagsverken lika med egaren till ett stort gods, hvilken förfogade öfver en mängd personers armar; samt att stadgandet Sammans.
Besv- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 8. 3 alltså borde förändras, äfven om detsammas tillämpning egde rum på ett sätt, der billigheten mera afsåges.
Den i omförmälda lagrum uttryckta grund, efter hvilken alle skola uti ifrågavarande byggnads-skyldighet med dagsverken deltaga, ansåg Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi Utskottet vid sistlidne riksdag leda till en jemnare fördelning af denna skyldighets fullgörande, än om sådant skulle ske efter hemmantalsberäkning, helst det vore med billighet öfverensstämmande, att sådana å landet bosatta personer, hvilka kunna anses icke hafva annat att lemna till hjelp, än sina arbetskrafter, äfven få prestera dessa.
Utskottet trodde icke heller, att erfarenheten ådagalade, det icke, vid uppgörande af den så kallade gångleden för dagsverkarne. afseende fästes på matlagens större eller mindre förmåga att utgöra dagsverken; samt erinrade slutligen, att den af motionären anlydda obillighet deruti, alt torpare och backstugusittare efter matlagsberäkningen få utgöra lika dagsverken med hemmansegaren, så mycket mindre torde förefiunas, som hemmansegare i allt fall skola derförutan, efter hemmantalet anskaffa byggningsvirke, utgöra körslor samt bestrida alla andra kostnader vid kyrko-byggnader.
Utskottet afstyrkte fördenskull bifall till motionen; hvilket utlåtande af Rikets Ständer godkändes: och får Utskottet, med åberopande af ofvan anförda skäl, vördsamt hemställa: att icke heller Olof Lagergrens omförmälda förslag må af Rikets Ständer bifallas.
Sistbemälde motionär, jemte Anders August Andersson från Östergötlands län, Adolf Fredriksson frän Upsala län samt ofvannämnde Olaus Ericsson, med hvilken Bengt Johan Holmlin, Lars Rasmusson, Erik Christensson och Johannes Nilsson från Göteborgs och Bohus län sig förenat, hafva yrkat den ändring i 26 Kap. 2 § Byggningabalken, att den skyldighet att underhålla prestgårdsbyggnad, hvilken nu åligger församlingen och i berörde § finnes uttryckt med orden: »När de (hus) af ålder och bruk, och ej af prestens vanrykt förfalla; då skola socknemän dem bygga och bättra på deras kostnad, n mätte öfverflyttas på boställshafvaren, så att denne skulle vara förbunden att, sedan församlingsboerna till honom öfverlemna! de s. k. sju laga husen i fullfärdigt skick, hålla dem vid magt på egen bekostnad; hvilken skyldighet Anders August Andersson och Adolf Fredriksson velat hafva utsträckt derhän, att äfven när boställshusen af ålder och bruk så förfallit, att nybyggnad blir nödvändig, denna hädanefter skall bekostas af boställshafvaren.
Sistberörde yrkande skulle i sin tillämpning leda till att för framtiden öfverflytta skyldigheten att förse prestboställena med åbyggnad ifrån församlingen på boslällsinnehafvaren, hvarigenom stadgandet i 26 Kap. 2 § Byggninga-balken, att alle, som i socknen bo, skola prestegård bygga, icke vidare skulle gälla för andra fall, än der åbyggnad tilläfventyrs å något boställe ännu saknas.
Hvad ifrågavarande motioners innehåll i öfrigt angår, får Utskottet erinra, att deras syfte är enahanda som uti den underdåniga 4 Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 8. skrifvelse, Rikets Ständer vid sistlidne riksdag till Kongl. Maj:t afläto och hvarigenom Rikets Ständer anhöllo, att, genom utfärdande af en författning angående underhållet af de hus, som, enligt 26 Kap. 2 § Byggninga-balken, af socknemännen skola Kyrkoherden färdiga antvardas, måtte förklaras: att vården och underhållet af dessa hus till alla deras särskilda delar åligger Kyrkoherden, samt att socknemännens skyldighet i berörda hänseende icke vidtager förr, än husen, genom ålder och bruk, eller genom vådeld, storm, husets sättning eller annan tillfällighet, som innehafvaren bevisligen icke kunnat förekomma, befinnas så bristfälliga, att ny- eller ombyggnad eller annan hela huset eller dess väsendtligare beståndsdelar omfattande större förbättring är af nöden.
