Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Derjemte Hr Tottie tillkännagifvit sin öfvertygelse, att, då utaf de arne operationerne, sedel-indragning och utlåningens inställande, den senare vore mest effecliv och våldsam, Fullmäktige visserligen genast och i första rummet skulle blifva nödgade att tillgripa denna utväg, emedan detta berodde helt och hållet på Capitalisterne sjelfva, hvilka icke kunde förutsättas handla så oklokt eller oegennyttigt, .att de skulle köpa Bankens fastighets-inleckningar eller åt Fullmäglige gifva lån, i en tidpunkt, då de blott genom att afhålla sig från sådana köp och neka Banken lån, kunde tvinga Fullmäktige att afbryta hela utlåningen, hvarmed just ratta skördetiden för Capitalisterne vöre inne.
Men under det Herr Tottie ogillat de af Utskottet uppgifne grunder, har han dock erkännt, att realisationen ovilkorligen bör göras, samt den närvarande osäkerheten få ett slut, och jemte del han förklarat, att man måste se sig om efter några andra grunder, mindre uppoffrande näringarnes och Rikets väl för Banken, ansett sådana grunder redan vara funna och kända, samt ganska lätt kunna utföras, blott man ej vara för ömtålig och rädd att vidröra Bankens nuvarande organisation, under tillägg, att det syntes honom, sorn man med något skäl skulle kunna fordra, att, i en så utomordentligt vigtig oell omfattande fråga, "Baneo-iu ter esset” borde vika för det allmännas och hela Rikets.
För att vinna båda de lika vigtiga och angelägna ändamålen, att, i ena sidan, fullt tillförlitlige garantier uppställdes för realisationens bestånd eller alt åt Banken bereddes så beskaffade tillgångar och utvägar, alt hvar och en med fullkomlig säkerhet på förhand visste, det Banken förmådde uppfylla sin ulvexlings-förhindelse, men att ock, å andra sidan, tillgångar och utvägar härtill blefvo beredde på ett sätt, som, under den för näringarne så eritiske öfvergångs-perioden till ett fast mynt, icke medförde någon sedel-indragning eller något afbrott i lånerörelsen, fordrades, enlig* Banco-Utskotteis Utlåtande N.-o iG. den af Herr Tottie framburna planr allenast den enida operatron, att Bankens hela lånerörelse bie fre till Riksgälds-Contoret öfverflyttad, emot det att Conloret lemna de Banken sine räntebärande Obligationer för bela beloppet af de lånefordringar, som Contoret ifrån Banken öfvertagit, hvaraf, efter Herr Totties omdöme, skulle uppkomma det lyckliga resultat, att ingen sedelindragning och ingen rubbning i lånerörelsen kunde uppstå, ulan utlåningen forlginge orubbad, förvaltad af RiksgäldsConlorets Fullmägtige, i samma ordning sorn förut, och Banken, förvandlad endast till en Vexlings- och Sedel-Bänk, hade i stället för nu innebafvande fordringar,, å hvilka icke silfver kunde erhållas, fått i sina händer en valuta, genom hvars hypothiserande Banco-Slyrelsen alltid med lätthet å Utländsk ort kunde upptaga det qvantum silfver, som den någon gång möjligen kunde behöfva, för att upprätthålla utvexlingen.
Och har Herr Tottie, uti ett ytterligare anförande, tillagt några få' hufvudgrunder för verkställigheten af nämnde idee, utan att dock ingå uti det egentligen reglementariska, öfvertygad, att allt dithörande säkrast ofverlemnades till Utskottets bedömande- och utarbetning, i händelse sjelfva ideen med bifall antoges Den af Herr Tottie framställda åsigt har inom Vällofl. Borgare-Ståndet blifvit delad af Herrar Rydin och Waern, hvilken sistnämnde till besvarande upptagit åtskiliige redan inom Ståndet väckte tvifvelsmål'om?
det framsta llda förslagets- verkliga gagnelighet och någre- deremot gjorde vigliga inkast..
