Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Departements-chefernes förseende med boställsrum, de boställen, som förut innehafts af General-adjutanterne för arméen och flottan, genast efter dessa befattningars upphörande, blifvit åt Cheferne för Landt- och Sjöförsvars-departementen upplåtna, hvaremot någon vidare åtgärd i anledning af Rikets Ständers berörda framställning, sedermera icke, i saknad af för de afsedda ändamålen tjenliga lägenheter uti Kronans hus i hufvudstaden, kunnat vidtagas, förrän efter myntverkets förflyttande till den derför inköpta egendom å Kungsholmen, det förra mynthuset blifvit upplåtet till embetslokaler för Stats-departementens expeditioner, hvarigenom och sedan jemväl den Kronan tillhöriga, åt enskild person på vissa vilkor upplåtna S. k. gjuthustomten här i staden blifvit inlöst, Kongl.
Majit kommit i tillfälle att åt Stats-Utskottets Utlåtande N:o 104. 3 tre af de fyra
Departements-chefer, som af boställen voro i saknad, tills vidare anvisa ledigblifna, för dessa behof tjenliga boställen; vid hvilka förhållanden och då för denne
Departements-chef tjenlig boställslägenhet framdeles kunde beredas, om en föreslagen byggnad vid Carl XIII;» torg korinne till stånd, Kongl. Maj:t ansett den underdåniga framställningen icke erfordra särskild åtgärd, med förklaring tillika att, om Rikets Ständer ansåge att sistnämnde
Departements-chef emellertid borde undfå ersättning för saknad boställsförmån, sådan kunde, utan behof af särskildt anslag, utgå af för Kongl. Majit disponibla medel; och hafva Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 12 Juli 1851, tillkännagifva att, i saknad af den begärda, och såsom behöflig ansedda utredning, de funnit sig förhindrade att i anledning af den nådiga framställningen sig utlåta, förrän Rikets Ständer fått emottaga den nådiga Proposition, som uti berörda skrifvelse den 5 Augusti 1840 omförmäles.
Vidare hafva Rikets Ständer vid 1856—1858 årens riksdag låtit å ordinarie stat uppföra ett anslag af 2,000 R:dr årligen såsom boställsersättning åt Chefen för Finans-departementet, hvilken icke kommit i åtnjutande af boställe; hvarförutan Rikets Ständer vid sisthållna riksdag åt Chefen för Ecklesiastik-departementet, i ersättning för mistad boställsförmån, beviljat ett dylikt anslag, som likväl ansetts icke böra å ordinarie stat uppföras, då, på sätt ordalagen i Utskottets utlåtande lyda, tillfälle torde framdeles kunna beredas för nämnde
Departements-chef att erhålla bostad i något Kronans hus.
Vid innevarande riksdag har, enligt hvad af Kongl. Majits till Rikets Ständer allåtna nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof inhemtas, blifvit af Kongl. Majit ifrågasatt, ej mindre att Chefen för Civil-departementet som gått i mistning af förut åtnjuten boställsförmån, måtte tilldelas en årlig hyresersättning af 2,000 Ridr Rimt, än ock att den i enahanda afseende vid nästföregående riksdag Chefen för Ecklesiastik-departementet beviljade enahanda ersättning, måtte å ordinarie stat uppföras, öfver hvilka framställningar Utskottet dels redan afgifvit, dels kommer att framdeles meddela yttranden; och enär, på sätt ofvan blifvit visadt, Rikets Ständer, genom sina förut i ämnet fattade beslut, måtte anses hafva gillat de af Kongl.
Majit i ofvanberörda hänseenden vidtagna eller föreslagna åtgärder, torde alltså Rikets Ständer finna motionärens framställning icke förtjena afseende.
Stats-Ut(kottet* Utlåtande N:o 105 N:o 105.
Ank. till Exp.-Utsk. den 26 Maj 1863, kl. 12 midd.
Utlåtande, t anledning af Kongl. Mapts nådiga Proposition angående i vissa afseenden förändrade föreskrifter i fråga om sättet för utarrenderingar af Kronans egendomar. (I. A.)
