Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
L o r d Conyngham helsade henne ge- nast som drottning, o c h hon räckte såväl ho- nom som erkebiskopen sin hand att kyssa med en värdighet o c h en själsnärvaro, som mycket öfverraskade dessa båda.
Denna säkerhet o c h majestätiska värdighet förnekade sig aldrig.
A l l a förundrade sig öf- ver, huru väl denna adertonåriga regentinua förstod att uppbära sin kunglighet.
Kabinetts- sekreteraren Charles Greville, som vid samma tid ofta var gäst vid hofvet, skrifver d e r o m: zHoflifvet är icke egentligen gladt; en gan- ska sträng etikett, hvilken drottningen sjelf är den första att underkasta sig, herskar der.
J a g har spisat middag vid hofvet i stort säll- skap o c h der gick så till: vi samlades alla i stora, runda salen, intill galleriet, o c h då det var tid att sätta sig till bords, inträdde drott- ningen, stödjande sig vid hertiginnan af K e n t s arm o c h åtföljd a f sex hofdamer.
H o n räckte handen åt alla närvarande damer, men på her- rarne helsade hon blott m e d en lätt böjning på hufvudet.
Sedan tog hon hannoveranska ministerns arm o c h gick ut i matsalen.
Drottningen var glad o c h pratsam.
Sedan hon o c h hennes damer stigit från bordet, sutto herrarne qvar ännu en qvarts timme, hvarefter vi gingo in i salongen, der drottningen mottog oss en i sender o c h talade ett ögonblick m e d hvar o c h en.
Hertiginnan af K e n t ordnade ett spelbord o c h det öfriga sällskapet satte sig omkring ett rundt bord, der drottningen tagit Prinsessan V i k t o i i a blef, som man vet, ge- plats; man satt der o c h sprakade i en o c h en half timma, utan att just s y n a 3 hafva särdeles nom sin onkels d ö d, den 20 juni 1837, drott- roligt. » ning af Storbritannien.
D e t är utan tvifvel Sådant var hvardagslifvet vid den unga drott- också temligen allmänt kändt, att erkebiskopen T r e da- af Canterbury o c h lord Conyngham klockan fem ningens hof, så länge hon var ogift.
gar senare såg Creville henne i lysande ståt på morgonen anlände till Kensington för att omgifven af hela sitt hof, der h o n giorde en derom underrätta den unga prinsessan, som lysande figur.
Senare g a f hon en bal i B u e - måste skynda så att mottaga de höga herrarne,
T i d n i n g e n u t k o m m e r i hufvudstaden hvarje helgfri f r e d a g och k o s t a r f ö r ett qvartal e n d a s t I krona, p o s t a r v o d e t inberäknadt.
— Sista n u m r e t I kinghampalatset, der Greville högeligen beun- drade den urskilning hon visade i valet af dansörer.
H o n valsade icke o c h dansade blott tre kontradanser.
D å supéen anmäldes, gick hon ensam in i matsalen åtföljd af prinsessorna.
O c h allt hvad hon företog skedde med både säkerhet o c h behag, beundransvärda hos en så ung flicka, som helt hastigt blifvit herskarinna öfver ett af verldens stoltaste kungariken.
Sjelf hade hon föreskrifvit etiketten vid mid- dagar på hofvet och förstått ingifva sin om- gifning en vana vid punktlighet, som var be- undransvärd.
P r e c i s en qvart före middagen uppställde sig alla gäster i en halfcirkel i sa- longen; musiken spelade upp » O l d E n g l a n d » och drottningen inträdde.
V i d bordet behöll drottningen alltid under hela måltiden hand- skarne p å; endast vid galamiddagar aftog hon dem.
Ingen af gästerna kunde tilltala drott- ningen, men hvar och en kunde fritt under- hålla sig med sin bordsgranne o c h o m sam- talet intresserade drottningen, blandade hon sig stundom deruti.
Så fort drottningen slutat äta af en rätt, måste alla andra genast upphöra att spisa deraf.