Ej mindre sannolikt och troligt, än Herr Tottie ansett det vara, att icke länge- kan dröja förrän ögonblicket är inner då hela* disponibla redbara tillgången be lin nes- medtagen och Banco-Styrelsen nödsakas börja de så kallade- strypnings-operationerne, ej mindre sannolikt och troligt'Ar det, enligt Banco-Ulskoltels åsigt, att,, innan ännu
Bankens redbara-fond hunnit i ut vexling s-väg efféctivt förminskas med det bär ofvan uppgifna' beloppet af 3,3oo>,ooo R:dr, hvilket, ehvad begärlighet man än må förutsätta, . icke-,, enligt Sveriges nuvarande penningetillgångar,, låter sig. verkställa på blott någre få veGkor eller månader,, vexelcursen åtminstone vid något tillfälle sjunkit lill* deri punkt,, att antingen införskrifning: af ett eller annat hundrade tusende R:dr Silfver Specie,, mot transportkostnadens- ersättande skulle blifva af vexelinnebafvare med begärlighet ombesörjd, helst oro dermed förenas- förmonen- af räntefiitt förskott,, på sätt hittills skett,, eller ock Bänco-Siyrelseu sjelf finna sig i tillfälle' att d’er•m gå> i författning.;; hvarigenom* ej} allenast dleiv befarade- indragning^» 'Banco-Utskoltets Utlåtande Ako 16. aflägsnades, utan äfven förstärkning i någon mon åt sedelcapitalet bereddes.
Och desto mindre möjligt är det sålunda, i Utskottets tanke, att vexelcursen icke skulle medgifva vidtagandet af en sådan åtgärd från Banco-Styrelsens sida under hela den vida längre lid, som måste åtgå för att, medelst vexling ur Banken, uttaga det högst betydliga belopp silfver, som, innan någon fråga om indragning af sedelstocken och lånerörelsen i och för proportionens bibehållande kunde uppstå, skulle kunna utvexlas, så vida de förändringar af Rikets Ständer godkännas, hvilka Utskottet nu mera, på sätt bär nedan omförmäles, trott sig kunna, ulan ingripande rubbning i det helas plan och samband, tillstyrka.
Beträffande åter den lockande uppmaning, Utskottets förslag skulle innehålla till capitalisler, penningemän och fordringsegare, alt befordra ett strypsystem och den lätthet desse skulle ega att tvinga Banco-Fullmägtige till hela utlåningens afbrytande blott genom vägradt köp af Bankens fastighetsinteckningar eller nekade lån till Banken, torde det ej böra ulan uppmärksamhet lemnäs, alt serdeles inom hufvudstaden eapitalister och penningemän finnas af mera än ett slag, eller förbises, att, enligt hvad kändt är, de fleste och betydligaste capital härstädes inneliafvas af Allmänna Cassör, Välgörenhetsstifleiser och andre Inrättningar, hvilka använda sine ränteinkomster för vissa dertill bestämda ändamål.
Med någon rimlighet lärer icke kunna antagas, såsom med desse capitalegares inleressen öfverensstämmande att arbeta på uttömmandet af Bankens silfverförråd, samt i och med detsamma å myntvärdets nedsättande och sine utestående capitalfordringars öfvergång till nonvaleurer, utan bör man fastmera förmoda, att de ej mindre af behof alt placera sina ofta fruktlöst liggande capital, än af förståndig omtanka, att, genom åt Banken lemnad handräckning, om den kunde i något afseende blifva påkallad, bet^gga sig sjelfve, skulle med begärlighet och utan tvekan lemna lån emot hypothek af sådane Bankens document, hvilka erbjuda den yppersta säkerhet de kunde önska, nemi. första inteckning uti Rikets jord inom tredjedelen af taxeringsvärdet, antagen efter sorgfällig pröfning, alt allt det blifvit enligt Lag och gällande Författningar iakttaget, som i ena eller andra hänseendet kan erfordras till inteckningshafvares betryggande från förlust.
