Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon har det att tacka för mycket oildt och för ingenting godt, om icke - mtijligtvis - den bittra rot, livars frukt blifvit - Hertha. » ' 8 Ord kunna ibliiid betyda mer än hiandliilg; så dessa, helst soin cleras offentliga ~itta~llaiicle vid den tiden var en
haiiclling af det största, mod, clen största off ervillighet, som liniiske iiagon sveiisk kviiiim uiicler sekler tillbalca lagt j dagen.
Att Fredrika själf betraktade arbetet för kviiiim11s frigörelse såso~u sin egentliga 1ifsgSriiiiig och Hertha som slutsteiieii i deiisamma, det har hon på, det l~r~ftigaste uttalat kort före sin död.
Några, vaiiiier hade nihiligeii sändt heiine en tack- samhetsgiard f ör hvad hoii gjort f ör Sveriges lcviiiiior, och daroin skrifver hoii: - ~Gucl riixe lof!
Den tycker jag mig med godt sam- vete kiiniia taga emot.
Ja, jag har arbetat för dessa mina systrar.
Biittre,.
jiiiii~iiwe hade jag dock kui,zziat göra, Qet, men iilaii löser sig icke s&amp; lStt ur sekelgainla liil.dor, i hvillra man sedaii bmadouien blifvit insnörd Hur iiiira står dess- utom icke den saiina och goda resipationen den falska!
Niir jag slutligeii i Hertha cljiirft sönderslet den sistnäiudas 1iäiiiiiian.cle band och bortryckte dess slöja, 5fvei1.tyrade jag, !lej, uppoffrade iniii popularitet som f örfattiliialm.
A t t jag Iriiiicle det och gjorde clet iindå,, skdl glädja mig i min clöds- stu11cl.
n Dock tillägger hon med vemodig sjalfkritik rörande Hertha, som Lioii nu först, tio &amp; r efter dess utgifvmlcle, Iiiste 0111: » D&amp; &amp; r i~iycket, som Icuil.de varit borta och d&amp; hade clet andra verkat bättre.
Men hvad blef d i verkan af Hertha?
Först och främst den, tro vi, att kvi~iiiofrågaii verkli- gen kom till staad inom Sverige, att den.
ställdes under de- batt, att därunder fasta iisikter bildades hos såväl 11qotstAn- clare som förkämpar.
Med aii.clrn ord: Fredrika Bremer ver- kade genom Hertha, antt en opiiiioii uppstod till förmaii för kviniians frigörelse, och att denim opiiiioil.
växte till eii makt, som i väselitlig m&amp;n bidrog till genomföraiidet af de refor- iller, som inom lagstiftiiingeii såviil som i uppfostran, tiiike- &amp; t, lefn.adsrilctiiing, seder och bruk egde rum under de följ ande deceiinieriia.
Redan efter de ii5rmaste fem areas f örlopp fann Fre- ilrika Bremer vid återkoiiisteii från sina pilgrimsfärder i Pa- - Vestina och Grekland den svenska ' lr~innan förklarad myndig vit1 2 5 ar; hon fmii ett högre lSirmiiineseiiiiiiarii~in, af staten iippriittadt, med ett propraiii cZ&amp; i mycket påmiiiiiande om
Herthas högskola; ho11 fann slutligen g&amp; sitt bord de första krg %ngczrna af l !icZs7c$i!
j&amp; Helznzet, den f örsta m&amp;lsmam lien inom pressen för kvinnans iatressen, en företeelse, som var henne ovsintad och,.
enligt hvad hon yttrar i bref till van- nen, fyllcle henne med glads förhoppningar. '
Att hiir uppriilnia d l a de lagreformer, som sedan följt, skulle föra oss för lingt.
Vi vilja blott erinra huru soin dessa och alla senare framsteg i kvinnans stillning inom hem och samhälle skulle varit othnkbara, om ej fraii b (jrja11.
en fast opinion, ett klart medvetancle bildat sig hos t;; inkande mli,nniskor i dit hörande äm~1e11. ")
Men icke; og hiirined.
