Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bland olägenheter af Riksgäldssedlarne får man räkna, att, som de voro hvarken förblandade med Bankens affairer eller inlöstes med Bancomynt, ett ständigt omvexlande osäkert agio uppkom och föranledde villervalla vid enskildas liqvider uti dessa begge inom Riket gångbara olika mynten: att som Statsverkets intrader ingingo i Riksgäldssedel-, men Staten, den tiden betungad med stor utländsk skuld, skulle derå göra ränte-och capital-liqvider i silfver eller vexlar efter curs, Statsinkomsterna blefvo härtill otillräcklige; samt att, som prisen på fastigheter, varor och arbetslöner uppjagades genom en större tillgång och osäkert värde å Riksgäldssedlarne, penningelöntagarne, som endast i delta mynt erhöllo deras qvartal, sågo sina rättmätiga inkomster minskas och försattes i oförtjent lidande; men, å 38 lior lill Banco-Utskottets Utlåtande N:o 16. andra sidan, verkade ofelbart Riksgäldssedlarne, derigenom, alt de successivt ökade rörelse-capitalet, en förut osedd liflighet och verksamhet bland närande och arbetande classerna; landet uppodlades oell jordbrukaren uppnådde ett förut saknadt välstånd.
Ännu lefver denna blomstrande tid för inhemska idogheten i lifligt minne, och ett det mest talande bevis derå är, att ännu i denna stund allmogens och arbetande classernas afslut oell liqvidationer merendels ske i Riksgäldsberakning, äfven om Bancomynt dertill nyttjas, samt att derföre, när en mindre Bancosedel går i betalning, den icke benämnes då efter sin egande numeraire, utan efter sin proportion till Riksgäldssedeln, som t. ex. alt vanligen en 8 sk.
B:co kallas för 12 sk., en å 12 sk.
B:co för 18, och en å 16 sk.
B:co för 24 sk.; af hvilket allt den slutsats kan dragas, alt om, när Riksgäldssedlarne inträdde i rörelsen, Sverige då för tiden, såsom nu, varit, hvad det har Konungens Nådiga omsorger att tacka, nog lyckligt att befinnas befriadt från utländsk gäld, hvarå hvarken räntor eller capital behöft betalas i silfver, om Statsverkets en del intrader (t. ex. importtullen) alltid blifvit erlagd i vexlar eller silfver, om agiot emellan detta mynt och Riksgäldssedeln varit för vissa tider eller år fixeradt eller emellan Banken och Riksgälds-Contoret regleradt, samt om Embetsmännens löner utgått, icke i Riksgäldssedlar, ulan, såsom nu, till hälften i Bancomynt och till andra hälften efter markegång, så skulle Riksgäldssedeln varit och för framtiden blifvit ett inom vårt land i Stadens och folkets inbördes liqvider förträffligt courant- eller creditmynt.
Beträffande åter olägenheterna och fördelarne af Bancosedlarne, så är visserligen sannt, att genom deras utsläppning efter 1809 på en gång med 11 millioner, under det Götha Canals, Malmö och Götheborgs Privat-Disconter äfven fingo ökad verksamhet, en hastig förändring inträffade i deras värde och ledde till dessa skakningar, som merendels äro följder af nog hastig förökning, utöfver landets behof, med en sedelmassa som icke realiseras.
— En växelcursens alltför hastiga stegring och vacklande ställning förorsakades häraf, hvartill äfven bidrog den starka införseln och förbrukningen under Continental-systemet af Colonial- och utländska manufacturvaror.
Men just derigenom, att dessa senare stego i pris när vexelcursen höjdes, sporrades inhemska konstfliten att dem förfärdiga; och för Bergsrörelsen, den tiden i lägervall, öppnades, just genom cursens stegring, möjlighet att med någon förmon afsätta sina hemmaliggande effecter och att inträda i ett nytt lif, till gagn för både sig och för landtmannen, hvars biträde och alster Bruksegaren till bägges fördel begagnat.
Sedan, genom Riksdagsåtgärderna 1828, en jemnäre hållning bereddes å veielcursens lopp, och genom i83o års Bank - Tior till
Råneo- Utskottets Utlåtande N:o 16. lag, Bancosedelns metalliska värde blifvit bestämdt till 128 sk., i stället för 48 sk. i sedlar, för en Riksdaler i silfver, är följaktligen sedelmyntets värde ansenligt förminskadt i förhållande till det reela; men det som mest caracteriserar verkningarne af de bägge myntslagen på inhemska industrien under sistförflulna tiderna är, att , oaktadt vexelcursen nu befinnes ytterligare, stigen några skillingar öfver mynt b est eini ningen , hafva likväl produeterna inom Riket nästan af alla slag, i synnerhet jordbrukets alster , i stället att, likt silf ret, stiga i sedelmyntets prås, deremot och tvertom, fallit i detta senare myntslag omkring en tredjedel, emot hvad de under realisationstiderna efter 18o3 gällde.
