Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lag-Ut skottets Betänkande N:o 37. I mT:o 3*.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om förändrad lagstiftning angående förmyndarevården.
Dessa till Lag-Utskottets behandling öfverlemnade motioner hafva blifvit väckta inom llöglolliga Ridderskapet och Adeln af Herr Grefve Löwenhielm, Carl, och Herr Dalman, W. F., samt inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdags-fullmägtigen A. W. Uhr från Nerike.
Af dessa motionärer har Herr Grefve Löwenhielm anfört: att det väl stöde på papperet, att domstol vore skyldig hafva ett slags öfverinseende öfver alla inom dess domvärjo varande kurateler, men att då den tid, domarekallets utöfning toge i anspråk, ej medgåfve en så beskaffad uppsigt, så inträffade det ofta att kuratorer på sådant sätt handhade myndlingens egendom, att den vid redogörelsens stund vore förstörd eller så intrasslad i förmyndarens egna rubbade affärer, att värdet deraf förgäfves söktes i hans bo; att det, enligt motionärens förmenande, blott funnes ett medel att afhjelpa detta onda, nemligen det att följa Tysklands exempel, der i hvarje landskap eller provins vore inrättad en pupillkammare, som dels toge i förvar alla till boet hörande säkerhetshandlingar, kapitaler och juveler m. m., hvaraf myndlingen ej vore i behof förr än han uppnått myndighetsålder, dels förvaltade och förräntade alla myndlingens för hans uppfostran och underhåll icke nödvändiga inkomster, dels gåfve ett lämpligt årligt anslag åt specialförmyndaren till bestridande af nyssnämnda utgifter, samt af honom infordrade årlig räkning öfver alla myndlingens inkomster, såvida denne hade egendom, som borde förvaltas, och särskild räkning öfver alla för myndlingens uppfostran och underhåll gjorda utbetalningar; att en sådan pupillkammare, som borde bildas af allmänt aktade män, hvilka till uppdragets emottagande förklarade sig villiga och skulle åtnjuta arfvode af t. ex. * procent af det förvaltade godsets inkomster, här i riket syntes lättast kunna förenas med Hypoteksbanks-direktionerna, som derigenom erhölle en välförtjent inkomst och på hvars ledamöter, om de genom någon viss åt dem anslagen lön kommo i kategorien af embets- och tjenstemän, lagen ägde sin fulla tilllämplighet, när deraf gjordes behof; att det blefve godt tillfälle för lith. till 11 St.
1 Afd. 19 Häft. 1 2 Lag-UtslwUcts Betänkande N:o 37.
Hypotelssbankerna att genast förränta de medel, deras Direktioner, såsom pupillkammare, ägde att uppbära, och att dessas tid ej omåttligen toges i anspråk af för— myndarcvårds-göromålen, då det vore lätt alt så ordna pupillredogörelsen, att den inträffade samtidigt med Direktionernas eljest påkallade sammanträden; alt adelsklassen väl vore i förmynderskapsärender hänvisad till Hof-rätt såsom forum privilegiatum, men att i en fråga af så allmänt och vigtigt interesse ingen ståndsskilnad borde förefinnas, då det deremot skulle stå enhvar, som ägde rätt att efter sig nämna förmyndare, fritt att afsäga sig pupillkammarens biträde, i hvilket fall han sjelf ägde skulden, om hans åt annan person lemnade förtroende blefve sviket; och har motionären på grund häraf hemställt, »det ville Rikets Ständer underdånigst hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Majit i nåder, till nästkommande riksmöte, läte af sakkunnige män ett förslag uppgöras till inrättande af Provincial-pupillkammare och dervid nödiga reglementen och stadgar.» Herr Dalman åter har, efter det den på sednast församlade Ständers underdåniga begäran af Kongl.