Herths verkade genom sin for- fattares k ~ r a k t e r p i hela kmakteren af kkvinnofrkgans fram- triiclancle och fortsatta behmding hos oss.
I intet l a ~ l d har kvinnans t d a n förts i ett ädlare sprak, aldrig lrmpeii för hennes frigörelse utkäuipats med renare vapen, alldrig målet för denna frigörelse stallts.
högre och mera fritt för egen- 11.ytta och sjalfvislm syften äii i Sverige af Freclrilcs Bremer.
Vi f&amp; icke laïigre följa det ädla föreinalet för r å r teckniiig.
Vi hafva sökt skildra hennes lifsgärning i ett af dess vasentligaste g-run.ddreg.
Men hiiriued iir heimes be- tydelse för oss långt ifrån iittö ' md.
Hon hall1 ännu oiiiidligt mycket att säg.a oss friin sitt sällsynt rika sjiilslif, niirdt af brefviixlingen med vännen och urngiiiiget ined tidens yppersta 1n5i11, från sina resor, fra11 sin litterära verksainbet - friii.
siim höga syften och sina djupt kiincla brister.
Vi hafvn iinnu okiiinda skatter att Iliiinta fran det egen- domliga, omrade af hennes begåfning, soin vi ville lcalla hjartats snille; f r h helmes godhets outtömliga källspr&amp;ng, f hennes sanu.in gssö kaiide ande och hennes troslif, hvilket, m&amp;ttnclt af kärlek, dock oaflfiatligt spanade efter nytt ljixs.
-- - - - ") ' Att ile ii ii; ^ opiiiioii \ r: ii~~i Ihgt; .flerii.
: iiiliii.iignre Blniid tidens ledaudo liiiin iSii blmicl liviniiorn: ~, och att s ?blluiidn ile geaoinförcla reforuiema i iiiiiiiga f d l, siirskildt clWr det giillde sochila nppgiftes, fiiiiiii t Irvini~orun ohereddn;: I tti lxgngn; iB sig af ' cle viinn: i~ föi.clel: ime, iii: ett fnktiiin, soiii gifvi t Icviiiii ofdgtm i Sverige siii nll.dcles siirslii l dn, priigel.
Allt detta skdl eii gång, om tid och krafter förninias tecknarinnai~, k o m a till sin rätt i den fullständiga lefiisds- slrildrhgen öfver Fredrika Bremer.
Men tills vidare måste viii. % lasme nöja sig med det lilla vi här kunnat erbjuda till clea adla lcvinnans håglcomst - en liten knippa blott &amp; f blommorila i hennes ta~~.kes och hjärtas örtagård, ploclcade och samulanbuadim af kärleksfulla händer.
&amp; a mycket hoppas vi ar vunnet därmed, att de imgn icke langre behöfva fråga: &gt;) hvein var Fredrika ~ r &amp; e r?
x eller &gt;) hvad kan Bon hafva för betydelse för var tids iniiii- 11.iskor?
» De skolat nu veta, ?tt hon &amp; r modern till deras frihet, vägrö.jersksl, som borttagit de första hindren, föregiinger- skan, som visat, i hvillcen anda.
och för hvilkn inkl frihetel.]
skall brukas.
N&amp; de im också, dessa unga, vara villiga, att lkra af henne!
Må de som hon hiilla kvini~ans .s&amp; helig och en - som hon troget följa rättvisaiis och frihetens bai.iér utan att någonsin svika Icsiilekeiis! '
Julhistoria Det var juliiatt, en rilitig; j nlilatt.
Trolleii lyfte upp berghällania 115, Iiöga gnldpelare ocli.
tirade midvintersfest.
Tointen dansade Irring jiilgröten i ny röd inössa,.
Genla gudar drog0 lcring fästet i g ~ B a 0väc1ersI~al~l~o.r~ d i y&amp; Osterh aning-e Ic;) ~~co@LI: ~ stod Helliiisten.
Han 1~ra.f- sade med Iiofven ' i den fi: nsn.a marken, 11.m in~dcte ut platsen.
för e11 17.y graf.
T " .j .l&amp;ngt därifrA11 på Arsta g m l a herregiird lag mwnsel.1 Fredrika och sof.
