Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
G r o s s h a n d l a r e n slog o m - k u l l sitt f y l l d a v i n g l a s, när han skulle af- hjälpa det o n d a, o c h fru B r a u n satt sedan o c h stirrade p å den r ö d a fläcken, så att hen- nes aptit f ö r s v a n n.
Köttbitarna i oxsvans- s o p p a n v o r o sega, o c h d å M ä r t a ville till- g o d o g ö r a sig så m y c k e t s o m m ö j l i g t a f en sådan, h o p p a d e den från hennes tallrik ner i knäet p å V a l t e r, s o m ursinnig rusade u p p från bordet.
I detta kritiska ö g o n b l i c k visade sig faster H e n r i k a s r u n d a figur p å tröskeln till serve- ringsrummet, o c h det var s o m o m i o c h m e d d e t s a m m a en sordin blifvit l a g d öfver miss- l j u d a n d e strängar.
M a n g r e p åter till sina » B r y d i g icke o m d e t, » svarade faster litet retligt — de v o r o o c h det lät ej få — s o m o m hon haft en h a d e d e a l d r i g sett henne sådan.
N u först b ö r j a d e d e o c k s å att m ä r k a, huru b e r o e n d e de s a m t o c h synnerligen v o r o af, att, hennes g o d a l y n n e stod b i.
D e sak- n a d e a l l a hennes muntra, hj ärtegoda leende, o c h det syntes n u, s o m o m ett d o l d t någonstädes i r u m m e t.
isberg l å g Efter kaffet g i c k faster H e n r i k a in till sig, o c h detta h ö r d e ej till hennes v a n a.
Man k u n d e ej u n d g å att diskutera fenomenet, så snart h o n försvunnit g e n o m dörren, o c h g r o s s - handlaren g i c k i g e n o m spalterna i sin tidning, utan att veta h v a d han läste.
M e n v i d tedags u p p e n b a r a d e faster sig åter.
H o n var n u g l a d o c h strålande, o c h när h o n ansikten.
steg in i salongen, ljusnade allas » N e j, se g o d a f t o n, » sade g r o s s h a n d l a r e n.
» H ä r ha v i minsann v å r gamla faster H e n - rika t i l l b a k a igen, o c h det b y t e t t a p p a v i inte p å.
» » Jaså » — faster l o g ett b r e d t l e e n d e —
» t y c k e r ni mera o m g ö r j a g själf o c k s å.
» m i g så här?
Ja, det » Ä r det bättre m e d tandvärken nu faster l i l l a?
» — H i l d l a d e sin arm m e d o v a n l i g ö m h e t o m k r i n g fasters midja o c h tryckte en kyss p å hennes r u n d a k i n d.
» Tandvärken?
gasinerad.
» — Ja, den ligger nu ma- F a s t e r H e n r i k a måste sätta sig o c h stöda b å d a sina k n u b b i g a händer m o t k n ä n a för att riktigt k u n n a skratta ut.
Jaså, det v a r således ingen s o m hade m ä r k t det.
H u r löjligt!
I m å n g a r u n d a år h a d e d e nu allesammans fört ett fasligt » r e j » o m att hon inte v a r l i k annat h y g g l i g t f o l k m e d tänder i m u n, — o c h nu, — d å hon ändtli- gen h a d e gifvit efter för ett så a l l m ä n t o c h envist kraf, så v a r det till sist ingen enda af dem som.
» D u hade s å l e d e s.
» » V a r i t hos tandläkarn, j a,.
» » Å h faster, nu förstå v i.
» » Hvarför ja,.
» j a g var s o m en riktig tvärbigga » O c h hvarför d u k n e p så fasligt p å mun- nen.
V i k ä n d e inte alls igen vår rara faster. » » N e j, hur s k u l l e ni k u n n a d e t?
J a g k ä n d e j u inte igen m i g själf.
I en hel timme har j a g n u suttit framför spegeln i mitt rum o c h försökt att framkonstruera ett leende, men det har inte gått.
J a g såg fortfarande ut, som o m j a g haft en surkart i m u n n e n.
