Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I öfrigt och då samtliga ofvan omförmälde motionärer synnerligen framhållit angelägenheten' deraf att vid stats-regleringens uppgörande noggrann hushållning med Statens tillgångar måtte iakttagas, bör Utskottet tillkännagifva, att denna vigtiga omständighet ingalunda kommer att af Utskottet förbises vid stats-reglerings-frågornas behandling, men får derjemte erinra, att härvid äfven måste å andra sidan fästas tillbörligt afseende derpå, att embets- och tjenstemäunen icke genom en alltför stor förknappning af deras inkomster varda försatta i den ställning, att de, äfven med den största sparsamhet, ej förmå uppehålla sitt ekonomiska bestånd — ett oundgängligt vilkor för den sjelfständighet och redbarhet, Staten af sina tjenare rättvisligen fordrar.— Godkännandet af ett så beskaffadt förslag, som Riksdagsfullmägtigen Carl Anders Larsson i nämnde hänseende framställt, hvarigenom, bland annat, lönerna för en stor del af lägsta gradens tjenstemän blefve nedsatta till ett belopp af 600 R:dr R:mt, skulle likväl efter all sannolikhet komma att medföra nyss antydda, för Staten ej K Stats-UIskottets Utlåtande N:o 48. mindre än för löntagarne menliga följder; — och Utskottet kan derföre ej heller helara, att dess afstyrkande af samma förslag skall tillskrifvas bristande uppmärksamhet på hvad Statens tillgångar medgifva.
Emellertid får Utskottet upplysningsvis meddela, att — med undantag endast af Elementar-läroverken, för hvilka en förhöjning i förut utgående anslag af tillsammans omkring 490,000 R:dr uppfördes på ordinarie stat, och hvaruti nedsiittning således nu icke kan ifrågakomma — hela beloppet af de vid sistlidne riksdag åt samtliga civila, militära och ecklesiastika embetsverk, stater och korpser beviljade löneförhöjningar utgjorde i rundt tal 1,850,000 R:dr Runt, samt alt genom en nedsättning med 12 | procent af alla löner, öfverstigande 3,000 R:dr, skulle, enligt approximativ beräkning, för Statsverket kunna beredas en besparing af omkring 250,000 R:dr R:mt, hvilken besparing dock, om de af en bland motionärerna föreslagna undantag och inskränkningar tagas i beräkning, kommer att icke obetydligt förminskas.
Då nu såväl öfrige förutnämnda motionärer af Bonde-Ståndet som Herrar Björck och Sundvallson medgifvit, att någon minskning af lönerna ej skäligen kan ifrågakomma för de lägsta tjenstegraderna, som likväl innefatta det vida öfvervägande antalet, och då härigenom i sjelfva verket lönenedsättningen komme att inskränkas lill en mindre del af tjenstemärmen, vid hvilket förhållande antagandet af en allmän grundsats för dessa nedsättningar synes mindre lämpligt; — då, enligt hvad här ofvan blifvit närmare framstäldt, ett sådant allmänt stadgande icke ens för de högre lönerna kan följdriktigt tillämpas, utan att föranleda till oegentligheter, hvilka i sådant fall måste genom särskilda bestämmelser förebyggas; — då för öfrigt fastställandet af en viss grundsats för alla allöningar, innan Rikets Ständer ännu tagit närmare kännedom om de vid detta riksmöte framställda förslag i afseende på lcne-regleringen, skulle i viss mån inskränka den fria pröfningen af förekommande anslagsfrågor; — och då slutligen Rikets Ständer, utan att sådant nu behöfver förut bestämmas, äro oförhindrade att i hvarje särskildt fall besluta nedsättning i tjenstemännens aflöning, när anledning dertill förefinnes — får Utskottet, på grund af dessa skäl, hemställa, l:o. det Rikets Ständer måtte förklara de gjorda framställningarne om en allmän nedsättning af cmbets- och tjenstemännens löner icke föranleda tili annan åtgärd, än att Rikets Ständer vid bestämmandet af utgifterna under de särskilda hufvudtitlarne, vilja tillse, om och i hvad mån minskning i nu utgående aflonings-anslag må finnas af omständigheterna påkallad.
Under förutsättning att denna hemställan vinner godkännande af Rikets Ständer, har
Utskottet icke ansett nödigt att för närvarande ingå i hufvudsaklig pröfning af den uti Kongl. Majlis nådiga Proposition meddelade, här ofvan omförmälda framställning, att de aflönings-anslag, som för embetsverk, korpser och stater varda vid denna riksdag beviljade, i allmänhet måtte definitivt på stat uppföras.