&amp; sta &amp; r, som hvar man vet, ett ga11inza1.t spökslott, m.en inanisel1 Fredril&lt;n sof en gpd, lugn sömi-~ ..
vail 1211 galiiimal voïclen ocli rätt trött efter 1nh1ge tiinga aïbets- (lagar ocli mA.11glg~ l@ge färder - hoii hade ju iiastaii farit, jorde~i riinclt - rlaid ' ör hade hon &amp; teiwi,~iclt till sitt bm~icloins- liein för &amp; tt f ' CL ro.
Utanför slottet 1,jöd i natten e11 k&amp;&amp; fnn.fhi:.
Döden 1ia: rl.e.
satt sig npg p&amp; g&amp;iig.sre gr&amp; odi ridit up11 till.
slottsporteii. '
Hm s vida sl.~arl.al~msl~appa och hattelis stolta plyin vaj acle far nattviiiden.
Den stränge riddaren uil.le betvinga.
ett sviirmislrt hjärta, ~S#rför iippträdc1e hm i silllsl~orcl stht.
Fhf&amp;i~.g mödn, herr ii.cldare, fi,fäiig i-nöde!
Porten &amp; r staii.gcl ocli ditt hjärtas c1a.m nofvei: .. Ett b&amp;ttre till. %lle ini % (Iii söha och en l&amp;ii~pligare tid .. Passa pR, lienile d&amp; hon.
reser till ott,esioi,ngen, stränge 11err rid- daale, passa, p " l~eiin e p5 liy ihägen.
Gainla, ina~izsell Fredrika sof l ~ i g n t i sitt älskade bo.
Iii- gen I; 1111 cle hattre &amp; ii.
11 oii fortj am, livilaii s], j iif h et.
Soin en
jiilens ängel satt 11011 iiyss i en krets af ' barii och berä.ttade för dein o111 Jesns och Berdarne, berättacle till dess hennes ögon strlilacle och förlibrade hela helmes vissiiacle allsikte.
Nu pk gnida clagm var det icke 1iell.er någon soni amnärlite p % mainsell Freclrilias utseeide.
De, som sågo den lilla spensliga fig~iren, de sink fina 1i.ändeni.a och clet liloka vänliga ansikte t, ville tvärtom gärna hiilla clen syiien lwar för ei51i.ri11ge.n siisom clet vackraste iniime.
I mainsell Piedrikas stora riiiii fmns bland in&amp;iiga reliker och niiiinen en liten torr buske.
Det var Jericliorosen, 1ieinfo: rci af mamsell Fredrika från fjärran Österland.
Nii, i julnatten började den blomina alldeles af sig sjalf.
Vid skenet $kli de gnistorna shg man, att en liten och speiislig, men ganska ålclerstigen dam, satt i den stora gula f&amp;- tölj en ocli hö11 salong.
Det liiincle ej vara mainsell Freclrilia sj älf, ty hon 1&amp;g och sof i god ro, och ändå var det 11011.
Eon satt clar och Iiade inottagniag af in inneii; riiinmet var f ~ i l l t af dem.
X ä i i i i i ~ k ~ ocli r lieni och föreinkl ocli tankar och diskiissiones konimo flygande.
Bai~i~clomsnii~liien och ~iiigdonisminnen, kärlek och t k a r, ärebetygelser ocli bittert Iiån, allt kom susaiide lian mot clen bleka gestalten, som satt och såg pk alltsamnaiis nied ett goclt leeide.
Hon hade ord af skänit eller vemod för dem alla.
01n natte~i få alla ting sin ratta gestalt och forin, fast nian oni clagen ej ser det, liksom man clk ej Iieller ser Iiiinlens stjärnor.
Sh kmde man nn ock i skeiiet frkn Jericlioroseiis röda l i i i o p l ~ se ~ ~ en inängcl unclerliga figixrer i mamsell Fre- d r i k a ~ salong.
Dar var den styfm wma clikre inkre~, de11 god- modiga Reata ~vardagsl&amp;, in~nniskor f f i Öster- ocli Väster- land, den sväriniska Nina, cleii eiiergiska kampande Hertlia i sin Iivita klädning.
