Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk, Betänkandcn, Sedan Utskottet sålunda afgifvit yttrande öfver hvad angående förbättring eller hufvudsaklig förändring af skjutsväsendet blifvit anfördt, återstår för Utskottet att utlåta sig öfver de jieinnkuingar i nuvatrande förhållanden emellan dels de resande och de skjutsande, dels desse sistnämnde inbördes, som af åtskillige Riksdagsmän blifvit, påyrkade, och ibland hvilka den är vigtigast, sorn åsyftas i Herr Montgomineries förslag om skjutslegans nedsättning från 16 till 12 eller 8 sk.
B:o milen.
Yrkandet derom grundas egentligen derpå, att det skäl,, som gällde för förhöjningen af skjuts, legan, nemligen brist och uppstegradt pris på foder, länge sedan skall hafva upphört, att samma förhöjning skall hafva verkat en inskränkning i resor, äfvensom dertill, att många resande nyttjat egna hästar, genom hvilket allt skjutsningsförtjensten för Allmogen minskats, samt att den höga skjutslegan ådrager Staten samt dess Ämbets-och Tjenstemän, af hvilka inånga äro svagt lönade, dryga kostnader.
Hvad nu härvid först angår tillgången och priserne på foder, så lärer hvarken tillgången derå varit ymnigare eller priserne lägre under den sistförflutne tiden, än vid den, då skjutslegans förhöjning beslöts, ehuru ett sådant förhållande torde hafva inträffat en och annan gångefter sistberördetid.
Det ärdock icke en så tillfällig måttstock, Utskottet Besv, och Ekon. XJilk.
805 anser böra läggas till grund för ett omdöme, huru vida landtmannen må kunna anses belåten med skjutslegan till mindre belopp än det nuvarande.
Utskottet tror fast heldre, att motsatsen bäst kau bedömtcas både af de utgifter, hvartill hemmansegaro vid afslutade entreprenader ingått, för att från skjutsning blifva entledigade, och af de vid hvarje Riksdag och äfven nu framställde förslag, om sådane anstalter, hvarigenom hemmansegare skulle kunna från skjutsning befria9, af hvilket allt synes kunna med temlig visshet slutas, att de jordegare, hvilka icke bättre förstått sin verkliga fördel, än att de betraktat
Gästgifveriskjutsen såsom fördelaktig näringsgren och sakna den i sådan egenskap, äro få, emot dem, sorn ännu anss den för ett onus och önska att vara derifrån befriade.
— Då i alla fall administrationen, för landtbrukets förkofran samt landtmannens både ekonorniska och moraliska båtnad, bör syfta, att efter hand, utan rubbning i anstalterne till de resandes fortkomst, förskaffa honom en sådan befrielse, men för beredande deraf genom entreprenader fordras en någorlunda hög skjutslega, på det icke skjutslegan af afgifterna till entrepreneurerne måtte allför mycket betungas; då det likaledes är denna högre skjutslega, som i längden skall förmå resande, att, till besparing af den drygare kostnad, som eger go4 Besv. och Ekon.
Betatikanden, rum, då de resa hvar för sig, färdas tillsammans å forvagnar eller postvagnar, hvilket, såväl som begagnandet af egna hästar, verkar till inskränkning och lindring i skjutsningsbesväret: och då det ändtligen är rättsenligare, att de kostnader, som Staten eller dess Ämbets- och Tjenstemän i och för denna högre skjutslega få vidkännas, fyllas genom samfäidte bidrag af Statens medlemmar, än om vissa af dem, endast i och för sine hemmans läge samt resandes fördel och beqvämlighet, skulle med afseende å besparingen af denna kostnad vidkännas ett besvär utan någorlunda motsvarande vedergällning, så har Utskottet, utgående från den här ofvan yttrade grundsats, att Staten, då den icke öfverlemnar åt den skjutsande, att låta sitt skjutsningshiträde gälla allt hvad det kan, utan bemedlar vilkoren emellan honom och den resande, likväl bör, vid bestämmandet deraf, ledas af den naturliga billighet, som icke medgifver ett sådant biträde utan motsvarande vedergällning, ansett sig böra afstyrka Herr Mortgommeries motion om skjutslegans nedsättning, heldst då det ej kunnat, eller ännu på lång tid lärer kunna visas, att skjutsen på något ställe blifvit entreprenerad för mindre belopp än skjutslegan och sålunda ansedd för lönande näringsgren.
