Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bland föreskrifterne i afseende å pensioneringen torde det stadgandet ej böra med tystnad förbigås, att hvar och en af härehs stridande del, ifrån och med soldat till och med kapten, anses från och med den dag, han till pension är berättigad, såsom från tjensten afgången.
Med skäl torde härvid kunna erinras, att mången, som tidigt ingått i krigstjensten, och som vid femtio års ålder, enligt förslaget, skulle vara pensionsmessig, kan vid denna och äfven vid högre ålder vara fullt tjenstbar och ega både kraft och förmåga att sin tjenst förrätta.
Vore det väl billigt och rättvist att stifta en lag, som tvingade en sådan person att afgå från sin tjenst och afstå från de dermed förenade löneförmåner samt utbyta dessa mot en för hans bergning otillräcklig pension?
Ett sådant stadgande, som ej synes stå rätt tillsamman med vår grundlags anda och föreskrifter, kunna Utskotten ej godkänna.
Äfven i detta förslag är behofvet af presterskap icke afsedt, utan skall Stais- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 18.
5& i fredstid religions- och själavården besörjas af den församlings presterskap,, inom hvilken truppen eller soldaten befinna sig.
Jemte erinran, att presterskapet, hvar inom sin församling, måste bestrida religions- och själavården, och att således vid möten, under marscher oell kommenderingar man icke alltid skulle kunna påräkna biträde af samma presterskap, få Utskotten erinra, att under krig å utländsk botten den af Herr Stjernsvärd påräknade tillgång å församlingarnes presterskap icke förefinnes, och att vid sådane tillfällen det skulle vara förenadt med serdeles svårighet att i hast anskaffa ett tillräckligt antal prester, helst deras vidare biträde under frieden, eller då truppen kommit på inländsk botten, enligt förslaget icke skulle ifrågakomma.
Utaf hvad sålunda blifvit anfördt tro Utskotten det vara ådagalagd^ att Herr Sljernsvärds förslag rubbar och förvirrar den nuvarande fördelningen af de indelta regi men ter na; att det minskar styrkan af de vapen, som för sin användbarhet fordra den mesta öfning och således äro svårast att bilda vid ett infallande krig; att det försvårar kavalleriets organisation till fältfot; att det väl ökar den indelta arméens öfning, men minskar antalet af den stående hären; att det ökar roteringshördans tyngd för rotehållare i allmänhet och föranleder förhöjda utgifter för dem, som skola uppsätta manskap, i stället att betala rote-vakans-afgift; att det icke allenast ålägger beväringsmanskapet förut okända kostnader, hvilka det med säkerhet kan antagas, att en del af samma manskap ej mäktar bestrida, utan ock genom den under flera år manskapet åliggande skyldighet att infinna sig vid de hvarje Söndag hela året om, då årstiden det medgifver, återkommande skjutöfningarne, förpligtar manskapet till en tjenstbarhet, sorn säkerligen skulle komma att för mängden finnas mera besvärlig, än den närvarande beväringspligten; att det förutsätter för befälet befrielse från afgifter, hvilka af civila tjenstemän erläggas; att det försvagar disciplinär-förhållandena, enär det meddelar de officerare, som icke föra Expedition, rättighet att utan permission vistas hvar som helst inom landet; samt att det försvårar den religiösa kontrollen å manskapet och religions vården såväl under fred sorn krig.
På grund af dessa förhållanden, och då härtill koin mer, att förslaget förutsätter en centralisation af den högre krigsförvaltningen, som är stridande mot de åsigter derom, som Rikets Ständer förut uttalat; att det minskar förhoppningarne på befordran för det lägre befälet och nedsätter löneinkomsterna för en stor del af det högre, samt att det rubbar grunderna lör beväringsmanskapets utgående, hvilka Rikets Ständer vid innevarande
Riksdag ansett böra vara oförändrade, och detta allt, utan att medföra nå - 40 Slate- samt Allm.
Betänkande, N-» i8. gon minskning i de allmänna utgifterna för landtförsvaret, eller någon öfvervägande fördel för Rikets försvarsverk i allmänhet, anse Utskotten sig, i anledning af Herr Stjernsvärds ifrågavarande motion, icke böra tillstyrka någon Rikets Ständers åtgärd, utan hemställa, att densama må förfalla.
