Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad sålunda blifvit föreslaget har Utskottet tagit i öfvervägande; och som, enligt hvad uti ingressen till oftabesagde kongl, kungörelse tillkännagifves, afsigten med de derigenom stadgade förändringar, rörande utarrendering af kronans lägenheter, varit, att å ena sidan vid arrende-auktioner inskränka en obegränsad täflan för arrende-anbuden och dessas deraf orsakade stegring till en ofta öfverdrifven höjd, samt å andra sidan att Kronan försäkrades om den högsta inkomst som af dess lägenheter kunde i både god och ond tid erhållas, utan att lägenheternas ändamålsenliga bruk och skötsel blefve äfventyr underkastade eller arrendatorns rättmätiga anspråk på skälig andel i afkomsten lemnades ur sigte; samt dessa ömsesidiga fördelar ansetts vinnas, dels genom bestämmande af ett maximi- och minimibelopp, dels genom föreskriften derom att förre innehafvaren, derest han väl brukat lägenheten, egde vid densammas ånyo utarrenderande, emot maximi-beloppets erläggande, optionsrätt till arrendets bibehållande, finnér Utskottet att vid utarrendering af kronans lägenheter den åsigt, att sista innehafvaren, så vidt han lägenheten väl brukat och för öfrigt fullgjort föreskrifna vilkor, bör vid arrendet bibehållas, vara med författningens anda och mening öfverensstämmande, samt oftanämnde kongl, kungörelse alltså tillämplig i det fall att till enskild person förlänad kungsgård, hemman och lägenhet skola, efter förläningstidens slut, på arrende utbjudas; äfvensom att med innehafvare af till statsverket indraget boställe bör förstås den som bostället sednast brukat och häfdat; och får Utskottet fördenskull tillstyrka, att Rikets Ständer behagade, med den rätt 77 § Regeringsformen lemnar, besluta, dels att vid utarrendering af kronans till enskilde personer förlänade lägenheter, Kongl.
Kungörelsen af den 17 Juli 1847 skall tillämpas; dels ock, att med innehafvare af till statsverket indraget boställe skall förstås den, som vid detsammas utarrendering för Kronans räkning bostället brukar och häfdar.
Brot. 1856 & 1857. 4 Sami. 2 Afd. 3 Haft. 2 10 Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Utlåtande M 9.
Reservation: af Herr Prosten Arosenius: »I det sammansatta Utskottet har jag icke kunnat dela den mening, som uttalat sig i nu föreslagna stadganden.
Kungörelsen den 17 Juli 1847 har till tydligt syfte, att genom tillerkänd optionsrätt vid förnyade arrenden af Kronans lägenheter uppmuntra varande arrendatorer till omsorgsfull vård om egendomen och till äfven sådane förbättringar, hvilka först småningom återgälda derpå använda kostnader.
Men de fördelar, hvilka för sådant ändamål finnas i högstberörde kungörelse bestämda, synas mig icke tillämpliga vid någotdera af de fall, om hvilka nu varit fråga.
De förläningar till enskild man, hvilka i det första momentet afses, äro väl i allmänhet att betrakta såsom natioualbelöningar för ovanliga förtjenster om fäderneslandet, och i detta hänseende vore jag ingalunda obenägen, att bereda ökad varaktighet åt fosterlandets erkänsla, så vida denna icke stundom varit framkallad af en tillfällig partiseger, eller en sådan varaktighet icke antoge den karakter af kronogodsens abalienation, som tillförene orsakat vådliga skakningar.
Dessutom torde det vara långt ifrån gifvet, att den fördel för förtjente mäns efterkommande, hvilken genom det nu föreslagna första momentet vill beredas, verkligen skall dem derigenom tiilgodokomma.
De till enskilde män förlänade kronans egendomar kunna nemligen inom förläningstidens utgång hafva på flerfalldigt sätt öfvergått till helt oskylde personer för bruk och häfdande, och till dessa har icke ofta samhället sådana förbindelser, som berättiga till anspråk på särskilda fördelar.
Att sluta af det andra momentets innehåll, skola dock just till sådane brukare de äskade förmånerna äfven utsträckas.
Detta andra här föreslagna moment synes mig ännu mera sakna giltiga skäl till bifall.
Bostället har nemligen hittills ingått såsom en del af den lön, hvilken tjenstemannen haft att uppbära för sitt arbete till det allmännas gagn.
Detta arbete har väl icke boställsbrukaren, såsom sådan, delat.