Sjelf förde hon på denna tid ett temligen enformigt lif.
H o n steg upp klockan åtta om morgonen, frukosterade ensam o c h egnade hela förmiddagen åt regeringsbestyr.
H o n läste alla depescher o c h ville se allt m e d egna ögon.
K l o c k a n elfva k o m m o ministrarne o c h höllo konselj.
K l o c k a n två gjorde hon en promenad till häst, och då hon återkom sysselsatte hon sig m e d musik o c h målning, tills middagstiden d. v. s. temligen sent på eftermiddagen, enligt engelska bruket.
H o n öfvervakade ganska noga sitt hushåll och förbigick ej ens de minsta detaljer.
Naturligtvis skulle det vara många, som ville dela en så präktig kungatron med en så för- tjusande prinsessa.
Friarne voro legio o c h sökte bistånd än hos det ena, än hos det an- dra partiet.
Men ännu hade ingen eröfrat den unga drottningens hjerta — så trodde man åt- minstone.
M e n de väl underrättade visste, att ett äktenskap mellan V i c t o r i a och prins A l b e r t af K o b u r g sedan länge af bådas respektive fa- miljer varit påtänkt.
K o n u n g L e o p o l d af Bel- gien var den, som mest verkade för denna förbindelse, och på hans uppmaning hade her- tigen af K o b u r g med sina båda söner redan 1S3G gjort ett besök i L o n d o n.
Hvarken prins Albert eller prinsessan V i c t o r i a visste då nå- gonting om det påtänkta giftermålet, och prin- sen förblef fortfarande i okunnighet.
Pi in- sessan deremot underrättades, sedan de främ- mande rest, af konung L e o p o l d om förslaget och gaf genast sitt samtycke.
B å d a voro då sjutton år gamla.
T v å år senare fick prins Albert först veta, huru sakerna stodo, o c h tillika att giftermålet skulle uppskjutas ännu några år, på det prin- sen skulle hinna fullkomligt utbilda sig för sin stundande höga värdighet.
Men den unga drottningen invecklade sig genom att gynna whigpartiet i åtskilliga svårigheter, som konung L e o p o l d ansåg bäst kunna undanrödjas genom en makes inflytande, o c h redan 1 8 3 9 skickade han derför prins A l b e r t till England.
Hans älskvärda personlighet eröfrade m e d storm den unga drottningens hjerta, o c h hon underrättade genast kabinettet om sitt beslut att gifta sig med h o n o m.
S o m man vet, behöfde hon aldrig ångra detta steg.
D e enda tårar, hon för hans skull gju- tit, fäldes vid hans förtidiga död.
D e t kung- liga parets äktenskapliga lycka var fullkomlig, och det enda molnet på denna lyckas ljusa himmel var den omständigheten, att drottnin- | I ps Ly I | \ | IN m å n a d e n m e d d e l a r en f u l l s t ä n d i g m o d e - o c h m ö n s t e r t i d n i n g.
— å n ä r m a s t e p o s t a n s t a l t n a m n o c h a d r e s s s a m t e r l ä g g en k r o n a, gen aldrig kunde få dela sin krona med ho- nom, som hjelpte henne bära den.
H o n for- drade för sin make konungatitel, men fick den e j; prins Alberts titel var blott Prince Consort och kunglig höghet .. A t t drottningen så ifrigt bemödade sig om att skaifa sin gemål titel af konung, förklaras af den hängifna ömhet, ja, man kan säga den dyrkan, hon i stort som smått, alltid egnade honom.
H a n var i ordets fulla bemärkelse herre i sitt hus, o c h lika m y c k e t herre öfver sin gemåls ofantliga rike.
M e d glädje hade drottningen åt honom afträdt makten på alla områden, men det hade skett med så stor för- sigtighet o c h skicklighet, att, med undantag af ministrarne o c h några af den kungliga famil- jens vänner, ingen ens anade prinsens verkliga ställning, som egentligen först efter hans d ö d b l e f allmännare bekant.