Besvt och Ekon.
Betankanden•
805 Hvad dernäst angår boställens ifrågasatte skyldighet, att deltaga i Gästgifvarskjuts, hvilken skyldighet blifvit af Riksdags-FulJmägtigen Olof Wikström yrkad pä den grund, att boställens frihet från skjutsningsbesvär vore stadgad genom föreningsoch säkerhets-acten af den 21 Februari *789» hvilken nu mera skulle vara upphäfven; si, enär detta ämne icke hörer tillden genom 1809 års regementsförändring och nu gällande Regeringsform upphäfde Constitutionella delen af den så kallade Säkerhets-Acten, samt dessutom det stadgande, som deri innefattas, angående boställens frihet från skjutsningsbesvär, instämmer, med de i äldre Författningar lagde grunder och med ändamålet af boställens anslående, lieldst deras innehafvare ofta kunna behöfva begagna sina hästar vid resor i Ämbetsärender, finnér Utskottet sig så mycket mindre böra tillstyrka bifall å motionen , som Krono- och Skattehemman fått, just i följe af merberörde 1789 års författning samt Kongl.
Kungörelsen den 6 April J810, tillgodonjuta större bidrag af andra hemman vid sfcjutsningsskyldighetens utgörande, an de förut egt att påräkna.
Riksdags-Fullmägtige från Stockholms Län hafva yrkat, att den lega, som resande erlägger för begagnande af Gästgifvarens eller den skjutsandes forredskap, måtte varda Eörhöjd; och Utskottet, som här - god Besv. och Elkon, ZJtik.
Bttilnkanden■» viel inhemta!, att denna lega blifvit genorft Kongl.
Förordningen den 28 Januari 1779 bestämd för en vagn till 8 rst., för en sadel 4 rst. samt för en kärra eller släda likaledes till 4 rst- milen, anser sig, med afseende å den försämring sf myntvärdet, som sedermera egt rum, böra föreslå samma legas stadgande till dubbelt belopp, siler till 1 sk. 4 rst* f°r vagn samt 3 rst., allt B:co, för sadel, kärra eller släda, allt per mil be» räknadt; hvaremot likväl de vagnar och kärror, som begagnas, borde vara efter de föreskrifter, Landshöfdingarne särskildt, efter bruket och lägenheten i hvarje ort, egde meddela, så inrättade och beskaffade, att de af resande utan för mycken obeqväm* Jighet må kunna begagnas.
Riksdagsfullmägtigen Eric Broberg, fråfi Södermanland, har yrkat befrielse för Gästvare från skyldigheten att skjutsa resande; men, då 12 §. af 1734 års GästgifvareÖrdning ålägger Gästgifvare, att hålla så många hästar, som
Landshöfdingen efter hvar* je orts beskaffenhet pröfvar nödige, samt' 8 §. af Kongl. Förklaringen den 11 December 1766 stadgar, att vid HäradsRätten skall utredas, huru mångå hästar Gästgifvaren för sine friheter kan och bör hålla, anser Utskottet, att vid desse stadganden, enligt hvilka det närmare bestämmandet af Gästgifvares skjutsningsskyldighet i hvarje särskildt fall på localomständigheterne ankommer, så mycket heldre bör förblifva, som, Seii>. och Ekon.
