Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet vilie, att främmande personer så litet som möjligt inblandades i makars husliga förhållanden; och då tillåtelsen för de oeniga makarne, att afbryta deras sammanlefnad, i sjelfva verket ej är annat än skillnad till säng och säte, och hvilken skillnad påkallar samtidiga föreskrifter, huru med boet och barnens uppehälle under skillnaden förhållas skall, hvarom det endast kan tillhöra domaren, att efter pröfning af förekommande omständigheter enligt lag förordna; tror Utskottet någre flere anmärkningar i detta hänseende icke behöfvas; äfvensom Utskottet förmodar grundsattsen i nu gällande lag böra bibehållas, att varning af presterskapet skall föregå, innan klagan öfver makarnes oenighet må af Rätten upptagas; samt tror beviljandet af äktenskapets slutliga upplösning böra, hädanefter såsom hitintills, ankomma på Kongl. Majlis
Nådiga beslut, dels emedan behofvet icke påkallat någon förändring härutinnan, dels ock emedan det synes försigtigast, att, i lagbuden rörande ett så ömtåligt ämne, icke göra en alltför stor rubbning på en gång.
På grund af hvad sålunda är anfördt, och då Utskottet förmenar det vara en brist i nuvarande lagstadganden rörande detta ämne, att tids - 8 Lag-Utskottets Betänkande N.-o 42- bestämmelse saknas, som kunde förekomma ett brådstörtadt uppnående af den slutliga skillnadsresolutionen; får Utskottet, — hvilket i öfrigt hyser den öfvertygelse, att om ock en lagstiftning, som i någon nion minskade hindren emot äktenskapsskillnad, skulle, oftare än nu sker, medföra upplösning af olyckliga äktenskap, deraf dock ingalunda vore att befara något förnärmande af äktenskapets helgd, enär denna mest lider af de förargeliga efterdömen, som oeniga makar gifva både sina barn, sitt husfolk och andra, hvaremot det synes vara att hoppas, att den lättade möjligheten, att vinna skillnad, skulle hafva den välgörande påföljd, att mången, som nu gäckar makans tålamod, skulle finna nödigt att iakttaga ett mera grannlaga uppförande, och ofta begge blifva mera omtänkta, att förekomma misshälligheter, och att genom hjertats band gifva styrka åt den lagliga förbindelsen, — härmedelst i så målto understödja motionairernes förslag, som Utskottet vördsamt tillstyrker, utfärdande af en allmän författning, hvarigenom, med ändring af 16 Capitlet 11 f. Kyrko-La gen, och 14 Cap. 1 Gijtermåls-Balken, förklaras, att, då oenighet makar emellan varder rådande, det skall åligga Kyrkoherden i församlingen, att söka förmå dem till sämja, genom tjenliga föreställningar och förmaningar, hvilka hatt meddelar, först enskildt, och, om det ej hjelper, sedermera i närvaro af makarnes föräldrar eller andra fränder,, om sädane i orten finnas, och att, derest, sedan sä beskaffade varningar föregått, oenigheten ändock fortfar, domstol må, uppå derom skeende ansökning, döma till skillnad i säng och säte på sex månader; hvarefter, i händelse makarne ej heller häraf låta sig rätta, utan endera eller begge önska äktenskapets upplösning, fråsan bör ankomma på Kongl■ Maj:ts Nådiga afgörande, i den ordning Kongl.
Förordningen den den 27 April 1810 innehåller.
Stockholm den 18 April 1834- Reservationer af 1:0 Herr Grefve Sparre: ”Då skillnad i äktenskap för osämja makar emellan, efter min tanka, ie Lag-Utskottets betänkande N.-O 42- 9 ej bör för mycket lättas, tror jag, att, utom de föreställningar, som af Pastor meddelas, jemväl, i likhet med hvad nu eger rum, en varning inför Dom-Capitlet bör föregå ärendets behandling af domstol.