Maj:t förorduade Kommitté för utarbetande af förslag till ny Konkurs-lag och förändrad lagstiftning i andra dermed sammanhängande ämnen, jemväl afgifvit förslag till »Förordning angående tillsyn å förmyndares förvaltning af omyndigs egendom», yrkat antagande af nämnde förslag, hvilket är af följande lydelse: »Med upphäfvande af 23 Kap. 1 § Ärfda-Balken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 19 Maj 1845, äfvensom i 2 § i samma Kapitel, stadgas som följer: § *•
Förmynderskap stånde under vårdnad af den Rätt, hvarunder den omyndigas fader, der han död är, vid dödsfallet lydt eller, om han lefver, sitt hemvist häfver: lefver fader, men är annan till förmyndare förordnad, eller har den, som uppnått myndiga år, blifvit under förmyndare ställd; lyde förmynderskapet under den Rätt, som förmyndare förordnat.
Finner, i följd af gjord framställning, Rätten synnerliga skäl vara för handen, att vårdnaden af förmynderskap öfverflyttas å den Rätt, hvarunder den omyndiga har sitt hemvist; meddele derom beslut och gifve det den andra Rätten tillkänna: behålle dock, till dess det skett, den vårdnad, som sagd är. § 2.
Rätten i stad och Domaren å landet hålle öfver förmynderskap särskild förteckning, utvisande de omyndigas födelseår samt förmyndares namn och hemvist.
S 3- Stad välje gode män, en eller flera, att hafva tillsyn å förmynderskap inom staden; och varde, då sådan god man vald är, det Rätten tillkännagifvet.^ Å landet höre tillsynen öfver förmynderskap Sockne-nämndeu till. , Lag-Utskottets Betänkande N:o 37. 3 § 4.
Förmyndare skall, för hvart år, afsluta räkning öfver allt det lian har om händer, .med uppgift af den säkerhet, hvaremot den omyndigas reda penningar utsatta äro, och ingifve, vid årets slut, den räkning, jemte ett utdrag derur, innehållande summarisk uppgift af den omyndigas behållning, så i fast som lös egendom, till gode männen eller Sockne-nämnden.
Det utdrag, hvarom nu sagdt är, skall, försedt med gode männens eller Sockne-nämndens intyg, att förmyndareräkning jemväl allemnad blifvit, till förmyndaren återställas och af honom ingifvas i stad till Hättens Ordförande eller den, som å Rättens vägnar handlingar emottaga bör, före den 1 September, och å landet till
Domaren före eller sednast å första rättegångsdagen af sista tinget året näst efter det, då räkningen afslutas bort.
Sker det ej; förelägge Rätten förmyndaren, vid lämpligt vite, att sin omförmälda skyldighet fullgöra, och förfare i öfrigt efter omständigheterna.
Ofver hvad sålunda förekommit, skall anmärkning göras i den förteckning, hvarom ofvan är stadgadt. § 8.
Gode män och Sockne-nämnd åligge, att inkommen förmyndareräkning granska och, om de finna att förmyndare den omyndigas egendom ej rätteligen förvaltat, derom skyndsamligen göra anmälan hos Rätten, som af omständigheterna pröfvar, huruvida annan förmyndare förordnas må.
Anse gode män eller Sockne-nämnd nödigt, att förmyndaren lemnar inteckning eller annan säkerhet för de medel, som hos honom innestå; anmäle det ock för Rätten; och förordne derom Rätten, efter förmyndarens hörande, såsom nödigt och skäligt pröfvas. § 6.
Den omyndigas fränder äge att hos gode män eller Sockne-nämnd taga del af förmyndareräkning; och äge de i afseende derå samma rätt, som i 5 § omförmäles.
Ar omyndig till de år kommen, att han sjelf finna kan, det förmyndaren ej yäl hans egendom förvaltar; stånde ock honom fritt att det hos Rätten angifva. § 7- Till gode män eller Sockne-nämnd varde, såsom arfvode, af förmyndare inbetaldt ett för hundrade af den omyndigas räntor eller inkomster. § 8.