Äfven bland enskilda äro egentlige capitalister, det vill säga sådane, som önska sig en bestämd årlig afkomst af utlånade penningar, ingalunda Bankens fiender, utan dess naturligaste bundsförvandter, så länge ett Banco-Ulskollets Utlåtande IV:o 16.
>7 ett stadgadt myntvärde finnes och låter sig upprätthålla och har den motsatta syftning, som man nu velat dem tillskrifva, visserligen aldrig framställt sig å deras sida såsom frivillig eller förutgående, utan här1 ed t sig från omständigheter, som gjort det lill en tvingande nödvändighet för dem att i dryga räntor söka någon ersättning, oell genom cnpitals nedläggande i faslighet sälta någon gräns för de förluster, hvilka uppstodo å fordringar, som, efter längre tid, blefvo återguldne uti ett till sitt värde emedlertid sjunket sedelmynt.
Så kallade penningemän eller de, hvilkas föremål är att hålla både egna och fremmande tillgångar lätt rörliga, för alt, efter en föränderlig conjunclur, göra vinstgifvande speculationer, kunna deremot icke sällan hafva helt olika interessen med de nyssnämnde; och förflutna tiders erfarenhet gifver äfven stöd åt den tanka, alt vid hämmad afsättning af landets produkter samt deraf förorsakad knapp tillgång på vexlar och begärlighet efter metalliskt mynt, sjelfva den fortfarande belåningsrättiglieten i Banken blifvit från detta håll icke utan framgång begagnad, såsom medel för konstlade curs-operationer och ett systematiskt undergräfvande af Bankens förmåga.
I brist af annan indrägtigare och mera gagnande verksamhet, äro sådana slags operationer från de trafikerandes sida ej oväntade, ej ens klandervärda; men det är emedlertid här egentligen, som en Banco-Styrelse behöfver vara på sin vakt, och som den icke utan våda kan eller får lemnäs försvarslös.
Enär ej mindre vigten och behofvet deraf, att den närvarande 0- säkerheten måtte jå ett slut, än angelägenheten deraf, att fullt tillförlitlige garantier för vexlingens^ bestånd uppställas, blifvit, jemväl af de Ledamöter, hvilka framställt förslag om ifrågavarande förändrade garantier, erkände, samt utgjort syftemål för deras, likasom för Utskottets bemödanden, är det med tillfredsställelse
Utskottet finner sig befriadt från att söka öfvertyga härom, och ser frågan inskränkt blott dertill, huruvida antingen Utskottets förslag eller det som desse Ledamöter önskat i stället måtte antagas, är företrädesvis egnadt att lugna och betrygga så väl innehafvarne af Bankens sedlar, som landets förlagbehöftande näringar.
För att komma till närmare visshet härom, genom en utredning af Ämnet, anser Utskottet sig böra till granskning upptaga hufvudgiunderne för det af Herr Tottie afgifne förslag.
Prot. i834• 6 Sami. 1 dfd. 3 satte Häftet. i8 B a n cq-TJ(sko t tet a Utlåtande IV; o 16.
Enligt desse grunder skulle Riksgälds-Contoret, under namn af Rikets Ständers Låne-ochRiksgälds-Contor, öfvertaga och farväl ta Bankens hela Låne- och Credit-rörelse, från hvilken Banken alltså för framtiden blefve skiljd, Denna Låne- och Credit-rörelse skulle orubbadt fortgå under styrelse af Rikets Ständers Fullmägtige i Låne- och Riksgälds-Contoret.
Bankens Embets- och Tjenstemän, som med de serskilde utgreningarne af nämnde rörelse ega befattning, skulle jlyttas på Låne- och Riksgälds-Contorets Stat_, med bibehållande af alla de löne-inkomster eller arfvoden, förmoner och rättigheter, hvaraf de för närvarande äro i åtnjutande.