Sålunda har, för att blott nyttja ett exempel, Råg, som åren i8o5 till 1809 betaides på Stockholms Börs per tunna från 12 till 14 R:dr Riksgäldssedlar, som den tiden gällde 8 å 9 R:dr i silfver, fallit för närvarande till endast 6 R:dr B:co, motsvarande efter nutidens vexelcurs 2 R:dr 8 sk. i silfver.
Öfrige sädeslag hafva fallit i nästan samma proportion, och fäster man sig äler vid de utländska artiklar, som inom Sverige mest förbrukas, såsom salt, tobak, socker och caffe, hafva äfven dessa varor fallit i inhemska myntslagen, följaktligen ännu mer, men ungefärligen i lika proportion, uti silfvermynt.
Å dessa omständigheter anser jag niig, såsom medlem af Banco-Utskottet, böra, uti realisationsfrågan och hvad dermed eger sammanhang, fästa synnerlig uppmärksamhet, emedan häraf den vigtiga slutsats måste dragas, att silf ver, såsom vara och såsom liqvidationsmedel, blifvit icke blott inom Riket utan i hela verldsliandeln senare tider dyr och rar, men att deremot, genom nationernas stigande arbetsamhet och konstflit, produetionen i flesta länder märkligt tillväxt, så att varorna, sorn der blifvit fram alstrade , kunnat eller mäst säljas till ett successivt fallande) silfvervärde.
Om, med denna sanning utredd, man vill föreställa sig, att Sverige, under förflutna 28 åren, bort endast ega i omlopp ett sedelmynt, som stundeligen blifvit med metalliskt realiseradt, och att Jordbrukaren, hvars egendom är i allmänhet mycket och beständigt skuldsatt, bort under tiden med silfver betala skatter, räntor, och gälda uppsägbara capital, så måste med detsamma de öden hafva af tidens och händelsernas gång blifvit ofelbart framkallade, dels att Jordbrukaren, då hans produeter och följaktligen hans fastighet stundeligen minskats och gälden deremot ökats i silfvervärde, slutligen , oaktadt all ansträngning , förfallit från välstånd i fattigdom, dels att Industriidkare, som uti mera af naturen gynnade länder kunnat för lindrigare pris förfärdiga sina fabrikat, skulle, vid afyttring af dem hit,; egt en bestämd öfvervigt emot yåra inhemska näringar, dels att, under dessas då do
Hor till Banco-Utskottets Utlåtande N.o 16. aftynande skick, silfvermyntet kommit att ännu mera försvinna ur landet och derigenom, såsom ett för liqvidationerna inom oss nödvändigt bytesmedel, blifvit än ytterligare fördyradt mot hvad det redan gällde, i och för sig sjelf betraktadt såsom vara.
Att hafva, äfven för framtiden, ett sådant perspectiv , i händelse af en nu hrådstörtadt skeende realisation, vore i synnerhet för jordbruket och den inre rörelsen inom landet högst bekymmerfullt, och det är ofelbart, att från fruktan för en sådan utgång härleder den oro, hvarmed allmänheten motser den förestående myntutvexlingen, Visserligen bör man lugnas i någon mon nu för tiden emot de förra derigenom, att Sverige blifvit så uppodladt, att det sjelf kan förse sig med säd; men ännu står likväl boskapsskötseln långt efter utländningens deri hunna förkofran; och ännn fortfara inom oss de tvänne hufvudanledningar, hvarföre silfret vill alltid skynda från norden till södern.
Den ena af dessa hufvudanledningar är, att söderns mildare climat, emot vårt, befordrar en större tillväxt af varumassan för lindrigare kostnad, och att silfret har derigenom en naturlig benägenhet i handelns vanliga gång att skynda dit, der varorna fås i största mängd och för lindrigaste pris.