I afseende å de förmynderskap, som äro under Hof-rätts vårdnad, gälle för Hof-rätt hvad här ofvan blifvit om annan Rätt eller
Domaren å landet stadgadt.
§ 9
Der förmyndarekammare finnes, lände hvad derom särskildt stadgadt är till efterrättelse.» 4 Lag-Utskottets Betänkande N:o 37.
Slutligen har Iliksdags-fulluiägtigen Uhr, jemte det han väckt fråga om vissa förändrade föreskrifter rörande den speciela förvaltningen af omyndigas egendom, hvilka ämnen Utskottet likväl ansett icke böra sammanblandas med föremålet för nu ifrågavarande lagstiftning om den allmänna tillsynen öfver nämnda förvaltning, andragit, att det väl vore i lag bestämdt, det hvarje församling ägde utse en eller flera personer, alt, med närmaste fränder tillerkänd rätt, tillse att de omyndigas gods riktigt förvaltades, men att få församlingar ansett berörda lagbud innefatta ovilkorlig skyldighet till utöfvande af sådan tillsyn och derföre åsidosatt densamma.
Motionären vore dock öfvertygad, det nämnda tillsyn vore af behofvet påkallad, fastän detta behof ofta vore doldt intilldess tillsyningsmännen blifvit tillsatte och trädt i full verksamhet.
Inom den församling, motionären tillhörde, hade tillsyningsmän öfver förmyndarevården, straxt efter Förordningens kungörande derom, väl blifvit valde; men föga hade dermed uträttats förr än dessa tillsyningsmän blifvit förenade med Socknenämnden, såsom en dess afdelning för förmyndareärenden.
Då hade likväl denna institution visat sig medföra ofantligt stor nytta samt föranledt upptäckande af många och stora fel såväl i arfskiften som förmyndareräkningar, hvilka fel derigenom blifvit rättade och till stor del varit af beskaffenhet, att de utan sådan granskning sannolikt aldrig skulle blifvit uppdagade.
Motionären har alltså föreslagit: l:o »att hvarje församling skall utse tillsyningsmän öfver förmyndarevården, så många som distriktets vidd eller der inom boende personers lämplighet och andra förhållanden kunna föranleda; 2:o Skulle flera socknar vilja förena sig att ställa dessa tillsyningsmän under en gemensam Ordförande, stånde det dem fritt. 3:o
Att det skall åligga hvarje förmyndare, utom hvad i lag dessutom är föreskrifvet, a) att sedan arfskifte blifvit upprältadt genast förevisa detsamma för tillsyningsmännen på det de fel deri, som af dem kunna upptäckas, må kunna lättås genom klander derå inom laga tid, derest godvillig rättelse ej sker. b) att sä fort arf utfaller antingen öfverlemna penningarne till tillsyningsmännen kontant, eller förbindelse derå, försedd med sådan borgen, som af dem kan godkännas, vare sig att förmyndaren sjelf vill låna penningarne eller de innestå hos någon sterbhusdelägare eller förmyndaren dem till annor man utlånat. c) Förmyndare, som sjelf utlånat eller innehafver pupillens kontanta tillgångar, skall årligen afsluta räkning och, der så fordras, densamma till tillsyningsmännen aflemna för granskning oell vederhäftighetens pröfvande; fordras det ej, bör den dock ovilkorligen hvart 3:dje år allemnas. 4:o Tillsyningsmännen, hvilka ifrån Domaren böra kostnadsfritt få uppgift första gången på alla förmynderskap i distriktet och derefter vid hvarje Tings slut å förekomna tillökningar eller förändringar, böra hafva en allvarlig uppmärksamhet å förmyndarevården, tillhandagå förmyndare med råd och upplysningar, granska arfskif - Lag-Utskottets Betänkande N:u 37. ten och räkningar med dithörande verifikationer, pröfva säkerheten för de medel, som af förmyndare innehafves eller af dem utlånta äro, anmäla och beifra de fel, som upptäckas, derest de ej godvilligt rättas, föranstalta att sådana personer varda satta under förmyndare, som af en eller annan orsak deraf äro i behof, äfvensom att vårdslösa och odugliga förmyndare varda ifrån förmynderskapet skilda och andra lämpiiga dertill föreslagna, utlåna mot fullgod säkerhet de penningar, som af förmyndare till dem aflemnas, föra ordentlig bok och afräkning ej allenast öfver de förmynderskap, der penningarne lill dem blifvit insatta, utan äfven upptagande behållningen vid bokslutsdagen och säkerheten i borgen eller inteckningar för de medel, som af lörmyndarne förvaltas; de skola äga att vid vite, ej öfverstigande 15 R:dr R:mt, af försumliga förmyndare infordra redovisning.