I anledning af vid sistlidne riksdag väckt fråga att ändamålsenliga stadganden för framtida förvaltning och utarrendering af Kronans egendomar borde utarbetas för att derigenom bereda större inkomst för Statsverket af dessa egendomar, en fördel, som förmenades icke kunna vinnas, om bestyret med utarrenderingen framgent såsom hittills vöre anförtrodd åt embetsmyndigheter, af hvilka man hvarken borde eller kunde fordra de insigter i jordbruksväsendet, som toges i anspråk vid bestämmandet af en egendoms rätta skötsel och sannolika afkastning, hade, enligt hvad högstberörda nådiga Proposition, införd under N:o 63 i l:sta Samlingen af Bihanget till RiksStåndens Protokoll hufvudsakligen innehåller, Rikets Ständer uti skrifvelse den 5 Oktober 1860, på anförda skäl och under erinran särskildt om det föga ändamålsenliga i nu gällande stadganden rörande sättet för arrendebeloppens bestämmande, hos Kongl.
Maj t underdånigst anhållit det Kongl.
Maj:t täcktes låta utarbeta och till Rikets
Ständer afgifva nådigt förslag till förändrade föreskrifter i fråga om utarrendering och förvaltning af Statens egendomar.
Efter erhållen nådig befallning att i anledning häraf inkomma med underdånigt yttrande och förslag, hade Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-kollegium, uti skrifvelse den 23 Maj nästlidet år, med öfverlemnande af samtlige Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes infordrade yttranden i ämnet, för egen del hufvudsakligen anfört det Kollegium väl funne att, enligt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse samt den nådiga remissens innehåll, ändamålsenligheten af nu gällande bestämmelser om sättet för minimi- och maximi-arrendets utsättande borde utgöra egentliga föremålet för den utredning Kollegium hade att afgifva, men då Rikets
Ständer äfven vidrört andra delar af gällande grunder för kronogodsens förvaltning, hade Kollegium ansett sig böra Stats-Utskottets Utlåtande N:o 105. 5 gifva sitt yttrande en större omfattning; och hade, — efter att hafva visat grundlösheten af den åsigt att Kronans arrenden helios till alltför låga belopp till följd af Kongl. Kungörelsen den 17 Juli 1847 om bestämdt maximum, hvaröfver det årliga arrendet ej borde gå och rätt för arrendatorn att emot erläggande deraf bibehålla arrenderätten om han väl brukat egendomen, samt, i anledning af Rikets
Ständers anmärkning att enskilde personer droge större arrendeinkomster af sina egendomar än Kronan, ådagalagt, att i detta hänseende ett bättre förhållande än fordom inträda ehuru sådant för den större mängden af Kronans egendomar måste tillskrifvas goda konjunkturer för jordbruket och endast i afseende på ett jemförelsevis mindre antal vöre att hänföra till verkningarne af 1847 års författning, hvilken dock, såvidt sådant ännu kunde bedömas, torde böra anses lända till Statens sanna fördel — Kollegium derefter uti de särskilda delar af ämnet, hvarom dess yttrande genom Rikets Ständers underdåniga framställning blifvit påkalladt, sig utlåtit, att hvad först anginge den Kronans arrendatorer beviljade optionsrätt, hvilken Rikets Ständer väl förklarat betänkligt att rubba, men några Kongl.
Majrts Befallningshafvande velat dels förkasta, dels i viss mån ändra; så ansåge
Kollegium den böra bibehållas i närvarande skick.
I fråga om sättet för arrendets bestämmande, hvilket ämne utgjorde egentliga föremålet för Rikets Ständers underdåniga framställning, hade Kollegium deremot ansett sig böra biträda den af både Rikets Ständer och samtlige Kongl. Maj:ts Befallningshafvande uttryckta mening, att personer med verklig sakkännedom borde få tillfälle att yttra sig innan minimi- och maxirai-beloppen fastställas.
Att genom tjenliga föreskrifter tillse det förslag dertill upprättas, grundadt på verklig insigt i jordbruksnäringen i förening med upplyst omdöme och nit för det allmänna bästa, egde, efter Kollegii mening vida större vigt, än att för kronogodsens förvaltning inrätta en särskild styrelse, hvilken tanke Rikets Ständer på goda skäl förkastat.
Enligt denna författning åligger det Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande att, sedan vederbörande kronobetjente blifvit hörde, utsätta ett minimum, hvarunder och ett maximum, hvaröfver det årliga arrendet ej får gä samt att underställa Kammar-kollegii pröfning de föreslagna beloppen.
Denna föreskrift hade sålunda tillämpats att Kronofogden, stundom biträdd af Häradsskrifvaren, stundom ensam eller, för mindre gårdar, Länsmannen, fått sig af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande uppdraget att uppgöra erforderligt förslag, hvilket Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, med eller utan anmärkningar, inskickat till Kollegium.
