Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
O c h i stället f ö r d e g a m l a v ä l v i l l i g a v ä n n e r n a är d e t ett säll- s k a p a r g a k r i t i c i, s o m slår s i g n e d v i d doktor Vitts gästfria m i d d a g s b o r d.
Den lilla d o k t o r i n n a n, s o m h a r ö m t å l i g a k ä n s l o - s p r ö t, finner s i g t r y c k t af d e n o v i l j a, s o m ligger i luften.
E n d a s t t a n t B o s t r ö m är l i k a v ä n l i g s o m n å g o n s i n, f a s t fru V i t t k ä n n e r det, l i k s o m o m h o n emellanåt betraktade henne m e d spörjande uttryck.
Gubben Bo- ström pratar på, o b e k y m r a d o c h ogenerad s o m v a n l i g t, o c h h å l l e r tillika m e d v ä r d e n, som ä f v e n är o b e r ö r d af d e n allmänna misstämningen, humöret och målron v i d makt.
S o p p a n är kall o c h m a y o n n a i s e n t u n n.
Fru V i t t, s o m v e t m e d s i g att i n g e n m ö d a l ä m n a t s o s p a r d f ö r att g ö r a d e n n a m i d d a g l i k a fin s o m d e n f ö r r a, k ä n n e r s i g f ö r f ö l j d af ett o b l i d t ö d e.
O c h d e r a s v ä n - n e r, s o m a l d r i g i n t a g i t e n finare m i d d a g hos d e m och under andra omständigheter s k u l l e f u n n i t a l l t i n g förträffligt i n k l u s i v e s o p p a n o c h m a y o n n a i s e n, ä r o så u p p d r i f n a i s i n k ä n s l i g h e t, att d e ä f v e n finna k r u s - t a d e r n a f a d d a o c h o r r e n torr.
Fru Vitt k ä n n e r s i g s å s o m allt a n n a t ä n s e g e r h e r r e, då h o n v i d d e n hederlige farbror B o s t r ö m s arm lämnar sitt e l e g a n t a m i d d a g s b o r d.
H o n är e n l i t e n g o d s i n t, m e n f ö g a hu- m o r i s t i s k själ s a m t y t t e r s t k ä n s l i g f ö r o g i l - lande.
O c h h o n har e n t r y c k a n d e k ä n s l a, l i k s o m firade d e n å g o t s l a g s b e g ä n g e l s e öf- v e r sin f ö r s t a u p p s ä t t n i n g a f v ä n n e r.
Och d å tant B o s t r ö m, s o m vanligt, kysser hen- n e v i d a f s k e d e t, får h o n t å r a r i ö g o n e n af l e d s n a d o c h å n g e r ö f v e r att d e n g o d a g a m l a f r u n b l i f v i t i n r a n g e r a d b l a n d d e r a s se- kunda-umgänge.
» H u, h v a d det varit m i s s l y c k a d t, bak- v ä n d t o c h ledsamt i dag, » utgjuter h o n sig för m a n n e n, d å gästerna äro g å n g n a.
» T y c k e r d u det, » säger han förvånad.
» Jag tyckte maten var utmärkt, o c h gub- b e n B o s t r ö m är d å v ä l så r o l i g s o m g a m l e öfversten. » » Ja, men de kände sig förbigångna o c h s t ö t t a till h ö g e r o c h v ä n s t e r.
» » D e t är v e r k l i g e n s v å r t, o m f o l k skall k ä n n a s i g f ö r o l ä m p a d e af att b l i f v a b j u d n a på en g o d m i d d a g, » säger doktorn gäspande.
» D e ville förstås varit b j u d n a g e n i stället. » häromda- » N å, h e r r e G u d!
V i få v ä l slå u t v ä g - g a r n e d å till n ä s t a f e t e, » s v a r a r d o k t o r n, s o m k n a p p t är m e d v e t e n o m d e n s v a g a d r a g n i n g m o t s a m h ä l l e t s h ö j d e r, h a n p å se- n a r e t i d e n b ö r j a t erfara, o c h f ö l j a k t l i g e n ej besväras af några skrupler.