» » M e n faster såg ändå ut när faster l o g, » inföll V a l t e r.
s o m en l a d y, » N e j, men h o n log j u inte, » r o p a d e de öf- riga, o c h däri l å g felet.
» N å, sägen nu själfva, hur ni bäst t y c k a o m m i g.
J a g har föresatt m i g att under- kasta m i g mitt m a r t y r s k a p, ifall ni y r k a därpå. » M a n såg spörjande o c h hälft besvärade p å hvarandra.
» Det tröstade blefve n o g svägerskan.
bättre om några d a r, » » F r å n s k ö n h e t s s y n p u n k t, » sade M ä r t a, » s å är j u en m u n full m e d hvita tänder v a c k r a r e än en, s o m är b e r ö f v a d d e n n a p r y d n a d, men o m faster i stället alltid s k u l l e se surmulen ut, så röstar j a g för, att det får bli p å det g a m l a viset. » » J a, faster är j u i alla f a l l en undantags- m ä n n i s k a » — det var H i l d, s o m n u t o g or- det — » o c h j a g tror, att v å r gamla faster H e n r i k a är vår b ä s t a.
» » E ä t t så, flickor! » — grosshandlaren höjde sin t e k o p p — » j a g h a d e under hela m i d d a - gen en o b e s t ä m d känsla af, att solen gått i moln o c h nu vet j a g, h v a r a f det k o m s i g.
» V ä n d till sin syster, tillade h a n m u n t e r t: » S k å l syster H e n r i k a.
D u har n u täppt till m u n n e n p å oss för a l l t i d.
» Litteratur.
Ord och Bild, den förtjänstfullt redigerade, vackra månadstidskriften, utgifves äfven under år 1895 efter i det närmaste oförändrad plan och kan med skäl rekommenderas för sitt ge- digna innehåll och sin vårdade utstyrsel.
Det förra årets sista häfte är till större delen ägnadt åt Gustaf-Adolfsminnet.
Efter en titelsida, teck- nad af David Ljungdahl, följer Frithiqf Holmgrens dikt » På Gustaf Adolfs dag ».
En utförlig, helgju- ten och koncist formad framställning af Gustaf II Adolf som historisk personlighet är författad af Harald Wieselgren och rikt illustrerad med porträtt och vyer.
Konungens likbegängelse skildras efter nya källor utförligt af G.
A. Ossbahr.
Under ru- briken litteratur ger Allén Vannérius en framställ- ning af den danske filosofen Harald Höffdings verk och betydelse, illustrerad med Höffdings por- trätt.
Häftet afslutas med dikten » Blanka vapen » af E.
Planschbilagorna utgöras af den franska må- laren Dagnan-Bouverets » Madonna », s o m var ut- ställd på Nationalmuseum 1890 och då väckte stor och berättigad uppmärksamhet, samt ett från Skotland till utställningen å Nationalmuseum an- ländt porträtt i helfigur af Gustaf II Adolf, till skrifvet Frans Porbus d. y. och af konungen skänkt till general Alexander Leslie.
Detta porträtt har icke förut varit afbildadt i något svenskt arbete.
Prenumeration å den all uppmuntran värda tid- skriften kan ske såväl å posten som i boklådorna.
Nordisk revy, utgifven af Erik Thyselius, är en nyhet för året på den periodiska litteraturens fält, hviiken torde äga ganska stora betingelser att för- värfva en vid läsekrets.
Nordisk revy sträfvar att inom den sammanhållande ramen af modern fri- sinnad grundåskådning samt af frigjordhet i for- melt hänseende både från steril akademisk hög- tidlighet och publicistisk slentrian bereda de olika skiftningarna af våra dagars frisinnade tankerikt- ningar tillfälle att gifva sig uttryck äfven inom tidskriftslitteraturen, för att därigenom i sin mån medverka till förmedlande af den idéernas bryt- ning och den kännedom om nutidens tankar, le- dande personer och företeelser, som äro nödvän- diga förutsättningar för ett lifligare pulserande andligt lif.