Rikets Ständers Bank, skil jd ifrån ali Låne- oell Credit-rörelse, skulle för framtiden endast blifva en Deposit-j Wexel och Sedel-Bank, hvilken icke skulle utgifva några Sedlar, utan emot insatt metallisk valuta.
Den skulle styras och förvaltas hädanefter, som hittills, af Rikets Ständers Fullmägtige samt af de Embets- och Tjenstemän, hvilka vid Contoren och Departementen för Vexlings-, Deposit- och Sedel-rörelsen äro anställde.
Den assignerings-rörelse, som af enskilde idkas i Banken, medelst tryckte eller graverade in visningar, skulle icke inbegripas under Deposit-röre!sen, utan öfvergå till Låne- och Riksgälds-Contoret.
Fullmägtige uti Låne- och Riksgälds-Contoret skulle till Banco-Fullmägtiges disposition, å Rikets Ständers vägnar och enligt deras förordnande, utfärda obligationer svarande mot hela beloppet af de från Banken öfvertagne låne-fordringarne; belåningssumman å guld, silfver och metalliska effecter, beräknad öfver hufvudj efter ett medeltal af de sista årens utlåning eller något deröfver.
Obligationerne, som blefve räntebärande med minst 4 och (kanske) högst 41 proc., skulle ställas på jemna tusentals R:dr och på minst 6, högst 9 års betalningstid.
Låne- och Riksgälds-Contoret skulle erlägga den å desse obligationer utställde ränta ifrån den tidpunktj i mott som och sd länge som de af Banco-Styrelsen begagnas till den redbara fondens förstärkning och silfver-ulvexlingens upprätthållande.
Räntan å Bankens Grundfonds-obligationer skulle, på samma sätt och under enahanda vilkor, hållas Fullmägtige i Banken tillhanda, utaf Fullmägtige i Riksgälds-Contoret.
Utaf vinsten å den af Låne- och Riksgälds-Contoret ifrån Banken Banco-Utskotlets Uttalande N-.o 16. '0 Kfvertagne Låne-rörelse, skulle hvarje år qvartaliteter eller på en gång utbetalas: 1:0 Kostnaderne för Bankens Sedel-tillverkning, Adminislralion och Tjensteroanna-statens aflöning. 2:0 Kostnaderne för Förvaltningen och Tjenslemännens aflöning inom de Departement, sora ifrån Banken blifvit på Contorets Stat öfverflyttade.
Återstoden af den behållna vinsten på Låne-rörelsen skulle emellan Riksdagarne reserveras för att betacka räntorne å de af Låne- och Riksgälds-Contoret till Banken för Låne-fordringarne utfärdade obligationer, i och för den händelsej alt Banco-Fullmägtige behöfde desse obligationer använda.
Under tiden och när denna reserverade behållning af vinstmedel ej utaf Banken disponerades, finge den af Fullmägtige uti Låne- och Riksgälds-Contoret hållas rörlig och fruktbar genom utlåning på kortare tider.
På samma sätt finge äfven de från Stats-Verket inflytande räntemedlen å Grundfonds-obligationerne, genom utlåning på kortare tider hållas rörlige och fruktbare.
I ingen händelse skulle Låne-fordringarne, eller det uti Låne-fordringarne ifrån Banken lill Låne- och Riksgälds-Contoret öfverlåtna capilalet, förskingras eller förminskas, ulan detta capital borde alltid hållas oförryckt och i sitt fulla beloppsåsom en ytterligare säkerhet åt Banken och innehafvarne af dess Sedlar, för de af Låne- och RiksgäldsContoret till Fullmägtige i Banken utfärdade obligationer.
Fullmägtige i Banken skulle vara pligtige vaka deröfver, att Banken alltid borde vara försedd med silf ver mynt, så att invexlingen ej löper fara att inställas, dock utan skyldighet att iakttaga någon bestämd proportion.
Örn Fullmägtige någon gång sågo sig föranlåtne alt använda i handom hafvande obligationer, så borde i första rummet Grundfonds-obligationerne begagnas, och först derefter de obligationer, som för öfverlåtne Låne-fordringar blifvit utfärdade.