M e n h a n s lilla fru, s o m till fullo i n s e r, att h o n är ett v ä r l d e n s b a r n, g ö r s i g i stället b e k y m m e r o c h f ö r e b r å e l s e r m e d h e l a d e n lättrördhet, s o m ligger i hennes natur.
E n l ä t t r ö r d h e t, s o m o f t a k o m m e r h e n n e att k ä n n a sig b e t r y c k t o c h g ö r h e n n e snar till å n g e r ö f v e r s i n a s m å f ö r s e e l s e r, m e n ä n n u o f t a r e s n a r till återfall, t i l l g ä n g l i g s o m h o n är f ö r v ä r l d e n s l o c k e l s e r.
* Vår pristagaianna.
et h a r b e k r ä f t a t s i g, att I d u n m e d frö- k e n Annie Quiding, f ö r f a t t a r i n n a n till vår prisbelönade r o m a n » H v i d e h u s », ännu e n g å n g haft n ö j e t i ljuset f r a m d r a g a en s p i r a n d e, hittills u n d a n s k y m d u n g t a l a n g.
V i h a m o t t a g i t ett ä l s k v ä r d t litet b r e f från pristagarinnan, hvari h o n uttrycker sin g l ä d j e öfver d e n o v ä n t a d e f r a m g å n g e n, » e n oskatt- bar handräckning redan v i d första steget på d e n l i t t e r ä r a b a n a n, s o m j u f ö r så m å n g a u n g a f ö r f a t t a r e är y t t e r s t s v å r t i l l g ä n g l i g ».
H v a d fröken Quiding föröfrigt m e d d e l a r o m sitt litterära arbete o c h sin p e r s o n spara v i att f o g a s o m r a m k r i n g d e t p o r t r ä t t, h o n godhetsfullt lofvat taga för våra läsarinnors räkning.
D e n intressanta debuten sysselsätter emel- l e r t i d r e d a n lifligt d e n a l l m ä n n a u p p m ä r k - samheten.
Tidningarna landet rundt o m - n ä m n a d e n s a m m a, o c h i Malmö, fröken Quidings hemvist, har redaktören för d e n stora dagliga » M a l m ö t i d n i n g e n » personligen s k y n d a t s i g att i n t e r v i e w a h e n n e.
U r d e n n a s k i l d r i n g tillåta v i o s s a n f ö r a f ö l j a n d e: Ett kortfattadt telegram i går morse berättade, att fröken Annie Quiding i Malmö vunnit första priset, 2,000 kr., i tidningen Iduns romanpris- täfling.
Har därmed den svenska litteraturen fått ett nytt n a m n?
I allmänhet fäster man ej så stor vikt vid pristäflingar af detta slag.
M e n g e n o m en stor — fast sällsynt — händelse har tidningen Iduns pristäflingar fått en större betydelse än andra sådana.
Det var nämligen g e n o m Idun som Selma Lagerlöf upp- täcktes o c h den svenska litteraturen plötsligt vann ett nytt o c h lysande namn.
Aldrig glömmer jag den sensation, som uppstod i n o m litterära kretsar i Stockholm, då manuskrip- tet till » Ur Gösta Berlings saga » cirkulerade ur hand i hand bland de mest intresserade.
Det var sent en afton jag fick låna den lilla luntan — det prisbelönta arbetet var blott ett utdrag af den senare utgifna digra romanen — o c h m e d girig ifver grep jag mig i nattens stillhet an m e d läsningen.
D e första sidorna framkallade först ett löje, detta förvandlades snart till förvåning, därpå till det mest spännande intresse, s o m kul- minerade i den mest lefvande entusiasm.
E n ny, frodig, lefvande o c h sprudlande talang, ett verkligt geni, uppenbarade sig utan tvifvel i dessa blad.
Alla s o m läste d e m voro öfvertygade därom, o c h Selma Lagerlöf har icke kommit denna öfvertygelse på skam.
Skall A n n i e Quiding lyckas lika bra?
H v e m vet det?
Det vore egendomligt, o m Idun ännu en gång skulle göra en så stor upptäckt.
Men det är j u icke omöjligt.
Fröken A n n i e Quiding är ett Malmöbarn.