Reservationer anmäldes: l:o af Herr Petre’: ”Under förutsättning, att Kongl. Majt i Nåder täckes fästa afseende vid Borgare- och Bonde-Ståndens i decharge-frågan fattade beslut, och att följaktligen chefskapet för LandtförsvarS-departementet omsider anförtros en man, förtjent af Konungens och nationens förtroende, samt i besittning af vilja och kraft att genomföra den försvarsverkets oeftergifliga ombildning, som Kongl. Majt redan vid 1844 års Riksmöte förespeglat, anser jag mig, utan hinder af närvarande, för alla reformer serdeles ofördelaktiga omständigheter, böra fästa Rikets Ständers synnerliga uppmärksamhet på den försvarsverket rörande progressiva allmänna missbelåtenhet, som, alstrad sedan längre tid tillbaka, hämtar ny näring af Rikets Ständers fortfarande undseende, så väl för försvarsverkets mångfaldiga allmänna brister, sorn serskildt för statsanslagens förspillande på de lyxens och fåfängans attributer, hvilka, utan nytta för försvarets egentliga ändamål, absorbera en icke oväsentlig del af landtförsvarets budget.
Armeens närvarande prunkande och kostsamma, men föga gagneliga regements- och korps-fördelning, ett dyrbart men nära nog oanvändbart generalitet; en kavalleristyrka, stor, som vöre ännu fråga om att föra krig på Tysklands slåtter; en i lnifvudstaden garnisonerande trupp, utrustad med serskilda befäl, utan hänsyn till derigenom uppkommande större kostnader; artilleriets missgynnande ställning; den högst betydliga olikheten i aflöning förde indelda regeinenternas befäl; dessa regementens, det oaktadt, väsentliga skiljaktighet i nummerstyrka; roteringsbördans utsträckning i strid med indelningsverket; resereglementets slösande frikostighet och godtyckliga tillämpning; befästnings-systemets nyckfulla föränderlighet och städse växande anspråk; uniformernas ombytlighet och lockelse för krigsförvaltningens nyhetsbegär; landtförsvarets bristande samband med det, märkvärdigt nog, ännu till sin plan omtvistade och om sin framtid ovissa sjöförsvaret; det ansvarsfria godtycket, sträckt äfven till militärens enskilda lif;., stöpning, försäljning och återköp af Kronans gevär; farhågan för en allmännare folkväpning; be väringens - Stats- samt Allm.
Betänkande, K-o iS. 41 väringens ända målslösa exercis, glömd lika hastigt, som den förvärfvas; Ladugårdsgärdets lekande och flärdfulla, men strategiskt förfelade evolutioner; afgörande i kommando-väg af vissa militära ärenden utaf ekonomisk natur; militärbudgetens ständiga tillväxt och den politiska ofördragsamhet med hvarje deremot riktad kritik; allt delta och hvad mera dermed äger sammanhang, utgör en, i sanning, dyster och nedslående anblick för ett ädelt, men fattigt folk, som, fullt erkännande vigten och värdet af ett starkt, sjelfständigheten betryggande nationalförsvar, ej utan oro betraktar landets tilltagande armod och statsmakternas tänkvärda oförmåga, att genom lindring i skatterna och statshushållningens välberäknade förfoganden, sprida en allmännare välmåga, och att sålunda, skördande fredens lagrar, stärka samhällsordningen och kärleken till en fosterbygd, hvars odling och industriela förkofran kräfver snarare en ökad befolkning, än nu från alla landsändar tillväxande emigrationer.
Med denna talla för ögonen hade de förenade Utskotten bordt med välvilja upptaga Herr Stjernsvärds båda förslag, vittnande om erfarenhet, sakkännedom, ihärdighet och insigter.
Långt ifrån, att såsom hufvudsak med begärlighet och skadefröjd uppsöka och skildra de ofrivilliga misstag, som tilläfventyrs kunna hafva deruti insmugit sig, hade det ålegat Utskotten, att främst erkänna Herr Stjernsvärds förtjenstfulla bemödande, att, med uppoffring af tid och enskilda fördelar, lemna värderika bidrag till lösningen af den vigtiga frågan om försvarsverkets ombildning.
Med sådan uppfattning af Utskottens åliggande, finnér jag, för min del, att, då den återstående korta riksdagstiden nu icke medgifver denna vidt omfattande frågas tillbörliga utredning, Utskotten egt full befogenhet tillstyrka Rikets Ständei’, att medelst underdånig skrifvelse underställa Kongl. Maj:t de af Herr Stjernsvärd afgifna förslag till förändrad organisation af landtförsvaret och i underdånighet anhålla, att Kongl.