Det andra är, att som jorden i söderländerna redan blifvit i sitt hela omfång uppodlad, hvaremot Sverige stundeligen sysselsätter sig att vidga arealen af sitt jordbruk och förbättra den redan upptagne, våra södra grannstater alltså äro i tillfälle att öka sina capital i penningar eller silfver för deras förj^ttrade varumassa, under det deremot våra födoämnen mäste för* brukas och försvinna i ett ännu fortgående jordens upparbetande och samlande af hos Utländningen redan existerande inventarier och förlag för landtmannanäringarnes desto starkare bedrifvande.
Häraf följer, att det fordras ännu lång tid, innan vi upphöra att på sådant sätt förtära de productcr, som eljest kunde gå till afyttring och till insamlande af egentliga silf* ver-capital, att underhålla och i mon af behofvet öka penningemassan, samt att, ehuru härigenom inre välståndet och Statens styrka ökas, det likväl alldeles icke är att förvänta, det silfver inströmmar till vår nordliga aflägsna half-ö, i mon sorn liqviderna i inre rörelsen det påfordra, utan att deremot ett stort vanpris på både lös och fast egendom, pressande försäljningar och stora bankrutter kunna komma att föregå förrän Rikets i inre landet boende innebyggare, i brist af närmare communication, blifva af silfret i åtnjutande.
Uti min reservation till Banco-U.tskottets Betänkande N:o 8, har jag tillförene sökt ådagalägga, att, vid jemförelse af i83o års Myntbestämningsdag med Kongl. Maj:ts Nådiga sanction derå, samt Dess Nådiga Skrifvelse öfver Hor till Banco-Utskottets Utlåtande N:o 16. öfver detta ämne till Banco-Fullmägtige den 3o Julii i83l, bokstafven, andan och rigtningen af dessa Konungens och Ständers betydelsefulla Stats-acter påfordra att, innan bestämmandet, om stunden vore den rätta, att börja realisationen, man förut bör företaga till noggrannt skärskådande och öfverläggning de frågor, nemligen, om proportionen af silfverfonden ännu uppgår till sedelstocken såsom 5 till 8, samt örn Rikets inre och yttre ställning lofva tillfredsställande utsigter och tillräckliga medel för att betrygga utvexlingens varaktighet.
Samma reservation innehåller äfven de skäl jag haft att, efter dessa frågors utredande, tillstyrka uppskof med realisationen; och jag får till samma skäl, under åberopande af livad jag äfven i det föregående här mig yttrat, göra ännu några ytterligare tillägg.
Jag åberopar då hvad Tabellen N:o 2 lill Banco-Utskottets Betänkande N:o 8 upplyser, alt, i silfverfondens proportion till sedelstocken, som 5 till 8, på sätt förra Ständer påbjudit, ännu tryter icke mindre än 414»^77 R:dr 23 sk. 7 rst. silfver, tili betäckande hvaraf måste köpas ytterligare silfver 895,692 R:dr i3 sk. 11 rst.
Bristen af den sökta proportionen befrunes derföre ännu lika ouppfylld, som då Banco-Fullmägtige, i slutet af år 1831 , hos Kongl. Majit i underdånighet anmälde sig icke hafva förmått fullborda de för silfver-utvexlingen, af Rikets Ständer, anbefallde och af Kongl. Majit äfven nödige ansedde samt i Nåder gillade förberedande åtgärder.
Det förekommer derjemte högst betänkligt och vådligt att nu ändra eiler förbise denna redan beslutade proportion, eftersom vexelcursen, ehuru, i förmodan om snart instundande Realisation, sjunken från sin förra ståndpunkt, likväl befinnes ännu hög nog, att, såsom händelserna voro åren 1806 och 1807, lenina stor vinst på export af silfvermynt till utrikes ort, hvilket den tiden föranledde, hvad jag förut omnämnt, Realisationens inställelse och misslyckande, redan långt innan någon ny sedelutsläppning efter 1808 och 1809 korn i fråga.
Beträffande åter Rikets inre och yttre ställning samt förmåga att, genom öfverproduction och ändamålsenliga credit-anstalter, bereda tillräcklig penninge-tillgång och utvexlingens varaktighet, så, utom hvad deröfver jag redan yttrat, förekomma ännu följande vigtiga omständigheter att taga i betraktande, nemligen: att Sveriges rörelse-capital icke blifvit genom införsel af metallisk valuta från utrikes ort, sedan sista Riksdag, serdeles förökadt; att större delen af de redan existerande penninge-capitalen fin Bihang till R.