D e t höga parets husliga lycka hade nästan blifvit till ett ordspråk och alla visste, att drottning V i c t o r i a, om hon det kunnat, helst skulle åt sin make öfverlemnat både kronan och regeringsomsorgerna.
H u r u m y c k e t hon än, som man sedan fick veta, lade makten i hans hand, måste hon dock för skenets bibe- hållande till en viss grad deltaga i regerings- bestyren o c h, som hon med sant qvinlig känsla tyckte, försumma sitt hus o c h sina barn.
Men äfven på detta område lät hon leda sig af sin make, o c h det var han, som bestämde allt rö- rande de kungliga barnens uppfostran.
Likväl nedskref drottningen då o c h då sina egna tan- kar rörande denna sak.
» E n af de visaste regler för uppfostran » — så ungefär falla sig vid ett tillfälle hennes ord — » är den, att barnen, hvilken samhällsställ- ning de än innehafva, skola uppfostras i största enkelhet o c h under ögonen på sina föräldrar, för b vilka de böra hysa oinskränkt förtroende. » I enlighet m e d denna grundsats har hon också ledt sina barns uppfostran, o c h dessa prinsars o c h prinsessors flärdfria, behagliga väsen är resultatet af denna ledning.
D e t en- gelska hemmets hjertlighet o c h den borgerligt husliga lyckan på kunglighetens o c h maktens högsta tinnar, hafva hennes älskvärda döttrar öfverfört till andra h o f o c h andra länder, o c h man kan nästan säga, att familjelifvets lycka äfven inom furstliga förbindelser genom drott- ning V i c t o r i a kommit på modet.
D e n varma kärlek, som förenade de båda makarne och det innerliga förhållandet mellan barnen och föräldrarna framkallade och ut- bredde en sedlighet i hela deras omgifning, hvars stränghet icke kunde vara det minsta motbjudande, då den helt enkelt låg i sakens natur o c h icke var på något sätt påbjuden eller lagstiftad.
D e t torde icke vara för mycket sagdt, att den större sedlighet, som numera är i allmänhet rådande inom europeiska konunga- hus, fått sin impuls genom den rena lycka, som drottning Victorias äktenskap medförde, o c h som hon lät hela verlden veta, att hon skattade så högt.
D e t är naturligt, att en sådan qvinna som drottning V i c t o r i a skulle grunda sina upphöjda åsigter på religionen o c h derur hemta sin styrka.
O c k s å var barnens religiösa uppfostran en fråga, som hon länge o c h moget öfvervägde, o c h som mest af allt låg henne om hjertat.
H o n var öfvertygad o m, att det vore i moderns famn, som barnet dag för dag borde stärkas i sina fäders tro.
Också fann hon det mycket bittert, då hon redan 1844 måste, för att mera verksamt egna sig åt regeringsomsorgerna, af- säga sig glädjen att helt o c h hållet leda den då fyraåriga prinsessan Victorias uppfostran.
» Det är bra hårdt, » skrifver hon med af- 102 Uppgif s a er- seende härpå, » att jag skall vara hindrad af andra saker från att vara hos min dotter, när hon läser sin aftonbön. » Lik visst behöllo hon o c h hennes gemål högsta ledningen af barnens religiösa uppfostran i sina händer och hade j ett vakande öga på alla de ytterligheter, som den tiden drefvo sitt spel inom den engelska kyrkan, så att de ej fingo utöfva något inflytande på de kungliga barnen, som under dessa förträffliga föräHrars ögon tillväxte i ålder o c h goda egenskaper.
Drottning Victorias l y c k a räckte blott några och tjugu år.
Prins A l b e r t dog i blomman af sin ålder, ej mer än fyrtio två år gammal.
(Forts.) Trånga skodon.
^Y^Tti H.
Andersens sagor förekommer en Y^HfJ om den lilla sjöjungfrun, som älskade ^ * 3^ den undersköna prinsen, o c h som, för att blifva honom hehaglig, lät hexan befria sig från den ominösa fiskstjerten; men till gengäld för denna gunst skulle bland annat hvarje steg, som hon tog, förorsaka henne stora plågor.
