Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skicklige Handtverkare, som äro till och med Adelsmän, skola emedlertid vittna: att denna frihet verkligen eger rum, och de måga äfven vittna: om den ordning de under Läro- och Ge-, säll-åren genomgått, innebår något förtryck: denna goda ordning, som varit en följd af vår gamla föragtade SkråFörfattning, har motverkat allt sjelfsvåld, båttre än någonsin den nya kommer att göra det: om densamma blifver byggd på de grunder man derföre nu uppgjordt.
Det är endast förgätenheten och kallsinniga behandlandet utaf den gamla ordningen, som förorsakat oredor och gifvit anledning till klagan.
En lugn och opartisk pröfning skall tillerkånna denna ordning sitt sanna värde, och medgifva att om ock den yttre beklädnaden, såsom varande 100 år gammal, behöfver någon förändring, äro dock hufvudprin - -XX vin, Lagutskottets Bet Ankan dest, ciperria af den beskaffenhet, att de endast och allenast kunna föra till det sSkta ändamålets vinnande, och att: om man nu öfvergifven dera, skall troligen snart en kommande tid visa behofvet att återupptaga dem- Höglo fl. Beredningen klandrar > att Herrar Committerade synas hafva behållit dessa principer, och endast ombytt hamn derå.
I vissa delarår förhållandet sådant, ehuru Herrar Commilterädes förslag i ganska väsendtlig» stycken afvika derifrån, jag har trott: att det senare# men icke det förra, vore ett fel af Herrar Committerade» Höglofl.
Beredningen går ännu längre uti ds t efter min tanka felagtiga.
•Beredningen synes nog litet bry sig om att lemna tillräckligt afseende till Herrar Committerades förslag, utan fastmer att i allt bereda en oinskränkt Näringsfrihet, utan afseende pä de närvarande
Handtverkeriernes lagliga rätt och talan i saken.
Beredningen grundar sina åtgärder på uppgifter om missbruk i Handtverkerierna, genora SkråLagen.
SkräÅmbeten, origtigbeter, binderj ecb onödiga kostnader ro. ro. för Näringsidkare, hvilket onda, allt har skolat härleda sig från dessa förhatliga inrättningar, och Förordningar, hvilkas blotta namn ingjuter afsky och vedervilja.
Ett sådant omdöme af en Beredning från arne Riksens Stan* der^ Utskott öfver Handtverkeriernas närvarande tillstånd, och de lagars beskaffenhet, som hittills varit gillande inom detaj matte förutsätta en graaf Lagöt skottet s Betänkanden.
xxrx. deitg kännedom och alfvarsam pröfning af det enå och andra, innan omdömet kunnat afgöras.
Jag kan likväl icke medgifva, att denna stränghet i Ssigter Sr rättvis och billig, mera i detta fall än andra.
Jag tror, och det lärer lätt kunna bevisas, att det finnes många förhållanden uti vår sammanlefnad, och många författningar, som lika strängt bedömda, skulle med samma skäl blifvit förkastade, om tourén kommit till dem; men man åtnöjes, och det med mycken rättvisa, att blott afhjelpa bristerna och det fcfijgtiga uti dem, men låter det gagneliga hafva sitt varde och stå qvar.
Meningen kan icke vara att behandla nuvarande BorgareStåndet godtyckligt, och efter enskilda afsigter.
Sådant har detta Stånd aldrig medgifvit, och skall aldrig medgifva.
Om ock den oför» modeliga händelsen skulle inträffa, att de 3me öfriga RiksStånden skulle genom förenade beslut uti underdånighet för Konungen frambära sådane ön,kä ningar, de der kunna föranleda till det 4tde Ståndets skada och undergång, skall likväl detta Stånd tryggt hvila vid sin Konungs vishet och nåd, och, då det icke vet sig hafva förverkat sin i Grund* lagarne förvarade rätt, hoppas det, att Konungen, i hvars hander BorgareStåndet öfverlemnat att efter tidens kraf förändra de Reglementariska föreskrifterna af dess rättigheter, lärer i nåde så fullborda denna vigtiga sak, att icke en vål ringa ansedd och i dessa dagar nog föragtad del, af dess xxx.
