Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru sent denna ersättning rusthållarne meddelas, lärer det väl dock en gång böra ske, om de ej skola för alltid blifva försatte i annan och sämre belägenhet, än ej allenast rusthållare i allmänhet, utan äfven särskildt de vid samma kompani rustande inom Kungs-Barkarö socken, hvilka redan år 1685 erhållit den utlofvade ersättningen medelst anslagen kronotionde spanmål.
3:o har man velat finna ett bevis derpå, att ett surrogat för dagsverkena måtte vara äfven de öfrige rusthållarne i Åkerbo härad vid de ursprungliga ”kontrakternes^ uppgörande tilldeladt, i den omständighet att rusthållarne vid Lif - 6 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 273. regementet erhållit indelningar af 56 till 76 kronodaler, då vid andra kavalleriregementer, såsom de Småländska och Skånska, indelningarne voro vida mindre och någorstädes bestego sig till endast 40 daler.
Att rusthållen vid Kungsöhrs kompagni lede af en indelningsbrist, sorn i det nogaste motsvarades af ifrågavarande dagsverkens värde, förmentes vara en oriktig förutsättning af Krigs- och Kammarkollegierne, som innebure, att hvarje rusthåll inom samma regemente eller kompagni skulle hafva till ersättning för rustningsskyldigheten erhållit lika stor indelning af kronoräntor, men vid bestämmandet af hvarje rusthålls-indelning bade afseende deremot blifvit fästadt ej allenast å hemmanets ränta, ulan ock å dess större eller mindre förmåner, hvarföre, och då beviljandet af den för rusthållarne vid Kungsöhrs kompagni sökta befrielse, hvilket i sjelfva verket innefattade en förhöjning i den konlraherade indelningen, skulle af rusthållare vid andra kompanier af Lifregementet eller vid andra kavalleri-regementen, der indelningarne uppginge till lägre belopp, med skäl kunna åberopas såsom grund för vinnande af enahanda fördel och följaktligen leda lill rubbning af samtliga gällande rustnings-kon trakter.
Härpå svaras, att förutsättningen om någon ersättning för dagsverkena vederlägges, utom för dem i Kungs-Barkarö socken, hvilkas ersättning är bevislig och till beloppet uppgifven, af det sifferförhållande, att rusthålls- och augments-räntorne för Kungsöhrs kompagni uppgå till föga öfver 2,600 R:dr i kronovärde, då de för öfverste-löjtnantens och Östra Westmanlands kompanier gå lill öfver eller nära 3,000 R:dr.
Att jemföra indelningsräntorna vid detta kompani med andra, än dem, som höra till samina län, än mindre med andra regementers, går icke an, emedan jemförelsegrunden, som består i skattläggnings-methoden, då brister, hvarföre indelningarne vid Westmanlands kompanierna af Lifregementet lika litet kunna jemföras Uplands-kompaniernas, der hemmanen äro skattlagde efter en strängare method och för hvilka indelda räntornas belopp på hvarje rusthåll följaktligen visar sig högre, som med Nerikes-kompaniernas efter en lindrigare skattläggnings-method uppgjorda lägre indelningar; men att tyngden skall falla någorlunda lika inom samma provins, der hemmanens naturförmåner efter enahanda skattläggningsgrund lika uppskattats, är en högst billig begäran, och Krigs- och Kammar-kollegierna hafva sålunda egt allt skäl att tala om en indelningsbrist, hvaraf Kungsöhrs kompani, jemfördt med de öfriga i länet öfverhufvud lider, hvilken indelningsbrist i det närmaste motsvaras af dagsverkenas värde, antingen man tager i beräkning summan af indelda räntorne för bela kompanierne, eller jemför det starkaste och det svagaste rusthållet inom hvartdera.