307 flå Gästgifveriernas förmoder äro olika på olika ställen, i mån al dels hvad vid sjelfva anläggningen blifvit betingadt, dels större eller minre vinst af gästning eiler kroghållning, sådana förbålianden synas böra komma i beräkning vid pröfningen, huru vida Gästgifvare, i och för samma förmåner, kan anses pligtig, att, jemte öfrige åligganden, utgöra skjutsning med större antal hästar, än det, som på Gästgifveriet efter dess hemmantal belöper.
RiksdagsFullmägtigen Per Andersson, Från Södermanland, har yrkat, att de till hållskjuts indelade hemman, som äro belägne pl längre afstånd från Gästgifvaregården, borde i mån deraf lindras i sfejutsningsskyldigheten, så att den för dem mindra ofta påkom, än för fle närmare.
— Utskottet anser äfven för sin ,del ett sådant förhållande enligt med den grundsats, att alla skjutsskyldige hemman böra draga lika onus af skjutsningen; och, ehuru denna jemnlikhet bäst befordras genom entreprenader af skjutsningen, dervid alla till skjutslaget hörande hemman, vare sig närmare eller fjermare, få till entrepreneuren erlägga lika belopp, torde dock Riksens Ständer böra hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla, det måtte, i de orter, der hållskjuts utgöres, men entreprenader, oaktadt de här ofvan föreslagne åtgärderne, icke skulle kunna tillvägabringas, den. jemnkning vid framdeles skeende regleringar beredas, »tt de hållskjutsskyldige, som bo go8 Besv. och Ekon, Utsh.
Betänkan den. på längre afstånd från skjutsniugsstället, erhålla afkortning å skjutsningsbesväret, i man af den längre väg, som de skjutsande i och för berörda afstånd få utan betalning färdas. —•
Hvad ändteligen angar RiksdagsFulImägtigen Hans Michelssons, från Gefleborgs Län, Memorial, angående åliggande för courierer, att icke färdas fortare, än i mil å timmen; så, enär courierer ofta kunna sändas i ärender, hvilkas skyndsamma besörjande är af stor vigt och angelägenhet för Kongl. Maj:t och Riket,’ finner Utskottet betänkligt, i anledning af förrberörde motion tillstyrka annan åtgärd, än en underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t, att Kong!.
Maj:t täcktes anbefalla så väl Vederbörande Ämbetsverk, från hvilka courierer vanligen afiardas, att föreskrifva dem efter ärendernas större eller mindre angelägenhet, huru skyndsamt de höra färdas; som jemväl Kongl. Majus Befallningshafvande, att, £ de fall, då hästar genom courierens förvalt lande störta eller förderfvas, vidtaga de på dem ankommande åtgärder för de skjutsandes skyndsamma förhjelpande till ersättning.
Så vida det Utlåtande, Utskottet nu haft äran afgifva, af Riksens Höglofl.
Ständer bifalles, skulle deraf följa underdånig hemställan till Kongl. Maj:t, i enlighet med samma Utlåtande, uti följande puncter; Besv. och Ekon.
809 1:0
Angående ytterligare åtgärders vidtagande för entreprenade af skjutsningsskyldigheten, synnerligast af hållsbjutsen. 2:0 Angående en med posten förenad Forvagnsinrättning, hvarå i synnerhet paqueter, men äfvenväl, i de fall och under de vilkor, som Utlåtandet här ofvan upptager, några resande kunde fortskaffas. 5:0 Angående utvägar till åstadkommande af enskilde forvagnsinrättningar för ett större antal resande. 4:0
Angående förhöjning af den nu varande vagnslegan och villkoren för en sådan förhöjnings tillgodonjutande. 5:0
Angående beräkning vid skeende skjutsregleringar och till afdrag å skjuts»ingsskyldigheten, af vissa hemmans längre afstånd från skjutsningstället. 6:0 Angående de åtgärder, som borde vidtagas, för att göra Courierskjutsen mindre betungande.
Ständers upplysta pröfning vördsamt under stal dt.
Qio Eesv. och Ekon.