Årligen skall ordentlig revision hållas och berättelse afgifvas.
Ledamöterna torde kunna ombytas hvartannat år, på sätt med Sockne-nämnd är föreskrifvet och sålunda ej behöfva någon aflöning; men för det särskilda besvär, som kassaförvaltning, bokföring m. m. medför, torde någon ersättning böra bestämmas.»
Vården af omyndigas rätt var i äldre tider uteslutande öfverlemnad åt familjens och slägtens omsorg.
Lief ock i 1754 års lag hufvudsakligen bibehållen.
Enligt 23:dje kap. 1 § Ärfda-Balken, sådan den ursprungligen lydde, var granskningsrätten i afseende å förmyndareräkningen ensamt förbehållen den omyndigas nästa fränder, och först i händelse händer ej funnos eller de vägrade att sådan granskning sig åtaga, ägde
Domaren förordna någon annan i deras ställe.
Domarens administrativa befattning med förmyndarevården inskränkte sig i öfrigt till öfvervakande af förmyndares tillsättande för dem, som deraf vore i behof.
Ytterligare föreskrift härom meddelades genom Kongl. Förordningen den 31 Maj 1795, deri det ålades Häradshöfdingarne att hafva noga och tillbörlig vårdnad derå, att omyndiga blcfvo med förmyndare försedda, samt Presterskapet alt för sådant ändamål till hvarje lagtima Ting lemna uppgift på de inom församlingen timade dödsfall.
Förmyndarekammare inrättades i Stockholm redan år 1697, och sådana institutioners myndighet i förmvndaremål blef ock, hvad städerna beträffade, i 6 Kap.
Rättegångs-Balken erkänd; men i högst få städer inom riket har samma institution hitintills vunnit insteg.
Sedan erfarenheten tillräckligt ådagalagt vådan för de omyndiga af att oj från det allmänna åtnjuta mera omfattande skydd, började man åter egna lilligare deltagande åt detta ämne.
Dervid har man dock utgått från tvänne olika synpunkter, i det en del förfäktat den mening, som ansett det åsyftade ändamålet blott kunna ernås genom inrättandet af Förmyndarekamrar, andra åter understödt den åsigt, enligt hvilken det vore tillfyllestgörande att ställa den enskilda förmyndareutöfningen under allmänt inseende och kontroll.
Den förra vägen erkändes redan af de vid 1834 års r, Lag-Utskottets Betänkande N:o 37. riksmöte församlade
Stander vara den lämpligaste att beträda; men den Kommitté, ät hvilken Kongl. Maj:t, pä samma Ständers begäran, uppdrog att utarbeta förslag angående Förmyndare-kammares organisation och åligganden, sökte i underdånigt utlåtande visa, att inrättandet af sådana kamrar icke vore of behofvet påkalladt eller kunde verkställas utan att medföra olägenheter.
Proposition i ämnet uteblef ock vid 1840 års riksdag och först vid Ständernas nästpålöljande sammanträde, år 1844, bragtes saken af båda Statsmakterna ånyo till lif.
