Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Se så, nu öppnas tamburdörren och in knogar en karl med en stor tafla; hans grofva bas höres niistan med en viss häpnad af de damer, som sta derinne i salongen och placera stafflier, drapera purpurfargade tyger och flytta reflexlamporna för att få konstafdelningen s&amp; presentabel som möjligt.
Man hör eljest under dessa a f h a r ingen manlig stiirnma.
Lokalen ar nämligen hushkllsskolan vid Jacobsbergsgatan, sällskapet Nya Idun eller kvinliga Idun, och tiden en Iörctagskv~ll~ den första i manaden.
Det är tre år sedan detta sällskap, som nu rlikuai ett hundra trettio medlemmar, bildades.
Det skedde p&amp; det enk- laste sätt i varlden.
Nkgra damer, fyra eller fem vor0 sam- lade i ett elegant hem i Villastaden en lördags afton.
Man kom öfverens om, att man kunde vara tillsammans med stort lugn, efter som herrerue vor0 pil Idun och saledes ej behöfde sitta hemma och sakna sina fruar.
Kvinnorna äro nu s&amp; in- bilska!
nNenn, inföll värdinnan, nhvarför skola herrarne ensamma ha fördelen af ett intelligent kotteri, der de en gång i m&amp; -- naden kunna uppfriska sig med intressanta samtal, fördrag, musik och litet sällskapstrefnod.
Kvarf6r kunna icke ocksa vi bilda en klubb, ett kvinligt Idun? "
Eget nog blef det ingen opposition, bara ett odeladt bifall.
Det var uppslaget.
Tvk månader derefter var siillskapet bildadt med en nämd af tjugo medlemmar: hvaribland ord- förande, vice ordförande, kassaförvaltare, sekreterare och 17-iir- dinnor.
Inom kort var lokal hyrd och stadgar diskute+a (k, antagna och tryckta.
Till nämdens pligter hör att förriitta inval af nya med- lemmar, hvilka m8ste föreslas af tv&amp; anmlilare inom sä.llska-
3 ' ' pet.
Valen förrättas med brnna och hvita bönor, och en enda af de förstnämnda stänger porten för aspiranten.
E n krona i inskrifnings- afgift, tre kronor i årsafgift och för öfrigt, hvarje &amp; ng man vill ziirvara vid supch, httiofem öre - säger 85 öre, - jag upprepar det, för deras skull, som icke kunna tro, att man för det priset kan få en särdeles god supé eller sexa, med delikata varma rätter och mjölk klockan half tio, och dessutom ett rikt försedt tebord strax man kommer.
Och nu kommer man.
Ljusen äro andtligen tanda i de stora, trefliga rummen, hvilka enligt hushållsskolans lifsprincip äro prydda här och der med kristliga eniblemer.
E n ofantlig salong, egentligen tv&amp; rum sammanslagna till ett, der pianinot står och tafvel- utställningen för aftonen ar anbragt.
Der innanför matsalen och vidare ett formak för dem som hellre än att lyssna till musik eller föredrag önska tillbringa kvällen med mera privat samsprak.
För öfrigt m&amp; man gifva Nya Idlin det beröm, att der finnes intet kotterivlisen.
Stämningen är allmänt van- lig och de flesta dragas till salongen.
Den ena efter den andra af nämden infinner sig kloc- kan half sju.
ett kamratlikt möte, muntert och hjart- ligt.
Så snart ett tillräckligt antal, det vill säga minst tio, hunnit anlanda, innesluter man sig i matsalen, och der kring det stora mörka ekbordet, omgifvet af högkarmade stolar, af- handlas sällskapets angeliigenheter, granskas de anmaldas kvalifikationer och fälles slutligen domen.
När dörrame slås upp igen, och nämdeii träder ut, &amp; r sällskapet vanligen redan talrikt.
Te drickes, presentationer försiggå.
Vanligen medför en eller aniian medlem någon gast, ofta fran andra länder.
J a g har sällan sett ett så stort säll- skap s&amp; gladt och så kamratlikt, hvarje nick, hvarje hand- tryckning tyckes säga: " det var roligt att vi träffas igen. "
Och så flärdlöst!
