Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Besa- o. Ekon.-Ut skottets Betänkande N:o 40.
9 Häruti kan Utskottet icke annat än instämma med Lag-kommittéen; til! följd hvaraf Utskottet äfven anser tillräcklig anledning för närvarande saknas att tillstyrka motionärens förslag.
Enligt 14 Kap. 9 § Rättegångs-Balken skall allt, hvad som vid mundtligt förhör uppskrifves, för parterna uppläsas, om de det äska eller Rätten det nödigt finnér; och om parterna ej kännas vid det, som skrifvet är, har Rätten vitsord att säga hvad taladt och svaradt var; dock att, der någon vill sina ord och mening förklara, sådant ej må honom vägras, domaren likväl öppet att pröfva hvad verkan det ega må; — och i 17 Kap. 28 § samma Balk föreskrifves, att vittnens utsagor bör domaren noga uppskrifva låta och i parternas närvaro uppläsa, alt vittnen må sig förklara, om deras ord och mening rätteligen fattade äro; hvilket ock skall införas.
Vårdnaden härå tillkommer, enligt Ilärads-rätternas nuvarande organisation, deras ordförande; och enahanda är förhållandet vid de Stadsdomstolar, der icke ännu särskild protokollsförande finnes antagen.
Alt ordföranden således kan för hvarje underlåtenhet eller felaktighet i berörda hänseende ställas till ansvar såsom för annat tjenstefel, mäste medföra fullt ut så mycken säkerhet, som derest protokollsföringen uppdroges åt en särskild person, torde icke vara tvifvel underkasladt; och att ofvan omförmälda stadganden, genom hvilka lagstiftaren sökt förekomma oriktig uppfattning af parters och vittnens yttranden, varit alldeles tillfyllestgörande, anser Utskottet äfven erfarenheten hafva bekräftat; och lika med Lag-Utskottet vid sistlidna riksdag tror Utskottet, att anledningen, hvarföre en säkrare kontroll ej heller skulle vinnas genom den påyrkade Notariatsinrätlniugen, ligger just deri, att Notarien i allt fall ej skulle kunna göras alldeles oberoende af domstolen.
Kunde han nemligen det, så inträffade hvad man velat förekomma, eller alt nödig kontroll saknades.
I öfrigt möter, beträffande motionärens förslag till sättet för Notariernas aflönande, den betänklighet, att derigenom skulle fråndragas domarena en betydlig del, kanske nära hälften, of deras inkomster, hvilket de ej lära vilja underkasta sig för vinsten af ett ringare arbete.
Likasom alltså detta aflöningssätt måste anses olämpligt, finner
Utskottet den föreslagna inrättningen såväl obehöflig, som oförenlig med nuvarande lagstiftning, Samt tillstyrker fördenskull, alt motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm dén 4 Oktober 1860.
Bih. till B St Brot.
J8Ö0, A 1860. 7 Sami. 2 Afd. 17 Hafi. 2 Stockholm, tryckt hos Sam.
Komstedt, lätio.
Besv- och Ekon.-Ulskottets Betänkande M 41. 1 N:o 41.
Ank. till Eip.-Utsk. den 11 Okt. 1860, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om ändringar i föreskrifterna rörande vilkoren för anläggning af vattenverk och dermed jernförliga inrättningar.
Uti detta och dithörande ämnen hafva innevarande riksdag blifvit väckta ncdannämnda motioner, nemligen dels inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln af Herr Nordenfelt, L., hvilken af den anledning, att nu gällande författningar rörande rättigheter och skyldigheter i fråga om uppdämning af åar och floder för drifvande af vattenverk, beredande af flottleder eller vattenledningar för andra ändamål, äfvensom i fråga om ändring eller ulrifning af redan befintliga dammbyggnader till förekommande af öfversvämningar eller bakvatten för ofvanliggande verk, lill beredande af flottleder eller upprätthållande af fisken, skulle vara dels ofullständiga och otydliga, hvaraf»ständiga lagstrider» i dessa frågor uppstode och underhölles, dels hinderliga för de stora »industriela intressen, som berodde på en jemn vattentillgång», hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t begära en Proposition till nästkommande
Ständer om antagandet af en författning, utgående från följande grunder: 1:o att ingen byggnad eller uppdämning i ström eller å, som kan inverka på vattenhöjden derstädes eller på andras rätt, må företagas utan föregången pröfning af Härads-Synerätt och fullständig undersökning af sakkunnig person, såväl angående vattendragets förhållande vid olika vattenstånd, särdeles de största flödena, som ock angående den verkan derå, som den ifrågavarande byggnaden eller uppdämningen kan vålla, och hvarvid ett fast vattenmärke bör anbringas samt i Syne-rättens utslag noga beBih. till B.