H o n är yngsta dottern till framlidne rådman N.
H o n har sålunda litterärt påbrå, ty fadern var på sin tid den anonyme författaren till ett socialt verk » Slutlikvid med Sveriges lag, af Nils Nilsson arbetskarl *, ett verk som, när det framkom, förbisågs o c h först många år därefter drogs fram ur bibliotekens g ö m m o r af ingen 1898 mindre än August Strindberg.
Det är ett af de få o c h första försöken i svensk litteratur till en genomgående kritik af det nuvarande samfundet o c h förslag till ett nytt på ett slags k o m m u n i s m bygdt samhälle.
Men fröken A n n i e Quiding delar icke Nils Nilssons syn på tingen o c h människorna.
H o n är djupt konservativ till sin lifsåskådning o c h i sin nu prisbelönta roman » Hvidehus » framlägger h o n en del af de åskådningar h o n hyser.
Jag gjorde henne i går ett b e s ö k för att lyck- önska henne o c h höra något utförligare o m ro- manen.
Jag fann fröken Quiding ännu helt, fast naturligtvis gladt, öfverraskad af framgången.
Om innehållet i » Hvidehus » kunde h o n icke gifva något utförligt referat.
Det är en m o d e r n samfundsroman från våra dagar o c h spelar på ett skänkt gods, Hvidehus.
Hjälten är en adlig godsägare Hvide.
Det är icke en tendensroman i detta ords egentliga bemärkelse, m e n författar- innan söker dock att i densamma uttala sina meningar särskildt o m våra dagars litterära ström- ningar.
» Jag var så godt s o m besluten att aldrig offentliggöra något af hvad jag endast för mitt nöje skref, » sade fröken Quiding till mig m e d ett blygt leende.
» Men så k o m frestelsen i Iduns pristäflan.
Man kunde ju försöka! » » Och nu, » frågade jag, » efter denna första framgång, n u tänker ni väl icke längre på att skrifva blott för skrifbordslådan? » » N e j!
Nu vill jag försöka något mera. » » Har ni några planer? » » A c k nej 1 Detta är ju ännu så nytt, så öfver- raskande. » Jag förstod det så väl.
Jag frambar mina lyckönskningar o c h uttalade mina förhoppningar o m hennes framtid.
H v e m v e t?
Kanske A n n a Quidings namn kom- mer att intaga en bemärkt plats i raden af unga skånska diktarnamn.
* jVled gamla tiders toner ... ^L^iiarna Norries o c h Ina Langes musikaftnar r under förtiden vecka tillhörde utan gensä- gelse höstens intressantaste konstföreteelser.
På tisdagens » vis- o c h romansprogram » funnos re- presenterade så skilda framtoningar s o m Sten- hammars p o m p ö s a musik till Heidenstams » Min stamfar hade en stor pokal », Halidéns m e d fleres burleskt uppsluppna arrangement till Frödings bondvisor o c h — profstycken ur Y v e t t e Guilberts varietérepertoar m e d dess nästan anarkistiska bottenton!
Nog funnos kanske de s o m korsade sig inför denna djärfhet att föra » varietén » in i konsertsalongen, m e n vi instämma af hjärtat i den uppfattning, som i frågan uttalats af en af våra högst aktade musikkritiker: » Bättre än att rynka på näsan åt denna tidssmak är väl då att taga den i konstens o c h kulturens tjänst, höja den från kaféernas till konsertpodiets sfär, no- bilisera den, betaga den all frivol bismak och gifva den en nationel innebörd af verklighetsty- per, rörande eller komiska, där folket känner igen sig själft.
Detta sker, när man så s o m hr Scholander eller fru Norrie sjunger Dahlgrens o c h Frödings visor. » Huru s o m helst — en sant konstnärlig tolk- ning, smidigt fogande sig efter stämningarnas skiftning, gaf fru Norrie åt detta sitt program, o c h h o n lyckades lyfta äfven dess skenbart hvar- dagsklumpigaste n u m m e r inom gränsen för det äkta mänskligt kända, s o m väl dock egentligast bör utgöra råmärket äfven för konstens vida ge- bit.
Och att h o n tog sin publik med, därom vittnade otvätydigt dess varma o c h omedelbara bifall.