Nutidens damer o c h sjöjungfrun hafva här vid lag en stor likhet med hvar andra.
H v a d prinsen beträffar, nom denna gång.
så utelemna vi ho- » I n g e n vet hvar skon klämmer utom den som går med den, » säger det gamla ordspråket; men emot dess riktighet vågar jag opponera mig och påstår, ait en uppmärksam iakttagare eller iakttagerska, med hjelp af den erfarenhet, som vi, gunås, alla mer eller mindre inne- hafva i denna delikata sak, snart skall utleta le point sensible.
Se blott på denna unga d a m!
H o n kan för resten gerna redan vara till åren k o m m e n, ty de flesta representanter af det täcka könet tyckas hylla principen: » D e n, som vill vara fin, får lida pin. » H o n skall promenera, göra en del visiter, allt till fots, o c h hennes fötter framträda under den prydliga drägten, » fina, retliga o c h s m å », iklädda en elegant, välsit- tande, ultra spetsig bottin med klack a la Pompadour.
Nå ja, det går nog bra i början, men efter den första visiten, der de marterade fötterna fått orörligt hvila sig en qvarts timma, komma de åter ut från smyrnamattan på ga- tan.
H v a d den stenläggningen blifvit gemen!
Stenarne kännas ' spetsiga som sylar, och de släta trottoarplattorna uppsökas med stor nog- granhet!
Sjöjungfruns fysiska plågor voro mä hända ringare än den unga damens, hvars me- lankoliska leende kunde uppmjuka ett sten- hjerta.
Ändtligen, efter stegrade qval o c h slutad promenad, h e m k o m m e r vårt arma plågooffer o c h ilar in uti sitt rum för att med frenetisk brådska befria sig från dessa, den moderna civilisationens, tortyrredskap.
Tron I, hon ångrar s i g?
Nej, i morgon gör hon sig säker- ligen åter till martyr i modets tjenst.
U n g a fruar o c h fröknar, detta är endast Hl exempel angående trånga s k o d o n; jag skulle kunna anföra hundra dylika.
Jag skulle kunna förtälja, huruledes I, mina sköna, vid dinern ofta aftaga er lilla lackerade eller förgylda sko, huruledes I ofta förloren den bland släpets veckrikedom, och huru I under oerhörda själs- qval ej återfinnen den, då I skolen lemna bor- det vid er kavaljers arm.
Men jag vill ej vara indiskret, nej, visst i c k e, långt ifrån!
D e r e m o t vågar jag fram- komma med några anmärkningar, som blifvit mig ingifna af den sannaste menniskovänlighet.
I DU N Jag vill Jacgers ej föreslå eder att normalskodon eller uppträda m e d den i d:r traditio- till sammans nella engelskans klaeklösa, triangelformade fot- med ständigt beklädnad, gor ty då vore jag för grym både m o t eder sjelfva, amatörer I observationer skola ' aktansvärda.
begagna o.
, men följande må hända synas vara b e - O m er fot chausseras 35,3 eller 3 6, 1.
ännu mindre ut, af 3 5, 1, så Tron mig, foten ser er gång blifver ännu mera lätt och graciös, det melankoliska draget skall svinna frän för- edert anlete, inga plågor i fötterna m e d dig genomlefva just det lif j a g önskat mig bland intelligenta personer o c h tillfälle att och njuta olyckliga och dig att bana.
V i d min befans ju som afbröt samtidigt annan inträffade död förmögenhet så ringa, att j a g mig nödsakad sjelf arbeta hälle studierna kasta dig in på en fars hans K o m så din för mitt uppe- o c h gick derför in vid telegrafen.
denna sysselsättning har jag funnit skola förstöra edert sinneslugn och ett allmänt och, som du ser, skapat välbefinnande angenämt h e m.
D u, å din sida, tyckes också helt hafva skall belöna eder för detta lilla offer.