Utskottet har varit af annan åsigt, och jag får derföre emot beslutet i denna del mig reservera.” 2:0 Herr Prosten Mittag: ”Då jag icke kunnat fullkomligen dela det beslut, hvaruti Ilöglofi.
Ulskottets pluralitet stannat i anseende till Doctor Björkmans motion och Doctor Pettersons anförande om oeniga makars skillnad i äktenskap, nödgas jag reservera mig1 emot det antagna betänkandet.
Ingenting synes mig vigtigare, än att äktenskapet inom ett välbeställdt samhälle hålles uti all möjlig helgd, och uti lagen eger det säkraste skydd emot lättsinnig upplösning.
Våra forntida lagstiftare insågo detta lika tydligt, som de uti folkets allvarligare lynne, dess allmännare religieusa sinnesstämning, enfaldiga men oskrymtade Gudsfruktan och sedernas derifrån oskiljaktiga renhet hade tillräckligt försvar för de strängare lagbestämmelser, dem en senare tid trott sig böra förmildra, och välmeningen ännu icke anser nog underlättande lösningen af de äkta förbund, hvilka religionen helgat till varaktighet för lifstiden.
Men, om senare lagar hafva gjort det lättare, än fordom, alt upplösa äktenskap, så röja de likväl ännu tydligen en lofvärd omtanka att förekomma mindre öfverlagda, oskäliga och alltför skyndsamma äktenskapsskillnader.
Denna omtanka gillar jag så mycket mera, som jag helst skulle önska, att dessa lag-stadgar, hvilka mera undanrödja skillnadssvårigheterna, alldrig behöft utfärdas, och tror, att ju mera man borttager hindren för äktenskapsskillnader, ju mera befordrar man obetänksamma äkta föreningar och uppmuntrar allmännare till begär att beträda den öppnade genväg, der de lika fort som illa betänkt kunna slitas.
Jag anser derföre äfven hädanefter böra bibehållas varningsgraden inför vederbörande Dom-Capitel, såsom kraftigare och högtidligare inskärpande Cbristendomens heliga bud om äktenskapets ämnade oupplöslighet, såsom ledande till bättre besinning, såsom mången gång, om ej ofta, förhindrande öfverilningar och lättsinnighetens försök, och såsom alltid åtminstone fördröjande ännu de mindre, kanhända, väl öfverlagda föresattser, att genom underdånig ansökning slutligen söka äktenskapsskillnad.
Prot. l834• 7 Sami. 1 Afd. * 8:de Häftet. 10 Lag-Utskoltels Betänkande N:o 42- Det af Höglofl.
Utskottet föreslagna förfarande är nemligen så knapphändigt, att icke mera än 7 å 8 månader från missämjans början behöfvas, för att verkställa nämnde föresatts, hvilken inom den 8 eller 9 måriaden, tordehända, skall ångras.
Vidare, sedan genom den af Utskottet föreslagna lagförändring, äkta makar så lätt kunna åtskiljas, och till förekommande, att icke äktenskapsskillnader skola sökas af egennyttiga beräkningar, af blotta nycker, af lättsinnig ombytlighels-ålrå, eller redan fattad oloflig böjelse för annan person, hade jag önskat, det Höglofl.
Utskottet, till någon likhet med främmande länders lagstiftning i denna väg, velat föreslå, att, då för uppkommen oenighet, som ej kunnat biläggas, äktenskapsskillnad blifvit beviljad, ingendera af de frånskiljda makarne borde tillåtas träda i nytt gifte förrän ett år åtminstone efter skiljobrefvets utfärdande.
För öfrigt får jag härvid åberopa hvad Herr Presidenten m. m. Poppius och Herr Domprosten Holmström sistlidne Riksdag i detta ämne anfört till Högv. Preste-Ståndets Protocoll för den 21 Februarii 1829.
Obemärkt kan jag icke eller lemna, att jag med innehållet af den till Höglofl.