Banco-Fullmägtige skulle hafva sig ålagdt, alf icke skrida till någon försäljning af obligationer, vare sig af ena eller andra slaget, så vidt ej svårighet skulle möta att med begagnande af obligationerne såsom lippothek kunna på lämplige korta tider uppnegotiera erforderligt silfver.
Låne- och Riksgälds-Contoret skulle genast upphöra med all Sedel - Banco- Utskottets Utlåtande N.-o 16. utvexling , så snart förenämnde föreslagna anordningar hunno till verkställighet.
Invexlings-cassorne för redan existerande Riksgälds-sedlar skulle förflyttas till Banken, och de dermed sysselsatte Tjenstemän upptagas på Banco-Verkets Stat.
Utvexlingen skulle genast sättas i verket, så snart de föreslagne anordningarne vunnit laga kraft.
Och Fullmägtige i Banken skulle hafva sig ålagt tillse så val, det inga Sedlar å smärre valeurer (från och med 8 sk. till och med 2 R:dr) efter denne tidpunkt ulgåfvos, som ock alt de sedlar å dess'e valeurer, hvilka invexlades, genasl blefvo uppbrände och förstörde.
Under den närmare utveckling af desse sattser, som genom de inom Vällofl. Borgare-Ståndet gjorde erinringar emot desamma blifvit föranledd, har Herr Waern sökt visa, att Banken ingalunda skulle förlora i i förmåga att sina skyldigheter fullgöra derigenom, att de enskilde för» bindelserne kommo alt utbytas emot Riksgälds-Conlorets Obligationer, utan tvertom medelst ett sådant utbyte vinna; till stöd för hvilken lanke Herr Waern andragit, att de enskilde låne-förbindelserne icke utgjorde någon för Banken disponibel tillgäng, enär de icke kunde när som helst indragas, eller, i händelse af behof, å utländsk ort användas, men att obligationerne deremot voro omsältlige ej mindre i salu än som hypothek både inom- och utomlands, samt sålunda i sjelfva verket utgjorde en i hvarje ögonblick disponibel reservfond till mötande af vexlingens behof; i sammanhang hvarmed Herr Wcern anmärkt, det första vilkoret för credit i allmänhet vore, att vara solvent eller att kunna med contant betalning honorera hvarje utgifven skuldsedel.
Då det ej kan vara för någon okändt, att det beslut Rikets år 1813 församlade Ständer fattat, angående afskrifning af åtskillige utländske skulder, varit af en mindre fördelaktig inverkan på Svenska Statens credit å utrikes ort; att Rikets Ständer vid sistförflutne Riksdag låtit på en gång inom linien föra 14,000,000 R:dr af Bankens hos Statsverket och Riksgälds-Contoret egande contanta fordringar; att de skuldförbindelser, hvilka för 4,400,000 R:dr af dylike Stats-fordringar blifvit till Banken eller dess Ordres utställde, likväl ännu ej utgöra annat, än ett dödt och ofruktbart Capital (hvilket de, enligt Herr Totlies förslag, äfven för framtiden skulle förblifva så länge de af Banken förvarades); att Banken har räntebärande skuldförbindelser från äldre tider till belopp af 94°,000 R:dr, löpande med 4j, 4 och 3 proc. ränta, belånbara nar som helst med 99 proc., hvilka, Banco-Utskottets Utlåtande N:o 16. oaktadt denna användbarhet, visa sig af föga rörlighet och omsättlighet inom Landet; att Banken eger, till belopp af omkring 1 million R:dr, nyare Skuld-Förbindelser mot 3 proc. ränta och 6 månaders uppsägning, hvilka, ehuru till största delen på summor af allenast I2Ö, 25o och 5oo R;dr, nästan aldrig äro i rörelsen eller på Börsen synlige, och svårligen låta sig ens i ringa qvantiteter omsätta; att Riksgälds-Contorets redan utfärdade Obligationer, i och för Statens behof, ehuru löpande med 5 proc. ränta, äro underkastade ett ungefärligen lika förhållande; att, till ränta och amortissement å sistnämnde Obligationer, någon annan tillgång än nya