På fredagen hade programmet en helt annan karaktär — hade det senaste varit fladdrande nutidslek, var det nu g e n o m f ö t d historisk stil.
Redan den läckra lilla textboken, med sina gam- maldags vignetter o c h seriöst naiva herdescener — utförd på Iduns Kungl.
hofboktryckeri — för-
I IDUN 1898 beredde på den stämning, s o m Victor A n d r é n s pensel o c h fröken Augusta Lundins toalettkonst framkallat på gamla Vetenskapsakademiens eljes så högskolestela tribun.
E n sirlig rococorumsin- teriör, sidenblommiga gyllenmöbler, tvänne äkta mormorsmorsinstrument, en spinett o c h ett clavi- cord, m e d arkadiska Watteaudrömmar i de upp- slagna locken — o c h s o m den lefvande själen i denna skimrande ram fruarna A n n a Norrie o c h Ina L a n g e i styffrasande rococotoaletter, pikanta m o u c h e r o c h mjällpudrade peruker.
Och när de så begynte fylla den lilla salongen med gamla tiders toner, än graciöst skälmska, än naivt känslosamma, s o m m e d en fin parfym ur nå- gon plötsligt ö p p n a d potpourrivas af äkta Sévres; när våra fin-de-siecle-tmmhmnor, garfvade af stor- stadens döfvande hvardagslarm, spårvagnskloc- kors rassel o c h ångpannors flåsande, så småning- o m h u n n o vänja sig in vid de egendomligt spröda melodierna från dessa gamla intrument m e d en cicadas stämband, vid den bleknade o c h dock så färgskära romantiken öfver en Clément Marats, en Charpentiers, Grétrys o c h Monsignys ton- dikter — hur ljuft betagna läto vi oss icke gun- gas hän på dessa lena böljor från en fjärrskim- rande kust!
Det vill en utsökt finkänslighet till för att m e d vårar dagars härdade konstnärshän- der gripa efter dessa skära b u b b l o r från gångna tider o c h — fånga dem, utan att krossa d e m.
Och det länder så väl fru Norrie till den största berömmelse, att h o n därvid så helt lyckades, som den accompagnatris, hvilken så förstående sekun- derade henne v i d den gulnade klaviaturen.
Så illusorisk blef efterhand den stämning, s o m grep oss alla, att den nästan lade sordin till o c h m e d på våra applåder, hvilka denna kväll röjde något af den skygga andaktens försynthet och i hvarje fall voro milsvidt skilda från den banala claquens bullrande ihålighet.
För de många, många bland våra läsarinnor, som ej kunna k o m m a i tillfälle att personligen dela délicen af denna ovanliga musiknjutning under den tourné, de två konstnärinnorna n u företaga g e n o m några af våra landsortsstäder, hade vi önskat gifva en, o m o c k ringa ersättning i en stämningsbild från deras lilla rococosalong, med de två artisterna i full skrud o c h deras ålderdomliga instrument.
Fotograf var redan vid- talad o c h allt så godt s o m ordnadt, då tyvärr oöfverkomliga hinder reste sig i form af den knappa tiden o c h konstnärinnornas redan plane- rade resor.
V i hoppas dock, att de därmed ej ens själfva uppgifvit tanken på att vid första möjliga läglighet låta kameran hugfästa en så minnesvärd bild ur vårt musiklif; o c h att de då främst k o m m a ihåg Iduns läsarinnor — därpå anse vi oss härmed ha tagit deras högtidliga ord.
*. — HUSLIG EKONOMI.
D o k t o r A s t r i d Cleves f ö r e l ä s n i n g a r p å S t o c k h o l m s högskola.
Stärkelsens förvandling till dextrin o c h malt- socker inom djurriket underlättas genom brödets jäsning o c h gräddning samt den öfriga mjölfö- dans kokning.
Cellulosan, det sista af de öfriga kolhydraterna, är ett synnerligen allmänt ämne, s o m bildar väx- tens skelett, eller väggarna i växtens celler (där- af namnet), o c h s o m längre än växtens öfriga delar motstår förruttnelse.