Skulle man tro det - bara fruntimmer - och toaletterna spela ingen hufvudroll.
Men der finnes ju så mycket annat som 5ir värdt att se.
Der sitter till exempel friherrinnan Sofi Adlersparre, man kanner igen henne på de långa bruna lockarne och de blida dragen.
Det är hon, som fört kvinnosaken franiåt med sådan takt och shdant j5imnmod.
Och der till venster friherrinnan Thorborg Rappe, hon der med de mörka strålande ögonen och det vackra leendet, hon
som egnar sin tid och sitt hjärtas karlek &amp; t de andligt van- föra barnen, at idioterna.
Der längre fram se vi ett ungt, friskt och gladt ansigte.
Det är Carolina Wideström var kvinliga läkare.
Och hvem kan för öfrigt nämna dem alla dessa framstående lärarinnor,.
m5larinnor, slöj didkerskor, filosofie do ktorer och kandidater och hela kåren af nuisilraliska artister och amn ' tricer?
Bland författarinnornas skara har det p&amp; sista &amp; set varit flera tomrum.
Naii har saknat fiii Edgren, som vistats iitom- lands.
Eljest ar hon en personlighet, som man ej kan nndg2 att märka.
Hon för sig med värdighet, taler lifliigt och ener- giskt med iikgon svhighet för bokstafveni r och biir sitt huf- vud med det rika, litet oregerliga gråsprängda håret meii en viss öfverdådig käckhet under det hennes glada, Lifliga ögon tyckas uppfatta och observera allt.
E n aniian af vira inera framst8ende författarinnor har genom en l h g v a r i g sjukdom hindrats att besöka T.diiii.
J a g menar frii dlfhild Agrell.
Hvem Mei ' de först8 apen icke glad att se det tacka ansigtet med den h a, skara hyn, det ljusa, krusiga håret, de ärliga, blk ögonen och det smittsamma leendet?
Man hoppas dock nu att snart f&amp; aterse denna in- tagande företeelse i den krets, hvilken hon sk ofta gladt med sina lustiga tal, sina kvicka infall, sina humoristiska uppläs- ningar af de numera tryckta oförlikiieligu.
bonclhistosierna.
Man ser icke mer Victoria Benedictsoiis striinga och di- stingerade drag.
Men der finnes iincla ej s&amp; f$ författarinnor.
Der träffar man t. ex. fröken Mathilda Roos, lång, smart och förfuiad, den unga, behagliga fru Wahlenberg-Kierrman, mera lik en blyg mimosa an en iakttagande skribent, frbken Arnalia Fahlstedt med flera.
Sedan man pratat en god stund vid sin tekopp, (och att sorlet d&amp; är ofantligt antar jag att hvar och en kan för- stå), ljuder p&amp; en gling ordförandens klubba och det blir mol- tyst, med undantag naturligtvis af att en och annan icke förmAr afbryta s&amp; der med ens utan vågar iitgra enstaka hviskningar för att sluta meningen.
Ordföranden ar fröken Ellen Key, hou som hlaller tal, hvilka kunde ansta en parlamentsledamot, och soni i sin be- fattning inom detta sällskap vet att med sallsynt takt och en fin humoristisk godmodighet använda så väl ordet som kluibbazl.
Hon anmiiler nu, hvad som för tillfallet utgör aftoniincier-
hållningen, diskussion öfver ett förra gangen föreslaget iimne, ofta intressant och diflig, ett föredrag, en uppläsning eller en deklamntion.
Sist kommer musiken, körer, d ~ ~ e t t e soloshg, r, fiol och piano alltsnmm ans B. merveille.
Obevekligt klockan Iialf tio supb, men efter den hiinder det, att det blir ett litet nachspiel vid kaffekoppen med lustiga tal, verser, munterhet och glam.
Och sk skiljs man A t senast half tolf, siillan utan att ha behållningen af en interessant bekantskap, en ny idé, en skön melodi som ljuder kvar i örat - och siikert inedve- taiidet om att afveu detta anspr&amp;kslösa sällskap vill i sin man medverka till samvarons föracllande och höjande.