Lagutskottets BetänknnLen, trogna undersåtare samt tusentals trefne arbetare med deras familjer , jemte de näringar som de bedrifvit, gå till undergång.
Man beprisar i våra dagar allt nytt, under det man förkastar det gamla; men man må se till, hur man handlar.
Det är ganska lätt gjordt både det ena och det andra, men följderne, i fall de blifva helt annorlunda än man förmodat, äro icke så lätt reparerade; må hända att den dag kommer snart, då det visar sig hvad jemmer och oskyldigt lidande man härigenom tillfogat dem , som blifvit störda i sina träfiiga yrken , tvungna af fattigdom att öfvergifva sina , med svett och möda, förvärfvade Egendomar, och förvandlade till allmos-bjon, utan att kunna bjelpas och utan att fäderneslandet eller någon enskildt derigenom blifver bättre belåten.
En allvarsam och noga pröfning af saken torde då först försent inträffa.
Högloft, Beredningen har föreslagit: att de hittills inom Handtverkerierne bruklige Åmbeten skulle upphöra, och att i deras ställe skall en BorgareSocietet upprättas i hvarje Stad], hvilken, efter Städernas egen beqvämlighet, kunde vara sammansatt af både Handlande och Handtverkare, eller åtskild, och en för hvardera classen.
Då jag ingenting har emot inrättandet af en sådan Societet, hvilken troligen kommer att blifva rätt nyttig, får jag dock vid förslaget: om Ämbetenas upphäfvande göra åtskilliga anmärkningar. 1:0
Ett så - LngUt skottets Ihtanknnden, xxxi. dant upphäfvande skall öfverflytta alla de åtgärder som dessa, hittills inom Handtverkerierna bestridt, på Societeter, det vill säga: att hvad 30, 40 å 60 särskildta Åmbeten hittills haft att gora vid Lärogossars in- och utskrifningar, GesällBrefs utfärdande, ansökningar tiil Mästerprof, deras förläggande och granskande; Enkors förseende med Verkgesåller; tvisters uppgörande emellan Gossar, Gesäl, ler och Mästare; fördelningar Ämbeten och Mästare emellan af Skatter, andra skyldigheter, Kronans arbeten m. rn.; detta allt skall efter förslaget ensamt tillhöra Societeten, hvilken deraf åtminstone, uti de stora Ståderne, får mer att göra, än som kan iläggas Medborgare, utan att de derföre hafva lön eller arfvode. 2:0
Det blifver alltid högst nödvändigt: att uti hvarje Handtverk finnes en person, som antingen i anseende till å;en, eller andra öfverlågsna egenskaper, af fritt val, inom Ämbetet är och anses för Ålderman, för att vidmagthålla ordning, kunna gifva nödiga upplysningar m. m.
Min tanka är derföre den: att Åmbeten borde fotfara hädanefter som hittills, med lika befattningar.
Men att hvar och en , vare sig Lärgosse, Gesäll eller Mästare, hade frihet: att directe vånda sig till Societeten om han icke vore nöjd med Åmbetets åtgärder.
Höglofl, afdelningen har föreslagit: att den uti Herrar Committerades förslag utsatta tid, af minst 3 år, som en Gosse borde vara i'lä - xxxir.
LagUtskottets Bctänkamien. ra, innan han finge blifva Gesäll, icke bör anta* gas , och således ingen föreskrift i denna del ega rum.
Ehuru detta på visst sätt kan synas vara rått, tror jag dock: att deraf uppkommer menliga följder, emedan det gifver anledning dertill: att en och annan Gosse, för god betalning b!ifver ut» lård Utan afseende på: om han i allo kan hvad honom tillkommer, kanske blott efter i å 2 års Lärotid.
Det skulle ock kunna locka ostadiga ynglingar till tåta ombyten af yrken , utan att vidblifva något, eller lära något med besked, Herrar Cornmitterades förslag torde således böra antagas.