För sådant ändamål skall Nordisk revy söka att med lif och värme, fritt och oför- behållsamt, med allvar eller löje debattera för- nämligast dagens frågor och företeelser på litte- raturens, konstens, politikens o c h de sociala frå- gornas områden.
De hittills utkomna häftena vittna godt om redaktionens bemödanden o c h in- nehålla flere intressanta bidrag.
Tidskriftens års- pris är 10 kr., o c h utgifvas i regel 2 häften i må- naden.
Svensk Tidskrift, utgifven af docent F. v. Schéele i Upsala, utgifves äfven under 1895 efter oför- ändrad plan, och redaktionen har i sin anmälan på följande sätt formulerat sitt program: » Redak- tionens energiska bemödande skall fortfarande blifva att låta tidskriften, i ordets bästa bemärkelse, följa med sin tid.
Åt det lösliga och » pikanta » skall ingen plats lämnas, men lika litet åt det, som man kan ha någon rätt att i förklenande bemärkelse kalla » akademisk! ».
Till formen lätt- lästa o c h så vidt möjligt är korta artiklar med allvarligt innehåll, som går rakt på sak — det är och skall blifva tidskriftens sträfvan. » Tidskriften utkommer med 10 häften om året, hvardera om- fattande fyra tryckark i stort format, till ett pre- numerationspris af 10 kronor.
Öppet bref till Sveriges kvinnor om behofvet af en allmän svensk kvinnoförening, af Nanny Palmkvist, är titeln på.
en liten broschyr, som vi i dagarne fått oss tillsänd.
Den är väl värd att läsas af alla för kvinnans andliga utveckling o c h frigörelse nit- älskande män och kvinnor.
Den är måttfullt och varmt skrifven, om än i språkligt hänseende ej fullt mönstergill — ett fel, som likväl betyder min- dre i ett fall som detta, där känsla för o c h tro på den sak man förfäktar, betyda, snart sagdt, allt.
Vi kunna därför med full trygghet rekommendera fröken Nanny Palmkvists lilla skrift och till denna vår rekommendation foga den önskan, att rätt många bland Sveriges tänkande kvinnor må be- själas af samma entusiasm för kvinnornas sak, som så helt gripit författarinnan.
Vi kunna ej afsluta yår korta anmälan på ett lämpligare sätt än genom att anföra några rader ur broschyren.
På tal om den så olika bedömda kvinnoemancipationen säger författarinnan: » Vis- serligen är sant, att kvinnoemancipationen vill kvinnornas frigörelse — hvad j u också själfva ordet innebär — men icke en frigörelse i form, utan i anda och sanning, icke en frigörelse, som berättigar till mer eller mindre dåliga mäns ova- npr och laster, icke en frigörelse, som befriar från iakttagande af behag, takt, seder i uppträdande och väsen.
En sådan frigörelse vore icke en fri- görelse, utan motsatsen.
Innebure kvinnoeman- cipationen tillstymmelsen ens af något sådant, vore den ett ondt, och det vore alla rättsinte mäns och kvinnors plikt att bekämpa den. » I •• % För edra söner och döttrar bjuder Kamraten, den allmänt omtyckta ungdoms- tidningen, den bästa och mest omväxlande läsning.
Cour gafs här om dagen af drottningen i slottet, hvar- vid företräde gafs åt statsråds och hrr serafimer- riddares fruar samt följande damer presenterades: af fru Boström, f. Almqvist: fröknarna Elisabeth och Lisa Boström; af grefvinnan Augusta Lewen- haupt, f. Wirsén: fru Anna Blomstedt, f. Adel- svvärd; af statsrådet Olsons fru: fröken Leonora Olson; af hofmästarinnan fru Ankarcrona, f. gref- vinna Bielke: friherrinnan E. Akerhielm, f. Ankar - crona; af grefvinnan Conrad von R o s e n: grefvin- nan Claes Lagerberg, f. Leuhusen; af fru Evers, f. R ö h s s: friherrinnan Lagerbjelke, f. Evers; af grefvinnan Horn, f. Blomstedt: fru Lottie Steuch, f. Horn, och fröken Siri Steuch; af fru Seton, f. Rosencrantz: fru Seton, f. Braunerhielm; af fru Palander af V e g a: fröken Mary Palander; af fru Emilie Blomstedt, f. Adelswärd: fru v o n Post, f. Sirenius, samt följande utländska damer: fru He- germann-Lindencrone, som presenterade sin dotter, samt fru Pilgrim-Baltazzi och fröken Sautzo, sy- ster till markisinnan de Prat de Nantouillet.