För boställets vård och häfd har tjenstemannen, icke brukaren, varit kronan ansvarig.
Aro derföre i ofvannämnde Kongl, kungörelse några, äfven på indragna boställen tillämpliga, fördelar innehafvaren tillerkände, hvilket synes påtagligt just genom den nu behandlade motionen, så finnes deremot, efter min öfvertygelse, ingen giltig anledning att borttaga dessa fördelar ifrån de tjenstemän, hvilka genom deras arbete gagnat samhället, för att öfverflytta dem på sådane tillfälliga brukare, till hvilka staten icke har någon särskild förbindelse, och hvilka säkerligen redan under den förflutna arrendetiden kunnat se sig till godo.
Undvikande större vidlyftighet, förmodar jag att det nu anförda innebär tillräckliga skäl för afslag å de framställda motionerna.» Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Utlåtande M 10. 11 N:o 10.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 24 Febr. 1857, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion att Kongl. Skeppsholmen och lill Flottans etablissement hörande strand på Kongl.
Djurgården måtte, emot vissa vilkor, upplåtas lill Stockholms stad eller enskilde samt förses med byggnader och kajer för handelns behof.
Uti en hos Vällofl. Borgare-Ståndet väckt och till sammansatta Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet öfverlemnad motion har Herr Wallenberg anfört, att, ehuru Stockholm egde en rymlig och säker hamn, orsakade likväl hufvudstadens under de sednare åren sig allt mer och mer ökade affärsverksamhet en så stor trängsel vid kajerna att den vore hinderlig för rörelsen; att den korta seglationstiden påkallade alla bemödanden för att undvika onödigt dröjsmål vid lossning och lastning; att när godset blifvit lossadt saknades ändamålsenliga vid kajerna belägna magasiner och detta emedan det utrymme, som finnes, blifvit ändamålsvidrigt begagnadt; att midt uti Stockholms hamn vore Skeppsholmen belägen, dit en aldelning af flottan blifvit förlagd; att lilligheten der under fredstid hvarken vore eller kunde vara särdeles stor; att då de, som på stadens kajer arbetade med lossning och lastning, trängdes med hvarandra, vöre deremot Skeppsholmens stränder vanligen öde eller upptoges till en del af några kronans afrustade väl förtöjda fartyg, hvilka kunde ligga lika lugna på många andra ställen; att de rymliga till en del toma slupskjulen upptoge de yppersta magasinsplatser, under det att de dyrbaraste handelsvaror inpackades uti trånga magasiner till en del hängande på rostiga jerndobbar i södra bergen, der alla andra upplagsplatser saknades; att slutligen det ur militärisk synpunkt aldrig kunde försvaras att lägga ett krigs-etablissement i bjertat på en obefästad stad, och skulle Stockholm framdeles beTästas, så kunde väl icke en llottans afdelning motsvara en befästad orts citadell.
Pa grund af allt detta och då ingen olägenhet borde uppkomma af ifrågavarande stations flyttning, men deremot Skeppsholmen och den del af Ladugårdslandsvikens östra strand, som upptages af slupskjulen och andra till stationen hörande byggnader, skulle, planmessigt Inbyggda med magasiner och med rymliga kajer försedda, kunna blifva särdeles prydliga 12 Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
M 10. och gagnande, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer ville för sjn del besluta, »att Kongl. Skeppsholmen och till llottans etablissement hörande strand på Kongl.
Djurgården måtte till Stockholms Stad upplåtas att, i öfverensstämmelse med plan och ritning, som af Kongl. Majit fastställes, förses med byggnader och kajer för handelns behof, mot skyldighet att å lämplig plats vid Wärtan, eller annorstädes, som Kongl. Majit i nåder täckes bestämma, uppföra för det nya sjöetablissementets behof likartade byggnader, som dem, hvilka nu finnas, och att det vidare skulle åligga staden att bekosta och underhålla fast bro emellan Norrmalm och Skeppsholmen samt att efter 10 års tid till Statskassan erlägga en årlig afgift af 25,000 Ridr Riksmynt; men att, i den händelse Stockholms stad skulle hysa betänkligheter att på nu uppgifna eller af Rikets Ständer annorlunda bestämda vilkor, begagna sig af denna fördel, enskilde eller bolag då måtte erhålla samma rättighet efter förutgången underdånig anmälan hos Kongl. Maj:t, som dertill nådigst lemnar sitt bifall, så vida säkerheten för företagets utförande befinnes tillräcklig.» Huruvida Skeppsholmens öfverlåtande till Stockholms
Stad eller till enskildt bolag i det af motionären afsedda ändamål kommer att för den allmänna rörelsen medföra så stort gagn, att kostnaderna eller värdet af de ifrågaställa vederlagen derigenom uppvägas, kan Utskottet icke bedöma; men enär i hvarje fall, derest behof verkligen förefinnes att på sådant sätt utvidga Stockholms hamnlägenheter, det är stadens styrelse äfvensom det enskilda bolag, som, efter hvad motionären förmodat, möjligen kan komma att bildas, obetaget att i ämnet göra underdånig framställning hos Kongl.