Hvad åter angår den ålder, som en yngling bör hafva uppnått, innan han bör få utläras, bifaller jag den tanken, a*t han bör vara 18 år.
Ehuru enkelt det synes vara att blifva Gesäll, är det dock det närmaste steget till Mästare.
Ynglingen börjar nu, .att mera handla på egen hand, han skall deruti förskaffa sig de erforderliga behofver för lifvets uppehälle, kanske något rundöligare än de hittills behöft vara, han skall ansvara för det arbete honom anförtros, hatt skall gifva efterdöme för de Lärlingar som äro på samma verkstad der han arbetar.
Allt detta fordrar mera kropps och själsutveckling, ån man vanligen finner vid 16 års ålder; och just denna större frihet, han tror sig sorn Gesåll få, och verkligen får, är fSr honom dubbelt vådligt, örn ban ännu icke blifvit tillräckligen stadgad, III, Art, LngUtskottttt Betänkande^.
xxxiii, bäll.
Då fråga blifvit att tillåta en yng* ling att få blifva Gesall, oagtadt han icke lärt Kandtverket, blott b:n kati aflägga profj åberopat jig hvad häremot blifvit anfört af Rerrar Limnelius: och Leffler, uti deras inlemnade Mcmcuialcr, otU enhaller om uppläsning deraf» Särskildt får jag rut anmärka att det icke Sr sagt: att man kan, allt hvad man bor konna, för det att man kan någon, del deraf, kanske feemt nog, af ett Handtverk»
Man tnå vara än »3 väl lottad, med anlag för ett yrke, fordras dock alltid, att lära det.
Missbruk, elmilie annars, äfven af denna anledning, lätt kunt;* inträffa.
Den fordran må derföre icke anses o-. hillig: »tt hvar och et:, som ingifver sig uti ett yrke, bör låra derpå.
Det år i sanning icke sä farligt, att, till exempel i lyckligare fall, blott lä» ra 3:ne år.
Man anser visst, annans bevis öfver in* Lemtad lärdom i alla andra fall nödvändig , hvarföre, då behandla Handtverkarena så likgiltigt, likasom det vore så farligt att lira på ett Handtverk, un* der de åren sorn böra dertill uppoffras.
Man bör besinna, af hvad vigt det blifver för Mästare: a-tt erhålla fullgoda Gesäller till sitt arbetes utförande, når man Sr sinnad att ålägga de förra stränga an* svar för arbetets verkställande, så till tid, sona sätt, hvilket dock till stor del beror på de senare.
Med billigheten ar det öfverensstämmande, att icke ensamt göra allting svårt för Mästaren , sorn fic LagUtskotlets Betänkanden.
C» xxxiv.
BetHnkanden, skattdragande Borgare, men deremot allting lätt för den ännu oerfarne och obepröfvade ynglingen.
Man bör rättvisligen dela skyldigheter och rättigheter dem emellan.
Beredningen har vid 2 idom. 1 §.
4 Art. stannat nti beslut om 2tne Ållternativer, som böra föreslås Höglofl.
Jag vågar hoppas, att Höglofl.
Utskotten skola Upplyst inse nödvändigheten af att antaga det aliternativet, som föreskrifver att den som söker att blifva Mästare, bör hafva arbetat minst 3 år som Gesäll.
Då det är nödigt: att förekomma Handtverksmannens nedsjunkning till oduglighet och vårdslöshet, är det i följe deraf nödvändigt: att gifva sådane föreskrifter, som icke härtill föranleda; hvilket jag år öfvertygad det skulle göra: om man berättigade en yngling att blifva Mästare, titan att hafva som Gesäll arbetat å en verkstad minst 3tne år.
Fick man redan som utlärd nya förhållanden, de der fordrade stadga, arbetsamhet och mogenhet, så blifva dessa förhållanden som Mästare mångdubbelt vigtigare och ansvarsfullare, än att man (till ex.) af 1 å 2 års Gesällstid, kan vara färdig att till egen båtnad, och uppe fyllandet af samhällets fordran, ikläder sig dera.