Prot. 1859 & 1860. 7 Sami. 2 Afd. 18 Bäft. 1 2 Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande JM 41. skrifvas, såväl som i hvad förhållande till detta vattenmärke både lägsta och högsta vattenhöjden får hållas, med åläggande för sökanden att så inrätta och sköta sin byggnad, att dessa vattenhöjder aldrig öfverskridas; dock att resultatet af nämnde undersökning bör, innan dom fälles, underkastas granskning af Chefen för det vägoch vattenbyggnads-distrikt, inom hvilket vattendraget är beläget; 2:0 att då fråga väckes om ändring eller utrifning af sådana dammar som af ålder varit, eller för hvilka vattenmärke finnes utsatt, utan att det dock genom laga kraft vunnen dom är afgjordt, huru stora flodvattensöppningar skola finnas, eller till hvilken höjd flodvattnet tillåtes stiga, skall en lika pröfning och undersökning, som ofvan är antydd, företagas, vattenmärke utsättas, om sådant förut ej finnes, och den föreslagna förändringens beskaffenhet jemte flodvattenöppningarnes bredd och djup under vattenmärket — hvilka dammens ägare ålägges att vidmagthålla för framtiden — i utslaget noggrannt beskrifvas; samt att förändringen skall verkställas på deras bekostnad, som deraf hafva fördel, ofvanföre liggande vattenverks ägare, som derigenom befrias från bakvatten, ibland desse inbegripne; 3:o att vatten verksägare må under de tider, då vattubrist äger rum, vid vattenfall eller i laga ordning tillkommen dammbyggnad tillstänga kungsådra och använda hela vattenmassan för sina verk, dock med skyldighet att icke förhindra flottning, der sådan förr skett äfven vid lågt vatten, och att, der privilegierade fisken deraf bero, under sex timmar på natten bereda fisken fri genomgång; 4:o att rättighet till flottning medgifves i alla vattendrag — med undantag af dem, som från den punkt, der flottning börjats, helt och hållet ägas af en person eller ett bolag — utan annan ersättning, än för tillfälliga skador genom tramp och uppdämning å kringliggande ägor; men inskränkes, för de vattendrag, i hvilka flottning ej förut skett äfven vid lågt vatten, till de sex månader af året, då vattenmängden är störst, hvilken tid, särskildt för hvarje vattendrag, be stämmes af Härads-rätt; 5:o att då, i fråga om ändring eller uppdämning af eller byggnader uti vattendrag, jord-, vattenverks- och fiske-ägares samt trafikerandes intressen komma i strid med hvarandra, medgifves, efter den pröfning och på det sätt Kongl.
Förordningen den 20 Januari 1824 om vattenverks ändring eller utrifning föreskrifver, rättighet för den, som dervid har ett vigtigare intresse, att inlösa deras rätt, som hafva mindre vigtiga intressen, efter värdering med 50 procent förhöjning; dels inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdags-fullmägtigen Ola Nilsson från Westerbottens län. som, till undanrödjande af de hinder, som förmenas möta anläggning af vattenverk, samt till minskning af de dermed förenade kostnader och tidsutdrägt, föreslagit, att 20 Kap. 4 § Byggninga-balken måtte erhålla följande förändrade lydelse: »Hvar som något vattenverk anlägga vill, ansöke derom Konungens Befallningshafvande, som förordne Kronofogde eller Länsman, jemte Landtmätare, att syna den lägenhet samt dervid höra grannar och andra vederbörande, hvilkas rätt kan ifrågavara.
Synemännen Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 41. 3 upptage de anmärkningar, som emot anläggningen göras, tillika med hvad vid synen kan utrönas, och meddele detta, jemte eget betänkande, Konungens Befallningshafvande, hos hvilken myndighet vederbörande må inom 30 dagar efter synen andraga hvad de kunna hafva att emot betänkandet erinra.