Ankom den 14 Juli 1823. fjtldtande i frågan otn sättet af, och tidett för, Hammar skatt s-j ernet s utgörande.
Ridderskapet och Adeln har till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterat Herr J. F. v.
Schinkels derom gjorde motion : att Hammarskatten af Stångjerns-Bruken i Riket, hvilken, enligt Kongl. Kungörelsen af den 7 Juni 1820, bör, så vi. da den ej erlägges in natura, af Bruksegare ne lösas med silfver efter visse för Coursens bestämmande fastställde grunder, måtte, likasom före år 1820 en längre tid varit tillåtet, få efter Bruksegarnes godtfinnande antingen betalas med Bancosedlar efter den af Kongl. Kammar- och Bergs-Collegierna samt Kongl.
Stats-Contoiret åsättande Taxa, ellerNlevereras med Stångjern in nata. ra, och i detta sistnämnde fall det vara Bruksegare tillåtet, att lemna Hammarskatten i 6 a 8 särskilda dimensioner och ej endast i 2:ne, såsom hittills varit brukligt, samt att tiden för Hammarskatts-jer. nets erläggande in natura måtte så vida blifva förändrad, att jernet finge på våg leve» Best). och Ekon.
BetänkanÄen.
Ött Veras när soto heldst, endast det skedde så tidigt, att våg-attesten blefve till Bergsfogden aflemnad innan sista uppbördsda* gen för Hammarskattens betalande med penningar.
I afseende på första Frågan, synes i allmänhet kunna anföras, att Staten eger ert otvifvelaktig rättighet, att uppbära Harn. marskatten in natura, då den är en grundskatt, till sitt belopp alltid bestämd i Stångjern, och att således stadgandet om danna grundskatts betalande med silfver icke kan sägas innefatta ett förnärmande af Bruksegarnes rätt, enär det tillika blifvit dem öppet lemnadt att afbörda sig samma skatt med Stångjern, i fall de skulle linna sådant för sig förmånligare.
•— Hvad åter angSr, huru vida det för Staten kan vara fördelaktigt eller nyttigt, att bestämma lösningspriset å Hammarskatten i en myntsort, sorn i allmänna rörelsen äaknas, och som åtminstone i de fleste orter af
Riket icke utan mycket besvär och omkostnad kan anskaf. fas; samt egenteligen huru vida ändamålet sned Stadgandet i 1820 års Kungörelse, nemligen förstärkandet af Bankens réela Fond, genom denna utväg kan på ett emot behofvet svarande sätt vinnas, äro omständigheter, hvilka Allmänna Besvärs- och Ekonomi utskottet icke anser tillhöra sitt bedömande, heldst Stats Utskottet uti dess afgifne utlåtande N:o 129, angående några gi2 Besv. och Ekon.
Betänkanäen, vid Förslaget om Inkomsternas beräkning förekomne frågor, redan deröfver sig yttrat.
Beträffande andra frågan eller den om dimensionerne af Hammarskattsjernet, enär detsamma levereras in natura, så synea Utskottet ingen skälig anledning nu vara för handen, till förändring af hvad derom hittills varit gällande.
Genom Kongl, Brefvet af den 5 October 1774» är stadgadt, att ej andre sorter jern lemnäs, än i|- t. platt eller •£- t. fyrkant, såsom varande bägge jemngoda mellansorter, som vid aila Bruk merendels smidas, och som i allmänhet äro efterfrågade och säljbare: och synes ej heller böra befaras, att desse jernsorter icke skulle kunna hvar som heldst föryttras; men deremot kan skäligen förmodas, att, om
Bruksegarne finge valet imellan flere dimensioner, så skulle de fleste, om icke alla, välja den sorten, som vore minst kostsam och besvärlig att smida, samt af denna orsak öfver hufvud äfven i bandel minst gällande.