Såsom nng och oerfaren, anser man ingen tid för bittida, att ernå det högsta mål man i sin våg kan hinna.
Såsom erfaren inser man först att rasa tidsnog kommer uti dessa förhållandeo, sora Lagutskottets Betiinkandett, xxxv. åro af sä stor vigt för den återstående trefnaden; Man borde i sanning icke så mycket påskynda den otidiga åtrån: att blifva sin egen, den har i våra tider framfödt många missfoster.
Man borde heldre se till: att de som blifvit och blifva sina egna, kunna blifva vid sig, och icke allt för snart blifva uslingar och tiggare.
Med sådana åsigter^ kan jag icke heller tillstyrka, att man bör få blifva Mästare vid zi års ålder.
Jag fir fullt tfcrom öfvertygad, och vet af egen erfarenhet, att man oftast då ännu icke eger egenskaper som erfordras, för att styra val för sig sjelf och andra.
Jag får åberopa äfven härvid de anmärkningar, som af Her. rar Leifler och Limnelius blifvit gjorda, och tror att 25 år vore den rättaste tiden , emedan : utom andra skäl, då ock Conscriptions-åren vore förbi : ehuru det är den mechaniska skickligheten som i de flesta fall afgör Handtverkaren» större eller mindre duglighet, finnas dock de ibland dem, hvilka äfven fordra mera insigter ån man vanligen tror, och dessutom böra visst äfven Handtverkare ega skicklighet och stadga uti uppförandet lika soia Handlande (enl.
AfJeln. yttrade), om da skola rätt gagna allmänheten och sig sjelfva, samt få den credit de äfven behöfva.
Med anledning af 4, 5 och 7 §•§. har Högiofl.
Afdeln. gjort ett förslag, sorn upphäfver nödvändigheten både att hafva lärt, och arbetat sorn Gesäll på en verkstad för att blifva Mästare, och det både för inländsk och Utländsk jcxxvr, LtgUtskotesti BetSithnttienl mm, enär han fullgjort skicklighet ulf s!6j3ea„’ Danna föreskrift, oas den blifver gällande, skulla nfan tvifvel leia till stor oordning, och intrång för da redin varande Handtverkare.
Författningen klefve oc’c pa så statt dubbel, den Slade skyldigheter för några, sorn dan för andra borttogo, Hvad skulle ock profvet blifva för en sådan person? förmodligen icke mindre, ån nära alk hvad till Handtverket hörde, emedan man kunde hafva latt en del, men derföre icke en annan, som vore för Handtverket lika nödig, och huru blifver då allmänheten dermed belåten?
Frågan år nu: att vidtaga åtgärder, som skola bättre än förr, leda tilt ordning, men jag befarar att de föreslagna komma att verka tvärtom.
Ännu värre blifver om Herrar Committerades förslag: att en, sådan bör hafva uppfyllt 27 år, icke anta. ges.
Det skall lifva mången yngling med stor inbillning om sig sjelf: att våga på försöket, se» dan han under en liderlig ungdom, icke vårdat sig om, att inhemta tillräcklig kännedom i sitt yrke, och ingenting mindre varit än arbetsam, och såleds icke närt något hopp: stt blifva sin egen; Den redbare och arbetsamme Handtverk.mannen» sorn hunnit sitt mål, under mödan och fliten, skall, ehuru icke ångrande någondera, med sorg. se: att man fråntager honom brödet genom fri. heter, kemnade (äfven åt utlädningar) dem hara aldrig aliade i sin ungdom.
Jag yågar föreslå t §68 ZagUtslsottéts lietånkanién, xxxviii Ingen må få till Mästare blifva antagen , som icke ian förete säkra bevis derpå: att han aibetat minst 3tne år sorn Lä-gosse och g:ne år so,m Gesäll å någon verkstad, samt att han fullgjort behörige Gesäll- och Mastare.prof. Vid Håglöf!.