Prof. 1834 6:te Sami. 1 :sta Ajd. 6 Hå/let 12* 42 Hor till Banco-Utskottets Utlåtande N:o 16. nas concentrerade i Stockholm, färdige att, vid Realisationens början, genast begagnas till silfvervexling; att, i brist af penningar eller bättre creditpapper, det inre landet eger i omlopp hufvudsakligen endast en mängd privates assignationer på 20 R:dr Banco, hvilka oftast sakna både användbarhet och credit vid liqvidationer, men likväl måst af nödtvång emottagas; att äfven dessa, på osäker grund h vilande papper, för hvilka, till betydlig del, troligen saknas valuta i Banken, skola snart försvinna och icke kunna begagnas, om minsta fruktan uppstår för Realisationens bestånd; att redan symptomer dertill visa sig på penningeegares omsorg, att, i och för den stundande silfverutvexlingen, hålla sina capital hastigt uppsägningshara och lätt disponibla; att bevisen härpå ligga i svårigheten att upptaga lån mot 5 procents ränta på Armeens Pensions-Cassas och Riksgälds-Contorets Obligationer, oaktadt dessa hvila på den största solidité, under det intet1 hinder möter för Banken, att på kortare terminer upptaga lån af allmänheten för 2 a 3 procents ränta; att till och med de förra af nyssnämnde Obligationer knappt kunnat afyltras på Börsen, utan rabatt af 10 till 16 procent, under det att Slats-Obligationer i Norrige med 4 procents ränta säljas till 104 procent, hvilket Land otvifvelaktigt har mycket mindre capital-förmögenhet än Sverige; alt, under en så vådlig lid, de mörkaste utsigter äfven af dessa skäl visa sig för Hypotheks- och Privat-Banksföreningar, hvilkas framgång och bestånd mäste bero deraf, att utan svårighet kunna på bestämda tider upptaga lån mot lindrigare ränta; att redan uppsägningar i Landsorten börjat af solida inteckningar, och att vilkoret för prolongation med deras infriande antydes, bestående deri, att, så snart Realisationen börjat, och ehvad utgång den än må taga, eller ehvad förändringar må uppstå framdeles i myntregleringen, Gäldenären skall erlägga både ränta oell capital i silfver, enligt Myntbestämnings-Lagen; att framdeles dylika propositioner troligen skola allmänt framställas af borgenärer, till de gäldbundna; att om, hvad jag icke betviflar, förtroende bör sättas till den uppgift, som, vid början af Riksdagen, en förut Ledamot af Banco-Styrelsen gjort å Riddarhuset, att Rikets directa och indirecta skatter skulle uppgå till omkring 18 millioner,
hvaraf han för sin del drog slutsatsen, det en större tillgång af sedelmynt alltid skulle, för liqviden af dessa utskylder, qvarstanna och behållas i Landets rörelse, och derigenom ytterligare betrygga Realisationens bestånd, jag deremot häraf gör en helt annan slutledning, den att, då i brist af penningar, men försedd med förut dertill tillräckliga egna varu-produeter, Allmogen ville, efter Realisationens början, genom de senares afyttring förskaffa sig de förra, men myntet icke kunde erhållas i de mindre städerna* Hor till Banco-Utslottets Utlåtande N:o 16.
43 oberäkneliga förluster, ett otroligt missnöje och mångas oförtjenta lidande skola uppstå vid skatternes indrifning, helst om dessa, såsom nyss nämndes, uppgå till mjrcket mer än halfva rörelse-capitalet; att jernets mer och mer fallna silfvervärde utrikes ger också mindre stöd än förut åt Realisationen; att andra egentligen för export bestämda fabrikat, såsom t. ex. alun, i denna stund knapt vinna afsättning utrikes; att, under brödrarikenas sjö- och fragtfart med gemensam flagga, antalet af våra skepp hafva årligen förminskats, men deremot Norriges förökats, hvarigenom en stor delj af Sveriges fordna fragtförtjenst i klingande mynt kommer nu mera Norrmännen till godo.
Orsaken härtill torde få härledas i synnerhet från ländernas olika läge, från en hos Norrmännens skeppare och sjöfolk befintlig större drift, hushållande och omtänksamhet, tillkommen deraf, att besättningar i Norrige förhyras och betalas för resan i ett för allt, ehvad den sker fortare eller senare; men att deremot våra skeppare och sjömän njuta månadspenning, samt också derifrån, att Convoy-afgiften betungar Norrska betydligt mindre än Svenska skepp.