Preste-Ståndet sistlidne Riksdag inlemnade hithörande motion och Motionairens yttrande vid sistnämnde tillfälle, ,rdet han ingalunda åsyftat någon minskning i varningsgraderna eller någon .förkortning af hindren för äktenskapsskillnad,” finner det icke väl låta förena sig hvad han nu yrkat, örn upphäfvande af varningsgraden inför vederbörande Dom-Capitel.
Jag ville icke gerna tro, att de fern sisla årens erfarenhet bort kunna förändra någons öfvertygelse om nyttan af denna föregående varningsgrad.
Del förundrar mig derföre i sanning, att man nu vill finna pastors enskilda förmaningar tillräckliga och ”varning inför Consistorium icke behöflig.”
Det förundrar mig icke mindre, att efter endast fem års förlopp förnimma åsigterna i detta eljest nog ömtåliga ämne så förändrade, att hvad Höglofl.
Lag-Utskottet år 1829 tvänne serskilda gånger (Betänk.
N:is 16 och 142) helt och hållet afstyrkte, det har nuvarande samma Höglofl.
Utskott icke blott tillstyrkt, utan äfven velat nog mycket inskränka de varningsgrader, hvilka alla Utskottet då höll före till antal och beskaffenhet icke böra undergå förändring, utan i sammanhang med omarbetning af lagarne om äktenskapsskillnad i allmänhet.” 3:o Herr Professor Grubbe: ”Jag är i det hänseende af en annan tanka än pluraliteten inom Utskottet, att jag, till förekommande af förhastade äktenskaps-skillnader, Lag-Utskoltels Betänkande N.o 42’ it tror de hittills stadgade varnings- eller förmanings-graderna ej blott inför församlingens Kyrkoherde, utan äfven inför
Domcapitlet böra bibehållas.
Sedan äter dessa förlikningsförsök misslyckats, och målet måste förvisas till verldslig domstol, finner jag ingen betänklighet dervid, att Rätten, enligt hvad Utskottet tillstyrkt, utan den i Giftermåls-Balkens 14 Cap. 1 §. föreskrifna omgång, genast må döma för någon tid till skillnad i säng och säte.
På det att likväl ännu en tillräcklig besinningstid må lemnäs innan förbindelsen helt och hållet upplöses, skulle jag vilja föreslå, att formlig äktenskaps-skillnad ej må beviljas förr än ett helt år sedan Rätten dömt de oeniga makarne till skillnad i säng och säte.” 4:o Herr Professor Doctor Bexell:
Äktenskaps-skillnads-lagen vidrör ett problem, på hvars upplösning alla liders lagstiftningar med mer eller mindre framgång arbetat; men spåren efter de bortgångne lagstiftarne ligga endast i en framåt gående rigtning, i den mon de lyckats i den stora konsten alt i lifvets ofta mest invecklade förhållanden rätt behandla detjättrörda menniskohjerta!.
Lagen om äktenskapsskillnad bör visserligen - icke hvarken ställa den oskyldigt lidande makan uti ett räddnrngslöst tillstånd eller utesluta den ångerfulla ifrån en af tiden och eftersinnandet förberedd tillgift och försoning.
Den bör icke med yttre tvång sammanhålla en förening, som bör upplösas, — med ett ord, icke perpetuera ett olyckligt äktenskap.
Uti förevarande lagsliftningsförslag har jag likväl icke kunnat deltaga, emedan det brådstörlar oeniga makars ställande under en formlig äktenskapsskillnads-process, emedan det nedsätter helgden af de innerligaste föreningsband på jorden, genom lättheten att dem upplösa.
— Endast sju, åtta månader, — och de frånskiljda makarne, de värnlöst lemnade barnen stå sjelfve bestörte öfver den förvånande {arti behandlingssätt, hvarmed deras ömsesidiga föreningsband för alltid sletos.