* o Vår Jarbetarinnas, fru Jane Oernandt- Claines - i ' d till Madagaskar har blifvit inställd till följd a. det kort före hennes bestämda afresa ut- brytande kriget på ön.
Hr o c h fru Claine, s o m tillbragt den senare tiden i Paris, afreste i stället den 10 januari på en tur till Goda Hoppsudden öfver Egypten.
Besan är afsedd att vara inemot nästa jul.
* En trotjänarinna af, som man säger, den gamla stammen, Sofia Lovisa Rosendahl, begrofs här för några dagar sedan.
Hon var född 1810 och hade allt sedan 1840, med undantag af ett hälft års frånvaro — alltså omkring 54 år — tro- get tjänat samma familj, af hviiken hon varit s o m medlem.
Hon skötte plikttroget sin tjänst till för ett par år sedan, då krafterna började tryta och sjukdom bröt den gamlas verksamhet.
Den gamla erhöll under denna tid ett rundligt underhåll af den familj hon så troget tjänat.
* Om konstnärsfesterna i Industripalatset i dag och de båda följande dagarne påminna vi ännu en gåpg.
De lofva att varda synnerligen lysande o c h intressanta.
Den gamla i lånbiblioteket.
Fröken Jo- hanna Söderberg, den bekanta innehafvarinnan af C. Kihlbergs lånbibliotek och bokhandel i basaren vid Södermalmstorg i Stockholm, fyllde förra veckan 81 år.
Ännu sköter den gamla, frisk och kry, utan biträde sin ganska omfattande rö- relse.
* I dessa influensatider vilja vi särskildt fram- hålla en af läkare och tacksamma patienter lifligt rekommenderad artikel, C.
Evers &amp; C:os malt- extraktöl, som besitter synnerligen välgörande egen- skaper för rekonvalescenter efter förkylningar.
operan har återupptagit Bellinis opera » Norma », hviiken ej gifvits härstädes under de senaste sju åren.
Utom det att denna opera utan all gensägelse är den tidigt bortgångne komposi- törens bästa skapelse och s o m sådan väl försva- rar sin plats å repertoaren, är det så mycket na- turligare, att den här upptages, då k. operascenen för titelpartiet äger en representant sådan som fru Östberg, en Norma till hviiken få operascener f. n. kunna uppvisa maken.
Hela operan hålles uppe af hennes glänsande framställning af den druidiska prästinnan, och om man än i vokalt hänseende är van att få det bästa af fru Östbergs utmärkta sångkonst, så må vi dock bekänna, att hon vid denna reprispremiére öfverträffade sig själf.
Men en sådan Norma fordrar ock en lika god Adalgisa, o m man ej skall tvingas att göra jäm- förelser.
I duetterna äro dessa båda sångpartier så närbesläktade och likartade, att en dylik jäm- förelse erbjuder sig så godt s o m af sig själf.
Och med allt erkännande af fröken Labias framställ- ning af Adalgisa, en framställning som på grund af den unga sångerskans vackra röst och intelli-
genta föredrag blef särdeles god, stod det dock klart för en hvar, att för fröken L. ännu behöf- ves mycket o c h allvarligt arbete under god led- ning, för att hon värdigt skall kunna träda vid sidan af fru Ö.
De båda rösterna klingade emel- lertid utmärkt tillsammans.
I plastik och mimik framträda ock allt fortfarande stora brister hos fröken L.