Om nemligen Rikets Stats-Utskottets Utlåtande N:o 48.
Rikets Ständer i afseende på sjelfva aflöningsbeloppen komma att särskildt besluta för hvarje korps eller embetsverk, synes äfven frågan om hvarje aflönings-anslags provisoriska eller ständiga beskaffenhet lämpligast böra i sammanhang dermed afgöras, helst, såsom flere af ofvanbemälde motionärer jemväl anmärkt, de olika förhållanden, som kunna ega rum beträffande ifrågaställa förändringar i vissa embetsverks; organisation, härvid ej kunna undgå att i hvarje enskildt fall tagas i öfvervägande; och tillstyrker således Utskottet, 2:o. det Riket Ständer måtte besluta, att frågan om aflönings-anslagens definitiva uppförande på stat, bör till pröfning förekomma i sammanhang med bestämmandet af anslagens belopp för särskilda embetsverk, korpser och stater.
Enär emellertid
Utskottet för sin del ingalunda förnekar giltigheten af den grundsats, Kongl.
Maj;t till stöd för nyssberörde nådiga framställning åberopat, hvilken ock uti vårt land — allt ifrån den tid, då statsförvaltningen erhöll den närmare bestämda organisation, som sedermera under två århundraden utgjort grunden för de offentliga embetsverkens inrättning och verksamhet — varit allmänt gällande, nemliT gen att, för upprätthållande af tjenstemanna-korpsens sjelfständighet och duglighet, medlemmarne deraf, likasom de genom 36 § Regeringsformen äro försäkrade att ej kunna utan ransakning och dom skiljas från sina innehafvande sysslor, jemväl böra ega den trygghet för sin ekonomiska ställning, att de för arbetet i Statens tjenst dem tillerkända löner ej må kunna när som helst minskas eller indragas; så och då Utskottet icke kan antaga annat, än att Rikets Ständer, med tillämpning af samma grundsats, skola finna skäligt att på ordinarie stat uppföra aflönings-anslagen åtminstone för de embetsverk, för hvilka någon mera omfattande organisations-förändring under den närmare framtiden ej anses vara af behofvet påkallad — har Utskottet i följd häraf funnit sig böra nu jemväl underställa Rikets Ständers pröfning det af Kongl.
Maj:t nådigst framställda förslag, beträffande de vilkor, som vid ifrågavarande löne-reglering böra bestämmas för civile embets- och tjenstemän.
De af Kongl. Maj:t i sådant hänseende föreslagna bestämmelser äro af följande innehåll: l:o.
Ljuspenningar och spanmålsförhöjningar under lönerna utgå icke till dem, som uppbära löner eller arfvoden på gällande stat; och dessa löntagare, så vidt de tillhöra rikets Kollegier, åtnjuta inga sportler af lösen för verkens utgående expeditioner, hvarmed dock diariibevis och alskrifter icke förstås.
Sportlerna redovisas årligen till Kronan och aflemnas till Stats-kontoret, emot provision af sex procent å de influtna beloppen. 2:o.
Embets- och tjensteman, som uppbär lön eller arfvode på gällande stat, skal! efter hvad i allmänhet eller för särskilda fall kan varda af Kongl. Maj:t eller Hill. till 11.
St. Prot. 185!) & 18(10. 4 Sami. 1 Afd. 17 Haft. •> 10 Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 48. vederbörande embetsverk bestämdt, vidkännas skäligt afdrag å aflöningsbeloppet, dock icke öfverstigande fjerdedelen, derest vid erhållen tjenstledighet, sjukdomsförfall, hvilket räcker öfver två månader, eller eljest förekommande hinder för tjenstens utöfning annan person till tjenstens bestridande behöfver förordnas. 3:o.
Två eller flere ordinarie tjenster med lön på rikets stat må icke hos samma person förenas, så vida icke Kongl. Maj:t dertill, efter vederbörandes hörande, iemnar nådigt bifall.
Huruvida den, som redan innehar flera dylika tjenstebefattningar, må mera än en af dem bibehålla, ankomme på pröfning af Kongl. Maj:t, i ofvanberörda ordning. 4:o.
Hvarje embets- och tjensteman är underkastad den vidsträcktare tjenstgörings-skyldighet eller jemkning i åligganden, som vid en blifvande förändrad organisation af embetsverken, eller eljest i allmänhet kan varda stadgad. 5:o.