Den f ö r e k o m m e r of- tast uppblandad m e d andra ämnen, m e n nästan ren hos bomullens långa, väl utvecklade o c h starka frukthår.
Bomullen härstammar från Ostindien, m e n odlas nu m e d bästa resultat i Nordamerikas södra kuststater.
Dess hår äro, sedda i mikroskop, lika långa, tillplattade, vrid- JUVELERARE A X D E K S O X Jakobstorgr 1 na band.
Fibrerna hos andra spånadsämnen se annorlunda ut.
R e n cellulosa är hvit, mjuk, olöslig, motstår kemisk inverkan o c h brukas bl.
a. vid papperstillverkning.
R e n t svenskt filtrerpapper består af ren cellu- losa.
Råmaterialet utgöres af trä, hvars fibrer upplösas till en fintrådig massa, » trämassan », som renas o c h blekes; cellulosan, s o m ensam stannar kvar, utbredes i tunna lager o c h torkas till papper (olimmadt, poröst filtrer-, läsk- o c h tryckpapper).
F ö r att kunna användas s o m skrif- papper limmas det m e d en lösning af hartstvål och alun Papper beredes äfven af halm o c h ännu bättre, af linnelump.
Linets långa stamfib- rer bestå hufvudsakligen af cellulosa.
G e n o m att » röta » linet förstör man de öfriga ämnena, så att enda-st lintågorna stanna kvar.
Linet är ett styfvare o c h tjockare spånadsmaterial än bomull.
A n d r a spånadsämnen af cellulosa äro hampa, hvars fibrer, gröfre o c h längre än linets, ej blekas så väl som dessa, (säckväf, segelduk och repvaror), manilahampa a£ pisangväxten, ljus, stark, glänsande, jutehampa, grof, luddar sig (mat- tor, kaffesäckar), nässelfibrer från kina (
kokosfibrer, af hvilka sopborstar tillverkas.
Cellulosan utgör det ' brännbara ämnet i ved: Andra slag af bränsle äro torf stenkol o c h berg- olja. "
E t t bränsle, som innehåller mycket väte, producerar mycket värme.
E n mindre värme- effekt åstadkommes g e n o m på syre rikt bränsle liksom g e n o m fuktigt sådant, emedan rnycket värme åtgår till vattnets förgasning.
Äfven i goda värmeapparater tillgodogöres endast 50 % af det utvecklade värmet.
V i d jämförelse mel- lan de olika bränsleslagens värmeeffekt finner man, att 1 kg.
våtgas förmår uppvärma 45 kg.
vatten från 0 gr. till 100-gradig vattneånga, 1 kg.
lysgas 18, 1 kg.
petroleum 17, 1 kg.
stenkol 12, 1 kg.
koks 10, 1 kg.
brunkol 6, 1 kg.
torf 5 — 6, 1 kg.
bokved 5, 1 kg.
björkved 4 /, 1 kg.
tallved 4, 1 kg.
träkol 10 k 11.
1 2 Stenkolen innehålla m y c k e t väte o c h åstad- k o m m a h ö g värmeeffekt, koksen, s o m är föga vätehaltig, sprider mindre värme, m e n smälter ej likt stenkolen vid h ö g temperatur: h o s brun- kolen o c h torfven är syrehalten större, kolhalten mindre, vätehalten lika stor s o m hos stenkolen.
Cellulosan är rik på syre, hvarför veden, som dessutom, då den är nyfälld, innehåller ända till 57 % vatten o c h, då den är » lufttorr », sällan mindre än 15 %, ej är särdeles bra s o m bränsle.
Förvandlad till träkol, producerar den större hetta.
G e n o m flottning minskas vedens brännbara äm- nen m e d ända till 8 %.
Träkol åstadkommas g e n o m ofullständig för- bränning i milor; en del af veden förbrinner sakta på grund af den ringa lufttillförseln, en del torrdestilleras o c h kolet stannar kvar.
De af kolväten bildade bränsleslagen frambrin- ga högre värmeeffekt.
Bergoljan, billig som lyse, är på grund af frakten dyr s o m bränsle, hvartill den användes vid Kaspiska hafvet.
Nobelska bolaget eldar sina ångbåtar m e d bergolja.