Vid bedömande af denna fråga bör dessutom icke förgätas Indelningsverkets grund, som är att rusthål - Stats-UtskotteU Utlåtande, N:o 273. 7 laren är berättigad till bela räntan af rusthållet och augmentet, dagsverkena inbegripna, hvilken grund rubbades för Åkerbo härad af den tillfälliga omständighet, att det omgaf kungsgården Kungsöhr, der dagsverken behöfdes, och dit dessa annars för rustningen påräknade dagsverken anslogos, dock genast nied omedelbart löfte om ersättning på annat sätt, som äfven partielt blifvit lemnad; och när nu ifrågavarande dagsverken icke längre vid Kungsöhr erfordras, påkallas af rättvisan, att de återställas åt de rustande, och af billigheten, att dessa försättas i lika förmånlig belägenhet, i afseende på rustningen, som deras medbroder inom länet.
Någon farhåga för rubbning vid andra kompanier eller regementet1 af rustningskontrakter, som icke finnas till, kan deraf ej uppstå, helst fråga nu endast är om vissa skattdragandes återinsättande i en rättighet, som de af tillfällig anledning förlorat och hvarigenom de i en lång följd af år lemnat större bidrag till det allmänna, än de med rätta bordt; 4:o har blifvit yttradt, att af Kongl, resolutionen den 16
December 1680 ville synas, det fråga då endast varit om rusthälls-hemmanens befrielse från räntedagsverkcns utgörande, utan att augments-hemmanen omförmäldes, hvarföre ock Kongl.
Maj:ts nådiga proposition till Rikets Ständer af den 20 December 1847 endast går ut derpå, att rusthållarne skola befrias från erläggande af lösen för stam-hemmanens dagsverken.
Men då högstberörde nådiga resolution talar om rustningshåliarnes förskoning för ordinarie och extra-ordinarie dagsverken af deras gårdar, antingen de dem sjelfva åbo, derför rida eller rustning hålla, kan deraf annan slutföljd ej dragas, än att dermed menas så väl stam- som augmentsheminanens dagsverken, ty rustning utgöres lika mycket för augmenls-räntan som för stam-hemmanet, och den rustande är, enligt Indelningsverkets grunder, lika berättigad att åtnjuta den förra oafkortad på rustningen, som den sednare.”
På dessa skäl tillstyrkte Krigs- och Kammar-kollegierne i underdånighet, att Kongl. Maj:t måtte till Rikets nästsammanträdande Ständer aflåta nådig proposition om befrielse för rusthållarne i Iiungsöhrs län från erläggande af den nu utgående lösen för deras räntedagsverken, och om rättighet för dem att af sina augments-hemman uppbära lösen efter markegång för de i dessa hemmans räntor ingående dagsverken; och som, i händelse en sådan eftergift skulle mcdgifvas, ett motsvarande statsanslag blefve nödigt för stuteri-öfverstyrelsen, som för Strömsholms stuteris räkning uppbär lösen efter markegångspris af rusthålls- och augmenls-hemrnan för 9,163/^ dagsverken, uppgående efter medeltal för de sista 10 åren till 4,132 R:dr 8 sk. 9 r:st, hemställde kollegierne i underdånighet, att ett dylikt statsanslag mätte af Rikets Ständer i nåder äskas; hvaremot i sådant 8 Stats-Utskotlets Utlåtande, N:o 273. fall den hemmanen i Kungs Barkarö socken, i ersättning för de af dem utgjorde dagsverken, jemlikt Kongl. Brefvet den 25 Februari 1685, förunnade kronotionde spanmål, 13 tunnor, borde, enär ränte-dagsverkena i denna socken komme att af rusthållarne åtnjutas, till statsverket åter indragas.
Vid föredragning af detta ärende den 5 Juni 1850 förklarade likväl Kongl. Majit, att då Rikets sednast församlade
Ständer uti underdånig skrifvelse den 2 Augusti 1848 tillkännagifva sig icke hafva kunnat bifalla Kongl. Maj:Is till dem aflåtna nådiga proposition, att, uppå då framställda skäl, rusthållarne inom det sä kallade Kungsöhrs län måtte befrias finn erläggande af lösen för de ränte-dagsverken, som af dessa rusthållares stam-hemman borde utgöras, funne Kongl. Majit icke lämpligt, att någon ytterligare nådig proposition i samma ämne till Rikets Ständer aflåta.