Före början af nästa statsreglerings-period utnämnd embets- eller tjensteman, som hellre än att underkasta sig ofvanstående vilkor och förbehåll, vill med den före år 1858 bestämda aflöning åtnöjas, varde dervid under då gällande bestämmelser bibehållen, så länge han i samma tjenst qvarstår, men vare vid befordran eller transport till annan tjenst skyldig att ställa sig de nu föreslagna vilkor och föreskrifter till efterrättelse. 6:0.
I alla fullmagter eller förordnanden, som å embeten och tjenster inom den nya lönestaten utfärdas efter fastställandet af dessa bestämmelser, intages förbehåll, att embetets eller tjenstens innehafvare är underkastad tillämpningen af samma bestämmelser.
I afseende på här ofvan upptagna 2:dra punkt, har Utskottet funnit skäl till den förändring, att det vid sjukdomsförfall stadgade afdrag af en fjerdedel utaf lönebeloppet må, i de fall, då särdeles bevekande omständigheter förekomma, kunna bestämmas till lägre belopp eller helt och hållet eftergifvas; hvadan Utskottet ansett sig böra föreslå, att denna punkt måtte skiljas i 2:ne momenter och erhålla följande förundrade lydelse: a) Embets- och tjensteman, som uppbär lön eller arfvode på gällande stat, skall, efter hvad i allmänhet eller för särskilda fall kan varda af Kongl. Maj:t eller vederbörande embetsverk bestämdt, vidkännas skäligt afdrag å aflöningsbeloppet, dock icke öfverstigande fjerdedelen, derest vid erhållen tjenstledighet eller eljest förekommande hinder för tjenstens utöfning annan person till tjenstens bestridande behöfver förordnas. b) Vid sjukdomsförfall, då tjenstledighet på grund af lagligt läkarebetyg erliålles, eger afdrag å lönen icke rum under de 2:ne första månaderna; men om dylikt förfall räcker derutöfver, skall å lönen afdrag, ej öfverstigande en fjerdedel verkställas; beroende det likväl på Kongl. Majit att, när beve - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 48. kande omständigheter sig förete, i nåder pröfva och bestämma om löncafdraget må utgå med något mindre belopp än {idel, eller helt och hållet eftergifvas.
Beträffande den uti 3:dje punkten vilkorligen medgifna rättighet att förena flera tjenster, har Utskottet ansett att, om lönerna blifva definitivt uppförda på stat, sådant må medgilvas endast för tjenstemän inom första och andra lönegraderna i de fall, der ej hinder för göromålens behöriga gång skulle derigenom uppstå; och Utskottet föreslår således följande förändrade uppställning af denna punkt:
Två eller flera embeten eller tjenster med lön på rikets stat må i allmänhet icke hos samma personer förenas; dock må undantag härifrån ske inom de tvänne lägsta lönegraderna, så vida Kongl.
Maj:t efter vedcrbörandes hörande, dertill lemnar bifall.
Huruvida den embets- eller tjensteman, som redan innehar Hera dylika befattningar, må, sedan han kommit i åtnjutande af förhöjd lön på ordinarie stat, mera än en af dem bibehålla, ankomme på Kongl. Majrts pröfning i ofvanberörda ordning.
1 följd häraf och då Utskottet i öfrigt icke funnit något att erinra vid det af Kongl. Majit, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med de af Rikets sednast församlade
Ständer stadgade vilkor för då beviljade löneförhöjningar, framställda förslag, tillstyrker alltså Utskottet, 3:o. det Rikets Ständer måtte förklara, att här ofvan intagna vilkor och föreskrifter, — med iakttagande af nu tillstyrkta förändringar af andra och tredje punkterna, — skola blifva gällande för de civile embets- och tjen stemän, hvilka komma i åtnjutande af på ordinarie stat uppförda löner till högre belopp, än hvartill de, på grund af innehafvande fullmagter, hittills varit berättigade; och torde i sammanhang härmed böra särskildt beslutas, att de uti Kongl. Cirkulär-brefvet den 23 Februari 1858 stadgade vilkor fortfarande blifva gällande för de civile embets- och tjenstemän, för hvilka löne-förhöjningar under nästa statsreglerings-period kunna varda beviljade, utan att på ordinarie stat uppföras, — dock med den förändring att äfven för dessa embets- och tjenstemän må vid sjukdom iakttagas hvad Utskottet här ofvan föreslagit.