upplåningar icke finnes för Riksgälds-Contcret anslagen; att blott emedan man uti Sverige hittills så föga varit van, att med ränte-papper röra sig och verkställa liqvider, ansenlig rabatt eger rum på de af Armeens PensionsCassa nyligen utställde, visserligen i alla hänseenden goda och säkra Obligationer, o. s. v.; kan Utskottet ej undgå att finna det vara af ganska stor betänklighet och vågsamhet, alt, för Silfver-utvexlingens framtida bestånd, söka åt Banken ett stöd allenast uti nya af Riksgähls-Conloret utfärdade Obligationer, de der med en summa af icke mindre än 18 ä 19 Millioner R:dr Banco skulle öka den mängd af trögt omsättliga räntepapper som redan finnes, och det förefaller i sanning Utskottet oförklarligt, att just till följd af en dylik operation,
såsom säkert förespeglas, att hos allmänheten hvarje tvifvel om Bankens förmåga att när som helst för sig göra rätt, skulle på en gång förskingras, samt hvarje behof af Obligationernes användande sålunda försvinna.
Banco-Ulskottet skulle åtminstone för dess del tveka, både att i sådan scala fortgå på Slats-skulds-banan och att dervid öfverlemna sig åt så gynsamma förhoppningar, som de Ledamöter, hvilka yttrat sig för ifrågavarande förslag, jemväl i händelse Sverige egde hvad det nu saknar, eller en under flere år stadgad Stats-Credit, och för sina Stats-pappers omsättning hade någorlunda jernförlige utvägar med dem, hvilka erbjuda sig åt andra länder, t. ex. England och Frankrike; och tror Utskottet tiden att förse Banken med nya Summor af Riksgälds-Contorets Obligationer i och för utvexlingens understödjande, åtminstone ej vara inne förr, än sig visat med hvad lätthet och på hvad vilkor de Obligationer, lill belopp 4.4°o,ooo R:dr, hvilka Banken redan af Riksgälds-Conloret emottagit, låta sig vid förefallande behof in- eller utrikes omsätta eller använda.
En hufvudomständighet„ hvarå Herr Tottie sjelf fästat uppmärksamhet, bör här ej förbigås ehuru Banco-Utskotlet redan förut i detta Betänksnde varit i tillfälle att derom yttra sig. 22 Banco-Utskottets Utlåtande N--0 16.
Herr Tottie liar nemligen i början af sitt förslag erkänt den princip, alt en vexlande Bank måste vara iståndsatt att kunna minska sin Sedelstock; oell liar derigenom visat sig inse den sanning, att, sedan ett stadgadt myntvärde finnes, Rörelse-Capitalet kail komma att ökas utan någon Bankens åtgärd, oell följaktligen äfven, vid sina tillfällen, blifva för beliofvet öfverflödigt.
Men då Herr Tottie, det oaktadt, framställt sin plan på sätt att Bankens i Lånerörelsen utevarande Sedel-Capital skulle förblifva oförändradt, ehvad nya Capital derjemte bildades eller icke; så synes i och med detsamma liela den egenteligaste grunden undanryckt, hvarpå ulvexlingens bestånd i all framtid skulle hvila, och som Herr Tottie, lika nied Banco-TJtskottet, förklarat sig anse så hufvudsaklig.
I fall det får såsom gifvet antagas, att för allmänt Verk, likasom för enskild person, förtroende uppkommer och i sin raon stärkes genom öfvertygelsen om verklig solidite, kraft och förmåga, så kan väl en Bank, som är stängd ifrån möjligheten att sjelf något förvärfva, och vid hvarje inträffande påkänning måste i första rummet taga sin tillflygt till lån (Herr Tottie pag. i4) svårligen anses lika väl i stånd att upprätthålla det gångbara myntets värde, som en Bank, hvilken, utöfver egna samlade fonder, uppbär och disponerar årligen betydliga Ränte-inkomster; förutsatt nemligen, att utlånings-rättigheten icke blifver, missbrukad, utan, såsom nu är förhållandet, befinnes till belopp och beskaffenhet underkastad vederbörlig control och publicitet.