Majit, som då komme i tillfälle att pröfva om öfverlåtelsen under erbjudna vilkor kan utan olägenhet eller förlust för staten medgifvas samt i öfrigt vara förenlig med sjöförsvarets ändamålsenliga ordnande, — i hvilket fall det lärer böra antagas att frågans vidare handläggning i vederbörlig ordning icke uteblifver, — anser sammansatta Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet sig sakna skäl att, i anledning af förevarande motion, tillstyrka någon Rikets Ständers åtgärd.
Utlåtande JVs 11.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 21 Mars 1857, kl. 7 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående anläggning af en elektrisk undervallens-lelegraf emellan Skåne och än Rugen.
Uti en hos Vällofliga Borgare-ståndet vackt och till sammansatta Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet öfverlemnad motion, deruti Herr Trägårdh instämt, har Herr Gustaf Lallerstedt omförmält, hurusom bland nutidens uppfinningar den elektriska telegrafen utan ,tvifvel vöre den, som lemnat de mest förvånande resultater och att man knappt kunde ana hvad derutaf snart skulle blifva, då särskilda länders telegraf-systemer sammanknutits till ett enda stort nät, som måhända före Rikets
Ständers nästa sammanträde komnje att omfatta fyra verldsdelar och sträcka sig från Nord-Amerikas vestra stater till Indiens yttersta gräns.
Det vore glädjande, att Sverige icke försummat sin andel i detta storartade företag.
Visserligen dröjde det länge nog innan försök härstädes vågades, men arbetet hade sedermera fortgått med en i vårt land exempellös ifver.
Svenska telegrafens trådar utgjorde för närvarande en sträcka af öfver 300 mil, hvaraf omkring 1120 mil blifvit anlagda under loppet af år 1856.
Kostnaden för de intill slutet af år 1855 anlagda telegraf-lin ier, hvilkas längd således uppginge till 180 mil, hade något öfverstigit 627,000 R:dr riksmynt och på dessa linier fortskaffades samma år omkring 50,000 depescher, för hvilka afgiften uppgått till 130,000 R:dr riksmynt.
Då härifrån afdroges aflönings- och underhålls-kostnader, utgörande 114,000
R:dr, återstode en behållning af 16,000
R:dr riksmynt för år 1855.
Man kunde antaga, alt under år 1856 120,000 depescher komme att expedieras samt att inkomsten derför koinme att uppgå till 200,000 R:dr riksmynt.
Efter afdrag utaf aflönings- och underhålls-kostnaderna borde behållningen för sistnämnde år blifva 40,000 R:dr riks Bih. tilt R.
Prat. 1856 & 1857. 4 Sami. 2 Afd. 4 Haft. 1 Stais- samt Allm. Bese.- och Ekon.-Utsk.
Utlåtande M 11. mynt, och dä hela anläggnings-kostnaden för redan fullbordade telegraf-limér ej uppginge till mer an nägot (ifver en million R:dr riksmynt, komme staten att redan under år 1856 erhålla 4 procent ränta å det nedlagda kapitalet.
Detta förhållande vore i sanning högst tillfredsställande, då man beräknade, att flere telegraf-linier först helt nyligen blifvit färdiga och således endast i ringa mån kunnat gifva någon inkomst.
Det kunde med visshet beräknas, att, när inrättningen blefve utsträckt till de flesta orter i riket, staten deraf skulle skörda ganska stor vinst och snart återfå sina utlagda kapitaler.
Enligt de uppgifter motionären erhållit skulle det vara beslutadt att anlägga telegraf-ledningar emellan Motala och Örebro öfver Askersund och emellan Jönköping och Götheborg samt att utsträcka den norra linien till Haparanda.
Alla billiga önskningar, hvad beträffade de inrikes telegraferna, syntes således snart blifva uppfyllda; men i afseende på deras förbindelse med öfriga Euroneiska telegraf-systemer, återstode ännu en vigtig omständighet, den nemligen, att en sådan förbindelse för närvarande kunde ske allenast med anlitande af de
Danska iinierna och genom den emellan Skåne och Seland befintliga undervattens-telegraf, som blifvit anlagd på Sveriges och Danmarks gemensamma bekostnad, enligt en den 23 November 1854 på 25 år afslutad konvention, hvilkens XV artikel, enligt motionärens uppgift, innehöile följande bestämmelse: »skulle det från Svensk sida beslutas att anlägga en ytterligare undervattens-ledning eller på annat sätt verkställa eller meddela tillåtelse till direkt telegraf-förbindelse med en utanför
Danmark liggande punkt i Östersjön, söder om norra spetsen af hertigdömet Kurland, skall Kongl. Svenska Regeringen, innan en sådan tillåtelse gifves, återbetala till Kongl. Danska Regeringen hela det belopp hvarmed sistnämnde Regering bidragit till den i närvarande konvention omhandlade anläggning.»
Den å Sveriges sida utbetalda hälft i kostnaden för ifrågavarande telegraf utgjorde 28,267 R.dr 24 sk. banko eller 42,401 R:dr 16 öre riksmynt och en lika summa skulle således, på grund af anförda artikel, godtgöras
Danmark, så snart en underhafs-telegraf utlägges emellan Sverige och någon tysk Östersjöhamn, hvaremot Sverige då måste blifva ensam egare till den öresundska ledningen.
Inkomsten af denna telegraf hade öfverträflat all förväntan.
Sveriges andel deraf utgjorde år 1855 16,74-3 R:dr riksmynt, eller nära 4-0 procent af dess andel i anläggningskostnaden.
Under år 1856 hade trafiken så tilltagit, att inkomsten kunde anses för Sverige komma att uppgå till mer än 30,000 R:dr riksmynt.
Under första halfåret hade nemligen öfver 13,000 depescher gått till och från Danmark, och under sednare halfåret blefve antalet ännu större och kunde antagas till 17,000 st., då således sammanlagda antalet depescher komme att uppgå till 30,000.
Afgiften för befordran öfver Öresund af en så kallad enkel depesch utgjorde 2 R:dr riksmynt, och Slata- aaml Allm. Besvära.- och Ekon.-Utah.
M li - dit en stor del depescher vore af större omfång ån de enkla finge vara och i följd deraf betalades med högre afgifter, kom me således inkomsten af Öresunds-telegrafen att för år IN50 belöpa sig till mer ån 60,000 R:dr riksmynt, hvaraf hälften tillkoinme Sverige.
På två år hade således hela anläggningen, med full ränta blifvit de begge Statsverken ersatt.
Sällan torde något större företag hafva lemnat ett så förmånligt resultat på så kort tid, och den genom konventionen Sverige ålagda skyldighet att inlösa
Danmarks andel i telegrafen, när en ny undervattens-ledning verkställes, borde derför, långt ifrån att hindra, tverlom utgöra en anledning tili en sådan anläggning om den ansågs behöflig.
Att detta vore eller åtminstone snart blefve nödvändigt kunde åter icke bestridas
Redan nu uppslode ofta långt dröjsmål och afbrott på den Danska linien, som ginge öfver Seland, Fyen och vidare till Altona.
Svar från Kontinenten på en från Sverige och Norrige afsänd depesch hunne sällan ingå samma dag.
Ju iner telegraf-inrättningar utbreddes i Sverige och Norrige och ju mer de Danska trådarne i följd deraf anlitades, desto långsammare fortskaffades depescherna till utlandet.
När linien till Haparanda blefve fullbordad skulle sannolikt Norra Finlands telegrafering med utlandet taga vägen öfver Sverige, åtminstone till dess Norra Finland komme att genom telegraf förbindas med Petersburg och äfven sedermera, då telegraferingen med det Vestra Europa borde kunna ske med mindre kostnad och skyndsammare (ifver Sverige än öfver Ryssland.
Dertill fordrades dock, att den Svenska telegraferingcn ej gjordes helt och hållet beroende af de Danska Imierne, som redan vore för mycket anlitade och jemväl utsatta för hvarjehanda äfventyr icke allenast i Öresund , ulan äfven i Stora och Lilla Bält.
Skulle någon af dessa tre undervattensledningar genom fartygs ankring i de trånga farvattnen eller på annat sätt skadas, kunde telegraferingen blifva för längre tid alldeles afbruten.
Till undvikande deraf, att Sverige och Norrige skulle på detta sätt utestängas från möjligheten att underhålla telegraf-förbindelse med det öfriga Europa, funnes ej annan utväg, än att genast gå i författning om inrättande af en direkt telegraf emellan Sverige och Tyska Östersjö-kusten, hvarigenom tillika många fördelar skulle vinnas, fullt uppvägande den tillfälliga och i rikt mått snart ersatta utgiften för en sådan anläggning.
Afståndet från Skåne till Riigens norra udde utgjorde omkring 12 tyska mil, och då kostnaden för en undervattens-telegraf med tre trådar uppginge till 25,000 R:dr Riksmynt för hvarje sådan mil, skulle hela utgiften belöpa sig till 300,000 R:dr Riksmynt.
Dessa beräkningar grundade sig på uppgifter af fullt sak kunnig person, och att de icke vore för lågt upptagne, syntes deraf, att kostnaden för anskaffandet och utläggningen af den trans-atlantiska telegrafen emellan England och Amerika, som dock innehölle sju trådar, vore beräknad till endast 15,000 R:dr Riksmynt för hvarje tysk mil.
4 Stats- samt Allm. Besvärs.- och Ekon.-Utsk.
Utlåtande M 11.
Då Preussiska Regeringen, om hon ock icke kunde hafva samma intresse vid anläggningen af ifrågavarande telegraf, som Sverige, likväl tvifvelsutan komme att med beredvillighet gå Sveriges önskningar i detta afseende till mötes, torde säkerligen Preussiska stats-verket på sm bekostnad fortsätta telegraf-ledningen öfver Rugen till Stralsund.
Denna stad vore förenad med det stora Europeiska telegrafnätet öfver Stettin och Berlin, från hvilken sednare stad till Frankrike ginge en särskild telegraf tråd, som endast för den direkta telegraferingen dermed begagnades.
Inkomsten kunde visserligen ej på förhand fullt beräknas, men dä Danmark år 1855 uppburit omkring 33,000 R:dr Riksmynt, och år 1856 sannolikt 60,000 R:dr endast för depescher, som öfver Danmarks landtområde fortskaffats från eller till Sverige och Norrige, oberäknadt Danmarks andel uti inkomsten af Öresunds-telegrafen, kunde man påräkna att med ökad trafik den nya ledningen skulle lemna en årlig behållning af minst 60,000 R:dr riksmynt eller 20 procent å den förmodade anläggningskost naden, och öresunds-telegrafen, för hvilkens inlösande, till den del den nu tillhörde Danmark, Sverige hade att erlägga 42,000 R:dr riksmynt, dessutom efter anläggningen af en ny ledning öfver Östersjön, troligen snart gåfve Sverige, såsom ensam egare deraf, lika stor inkomst, som den för närvarande gjorde.
Med anledning af hrad sålunda blifvit anfördt och då således den utgift, som erfordrades för anläggningen af ifrågavarande telegraf endast vore att anse såsom ett förskott, hvilket inom få år ersattes, hvarefter anläggningen komme att lemna riklig vinst; då depescher kunde skyndsammare fortskaffås till och ifrån utlandet med en direkt telegraf från Sverige till Tyskland än öfver Danmark; då företaget endast af denna anledning förr eller sednare måste verkställas samt ett uppskof dermed kunde medföra stora olägenheter, för hvilka man icke borde utsätta sig; så, i betraktande af alla nu anförda omständigheter, har motionären föreslagit, »att Rikets Ständer »måtte i underdånighet begära, att Kongl.
Majit täcktes, så fort ske kunde, efter före»gående underhandlingar med Preussiska staten, vidtaga erforderliga åtgärder för an»läggning af en elektrisk undervattens-telegraf emellan Skåne och Preussiska kusten, »samt att, för sådant ändamål och till inlösande af Danmarks andel i Öresunds-tele»grafen, Rikets Ständer måtte, i händelse Handels- och Sjöfarts-fonden icke dertill »lemnar tillgång, anvisa medel, förslagsvis beräknade till ett belopp af 400,000 R:dr »riksmynt, att i mån af behof till vederbörande utbetalas.» Sammansatta Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har åt denna fråga egnat en behörig uppmärksamhet.
De stora och vigtiga fördelar, som väl ordnade elektriska telegraf-inrättningar medföra, äro, enligt Utskottets tanke, så allmänt insedda och erkända, att allt ordande derom å Utskottets sida lärer få anses såsom öfverflödigt.
Stats- samt Allm. Besvärs.- och Ekon.-Utsk.
Utlåtande JYi It. 5 Förbindelsen emellan Svenska telegrafverket och de öfriga Europeiska telegrafinrättmngarne underhålles för närvarande genom de danska telegraf-linierna samt genom den på Sveriges och Danmarks gemensamma bekostnad anlagda undervattenstelegraf emellan Skåne och Seland.
Det stora antal af depescher från både Sverige och Norrige, som på de danska telegraf-linierne måste till utlandet befordras och detta i den ordning de ankomma, har hittills vållat alltför stor tidsutdrägt med depeschernas fortskaffande, hvarförutan mindre säkerhet i afseende på deras innehåll, blifvit en följd af depeschernas nu erforderliga omskrifning flera gånger.
Dessa olägenheter skulle kunna i icke ringa mån undvikas, derest en undervattens-telegraf emellan Skåne och någon lämplig Preussisk ort vid Östersjön anlades och sattes i förbindelse med elektriska telegraf-verket i Berlin.
Enligt de meddelanden Utskottet erhållit, åtgår nu vanligen för afsändande af en enskild depesch till Paris och för erhållande af svar derå nära ett dygn, hvaremot sådant skulle kunna ske på endast några timmar, i händelse telegraferingen kunde verkställas öfver Berlin.
Utom den betydliga vinst i tid en sådan telegraf-linie medförde, vunnes en icke ringa fördel derigenom, att telegraf-förbindelsen emellan Sverige och det öfriga Europa blefve oberoende af de omständigheter, hvilka den danska telegraf-linien öfver Bälterne kan vara underkastade.
Utskottet anser derför särdeles önskvärdt, att den af motionären föreslagna undervattens-telegraf måtte, så fort sig göra låter, varda anlagd.
Dock som, för vinnande af detta mål, flere förberedande åtgärder, de der icke äro af Rikets Ständer beroende, måste föregå, såsom underhandlingar med främmande makter, inlösen af Danmarks andel i Öresundska telegrafen, uppgörande af kostnadsförslager för anläggningen af den nu ifrågaställda m. m., finner Utskottet, i det skick ärendet sig nu befinner, sig icke böra, på sätt motionären hemställt, tillstyrka Rikets Ständer att, till företagets utförande, för närvarande anvisa några allmänna medel, utan inskränker sig Utskottet till att föreslå, det Rikets Ständer ville till Kongl. Majit aflåta underdånig skrifvelse med anhållan, att Kongl. Majit täcktes taga förslaget om anläggande af en elektrisk undervattens-telegraf emellan Skåne och ön Rugen i nådigt öfvervägande, samt derefter vidtaga de åtgärder, som, med anledning deraf, Kongl.
Majit kan i Nåder finna lämpliga.
6 Stals- samt Allm. Besvärs.- och Ekon..-Utsk.
Utlåtande JYI 11.
Af Herr A. F. Ericson: »Motionären har, efter mitt förmenande, tydligen ådagalagt fördelarne af att en undervattens-telegraf skyndsamt varder inrättad emellan Skåne och Preussiska kusten.
— Erfarenheten hittills har visat, att i samma mån allmänheten lärt sig inse den stora vigten af telegraf-förbindelserna, har begagnandet af dessa inrättningar öfver förväntan tilltagit, och kommer otvifvelaktigt att i ännu högre grad tilltaga.
— Men på samma gång detta blir förhållandet, kommer äfven depeschernas mängd att förorsaka dröjsmål med deras expedierande, särdeles då telegrafermgen öfver Danska staterna icke utan en alltför stor tillökning i kostnaderna kan verkställas utan genom depeschernas omskrifning på flera stationer, hvilket dessutom medför den olägenheten, att misskrifningar lätt kunna ega rum.
Att likväl skyndsamhet är af högsta vigt så väl vid slutandet af sjö-assuranser, som vid en stor mängd andra fall, hvilket blefve för vidlyftigt att här uppräkna, är ostridigt deraf, att exempelvis Svenskt fartyg, liggande i aflägse utrikes hamn, genom utvägen af en snabb telegraf-öfverläggning med sitt hemmavarande rederi, kan beredas en hastigt sig erbjudande högst förmånlig frakt, hvilken likväl lätt kan gå ur händerna om telegra feringen förmedelst omvägar fördröjes längre än som behöfdes, om den kunde verkställas på mera direkt väg.