Beträffande den nied vilkoret! för löne-regleriugen gemenskap egande frågan om de allmänna grunderna för embets- och tjenstemäns pensionsrätt, kommer Utskottet att framdeles, efter tagen kännedom om de i detta ämne väckta förslag, hufvudsakligen vid behandlingen af Riks-staleus 9:de Hufvudtitel till Rikets Ständer afgifva utlåtande. 12 Stats-UIskottets Utlåtande N:o 48.
I sammanhang med nu framställda ämnen, har Utskottet ansett sig äfven böra afgifva yttrande i anledning af den vid sednaste riksmöte väckta, för samtliga Statsdepartementerna äfvensom de flesta andra embetsverk gemensamma frågan om indragning af Kanslist- och Kopist-befattningarne, hvarom en allmän framställning jemväl blifvit i högstberörda nådiga Proposition meddelad.
Enligt åberopade protokoll öfver Finans-ärenden, har nemligen Departementschefen vid underdånig föredragning af till statsregleringen hörande frågor, i afseende å Kanslist- och Kopist-beställningarne inom Konungens Kansli och motsvarande tjenster inom andra embetsverk, erinrat om den af Rikets Ständer vid sistlidne riksdag yttrade åsigt, att dessa tjenster vid en blifvande reglering borde indragas, mot det att särskilda medel anvisades till bekostande af hithörande göromål; såsom skäl hvartill blifvit anfördt, att ifrågavarande tjenster hufvudsakligen vöre afsedda för utskrifning, kollationering och afsändande af expeditioner.
Häremot hade nu Departements-chefen, hvad Kanslisterna beträffar, anmärkt, dels att dessa tjenstemän ganska mycket sysselsättas äfven med andra, mera magtpåliggande göromål än de nyss uppräknade, såsom biträde vid uppsättningen af expeditioner, protokollsföring, utredning af vidlyftigare ärenden m. m., dels att den förändrade, på en permanent arbets-fördelning grundade arbetsordning inom stats-expeditionerna, hvilken vid sednaste riksdag lyckades vinna Rikets Ständers bifall och redan blifvit införd, i den mån det kunnat ske, uttryckligen förutsatt Kanslist-tjensternas bibehållande.
Men om också i dessa tjensters egen beskaffenhet icke läge något direkt hinder för deras indragning, ansåge likväl
Departements-chefen, att, med hänsigt till så väl tjensteverksamheten som pensionsrätter det hvarken vore nyttigt eller billigt, om de civila embetsverken så organiserades, att den första ordinarie befordran ej gerna kunde vinnas förr än vid 40 eller SO års ålder, och för mången utsigterna att ens någonsin uppnå en fast och betryggad ställning nästan helt och hållet stängdes.
Detta skulle emellertid blifva fallet, derest Protokolls-sekreterareplatserua i Kansliet och dermed jemlörliga tjenster inom andra verk blefve den lägsta lönegraden på stat; och hvilka betänkliga följder, som häraf kunde befaras i afseende å embetsmärinens så väl sjelfständighet som duglighet, syntes icke behöfva vidlyftigt utvecklas.
Hvad sålunda blifvit yttradt med hänsigt till Kanslisttjensterna eller i allmänhet, gällde äfven, åtminstone i väsendtlig mån, angående Kopisterna och tjänstemännen i lägsta graden vid andra verk; dock kunde visserligen en del af dessas göromål, och deribland förnämligast den tidsödande renskrifningen, der sådant funnes lämpligt, besörjas genom tillfälliga biträden, emot en efter arbetet afpassad godtgörelse, hvadan ändamålet bäst skulle vinnas på det sätt, att ett mindre antal af dessa platser bibehölles på stat, men de öfriga indroges med vilkor, att ett emot lönen svarande belopp ställdes till embetsverkets förfogande, för befrämjandet af ärendenas gång; och borde bestämmandet af det anta! dylika platser, som kunde befinnas lämpligt att bibehålla eller indraga, för hvarje embetsverk särskildt komma under ompröfning; varande detta Departements-chefens yttrande och förslag, enligt StatsRådets underdåniga tillstyrkan af Kongl. Maj:t i nåder gilladt och godkändt. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 48. 13 Emot hvad sålunda blifvit af Kongl. Maj:t föreslaget har val Herr Björck, uti ofvanberörda inom Borgare-Ståndet afgifna anförande, erinrat, att med den af Rikets Ständer ifrågaställa indragning af Kanslist- och Kopist-tjensterna och lönebeloppens anvisande till Kongl. Maj:ts disposition, åsyftades en ändarnålseuligare reglering af arbetet inom stats-expeditionerna på det dugligheten och de större insigterna måtte kunna göra sig mer gällande, då nemligen för de yngre tjenstemännen härigenom skulle beredas tillfälle till någon godtgörelse för den tid och det arbete, de måste använda för att vinna erforderlig öfning och erfarenhet i göromålen, — samt att, enligt hans åsigt, bibehållandet af den nuvarande organisationen icke vore lämpligt för vinnandet af omförmälda ändamål.