Men när nu, genom Realisationen, de bägge Ländernas Speciemyntsorter skulle derjemte med hvarandra sättas i beröring, så synes penninge-regleringen i Norrige, med Riksdaler papper för den inre och Riksdaler silfver för den yttre rörelsen, samt organisation af Norrska NationalBanken böra tagas också i noga beräkning, så vidt de hafva inflytande på Sverige, hvars yttre ställning, eller lill fremmande Länder, utvisar, för öfrigt, att vår förnämsta exportartikel, jernet, ännu befinner sig i svår medtäflan med det Engelska; att en vid beredningen af det senare der uppfunnen och nästan allmänt använd method, som vi icke ännu hunnit tillegna oss, att begagna varm luft vid smältningen, der minskat kostnaden af, men förbättrat varans tillverkning; att
Engelska jernet sista åren stigit i silfverpris, under det vårt Svenska småningom fallit; att i Norra America, dit vi hittills egt vår största och bästa afsättning, införselslullen å jern blifvit till Englands förmon betydligen från och med i år förändrad; samt att, utom fördelen af Englands närmare belägenhet, äfven stora svårigheter för varu-export till Norra America äro i år och kanske nästa år äfven att befara, genom den hårda crisis i financiel! hänseende, detta land nyligen befunnits underkastad, hvarom Ut- och Inländska Tidningar dagligen tala, och om hvars upphörande de redan der timade olyckor och bankrutter, den höga penninge-räntan, samt den ännu fortfarande spänningen emellan skiljda intressen och emellan Presidenten, Senaten och NationalRepresentationen icke lemna snar förhoppning.
Äfven när blicken rigtas 44 lior till B anco-Ut skottets Utlåtande N:o 16. till Europas närmare belägna Länder, företer sig, att, under fredens lugo, likväl stora Statslån i silfver och extra-ordinaira rustningar der ske; och atfc dessa omständigheter mera torde verka till hinder än till framgång af våra bemödanden, alt bibehålla verldsmyntet i tillräckligt omlopp inom oss, synes deras art gifva rätt att förmoda.
Vid öfvervägande af allt hvad under flera synpunkter sålunda blifvit i det föregående anfördt och utveckladt, samt vid betraktande af otillräckligheten i vår Banks metalliska fond, mot beslutet om dess belopp, äfvensom af Rikets inre och yttre ställning, möta, efter min tanka, för stora svårigheter och betänkligheter, att i underdånigt svar till Kongl. Maj:t uppå Dess Nådiga Proposition om silfvervexlingens början den 1 instundande Julii, nu afgifva annat yttrande derom, än hvad Banco-Fullmäglige, i underdånig skrifvelse den 29 December 183r, äfven anmälde, att nemligen, oaktadt alla bemödanden, de för silfverutvexlingen nödige ansedde, af Rikets Ständer anbefallde förberedande åtgärder, att bringa metalliska fonden till sedelstocken, såsom 5 till 8, ännu icke förmått fullbordas, samt att derföre icke heller Realisationen kan efter myntbestämningsgrunden ännu sättas i verkställighet, Öfverröstad i denna mintanka, inom Finance-afdelningen och i BancoUtskoltet, af majoriteten, som äskat, att ovilkorlig allmän silfvermynt-utvexling, enligt Myntbestämningslagen, skall börjas på någon inom kort tid härefter utsatt dag, har jag varit föranlåten, att på den stråt, som sålunda blifvit utvisad för Finance-ärendenas behandling, också lämpa mig efter majoritetens system, dervid jag således icke alltid kunnat få följa min egen böjelse och öfvertygelse i de med silfver-utvexlingen förknippade anstalter.
Men om, inför Riks-Stånden åter, min serskilda här utvecklade tanka om uppskof med realisationen skulle vinna afseende och komma att blifva en annan majoritets, har jag i sammanhang dermed att framställa ännu några egna åsigter och tillägg äfven till Betäukandena N:ri 6 och 7, hvilka tillägg eller förändringar icke kunnat i sakernas närvarande skick få ett rum i Banco-Ulskottets senare Finance-Betänkanden, enligt de grundsatser hvarpå dessa komma att hvila.
Med denna erinran går jag nu att häröfver närmare yttra mig.
I händelse uppskof sker med allmän realisation innevarande Riksdag, på obestämd tid, fordras, att kraftfulla mått och steg vidtagas i allt fall, att sätta en gräns mot vexelcursens vidare stegring, och att tillfredsställa opinionen, att ingen tvekan må uppstå om Rikets Ständers vilja och föresats, att, så snart tillfället blir framdeles mera lägligt och passande, genast
Hor till Banco-Utsiottets Utlåtande N:o 16. 45 gifva åt Myntbestämningslagen sin falla helgd och verkställighet.