Vid en återblick öfver det skiftande lifvet, huru många nu lyckliga makar tacka icke Gud derföre, att vägen framför dem icke fordom låg så gen, så rak fram till en förhastad, men bittert ångrad och begråten äktenskapsskillnad! och huru många öfverlefvade missförstånd hafva icke inom det husliga lifvet bortdölt, lika en fugas små dissonancer uti samklangen af en större harmoni!
Pröfningarne, desse hulde lärare under det jordiska uppfostrings-lillståndet, komma och gå, och deras besök upphöra ju icke att i bägge fallen för oss vara lika betydningsfulla.
Jag ogillar lagförslaget äfven derföre, att sjelfva beräkningen, att 12 Lag-Vtskottels Betänkande N:0 42- lätt kunna upplösa äktenskapsbandet, skall leda till lättsinnighet alt dem knyta, och till vanvård om ett uppväxande slägte.
Lika med Lag-Comitéen deremot uti dess förslag till 6 Cap. io, n §§. Giftermåls-Balken, anser jag, att ifrågavarande äktenskapsskillnadssätt icke bör ega rum förr, än efter ådömd skillnad i säng och säte på tu år, icke förrän mannen fyllt 25 och qvinnan 21 år och omsider icke i äktenskap, som ej minst 2 år varat, ty jag tror, att om de tvistande dödlige alltid lemnades nog tid att rätt förstå hvarandra, så blefvo tvisterna på en gång mera få och mindre passionerade.
Lika med Utskottet deremot gillar jag undanrödjandet af de hittills stadgade böter, emedan denna straffbestämmelse orättvist träffar äfven den oskyldiga makan och de måhända ännu oskyldigare barnen, utan att hvarken förbättra den brottslige eller upprätta den oskyldigt lidande.” Herr Holm har instämt med Herr Grefjve Sparre* under åberopande af de skäl, Herr Prosten Mittag anfört. STOCKHOLM, Ecksteinska.
Tryckeriet, i834- Lag-Utskottets Betänkande, N:o 43. 1 N:o 45.
Ankom till Exp. Utskottet d. 2 M*ji kl. 4 e. m.
Betänkande, öfver Riksdagsfullmägtigen Peter Pehrssons från Calmar Län förslag, att lagfarts-sökande måtte vara skyldig förete gravations-bevis.
Med erinran, huruledes, tid efter annan, föreskrifter blifvit meddelade derom, att tredje uppbudet å försåld fastighet, sorn hos vissa allmänna Verk och Inrättningar häftar för intecknad skuld, ej får meddelas, förrän köparen hos Domaren upptett bevis, att han sitt köp derstädes anmält och antingen betalt lånet eller angående omsättningen deraf öfverenskomma, hvaremot det, enligt Kongl. Brefvet den 16 Sept. 1320, är ålagdt dessa Verk och Inrättningar, med undantag af Rikets Ständers Bank, att, så framt de vilja fortfara att af nämnde förmon sig begagna, vid hvarje års början till vederbörande
Domare aflemna förteckning å de inom dess Domvärjo belägne Fastigheter, uti hvilka samma Verk och Inrättningar ega inteckning; har Riksdagsfullmägtigen Peter Pehrsson från Calmar Län förmält sig icke kunna inse någon orsak, hvarföre ett undantag i afseende å skyldigheten att aflemna dylike förteckningar blifvit gjordt för Banken, helst man, med fästadt billigt afseende å de trägna göromål, hvarmed Domstolarne i allmänhet voro öfverhopade, ej skäligen kunde begära, att de skulle, hvarje gång uppbud å Fastigheter söktes, vara pligtige att genomläsa tio års intecknings-protocoll, för att, till bevakande af Bankens rätt, undersöka, huruvida fastigheten häftade för lån i Banken; hvadan Motionairen föreslagit, antingen att Domstolarne måtte varda befriade från det åt dem på omförmälde sätt uppdragne besvärliga ombudsmanskap för Banken, och att den i Kongl. Brefvet den 16 September 1820 gifna föreskrift, rörande förteckningars afiemnande, jemväl må till Banken utsträckas ; eller ock att alla de Verk och Inrättningar, som hafva ofvan omför Bihang till R.