Vi til1iit.a oss att har meddela ett föredrag, som hhllits vid en af Nya Iduns sammankomster och öfverlåta å t läsaren att bedöma, om icke ocksk i en kvinnoklubb man kan få höra, saker af varde.
A. K- dt.
Parisersalonger p5 sexton- och sjutton- hundrat alen.
Föredrag hfdlet i Nye Idan.
e t moderna eallskapsliivet i Frankrike ledcr sitt ursprung från den lirets, som CathBrine de Vivonne, markisinna de Rambouillet, vid början af 1600 talet sandade omkring sig.
I denna krets, som ar be- kant under namnet ' hbtel Rambouilletu efter värdinnans helii, herskade en verkligt fin umgängeston - ännu vid denna tid en nyhet för frans- mannen.
Ifrån hôtel Rambouillet spred sig denna fina urngangeston, som med tiden blef nAgot för sirlig och konstlad, genom de niånga gasterna till andra sällskapskretsar, som ined iner eller niindre fram- giing, sökte efterlikna den.
Hvar och en som utmärkt sig p i något onirade eller som egde niigot af den litteriira hel-esprit, hvilken p&amp; den tiden sfi mycket rRr- derades, hade tillträde till hôtel Rambouillet, som hvar afton tinder mer Sn trettio ar - frAn 1618 eller ¶G19 till omkring 1650 - var samlingsplats för en rexlande krets af förnäma damer, statsmän ocli krigare, författare ocli konstnarer.
Man sysselsatte sig Iiuhudsakligen med konversation och nied granskning af nyutkomna litterära arbeten eller med sådana, som ännu vor0 under arbete.
Yanligtvis var det författaren själf, som läste upp sitt verk för siillskapet, hilltet gjorde sina anmarkningar och anbefallde ' tt
andringar.
I allmänhet gick denna granskning ut p % ett ytterst nog- grant, att icke saga smaaktigt sofrande af ord och uttryck; det var snarare ett språkligt förfiningsarhete an en litterär granskning.
- Ibland upptogs nigot ämne till diskussion och salongen liknade vid dessa till- fällen, an " en universitetssal, der 15rda theser efter alla konstens reg- ler angrepos och försvarades, an en af medeltidens cours d ' amour, der sköna damer afgjorde nsgot vittert spörsm~l. "
Bland diskussionsainnen förekom intet oftare %n kärleken, son1 annars hade föga kredit i hôtel Rambouillet.
Den var ersatt af det subtilare och modernare galanteriet, som bjöd u hvarje man att gifva den kvinliga skönheten sin höfvislza dyrkan, och hvarje dam att lata sig älskas, men ej alska; att kvarhalla de slafvar hennes skönhet vun- nit gen.oni makten af hennes behag, men ej genom ynnestbevis. "
Allt som var artificielt hade en särskild lockelse för denna tids i m5nga andra fall s&amp; sunda och naturfriska människor.
Villigt underkastade de sig galanteriets hud, och till och med de annars så sjalfsvAldige och öfvermodige unge adelsniannen sökte att öfvertraffa hvarandra i den mest ridderliga uppmärksamhet mot de stolta skönhe terna, som med en slags nedlåtande likgiltighet liito sig dyrkas.
Medelpunkten i hatel Rambouillet var, bade genom sin ställning och sina egenskaper, värdinnan sjalf, Catlierine de Vivonne.
Hon var född i Roin 1588 och blef vid tolf års Alder gift med Charles d ' An- gennes, markis de Rambouillet, som innehade en hof ' tjänst hos Ludvig XIII.
- Vid tjugo Ars Blder drog sig markisinnan de Rambouillet frin lioflifvet, som ej roade henne och bildade i stallet hemma hos sig en liten ' &lt;salonu af nagra intima vänner.
Emedan hennes dbvarande hôtel var för litet för att rynima ett större sällskap, lat hon efter egen rit- ning uppföra det ryktbara hôte ' l Ron~bouillet och inredde det ined en lyx, som väckte stort uppseende.
Hennes stora salon, soni var mctlad i blått, och der draperier och möbeltyg voro af b h t t sidendamast med guld fransar, väckte i synnerhet mycken beundran, ty man hade hittills ej i Paris sett rum dekorerade i andra färger iin gult eller rödt.