I syfte alt komma till detta mål, har min uppmärksamhet blifvit fästad på de förhållanden, att de ännu utelöpande Riksgäldssedlarne finnas uti Myntbestämningslagen icke omnämnda; att, ehuru de äro inbegripne i Bankens skulder, och fond der afsatt för deras inlösen, Bankens ansvarighet för dem likväl härleder från andra äldre beslut och författningar; att också deras inlösen sker hos Banken, icke direct, utan indirect, förmedelst förutgående förvexling eller amortering af dem i Riksgälds-Conloret emot Bancosedlar eller invisning på Banken; att derföre, om ett stadgande nu fattades, alt dessa Riksgäldssedlar fingo, i samma ordning som hittills i Riksgälds-Contoret skett, amorteras, och, om deras innehafvare så behagade, då utbytas emot invisningar på Bancomynt, och dessa invisningar inlöstes med silfver hos Banken, efter en med nu gångbara cursen någorlunda enlig, tills vidare bestämd, vexlingsgrund, t. ex. i36 sk.
B:co eller motsvarande belopp Riksgäldssedlar för en Riksdaler silfver, sådana provisionela Yexlings- eller realisations-åtgärdar icke skulle strida emot Myntbestämningslagens ordalydelse; att Riksgälds-sedelstocken, nu uppgående till 6,126,490 R:dr 42 sk. 6 r. i Bancomynt räknadt, äfven om den på sådant sätt helt och hållet amorterades och blef realiserad, skulle medtaga icke mera silfvermynt, än en del af hvad Banken redan har färdigt; att en sådan blott partiel realisation, på ena sidan, väl icke skulle leda till den betydenhet, att något behof uppstode af utländska lån eller creditiv, eller att minska Bankens egen lånerörelse, men likväl befinnas tilltagen i så stor scala, att hållning mot vexelcursens vidare stegring skulle synas för längre tid beredd; alt då, under nuvarande cursförhållanden, vinsten på export af silfver till det priset icke vore lönande, och då det medförde omgång och besvär att förut anskaffa och förete Riksgäldssedlar i Riksgälds-Contoret, och derifrån uttaga invisningar på Banken, innan silfver-vexlingen fick ske, denna af dessa skäl troligen icke egde rum till den mängd, att rörelse-capitalet inom landet blef förminskad t, ehuru allmänheten fick tillfredsställa äfven nyhetens behag att förse sig med silfvermynt; att, om en sådan vexlingsmesyr vidtages, det skulle då snart utveckla sig, huruvida sanna vexeltillgången i landet nu är mindre eller större än behofvet; att, i senare fallet, en cursens sänkning på naturlig väg komme att befrämjas, hvarunder Banco-Fullmägtige icke borde sakna tillfällen, att, utan förlust, obemärkt genom silfverköp, eller silfver-leverancer från utrikes ort, emot Bancosedlar, återfå den metalliska fond, som provisionel för Riksgäldssedlarne utsläpptes; att om liandelsställningen blefve till den grad gynnsam, att vexelcursen ytterligare 46 Hår till Banco-Utshottets Utlåtande N:o 16. foll, det angenäma ödet kunde, förr än vitro, vara för handen, att, genom tillåten illimiterad invexling af silfver emot 128 sk. curs, slutligen uppnå föreskrifna proportionen 5 till 8 af Bankens reela fond till sedelstocken; att just en sådan conjunctur vore den rätta för att, utan äfventyr, derefter öppna allmän ovilkorlig realisation enligt Myntbestämningslagen; men att, om åter handelsställningen toge annan vändning, om vexelcursen, i stället alt falla, möjligen visade benägenhet att stiga, så vore i allt fall genom den provisionela,
till visst belopp utstakade, utvexlingen af silfver, på sätt nu omnämndt är, intet äfventyr inträffadt för Bankens soliditet eller för lånerörelsen i landet, utan blefve verkan endast den, att det komme i sådan händelse att bero på nästa Ständers öfverläggning, hvilka åtgärder befinnas tjenliga, att vid sakernas då egande skick begagna, för att sätta Myntbestämningslagen 1 verket.
Dessa alla förhållanden hafva synts mig förtjena närmare begrundning, och jag vågar tro dem med säkerhet innefatta tillförlitliga stödjepunkter för hvad som skall i det följande föreslås.