Prot. 1834. ■> T'-de Sami, usta Afdeln. gide Häftet. i 2 Lag-Ut skot tets Betänkande, N.-o 43 malde förmon sig tillagd, kunde helt och hållet befrias från skyldigheten att lemna
Domstolarne nämnde förteckningar, samt det allmänna stadgande istället meddelas, att hvar och en, som anmäler sig till erhållande af lagfart å Fastighet , borde vara pligtig, att vid sin ansökning foga vederbörligt bevis, angående de inteckningar, hvarmed fastigheten kunde vara besvärad; varande, efter Motionairens tanka, destomindre någon betänklighet vid att stadga ett sådant åliggande, som hvar och en ordentlig köpare ändock alltid iakttoge den försigtigheten, att förse sig med intecknings-bevis, samt stadgandet skulle medföra den väsendtliga fördel, att den enfaldige och lättrogne blefve satt i nödvändighet att efterse och bevaka sin rätt, till undgående af betalningsskyldighet för okände, i fastigheten intecknade fordringar, och kunde, om man så ville, lösen för inteckningsbevis i stället något nedsättas.
Utskottet anser förra delen af Motionairens förslag, eller den hvilken egenteligen angår Rikets Ständers Bank, böra af Lag-Utskottet i förening med Banco-Utskottet behandlas, och uppskjuter således emedlertid att deröfver sig yttra; men beträffande förslagets senare del; så, enär det af Motionairen åsyftade ändamål, att befria ofvanberörde Verk och Inrättningar från skyldigheten att afgifva de årliga förteckningarne öfver deras fasta panter, samt Domare från den nu lönlösa mödan med undersökning vid lagfarter om Bankens samt nämnde Verks och Inrättningars möjligen egande intecknings-rätt, icke kan utgöra tillräckligt skäl att ålägga allmänheten, och således äfven de köpare, hvilkas fastigheter icke häfta för lån af den beskaffenhet hvarom fråga är, att, till upplysning' derom, utlösa och förete gravationsbevis, hvilken kostnad vid smärre egendomsköp skulle blifva nog betungande; samt det ej heller kan vara rigtigt, att, af förment omtanka för köparens säkerhet, stadga en Lag, som skulle tvinga honom att gå längre i försigtighet än han sjelf funne nödigt, och utöfver hvad behofvet i vissa fall påkallade; tror Utskottet sig böra vördsamt hemställa , att hvad Motionairen föreslagit, angående lagfart sökandes skyldighet att förete gravationsbevis; icke måtte bifallas.
Stockholm den 16 April 1834.
Lag-Utskottets Betänkande, N:o 44. 3 N:o 44.
Ankom till Exp, Utsk. d. 2 Maji kl. 4 e. m.
Betänkande, öfver Riksdagsfullmäktige Petter Pehrs sons ifrån Calmar Län samt Nils Strindlunds ifrån EfFest er-Norrlands
Län motioner, om utarbetande af en Executions-Stadga.
Uti memorial, som Hedervärda Bonde-Ståndet till Lag-Utskottet remitterat, har, i uppgifvet ändamål, att se återstäldt förtroendet man och man emellan, samt ett verkligt och tillförlitligt Credit-system stadgadt, Riksdagsfullmägtigen Petter Pehrsson ifrån Calmar Län yrkat, att Lagutskottet måtte utarbeta ett Förslag till Executions-Stadga, upptagande icke Mott de ämnen, som afhandlades i Utsöknings-Balken, utan äfven hvad eljest derom finnes förorfnadt, samt åsyftande, icke såsom de nu gällande föreskrifterne, ett skyddsvärn för gäldenären emot punktuelt och ordentligt uppfyllande af sine förbindelser, utan en säker utväg för fordringsegaren, att på sagdan dag och i den ordning, sorn gäldenären utfå st, komma till sin rätt och betalning; för hvilket arbete Utskottet troddes kunna hemta åtminstone någon ledning af det nya Lagförslaget.