Staten skulle således snarare förlora, än vinna, på den föreslagne förändringen , den Utskottet af dessa anledningar icke heller ansett sig kunna tillstyrka.
Slutligen beträffande frågan om termiöen för hammarskattens utgörande in natura, så kan såsom skäl emot motionen anföras: att, om Hammarskattsjernet icke å Stapelsstadsvåg blefvo levereradl, medart BesV. och lUkon. XJtsk.
BetänUanclen.
Qig slkeppningen varar för det löpande stnidesåret, så skulle denna påräknade inkomst af Jernbruken icke komma Staten till godo förrän under sednare hälften af det följande året.
Af alla intrader skulle således Staten komma att tillgodo njuta hammarskatten sist, utan att likväl någon fördel derigenom tillskyndades flere än högst fa Bruksegare.
Det har ock kommit till Utskottets kunskap, att Kongl.
Majit funnit för godt, under den 5 Pilars innevarande år förordna, att med fastställande af det pris, hvarefter Hammarskattsjernet bör lösas, hädanefter må anstå till den i:sta September hvarje år, och de skattskyldige ega öppet att till utgången af påföljande October leverera Hammarskatten in natura, derest da sned det utsatta lösningspriset ej åtnöjas.
Utan att således, äfven i sistnämnd© omständighet kunna något tillstyrkande meddela, får Utskottet detta mål till Riksens Högloft* Ständers eget bepröfvande öfverlemna.
Qi4 Besv, och Ekon, tjuk. Betänkande^x N:o 152.
Ankom den 14 Juli J823,.
Utlåtande, i frågan om yrkad vidsträcktare frihet, i anseende till TackjernstilU verkningen och Tackjernshandehu.
Genom Remiss ifrån Vällofl. Borgare-» Ståndet har Utskottet emottagit Herr Lagmannen och Riddaren J.
Norei, i detta ämne, iDgifne Memorial, af det hufvudsakliga innehåll, att en fri Tackjernstillverkning och handel, samt en deraf följande rättighet för jernhandteringens Idkare, att efter egen omtanka och bedömande af eget bästa, dock alltid med aktning för andras rättigheter, sköta sin rörelse, säkrare skulle leda till denna näringsgrens uppkomst och förkofran, och att densamma, genom täflan tillverkarna imellan, snart skulle få en annan rigtning under begagnande af de upplysningar, som både i vetenskaplig ooh ekonomisk väg nu mera vore att användas elier kunde förvärfvas, hvilket ock anses böra blifva en följd af näringsomtankans oemotståndligt framskridande gång; men att de monopoliska anstalter, som hittills tryckt i detta afseende, annu icke äro fullkomligen håfne, ehuru Kongl. Majus sist utfärdade författning, an - Eesv• och Ekon.
Betdnkanden. gig gående den friare Tackjernshandeln, der* utinnan lossat en del band.
Detta härledes från granskningen a£ de uppgjorde officiella calculer öfver Tackjernstillgången i Riket och derutinnan befintlige missförhållanden och skiljaktigheter imellan Tackjerns- och Stångjernstill* verkningen, hvaraf den slutsats vill dragas, att beräkningarne icke leda till bestämmande i det hela, och att enskilda ekonomiska företag icke kunna underkastas pålitlig controll, hvilket sednare äfven af erfarenheten skall bestyrkas, då Tackjernstillverkningen årligen varit olika, men likväl, när den af förhållanden hos visse Bruksegare varit inskränkt, finnes, att desse ändock haft tillfälle, att erhålla^ Tackjern utöfver deras Köperättigbet, och att således Bruksegaren, som sannolikt icke öfvergifver sin Tackjernstillverkning, när den för honom är nyttig, men ej heller bi Iligt vis till dea bör kunna tvingas, när hans ställning det brafver, ej saknar utvägar att öfverträda de svaga gränsor, hvilka af författningarna kunna uppställas; hvarjemte anmärkes, att man icke lemnat tillbörlig uppmärksamhet åt de förändringar, som, efter privilegiernas meddelande, med vissa bruk kunna hafva förefallit, då man på de ställen, der Jernmalmstillgångar upphört, eller på ett längre afstånd och med större kostnad, än hvad tillverkningen kan bära, måste hemtas, dock ännu anser privilegiernas föreskrift, onr e - fjl6 Best)- och Ekon. gen Tackjernstillverkning böra uppfyllas,' utan att öfverväga, att den icke åstadkommes utan förlust både för Staten och Enskilde.