— Utskottet anser dock genom
Departements-chefens ofvan anförda yttrande vara ådagalagdt, att indragningen af ifrågavarande befattningar skulle, ej allenast hvad de yngre tjenstemännen beträffar, allt för mycket aflägsna utsigterna för deras befordran till ordinarie tjenst och derigenom ofördelaktigt inverka på deras utbildning och duglighet, utan ock medföra ganska väsendtliga olägenheter för göromålens behöriga gång såväl inom Stats-departementen som öfriga embetsverk; — och härtill kommer, att ett af de väsendtligaste skäl, som, hvad angår Kongl.
Maj:ts Kansli, åberopats till stöd för den ifrågaställa indragningen, nemligen att 2:ne särskilda tjenstegrader ej skulle vara nödiga för bestridande hufvudsakligen af renskrifnings- och expeditions-göromål, numera upphört att vara gällande, sedan den af Departeinents-chefen omförmälda förändrade arbetsordning inom stats-expeditionerna blifvit antagen, enligt hvilken Kanslisterna fått, under tillsyn af Expeditions-sekreterarhe, öfvertaga de uppsättnings-göromål, som förut uteslutande tillhört de sednare, hvilka deremot nu hufvudsakligen hafva att sysselsätta sig med ärendenas utarbetning och beredning till föredragning.
— 1 betraktande häraf finner Utskottet sig hafva grundad anledning att hemställa, 4:o. det frågan om en allmän indragning af Kanslist- och Kopist-befaltniugarne må förfalla; kommande dock Utskottet att, vid granskningen af de särskilda Stats-expeditionernas och öfriga embetsverks aflönings-stater, tillse, i hvad mån inskränkning i dessa tjenstemäns nuvarande antal, på sätt Kongl. Maj:t föreslagit lämpligen må kunna vidtagas.
Af Herr Biskop Annerstedt, som yttrade: «Enär Utskottets majoritet icke ansett lämpligt att i betänkandet åberopa och såsom allegat dertill låta medfölja under Litt. A. &
B. bifogade tabeller, får jag såsom reservant desamma till Riks-Ståndens kännedom meddela.
Dä en Utskotts-ledamot gått i borgen för uppgifternas tillförlitlighet, och hvem som helst kan jemföra dem med bekanta förhållanden, torde dc 14 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 48. kunna lemna någon upplysning om huruvida lefnadskostnaderna i hufvudstaden sedan 1857 väsendtligen minskats, äfvensom om vid sednaste riksdag beviljade löneförhöjningar öfverstiga det belopp, som för embetsmän med familj till tarflig utkomst kan finnas nödigt.»
A. och B. (införde vid slutet af detta utlåtande).
Af Herr Bj örck. »Då Stats-Utskottet afstyrkt afseende å mitt förslag att för regleringen af cmbets- och tjenstemännens löner vid denna riksdag bör antagas såsom grund de nu bestämda lönernas nedsättning med en viss procent af deras belopp och att de vilkor, som för löne-förhöjningens tillgodonjutande vid sista riksdagen bestämdes fortfarande skola ega tillämpning, anser jag mig böra genom denna reservation underställa samma förslag Rikets Ständers pröfning.
Jag anser mig dertill ega så mycket mera anledning, som
Utskottets förslag att lönebeloppen böra i hvarje särskildt fall pröfvas, i grundsats innebär, att den vid sista riksdagen verkställda reglering af lönernas belopp, skulle fordra en granskning i detalj, och i tillämpningen måste medföra, hvad den ock redan visat sig föranleda, att de nu utgående löne-beloppen nära nog utan undantag varda bibehållna.
Och då dertill kommer, att Utskottets framställning i fråga om lönernas uppförande å stat, jemväl lägger hinder i vägen för den förändring i embetsverkens organisation, som en fyratioårig erfarenhet gjort till ett mål för representationens bemödande, så tror jag äfven denna del af frågan förtjent af särskild uppmärksamhet.