Ett så beskaffadt förslag innefattade oftast beräkning dels öfver utsädet och afkastningeu med tillägg af inkomster utaf ladugård och trädgård m. m. och dels öfver erforderliga kostnader för egendomens bruk och skötsel efter afdrag hvaraf behållningen, förvandlad i spanmål enligt markegång, föreslagits till minimibelopp, uti hvilket någon lämplig tillökning derpå skett för att erhålla maximum.
Otillförlitligheten af dessa beräkningar, hufvudsakligen grundade på arrendatorns egna uppgifter och icke sällan uppgjorda af yngre tillförordnade tjenstemän utan egent - 6 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 105. lig kännedom af landtbruk, insåges lätt.
Dock hade äfven de i 2:dra punkten af Kongl. Kungörelsen den 17 December 1799 gifna föreskrifter om spanmålsafgiftens minimibelopp blifvit följda samt afkastningarne af ladugård och trädgård m. m. derpå blifvit tillagd för erhållande af maximi-afgiften.
När andra skäligen antagliga grunder icke kunnat erhållas, hade äfven Kammar-kollegium, vid pröfning af de föreslagna arrendena, tagit samma föreskrifter till rättesnöre, på det sätt, att, efter de olika orterna, minimibeloppen blifvit fastställda till 1 eller § tunna strid säd för hvarje tunland öppen åkerjord och maximi-beloppen derefter bestämts genom att till nämnda minimum lägga det i lika slags spanmål förvandlade värdet af 1 lispund smör för hvarje ko och 1 skålpund ull för hvarje får, som å egendomen kunde vinter- och sommarfödas.
Att detta rättesnöre icke vore pålitligt måste emellertid erkännas, men något annat hade ofta icke gifvits; och under sådana förhållanden egde Kollegium icke skäl frånsäga sig den ledning, som i nämnda afseende kunde af äldre stadganden hemtas, men med större omsorg och framför allt större sakkännedom vid förslagens upprättande skulle behofvet deraf blifva mindre.
I afseende å de personer, åt hvilka afgifvandet af ifrågavarande förslag kunde anförtros, hade olika meningar blifvit af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande framställda, bland hvilka Kollegium funnit det af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Christianstads län vara den mest antagliga.
I enlighet dermed borde desse män blifva Kronofogden, en Landtmätare och två sakkunnige män.
Kronofogden vore Kronans ombud i orten och hade till tjensteåliggande att tillse jordegarens rätt; Landtmätaren, hvars biträde påkallades för att beskrifva egendomens åker och äng, hade vid denna förrättning tillfälle att om dess beskaffenhet bilda sig ett omdöme; och de sakkunnige män, åt hvilka ifrågavarande förtroende skulle lemnäs, måste antagas finna med sin medborgerliga pligt oförenligt att icke oväldigt och efter bästa förmåga fullgöra sitt uppdrag.
Men då Landtmätaren hittills icke haft till tjensteåliggande att deltaga i arrendeförslags upprättande och de landtbrukare, som derom komme att anlitas, för ändamålet måste använda tid och möda, borde såväl den förre som de sednare undfå skjutsersättning och dagtraktamente.
Likväl torde, när fråga vore om små egendomar, allenast en sakkunnig man behöfva tillkallas, likasom kronobetjent ensam kunde, såsom hittills, uppgöra förslag till arrenden, för de fisken, qvarnar och broar med liera lägenheter, hvartill jordbruk ej hörer, men å hvilka 1847 års författning tillämpas.
I enlighet med dessa grunder hade Kammar-kollegium afgifvit underdånigt förslag till förändrad lydelse af Irsta punkten uti Kongl. Kungörelsen den 17 Juli 1847.
För häfden af de utarrenderade kronogodsens egor i åker, äng och betesmark saknades deremot ingalunda föreskrifter.
Om skogens begagnande, hvilket för närvarande vore tillåtet endast för husbehof, vöre stadganden att förvänta i en ny skogsordning, och för utöfningen af jagt och fiske torde icke något annat än hvad lag och författningar innehålla, behöfva eller böra vid krono-arrendens afslutande iakttagas.
Stats-Utskottets Utlåtande N:o 105 7
Att i afseende å bortarrenderade kronoegendomars bebyggande meddela särskilda för dem alla gällande bestämmelser utöfver de allmänna grunder, som i lag och författningar redan förekomma, skulle, i anseende till dessa egendomars mångfaldigt olika storlek och beskaffenhet, i Kollegii tanke, icke ens vara verkställbar^ utan borde sådant lemnäs till afgörande i hvarje särskildt fall dels vid kontraktets utfärdande och dels genom de beslut, som af Syne-rätt kunde gifvas.