De inkast, som häremot kunna göras af befarad kolbrist och aftagande malmtillgång, mötas med den erinran, att, ehuru Skogshushållningen är mindre högt drifven, än i andra Dander, det likväl vore snarare att förmoda, det enskilda hushållsrigtningar öfvergå till en missräknad sparsamhet än till illa öfverlagdt begagnande, då, i samma mån en product erhåller värde, den vårdas, när en säker och fullkomlig egande rätt samt fri disposition lägger grund för denna omvårdnad, och att då nya malmanledningar årligen blifva upptäckte — och Odalfälten lemna i allmänhet nästan samma förråd, som under de förflutne secler —- omtankan för ett kommande slägte icke i denna del behöfver utsträckas.
För sin del anser Utskottet sig böra erinra, att Författningarne, rörande Bergverks anläggningar för Tackjernstillverkningen, innebära nu för tiden inga hinder för dem, som vid derom anställd undersökning ådagaläga sig utan andras förfång ega disponibla tillgångar af driftvatten, skog cch malm; utgörandes de hufvudsakligen i öfrigt, dels föreskrifter om sättet att, vid dylika undersökningar, göra hvars mans fått hörd, och med skälig pålitlighet atro - fiesv. och Ekon. tJtsk.
Betånkandin. gi?
Fia rätta förhållandet, dels ock imellan vis» sa Idkare ingångne, stadfästade föreningar em Hushållsordningar och Ömsesidiga rättigheter, hvilka mer och mindre såsom Bolagens Reglor kunna anses; Varande ock för redan privilegierade Blåsningar icke någon annan, tillverkningen väsendtligen hindrande, gräns utsatt, än den naturen, genom Skogs- och Malmtillgångarne, egentligen sjelf bestämmer.
Rörande dernäst Tack jernshandeln, så är, enligt Kongl.
Förordningen, den 30 Juni 1820, försäljningen inom landet imellan Tackjernstillverkaren och jernbruksegaren fri upplåten till den grad, som deras eget
Verk det nödtorfteligen tarfvar och deras privilegier på köpe-Tackjernsrätt, men icke på egen blåsning äro grundade, i hvilket sednare fall, Bruksegare icke, till förfång för de på KöpeTackjern grundade verken, få försumma sin blåsning och drifva Tackjernsköp, Utöfver sine privilegier; likväl för dem medgifvet, atr, när af gällande skäl de sättas utur stånd, att blåsningsskyldigheten fullgöra, efter anmälan och pröfning, för någon kort tid erhålla Köpe-Tackjernsrätt.
Hvarjemte, till jemnkning, då sådane förhållanden ständigt komma att fortfara, Riksens Ständer vid 1818 års Riksdag till Kongl. Majestät öfverlemnat, Bihang till T&ks St.
Fröt, 1Ö23. 8-'d« Sami. N:e> 52* gig Btsv. och Ekon.
Betänkandeti. att med de inom Riket varande särskilda Bergslager vidtaga de förändringar, hvartill deröfver hällne undersökningar kunna föranleda.