Här, i den " h l h salongen ", var det som madame de Rambouillet tog emot sina talrika vänner, samt alla den tidens erkända storheter, afvensoni unga, okända författare.
Madame de Rarnbouillet beskrifves enstiimniigt, soni en ovanligt adel och upphöjd karakter, som utmärkt maka och inor, och som pb- litljg vän.
Hon hade en för sin tid ovanlig bildning; hon talade flere språk, skref vackra bref - en på den tiden högt varderad konst - var mycket beläst i den spanska och italienska litteraturen och kunde bättre än de flesta bedöina värdet af ett litterärt arbete; Iion var der-.
till inycket bevandrad i grekiska och romcrska historien och mytologien.
- Hon älskade en allvarlig och lärd konversation; hon talade väl och gärna i alla ämnen, utom i politik, som sb vidt det var möjligt, var bannlyst fran hennes krets.
Hon tillhörde heller aldrig nAgot visst politiskt parti, hvarför ocksa personer af alla partier och åsigter ' uni- gingos i hennes salon.
Kardinal Richelieu, som hade mycken aktning för madame de Ramboiiillet, gjorde mer an ett försök, att närmare fiista henne vid sina intressen.
Han lat en gang genorn en af sina vaiiner bedja henne att inberätta till hononi de yttranden, som fälldes .om honom i hennes salon och lät derina begäran atföljas af n %gra fina, men dock tydliga vinkar om, att han vid hennes mans befordran skulle erinra sig hennes tjänster.
Hon svarade lugnt och bestämdt, att ", alla kande allt för val den aktning hon hyste för Hans Eminens för att magon skulle ' vaga tala illa om honom i hennes niirvaro, hvarför hon e j heller skulle kunna vara honom till tjänst p % det sätt han önskade. "
Hennes lysande och iyckliga lif stördes ej af några vexlingar, förr .an 1645.
DA stupade hennes ende son i slaget vid Nördlingen och sorgen ÖTver hans död utvecklade hos henne en egendomlig sjukdom, h a r s första tecken visat sig några år förut.
Hon talde ej vid varme eller dager; " kom hon ut i solen, kokade blodet i hennes %droru, sa- ger en af hennes biografer, " sá att hon stundom förlorade medvetan- det. '
Den besynnerliga sjukdomen tilltog för hvarje år och tvingade henne slutligen att draga sig undan f r h allt umgiingeslif.
De sista åren af sitt lif tillbringade hon i et,t niistan mörkt ruin, der det aldrig eldades.
Madame de Rambouillet ' s namn har vanligtvis inför eftervärlden framkallat bilden af Molieres " pr6cieuser " soni hunnit s&amp; IAngt i kon- sten att uttrycka sig, att de kunde gifva sin betjant den välklingande befallningen: voiturez-nous les commodit6s de la conversation " (sätt fram stolarne) och som i stallct för det intetsiigande uttrycket " se sig i spegeln " funnit det innehallsrika ' consulter le conseiller de graces ' - men Moliere lär e,j hemtat sina modeller i.
hôtel de Ranibouillet, utan i mademoiselle de Scudérys ' eller i nagon ännu senare krets, der damerna i onatur föga stodo efter dem, som sa länge i " Les précieuses ridicules " framkallat världens löje.
Madame de Rarnbouillet var ytter- ligt ömtalig för det simpla och fula pA alla omrbden, men i synnerhet för det simpla eller rättare sagdt det allt för hvardagliga i ord och ut- tryck, och denna ömthlighet dref henne till att försöka omskapa um- gangesspraket, som ock&amp; i hôtel Rambouillet antog en n %got konstlad prägel.
Hon bär saledes ansvaret för att hafva infört denna riktning, " le genre précieuxu, men hon har ocksa temligen orättvist fatt bära
skulden för dess löjliga Bfvercirifter, ehuru de flesta tillkommit i en senare tid och i en annan krets an hennes.
Hon har delat liela hôtel Rambouillet ' s öde att blifva ihiigkonimen af efterviirldeii inera för sina fel än för sina förtjänster.
Madame de Rambouillet hade fyra döttrar: de tre iildsta vom bestämda för klosterlifvet, den fjärde, Julie, var hôtel Rambouillet ' s prydnad och stolthet.