På grund af hvad Kammar-kollegium härvid upplyst och anfört, har Kongl. Maj:t funnit någon annan förändring i föreskrifterna rörande utarrenderingen och förvaltningen af Statens egendomar, än den Kollegium uti sitt förevarande underdåniga utlåtande föreslagit, icke vara af behofvet påkallad; i öfverensstämmelse hvarmed Kongl. Maj:t nu föreslagit Rikets Ständer att Irsta punkten i Kongl. Kungörelsen den 17 Juli 1847 måtte erhålla följande förändrade lydelse: »Då jordlägenhet af nyss omförmälda slag skall under arrende upplåtas bör ett minimum, hvarunder och ett maximum, hvaröfver det årliga arrendet ej får gå, utsättas med hänseende dels till lägenhetens beskaffenhet, utrönt genom tillgängliga kartor och egobeskrifningar, m. m., dels till beloppet af de för andra egendomar i orteu utgående arrenden, hvilka med arrendatorns utkomst och egendomens behöriga skötsel anses förenliga; och skall förslag till sådant minimum och maximum, vid sammanträde på stället, upprättas af Kronofogden i orten med biträde af Landtmätare samt, efter egendomens större eller mindre betydenhet, en eller två i landtbruk kunnige och för deras oväld kände, ojäfvige män, hvilka af Wår Befallningshafvande för hvarje särskildt tillfälle utses; egande dessa förrättningsmän, om de skulle finna egendomen kunna genom odlingar, torpanläggningar eller andra dylika företag märkligen förbättras, att på samma gång jemväl föreslå hvad i sådant afseende må för ändamålsenligt anses.
»Ofver denna förrättning bör protokoll af Kronofogden uppsättas, hvilket, af samtlige förrättningsmännen undertecknadt, skall af Wår Befallningshafvande, med eget yttrande öfver hvad föreslaget blifvit, insändas till Wårt och Rikets Kammar-kollegium, som har att så väl fastställa minimi- och maximi-arrendenas belopp, som äfven besluta om de förbättringar, hvilka förrättningsmännen må hafva ansett tjenliga; och vare Landtmätare samt den eiler de landtbrukare, som i förrättningen deltaga, berättigade till skjutsersättning och dagtraktamente, den förre i den klass af gällande resereglemente, hvartill han hörer, och den eller de sednare i 7:de klasssen af samma reglemente. »För kronofiske, qvarn, bro eller annan dylik lägenhet, till hvilken jord icke hörer, men hvarå denna författning tillämpas, må kronohetjente ensam upprätta förslag till minimi- och maximi-arrendebelopp, med hvars insändande till Kammar-kollegium och pröfning derstädes sedan förhålles såsom ofvan är sagdt.»
Efter från samtliga Riks-Stånden erhållen remiss å förevarande nådiga framställning, har Stats-Utskottet förehaft detta ärende och dervid jemväl tagit kännedom om dertill hörande handlingar; finnande Utskottet någon annan erinran vid den nådiga framställningen icke vara att göra, än att, — med afseende å den särskilda kännedom 8 Stats-Ut skot tets Utlåtande N:o 105. om fiskerihandteringen, som erfordras dels för bedömande af det arrende, som på grund af fiskenas på lokala jemte andra förhållanden beroende, större eller mindre fördelaktiga beskaffenhet, må kunna påräknas, och dels för meddelande af de föreskrifter, som för hvarje särskildt fall kunna anses såsom lämpliga kontraktsbestäm melser till fiskenas förkofran eller bestånd, — sakkunnig person bör vid utarrendering af kronofisken tillkallas i likhet med hvad i fråga om jordfastighet är föreslaget; och får Utskottet, på grund häraf, hemställa att den nådiga framställningen måtte af Rikets
Ständer varda bifallen allenast med den förändring att sista momentet af den föreslagna §:n måtte erhålla följande lydelse: »Vid utarrendering af fiske, bör sakkunnig person tillkallas samt för öf»rigt i tillämpliga delar förhållas på sätt om jordfastighet här ofvan finnes »stadgadt.
För qvarn, bro eller — — — — — — — — — —» hvarom, i händelse af Rikets Ständers bifall, underdåniga skrifvelse torde böra till Kongl. Majit aflåtas.