Konungens Befallningshafvande äge afgöra frågan genast om tvist ej yppats, eller, i annat fall, aske Härads-syn, dertill vederbörande må kallas.
I sista fallet äge Konungens Befallningshafvande, sedan Härads-Syne-rättens protokoll och utlåtande inkommit, meddela yttrande angående anläggningen.
I tvist om dämning döme Härads-Syne-rätt;» samt af Riksdags-fullmägtigen Carl Johan Svenssén från Calmar län, hvilken, efter uppräknande af den mängd författningar, som vore på frågan om rätt till vattenverks anläggande tillämplige och hvilkas föreskrifter, enligt motionärens förmenande, endast ledde till onödiga omgångar, besvär, tidsutdrägt och kostnader, väckt förslag om antagande af nya enklare bestämmelser i detta hänseende, hvilande tillika på andra grundsattser.
Den tilltagande spanmålsproduktionen samt folkmängdens ständiga tillväxt, jemte användandet af flere för jordbruket och dess binäringar lämpliga inrättningar, gjorde det nemligen nödvändigt, att i och för spanmålsförmalningen inom landet mera frihet bereddes åt qvarnanläggningar, likasom det vore af vigt, alt de många vattenfallen blefve ändamålsenligt samt till allmän och enskild nytta begagnade.
Att omgångar och besvär nu åtföljde en ansökan om vattenverks anläggande, kom sig deraf, att icke alla de lagrum, som i frågan kunde åberopas, i allmänhet vore bekanta för andra än juridiskt bildade medborgare, utan kunde än i ett, än i ett annat hänseende under olika tydning och tillämpning lägga hinder i vägen för framgången af ansökningen; att kostnader och tidsutdrägt dervid uppstodo, visade dagliga erfarenheten, då kostnaden för undersökningen och öfriga förberedande åtgärder i och för en qvarnanläggning kunnat, der vederbörande varit ogynnsamt stämde mot den sökande, uppgå till ett par tusen Riksdaler, under det att fyra års tid åtgått, innan målet blifvit slutligen afgjordt.
Enär sådana förhållanden ingalunda vore gynnsamma för jordbrukets och industriens utveckling, har motionären, till åstadkommande af förbättring derutinnan, föreslagit: att 4 och 5 §§ i 20 Kap. Byggninga balken måtte upphöra att gälla, och följaktligen alla de författningar, som dit hänför de sig, så vidt de anginge sättet och vilkoren för vattenverks anläggande, begagnande och skattläggande, jemväl upphäfvas, och således inga föregående undersökningar hädanefter erfordras, utan i stället stadgas: »Hvar sorn vattenqvarn eller annat vattenverk, som ej till bergshandteringen kan hänföras, bygga vill, vare det honom obetaget, då han dertill äger lagligen förvärfvad grund; anmäle dock till kommunens Taxerings-kommitté, huru han byggt, och Taxerings-kommittéen åsätte den bevillning, som lämplig pröfvas.
Der för sådant vattenverk erfordras ny dammanläggning må dammen ej så uppföras, att annan deraf lider skada, hvarom förut bör af Landtmätare undersökas; sker annorluda, vare det den obetaget, som af dammanläggningen anser sig förnärmad, att derom anställa klander efter befogenhet; pröfvas skada af 4 Sammans.
Hcsv - och Ekon.-Ul skot tets Betänkande M 41. anläggningen uppkomma, tage ägaren den hort och gälde skada, såvida ingen öfverenskommelse derom kan träffas.
Har dammen af ålder qvarstått och är icke förhöjd, äge ingen talan derå.
Qvarn eller annat verk, som med väder drifves, må hvem som helst uppföra och begagna samt förhållandet för bevillnings åsältande till Taxermgs-kommitléen anmäla;» äfvensom att »om tull och sågarelön må för hvarje härad en gemensam taxa fastställas, sedan häradsboerna derom förut varit hörde; vederbörande dock obetaget att härom träffa enskild öfverenskommelse.»
Dessa motioner, af hvilka den förstnämnda blifvit remitterad till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, men de begge andra öfverlemnats till Lag-Utskottet, hafva i anledning deraf och i anseende till deras inbördes sammanhang behandlats af Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, som härmed får öfver dem afgifva yttrande.