— Pollions parti utfördes af hr Brat- bost, som här var föga lycklig, åtminstone hvad sången beträffar.
Hr Söderman förtjänar däremot erkännande för sitt utförande af öfversteprästens parti.
Ett par biroller utfördes oklanderligt af fröken Oisen o c h hr Malmsjö.
Till den nya reprisen af » Figaros bröllop », som utsatts att äga rum första gången på onsdagen i denna vecka, återkomma vi i nästa nummer.
Andra symfonikonserten gifves i morgon, lördag, under anförande af förste hofkapellmästaren C. Nordqvist.
Programmet upptager som en minnes- gärd åt den för ej länge sedan allidne Bubinstein tvänne af dennes förnämsta verk, bland annat en konsert för violin.
Vasateatern öppnade förtiden lördags afton en serie gästföreställningar af fru Anna Pettersson- Norrie inför en till sista plats fullsatt och af högsta entusiasm eldad salong.
Hervés » Lilla Faust » är en delvis mycket rolig, ehuru visserligen också tämligen » vågad » drift med den bekanta operan, och den celebra gästen hade i Margarethas roll de ypperligaste tillfällen att släppa lös hela sitt sprit- tande tjufpojkshumör samt att i de parodierande sångnumren glänsa med ett öfverlägset distinkt och karaktärsfullt föredrag.
Också hyllades hon med ljungande bifall o c h en ansenlig blomsterskörd.
I hög grad förtjänstfullt delades framgångens ära af fru Emma Berg, som tyckes ha kommit in i en den allra lyckligaste period af konstnärlig utveckling och vinner för hvarje nytt parti.
Hen- nes lilla Mefisto var en synnerligen smidig och raffineradt elegant skickelse, och äfven den vokala delen sköttes berömvärdt.
Hon blef icke heller utan sin andel af hyllningen.
Hr Varbergs doktor Faust verkade mycket bra genom sin oöfvervinneliga trygghet och bonhomie, egenskaper som till och med öfverslätade de stora bristerna i sången.
Hr Svensons Valentin hade däremot sin hufvudsakliga styrka i den friska och vackra unga rösten.
Uppsättningen var lysande; den sista tablåns nya dekoration till o c h med sällsynt briljant.
Af allt att döma en succés för en god tid framåt!
Fru Lotten Dorsch ' s matiné å k. operan sistlidne söndag, hvarvid Paillerons kvicka komedi » Säll- skap där man har tråkigt » uppfördes med biträde af Dramatiska teaterns förnämsta artister, visade ånyo den förlust, nämnda talscen lidit genom fru D:s afgång från densamma.
Den framstående skådespelerskans utförande af den gamla, men ungdomsfriska, fina, men litet frispråkiga herti- ginnans roll var ock med sina många fina poin- ter väl värdt det lifliga bifall, som från den tal- rika publikens sida kom detsamma till del.
Och litet hvar torde det förefalla underligt, att Drama- tiska teatern, som väl vill representera vår bästa dramatiska konst, har råd att undvara en sådan talang som fru Dorsch.
Bifallet var s o m sagdt synnerligen lifligt o c h bar mer än väl vittne om, huru högt publiken sätter den begåfvade konst- närinnan.
Aulinska kvartetten gaf i lördags sin tredje kam- marmusiksoaré inför en talrik o c h intresserad publik.
Programmet inleddes med ett » diverti- mento » af Mozart, hvari kvartetten biträddes af en kontrabas och tvänne valdthorn.
Kom så en synnerligen förträfflig och gedigen sonat för piano och violin af Brahms, hvars alla fyra satser lik- som det Mozartska tonverket väckte det lifligaste bifall.
Stora förväntningar sattes nog af publiken till programmets sista nummer, en stråkkvartett i c-dur af vår framstående pianist, hr Stenham- mar.
Dessa förväntningar blefvo ej heller besvik- na, om ock detta arbete ej i allo går upp mot den unge kompositörens nästföregående verk, den bekanta pianokonserten.
— Utförandet var som vanligt vårdadt o c h godt samt rönte lifligt bifall.