— På sätt af Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, i anledning af åtskilliga af Rikets Ständer vid sistförflutna riksmöte beslutade lagförändringar, inhemtas, har, efter det Preste-Siåndet med särskild underdånig framställning i förevarande ämne till Kongl. Maj:t inkommit, samt Högsta
Domstolen blifvit öfver nyssnämnda förslag hörd, Kongl.
Majit funnit ordalagen i samma förslag medgifva en tydning, hvarigenom prests skyldighet att vidmagthålla de honom af socknemännen antvardade hus skulle utsträckas längre, än Kongl. Majit ansåg med syftningen i 26 Kap. 2 § Byggninga-balken öfverensstämma; i anledning hvaraf och då det sökta ändamålet att förekomma tvister, till följd af uttryckens obestämdhet, sannolikt icke skulle genom förslagets antagande vinnas, Kongl.
Majit ansett sig icke böra detsamma bifalla; men har Kongl. Majit gifvit Rikets Ständer tillkänna, att Kongl. Maj:t likväl, lika med Rikets Ständer, funnit lydiigare bestämmelser i ämnet, än de, som innefattas i nyssnämnda lagrum, behölliga samt förklarat sig vilja, i sammanhang med frågan om förändring i sättet för Presterskapets aflöning, taga detta ämne i vidare öfvervägande.
Vid detta förhållande, och under antagande, att berörda förslag rörande sättet för Presterskapets aflöning, hvartill grunderna äro angifne i Kongl.
Majits vid denna riksdag till Rikets Ständer aflåtna nådiga Proposition N:o 46, snart är att emotse, och att förevarande fråga om byggnadsskyldigheten vid prestgårdar dervid kommer under öfvervägande; anser Utskottet sig icke böra tillstyrka Rikets Ständer ait nu äter ingå till Kongl. Majit med en förnyad framställning i detta ämne; utan hemställer Utskottet, att Olof Lagergrens, Anders August Anderssons, Adolf Fredrikssons och Olaus Ericssons omförmälda motioner för det närvarande icke må till någon åtgärd föranleda.
Slutligen hafva dels Nils Svensson från Malmöhus län med hvilken Ola Svensson, Ola Jönsson och Ola Lasson frän samma län instämt, väckt förslag, att 26 Kap. 4 § Byggninga-balken måtte erhålla följande förändrade lydelse:
Tingsbyggnad skall hvarje härad bygga efter förmedlade hemmantalet å vanlig tingsstad eller der Konungens Befallningshafvande pröfvar lägligast, sedan Härads-Rätten deröfver hörd är; och denna byggnad skall sä stor varda att den motsvarar sitt ändamål och Sammans.
Lag- sami Allm. Bcsv.- och Elcon.-Ulshollets Betänkande N:o 8. 5 tidernas kraf, samt vare Häradet skyldigt att densamma underhålla.
Vid hvarje tingsställe skall ock ett fängelse vara, der missgerningsman må i förvar hållas.
Särskilde härader må dock, efter hvad Kongl. Maj:t förordnar, hafva gemensam tingsstad och gemensamt häkte.
Från denna byggnads- och underhålls-skyldighet må ingen i hemmantal satt jord varda befriad, med undantag af Preste- och Klockarebohl; och skall Kronan deltaga i fängelsebyggnaden, då denna tillika begagnas för fångar, som transporteras länen emellan; dels Olof Andersson från Westmanlands län och Per Persson från Wermlands län yrkat, att den säterier, ladugårdar samt afhyste rå- och rörshemman uti 26 Kap. 2 och 4 §§ medgifna frihet från deltagande i prestgårds-, tingshus- och härads-fängelses byggande och underhållande måtte upphöra; deruti förrbemälde Anders August Andersson, hvad prestgårdsbyggnad beträffar, instämt för den händelse, att hans förslag till underhållsskyldighetens öfverflyttande pä boställsinnehafvaren icke vunne bifall.