Promenadskodon bör man aldrig köpa fär- och hållet verksamhet, diga, utan måste dessa tillverkas efter noggrann skilda, måttagning, med skilnad på höger o c h venster hänseende fot.
möda Skall det nu pågående modet följas, o c h vi äro j u alla dess ok, så mer eller mindre böjda böra under de spetsiga skodonen vara betydligt längre till foten än de bredare.
Klac- och förändrat till kan Harald.
mig ett litet lugnt o c h satt under dig den dig in i din nya alla såväl grad, var och älskvärd, och skönt år, yttre stort är du en man, livars enda karne böra äfven vara rätt breda och af ringa intresse tyckes vara kreatur o c h landtbruk och böjd.
Deremot annat sådant, gerna köpas gjorda af foten kunna färdiga, mjukare ej salongs- o c h balskorna sä ty de äro i allmänhet materiel och trötta således m y c k e t som dc styfva promenad- En till vågar j a g påpeka; begagna al- för tränga sidenskor på bal.
sak A f dansen blifva stora, nog detta vårt som i första valsen kändes nästan för och ansträngda för trånga i under kotiljongen,.
då svälla, så kotiljongen.
eder, mina unga fröknar, fötter och Tanken trånga skor och plå- kotiljongen, ja, just I som bäst behöfven under all eder låt nu scen, i stället för att allt Må skiljas väljer Signes och långa * §r * \ » » Du; a n D a c ' kärlek ä r?
» ' e framför har således yttrade sätt all dig.
del, aldrig känt, livad Ditt Harald, var snäll o c h oupphörliga gående af o c h an Med böjt en och harmsen kastade fnysning sig du således » Jag rötter, att han Hon såg hastigt sin förra han sig vårdslöst ned på en af lefvat för M e d armbågen stödd mot grefven lutad i handen gifta liten slät betraktade guldring, som låg honom på bordsskifvan.
Uppkrupen i sin mjuka unga damen en lättnadens omkring i det prydliga hvilstol drog den suck.
H o n såg sig rummet m e d en for- och pretiosa, som voro placerade öfver allt, ej tagit någon skada, klarnade hen- upplyfte Harald » Nå, Signe? » » D u väntar ett svar på din fråga.
För att det från och början.
jag någon kan så för helt .a, då Vi växte försäkra, ju m y c k e t som dig.
naturligt, upp till examen erbjöd afbryta » Jag sin har blifvit vanliga tycktes tveksamheten.
befordrad, » lugna ton, dock yttrade hon i utan att uppslå ögonen.
» Huru! » » Jag är antagen till ordinarie föreståndare för denna station. » » N ä r fick du underrättelsen härom? » » J u s t denna morgon, strax före din ankomst. » Harald leende reste sig vanstälde långsamt.
hans Ett öppna, hånfullt vackra anlete.
» M i t t fel var således, att jag ej k o m hit i går.
Du hade kanske ej då så obetingadt förkastat reserven. » » Keserven? » » J a, mina ögon ha nu ändtligen blifvit öpp- Om du ledsnat förbigången, dig, kunde tillgå.
vid eller det Det ditt yrke, om du några ju andra varit skall ju blifvit obehag bra att träffat ha mig att förmonligt ha K a n du neka till, att jag sä vara tvänne strängar på sin » Ja, du sä bäge. » mig och ofta lycka återstår m i g j u alltid för fingrar dylika beräkningar Han han ämnade han ej Han » Reserv! » svarade jag mig att landtlifvet trodde, ej men med behag till dig.
den 103 sä etagerens små utropade han m e d raseri.
» Narr jag ej högt, att j a g lycka j a g likgiltigt ögonblick, utan hur väntade risk på kunde smärtsamt glad, att du det det ej än på vilkor skulle jag Han förtvifian sett b l e f min inträffat, m i g nödsakad vid sidan af en qvinna, som jag för- betraktade ville, att hon Men nu käus, är jag d o c k sådana ty o m sedan ett uppvaknande med då kasta mig öfver b o r d.
maka, sin förlofningsring.