Rerednin» gens förslag, till antagande af 12 §•, åberopa! jag mig de dervid redan gjorda anmäikningar af Herr Leffler och Limnelius.
Afven vid 13 §. gör jag samma anmärkning och förenar mig derjemte med Herrar Ledamöter af RorgarStåndet uti HögloQ.
Afdelningen, uti denna tanka: att
Lågan bör först våckas hos Ma. gistraten , när Handtverkare, som bor-uii en Stad, vill till Landet flytta.
Hvad angår frågan om Handtverkares skyldigheter, som flytta till Landet, så 5r det t ätt vist: att de fullgö a alla de onera som deras vederlikar, hvilka i Staden qvarstanna ^ åligga, då de vilja författa Handtverket på Landet.
De skyldigheter, som böra personligen utgö, ras, åro af tveggehanda beskaffenhet. 1:0 Sådane, hvilka kunna fullgöras genom ombud; för dessa må det ankomma på den afflyttande sjelf, att derom med annor man accoidera. 2:0 Sådane, som måste fullgöras under personligt angvar, och vid hvilkas utöfning man icke får begagna ombud.
För fullgörandet af dessa, hvilka i sin ordning tillfalla den, åt Landet flyttade Handtverkaren, bör Magistraten i den Stad, hvartill han hörer, p;se annor man, och med honom öfverenskomma xxxviii.
LngUtskottets Betånkandett, om betalningen derföre, mot det han på sitt eget ansvar fullgör dem, och hvilken betalning, ge-r noin Magistraten erlägges af den bortflyttade.
Denne senare slipper dock i alla fall lättast, emedan man merändels väljer, att för sådane göromål, de der icke tillhöra det egentliga yrket, betala för sig, då deremot dessa göromål, på sådant sått, allt för ofra komma att drabba de i Staden qvarvarande Handtverkare, sedan de genom utflyttningar åt Landet, blifver förminskade} och blifver det en ringa tröst: att derföre emellanåt erhålla Dagön betalning, emedan denna säkerligen icke kommer att motsvara besväret, tidspillan, och ansvaret.
Det sista tillägget uti senare alternativet, som lyder: ”och må på Landet bosatt Mästare emot elerus heste idande, icke kunna utväljas till Ämbets, och Tjen. steman inom Staden, eller b e sväras med sådane ht fatt. ttingar, som fordra personligt deltagandeär efter min tanka nog t\ärydigt.
Man skulle tro, i följe häraf, att en Mästare i Stad kan tvingas till allting emot sin vilja, äfven att blifva Ämbets- och Tjensteman.
Afdelningens mening kan bår icke vara inom Handtverkerierna , sedan Höglofl.
Afdelningen sagt, att dessa Ämbeten böra upphöra, Hvad åter angår de befattningar som fordra per* sonligt deltagande, och tillhöra Handtverkare i allmänhet, så år förut sagdt, hur med dem skall LtigVtskottets Betänkanden.
xxxix. förhållas.
Ett sådant stadgande på slutet af §, skulle göra hela denna föreskrift om intet, och befria till Landet flyttande
Mästare från alla andra skyldigheter 5n dem de, enligt Debetsedlar, böra Utgöra.
Man må betänka hvad fö'jder sådant skall hafva för Städet ne, och om icke de på det sättet blifva öde, hvilket i alla fall torde blifva följden af den nya rättigheten, att deras invånare få flyt ta till Landet, eller der etablera sig och drifva Bor* gerliga Näringar.
Beredningen bar vid 14 §. föreslagit ett tillägg, sorn jag icke rätteligen inser hvartill det kan gagna, om icke att ändtligen bringa Handt» verkerierne u>i ett fab-iks-tillstånd.