Dessa motioner hafva det gemensamt, att de alla åsyfta upphörandet af den privilegierade jordens frihet frän oftaherörde byggnadsskyldighet.
Hvad Nils Svenssons motion derutöfver innehåller, har icke blifvit i ringaste måtto motiveradt; hvadan Utskottet torde deröfver icke behöfva afgifva vidare utlåtande, än dels, i fråga om byggnadsskyldighets beräkning efter hemmantal, hänvisa till hvad ofvan derom blifvit yttradt, dels till kännagifva sin åsigt vara, att enär uti Kongl.
Förordningen den 20 November 1845 finnas meddelade föreskrifter om uppförande eiler begagnande af gemensamt tingsställe för flere härader och om vilkoren derför, inryckandet af ett stadgande härom, på sätt Nils Svensson föreslagit, uti 26 Kap. 4 § Byggninga-balken är lika olämpligt som öfverflödigt.
Hvad äter angår frågan om upphörande af den sätes- och ladugårdar samt afhyste rå- och rörshemman medgifna befrielse från deltagande i byggande och underhållande af förenämnda allmänna hus, har detta yrkande vid flere föregående riksdagar blifvit fraraställdt, men, i enlighet med Utskottens afstyrkande utlåtanden, alltid af Rikets Ständer afslagits, af skäl, att de omförmälda slagen af jordegendom, till följd deraf, alt dem i lag och särskilda författningar blifvit tillförsäkrad befrielse från ifrågavarande skyldighet, likasom från andra skatter och onera, obestridligen vunnit ett ökadt värde, som vid deras förvärfvande, vare sig genom köp, byte, arfskifte eller annorledes, tagits i beräkning; att en sådan förändring härutinnan, sorn af motionären föreslagits, alltså icke skulle kunna tillvägabringas utan en uppenbar kränkning af eganderätten; samt att den ifrågavarande befrielsen kunde först då upphöra, när alla från jorden utgående skatter och besvär blefve, mot ersättning till egare af privilegierad jord, emellan alla hemman, utan afseende å deras egenskap af privilegierade eller icke, lika fördelade.
— Ut - 6 Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utshottels Betänkande N:o 9. skottet kan icke undgå att erkänna den afgörande vigten af dessa skäl, hvilka alltså föranleda Utskottet att afstyrka bifall till Nils Svenssons, Olof Anderssons, Per Perssons och Anders August Anderssons berörde förslag.
Betänkande, i anledning af väckta förslag om KrigsHof-Rättens indragning.
Vid flere föregående riksdagar hafva förslag i berörde syfte blifvit framställda, och den 8 April 1857 afläto Rikets Sländer en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t med anhållan, att Kongl. Maj:t täcktes, efter ärendets utredning, taga i nådigt öfvervägande, huruvida ej Krigs Hofrätten kunde varda iudragen och dess göromål öfverflyttade på de öfrige Hofrätterna, med iakttagande af hvad för dylika måls behandling i Kongl. Maj:ts Högste
Domstol är föreskrifvet.
Maj:t behagade häröfver infordra underdåniga utlåtanden ej mindre af Krigs-Hofrätten, än af öfrige Hofrätterna och af Högsta Domstolen, hvilka samtlige, med undantag af Göta Hof-Rätt, afstyrkte den ifrågasatta indragningen af omförmälda embetsverk.