» Jag den ej ens i döden skulle skilts från denna plats, men.
» Han skattar o c h för hvars framtida under det hon helt Men utan poesi som så och stampade trots den mjuka mattan, arbetat m e d all min kraft, sätt. » olyckligtvis dess händerna känslor, o c h då j a g nu ändtligen fullkomligt du nog sta infly- uppföra.
rycka dig ur ditt sorgliga läge, så Om innehåll under aktade. » är dess ett sakta klingande hördes från att lefva » Du skilsmessa.
hade är o c h deri en qvinna, hvilken j a g offrat mitt lifs bä- gå in o c h skrifva mottager du m i g på detta gammalt prydnader.
en k o m m e r för att om m e d foten, att, — mig, dagar för såg ut öfver vanliga lugna epistlar » D i t t sista b r e f åtta sammanknöt häftigt då föll det sig svårt beherskade ha aldrig uppstått hos m i g.
» annorlunda. » täcka insjön, drömmande mig vid din sida mina ännu urkedjan.
Några Hans konstlade lugn g a f nu på en gång vika.
öfver- du snart skulle taga allt o m hand, när att pä af den nya När jag genomsåg de till- och du misstagit ryckte på axlarna.
blifvit sedan frågade mig, om j a g inredandet verandan att ord hvilken L ä t o m oss der- tummade nervöst på dag, Allt Harald.
tjensten, R o d n a d e n på Signes ansigte blef allt djupare, Hennes i stund, i släppa h o n o m, förr än min framtid ett ej förråda något för dig, förr än på ej ej annat sätt blifvit betryggad. » ej förråden i skåp o c h lådor o c h tänkte stod lyckas det har j a g ej varit nära att svika min att tänkt: skrifvit att på det omsorgsfullaste af sin är det ej sant?
ofta namnes som i ett rus, hvilket likväl ej uppförandet på, att D e t föll sig der- att j a g m e d glädje du efter slutad sammans att j a g aldrig hållit af rörelse på hufvudet hon liksom bortjaga en- vore skäl göra på samma sätt, gått föresats af förvånad.
att ... » du? » otålig liksom gaf mig l o f att jag förhållande tysta Harald hvilken Hur en sista halfår endast tandet känslor, jag då genomgå vårt slagit så o c h ämnade inspektorsbyggnaden, låta dig få en fullkomligt klar inblick i mina bör » H v a d menar Med sig o c h sjönk åter ned i o c h skämtsamt jag vaka frågade han » J o.
det är så, » J a g försäkrar, underrättade mig o m, att sig hindrat jag hufvudet.
att mot lif, glädje o c h v i d - återseendets växande tystnad mig, hafva för min inre syn!
allt vore i ordning!
stunds han skulle gifva m e d sig p å, » fortfor i stolen.
en » Nå? » dock nes drag, och hon satte sig b e q v ä m t till rätta Efter ej » hur j a g detta denna tyckte har mande blick, o c h då hon fann, att alla de små konstverk ej samtalet svag rodnad åter.
ställning.
drömmande, pannan en smärt- tillade ej föreställa upp honom, men ändrade tyngd.
dystert framför anlete.
sträcktare verksamhet. » » När jag tänker vände dig, » åsigter de utbytt under och tänkt mumlade gång som din nuvarande blefve ständigt hägrat hans dock egoistiska samma samhet rätt, » förändrat kan de eleganta stolarne, som bokstafligen svigtade bordet framsades orörlig, o c h endast det djupa har dina gör mig så förskräckligt nervös. » hem, som tyckes dig kärast af allt. » » Harald! » djupa på henne.
han m e d d o f röst, o c h den käre hvilket kände sig berörd af de hänsynslösa dessa kraftiga gestalten darrade af undertryckt rörelse.
» För tal, ögonbrynen antydde, hur hade högre.
omnämnande.
skickad till » J a.
m e n.