, , Ifrån nyssbemälde
Stånd har Lag-Utskottet äfven fått emottaga ett af Riksdagsfullmägtigen ifrån Wester-Norrlands Län Nils Strindlund afgifvet anförande, deri förmäles, att man ofta och med skäl hörde klagas öfver våra nuvarande Utsöknings-lagars beskaffenhet, tryckande, dels för fordringsegaren, genom försvårande former, och dels för gäldenären, genom besvärande öfverflöds-åtgärder; hvarföre Motionairen, i stället att föreslå något förökande af den mängd partiela lagförändringar, som i detta ämne blifvit gjorda, trodde sig böra fästa uppmärksamheten derpå, att vi redan hafva en utarbetadExecutions-stadga, hvilken, inom ett ringa antal sidor, innefattade så väl hvad af förra författningar funnits böra bibehållas, som äfven hvad senare tiders erfarenhet och utvecklade förhållanden anvisat såsom föremål för nya stadganden, nemligen Lag-Comitéens förslag till Utsöknings-Balk, hvilket Motionairen hemställde måtte, efter föregången granskning, antagas, i händelse det funnes antagligt, eller, i motsatt fall, öfverlemnas åt glömskan; tilläggande Motionairen, att han för sin del funné detta förslag innehålla så väl många nyttiga föreskrifter, hvilka nu saknades, som äfven det goda, vår gamla Utsöknings-Balk haft att erbjuda.
4 Lagutskott et s Betänkande, N:o 44.
I anledning af dessa motioner, som Utskottet i ett sammanhang till granskning förehaft, får Utskottet vördsamt tillkännagifva, att, ehuru Utskottet anser Utsöknings Balken uti Lag-Comitéens afgifna Förslag till Civil-Lag innehålla åtskilliga nyttiga föreskrifter; likväl, enär den står i sådant sammanhang till berörde förslag i andra delar, att, efter Utskottets tanka, det icke skulle vara lämpligt, att börja med granskningen af samma Balk, lösryckt ifrån det öfriga; och då, hvad serskildt angår Petter Pehrssons motion, densamma ej finnes innefatta något förslag till Lag, utan endast en hemställan, att Utskottet måtte uppgöra ett sådant, i hvad Utsökningsmål angår, hvilket icke lärer vara Utskottets åliggande, till följd af en motion i så obestämd och allmän syftning; tror Utskottet, som, vid pröfning af andra hit remitterade motioner, rörande detta ämne, får tillfälle att föreslå de tillägg eller förändringar, hvartill Utskottet, med hemtad anledning jemväl af Petter Pehrssons och Strindlunds förevarande memorial, kan finna skäl, att dessa motioner, för sig sjelfva, icke böra till någon åtgärd föranleda.
Stockholm den 16 April 1334- Reservation af Herr CederborgEhuru min förut gjorde hemställan, att behandlingen af de till Lag-Utskottet remitterade motioner i ämnen, hvilka stå i öfverensstämmelse med Lag Comitéens förslag till allmän Civil-Lag, och hvilkas godkännande Utskottet funne skäligt tillstyrka, skulle företagas i sammanhang med granskningen af förenämnde Förslag, blifvit utan afseende lemnad, finner jag mig, vid nu skedd föredragning af Per Pehrssons ifrån Calmar Län och Nils Strindlunds förevarande motioner, föranlåten, att förnya denna min hemställan i så måtto, att jag anser dessa, tillika med alla de öfrige motioner, hvilka angå Utsökningsärenden, böra i ett sammanhang behandlas med hemtad grund af Lag-Comitéens förslag till Utsöknings-Balk, på det, att
Comitéens i flere afseenden förtjenstfulla arbete må, åtminstone till någon del, underställas Rikets nu församlade Ständers granskning, och jag föreställer mig att det samband, som finnes emellan denna och öfrige Balkarne, icke vara af oskiljagtig beskaffenhet], samt att de åtgärder, hvilka vid denna Riksdag komma att vidtagas i afseende på myntbestämning påkalla serskild uppmärksamhet på Utsöknings- och Handels-Balkarne.