Hvad sålunda förekommit och handlingarne i öfrigt innehålla, har Utskottet i öfvervägande tagit, och funnit det vara utredt, att ifrågavarande dagsverken endast tillfälligtvis hafva blifvit undantagne från de till rustningens bestridande anslagne jordeboks- och bemmantals-räntorne, af anledning att rusthållen voro belägna i granskapet af Ulfsunds- eller sedermera Kungsöhrs kungsgård, för hvilken dagsverkena voro oumbärliga, samt att, då klagomål häröfver redan år 1680 anfördes, Kongl.
Majit uti nådigt bref af den 16
December nämnde år utlofvat, att, enär befrielse från dagsverkenas utgörande af nyssberörde anledning icke kunde medgifvas, rusthållarne skulle med något annat ”soulagement” för denna tunga varda ihågkomne, hvilket löfte likväl endast partielt, i afseende å Kungs-Barkarö socken, år 1685, uppfylldes.
Häremot har visserligen blifvit anmärkt att nämnde ”soulagement” redan skulle erhållits derigenom att högre augmentsräntor blifvit rusthållen tilldelade, men det har icke kunnat ådagaläggas, när en sådan ersättning kommit dem till godo, och det förhållande alt augmentsräntorne ännu befinnas till beloppet lägre, än de öfrige kompaniernes i samma län, synes utvisa motsattsen eller att det gifna nådiga löftet ännu är ouppfylldt.
Under sådane förhållanden, . på grund af hvilka Krigs- och Kammar^kollegierne, efter fullständig utredning af frågan och efter pröfning jemväl af de skäl, hvilka vid förra riksdagen föranledde Rikets Ständers afslag a den nådiga propositionen i ämnet, numera enhälligt ansett rättvisa och billighet påkalla den sökta eftergiften af ifrågavarande dagsverksskyldighet, har Utskottet funnit sig böra, i öfverensstämmelse med Kongl. Majits vid sistlidne Riksdag afgifna nådiga förslag, i så måtto understödja den härom nu väckta motionen, att rusthållarne måtte från den dem åliggande dagsverks-skyldighet för stamhemmanen varda befriade; hvaremot de från Stats-Vtskottels Utlåtande, N:o 273. 9 frän augmentshernmanen utgående dagsverkena, såsom icke serskildt omförmälda uti ofvanberörde nådiga bref af den 16
December 1680, fortfarande skulle komma att för statsverkets räkning disponeras ; dock torde, i likhet med hvad som år 1810 vid allmogens befrielse frän de s. k. hjeipedagsverkens utgörande stadgades, det vilkor härvid böra fästas, att derest en förändrad hushållning i afseende å de vid Kungsöhr belägna kronoängarne framdeles skulle pröfvas nödig och fordra dagsverkenas användande, rustbållarne då må vara skyldige att utgöra desamma emot sådan betalning efter länets markegång, som för kronodagsverken åtnjutes.