Maj:t täcktes låta desamma granskas af sakkunnige män, samt vid nästföljande Riksdag till Rikets Ständer i Nåder öfverlemna ej mindre kommitterades deröfver angifvande underdåniga utlåtande, än ock Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om landtförsvarets ordnande på ett med landets behof och tillgångar öfverensstämmande sätt.” Häruti instämde Herr Falhem samt Riksdagsfullmäktige Matts Persson, Carl Ersson, Måns Månsson, Anders Gustafsson, Anders Eriksson, Ad.
Prof. 1850 & 1851. 4 Sami. 2 Afd.
G Höft. 6 42 Stats- samt Allm.
Betänkande, K-o 18. Wilh. Svartling, David Andersson, Christen Andersson, Per Bengtsson, Lars Magnus Knutsson, J.
Holm, Olof Johansson samt Erik Carlsson. 2:o af Herr Hesselgren: ”1 afseende å ordnandet af Sveriges landt försvar från år 1810 har visserligen, efter mitt förmenande, Regeringen visat mycket nit, men dervid, i brist på annat, följt ett ”lappnings-system’, hvarigenom väl kostnaderna ständigt ökats, men icke kommit att uppfylla det med dem afsedda ändamål.
Representationen har ock flera gånger redan inför Kongl. Maj:t uttryckt sin tanka, att det bästa och tjeniigaste sättet för åstadkommande af ett fullt aktivt landtförsvar vore att bestämma, efter landets beskaffenhet och läge, de olika vapnens antal och hvad förderas fullkomnande i utredning och krigsbildning erfordrades och sedermera, i mån af Rikets tillgångar, efter en sådan antagen plan, nyanskaffa eller komplettera det felande och bristfälliga.
Intet har likväl blifvit detta angelägna ärende vidgjordt, utan organisationer och omorganisationer partielt och utan reda, ofta utan sammanhang, företagits, hvilka alltid ledt till utgiftei’, dels för det allmänna, dels för sjelfva militären, men visat sig ick* vara af motsvarande gagn, och ej sällan snart befunnits otjenliga.
Då landet varit lyckligt att njuta af en nära 40-årig fred, under hvilken tidrymd ganska betydligt ökade summor, gång efter annan, anslagits för försvarsverkets fullständigare ordnande, hade man med skäl kunnat vänta, att
Regeringen begagnat denna tid för att sjelf stadga sitt omdöme öfver 4:de Hufvudtitelns behof, så att den nu kunnat framlägga ett förslag häröfver inför Rikets Ständer och ej längre behöfva att oupphörligt återkomma med propositioner om medels erhållande, aldrig byggda på någon genomförd princip, utan härflutna från ögonblickligt, verkligt eller förment, behof.
Då emedlertid så icke skett och en enskild representant, såsom mången gång annars, måst, i blist på handling från Regeringens sida, taga initiativet äfven i denna stora reformfråga, är det alltför troligt, att hans arbete, om än bragt till fullbordan endast genom ospard t nit, möda och uppoffringar, såsom roed Herr Stjernsvärds ifrågavarande förslag är fallet, icke ses med blida ögon af den eller dem, som ett sådant arbete i första rummet ålegat, men jag anser, att det då tillhörer representationen, att deråt lemna verksamt understöd för sjelfva sakens skull, i det att detsamma kan möjligen blifva en sporre för chefen vid Landtförsvars-departementet att åt detta ärende egna en uppmärksamhet, som Rikets
Ständer hittills icke lyckats att tillvinna det, och hvartill icke ens exemplet af hans embetsbroder* tanka och åtgärder i enahanda hänseende hvad sjöförsvaret rörer, kunnat förmå honom.
Slätt- samt’Allm.
Besv.- och Ekon,-Hink.
AS Jag föreslår således, att Rikets Ständer ville till Kongl. Majit i underdånighet öfverlemna Kapten Stjernsvärds berörde förslag, med uttryckande af sin tillfredsställelse med den af honom, såsom enskild person, derå nedlagda möda och nit, samt med förnyande af sin tillförene gjorda underdåniga anhållan, att Kongl. Majit måtte täckas låta genom vederbörande utarbeta ett förslag till fullständigt ordnande af Rikets landtförsvar, med beräkning al landels behof och tillgångar, och i Nåder meddela detsamma, jemte Nådig Proposition i ämnet, till Rikets nästsammanträdande Ständer.
Lärande Kongl.
Majit icke underlåta att fasta vederbörandes uppmärksamhet, vid företagandet af berörde arbete, uppå hvad Kongl. Majit kan uti Kapten Stjernsvärds förslag anse nyttigt och tjenligt.”