Fastän man äfven då ansåg, att den största säkerhet skulle beredas de omyndiga genom införande af Förmyndarekamrar, dock endast i egenskap af kommunal-anstalter, trodde man likväl tiden derför ej vara inne, och följden af de öfverläggningar, som öfver ärendet höllos, bief antagande af Kongl. Maj:ts förslag, i enlighet hvarmed Kongl. Förordningen den 19
Maj 3 845 utfärdades och gaf förändrad lydelse åt såväl 20 Kap. 7 §, som 25 Kap. 1 <§ Ärfda-Balken.
Genom nämnda förordning stadgades, att stad, socken och härad skulle äga utse gode män, en eller flera, att hafva tillsyn öfver förvaltningen af dithörande omyndigas egendom och utöfva enahanda granskningsrätt, som vore närmaste fränder tillagd; — och dermed var steget sålunda taget att åt kommunerna inrymma rättighet till ingripande i förmyndarevården.
Redan vid den riksdag, som börjades året 1850, hade det dock hunnit visa sig, att verkligheten ej motsvarat den nytta, man genom vidtagandet af berörda åtgärd väntat sig.
Flera röster höjde sig derföre, hvilka med tillkännagifvande, huruledes kommunerna uraktlåtit alt, i enlighet med förutnämnde lagstadgande, taga befattning med uppsigten öfver förmyndare-förvaltningen, yrkade antingen inrättande af Förmyndarekamrar, eller ovilkorligt påbud för kommunerna att kontrollera den enskilda förmyndarevården.
Dessa framställningar föranledde dåvarande Lag-Utskott att, med omfattande af det sednare alternativet, föreslå Rikets Ständer att hos Kongl. Maj:t göra underdånig anhållan om utarbetande af förslag till ordnande af förmyndareväsendet, i enlighet med vissa uppgifna grunder; men denna Utskottets hemställan vann ej tillräcklig framgång hos representationen, hvars pröfning frågan ej heller sedermera varit underställd förr än genom nu gjorda framställningar.
Lika med motionärerna anser Utskottet, att rätts-säkerheten för de omyndiga, i afseende å förvaltningen af deras egendom, ingalunda är betryggad genom nu gällande lagstiftning, — och riktigheten af denna åsigt torde beklagligen af den dagliga erfarenheten bestyrkas.
Förändrade föreskrifter äro således af nöden, och Utskottet tvekar icke att dervid utgå från den redan i 1845 års omförmälda författning antydda och med utvecklingen af vårt samhällsskick i öfrigt jemväl öfverensstämmande grundsats, att uppdraga tillsynen öfver förmyndarevården åt kommunerna.
Men hvad som genom nyssnämnde förordning var för kommunerna en rättighet, — ty något annat synes ordet »äga» på delta ställe ej innebära, — bör förvandlas till en pligt, och äfven omfånget för kommunernas verksamhet härutinnan har Utskottet trott böra utvidgas. Lag-Ulskottets Betänkande N:o 37. 7
Vid meddelande af de närmare föreskrifterna har Utskottet haft att välja emellan tvänne alternativer: å ena sidan Herr Grefve Löwenhielms förslag, och å den andra Herr Dalmans och Riksdags-fullmägtigen Uhrs.
Herr Grefve Löwenhielm önskar införande af ordentliga Förmyndarekamrar, af hvilka en hvar till och med skulle omfatta ett helt län samt sjelf omhänderhafva och förvalta hvad af de omyndigas egendom ej erfordrades till deras underhåll och uppfostran.
Erkännande vinsten för de omyndige af sådana institutioner, anser dock Utskottet icke möjligt att nu införa desamma.
Hvarje frö, hvarje tillstymmelse dertill saknas nemligen för närvarande på de aldraflesta ställen, och skall en ny institution erhålla betydelse och lifskraft, måste den sammanlänkas vid något förut bestående eller, rättare, vara en utveckling af detta.