Frågas emedlertid: skola både Mästare och Förläggare för en och samma rörelse kunna hafva Burskapsrättighet ? eller skall endast Förläggaren hafva denna rättighet, och Mästaren ingen sådan, då han nödgas emottaga förlag af en annan ? kan han intet förlag få söka sedan han blifvit Mästare och Borgare, utan att han sjeif med detsamma upphörer att vara Borgare?
kan en sådan Förläggare, i kraft af sitt en gång vundna Burskap, förlägga 1 d 20 särskilda verksråder och näringar på en gång, eller kan han endast vinna Burskap och förlägga en näring i sender?
allt detta behöfver utredas, och förtydligas, innan man rätt kan dömma i saken, Ehuro jag, som sagdt, icke begriper hvartill denna föreskriften skall gagna, måste jag dock förklara, att st* LagTJts\ottet; BttHtikanlm. jag stiger den onådig och åfvei flodig, Samt ältad» lig för Bandtverkarne.
Jag tror får min del, affi nian sträcker sin omtanka alltför långt, dl roan äfven vill föreskrifva burn det skall tillgå, när en Handtverkare blifver h nipen af annor man, Jag förmodar, att det blifver hvars och ens sak att sjelf uppröka vilkoren både för gifvandet och emottagandet af hjelp, och att den na skal! blifva mycket för-vårad, när man fäster vilkor der» vid , som hittills varit fremmande och okände.
Corn» mitterades förslag är redan nog strängt, då, enligt detsamma, en förlagsman skulle hafva rätt sit Sfven bålla sig till verktyg m. nu. för sin förlag» hvilket Förfittningarne hittills icke medgifcil, för att icke beröfva tillfällen för lifsbergning (afven cf» ' ta för en talrik familj'.
Det må val vara: att ds åtgärder man nu vill föreslå, komma (i fall de blifva gällande) att för Rikets Handtverks-corps hafva de bedröfliga följder, att de bliFva utfattige stackare, såsom Handtverkare redan äro det genona lika anstalter uti Frankrike, Preussen o. fl. st., och ett: alltsammans kommer att bero å andras förlager.
I den händelsen år omrankan ; berömvä de men det är icke nog med denna anstalt ensamt, Jtg tior likväl icke att Landet komroar att deraf draga fördel.
Snart nog torde man i den händelsen , vid en annan Riksdag, finna ait man icke behandlat
Handvstkenerna lätt» och att man pa i-itgUtskotnts
Bttthikmtlhh -3ft,U tnåftga hundrade skicklige Handtverkares och de-3 ras familjers bekostnad och undergång, uppbygdt sig ett system , med hvilket raan blifver mindre belåten är. med de så mycket klandrade Handtverkare som nri äro , och slutligen icke kan få något dugligt arbete gjordt, klin mening är derföre den, ett det i denna del bör förblifva vid hvad det hittills varit, så att det må komma an på långifvarne och jåntagaren att sins emellan öfverenskomma om Vilkoren, Ktan att någon magt genom föreskrifter försvårar sidan» enskildas öfverenskommelse, mera i detta fall, än i alla andra-, ■ Hvad 16 angår, så anhåller jag ödmjukeligen om uppläsning af de anmärkningar sorn frätt BorgsreStåndet derom blifvit gjorde.
Sammaledes vid ig
Vid 20 tager jag mig frihetett att äfven &■» beropa de deremot inom Ståndet gjorda anmärkningar, och f^r derjemte nu tillägga följandet »hurti jag icke nekar, att det kan vara rättvist» billigt och gagneligt att fattiga Enkor och andre ensamne Fruntimmer, synnerligen af bättre folk» böra få baka och brygga för andra, om de der. sned kunna sig försörja, anser jag det deremot vara orättvist emot de redan vajande Bakare, Bryggare och Slagtare , att tillåta hvem sora heldst göra dem intrång, Dessa Handtverk bära och Utgöra betydliga skatter till Kronan och Stådenäs„
LagUtskotteis Betänkandw.
Jtl».
LagVtskottttt B(tUnktinde». ieke allenast uti de för alla andra vanliga onera, utan ock extra genom fördelningen på dem af Salu-accisen som är betydlig.
De erfordra större Utrymme för att bedrifvas i stort, hvarföre mycket penningar blifvit nerlagde i deras verk och inrättningar.