Vidkommande derefter frågan om ersättning till Strömsholms stuteri i händelse af ruslhållarnes befrielse från erläggande .af ifrågavarande hitintills dit in gående dagsverkslösen så enär Rikets Ständer, i enlighet med Utskottets tillstyrkande i 9:de punkten af betänkandet N:o 51, litt. A, bifallit den af Kongl. Maj:t föreslagna indragning till statsverket, emot kontant ersättningsanslag, af den lill stuteriet ingående dagsverkslösen, hvaraf den nu ifrågavarande utgör en del, lärer alltså i della hänseende någon annan åtgärd icke erfordras, än att den uti 9:de punkten af förenämnda betänkande, såsom ingående i statsverkets behållna inkomst af ordinarie ränta, beräknade summa af 8,546 r:dr 6 sk. 7 rst., minskas med ett belopp af 2,000 r:dr, som, enligt hvad upplyst blifvit, i rundt tal motsvarar hvad den från de ifrågavarande rusthåliens stamhemman utgående dagsverkslösen i medeltal utgjort. 1 öfverenstämmeise härmed får Utskottet alltså tillstyrka, det Rikets Ständer måtte medgifva, att rusthållarne i det så kallade Kungsöhrs län må, ifrån och med det år, då den statsreglering, som vid innevarande riksdag fastställes, täger sin början, eller år 1852, befrias från erläggande af hittills utgående lösen för de räntedagsverken, hvilka af deras stamhemman utgöras, under iakttagande dervid, att af den, hem manen i Kungsbarkarö socken i ersättning för räntedagsverkena förunnade, kronoliondespanmål, så stor del, som af rusthålls-sta. mbemman nu uppbäres, i stället till statsverket åter indrages, samt med skyldighet för rusthållarne att, derest ifrågavarande dagsverkens användande framdeles skulle blifva för Kongl. Maj:t och Kronans räkning behöfligt, desamma dä utgöra emot sådan betalning efter länets markegång, som för kronodagsverken åtnjutes; och torde, i händelse af Rikets lilli. till B.
Brot. 1850 & 1851, 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 34 Höft. 2 10 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 273.
Ständers bifall tili hvad Utskottet salunda tillstyrkt, underdånig skrifvelse i ämnet böra till Kongl. JVIaj:t aflåtas.
Hvad ater angar den del af motionen, som afser rättighet för rusthållarne, att af sina augmentshemman uppbära lösen efter markegång för de i dessa hemmans räntor ingående dagsverken, hemställer Utskottet, på ofvan anförda skäl, att hvad i delta hänseende blifvit yrkadi, icke ma af Rikets Ständer bifallas.
Resor vationer: af Herr Grefve Mörner, C. G.: ”Uti Utskottets, i föregående Betänkande gjorda tillstyrkande, har jag icke ansett mig kunna deltaga, och får derföre i korthet angifva skälen för min ifrån Utskottets pluralitet afvikande mening.
Man har visserligen sökt jäfva hvad så väl Konungens Befallningshafvande i Westmanlands län, som Kammar-kollegii forsta Provins-kontor, och kollegiet sjelf ar 1815 i frågan yttrat, och nu i strid deremot påstått, att det genom Kongl, resolutionen den 1(5 December 1680 gifna löfte ännu skall qvarstå ouppfylldt, samt att Kongl. Maj:ts nådiga bref den 13 Februari 1816 tillkommit till följd af oriktiga uppgifter.
Häremot torde dock så i ena, som andra hänseendet, åtskilligt kunna vara att anmärka.
Sjelfva den akt, som grundlagt 1816 års Kongl. Bref, har icke, så vidt jag varit i tillfälle erfara, funnits för höglofl.
Utskottet att tillgå; och huruvida Kongl. Krigs- och Kammar-kollegierne till densamma egt tillgång vid deras år 1849 afgifne utlåtande, upplyses ej af sistnämnde handling.
Någon tvekan i nämnde hänseende torde dock vara tillåten, då akten, vid gjord efterfrågan sistiidne riksdag, ej lärer kunnat företes.
På någon tagen kännedom om sjelfva beskaffenheten af 1815 års undersökning synes således den hårda domen om denna undersöknings löslighet icke vara grundad.