För öfrigt synes det vidsträckta omfång, motionären föreslagit för hvar särskild Förmyndarekammares verksamhet, nemligen förmyndarevården inom ett helt län, mer egnadt att qväfva än lifva kommunalandan till förmån för dessa institutioner; ty i dessa fall skulle utan tvifvel intresset slappas med afståndet från myndlingarne och obekantskapen med förmyndarne.
Beträffande äter förslaget, att förena pupilkammare med hypoteksbankerna, så synes detta så mycket mindre kunna ifrågakomma, som dessa banker äro helt och hållet enskilda föreningar, hvilka, ej i lag påbjudna, ej heller finnas öfverallt och i allt fall ingalunda kunna af lagstiftaren tillförbindas att fullgöra sådana uppdrag som de ifrågavarande, — hvadan Utskottet hemställer, att Herr Grefve Löwenhielms omförmälda motion icke måtte bifallas.
Deremot har Utskottet funnit de af Herr Dalman och Riksdags-fullmägtigen
Uhr framställda förslag, hvilka ej till sina hufvudgrunder från hvarandra väsendtligen afvika, vara förtjenta af uppmärksamhet, enär, genom antagande af dessas principer, en lämplig början synes göras till ett än fullständigare ordnande af förmyndareväsendet och en möjlighet beredas för organiserande i framtiden af ordentliga Förmyndarekamrar.
Men på det den institution, som i dessa förslag afses, måtte kunna fritt och sjelfständigt ytvecklas, allt efter som olika lörhållanden kräfva, och icke intvingas i former, som kunde qväfva dess verksamhet och förslappa kommunernas möjligen vaknande intresse derför, synes hufvudsakligen endast de yttre konturerna af denna institution eller dess yttersta gränslinier böra i lagen uppdragas och smärre reglementariska föreskrifter, så vidt möjligt är, undvikas.
Detta är ock en tanke, som genomgår ofvan omförmälde Kommilterades, af Herr Dalman upptagna förslag, och Utskottet har funnit sig hufvudsakligen böra gilla dettas innehåll.
Såsom af delta förslag synes, uppdrager det tillsynen öfver förmynderskap i stad åt gode män och å landet åt Sockne-nämnden, hvaremot Riksdags-fullmägtigen
Uhr föreslagit tillsättande af särskilda gode män äfven å landet.
Nu är det visserligen å ena sidan sannt, att Sockne-nämnderna utvecklat en verksamhet och vunnit en betydelse, som de icke ägde i början af sin tillvaro, äfvensom att de jemväl visat intresse för vården af dens angelägenheter, som de ansett icke kunna sjelf råda öfver s Lag-Ut skottets Betänkande N:o 37. sitt gods, i så mätto att de icke sällan hos Ilärads-rätterna yrkat personers försättande i omyndighetstillstånd, hvarförutan jemväl bör erinras, att brist pä tid och arbetskrafter för dessa myndigheter icke gerna kan förutsättas, enär, enligt Förordningen om Sockne-nämnder, antalet af ledamöter i desamma är obegränsadt och de jemväl äga rätt att fördela sig på afdclningar för handläggning af särskilda mäl, så att intet hinder finnes i lag för en Sockne-nämnd att, om tillsynen öfver förmynderskap dem ålades, öfverlemna bestyret dermed åt en särskild afdelning af Nämnden.
Men å andra sidan får det ej heller förgätas, att man utgår just från den åsigten, att gifva kommunerna så stor frihet som möjligt att ordna sin ifrågavarande verksamhet efter olika förhållandens kraf, och att någonstädes omständigheter kunna inträffa, hvilka göra det för en Socken önskvärdare att få tillsätta särskilda gode män för inseende öfver förmyndarevården, än att uppdraga detta åt Sockne-nämnderna.