&gt;) Kan nAgon säga mig hvadör nianniskadn alltid skall vara hvitkladcl ?D slrämtade den lilla gestalten i fåtölj en, clk hon fick se heiiiie.
Men alla miiineim talade till den gamla och sade:)) Se, SA mycket c h sett och erfarit, s&amp; my+et clu verkat och ga.giiat!
: kr du ej trött, vill c h ej gå till h i l a?)
) &gt;) Ännu iclre., svarade skuggan i den gula f&amp;töljen.
&gt;) Jag
h r en.
bok l&lt;vw a t t skrifvvst.
J a g lam.
ej g&amp; til.1 ro, iiman cle.11 81: f ' &amp; i-iIig.
Daim ed försviin no sI&lt;ilggoi.n a.
J ' ericli.orosen sloclm d e, och (len gulat fi~töljen.
stod.
&gt;) Diir steg e11.
af ilein iil,p till klockonia ocli ringde in.
juleii, en annan gick oinlcriiig och talde jul \ juseii, och en tredje började med Iinotiga fingi: ar spela p&amp; orgeln.
Genom de tippslagna ~1öi.rrtii1.a~ koiiuno de öfriga lir natt och graf inyllrande iii i det.
ljusa, strBlancle Herrans hus.
Just såclma de varit har i lifiet korn~iio de, eiiclagt en smnla blelrare.
De öplmade ba1i.li: clörrarnn med sl.traialai~cle nycklar och tisslacle ocli liviskade, inedaUn de gingo iippför g h g e n.
: &gt;: Ilet 2.1: 2~1.1.
: 3, de lji-is holr ~li&amp;iil&lt;.t ' de fattiga, soni ilii lysa9 i G d s lins.
» Vi ligga vtl1: iii.t i v k a grdiv~i:, sk läiige hojz ger de fattiga.
Iil$iiler ocli ved.))
kiar~m lyfta oss iipi,.
.. tu.
GT " fvai: im.+) SA ti.ssl.n,cle (le och.
h.vislrnde, in~imi de satte sig i ball-, Meii.
- p&amp; ~krsttx koin n&amp;goii.
in i niainsel l. Freclrilias rum och lade vanligt siii Im-~il p&amp; ileii sofva~iiles arm.
upp, niiii: Fi: eili; ika!
det si:.
tid att f ' ma till.
ottesångeii:.
Gamla ii~ani sel1 Fredrika slog iiyp ögon en.
och skg Agathe, sin aIsl&lt;aile, dijcla, syster, st8 vid l~aclclen.
meil ett ljus i h.aiicIe~i ..
Hon kände val igen heiuie, t y hoii vm sig a1l.clel.e~ lik, s8daii hon varit har] ?No jorden.
Yaii~sell.
Freclrilcn blef ej iiidil, hon endast gladdes &amp; t att se elen dskacle, vi.d l-ivaïs sicla liorz garii, z ville sofkls ileil I aii.ga söniiieii.
Hon steg iipp och.
kliiclcle sig i all.
Det var ingeii tid.
ti l l. s a ~ n s p d; c V R ~ I I ~ stod I~ ' porten.
De a11 clra 111 8.tt.e '
redan rest, t y ingen.
mer an mainsel.1 Fredrika och.
hennes döda syste.r rörde sig i Ii.inset.
» Xiims c h, Fredrika)), sade systern, cli, de sntto i vagneii ock raskt lcörcle till k,yrlian., » rniniis ilii, hnr clu förr alltid satt oc: h väntade pk, att 11ågo11 riclclme sliiille eiilevera dig p6 kyrli- vägen ?&gt; .Det väntai: jag alltjiiintr, sade gamla inamsel1 Fredrika och.
skrattade.
&gt; J a g reser dclrig den har vägen utan att sitta och span a efter min riddare.
» Hur de an skyndat, lrornn~o cle ilock för sent.
: I: ' rästeii steg ned af p~eclilistolen, clAo de trädde iii i liyrliai~., och slnt-.
pmdineii.
började.
, 4lclrig hade inainsell Fredrika hört en.
s&amp; liärlig sing.