Hvad nu rörer 1680 års löfte, så utvisar 1687 års Indelnings-verk och Rulla öfver Lif-regementet lill häst, att, sedan detta löfte gafs, Indelnings-verket Stat s-Utskottets Utlåtande, N:o 273. il blifvit granskadt af tillförordnade kommissarier, hvilka dervid, såsom orden lyda, lill hemmanens uppkomst ajdragit och observerat sä väl de gamla, sorn sednare nödige funné förmedlingar; att Kongl. Majit derefter sjelf, vid General-mönstringar åren 1683, 1684, 1(585 och 1686, öfversett och approberat delta Indelningsverk^ samt att Kongl. Maj:t, uti den derå den 31 December 1687 meddelade stadfästelse, förklarat, att ehuruväl af de uti Indelnings-verket uppförde förmedlingar framdeles någon nytta och förkofring följa torde, sedan hemmanen bättre brukade ldefvo, så ville Kongl. Majit likväl sfulanf i framtiden lemna officerarne och rusthållarne oberäknad t och till godo; hvaremot ingen derefter ål skulle ega alt någon vidare afkortning oller ersättning, emot ödesmåhl eller hvarjehanda förmedling pretendera, utan skulle Indelnings-verket och Rullan oförändradt och orubbadt förblifva då och i tillkommande tider, hvarvid den stränga hotelse blifvit fogad, -att den, som någon ändring uti förenämnde
Indelnings-verk på hvarjehanda sätt och under hvad sken det vore, sökte, skulle anses och hållas såsom en förstörare af Riksens säkerhet och välfärd och vara i Kongl.
Maj:ts högsta onåd förfallen, samt att om Krigs-kollegium- försummade att straxt påminna, derest något bref skulle utverkas på något, sorn kunde Indelnings-verket förändra, elier genom medhåll sådant hemligen understödde eller uppenbarligen tillät, skulle kollegiet för sådan frivillighet och understuckna handel samt förgätenhet af ed och plikt, som Konungens förbuds-brytare af fiskalen anklagas, och efter föregången dom afstrafläs samt aldrig hafva att vidare befordran vänta, äfvensom den tagna skadan skulle af kollegiet utsökas.
Genom den sålunda å Indelnings-verket meddelade stadfästelse vill det synas, att åtminstone den, som meddelat i680 års löfte, att forderligst så laga och förordna, att officerarne och rustningshållarne skulle i stället för ordinarie och extraordinarie dagsverken, hvilka icke kunde umbäras ifrån gården Ulfsund, verkligen blifva med något annat soulagement ibogkomme och ansedde, funnit saken medelst den sedermera skedda indelningen ordnad i öfverensstämmelse med billighetens fordringar, och då landshöfdingens i Westmanland sednast afgifne femårs-berättelse upplyser, alt rustnings-stammens och dertill anslagna augments-hemmans grundräntor och afrad ärö icke allenast tillräckliga, utan öfverskjuta rustningskoslnaderne, så väl vid den inom länet förlagda del af Lif-regementcts Grenadier-korps, som ock vid de nummer af Arboga sqvadron, vid Lif-regementets Husar-korps, hvilka tillhörde länet, så torde man nödgas medgifva, att Konung Cail XI icke härvid misstagit sig. 12 Stats-Ulskoltels Utlåtande, N:o 273.
Af den i 1687 ars Indelnings-verk, vid indelningen för Ulfsunds län förekommande, såsom orden lyda, cn gång för alla gjorda observation, af följande innehåll: ”alla skatteägare, som rusta för deras skattegårdar och bekommit augment i tilldelning, de skola alla hafva förlorat deras skatterättighet för så stor del de ej skatterättigheten äga, der de uppsäga munderingen eller ock den icke till nöje prajstera.
Samma sank vare ock med de skatteägare, som hafva varit indeldte på det vissa Knecktehället och sedermera erhållit Kongl. Maj:ts tillstånd att få rusta för sitt hemman och derföre sluppit kneckteroteringen.