De skäl, som i sådant hänseende gjort sig gällande, äro hufvudsakligen: att då den grundsatts, i öfverensstämmelse med hvilket! på sednare tider beslutits dels indragning af åtskilliga särskilda domstolar, såsom Borgrälter, Slottsrätter, Bergsdomstolar, Hallrätter m. fl. dels, upphörande af Styrelseverkens domsrätt i vissa mål, stödde sig på nödvändigheten af enbet, jemnhet och säkerhet uti lagskipningen, hvilket allt erfarenheten visat icke kunna åstadkommas, så länge för särskilda medborgareklasser, inrättningar eller yrken funnes särskilda dom - Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 9. 7 stolar, syntes, änskönt samina grundsatts blifvit af Rikets Ständer till stöd för deras underdåniga anhållan anförd, berörda ändamål likväl icke kunna ernås genom ifrågavarande förslag, enär detsamma icke åsyftade någon förändring i krigsdomstolarnes organisation i allmänhet eller i de stadganden, som, enligt nu gällande krigslagar, bestämma desse domstolars behörighet att upptaga sådana mål, som anginge de till krigsståndet hörande personer, utan endast afsåge att, med bibehållande af Krigsrätterna i deras nuvarande skick, upphäfva den särskilda öfverdomstol, som hade till åliggande icke blott att i andra instansen pröfva Krigsrätternas beslut, utan äfven att i första hand upptaga och behandla frågor om fel och förbrytelser, som under tjenstgöring kunna begås af officerare vid såväl landtarméen som flottan, och öfverflytta dessa befattningar på Rikets öfriga Hofrätler, en anordning, hvaraf man måste befara rubbning i den enhet, som för närvarande är gällande i fråga om dylika måls behandling: att, derest det antages, såsom skäl för Krigsrätternas bibehållande, vara nödvändigt, att flere män af yrket deltoge i handläggning af målen vid berörde underrätter, i anseende till den mera speciela sakkännedom om de till militäryrket hörande förhållanden och förtrogenhet med den för krigare ståndet egna, derifrån oskiljaktiga samfundsanda, som hos desse domstolars fleste ledamöter erfordrades, vore sådant i lika, om ej högre, grad erforderligt för ledamöterne i öfverrätten, hvilken hade att upptaga, utom de från Krigsrätterna inkomna besvärs- och underställningsmål, äfven, i första hand, åtskilliga mål, de der i allmänhet vore af vida svårare och ömtåligare art och beskaffenhet, än flertalet af de förra: att de ifrågavarande målens öfverflyttning på Hofrätterne skulle, oberäknadt andra praktiska svårigheter i tillämpningen, icke obetydligt inverka på arbetets gång inom Hofrätterna och förorsaka dröjsmål med behandlingen af andra mål, hvilka egde lika anspråk på skyndsam handläggning: att derest åter en särskild division inora hvardera Hofrätten skulle behandla miliiärmålen och dervid, enligt Rikets Ständers förslag, biträdas af tillkallade -mililärledamöter, till följd hvataf, och enär, enligt Kongl. Förordningen den 23 Augusti 1851, fem ledamöter utgöra domfördt antal i Hofrätt, de öfrige ledamöterne i den särskilda divisionen blefve trenne, samt vid sådant förhållande det vore lämpligast,
till åstadkommande af minsta möjliga rubbning i Hofrätternas öfriga göromål, att en division i hvardera Hofrätten finge sig uteslutande uppdraget att handlägga miiitärmälen, skulle, genom en sådan anordning, föga vara vunnet för uppnåendet af det föresätta målet: afskaffande af särskilda domstolar för särskilda medborgareklasser; äfvensom, enär militärledamöternas inställelsekostnad, särdeles hvad Göta Hofrätt och Hofrätten öfver Skåne och Blekinge beträffade, kunde blifva ganska betydlig, ett annat af ändamålen med förslaget, eller besparing för Statsverket, i väsendtlig mån förfelades, och derförutan uppstode vigtiga olägenheter derigenom, att militär-ledamöterne icke alltid vore tillgänglige å sådane tider, som hvarje måls särskilda beskaffenhet fordrade, hvaraf hinder och lidande uppkomme för anklagade, i synnerhet häktade, hvilkas fängelsetid blefve obehörigen förlängd, och hvaraf ytterligare ökade kostnader ådroges 8 Sammans.
Besv- och Ekon.-Vtskottets Betänkande N:o 9.
Statsverket: att under krigstid de vanliga Hofrätterne i allt fall icke skulle kunna behandla de ifrågavarande målen, utan en specialdomstol då behöfvas; samt ändtligen, i afseende på det anförda föredömet af dylika måls behandling i Högste Domstolen, att denna derutinnan, som i annat, endast utöfvade Konungens domsrätt.