Lys- gasen är ej billig s o m lyse (1V gånger dyrare än fotogenen), är ett godt bränsle.
R e n vätgas är för dyr o c h svårhandterlig att brukas som bränsle.
G e n o m att behandlas med stark salpetersyra, förvandlas bomullen till s. k. bomullskrut, eller rökfritt krut, s o m m e d bomullens utseende för- enar starkt explosiva egenskaper.
Bomullens cellulosa innehåller inga rökbeståndsdelar, endast gaser.
Behandlad m e d mindre stark salpetersyra, bildar b o m u l l e n kollodium, som dels i form af en hinna, hvarå bilden uppfångas, anbringas på fotografiplåtar, dels, löst i alkohol o c h eter, täc- ker sår.
Celluloid är en massa, bildad af kollodium, bomull o c h kamfer. "
E n p a p e g o j f r å g a. "
*) Ett svaromål af S.
(På särskildt uttryckt önskan af den värderade och flitiga medarbetarinnan på vår » svarafdel- ning », signaturen 8.
B., bereda vi här nedan un- dantasrsvis plats för följande humorisliska inlägg i en fråga, s o m egentligen hör h e m m a i » d e smala spalterna ».
Red.)
Snälla » förklädda » moster L i s a!
Tack skall ni ha o c h det riktigt ändå för att äfven » S.
B. » fick en » släng af slefven » i er vers i I d u n här om sistens.
Det k o m som bal- sam på såret, tillfogadt af den för mig okända storheten » El Lepae » i nr 40, svar till nr 334.
» H ö g m o d går för fall », det är då säkert, o c h glä- der man sig i sin enfald åt något beröm, strax blir man kväst.
Om ni vill tro mig eller e j, så har jag j u s t i sommar fått flere anonyma tack- sägelsebref för min mångåriga » välsignelsebrin- gande verksamhet » i Iduns svarafdelning.
Just som litet stolt häröfver, inbillade jag mig i min fåvitsko att mitt papegojsvar (1) i nr ' 27 äfven det lyckligen skulle undgå censuren, men o v e!
jag misstog mig.
F ö r att nu riktigt klarera situationen måste jag först i förtroende berälta moster, att j a g någon gång litet otåligt frågat Iduns (med ovanligt stor tålamodspåse försedde) redaktionssekreterare, hvarför man skall b r y sig o m att så många gånger besvara dessa ständigt återkommande frågor o m sjuksköterske- kurser, gymnastiska centralinstitutet, hushålls- skolor i staden o c h på landet, m.
m.; han har då helt välvilligt, fäst min uppmärksamhet på, att frågarinnorna sannolikt oftast äro nytilllrä- dande prenumeranter vid nytt kvartal, o c h l:a okt.
var j u nytt kvartal!
Då jag i Idun för den 7 okt.
läste » El Lepaes » nberiktigande », slog mig som blixten redaktionssekreterarens ord o m ny- tiilträdande prenumeranter.
Den 7 okt.!
Det var ju första numret på » nya kvartalet »!
Hvilken skam för » S.
» att just då få bakläxan i pa- pegojfrågan!
Säkerligen skulle de nya prenu- meranterna, s o m ej alls kände till de gamla pre- numeranternas mångåriga vän » S.
B. », genast få misstro o c h agg till henne, inbillande sig att » S.
» rent af hade till specialitet att föra Iduns älskvärda frågarinnor b a k o m ljuset.
Kära mo- ster!
På samvete vågar j a g påstå att detta ej är min specialitet!
Om Iduns frågarinnor nu undra på min hastigt påkomna tystlåtenhet, så måste jag bekänna, att den härrör af, att jag nu i omkring 2 veckor förgäfves grubblat på att kunna värdigt gifva » El Lepae » svar på tal, men kära moster, jag är en fridens människa, som ej vill k o m m a i delo m e d folk, hvarken kända eller okända, därför har jag varit tvähog- sen, o m hur jag skulle göra, ända tills jag flck läsa er vers o m: » — Nej, Olga, S.
B, b e r ö m d a vida, de ha de klokaste råden gett. » Se, då repade jag litet m o d!
den, s o m vore så lycklig s o m » Olga » ändå, s o m inte mig veterligt någonsin dabbat sig!