Desslikes ock de skatteägare, som vid Indelningen af vissa knecktehället helre tagit sig på alt rusta för deras skalterättigheter, än att låta rotera sig uti knecktehället, skola sammaledes vara deras skalterättigheter förlustige, der de icke munderingen till nöje prestera eller ock alldeles uppsäga,” kan man äfven sluta dertill, att redan vid den omnämnda tiden utgörande af rustning blifvit af åtskilliga hemmansegare, ansedt innebära en förmån, hvartill de sig anmält och till hvars åtnjutande de erhållit nådigt tillstånd.
Då nu ej mindre 1687 års Indelnings-verk, än det för närvarande gällande af år 1717 jemnföras med den tidens jordeböcker, så visar sig, att icke större del af stam- eller augments-hemraanens, i jordeboken antecknade räntor finnas hafva blifvit uti ludelnings-yerket upptagna såsom anslagne till rustningens upprätthållande, än hvad sorn återstår, sedan värdet af de i räntan ingående dagsverken blifvit afräknadt.
Att de i jordeboks- och mantals-räntan ingående] dagsverken blifvit afsedde såsom en tillgång för rustningens bestridande, kan således icke med stöd af dessa Indelnings-verk påstås, och att undantaget ej förekommer i afseende på några andra hemmansräntor, än de inom Kungsöhrs fögderi belägna, strider äfven emot innehållet af samma Indelnings-verk, der ett dylikt förbehåll finnes vara gjordt för dagsverken, utgående af hemman i Dingtuna socken.
1687 års
Indelnings-verk innehåller dessutom så väl om dagsverkena, sorn angående vinterkörslen och det åtskilliga hemman i Kungs-Barkarö socken beviljade vederlag af en tunna spanmål på hemmanet, följande anteckning, hvilken icke torde böia alldeles förbises: ”såsom allmogen i Ulfsunds län utgöra så väl deras ordinarie som exlra-ordinarie dagsverken till Kungsgården, alltså är beinältc dagsverken i denna rulla uteslutna af alla hemman i delta län, så väl på officerarnes ”bäst- och fördels-, som de gemenes hemman.
Jemväl vinterkörseln af de hemman, ”sorn dem på förde] äro anslagne, item hälften af 19^ hemman norra och södra ”Ladugårds-bönder i Kungs-Barkarö och Torpa socknar belägne, hvaremot be”mälte 19-1 hemman åtnjute refusion, som nästföljande räkning utvisar.”
För Stals-Utskottets Utlåtande, N:o 273. 13
För ådagaläggande deraf, att 1680 års löfte skulle vara ouppfylldt, har man hufvudsakligen åberopat det förhållande, att vid anställd jemförelse af rusthålls- och augmentsräntornas belopp emellan Kungsöhrs och de 2:ne öfrige i Westerås län förlagda kompanierna af lif-regementet, dessa räntor i kronovärdi sammanlagde utgjorde för lif-kompaniet 3,005 R:dr 12 sk. 6 r:st, för Östra Westmanlands 2,875 födr 46 sk. 3 r:st, men för Kungsöhrs kompani endast 2,619 födr 3 sk. 5 r:st, så att Kungsöhrs kompani skulle hafva lägre augments-räntor, än de öfriga, eller lida af, såsom man uttryckt sig, en indelning sbris t..
Att sistnämnde förutsättning, eller den om inde In ing sbris ten, härleder sig från ett missförstånd och röjer obekantskap med sättet för tillkomsten af indelningen till rustning under lif-regementet, har redan herr Krigsrådet Forssberg, uti hans till de sammansatta Kollegiernes protokoll den 22 December 1849 afgifna serskilda mening, fullständigt utredt.
Indelningen har nemligen ej skett efter visst mantal eller öresland för hvarje nummer, eller efter visst dalertal af den hemmanen åsatte årliga räntan, utan med hänsigt hufvudsakligen till hemmanens olika godhet och förmåga att bära den med rustningen förenade tunga.