Hvad dervid försl angår Herr Nordenfelts motion och de deri föreslagna grunder för en ny författning i förevarande ämne, synas dessa grunder Utskottet till en del vara desamma, som igenfinnas i hittills gällande föreskrifter rörande vilkoren för vattenverks uppförande, till en del åter, der det ej är förhållandet, mindre antagliga. 20 Kap.
Byggninga-balken stadgar i 2 §, att ingen ma »så bygga, att annar ofvan eller nedan deraf mehn häfver» och i 4 § att, när någon vill bygga qvarn eller annat vattenverk, skall, efter anmälan derom, Härads-rätten besigtiga lägenheten, höra grannarne deromkring och dem, som gamla qvarnar i närheten hafva, samt derefter pröfva, om ny qvarn, utan deras eller andras skada, der byggas må, och gifva sådant tillkänna för Konungens Befallningshafvande, som derefter äger att derom förordna.
På dessa grunder äro de öfriga föreskrifter byggda, hvilka finnas i åtskilliga författningar meddelade, och tillämpningen deraf har hittills visat sig för ändamålet tillfyllest.
Att, såsom motionären föreslår, ovilkorligen påbjuda undersökning i hvarje särskildt fall af Chefen för det väg- och vattenbyggnads-distrikt, inom hvilket det ifrågavarande vattendraget är beläget, kan ingalunda vara lämpligt, helst mången förekommande fråga om anläggande af vattenverk är, i anseende till den föreslagna platsens och vattendragets beskaffenhet, så enkel, att inhämtandet af ofvannämnde embetsmans utlåtande under alla förhållanden måste vara öfverflödigt och alltså endast skulle orsaka onödiga kostnader och tidsutdrägt.
För öfrigt har Synerätten utväg att, på sätt ock i praxis allmänt äger rum, anlita Landtmätare, hvilken är fullt kompetent att verkställa all den undersökning, som kan ifrågakomma och icke bör ensamt på Syne-rättens pröfning ankomma, och om hvars åliggande för sådane händelser finnas meddelade särskilda föreskrifter uti 41 § af Landtmäteri-instruktionen.
Parterna är det i allt fall obetaget att begagna sig af hvilket bevisningsmedel de helst önska, och annorlunda än såsom ett bevisningsmedel skulle det ifrågasatta utlåtandet af ofvanbemälde
Chef ej kunna betraktas.
— I afseende på ändring eller utrifning af vattenverk, som orsakar uppdämning eller annan skada, hafva genom Kongl.
Förordningen - Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ehon.-Utskotlets Betänkande JYl 41. 5 ningen ilen 20 Januari 1824 blifvit gifna utförliga föreskrifter, hvilka hufvudsakligen hafva samma ändamål, som motionären åsyftar, då derigenom är beredd utväg för jordägare, hvilken af elt sådant vattenverk lider skada, att, efter föregången pröfning, och emot ersättning till vattenverksägaren i händelse verket lagligen tillkommit och är af laga beskaffenhet, få detsamma ändradt eller utrifvet.
Någon ändring i dessa föreskrifter eller tillägg till desamma anser Utskottet, ej af behofvet påkalladt.
— Att vattenverksägare i vissa fall skulle äga att tillstänga kungsådra, under förbehåll endast alt flottning ej hindras (hvilket svårligen låter på en gång verkställa sig) och att under sex timmar på natten fisken beredes fri genomgång, strider alltför myckel mot den grundsatts, som hittills varit följd, och i hvilken Utskottet ej finnér skäl tillstyrka någon inskränkning, att nemligen kungsådra, der sådan finnes eller vara bör, skall hållas öppen ej mindre för flottningens och fiskeverkens, än för båtledens och annan trafiks skull.
Beträffande åter öfriga af denne motionär föreslagna bestämmelser, de der afse regulerandet af flottningsrätt och företrädet till begagnande af vattendrag, har Utskottet uti ett föregående Betänkande uttalat sin åsigt om olämpligheten att i detta ämne stifta en lag, som skulle innehålla lika bestämmelser för olika delar och förhållanden inom riket.