Det var soin 0111 b&amp;de jord och 11.inlmel stämt iii.
i sAngen., som 0111.
11.varj e bänk och sten och planka sj ungit med.
Hon Iiacle dclrig sett kyrkan s&amp; öfverfjrllcl: p&amp; altardislien.
och i preclilistolstra~~~~iwi siitto ni~niiislror, de stodo på g&amp;ngen, de trängdes i bänliarna, och utanför, stod liela vagen ft~ll.-packacl a f folk, som ej 1ru11.de Iioiniiz~ in.
Systrarna fingo dock plats; fcjr clem vek mängden.
ii11.daii .., Freclrika)), sade h.einies ' syster, » dn slcall se pk män- nisk013la.
Ocli ~iiamsell.
Frecli: ' iki.i, sbg och sig.
D&amp; marli.
te hon, att hon, liksoni kviiiiian i sagan, var koiii- men till.
de clödas inassa.
Hoii.
kaiide en lrall rysning ila neclht ryggen, men.
det gick Iieniie nu som ofta förr, hon blef mer nyfiken än räcld.
Och 11.11 siig hoii hvilka, som vor0 i Iryrlmi.
Cviiiiior voro dar: gr&amp; %, lntaiicle gestalter, med rz~izdskiirna kragar och iii.~blelita maiitiljer, nied hattar af förghgeii glans och vänch eller lia1itstötta k l ä c l n i ~ i g ~ l i j ~ r Hon t l ~.
s i g en oerliörcl inängd skrynkliga alileten, infd1ii.a munnar, clinnmiga brillor och slirunip- 11 w h.äiicler, meii ingen h d s 11.aiid lilwäl., som.
har tv&amp; lat^^ ringm.
Jo, maiilsell F r e c l i d ~ förstod ~ clet nu.
Det var allla de hänsofna gamla ii~ainsell.eriia i Sveriges lalid, ' soin 11.~110 niid- n attsiniissa i Österhaniiige lyyrla.
D&amp; lutade.
sig hennes döda syster frani mot lie~iiie.
D Syster, &amp; ngrar c l ~ i 1- vad clii gjort för dessa di11.a systrar?))
.Nej u, sade inamsel1 Fredrika.
sHvad 11.ar j ag att vara glad ijfver oiii ej öfver det, att det 1:) l.ef mig besliiii$t altt as- &gt;) '
beta fur dem!
J a g offrade en.
ghiig mitt författareanseeiidc för dem.
J a g är glad, att jag visste l ~ a ja.g d offrade och ändn gj orcie det.
» Sh kan d11 stanna och liöra mer)), sade systern.
I cletsainim h.örcles iitigon tala.
borta i koret, en inilcl, ineii tydlig röst.
» Mina systrar r, sade st&amp;111man, ~ v ~ belclaga~isvärda r t slakte, v&amp;rt okiinniga och f ' örhA: ~lacle släkte skall siiart ej fi1111as 111ei:.
Gncl liar velat, att vi skola dö u t frih jorden.
, Rära v ä ~ i n e ~ vi, skola snart vara en saga Blott.
De gandn mmseller~ias matt är fyllclt.
Döden rider om.kring iite p&amp; kyrlivägeii för att t r f i den sista af oss.
Iniian agsta inid- attsi si näs sa är Iion död, cleii sista gamla inainselleii.
» Systrar, systrax!
Vi voro de ensainma p&amp; j orden.
De tillbaliasatta p&amp; gästabuden, de tacklöst tjänande i liemineii.
Det var h&amp;ii och kärlelcslöshet onilwiiig oss.
Det var fattigdom.
och olriinnighet inom och utonilrri~ig oss.
Vkr vandring var tung, och v k t namn blef åtlöjets.
, Men Gud har förbarmat sig.
* * .&amp;t cen af oss gaf lian kraft och snille.
Å t en sf ' oss gaf han 61cIrig trytande godhet.
Å t en gaf han ordets ha.rliW gBfka.
Hoii blef allt livacl vi bort vara.
Hon kastade Ijiis öfl-ex vart diuikla öde.