Lag-Utskottets Betänkande, N:o 4S. 5 N:o 45.
Betänkande, öfver Riksdagsfullmägtigen ifrån Örebro Län Peter Pehrssons motion, att för de orter, der verkställigheten af utmätningar nu vore delad emellan Kronofogde och Bergsfogde, ändring häruti måtte förordnas, så att omförmcilde befattning blott endera tillkommer.
, Hos Hedervärda Bonde-Ståndet har uti memorial, som b ifvit till Lag-Utskottet remitteradt, Riksdagsfullmägtigen Peter Pehrsson ifrån Örebro Län anfört, att, på åtskillige ställen, den executiva befattningen vore delad emellan Kronofogde och Bergsfogde på det sätt, att det tillkomme Bergsfogde att verkställa Bergstings-Rättens, samt Kronofogden alla öfrige Auctoriteters domar och resolutioner, hvilket dels, vid bristande tillgång hos gäldenären, medförde obehagliga callisioner, i det att den fordringsegare, som först aflemnat sin utmätnings-resolution till endera executorn, kunde komma att stå tillbaka för den, som sedermera hos andre executorn sökt verkställighet, i fall denne senare toge tiden bättre i akt, dels ock hade den menliga påföljd, att, sedan Krono-fogden, vid anställd undersökning funnit tillgång i lösören saknas, måste, för fastighets utmätning och försäljning, dermed Kronofogden icke egde taga befattning, anmälan ske hos Bergsfogden, samt då härvid, hvarken å ena eller andra sidan, serdeles skyndsamhet iakttoges, nödvändigt uppstå tidsutdrägt och oreda; och har Motionairen, på grund häraf, föreslagit, ”att denna dubbla executionsmagt, å ds ställen, der densamma ännu eger rum, må upphöra och icke mera än en executor ä landet finnas-'
Denna framställning har hos Lag Utskottet förevarit; och enär, för bibehållande af Bergsfogdes befattning med utmätning och värdering af Bergsmans fasta egendom, talar det hufvudsakliga skälet, att Bergsfogden bättre än Kronofogden måste anses förstå att sådan egendom uppskatta; samt, hvad lösören angår, utmätning deraf genom Bergsfogde förrättas endast till verkställande af Bergs-domstols beslut, men fråga nu är å bane, om upphörande af Bergslings-Rätters samt Grufve-Rätters och BergsKatters domsrätt i alla de bruks- och bergs-handteringen rörande tviste - 6 Lag-Vt skott et s Betänkande, N:o 46- brott- och utsöknings-mål, hvilka, genom Kongl. Förordningen den 17 April 1828» blifvit öfverflyttade ifrån Bergs-Collegium till Svea HofRätt, och dessa ärendens öfverlemnande åt vederbörande allmänna UnderDomstolar, hvarigenom också i allmänhet upphör
Bergsfogdens befattning med lösegendoms utmätande, tror Utskottet motionen icke höra till någon åtgärd föranleda.
Stockholm den 29 April 1834- .
Ankom till Exp. Utsk. den 2 Maji kl. 4 e. m.
Betänkande, öfver väckta motioner, angående rättighet för Länsmän, Nämndemän och Fjerdingsmän, eller den person fordrings-egaren eljest har förtroende till, att verkställa utmätningar.