K&ttelser i Stats-Utskottets Utlåtande N:o 100.
Sid. 10 rad.
18 nedifr. står: 2,000 läs: 200 » 14 » 13 » » 34,000 » 54,000 Stockholm, tryckt hos Sam.
Rumstedt, 1S03. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 106. 1 Vo lOH. Arik. lill Exp.-Utsk. den l Juni 1863, kl. l e. m.
Maj:ts nådiga Proposition, angående för lindring och tillbyggnad aj Kronans egendom N:o 4 å Riddarholmen, för inrymmande derstädes af Riksarkivets samlingar m. m., dels vuckta motioner om anslag till en nybyggnad för Riksarkivet och Kongl.
Bibliotheket. (U. A.)
Uti högstberörda, den 20 sistlidne Februari till Rikets St nder aflåtna nådiga Proposition (införd under N:o 84 i lista samlingen af Bibanget till RiksStåndens Protokoll) meddelas, hurusom det i hörnet af slottsbacken och skeppsbron här i hufvudstaden belägna s. k.
Ridderstolpeska huset, hvilket, enligt Rikets åren 1844—1845 församlade Ständers beslut, blifvit, för att till inrymmande af Riksarkivets samlingar begagnas, inköpt och den 1 Oktober sistnämnda år till Kongl.
Majit och Kronan öfverlemnadt, redan vid påföljande årets å byggnaden anställda besigtning funnits behäftadt med större och mindre sättningssprickor, skadliga för murar och hvalf, i anledning hvaraf år 1848 en noggrannare undersökning egt rum, dervid, bland annat, utrönts, att sättningssprickorna ursprungligen uppkommit derigenom, att de under murarne befintliga pålnings- och rustverken, ämnade att städse förblifva liggande under vatten, till någon del befunne sig öfver saltsjöns yta, när denna vore låg, och till följd deraf blifvit af röta angripne.
Då likväl ingen fara för husets bestånd befunnits vara för handen och intet äiventyr förenadt med dess begagnande, hade Öfverintendents-embetet, under sådana omständigheter och då en genomgripande förbättring at byggnadens grund hvarken då eller framdeles kunde, utan bortflyttning ai arkivet och öfriga på stället förvarade samlingar, till vägabringas, men skulle föga eller intet försvåras eller fördyras genom några års dröjsmål med åtgärden, ansett den med så stor olägenhet förknippade större reparationen böra uppskjutas, intill dess densamma af beBih. till R.
Prot. 1862 fy 1863. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 14 Höft. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 108. hofvet oundgängligen påkallades, hvilken åsigt jemväl af Embetet blifvit framhållen vid öfverlemnande! af påföljande årens generaliörslag till reparationer al Kronans hus och byggnader i hufvudstaden intill året 1853, då embetet i underdånighet anmält, hurusom den tid, då det årligen försämrade huset oundgängligen måste underkastas en genomgripande reparation såtgärd, vål möjligen kunde inträffa först efter flera år, men att behofvet af ett dylikt iståndsättande också kunde oförmodadt framkallas genom någon större eller hastigare rubbning af husets grund, i följd hvaraf, och med hänsyn till de obehag och svårigheter, som skulle uppkomma, om en hastig utflyttning af arkivet och antiqvitetssamlingarne, helt och hållet eller till en betydligare del, klefve af nöden, innan förberedelser dertill hunnit ske, Embetet funnit försigtigheten bjuda att i tid vara betänkt på lämpliga åtgärder till förekommande af nämnda svårigheter, med afseende hvarå äfven blifvit hos Embetet uppgjordt ett approximativt kostnadsförslag, slutande å en summa af 53,324 R:dr Banko.
Då likväl nedläggandet af en så betydlig kostnad på ett hus, hvars indelning icke uppfyllde alla anspråk på ett Riks-arluv eller fullt motsvarade dess bestämmelse, synts vara mindre ändamålsenligt, helst nödvändigheten af byggnadens utrymmande under tiden samt de stora samlingarnes flyttande fram och åter föranledde särskilda utgifter, hade
Ofverintendents-embetet ansett vida mera ändamålsenligt, att passande lokal för arkivet bereddes genom uppförande af en med uteslutande afseende å dess behof afsedd nybyggnad, för hvilken Ofverintendentsembetet funnit sig ej kunna föreslå ett lämpligare läge, än å norra delen af Carl den XIII:s torg, hvilket genom en monumental arkivbyggnad i fonden skulle vinna en värdig och med platsens karakter väl öfverensstämmande bakgrund.