Kapellmästaren Andreas Hallen firade i måndags sitt 25-årsjubileum som tonsättare med en musi- kalisk soaré i Vetenskapsakademien.
Programmet upptog med ett undantag uteslutande kompositio- ner af soarégifvaren o c h verkligt goda sådana, såväl den inledande pianokvartetten, hviiken er- höll ett förträffligt utförande af fröken Sigrid Carl- heim-Oyllensköld samt hrr Aulin, Bergström och Andersen, som de anslående solosångerna och körnumren hvilka särdeles förtjänstfullt tolkades af fruarna Edling o c h Linden samt medlemmar af Filharmoniska sällskapet.
Hr O. Lejdström föredrog på ett utmärkt sätt L i s z f s genialiska och vackra sång » Loreley ».
Af det lifliga bifall, som under afto- nens lopp spenderades, kunde nog hr Hallen taga åt sig en rätt god del och detta med rätta, ty få nu lefvande personer hafva väl inlagt så stora förtjänster inom vårt nuvarande musiklif i huf- vudstaden; särskildt framstår han som tonsättare samt som den skicklige och nitiske ledaren af Fil- harmoniska sällskapets konserter.
Bebådade konserter till nästa vecka ä r o: tvänne JWarfcau-konserter, nämligen en på tisdag och en på fredag, samt därefter på lördagen konsert af en ung 10 årig pianist, hviiken enligt den utländ- ska pressens omdömen ej blott är ett underbarn i vanlig bemärkelse, utan en verkligt framstående såväl kompositör som exekutör på sitt instrument.
Novell för Idun af Sylvia.
(Forts.) å gamle herrns sympatier hade j a g emellertid vunnit, o c h m e d a n j a g vi- sade h o n o m ett a l b u m, i hvilket fun- nos vackra vyer, s o m j a g samlat u n d e r de resor j a g en gång företagit tillsammans m e d min aflidne farbror, sprakade vi o m förgångna tider.
Naturligtvis k ä n d e han till de omstän- digheter, s o m förvandlat min lysande ställning till en mera o b e m ä r k t.
Men s o m han icke gjorde några häntydningar o e h j a g för resten i d e n n a stund icke var b e n ä g e n för några grubblerier öfver svikna förhoppningar, så hade vårt samtal den mest angenäma prägel.
jiffien fm Visserligen gick John W o l l e r t o m k r i n g s o m » katten kring het g r ö t », m e n det b e k o m mig icke det ringaste, o c h då tant gaf en vink, att j a g b o r d e försvinna för att s o m vanligt lägga en sista o r d n a n d e hand vid dukningen, så försvann j a g, utan att ge John ens en fjärdedels s e k u n d s rådrum för att n ä r m a sig mig.
» F r ö k e n skrattar, » sade L o v a, s o m i denna stund icke syntes hågad att i n s t ä m m a i min munterhet.
» N å j a, det är godt o c h v ä l.
» h o n tystnade, ty h o n var o s s alltför tillgifven för att kläda sitt missbilligande i o r d, m e n hon k u n d e d o c k icke tillbakahålla en s u c k o c h ett sotto v o c e f r a m m u m l a d t: » det är allt dyrt att hålla k a l a s.
» D u m m a L o v a, inbillade h o n sig, att det skulle varit angenämt för o s s att sitta bort- g l ö m d a i en vrå, hvilket b e s t ä m d t skulle va- rit fallet, i h ä n d e l s e vi inrättat o s s efter o m - ständigheterna.
» Hviiken charmant solfjäder, » h ö r d e j a g, i d e t s a m m a j a g inträdde i salen, fru Holterman säga.
» Den är bestämdt m å l a d för h a n d.
» » En af mina protegéer har målat d e n, » inföll tant, » e n fattig flicka, hvars bekantskap jäg gjort i en landsortsstad.
A f tacksamhet har h o n förärat m i g det här arbetet, ty j a g har skaffat h e n n e en m ä n g d beställningar i den där genren.
» » K a n s k e j a g k u n d e få öka antalet af d e s s a beställningar? » » Mer än gärna.