Hon blef lienimens tjänarinna, shsom vi varit det, men hon gaf sina gåfvor till tnsen hem.
Hon 17ar de sjtikas ~Arclariiiiza, ' shsoin vi varit det, men hon kampade mot fördo- mens väldiga farsot.
Hon hade sina fattiga vaiiner i alla laiicl.
Hon gaf ur fullare hälider än vi och med varmare siimelrtg.
I heiiiies h,j %rta rymdes ingenting af vkr bitterhet, t y hon har älskat bort den.
Heimes ära har varit som en drottiiiiigs.
Hon har iippbiirit tacksamhetens skatt af millioner hj ärtan.
Heimes ord har vagt tungt i mäiisklighetens stora frågor.
Hennes nanin liar ljuclit genoni 1i; ya och gainla vgrlden.
Och dock ar hon elidast en ganimal mamsell.
» Hoii har förklarat v i r t dii~ikla öde.
Välsignelse öfver hennes namn!
s Och de döda instämde i ett tiisenfaldigt eko: &gt;Valsignelse.
öher Iieiines namn!
» » Syster x, Iiviskade mamsell Fredrika, » kan dn inte för- bjuda dem a t t göra mig, fattiga, syndiga ina~nniska, högmodig ?.
sig emot v k t släkte med all siii stora makt.
Vid hennek rop pk frihet och arbete för alla hafva de gm1.a förlifi~iade nhde- hjonen.
dött ut.
Hoii liar nedbrutit tyranniets skraiikor kring barnen.
liar flyttat de unga flickorna u t i lifiets fulla verksapidiet.
Hon har gjort slut p&amp; ensamheten, p&amp; okiinnig- lieteii, 11åglad.j elösheteil.
Inga olyckliga, föraktade gmnla mam- seller utan trppgift ocli lifsinnelikll skola mer finn.as, i i p så- dana som vi varit.))
Ater ' jod skuggornas eko, ju blaiicle som en jäganång i skogen.
som ropen f ' hn en glad bariiskara:)) Va.lsignsdt vase hennes minne!
Darpa myllracle de döda u t 11r li; yrI&lt;an, och ina.mse1.l Fre- chilca torlcacle en t&amp;r nr ögoiivr&amp;n.
2 J a g följer ej nied heinn, sade hennes döda syster.
)) Vill ej ocksh clii stalina liar lite med ens?, » Jag.
ville nog, inen Jag kan inte.
Det a r en Bo: k, som j ag först n i ~ s t e ha färdig.
a rNH, si % godiiatt da, ocli akta clig .för &amp; aren pit kyrk- vägelin, sade Iiennes dödal syster och log skä.lmaktigt, enligt siii gamla vaim D ~ r e f t e r for iizairisell Fredrika Ii.em.
Hela Årsta sof ännu, ocli hon gick helt stilla upp pk sitt .ruin, lade sig och somnade)).
N h g a tiinnlai.
seiiare for hon till deii verkliga otteshiigen.
Ho11 Bkte i täckt vngii, inen hon fallcle, i-tecl fönstret för att knana se 13 % s$jäi-iioi: na; möjligt ar clet väl ock, att hon som förr s@ efter.
sin riclclare.
Och där var lian, dar sprii.ngcle Iiah 1ipp till vagnsfölistret.
Praktig satt lian p&amp; sin l i r h a n d e gkngme.
Slralaknnskappan tlacldrade för vi~iclen.
Hans bleka anlete var striingt, men.
skönt.
nVi.11 dn bli ~iniii ?n Iivisliacle lian .. Hiinförd blef hon i sitt gmnlla hjärta af den höga skep- naden med deii vajancle pl~men.
Hon glamde, att hon behöfde 1.efva ~IIIILI ett hr.
n Jag är reclo 2, hviskade hon.
BI) &amp; koniiiier, jag och hilmtw * dig en vecka Iiarefter i din faders gard.
r Han böjde sig iied ocli k~-sstc!
Iieiiiie.
och danned forsvaiiii lim; men hon började frysa och ska1f~ ' a.
under dijdens kyss.
En liten stund därefter satt ina.ms~11 Fredrika i kyrkaii.
pkL saniina plats.
där Iion suttit son1 Ilam.