Alt hvad Utskottet derom yttrat — och hvilket inom de särskilda Riks-Stånden blifvit gilladt — har lika tillämplighet på förevarande motion, torde blifva i ögonen fallande, då man gifver akt på motionärens förslag: att flottning skulle medgifvas i alla vattendrag (som ej ägas helt och hållet af enskilde) utan annan ersättning än för skador genom tramp och uppdämning: att sådan flottning i vattendrag, der den ej förut ägt rum äfven vid lågt vatten, skall vara tillåten sex månader af året, en tidsbestämning, som ej synes lika passande för det sydligaste och för det nordligaste Sverige o. s. v. Det förslag motionären slutligen framställer, eller att, i afseende på företräde till nyttjande af ett vattendrag, den, som dervid hade ett vigtigare intresse, skulle äga att efter värdering inlösa deras rätt, som hade ett mindre vigtigt intresse, anser Utskottet outförbart, i anseende till svårigheten att afgöra, hvilket intresse för närvarande och kommande tid bör såsom vigtigare än det andra betraktas.
Utskottet hemställer fördenskull vördsamligen, atl herr Norden/ells motion ej må till någon ålgård föranleda.
Vidkommande åter de begge öfriga omförmälda motionerna, hvilka gå derpå ut, att anläggandet af vattenverk skulle vara tillåtet hvem som helst, som lagligen förvärfvat besittningsrätt till platsen, utan att någon af domstol vidtagen undersökningsåtgärd behöfde ifrågakomma, så framt icke sådan tvist yppades, som kunde dertill föranleda; finner Utskottet sig lika litet kunna förorda ett dylikt förslag.
De motsatta bestämmelser nu gällande lag innehåller, och hvilka ofvan omförmälas, äro efter Utskottets omdöme ganska välbetänkta, enär det uppenbarligen skulle föranleda till den största villervalla, äfvensom till oberäknelig skada för enskilde, om lagstiftBih. till B.
Prot. 1859 & 1860. 7 Sami. 2 Afd. 18 Haft. 2 6 Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-UIskottets Betänkande JH 41. ningen befrämjade en sådan ordning, enligt hvilken tvist om tillåtligheten af ett vattenverk komme att, såsom af motionärernes förslag otvifvelaktigt blefve följden, yppas först efter det anläggningen blifvit väl fullbordad.
Olägenheterna häraf skulle säkerligen vida öfverväga de mindre, som härröra af nu påbjudna föregående undersökning, för hvilken kostnaderna till och med äro ringare, än om, såsom af Ola Nilssons förslag ofta blefve följden, undersökning håde af Kronofogde jemte Landtmätare och af Härads-Syne-rätt komme att äga rum, att icke nämna det besvär och den tidsutdrägt, den af bemälde motionär föreslagna skriftvexling hos Konungens Befallningshafvande skulle orsaka.
Emot Svensséns hemställan åter, att ingen anmälan vare sig om den tillämnade eller om den fullbordade anläggningen skulle äga rum hos annan myndighet, än kommunens Taxeringskommitté, måste i öfrigt erinras, att qvarnar m. fl. dylika verk, hvilka nu draga grundskatt, skola genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes försorg skattläggas, och att det följaktligen måste finnas meddelade sådana föreskrifter, hvarigenom det förhindras, att bemälda embetsmyndighet icke kommer alt sakna all vetskap om nämnda verks tillvaro.
Dessa skäl föranleda Utskottet till den vördsamma hemställan, ali Ola Nilssons och Svenséns berörda motioner måtte lemnäs utan afseende.
Sammansatta Lag- samt Allm. JBesv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 42. 1 JW 49.
Ant. till Exp.-Utsk. den 16 Oktober 1860, kl. 12 midd.
Betänkande, i anledning af vackt motion om utfärdande af vissa föreskrifter till beredande af säkrare kontroll derå, huruvida någon innehar förmyndare-befattning eller icke.
Uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet inlemnadt memorial, öfver hvilket Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets utlåtande blifvit infordradt, men hvilket. i anseende till ämnets beskaffenhet, jemlikt 43 § Riksdans-ordningen, varit föremål för Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets behandling, har Riksdags-fullmägtigen Anders Johan Sandstedt från Jönköpings län anfört, hurusom det vore en känd sak, att vissa penningeverk före beviljandet af lån fordrade bevis derom, att den lånesökande icke innehade förmyndare-befattning, men att det mötte svårighet att förskaffa sig och kunna förete dylikt bevis, som vore tillförlitligt och tillfredsställande, till följd deraf, att man kunde vara af annan domstol, än den, inom hvars domvärjo man vore boende, förordnad till förmyndare, utan att den sednare eller den, som borde utfärda det s. k. förmyndare-beviset, derom egde vetskap; hvarigenom osäkerhet öln rätta förhållandet och. såsom följd deraf, andra olägenheter ofta uppstode.
Vid Hof-rätterna vore det väl jemförelsevis lätt att föra register öfver de derstädes till förmyndare förordnade personer, enär desse vanligen bure mera bestämda familjenamn; men vid Underrätterna, särdeles pä landet, vore sådant under nuvarande förhållanden alldeles omöjligt.
Denna olägenhet har motionären likväl ansett kunna afhjelpas genom ncdannämnda förslag; och ehuru det kunde vara högst önskligt, om register kunde blifva upprättade äfven öfver de förmyndare-förordnanden, som hittills blifvit utfärdade och ännu vore gällande; har han likväl, i anseende till de svårigheter, som ©tvifvelaktigt skulle dervid möta, och det dryga arbete, som derigenom skulle tillskyndas vederbörande domare, inskränkt sig till att, för vinnande af rättelse för framtiden, hemställa, det mätte genom en Kongl, förordning varda föreskrifvet, dels att det skall åligga samtlige domstolar i riket att, Hof-rätterna och Stads-domstolarne inom en månad och Härads-rätterna efter hvarje slutadt ting, hos Domaren i den ort, der en Bih. till B.
Brot. 1859 & 1860. 7 Sami. 2 Afd. 19 Häft. 1 2 Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N\o 42, till förmyndare förordnad person är boende, derom göra anmälan; dels att det skall vara hvarje till förmyndare förordnad persons skyldighet att, så snart han ombyter bostad elier namn, anmäla sådant för domstolen, i stad inom en månad och ä landet vid det ting, som infaller näst efter en månad, vid vite af 5 R:dr, eller mera i fäll af tredskande; dels att vid alla domstolar skall föras fullständigt register öfver de personer, som till förmyndare förordnas, och dem, hvilka, ehuru till myndig ålder komna, ställas under förmyndareinseende, uti hvilka register böra antecknas alla inträffande förändringar af förmyndares bostad och namn samt frän andra domstolar ankommande anmälanden, äfvensom då en person från innehalvande förmynderskap entledigas.
Såsom man finner af motiverna till denna motion, har densamma sin enda anledning deri, att åtskilliga penningeverk för beviljande af lån mot inteckning fordra bevis, huruvida den Iänesökande är förmyndare.
Detta försigtighetsmått härleder sig deraf, att vid gälds betalning barna-arf, enligt gällande lag, eger förmånsrätt framför inteckning i gäldenärs fasta egendom.
Nu hafva emellertid vid innevarande riksdag Rikets Ständer för sin del beslutit den ändring i 17 Kap.
Handels-Balken och andra författningar rörande borgenärers rätt och företräde för hvarannan tili gäldenärs egendom, att omyndigas förmånsrätt för deras fordringar hos förmyndare och föräldrar, framför intecknad gäld, skulle upphöra.
Vid sådant förhållande, och derest nämnda beslut vinner Kongl. Maj:ts sanktion, försvinner hela anledningen till förevarande motion, enär några förmyndarebevis för ofvan antydda ändamål ej komma att äskås.
Do händelser i öfrigt, dä dylika bevis skulle erfordras, torde vara högst få och åtminstone färre, än att af den anledningen vederbörande domstolar böra belastas med det vidlyftiga arbetet att föra sådana register öfver förmyndare, som motionären föreslagit.
På grund häraf hemställer Utskottet vördsamligen, att ifrågavarande motion ej måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Sammansatta Lag- samt Allm. JBesv.- och Ekon.-TJtskottets Betänkande N:o 43. 3 JW -48.
Ank. till Exp.-Utsk. den 16 Okt. 1860, kl. 12 nvidd.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om förhöjning af de i 15 Kap. Byggninga-Balken för vållande till skogseld stadgade böter.