Ritningar till en sådan nybyggnad hade äfven blifvit af Ofverintendents embetet, under den 20 September 1853 till Kongl.
Maj:t i underdånighet öfverlemnade, dervid kostnaden förslagsvis blifvit beräknad för byggnaden med pålning till 148,110 R:dr och på bjelkbädd till 125,352 R:dr, oberäknadt, kostnaden för värmapparat 12,500 R:dr, allt Banko.
Då omförmälda förslag likväl icke kommit till verkställighet, men faran för den först berörda byggnadens bestånd för hvarje år vexte i jemnbredd med den ständigt ökade tyngden af i Riks-arkivet hopade handlingar, bade Ofverintendentsembetet, — med anledning jemväl af det tillfälle, som vid denna tid yppat sig att för Kronans räkning kunna förvärfva det å södra delen af den s. k.
Geijerska tomten å Riddarholmen belägna stenhus, hvilket, enligt Embetets åsigt, borde kunna anordnas för inrymmande af arkivets samlingar — funnit sig föranlåtet att i memorial den 1 Juli 1856 härom göra underdånig framställning; dock hade Embetet uti ett sedermera afgifvet Utlåtande framhållit det afgjorda företräde förslaget om uppförande af en nybyggnad för
Riks-arkivets inrymmande egde framför uyssberörda alternativa projekt.
År 1857 den 31 Mars hade Kongl. Majit äfven till Rikets Ständer aflåtit nådig Proposition om anvisande af 321,900 R:dr Runt till uppförande, enligt ofvanberörda ritningar, af den sålunda i underdånighet förordade nybyggnaden, hvilket förslag Rikets Ständer likväl ansågo sig icke böra bifalla, bland annat, af det skäl att Riks-arkivet, som, utom de historiska samlingarna innehölle en mängd administrativa handlingar, alla behöfiiga för Statens cmbets- och tjenstemän, blefve, om det kommo att förläggas å norra delen af Carl den XIII:s torg, alldeles för aflägset från Stgts-departementen och öfrige embetsverk i hufvudstaden, hvarigenom både tidsutdrägt vållades och många olägenheter måste uppkomma för de personer, Stats-Utekottets Utlåtande N:o 106. 3 som nödgades begagna sig af nämnde handlingar eller anställa undersökningar på stället.
Påföljande året 1858 hade genom Öfverintendots-embetets försorg ny fullständigare besigtning å Riks-arkivets hus blifvit företagen, dervid visat sig, att, sedan 1848 års besigtning, röta å pålar och bjelkbäddar betydligt tilltagit, plankbekläduaden å bäddarne på åtskilliga ställen alldeles bortruttnat och remnor i murarne uppkommit, så att, om äfven husets bestånd för det dåvarande icke syntes hotadt af någon hastigt inträffande förstörelse genom dess fortfarande sättning, det likväl vore möjligt, att sprickor, hvilka icke kunde märkas å de af hyllor och handlingar betäckta skiljomurarna, kunde å skorstenar och rökledningar uppkomma samt medföra eldfara.
Sedan, med anmälan om detta förhållande, Öfverintendents-embetet, enär en sådan rubbning af Riks-arkivets grund kunde inträffa, att ett hastigt utrymmande deraf blefve oundgängligen nödvändigt, underdånigst hemställt huruvida icke, intill dess en ny byggnad kunde åstadkommas, säkra och ändamålsenliga förvaringsrum för Arkivets ovärderliga samlingar borde anskaffas, antingen i något
Kronan tillhörigt hus eller genom inköp för dess räkning af någon härtill passande egendom, hade Embetet erhållit befallning att afgifva yttrande, huruvida icke det redan en gång väckta förslaget om
Riks-arkivets inrymmande i södra stenhusbyggnaden å f. d. Geijerska tomten skulle, sedan detta hus år 1859 blifvit för Kronans räkning inköpt och derefter befriats från sin förra omgifning af smärre och förfallna byggnader, kunna med fördel åter upptagas samt nämnda slenhusbyggnad, äfven utan tillförene föreslagen utvidgning och deraf föranledt inkräktande å kringliggande område, innefatta tillräckligt och tjenligt utrymme för Arkivets dåvarande behof och för någon tid förestående tillvext, under förutsättning, att mindre vigtiga handlingar finge, likasom dittills, förvaras i Kongl.
Slottets källarhvalf.