Har glömde Iioli bbde riddare och spöbeii och satt leende i stilla.
Iianfiirelse 14 tanken .pk Guds hilrlighets uppenbarelse.
Men antingen var det sh, a t t hon m r trijtt, darfm att.
Iion ej Fttt .sofva hela natten eller ocksio, hade varinen orh kvalmet ocli 1,jnsoset en siifVanile verkaii p5 henne soin p&amp; s i n mAngeii anilail.
Hoii sliiniïnde till.
barn en sekund.
Iioii kunde I-akt ej hjiilpcz det.
Kanske var det ock sk, att (+iiii ville öppna fijr Iieiiiic, porten till clrönmarnas land.
Pk den enda sekiiiideii, clk Iion sliinirade till, s i g lion 11u sin straiige k, sin vackra, eleganta inor och d m f i l a lilla .Petrea sitta där i kyrkan.
Och barnets sjal YRS saniinanpres- sad af en &amp; ngest, större iln n&amp;.gon viixen erhrit den.
P k pre- dikstolen stod priisten ocli talade om den strimge.
straffaiick Giiden, och barnet satt blekt och s k a l f ~ ~ i i d som e oin orden varit yxhugg och gktt genom dess 14ai.t~.
O, hvilken Glid.
hvilken förskra (Mig G i d!
I nästa sekiiiid var hon vaken.
men hon skalf ryste s&amp; som efter dödens kyss 118 kyrkriigeii.
Hennes 11,jiirta vaim Hn en gAng fknget i hennes bar~idonis vilda sorg.
Hon fick ined elis sa Inrådtoin, att lioii genast velat skyiich ur kyrkan.
Hon iniiste hem och ski-ifvn siii Imk.
sill liiidiga bok, om fiicleiis och hrlekens ($lid.
- Ingen ting vidare, som niiinem kan syiias iiaiii~irCirclt.
haiide mamsell Fredrika före ~iyA.rsnatteii.
Lif och (löd, liksom (lag och natt, r8dde i stilla endräkt öf17er jorden iiiider Hrets sista vecka.
men d&amp; nyfirsnatteii lmn.
tog dijden ensani spira.11 ocli förlriuuianle, att nu skkllp.
gamla mamsell Fre~lrikô tillhiirit Ii on om.
Hade nian blott v.eta8t detta, d$.
skidle val liela Sveriges land bedt en sa.~nfälld bön till Giitl om att f&amp; 1) ehålla sin iv-
iiaste ande, sitt varniaste lijiirta .. D&amp; skulle det vakats under &amp; ngest och sorg i iiz&amp;ii.get hem i skilda l.ai~.cler, där hon l m n a t iilsl&lt;ande h; j ärtaai.
IX, sliiill e (le fattiga, de sjuka och nödställda, g1öm.t egen.
iiijd fn~: att iniliiias heiiii.es, ocli dö, skulle alla de barn, ~ o ~ n.11 i z vuxit sig stola i valsignel.seiz af hennes g&amp;rnin.g, knäppt sina, Iiäniler för altt bedja oni.
811 ett &amp; r för sin basta, vän: ' Ett hr för a t t hon iiifitte fa gifva fdl.
Iilarl~et ht och in- sätta, sl.utsteii.eii i sit-t] .if ' s gärning ..
Ty döden.
var för snar föl: mai~isell.
Frecli: ikzi.
Stoim var det ~ I ~ r i i i. t e n.y~irsiiatten, storm var det i heii- nes inre.
kilide d l a lifvets ocli dödens lrvd bryta sig inoiii henne.
r Ångest!
r wckade hoii, Angest!
&gt;: Men.
&amp; ngesten vek.
och f1: iclen kom, och hon Ilviskade Sakta: .Kristi klritelr - bästa kärlek - Guds fi.ic1 - det eviga ljuset!
r .Ja,, det var 11.r~ detta 11011 die Ilahi, skrifvit i sin bok, och k m ske 11i.y cket m111 a t lika vackert.
och Ii ädigt.
Hveii~.
vet!