Val kan den erfarenhet ej jäfvas, att mången enskild håller sig ganska solvent genom lånad förmögenhet, i saknad af egen.
Men den enskilde låter ej årligen trycka och utdela sitt Bokslut.
Gjorde han della, såsom Banken gör, blefve måhända hans Credit icke mera densamma.
Den af Herr Waern framställda salts, att en Stats-Banks Credit icke kan vara större än sjelfva StatenSj må gerna i visst hänseende och såsom theori medgifvas; men dervid kan dock ej lemnäs oanmärkt, att Svenska Banken vid mera än ett tillfälle haft bättre credit än Svenska Stats-Verket; helst detta just utgjort en anledning lill de beständiga sammanblandningar dem emellan, som icke visat sig i längden serdeles båtande för någondera.
En ytterligare reflexion må här tillåtas.
Vore Sveriges ställning på det hela sådan, att, genom näringarnes och handelns egna ansträngningar, alltid och vid hvarje tillfälle vunnes för landet den behållning och förkofran, som innebär drifkraften för ny verksamhet; det vill med andra ord säga, om ett öfverskott i ädla me - Banco-Ulskoltets Utlåtande N.-o 16. 2? taller årligen sjelfmant till Sverige inginge, och icke blott någon gång, med tillhjelp af understödjande och uppmuntrande åtgärder; då hade förmodligen här aldrig någon Stats-Bank behöft inrättas, för att dels biträda näringar med förlag, och dels i förening dermed, genom ständig uppmärksamhet på förhållandet emellan Realiteter och Representativ, söka bevara ett stadgadt myntvärde.
Der ädla frukter växa i skogen, vårdas de icke i drifhus.
Men, om uti dét nyssnämnda förhållandet visar sig den enda rimliga grunden för Bankens tillvaro, så vore, inom det vidt utsträckta Sverige, underhållandet för gemensam räkning af en dyr Central-anstalt, den der skulle hafva till föremål blott sedlars utställande jemt upp i utbyte mot silfver, det minst behöfliga och det mest gagnlösa man kän tänka sig; hvarföre Banco-Utskottets öfvertygelse är, att, i samma stund Svenska StatsBanken göres till blott DepositSedel- och Vexel-Bank, kan den ock ulan märkelig olägenhet och afsaknad upphöra.
Med stöd af hvad anfördt blifvit, är det för Banco-Utskottet icke fattligt, att någon ökad garantie vore Bancosedlarnes innehafvare gifven, genom lånerörelsens öfverflyttning från Banken till Riksgälds-Contoret; utan fruktar Banco-Utskottet tvärtom, att en sådan åtgärd genast skulle hafva menlig inflytelse på båda Verkens credit.
Bankens nemligen, derföre, att den vore i allo sammanbunden med och ställd uti beroende af ett Verk, hvars egentliga element utgöres af skuldsättning; och Riksgälds-Contorets, derföre, att dess fonderade skuld vore på ep gång så ansenligt förökad.
Och desto synbarare blefve denna inflytelse i mon som de utfärdade Obligationerne skulle behöfva tift Bankens consoliderande användas, vare sig såsom hypothek eller såsom verklig valuta, för inbringande af Silfver eller Bancosedlar.
Det återstår då att vidare utveckla, om antingen enligt Herrar Totties och Wenrns förslag, eller efter de grunder Banco Utskottet uppgifvit, den bästa och säkraste utsigten må vara öppnad för näringarne att, i nion af en stigande utveckling, kunna påräkna erforderlige förlagstillgångar mot billiga vilkor.