Utskottet har derföre volt, att äfven medgifva gode mäns förordnande å landet, men föreslagit, att, om gode män ej der äro valde, ifrågakomne tillsyn Aligger Socknenämnden.
Och har Utskottet derjemte ansett sig böra hemställa, att flere Socknar mätte få om gemensamma gode män sig förena.
I afseende å förslagets detaljer må här erinras: vid 1 §, att den löser en fråga af vigt, men som för närvarande är mycken tvist underkastad, nemligen frågan om rätt domstol i förmyndaremål, och att det föreslagna stadgandet, på samma gång det öfverensstämmer med en åsigt, som i lagskipningen ofta sökt göra sig gällande, tillika synes vara det för de omyndiga mest betryggande; — vid 4 §: att bevis öfver fullgörande af den här gifna föreskrift om inlemnande af ett utdrag af förmyndareräkning, i stad till Rättens ordförande eller den, som, å Rättens vägnar, handlingar emottaga bör, och å landet till
Domhafvanden, så mycket mindre behöfver utlösas, om förmyndaren det ej äskar, som inlemnandet icke sker inför Rättens protokoll och anteckning derom ej heller göres i protokollet, utan i den särskilda förteckningen öfver förmynderskap, hvarom i 2 § är stadgadt; — samt vid 7 <§: att den här, såsom arfvode till gode män eller Sockne-nämnd, föreskrifna en procent icke utgår af den omyndiges kapital, utan endast af räntan å kapitalet, samt följaktligen är så ringa att den ej kan kännas tryckande för myndlingen, hvaremot sammanlagda beloppet af dessa afgifter för alla förmynderskapen möjligen kan uppgå till en summa, som nöjaktigt ersätter gode männen eller Sockne-nämnden för ifrågavarande besvär.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, får Utskottet vördsamt tillstyrka, det ville Rikets Ständer för sin del besluta en författning angående tillsyn å förmyndares förvaltning af omyndigs egendom, så lydande: »Med upphäfvande af 25 Kap. i § Arfda-Balken, sådan den lyder i Kongl.
Förordningen den 49 Maj 1845, äfvensom af 2 § i samma kapitel, stadgas som följer: § '• Lag-Utskottets Betänkande N:o 37. 9 § *•
Förmynderskap stånde under vårdnad af den Rätt, hvarunder den omyndigas fader, der han död är, vid dödsfallet lydt eller, om han lefver, sitt hemvist häfver: lefver fader, men är annan till förmyndare förordnad, eller har den, som uppnått myndiga år, blifvit linder förmyndare ställd; lyde förmynderskapet under den Rätt, som förmyndare förordnat.
Finner, i följd af gjord framställning, Rätten skäl vara för handen, att vårdnaden af förmxjnderskap öfverflyttas å den Rätt, hvarunder den omyndiga har sitt hemxAst; meddele derom beslut och gifve det den andra Rätten tillkänna: behulle dock, till dess det skett, den vårdnad, som sagd är. § 2.
Rätten i stad och Domaren å landet hålle öfver förmynderskap särskild förteckning, utvisande de omyndigas födelseår samt förmyndares namn och hemvist. § 5.
Stad välje gode män, en eller flera, att hafva tillsxjn å förmynderskap inom staden; och åligge Magistraten att om valet besörja.
A landet äge socken, eller flera socknar gemensamt, att gode män, som s.agdt är, för tillsynen å förmynderskap utse: sker det ej; höre sådan tillsyn Soclcne-nämnden till.
Då god man vald är, varde det Rätten eller
Domaren tillkännagifva. § * Förmyndare skall, för hvart år, afsluta räkning öfver allt det han Itar om händer, med uppgift af den säkerhet, hvaremot den omyndigas reda penningar utsatta äro, och ingifve, vid början af följande år, den räkning, jemte ett utdrag derur, innehållande summarisk uppgift af dm omyndigas behållning, så i fast som i lös egendom, till gode männen eller Soclcne-nämnden.