Att nu helt och hållet upphäfva dem, (kulle åstadkomma behof af deras skatters fördelning på andra, emedan de vål icke erlade lika skatter då man fråntagit dem deras rättigheter.
Men huru en sådan deras skatters fördelning skulle låta sig göra, då förmodligen allmogen skul* le vara för sin brödförsäljning fri, förstår jag icke.
Det skulle ruinera de närvarande idkarne och deras familjer, utan att samhället deraf blefve betjent, tvärtom mycket säkert skadat.
Afven deDna åtgärd skall man snart nog ångra.
De nu varande Bakare, Slagtare och Bryggare gå under och upphöra; i deras ställen uppkommer en svärm af sådane som gifva sig ut för att kunna, och vilja bedrifva dessa Näringar, men hvarken hafva skick* lighef, kraft eller förlag dertill.
Då får man väl förnimma om det vid mångå berydligare och ovanligare tillfällen är likgiltigt att hafva anstalter , pä. hvilka man kan säkert räkna, för erhållandet af lifvets första behof, eller om det är nog att lita på den strödda, svaga och ovissa förmågan att anskaffa dessa behof, då ingen anser sig skyldig eller förbunden att svara för dem längre än vinsten dertill lockar, hvilket dock våra Bakare, LngXJtskotten BetAnknnAen, stin.
Bryggare och Slagtare nästan hittills mäst gåra» rått ofta med förlust och uppoffringar.
Emedlertid hafva desse medborgare icke intrådt uti sami hällsförbundet, med förutseende af ett så plötsligt upphäfvande af deras Näringar och yrken.
De ha fr va tryggat sig vid helgden af ingångna förbindel-* ser, hvilka icke blifvit å deras sida brutne, och hvilka försäkrat dem, att de genom idkandet af deras Handtverk skulle vinna en framtida bärgning.
Att föreslå undantag för Stockholms Idkare i dessa Professioner, som skulle bereda dera större fördelar än deras medbröder i Landsorterne, innefattar ingen billighet; förhållandet är lika öfverallt.
Alla hafva de fullgjort samma skyldigheter, emot påräknade rättigheter, och kunna aldrig förmoda, att då fråga blott år om ändring uti Reglementariska föreskrifter, deraf skall för*' anledas upphäfvandet af deras ^medborgeliga råt-' tigheter, vid hvilka de, enligt Grundlagarne och Konunga-försäkran, hittills tryggt hvila, V. A\rt. 5 $.
Om tvist uppstår emellan Handtverkare och den han gjort arbete för, bör efter min tanka denna tvist först pröfvas af HandtverksSocieteten, och i den händelse man der icke kunde uppgöra saken , då hänskjuta den till Magistraten, VT.
Det förslag Höglofl.
Beredningen gifvit, att Gesäller böra såttas under TjenstehjonsStadgan , kan i flera afseenden vara bra, och åsyf_ tar ett godt ändamål.
Men det går likväl icke an bet i v.
LagUtskotttts 'Retankänite». att bestämdt och utan undantag föreskrifva, ffatnlfk verksmästare skulle deraf blifva för mycket betungade, och Gesällerne anse srg pålagda band» hvilka skulle befordra deras utvandrande till andra Länder, der de na i alia fall äro mycket välkomne, sedan Handtverkerierne, genom den så kallade Näringsfrihetens införande, blifvit förstörde^
Arbetet inträffar högst olika å verkstäderna.
Den ena tiden kan g ä io Gesäller sysselsättas, en annan kanske blott i ä 2, kanske ingen.
Skulle nu , i afseende på det någon gång inträffade större arbeten, en itlästare städja många Gesäller, för hvilka hnn ej hade beständigt arbete, så blefve hara ock, i afseende till den okade betydliga kostnaden, nödsakad, att höja priset å arbetet, till allmänhetens skada och sitt egit lidande, hvarvid endask Gesällen vunne, emedan han i lättja kunde påräkna ett säkert bröd.