Etter föredragning af detta ärende, har Kongl.
Majit i Stats-Rådet den 1 Februari nästlidna år förklarat den ifrågavarande underdåniga skrifvelsen ej föranleda någon åtgärd.
Frågan har likväl vid detta riksmöte ånyo blifvit upptagen, i det nemligen dels inom Höglofl.
Ridderskapet och Adeln Herr Friherre Creutz, St., väckt motion: »att Kongl. Krigs-Hofrätten, i likhet med den gamla Kämnersrätten och Slottsrätten, måtte alldeles upphöra, och i stället en ny afdelning i Hofrätterna inrättas för att utgöra andra instansen i militär mål, och att ledamöterna i denna afdelning skola, jemte prestanda, som af öfrige Hofrättens ledamöter äskas, särskildt hafva egnat sina akademiska studier åt mililärlagstiftnlngen, på det äfven arméen mätte komma att dömas af sakkunnige och opartiske domare; samt vidare att ingen militärledamot från arméen eller flottan, det vare sig för längre eller kortare tider vald, måtte inom Hofrättens afdelningar för militärmål inrymmas, då alla nödiga upplysningar rörande brottmål inom militären kunna erhållas från Krigsrätterne»; dels, uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet afgifvet memorial, Riksdagsfullmägtigen S.
Heurlin från Kronobergs län framställt förslag, att Krigs-Hofrätten måtte indragas, dess ordinarie embets- och tjenstemäns löner öfverflyttas på indragningsstat, att af innehafvarne åtnjutas, till dess de kunna till motsvarande eller högre lönevilkor i Statens tjenst befordras, samt Krigs-Hofrättens göromål öfveriemnas till de öfrige Hofrätterne, om ock någon tillökning i de sistnämndas Ijenstemannapersonai derigenom tilläfventyrs blefve nödig.
Af dessa motioner har den förra blifvit remitterad till Lag Utskottet, och den sednare till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskoitet; i följd hvaraf det åligger Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- oell Ekonomi Utskottet att öfver dem afgifva utlåtande.
Af ifrågavarande förslag företer endast det af Herr Frih.
Creutz gjorda någon olikhet med det af Rikets Ständer Kongl. Maj:ts nådiga pröfning sednast underställda, i det Herr Friherren yrkar, att Hofrätterne skola upptaga och pröfva de förut till Krigs-Hofrätterna hörande mål, ulan något biträde af ledamöter från militärståndet.
Att sådant likväl vore i högsta måtto olämpligt, anser, efter det ofvan anförda, Utskottet vara uppenbart, likasom det torde vara påtagiigt, att den speciela sakkännedom uti de för krigareyrket egna förhållanden, hvilken för Krigsdomstolars ledamöter anses nödvändig, icke kan, på sätt sistbemälde motionär synes föreställa sig, förvärfvas genom akademiska studier.
Då dessutom den af Rikets Ständer hos Kongl.
Majit gjorda underdåniga - Sammans.
Besv- och Ekon-Utskottets Betänkande N:o 9. 9 dåniga framställning i förevarande ämne så nyligen varit föremål för Kongl. Maj-.ts pröfning, och ärendet blifvit, på ofvan oraförmälda sätt, af Kongl. Maj:t afgjordt, samt vid sådant förhållande
Utskottet icke anser det vara skäl att tillstyrka Rikets Ständer att nu äter förnya förrberörde underdåniga anhållan, får Utskottet vördsamt hemställa, alt Herr Friherre Creutz - och Biksdagsfullmdgtigen Heurlins om förmälda motioner icke md till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Reservationer: af Riksdagsfullmägtigen J. M. Lundahl från Skaraborgs län: »Då de obetydliga göromål, hvilka nu tillkomma Krigs-Hofrätlen, synas mig kunna, utan olägenhet eller särdeles tillökning i öfrige Hofrätters bestyr, på dej sednare öfverflyttas, samt nuvarande förhållanden, mera än tillförene kräfva iakttagande af all möjlig sparsamhet i statsutgifterna, anser jag Utskottet icke hafva bort komma till det slut, hvari det slädnät.» af Riksdagsfullmägtige Olof Pehrsson från Gefleborgs och A. W
Uhr från örebro län, hvilka förenat sig med Lundahl.