För en riktig uppfattning af mitt förslag, är det nödvändigt att erinra, det jag medgifvit, att embets- och tjenstemännen haft och hafva grundade anspråk på en förhöjning i lönerna, sådane dessa äro å ordinarie stat uppförde, samt att jag endast yrkat, att vid sista riksdagen förefunnos särskilda och utomordentliga förhållanden, hvilka vid bestämmande af lönernas belopp utöfvade ett inflytande, som, framkalladt af tillfälligheten, icke bör fortfara, sedan denna försvunnit.
Någon annan nedsättning än af den förhöjning, som berott af nyssberörde förhållanden, har jag således icke ifrågasatt.
I min framställning har jag sökt visa, att vid sista riksdagen icke endast de uppstegrade priserna, utan jemväl jemförelsen med öfriga medborgareklasser fordrade, att lönerna bestämdes högre än de vanliga och normala förhållanderna skulle kråft; och jag har påstått, att sedermera i allmänhet föregått en nedsättning i priserna, men att en än större förändring i den allmänna välmågan är märkbar äfvensom att många tecken antyda, att denna ytterligare kommer att aftaga.
Utom de anledningar till en nedsättning i lönebeloppen, som sådana förändringar medfört, har ock den olika ställning, hvaruti Statsverket nu befmnes, då, oaktadt ökade inkomster påräknas, skatte-förhöjningar likväl blifvit ifrågasatte, hos mig framkallat den föreställ ning, att Rikets Ständer skulle finna sig föranlåtne vidtaga nedsättningar i anslagen, i den mån dessa blifvit bestämde med hänsigt till ett gynnsammare förhållande mel - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 48.
15 lan inkomster och utgifter, än det närvarande; och då har jag trott, det icke heller embels- och tjenstemännen kunde undgå att vidkännas något afdrag a sina löner.
Någon annan utväg torde icke finnas att fylla de många anspråk på Statsverket, som framträda icke allenast i den Kongl. Propositionen, utan ock i enskilde motioner, hvilka sannolikt lika litet nu, som tillförena, kunna eller böra alldeles afvisas.
Då den reglering af lönerna, som skedde vid sista riksdagen, hade till syfte icke allenast en löne-förhöjning, utan jemväl en jemkning af lönerna mellan de olika tjenstegraderna, har jag väl medgifvit, att regleringen i sistnämpda hänseende kunde fordra en revision, för så vidt beloppen blifvit bestämde af tillfälligheten vid omröstning inom förstärkta Stats-Utskottet, men ansett, att det icke vore af någon omständighet påkalladt att företaga en allmän omreglering af lönerna, hvilken sannolikt icke skulle leda till ett bättre resultat.
Jag har derföre föreslagit, att den sednaste löneregleringen skulle utgöra grund för beräkningen af nedsättningen och likasom de tillfälliga förhållanderna vid sista riksdagen måste antagas hafva utöfvat enahanda inflytelse vid bestämmande af alla lönebeloppen, så har jag ock trott, att lönernas nedsättning med cn viss procent skulle visa sig såsom den enda utvägen att göra rättvisa åt alla och att förekomma, det de ojemnheter, som en gång blifvit undanröjde, åter skulle framträda.
I några få fall skulle väl det inträffa att nedsättningen icke skulle kunna ske med hela det belopp, som den antagna regeln fordrade, emedan den ordinarie lönen före förhöjningen var så hög, att förhöjningen skett med en mindre procent än den för nedsättningen bestämda; men om derigenom någon anmärkningsvärd ojemnhet uppstår sä kan den icke eller på något annat sätt förekommas, så länge nuvarande innehafvaren af tjensten dervid qvarstår.
En sådan ojemnhet medför olägenhet endast för Statsverket.
Om pian icke tilltror sig att påstå, det Rikets Ständer vid bestämmande af de provisionela lönerna vid sista riksdagen, förbisågo de just då befintliga utomordentliga förhållanden, och om man måste medgifva, att dessa förhållanden undergått förändring samt att den enskilde nu icke är i tillfälle att för sin lefnadskostnad depensera lika mycket, sorn förut, så kan jag sannerligen icke inse, att man mot mitt förslag kan hafva någon grundad invändning.
Det vill ock synas, som om skälen att underkänna mitt förslag, till hufvudsaklig del hemtats derifrån, att jag medgifvit, det undantag från den allmänna regeln för nedsättningen i vissa fall borde ske.
Men den som lika med mig ogillar att