Blott ett veta vi, a t t l~ijclrer glönimas, nieii.
ett lif s8dant som hennes förgates aldrig.
I) en ga.iiih sierskails ögoi L sl.ötos, och hon försj öiik i sy iier.
.Hennes 1; ropp käiii.gnde tungt ined döden, iizei~.
Iion visste det ej.
Hennes närmaste sntt o gr8tnncle kring dödsl~ilddeii.
meii lioiz rn.iirlrte derii e,j.
Hen~ies mide 1incl.e böyjat .siii fl,yBt.
N11 blefvo fhr henne iIrömmaiiia verklighet och.
verklig- hon redan sett sig i siii heten (lröminar.
Ni1 stod hoii, s~~~soiii iingciomssgii, va11tand.e vid liiiizle~is port med otaliga skaror af döda, nindt oiiikring sig.
Och himnielen öppnade sig.
Han, den stod i dess öppiia port.
(lcli.
ende, ilen saJ.igl~etsb~: iii.gnn~le, hans oän.dl.iga ligrlelc ~ a c l i t e ?los de biclaride a,ridum, och Iios henne en.
längtaii a t t fl.ggn j. liaiis fainii, ocli deras l&amp;ngtan har dem.
och henne, och de sväfhde som pk vingar uppht.
upp ?i,t.
N a ~ t a thg var det smbg rjfvei: Sveriges] .and, sorg iifver vida, (k1.a~- at ' j o~deii. '
)) Fredrika Bremer var död.
Nyåret 1866.
Ett kvarisekelsiiiiiine.
Det var en solklar nyårsiiiorgom Nyfallen snö på marken låg: Det hängde liksom glitterstjärnor I trädens grenar hvart man sag.
Jag gick den gamla kända vägen - Jag minns som vore det i @ r.
Jag minns det val, fast se ' n den dagen Förflutit fem och tjugu ar.
Jag hann till skogens kant, där slätten Låg .skimmerhvit i .solens sken; sag Arsta-slottet på sin kulle Långt bort vid slutet af allé ' n: Dar fick jag Iiöra sorgebudet - Jag tycker a n jag honom ser.
Den som med tårar mälte: F ~ e d ~ i h B7wner a ar ej mer, Hon hade dött i gTir, han sade; Nu skulle detta budskap ut.
Det skulle spörjas snart i staden Och baras världen kring till slut; T y hon var ' vidt berömd den döda, Det visste jag, s2 ung jag var, I tvenne hemisfarer firad - Och nu var minnet ensamt kvar.
Jag velat fråga mer, nien budet Var re ' n p i väg med tunga fjät.
Det var ckn första gang som döden Stod för mig 5 sitt majestät: För icke många dagar sedan Jag henne sett - en vecka blott!
Och s å var re ' ti den mun förstummad, Hvars glada halsning då jag fått.
Jag stod dar länge soni bedöfvacl Och såg ti~ot slottets fönster opp: Därinnanför, jag visste rummet, Dar lag nu hennes döda kropp: Fran detta hem en gång hon dragit I härnad ut kring land och sjö; Och nar sin garning hon fullbordat, Kom hon tillbaka dit att dö.
Men hvad * förstod jag väl den tiden Af hennes garning, hvad det var Det niål hon kampat för s5 troget, Hvad l~eimes ctrafvan innebar!
Hvad visste jag om hennes strider, Oni hennes höga hjältemod!
- Jag såg blott hur hon stads var vördad, Jag visste blott att hon var god.
- ' Nu hördes klockorna i fjärran, Jag vände åter 15nparnt om.
En skara - fattigt folk de flesta - Stod kvar vid kyrkan, nar jag kom.
De taltes sakta vid, jag tyckte Mig beras mening så förstå: 3 och firad Hon var berömd som f Me ' n älskad mycket mer andå.
Det ar nu lange se ' n.
- inen minnet Vill (Iter dit pk pilgrimsthg, Det lefver upp likt Jeriko-rosen.
Som jag en g5ng hos henne sag; Slår ut i blom, se ' n halft förgätet Det hvilat fem och tjugu ár - Och fastan ringa ar min blomma.
Till hennes graf med den jag g5r.