Uti denna reservation instämde Herrar C. G.
Gustafsson, A. N. Lund, G O. Sundblad, Sv.
Kjöllerström samt C. J. IV/gren, äfvensom Riksdagsfullmäktigén Jöns Månsson. 3:o Af Herrar Wtern oell Winge, samt 4:o af Riksdagsfullmäktige!!
Ingemund Odin, enligt följande skriftliga reservation: ”Ehuru man icke kunde antaga Kapten Stjernsvärds förslag, angående omorganisation af landtförsvaret, vara i sin helhet fullt tillförlitligt, ansåg jag likvisst förslaget, såsom det enda och första som hitintills kommit i dagen, utgöra en ledtråd till något ännu bättre och fullständigare, och således bordt underställas Kongl. Majits Nådiga pröfning.
Man har, för att hindra ali framgång af förslaget, så väl på sammansatta afdelningarne, som i Utskottens plenum, i ganska ljus dager framhållit alla förslagets brister och missräkningar, men försigtigtvis med tystnad förbigått allt det goda, som förslaget ©tvifvelaktigt i mångå afseenden innebär.
Såväl vid föregående, sorn vid denna Riksdag, har både utom och inom representationen hörts gälla klagorop öfver de dryga summor, som under djupa freden användas till försvarsväsendet och uttömmer landets krafter, utan att något lugnande och för nationen fullt betryggande försvarssystem kunnat ernås.
Dessa klagorop äro säkerligen icke så alldeles betydelselösa, att de icke förtjena något afseende.
Synnerligen hvad beväringen beträffar, anser jag både kostnader och den stora mängd af dagsverken, efter nuvarande öfningssystem, vara liksom ända målslöst bortkastade, i det att beväriugskarlen blott öfvas ett enda år, hvarefter, då geväret tages ifrån honom, han också med detsamma ailagt ali tanke på militär-disciplinen.
Jag vill visserligen icke påstå, att omregleringen af beväringens öfningsskyldigheter, efter kapten Stjernsvärds förslag, var den absolut rättaste, alldenstund beväringsynglingen, inblandad en längre tid bland indelda och värfvade trupper, i moraliskt hänseende kunde 44 Stais- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utsk."
Betänkande, N:$ i8. lätt förderf vas; men allt sådant hade ju, om förslaget underställts Kongl.
Maj:ts Kådiga pröfning, otvifvelaktig! tagits i betraktande, och ett ändamålsenligare (genom sakkunnige män, al Kongl. Maj:t tillförordnade) utarbetad t förslag borde kunna vid nästa Riksdag Ständerna föreläggas.” STOCKHOLM, E C K STEIN SK A BOKTRYCK EM KT, 1851.
Stats- och Banko-Utskottens Utlåtande, N:o 19. 1 N:o 19.
Ank. lill Enp.-Utsk. den IT Juli 1851, kl. 10 f, m.
Utlåtande} angående utaf vandel af uppsigten och kontrollen öfver Götha kanals vidmakthållande.
Till Stats- och Banko- Utskotten har Ridderskapet och Adeln remitterat en af Grefve Gyldenstolpe, Anton Gabriel, väckt motion, deruti blifvit föreslaget: att, då det vore mindre lämpligt, att Rikets Ständer befattade sig med åtgärder, som uteslutande tillhörde den verkställande makten, och då den uppsigt och kontroll öfver Götha kanals vidmakthållande, för hvilkens utöfvande Rikets Ständer, genom sina Fullmäktige i Banken och Riksgälds-kontoret, utsago ett ombud, som deltoge i Kanal-Direktionen, och ett annat, som deltoge i granskningen af samma Direktions förvaltning, numera, sedan de årliga anslagen för kanalbyggnaden upphört, syntes lika litet böra ega rum i afseende å Götha kanal, som å hvar och en annan, genom statsanslag åstadkommen, allmän vattenkommunikation, utan öfvcrlemnas till Kongl. Maj:t, som egde bättre tillfälle, än Representationen, att låta vidtaga alla dervid erforderliga åtgärder; — Rikets Ständer, med den, enligt 9 och 46 §§ i Götha kanal-bolags reglor af den 7 December 1843, dem tillerkända rätt, måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes hädanefter, på sätt lämpligast funnes, låta utöfva den i nyssnämnde §§ omförmälda uppsigten och kontrollen öfver Götha kanals vidmakthållande.