» började hon, men tystnade du, som jag hoppas, snart nästan som skulle hon hafva han » Afven Emi.
blifva nade för den roll, j a g under åtta års tid spolat.
» Jag aD s Mig plats o c h sålunda ändock nödgas uppsteg i hennes fina, bleka orden.
Vid Iduns andra pristätling belönad med 5lP] ^ vänner.
lifvet. » lugnt Befordrad.
hedersamt goda för att ort En dig en mera lämplig ledsagarinna g e n o m samt y A t e r g i f m i g ringen som går dig väl, o c h att v e c k e t mellan af lugnt o c h stilla.
denna tycktes Signe blifva förlägen.
ledsamt helt inDehar F ö r första gången under det långa oförmodade och en vara slut.
oss din gå högt, satt Harald Skiss då afgörandet att Du fruktan lemna detta af dina derför besluten förhållande, kunnat Under Roon.
var påskyndade likväl har redan skall det alltid glädja, om j a g får höra, att det själsnärvaro och sinnesro!
Dolly Jag och föranledde annars det äro gade anat upplösa att fötterna skorna, bref annan som rör den prosaiska lilla verld, du blifvit kastad.
hitkomst skodonen.
drig dit din någon af den gamle m e d sinnet ö p p e t för allt framtiden.
uttalat som inre liflig nu på för så tänk lik- endast på förordnande o c h har ju nere gånger att jag endast m e d spår o m du ej mer har någon känsla o c h ej vill lemna allt detta, väl vi varit en yngling, smärt, — då de i upptäcka några Du 11 » Men mig Med mig väl mina b ö c k e r, mitt piano o c h mitt lugna l i f här. » m e d dagens frå- förädlande nöjen.
ögonsjukdom, tvang fann följa för den skull vill öfvergifva på drog bordet, tan.
den af hvarifrån fingret o c h kastade den den rullade ned på mat- Derefter vände han sig m o t dörren.
Signe hade sprungit upp o c h sträckte nu sin
— B i d r a g från alla o m r å d e n f ö r q v t n l i g verksamhet mottagas med tacksamhet.
E n d a s t cn sida a f p a p p e r e t b ö r hund emot eller honom, taga Han dörren skynda Pion stod stolthet och tycktes hafva som nu bordet hon och glädje.
men hvilket tyst.
såg sig hennes nu af plötsligt sitt i den sig den morgonen Pion några behag.
expedition, smala bered t stirrade på tårar runno pappers- henne de så mystiska sakta ned för kinderna.
Till denna &lt;Mmjf den Hon utgjort något till på och •j %, ¿0 ställning och långsamt ut drog mycken bleka genom allt vardt förr u °f !J qT°° jag damerna.
lid, a då cdll som qvastar vill Ull gammalt ifrigt sopas förmon är bort, för en gammal sport, som varit ett mor och mormors upprop höja till hvar O, läggen icke bort att En nulidsqvinna med kan förutsättning vill ha hon ell litet vare en röd arbete Ull Hon kan kan söka lösa lian ge sig ja som allt, sig frågor utaf Och om hon af trafvande Och ej se ' n hon Uti sig Igfta nyaste kan sig lielt och draga mången så på delta allt under det Nog våra jemt strumpor Men så som de ber jag För all del fötter fot sörja, har hand, med hållet sticka lärdom hon hunnit ha med tar lif — nu, mänga en sakna gång lägg ej och sinn ' ' — hop hälen.
och lust likväl att ej strumpor make hvar bort och in fru, då blå.
just, hvar fliclca: strumpor sticka / F. Idun börja.
själen, stickat så själ deridur odla kanske flesta än lätt alexandrin.
sättet mödrar som och sonett, literatur och fans, skenet, benet.
poesin, versens i sin och det har fort strumpans strumpan hon åt stolt — på klingande för med färg M.
C. gratis erhåller en hvar, som anskaffar 5 abonnenter, af dessa upptager afgif- ien (å 1 kr.
sidan!)
(Se användas och marginal lemnas.