Ella, den rosafärgade, som statsrådinnan X.
beställde, då h o n senast var här, den är j u ännu inte afsänd, kanske d u är snäll o c h visar o s s d e n?
» Och m e d a n man o m k r i n g o s s utgöt sig i hänryckning öfver målningens finhet, fick pro- tegén åtskilliga beställningar.
Härvid k u n d e jag icke låta bli att se bort till John W o l l e r t.
Troligtvis visste han, h v e m som var den sannskyldiga protegén — o c h jag m e d.
Emellertid g ö m d e j a g åter den b e u n d r a d e solfjädern, m e d a n fru Holterman fortfor att spraka, o c h härunder b e r ö r d e h o n s o m van- ligt det ena ämnet efter det andra eller r ö r d e omkring d e m efter omständigheterna.
Det enda ä m n e, s o m h o n d o c k temligen grundligt b e h a n d l a d e, v a r: » A d a », o c h nu hade det blif- vit tants tur att vara åhörarinna.
» Redan från o c h m e d i m o r g o n kan j a g vänta h e n n e, » sade h o n.
» G e n a s t vid h e n n e s ankomst tän- ker j a g öfverraska henne m e d en festtillställ- ning.
Det skulle vara särdeles aimabelt, o m ni, fröken Hägerklo, j ä m t e fröken Gabriella skulle vilja g ö r a o s s den ä r a n?
Ytterst f ö r b u n d e n!
Naturligtvis får jag telegram innan h o n k o m m e r, o e h j a g vill då genast ta mig friheten underrätta.
H o n vistas för när- varande i G ö t e b o r g h o s en rik o c h framstå- e n d e familj, hvars bekantskap h o n gjort i sommar.
Jag h a d e i dag hälsningar från h e n n e g e n o m en ung m a n.
en b a r o n v o n Herbert, notarie i hofrätten, tror j a g.
han berättade, att han en del af s o m m a r e n vistats i S k å n e, m e n att han på hitresan gjort en liten afstickare till Marstrand, där han dag- ligen varit tillsammans m e d A d a o c h.
. » » Han är en g a m m a l vän till o s s, » afbröt tant, i det h o n o c h j a g v ä x l a d e en ' blick, hvarpå h o n s o m älskvärd värdinna förkunnade, att b o r d e t var serveradt.
» Gösta von Herbert! » En sekund k ä n d e s det, s o m o m b l o d e t en- dast m e d svårighet passerade g e n o m ådrorna, i den nästa trängde det m e d v å l d s a m fart u p p m o t hufvudet, o c h mitt ansikte blef hög- rödt.
» Gabriella, » sade tants lugna röst, » s e till, att öfverste A d l e r serverar sig af kräftome- letten.
Jag känner af gammalt, att det är en favoriträtt. » O m j a g p r e c i s räckte h o n o m den favorise- rade omeletten, vet j a g ej så n o g a, m e n tant öfvervakade mitt g ö r a n d e o c h låtande, o c h snart u p p f ö r d e j a g mig på ett oklanderligt sätt.
» T a n t, » sade j a g, så fort våra gäster v o r o gångna, » Gösta är å t e r k o m m e n, o e h han har ännu inte varit h ä r.
» » F ö r tre år sedan skulle han skyndat att först s ö k a u p p o s s, » svarade tant.
» V a r inte ledsen, Gabriella, slå h o n o m ur h å g e n.
» » D e t är o m ö j l i g t.
j a g kan det inte o c h för resten.
farbrors välsignelse hvilar öfver oss, o c h d e n b i n d e r m i g vid h o n o m m e d oupplösliga band. » » S o m han j u s t inte visar sig ha n å g o n h å g för att ännu fastare tillknyta.
O u p p l ö s l i g a b a n d, » u p p r e p a d e h o n o e h betraktade m i g i r o - niskt, » s å r o m a n t i s k t.
» Det var icke utan, att j a g kände m i g träf- fad af denna anmärkning m e d thy åtföljande blick.