H ö r nu, moster Lisa lilla, ni är bestämdt en hjälpsam o c h be- skedlig människa!
Hjälp mig nu ur klistret, så jag icke k o m m e r ur askan i elden för min djärfhet att skrifva till er, s o m jag icke alls heller känner.
Undras mig, o m ni, s o m väl är mångens moster, händelsevis känner den där papegojvisa » E l L e p a e »?
Om ni möjligen g ö r det, så säj ' na, att jag visst inte vill förgifta hvar- ken » Kurres » eller någon annans papegoja!
Be- vara mig väl från dylikt!
M e n när nu » Kurre » bad någon » fågelvän » lämna upplysningar o m papegojors skötsel o c h mat, var jag n o g naiv att svara, därför att jag är » fågelvän » o c h trod- de då, att jag begrep papegojfrågan.
Det var dumt af mig, jag erkänner det villigt, o c h mig till straff o c h androm till varnagel måste jag fram m e d min stora förödmjukaude bekän- Under rubriken » Familjemeddelanden * ha vi nelse: Kära välsignade moster!
Jag har ingen anslagit en bestämd plats på andra sidan i vår an- papegoja alls l Och efter hvad s o m nu skett, vå- nonsbilaga för s. k. legala annonser och för dem fast- gar jag ej ens tänka på att skaffa mig en dylik, ställt ett pris, som rätt mycket understiger vårt fullkomligt inseende min oförmåga att sköta annars beräknade annonspris, eller för födelse-, den!
D å jag nu så hjältemodigt erkänt pape- förlofnings- och vigselannons kr.
1: 50 gojbristen i mitt lilla h e m, så hjälp mig barm- samt för dödsannons inom ram kr.
5: — härtigt m e d en annan sak!
Ser ni, uppriktigt ett pris som måste betraktas som synnerligen mode- sagdt, är j a g icke riktigt slängd i mitt moders- rat, då hänsyn tages till vår upplagas ovanliga storlek och den jämna och utbredda spridning Ull- kännayifvandet därigenom erhåller.
* Införandet försenadt på grund af bristande Ttednktitmen af Tdun.
utrymme.
2 * - — V. K.
365 " Familjemeddelanden ".
Bringar, Broscher, Begär Armbaud, Kedjearmband, prisuppgift innan.
uppJröp Kedjor.
Nålar, göres på annat Silfverarbeten, Bordsilfver.
IDUN 366 mål, skam till sågandes, annars hade jag kan- ske blifvit » blåstrumpa ».
Säj m e j, hvad menas egentligen m e d » beriktigande »?
I min okunnig- het har jag trott, att det betydde, t. ex. i detta fall, att rätta en faktisk felaktig uppgift i mitt svar.
M e n jag har j u aldrig sagt, att » pape- gojorna i fångenskap få äta kött » etc.
Så här skref j a g: » I fångenskapen vänja de sig vid kött och förtära sådant m e d begärlighet; de böra ej få för m y c k e t kött, ty då bruka de ofta rifva af sig fjädrarna ».
Jag böjer mig för » El Lepaes » auktoritet V.
Wiese, men dristar mig nämna, att mina uppgifter utom på personlig erfarenhet från flere af mina vänners p a p e g o j o r stöda sig på arbeten af 0.
Sundström, Sundevall, Brehm m. fl.
för att nu ej tala o m Mathilda Langlet (se » H u s m o d e r n » s. 1032).
Kära moster!
Man b ö r ej ha horn i sidan till någon människa, men jag har särskildt horn i sidan till » El L e p a e », därför att hon inkastat misstrons brand i min själ m o t Math.
Langlets uppgifters pålitlighet.
Jag, s o m i åratal litat på » Husmoderns&gt; förträfflighet!
Skulle jag så grundligt ha misstagit m i g?
Kän- ner ni fru Langlet, så trösta h e n n e med, att h o n har en olyckskamrat i Brehm, som äfven påstår att såväl sallad s o m kål är » lämplig föda ».
Mot » El Lepaes » påstående att det » t.
o. ra.