Herr Staaff’, Herr Kistner och Riksdagsfullmägtigen Matts Pehrsson från Stockholms län hafva anmält, att de icke deltagit i Utskottets behandling af detta ärende; och Herr Ellberg, att han icke närvarit vid dess afgörande.
1859 $ 1860. 7 Sami. 2 Afd. 5 Häft. 1 10 Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Memorial N:o 10.
Memorial, i anledning af Riks-Ständens beslut öfver Utskottets Betänkande N:o i, angående Kongl. Maj.ts nådiga Skrifvelse med öfverlemnande af förslag till två nya årgångar predikotexter och till ny kyrkohandbok.
De från Riks-Stånden, efter pröfning af omförmälda betänkande, till Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet aflåtna protokolls utdrag utvisa: att
Utskottets hemställan i afseende på de föreslagna nya predikotexterna och sättet för deras promulgerande blifvit af samtlige Riks-Stånden bifallet; att Utskottets förslag rörande af berörde texters antagande föranledd ändring i gällande högmesso-ritual blifvit af Högloft.
Ridderskapet och Adeln, Högvördiga PresteStåndet och Hedervärda Bonde-Ståndet godkändt, men af Vällofl. Borgare-Ståndet afslaget; samt att Utskottets utlåtande öfver förslaget till ny kyrkohandbok, hvars antagande Utskottet afstyrkt endast, med undantag för 7 Kap., eller det om enskild skrift enligt Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855, blifvit af Ridderskapet och Adeln samt BondeStåndet till alla delar gilladt; hvaremot Preste-Ståndet slädnät i det beslut, att Rikets Ständer borde i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anmäla, det de funnit ifrågavarande förslag till ny kyrkohandbok böra till bruk i församlingen antagas, likväl med de af Preste-Ståndet uti dess underdåniga skrifvelse den 4 Oktober 1857 föreslagne ändringar; hvilket beslut, enligt ett särskildt, i anledning af Expeditions-Utskottets förfrågan, aflåtet protokolls-utdrag, Slåndet förklarat böra anses gälla jemväl om handboksförslagets 7 Kapitel ensamt för sig, utan afseende derpå, om samma förslag varder i öfrige delar antaget eller icke. — Borgare Ståndet åter har godkänt Utskottets afstyrkande utlåtande Sammans.
Lag- samt Allm. Best.- och Ekon.-Utskottels Memorial N:o 10.
41 öfver meranämnde förslag i dess helhet, men ansett, att ett nytt förslag till föreskrift t handboken »om enskild skrift enligt Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855», borde upprättas.
De af Preste-Slåndet beslutna ändringar uti omförmälda Kap. af Komraitterades handboksförsiag äro, utom i afseende å kapitlets öfverskrift, följande: l o att, i enlighet med berörde öfverskrift, dels i kapitlets början orden: »kyrkoplikten skall undergå» böra utbytas mot orden: t skall skriftas», dels ock sista stycket af kapitlet skulle i 2:dra och 3:dje punkterna ändras till denna lydelse: »Den moder åter, sorn fädt oäkta barn och, innan hon blifvit enskildt skriftad och aflöst, förqvaft detsamma, bör endast undergå enskild skrift enligt detta kapitel.
Men öfver den moder, som efter kyrkotagning en eller den enskilda skriften förqvaft etc.»; 2:o att inledningen till det 2:dra stycket ändras sålunda: »Sedan den, som skall skriftas, knäfallit på en bönepall, säger Presten:»; 3:o att af de i kapitlet förekommande biktfrågor den 2:dra och 3:dje skulle erhålla denna lydelse: »Betygar du deröfver en hjertlig ånger, af beder du din synd och begär du att i församlingens gemenskap åter upptagas, för att af Guds nåd i Christo Jesu delaktig varda?