Med anledning af denna motion, anse sig Utskotten böra upplysa: att rättigheten för Rikets Ständer att utöfva ifrågavarande tillsyn och kontroll redan finnes föreskrifven i det för Götha kanal-bolag, under den ii April 1810 utfärdade, privilegium, hvars 22 §, Bih. till 11.
Prof. 1850—51. 4 Sami. 2 Afd. 7 Haft. i 2 Stats- och Banko-Utskottens Utlåtande, N:o 19. bland annat innehåller: ’’att Banko-full-mäktige må välja en
Direktör i Direktionen för kanal-verket, hvilken, lika med de öfrige Direktörerne, af bolaget lönas, samt vid de årliga revisionerna äfven en Fullmäktig.”
Under 1831 och 1835 års rikdag väcktes fråga om öfverlåtande åt Riksgälds-kontorets styrelse af den uppsigt och kontroll öfver vården och underhållandet af nämnde kanalverk, hvilken dittills ålegat Banko-fullmäktige; och med afseende å ej mindre den allmänna vigten af kanalens framtida vidmakthållande, än den statsverket i Götha kanalverks privilegier eventuelt tillerkända andel af kanal-inkomsterna, samt den lånerätt hos Banken, som för kanal-aktierna blifvit medgifven, beslöto Rikets Ständer, att Fullmäktige i Banken och Riksgälds-kontoret skulle ega att, för framtida ”uppsigten och kontrollen öfver Götha kanals vidmakthållande, gemensamt utse och välja dels ett ombud, som egde att i egenskap af ledamot, å Statsverkets samt Bankens vägnar, uti Götha Kanal-Direktion deltaga, dels ock ett ombud vid de årliga revisionerna af kanalverkets räkenskaper.”
Vid föredragningen af Rikets Ständers härom aflåtna underdåniga skrifvelse, förklarade Kongl. Maj:t under den 16
Maj 1835, att det ombud, som, till följd af Rikets Ständers beslut, komme att utaf deras Fullmäktige utses till ledamot i Götha Kanal-direktion, endast komme att betraktas såsom Bankens och Riksgälds-kontorets ombud derstädes; och som det embetsverk, hvilket hade sig anförtrodd den allmänna vården öfver samtliga vattenkommunikations-anstalterna i riket, en sådan vårdnad äfven i afseende på Götha kanalverk lämpligast tillkomme, så fick detta embetsverk, eller dåvarande Stor-amirals-embelets 3:dje afdelning, sig anbefaldt å statsverkets vägnar iakttaga behörig uppsigt å framtida vidmakthållandet af Götha kanalverk med dertill hörande anläggningar.
Då den rättighet att genom utsedda ombud deltaga i Götha kanalverks styrelse samt revisionerna af kanalverkets räkenskaper, hvilken, på ofvanberörde sätt, allt ifrån kanal-byggnadens företagande, varit Rikets Ständer förbehållen, onekligen innefattar en ökad säkerhet för fullgörandet af underhålls-skyldigheten i afseende pä denna kanal-led, hvars tillvägabringande varit förenadt med så betydliga och länge kännbara uppoffringar för både statsverket och Rikets Ständers Bank, och då samma rättighets fortfarande utöfning inga-* lunda synes kunna motverka eller hindra den tillsyn och kontroll, hvilken vederbörande embetsmyndighet dessutom har sig uti enahanda hänseende ålagd, samt Fullmäktige i Banken och Riksgälds-kontoret äro oförhindrade att till merbemälde ombud utsedde personer, som företrädesvis kunna anses lämpliga för dessa vigtiga uppdrag, finna Utskotten Stats- och Banko- Utskottens Utlåtande, Ar:o 50. 8 sig icke ega anledning understödja det uti nu ifrågavarande motion framställda förslag, utan hemställa, att detsamma må förfalla.
Stockholm den 16 Juli 1851, N:o 30.
Ank. til! Eip.-Utsk. d. I?
Juli 1851, kl, 10 f, m, Utlåtandeangående förändrad beräkning af resekostnadsersättningen och dagtraktamentet för Rikets Ständers Revisorer.