Skulle man betvifla att så verkligen tillgått, så finnes bekräftelsen deruppå uttryckligen uttalad uti inledningen till den af utsedde kommilterade år 1690 upprättade skattläggnings-method för Westmanlands höfdingedöme, der de svårigheter omtalas, som mött vid de föregående åren inom länet verkställde skattläggningar och serdeles inom Ulfsunds län, och uti hvilken inledning det ibland annat säges, ”att man, vid dessa förrättningar femhat det ena mot det andra, så väl det har kunnat gjör”tigit vara,” men att man till fundament af utskyldernes påläggande försl och främst hållit rådigt utmäta jorden efter dess qvalitet och åtskillige natur, till en viss summa och öretal, hvilket i ett särdeles, efter ordres af högre hand författadt instrument af den 2 och 3 December 1689, i gemen största delen vore infördt.
Hemmantalet omvexlar äfven inom Kungsöhrs kompani högst betydligt för olika rusthålls-nummer och likaså räntebeloppet, så att det beräknas ifrån 1 till 3-J mantal till ett nummer och fran 52 till 86 dalers ränta.
Om nu det rusthåll, som endast har 52 dalers ränta, skulle anses lida af en indelnings-brist, så borde deraf följa att det, som åtnjuter sådan ränta till 86 daler, skulle hafva ett öfverskott, hvilket dock detta sistnämnda rusthålls-innehafvare icke torde vilja medgifva.
Dylika olikheter i räntebeloppen förekomma dessutom äfven inom de andra kompanierna, hvarest rusthålls-nummer finnas med nära lika lågt räntebelopp, som det lägsta inom Kungsöhrs fögderi.
Hvad angår den gjorda jemförelsen emellan beloppet af de indelda räntorne vid Kungsöhrs kompani samt de 2 öfriga inom Westerås län förlagda kompaBih. till It.
Sts Prat. 1850 & 1851. 4 Samt. 1 Afå. 2 Band. 34 Höft. 3 14 Stats-Utskotlets Utlåtande, N:o 273. nierna af lif-regementet, så torde till en början böra erinras, att 1690 års skattläggnings-method angifver det sådana skiljaktigbeter i beskattnings-väsendet emellan Ulfsunds län och öfriga delar af Westmanland vid anställd undersökning sig då företedt, att kommitterade funnit sig sakna behörig jemförelsegrund; att, enligt samma skattläggnings-method, jordeboksräntan utgör för 1 öresland inom Westerås län 2 daler 12 öre och för ett öresland inom Ulfsunds län 2 daler 7 öre 12 penningar eller 4 öre 12 penningar mindre, hvilket för ett helt hemman eller 8 öresland gör en skillnad af 1 daler 4 öre efter kronovärdi; att inom Wäsby och Sahlbergs län jordehoksräntan blifvit bestämd olika för hvarje härad; samt att, efter hvad skatteförenklings-kommittéens arbete utvisar, mantalsräntan af ett belt hemman uppgår i kronovärdi inom Westerås fögderi till 7 R:dr 35 sk. 8f- r:st, men inom Strömsholms fögderi till endast 5 R:dr 37 sk. 2^ r:st, och inom Kungsöhrs fögderi, med undantag af Fellingsbro sockendel, till 5 R:dr 42 sk. 2f r:st, och icke inom någotdera af dessa fögderier förvandlas efter enahanda grunder.
Då nu Krigs- och Kammar-kollegierne anmärkt det orik Liga deruti, att jemföra indelningsräntorne vid olika regementen, emedan, såsom orden lyda, jemförelsegrun(len, sam består i skattlägga ings-meth o den, då brister, så synes mig denna anmärkning äfven ega sin fulla tillämplighet på den af kollegierne sjelfva gjorda jemförelse af förhållandet vid Kungsöhrs kompani och de två andra inom Westmanland belägna kompanier af lif-regementet, enär de hemman, som vid de serskilda kompanierne äro indelade, icke blifvit efter samma grunder skattlagde, samt att, till följd häraf, de på en sådan jemförelse byggda slutsatser måste förfalla.