I anseende till denna fråga, förefaller det Utskottet, som Tacbjernstillverbningen, hvarföre äfven skatten beräknas efter blåsningsdygnens antal, synes vara så fri, som den, utan förnärmande af andras rätt, kan blifva och med skogarnes fortfarande i längden kan bestå, inom hvarje loCal, med beräknande af Skögstillgångarne, efter växtningstiden och jordmånen på stället och förutsättande af någorlunda god hushållnings Tillverkaren är icke bunden till visst skeppundstal, utan, genom beskattningssättet snarare uppmuntrad, att gifva sin handtering all den förmånliga rigtning, som af Bergsmanna kunskapen och en uppkommande täflan kan ernås, till productionens förmånligaste förökande; hvadan någon ytterligare frihet härutinnan hvarken lärer vara behöflig; eller böra medgifva», utan underlåtande af ali åsigt på Skogarne; men hvilket vore nog vådligt, då hela Bergsbrukets bestånd, med flera näringar, på deras måttliga consumerande beror, och således någon säkerhet bör gifvas emot idkare, hvilkas speculationer kunde rigtas på en hastig vinst af momentelia tillgångar och conjuncturer, utan afsigt, &tt i framtiden sig vid näringen bibehålla* Besv> ech Ekon, Utsh.
Bttätikanden. gig
När åter, hvad lackjernshandeln vidkommer, nu mera inga hinder äro för Bruksegare, att, af hvilken tillverkare sorn heldst, upphandla sitt eget behof och nödiga förlag af Tackjern; men författningarne deremot försvåra enskildas försök, att vid förekommande tillfällen och tiM förfång för andra Idkare af näringen slå under sig alltför stora, till försäljningen vid tjenlig conjunctur ämnade, förråder, hvarigenom, väl till dess enskilda fördel men andras skada, Tackjernspriserne öfver deras naturliga gränsor upptvingas, såsom följd af uppkommen tillfällig brist på nödig rudimaterie för Stångjernssmidet; så synes nuvarande tids beskaffenhet, då äfven Tackjernsöch Stångjerns-tillverkhingen, efter ali sannolikhet* och enligt bvad beräkningar och erfarenhet öfver hufvud antyda, äro uti ett någorlunda proportioheradt förhållande till hvarandra, icke någon ytterligare förändring af gällande författningar i den delen påkalla, heldst som den anmärkte inskränkningen i T^ckjefnshandaln för Bruksanläggningar, som till en del eller helt och hållet äro grundade på egna blåsningar, när skälige hinder dervid möta, antingen för tillfället genom Bergscollegium eller, örn ständigt fortfarande hinder verka blåsningens upphörande, genom Kongl. Majit kunna erhålla köpetackjernsratt.
Qzo Best), ech Ekon. XJtsk.
Eetänkanden
För öfrigt, och som det är Utskottet bekant, att Kongl.
Majit innevarande år förordnat visse Gommitterade, att, efter granskning af no gällande författningar, föreslå de rättelser och tillagningar, hvilka Bruksoch Bergshandteringens fördelar och framgång fordra, så föreställer sig Utskottet, att detta ämne äfven lärer blifva ett föremål för deras uppmärksamhet, och att, efter en på sakkännedom grundad granskning, sådande tillstyrkanden deraf lära följa, som Rikets sanskyldiga nytta påkallar. —•
Utskottet har endast, efter sitt bedömande af de särskildta förhållanden, Bergshandteringen företer, gifvit sina dertill lämpade åsigter tillkänna; hvilket allt, jemte flere ledamöters särskildta Utlåtanden, dock vördsamt underställes Riksens Höglofl.
Ständers ©get ompröfvande.
Stockholm den 8 Juli 1825. och Ekon.
Betänkariden. £J2i Utdrag af Protocollet, hållet uti Riksens Högloft.
Ständers Allmänna Besvärs* och Ekonomie Utskott den 8 Juli 1823, S. D.
Herr Ehrenborg, Casper, anförde: ”Det nu upläste Betänkandet, så väl sorn c:na andre, hvilka dermed ega gemenskap och jemväl vid detta tillfälle böra förekomma till Utskottets öfverläggning, röjer å ena sidan en sakkännedom, den jag bekänner mig i detta ämne nästan alldeles sakna.