Uti en inom Bonde-Ståndet väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion, har Riksdagsfullmäktigen Pehr Bengtsson från Kalmar län, — efter anförande af det i nu gällande Instruktioner för Rikets Ständers Revisorer af Banko- och Riksgälds-verken meddelade stadgande, att Revisorerne åtnjuta skjuts efter 4 hästar till och ifrån Stockholm samt traktamente af 3 Rdr om dagen under så väl revisionsförrättningen, som fram- och återresan, — erinrat, hurusom den godtgörelse, hvilken sålunda blifvit tillerkänd desse, inom vidt åtskiljda orter bosatte, Revisorer vore högst olika, såsom beroende utaf afståndet mellan bufvudstaden och hvarje Revisors hemvist; och har motionären, för att i någon mån jemka detta förhållande, utan att derigenom ådraga staten ökade revisionskostnader, föreslagit en sådan ändring uti 8 § af Instruktionen för Banko-revisorerne och 6 § af Instruktionen för granskningen af Riksgälds-kontorets förvaltning, att
Revisorerne hädanefter skulle erhålla ersättning för skjutskostnaden till och från revisionsorten efter beräkning af endast två hästar, men deremot ett till fem
Rdr om dagen förhöjdt traktamente.
4 Stats- och Banko-Utskottens Utlåtande, N:o 20.
Enär resekostnadsersättningen och dagtraktamentet för Rikets Ständers Revisorer utbetalas af Banken och Riksgäldskontoret-med halfva beloppet utaf hvartdera verket, samt frågan om förändring i beräkningssättet för nyssnämnde ersättning och traktamente följaktligen rörer begge dessa verk, har Stats-Utskottet, i öfverensstämmelse med Riksdagsordningens 43 §, för samma frågas behandling sammanträdt med Banko-Utskottet, och fa Utskotten härom nu afgifva sitt gemensamma yttrande.
Beträffande först den i ofvanåberopade Instruktioner Revisorerne tillerkända godtgörelse för resekostnaderna, så öfverstiger det, till grund för denna godtgörelses beräknande, fastställda antal af 4 hästar hvad som för hvarje Revisor, under resorna till och från revisionsorten, erfordras och i allmänhet begagnas, hvarigenom följaktligen en af resornas längd beroende behållning utaf resekostnadsersättningen uppkommer för de mera aflägse boende Revisorerne.
Då nu desse icke kunna ega några giltiga anspråk att för sitt erhållna uppdrag komma i åtnjutande af en större ekonomisk fördel, än de öfrige Revisprerne, och då den Rikets Ständers i landsorten bosatte Fullmäktige i Banken och Riksgäldskontoret, sedan 1840 och 1S41 års riksdag, tillerkända ersättning för en resa årligen till och från deras hemvist utgår efter beräkning af det hästantal, som för Revisorerne nu blifvit föreslaget; så anse sig Utskotten böra tillstyrka, att skjutsersättningen för hvar och en af Rikets Ständers Revisorer vid dess resor till och från hufvudstaden hädanefter endast må beräknas efter två hästar.
Vidkommande den deremot föreslagna förhöjningen i Revisorernes dagtraktamenten, så skulle desammas bestämmande till fem
Rdr komma att föranleda en icke obetydlig tillökning i revisionskostnaderna, vida öfverstigande den minskning i dessa kostnader, som genom den tillstyrkta nedsättningen af hästantalet kunde beredas; men som det hittills stadgade traktaments-beloppet, eller 3 Rdr om dagen, icke motsvarar elier betäcker de kostnader, hvilka Revisorerne, under ej mindre sina resor till och från än sin vistelse på revisionsorten, måste vidkännas, hvadan någon förhöjning af detta, för längre tid tillbaka bestämda, belopp under nuvarande förhållanden ostridigt är af behofvet påkallad, så få Utskotten föreslå, att ifrågavarande traktamenten hädanefter må utgå med fyra Rdr om dagen.
Stats- of/i Banko-Utskottens Utlåtande, N:o SO. 5 Under förutsättning af Rikets Ständers bifall till hvad Utskotten nu tillstyrkt oell föreslagit, fä Utskotten derjemte hemställa: alt 8 § uti den, enligt Kongl. Kungörelsen den ti December 1835, af Rikets Ständer fastställda Instruktion för deras Revisorer öfver Bankoverket samt (3 § uti den, vid riksdagen åren 1810 oell 1841, af Rikets Ständer utfärdade Instruktion för samma Revisorer vid granskningen af Riksgälds-kontorets tillstånd och förvaltning, måtte erhålla följande lydelse, hvilken, utom den här ofvan tillstyrkta förändring i hästantalet och traktaments-béloppet samt en tillagd, från Kongl. Resereglementet al den 5 Juli 1827 hemtad bestämmelse i fråga om resedagarnes beräkning, för öfrigt öfverenstämmer med sistnämnde §:s nu egande redaktion: