Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nemligen Tobak icke är någon förnödenhets-, utan fastmera en öfverflödsvara, men ändock utgör en allmänt begärlig förbrukningsartikel, hvadan en betydlig import, särdeles af råvaran, eger rum, har Utskottet trott en ringa tullförhöjning å denna sednare hvarken kunna anses innebära någon väsendtlig rubbning i den af Utskottet i allmänhet följda grundsats,' att icke^föreslå några förhöjda tullafgifter, ej 48 Bevillning-utskoltets Betänkande M 23. heller komma alt ställa afgiften i något missförhållande till de äfven relatift härtill ansenligen höga tullsatserna å tobaksfabrikaten.
Utskottet har derföre, vid ämnets öfvervägande, ansett sig böra föreslå den ifrågaställa förhöjningen i införselsafgiften för råtobak till 3 öre, hvarigenom tullen skulle komma att blifva 25 öre pr *5.
Denna obetydliga förhöjning, hvilken utgör icke fullt |:del af nuvarande tull och sålunda icke gerna kunde komma att på importen inverka, skulle emellertid, om denna sednare beräknas till samma belopp, som år 1858, komma att inbringa en tillökning i tullinkomsten af denna artikel med icke mindre än 138,000 R:dr.
Med afseende å hvad sålunda blifvit anfördt, anser Utskottet sig böra vördsamt hemställa, alt införselstullen å artikeln »Tobak, oarbetad, Blad och Stjelk», må förhöjas till 25 öre pr skålpund. “råd, Jern- Uti sin förr omnämnda motion har inom Vällofl. Borgare-Ståndet Herr Ekelund och Stål-, äfven hemställt, att: till skyddande af den inhemska tillverkningen af Jern- och Ståltråd, för hvilken sednare tillverkning, eller den af Ståltråd, ett större manufakturverk blifvit i trakten af Westervik anlagdt, ifrågavarande nu tullfria artiklar ånyo måtte med införselstull beläggas till ett belopp af 8 öre pr Likaledes har inom Hedervärda Bonde-Ståndet Sven Gustaf Johansson från Jönköpings län, med hvilken Johannes Andersson från samma län, till följd af erhållet uppdrag från åtskillige sine kommittenter, sig förenat, uti afgifven motion yrkat, att, såsom skydd för den tillverkning af Jerntråd, hvilken inom åtskillige socknar af nämnda län utgjorde en väsendtlig binäring, artiken Jerntråd måtte med en införselstull af 20 öre pr ® beläggas.
För ifrågavarande artikel, hvilken, enligt 1854 års tulltaxa var belagd med en införselstull af 4 sk. 6 rst.
Banko pr skålp., blef af 1856 års Tullkommitté föreslagen en nedsättning i tullen till 8 öre, tilläggsafgifterna deri inberäknade, hvarefter, och sedan Bevillnings-Utskottct vid sistlidne riksdag för densamma föreslagit fullkomlig tullfrihet, sistnämnda förslag blef, medelst omröstning i Förstärkt Bevillnings-Utskott, af Rikets Ständer antaget; och, ehuru nuvarande Bevillnings-Utskott erkänner giltigheten af det för den då medgifna tullfriheten anförda hufvudsakligaste skäl, eller att den förevarande artikeln utgör ett nyttigt och i flera industrigrenar användt material, har Utskottet likväl, med anledning af de nu väckta motionerna, trott sig kunna tillstyrka, att en införselstull af 6 öre per skålp. må artikeln Jern- och Ståltråd åsättas.
Deremot, och i enlighet med hvad General-Tullstyrelsen i sitt meranämnda förslag hemställt, tillstyrker Utskottet, att då af jern- och ståltråd förfärdigade arbeten', hvilka i mångfaldiga former, såsom fönster-jalusier m. m. till riket inkomma, icke synas böra åtnjuta en dylik förmån, i taxan Bevillninys-Utskottets Uttänkande, JH 23. 49 i taxaa mätte under rubriken »7Vac/,,» efter artikeln »Jern- och Stål-» tilläggas: »Arbeten deraf draga den tull, som Taxan bestämmer för Manufaktursmide eller Stålarbeten.»
Afven i öfverensstämmelse med General-Tullstyrelsens förslag, torde i noten få tillkomma: »Tråd af metall, öfverspunnen med silke eller tråd; se karkasser.»
Under anförande, hurusom bland import-artiklar äfven förekomme skopligg af Träd, men att saknaden af denna rubrik i Tull-taxan ofta skulle föranleda skiljaktighet i förtullnings-sättet, då det vore svårt att urskilja, af hvilket trädslag omförmälde skopligg vore gjord och om den sålunda borde draga 3 eller 10 öre per & i tull, har Herr Ekelund i sin förenämnde motion jemväl föreslagit, att under artikeln »Trädvaror» måtte såsom ny rubrik införas »Skopligg», med en Inföi sels-tull af 10 öre per &
Utskottet, som i motsats till hvad motionären antydt, anser Skopligg af Furu och Gran lätteligen böra kunna åtskiljas från dem af andra trädslag och sålunda finner det föreslagna tillägget obehöfligt. hemställer alisé, att ifrågavarande framställning icke må till någon förändring i taxan föranleda.
I enlighet med hvad General-Tullstyrelsen föreslagit, hemställes, att i noten mätte införas: »Tumstockar; se Instrumenter, Mathematiska.» General-Tullstyrelsen har jemväl föreslagit, att i noten måtte införas: »Tungspat; se Blyhvitt.»
Deremot har uti afgifven motion hos Vällofl. Borgare-Ståndet Herr Lindeström, på anförda skäl hemställt, att Tungspat, malen eller omalen, måtte, i likhet med kalk och gips, blifva i taxan upptagen såsom vid införsel tullfri.
Då malen Tungspat, efter hvad Teknologiska Institutets Föreståndare vitsordat, hufvudsakligen användes till uppblandning af blyhvitt, chromgult m. fl. färger, och de mest begagnade blyhvitts-slagen uppgifvits innehålla 50 — 75 procent deraf, har, enligt hvad Utskottet inhemtat, General-Tullstyrelsen, på framställning om Tulltaxans tillämpning å denna nya import-artikel, förklarat den böra tullbehandlas lika med blyhvitt, hvarifrån, då denna ännu ej är med olja till målare-färg beredd, malen Tungspat till utseendet icke heller lätt åtskiljes. —- Enär emellertid Tulltaxan med införselstull belägger endast 4 arter af färger och färgningsämnen, men bestämmer tullfrihet för andra slag, ej specificerade; så, och då till dessa jemväl är att räkna s. k.
Permanenthvitt, som, på sätt Chefen för Teknologiska Institutet upplyst, lika med Tungspat, består af svafvelsyrad Baryt, torde tillfyllestgörande skäl förefinnas att äfven hänföra Tungspat till den tullfria kategorien; hvadan Utskottet hemställer, Bih. till B.
Prat. 185!) k ISCO. 5 Sami. 1 Afd. 10 Haft. 7 Träd varor.
(Skopligg.)
Tumstockar.
Tungspat. 50 Bevillnings-Utskottcts Betänkande JH 23.
Vantar.
Vaxarbeten.
Väfnader. att under linien i Införsels-tarifen å vederbörligt ställe må införas en not af följande innehåll: »Tungspat, omalen; se
Sten oarbetad; malen; hänföres till Färger och Färgningsämnen, ej specificerade.»
Till förtydligande af rubriken »Vagnar och Åkdon, synbart brukade, som af resande medföras &c ,» hemställer Utskottet, att efter ordet »resande» må tilläggas orden: »för eget behof.» Likasom för en del förut omnämnda artiklar, äro äfven för artikeln »Vantar: andra slag,» olika tullsatser utförda för åren 1858, 1859 och 1860.
I anledning häraf hemställes, att, med bibehållande af den för det sistnämnda året bestämda tullsats, omförmälde afdelning under artikeln Vantar må erhålla följande redaktion: »andra slag . . . , . . ,1^1 fi:dr.» Enligt taxan är »Vax, alla slag» tullfritt, men deremot finnes ingenting bestämdt med hänsigt till Vaxarbeten; och då dessa äro af väsendtligt olika beskaffenhet och värde samt svårighet således möter att åsätta dem tull efter vigt, hemställes, i enlighet med General-Tullstyrelsens derom framställda förslag, att under linien måtte såsom not införas: »Vax: arbeten deraf hänföras till sista rubriken i Införsels tarifen. » För Helsiden-, Halfsiden- och Bomulls-Väfnader, andra slag, äro jemväl i taxan utförda olika tullsatser för åren 1858, 1859 och 1860; och då äfven för dessa artiklar de för sistnämnde år bestämda tullsatser lära böra bibehållas, hemställes, att taxan i afseende å nämnde artiklar må erhålla följande redaktion: »Väfnader: helsiden-: andra slag, Guld- och Silfvertyg derunder inbegripna, . . . 1 ® 6 R:dr halfsiden-: andra slag: 1 » 3 R:dr bomulls-: andra slag oblekta och ofärgade.
. . 1 » 40 öre blekta eller färgade.
. . . 1 » 70 öre tryckta eller pressade . . . 1 » 90 öre.» Bevillnings-Utskottets Betänkande JVs 23. 51 Enligt föreskriften under artikeln »Bomulls-väfnader med blandning till större elier mindre del af Lin eller Hampa,» skola »andra slag,» än Bolstervar, Damast och
Dräll tullbehandlas såsom lika beskaffade tyger af bomull allena.
Efter hvad till Utskottets kunskap kommit, har under sednaste tid någon gång importerats Maltväjnad af hampa med obetydlig tillsats af bomull, hvilken vara alltså måst underkastas den för »färgade bomullsväfnader, andra slag» bestämda tull, utgörande numera 70 öre per <£.
Då häruti obestridligen ligger ett missförhållande, enär Yilemattor draga blott 40 och Mattväfnad af hampa i förening med annat i taxan ej speci/iceradi ämne endast 18 öre per & i tull, hemställer Utskottet, att under afdelningen »Bomulls-väfnader med blandning till större eller mindre del af Lin eller Hampa,» måtte upptagas: »Mattväfnad . . . . , . . 1 18 öre.»
Sedan till förhydninng af fartyg redan länge begagnats bleck och spik dels af Zink.
Koppar, dels af Marinmetall eller annan metallkomposition, har man för samma ändamål numera börjat i betydligare mån använda plåtar och spik af Zink; och då gällande Tull-taxa under bufvudrubrikerna »Koppar» och »Metaller, sammansätta,» upptager förberörde förhydningsmaterial såsom vid införsel tullfritt, har Utskottet ansett sig böra hemställa. att jemväl under artikeln »Zink,» hvilken oarbetad och i plåtar redan förut åtnjuter tullfrihet, såsom särskild underafdelning måtte införas: »Bleck och spik till fartygs förhydning Fria.»
I sin förr omnämnda motion har Herr Lindeström äfven anfört: att, då i Tull- Ättika, taxan icke blifvit på Ättika utsatt någon styrka eller halt af syra, hvarefter den skall förtullas, utan alla slag draga en lika tull af 25 öre per kanna; men ättikan, som består af vatten och ättiksyra, har sitt värde endast utaf halten af den sednare eller syran, hvilken hos den ättika, som begagnas i hushållningen, uppginge till högst 5 procent, så hade, efter det man utrikes lärt sig tillverka en ättika af långt större styrka, denna ättika, som utomlands kallades ättiksprit, börjat att i stigande mängd införtullas under rubriken ättika.
Den närmaste följden häraf vore en tullförsnillning; ty då en kanna ättiksprit, blandad med 2 kannor vatten, gåfve tre kannor ättika, så hade för dessa tre kannor blifvit i tull erlagdt blott 25 öre i stället för 75, som rätteligen skulle hafva erlagts.
Men äfven andra och ännu menligare verkningar följde häraf.
Alldenstund ättika numera tillverkades af bränvin eller andra alkoholhaltiga vätskor, så kunde de inhemska ättiksfabrikanterne, hvilka måste begagna det genom bränvinsskatten eller Införsels-tullen hos oss fördyrade bränvinet, icke konkurrera med de utländska, sorn hade sitt råämne mycket billigare, isynnerhet i de länder, der restitution af bränvinsskatten lemnades vid export af sådana varor, såsom ättika, för hvilka bränvinet är råämne.
En icke obetydlig import a^ Bevillninys-Utskottets Betänkande M 23. ättiksprit från Stettin och Lubeck, der stora fabriker uppstått, hufvudsakligen för export på Sverige, hade också redan visat sig och ansågs snart komma att så t ill vexa r att vi innan kort finge liela vårt behof af denna vara fvlldt från våra närmaste O . . u grannar och således en stor qvantitet bränvin i form af ättika införd, utan en motsvarande tull, under det vi sjelfve icke kunde på någon utländsk ort afsätta vårt inhemska bränvin.
— Motionären har derföre hemställt, att den nuvarande tullsatsen 25 öre per kanna måtte bibehållas för ättika till och med 5 procents halt af ättiksyrehydrat, men att på starkare ättika, eller s. k. ättiksprit måtte sättas en tull af 75 öre per kanna.
Skälet för den sednare tullsatsen vore, att det hittills icke lyckats att med fördel tillverka ättiksprit af högre syrehalt, än 15 procent, samt att, vid export utifrån hit, för fraktbesparing m. m. troligen skickades den starkaste vara, som kunde åstadkommas.
— Skulle bränvinsskatten komma att från 60 öre per kanna förökas, så ansåge motionären tullsatsen på 5 procents ättika och ättiksprit böra höjas i proportion derefter.
Enär denna fråga funnits kräfva tekn! k utredning, har Utskottet satt sig i beröring med Ofverdirektören vid Teknologiska Institutet, hvilken i anledning deraf meddelat skriftligt yttrande, hvaraf inhemtas: att ättikas styrka, eller halt af attiksyrehydrat, icke lika lätt och säkert som bränvinets, kan medelst areometer utrönas; att nemligen den ättika, som är beredd af icke distillerade vätskor, alltid innehåller en mängd ämnen, hvilka öka dess specifika vigt, hvadan, om man medelst areometer söker bestämma sådan ättikas styrka, densamma angifves för hög, och detta i samma mån sorn halten af förenämnde ämnen är betydlig; att åter brån vinsättika, så framt den icke är gammal, oftast innehåller alkohol, hvarigenom specifika vigten nedsättes och ättiksyrehalten alltså af profvaren visas för låg; och att fördenskull, i fall ättika skulle komma att förlullas efter dess styrka, sådan denna angifves af en areometer, det vore fara värdt, att ättika vid import försattes roed bränvin, helst alkoholen deri, om ättikan får ligga någon tid, förvandlas till ättiksyra; — i anseende hvartill, och då de andra metoder, man eger för att profva ättika, icke äro så enkla, att deras begagnande vid varans tullbehandling vore tillrådligt, Ofverdirektören uttalat den mening att »icke mer än en tullsats bör för ättika fastställas.»
Vid betraktande deråt att ättikas vigt, i motsats till hvad med bränvin är förhållandet, tilltager relatift tili varans styrka, har inom Utskottet fråga uppstått att grunden för denna varas tullbehandling må förändras från rymd- till vigt-beräkning, på sätt redan i Norge och flera främmande länder eger rum.
Uppå häraf föranledd framställning har bemälde Öfverdirektör, jemte förklarande alt något hinder mot en sådan förändng icke förefinnes, sig utlåtit: att, då en kanna ättika, innehållande 5 procent ättiksyrebydrat, väger 6,19 <£, och en kanna ättiksprit om 15 procents halt väger 6,28 <5, man kan antaga medelvigten per kanna af den ättika, som hit importeras, vara omhring 6,25 <t±; att efter nu gällande tullsats, 25 öre per kanna, tullen för 1 <5 ättika alltså för närvarande utgör 4 öre; — att om tullen å 1 ® Bevillnings-UtskoUets Betänkande 23.
53 attika anses böra blifva lika med tullen ii den qvantitet bränvin, som för dess tillverkning erfordras, och man antager, att ättiksprit af ända till 15 procents halt kan komma att hit införas, tullen å 1 ättika bör bestämmas till TV af tullen å 1 alkohol, emedan af 1 ® alkohol erhålles, vid tillverkning i stort, omkring 7^
Med ledning af detta yttrande, har Utskottet ansett sig böra föreslå, att nu ifrågavarande artikel må i Införsels-tarifen upptagas på följande sätt: ».Attika, alla slag 1 ® G öre.» il.
Tarifen för Utförsels-tullen, På sätt redan i detta Betänkande blifvit anfördt, har Herr Friherre Sprengtporten, under den diskussion, som hos Ridderskapet och Adeln föregick remissen af Kongl. Maj:ts, rörande förändringar i Tull-taxan, aflåtne nådiga Skrifvelse, påyrka att, såsom en motvigt mot den vidt utsträckta importfriheten, borde medgifvas »fri export af alla handelsprodukter,» dervid Herr Friherren såsom en felaktighet anmärkt att, under det en obegränsad frihet medgifvits utlandet att på vår inhemska marknad täfla med våra egna producenter af råvaror och i allmänhet allt hvad jorden frambringar, så bibehölles exporttull på tackjern, malmer och åtskilliga trävaror; och har Herr Friherren fästat uppmärksamheten derpå att, så framt en obegränsad tullfrihet skulle ega rum för import af jordbrukets produkter, fordrade konseqvensen att förenämnde export-tullar äfven afskaflfades.
Då enligt nu gällande Tull-taxa endast några få artiklar äro med utförsel-tull belagde, eger denna afgift, såsom stats-inkomst, numera jemnförelsevis så ringa betydelse. att, från sådan synpunkt, bifall till Herr Friherre
Spengtportens förslag utan synnerlig olägenhet kunde lemnäs.
Men då friheten att utföra vissa för landet i det hela eller för särskilda näringar nödvändiga rå-ämnen fortfarande torde böra underkastas den inskränkning, som utförsels-tullen innebär, samt en undersökning af de förhållanden , som till en sådan inskränkning kunna föranleda, alltså torde böra ega rum, har Utskottet, som följaktligen anser sig böra för hvarje särskildt fall till Rikets Ständers pröfning hemställa, om och i hvad mån nedsättning i eller borttagande af nu gällande utförselstull bör ifrågakomma, funnit sig icke kunna till Herr Friherre
Sprengtportens förslag om »fri export för alla handelsprodukter», så vidt dermed afses oinskränkt tullfrihet vid utförseln, tillstyrka bifall. 54 Bevillnings-Utskotlets Betänkande M 23.
I motsats till den frihet Herr Friherre Sprengtporten sålunda påyrkat har Herr Ehrenhoff, G. II., uti en hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln vackt, och till Utskottet remitterad motion, föreslagit att Rikets Ständer måtte besluta exportförbud å Silfver såväl i myntad, som omyntad form, hvarförutom Hans Exc. Herr Grefve Löivenhjelm, Carl Axel, uti en jemväl hos sistnämnde Riks-Stånd väckt och till Utskottets behandling remitterad motion föreslagit: 1:o att utgående tull måtte till belopp af 2 procent åläggas all Guld och Silfverexport; 2:0 alt alla från utrikes ort kommande skepp, såväl svenska som andra länders, må erlägga alla »bamnutgälder» uti det metalliska mynt, som gäller uti det land, hvarifrån de sednast komma; samt 3:o att Tull-styrelsen borde månadtligen i Banken insätta hela beloppet af de från främmande länder ingående skepps »hamnutgälder,» hvaremot det borde åligga Banken att till vederbörande Städers styrelse ersätta de af dem dervid påräknade inkomster, men uti Riks-bankens sedlar.
Innan Utskottet öfver dessa förslag afgifver sitt utlåtande, torde Utskottet böra tillkännagifva att, ehuru Herr Ehrenhoff med sitt yrkande om exportförbud å Silfver förnämligast synes afse, att betrygga myntvärdet, samt vid motionens remitterande fråga, på sådan grund, uppstått om densammas öfverlemnande till Banko-Utskottets behandling, Utskottet likväl, i enlighet med den åsigt, som af pluraliteten inom Ridderskapet och Adeln yttrats, desto hellre ansett sig behörigt att företaga motionen till hufvudsaklig behandling, som densamma icke afser någon förändring i föreskrifterna om Bankens skyldighet att med Silfver inlösa sina förbindelser, utan blott en inskränkning i den enskildes rätt att fritt disponera öfver det Silfver, hvaraf han är innehafvare, ehvad han genom byte med Rikets Ständers Bank, eller på annat sätt deraf kommit i besittning.
Utskottet anser sig derjemte böra upplysa, att frågan om inskränkningar i den enskildes rätt att fritt använda de ädla metallerna ingalunda är någon nyhet inom den svenska lagstiftningen.
Sålunda finner man redan i Calmar Recess af år 1474, förbud för Guldsmeder och alla andra att nedsmälta Rikets mynt, vid ansvar alt ■»brännäs ulan miskund», hvarförutan 9:de punkten af »Riksens
Rådz och Mäns Stadga och Försäkring gjord i Tälge år 1491» föreskrifver att »ingen före Riksens mynt »ut, utan sine rälta Thcerepenningar, och ej Sölf utriges, vid Lif och gods.»
Vidare heter det i Kongl. Stadgan af den 24 Januari 1540 »att mäst alle köp»män här i Riket håfve nu i många år handlat ganska otillbörligen med Cronones »mynt, hvilket mäste the allesammans hafva fört utaf Rijket och till Danmark, till »the Tyske städer, Riga, Refle, Dantzigk, Lybeck och annorstädes.»
Uti nämnde förnyelse förbjudes »vid Confiscation till giö»randes, såväl kopparplåtarnes, som allt annat myntz utförsel» och stadgas vidare: »fördristar sig någon häremot handla, anten i then ena eller andra måttan, then sam »me förklare Wij härmed att han utan nåder eller anseende till personen, skall blifva »afstraffad som en Cronones tjuf.»
Det blefve för vidlyftigt att uppräkna aila de stadganden, som under 18:de seklet blifvit utfärdade i afsigt att inom landet qvarhålla myntet.
Här torde dock kunna omnämnas: a) Kongl. Förbudet den 17 April 1742, som, för utförsel af Guld- eller Silfvermynt, stadgade varans förlust jemte böter af fyra-dubbelt dess värde, angifvarens ensak, eller, i brist af böterne, kroppsplikt och derefter landsflykt. b) Förnyadt förbud af den 30 Juli 1744, deri för den, som utförde Guld- och Silfvermynt eller myntade kopparplåtar, stadgades att afsändaren skulle mista varan och dömas »såsom en publique tjuf ifrån äran»; hvarjemte föreskrefs dels att om »någon undersåte i de Tyske Provinserne skulle fördrista sig att emottaga sådant ut»praktiseradt Guld- och Silfvermynt, vare äfven samma straff underkastad», dels att Skeppare eller Forman, som till sådant mynts utförande blefve brukad, skulle böta fyradubbelt det Kapital, som han utpraktiserat och dessutom arbeta i all sin öfriga lifstid på något Cronones Slått eller smedja. c) Ytterligare förbud af den 15 Februari och den 4 September 1745, deri klagas deröfver att förra förbuden ej efterlefdes. d) Kongl. Privilegiet för Ostindiska Compagniet af den 17 Juni 1746, deri det stadgades att Compagniet, utom det Silfver Compagniet sjelf från utrikes ort till riket införde, icke finge ur riket utföra eller utföra låta något annat svenskt eller utländskt i riket varande Guld- eller Silfvermynt, icke heller förarbetadt eller oförarbetadt Guld eller Silfver eller något annat stämpladt mynt, som det icke sjelf låtit inkomma, och sådant allt vid Privilegiets förlust, hvilket stadgande jemväl förekommer i det förnyade Privilegiet af den 7:de Juni 1762.
Ehuru dessa förbud, oaktadt de stränga straffbestämmelserna för öfverträdelser, icke synas blifvit noga efterlefde, voro dock följderna af desamma för Riket högst olycksbringande.
Uti Secreta Utskottets till Rikets Ständers Plena aflåtne Protokoll af den 22 Mars 1765, deri Utskottet för Rikets Ständer anmälde en del af de oredor som sig_ tid efter annan insmugit i Bankoverket, heter det: »Aren 1742, 1744 och 1745 blef allt Speciemynt samt myntad och omyntad »koppar vid hardt straff till utförsel förbudet — — — — — — — — Alla »dessa författningar hafva allt mer och mer bidragit till vexelcoursens stegrande; Tv »sedan den motvigt var borta, att kunna betala en vexel med mynt, när vexelhand»laren eller Exporteuren begärde större agio för dess vexel, än omkostnaden kunde 56 Bevillnings-Utskoltets Betänkande J\s 23. »blifva på myntets utförsel, så fick Exporteuren magt att styra Coursen, och hvilken »magt blef i den proportion förökt, som antalet af Exporteurer minskades, och remit»tenter ökades, emedan utöfningen af denna magt var lättare i få, än flera personers »händer.» Emellertid synas, enligt hvad tulltaxorna af '1782, 1799 och 1816 gifva vid handen, förbuden emot utförsel af Silfvermynt och oarbetadt
Silfver fortfarande bibehållits, om ock de stranga straffbestämmelserna fallit i glömska.
Enligt 1824 och 1826 årens taxor fortfor förbudet mot utförsel af Silfvermynt, men oarbetadt Silfver fick utföras, enligt förra taxan mot 25 procent af värdet och enligt den sednare mot 12 sk Banko pr lod.
Uti Stats- och Banko-Utskottens, i fråga om myntvärdets upprätthållande, den 2 Juni 1829 afgifne Betänkande M 1, hvilket bland annat innefattar en historisk framställning af Sveriges penningeväsende, från 1656 samt i öfrigt grundläde Rikets Ständers Beslut om realisationen, förekommer bekräftelse på det ofvan antydda förhållandet att Silfver, oaktadt de från äldre tider fortfarande förbuden, alltid varit föremål lör utförsel, när sådant af handels-förhållandena påkallats.
Sedan nämnde Utskott i ofvanberörde Betänkande föreslagit Rikets
Ständer grunderna för den blifvande realisationen, yttrade Utskotten uti det följande Betänkandet 2, hvilket angick de åtgärder, som borde ega rum innan Silfver-utvexligen kunde företagas, bland annat följande: »Som i öfrigt det synes vara af vigt att Silfverrörelsen under tiden före realisationen i möjligaste måtto befordras; men Utskotten finna anledning befara, alt före utvexlmgens början Silfver icke torde lemnäs åt allmänna rörelsen, utan särskild försäkran åt dess innehafvare, att deröfver kunna fritt disponera, få Utskotten härmedelst tillstyrka»,
Genom Rikets Ständers bifall härtill blef först den fullkomliga frihet i detta hänseende medgifven, af hvilken landet allt sedermera varit i ostördt åtnjutande, så att innehafvare af de ädla metallerna kunnat, utan att blifva lagbrytare, använda dem till varu-utbyte, äfven utom riket.