Genom sin " esprit " - som säkert liksom nia- dame de Rambouillet ' s vältalighet skulle förefallit en senare tid ratt tung och trákig - och sin fina bildning var hon sjalen i den vittra krets, der hon vuxit upp, likasom hon genom sin enkelhet och sin glad- tighet var allas älskling.
Aldrig har niigon varit förerniil för SA mycken ' galant " hyllning och för sa mycken ridderlig karlek som hon.
Kar- leken tilltalade henne ej, " men hon visade den ej i f r h sig med förakt, utan förstod att förvandla den till trofast vänskapu, säger en af Iiennes vänner.
Ännu mindre an kiirleken tilltalade henne Iktenskapet.
Att vara, medelpunkten i sin mors lysande krets, att alskas, beundras och besjungas i kupletter och madrigaler, att inliita sig i en litteriir strid i dag med Voiture i morgon med Chapelain, det var milet fiir Julie de Rarnbouillet ' s ärelystnad, den andliga atmosfer i hvilken Iion fann sig väl.
Olyckligtvis förmiiddes hon af föraldrars och vänners, af drottningens och kardinal Mazarins förböner att skanka sin hand At herr de Montausier, som under tretton Ar dagligen bringat henne det öd- mjukaste hyllningsoffer, och som för henne gjort den största uppofrring den ena människan kan göra för den andra - han hade afsvurit den protestantiska läran och blifvit katolik för hennes skull.
Madame de Montausier förlorade snart icke blott det poetiska skimmer, soni omgifvit Julie de Ranibouillet, utan iifven den iira och det anseende, som hon i s % hög grad atnjutit i Ziôtel de Ramhoiiillet.
Som " dame d ' honneuru hos Ludvig den 2W: s gemdl, underliittar horni konungens förbindelse, först med madame de la Yallike, sedan incd madame de Montespan, en svaghet som bedömdes med sii mycket störrc stranghet, som inan icke tilltrott heiinc den.
Hon blef kungligt l~elö- nad - hennes man blef guvernör för Dauphin, strlthilllare i Normandie, hertig och pär af Frankrike - hon " ouvernante ' för de kunglip har- ' nen.
Men ' livad hon vann i rang, förlorade hon i anseende; viirldcn som eljest i siidana fall ar sil öfverseende, kunde aldrig förlita deii högsinnade madame de Rambouillet ' s dotter denna Iigliet.
Utom värdinnan sjiilf och hennes dotter Julie utgjordes striintrup- pen i hôtel de Ranibouillet af nagra personer tillhörande den högre socikten, bland dem Condé och ett par af hans intima viinner, blifvande marskalkar af Frankrike, samt hans qster, madame de Longiievillc -
och inadailie de Sabl&amp;; senare tillkommo madame de Shvigné och ma- danie de la Fayette.
Blaiid dem som vor0 införlifvade med den inti- niaste kretsen p i grund af sina litterära förtjänster, markas inademoi- selle de Sceudéry, Voiture, Chapelain, Conrart och Pellisson.
- Hvar och en af dessa ' stamg~ster5spelade en så stor roll i hôtel de Rambouillet, att de alla borde närmare omtalas, men.som det ' skulle föra OSS för langt, .nödgas vi att stanna vid nAgon af dem och föredraga då madame Sablé, dels enledan hon ar mindre känd än de andra.
dels emedan hon var Cathérine de Vivonne ' ~ närmaste vän och en fulländad typ för den ' précieusa " riktningen, son1 hon, nästan lika mycket som madame de Ran~bouillet själf, bidragit att införa i hôtel Rambouillet.
Madame de Sablé tillhörde en liögföriiäin familj, de Souvré, lika- som också hennes man, niarkis de Sablé, som härstammade frln huset Montniorency.
Hans mindre aktningsvärda lif Iörorsaliade hustrun sddan sorg, att lion blef sjuk och nistan förlorade sin ovanliga skönhet.
Denna omst3ndighet förinddde henne att flytta till sin egendom Sablé, der hon i nagra år lefde i tillbakadragenhet med sina b.arn.
När hon efter denna ' tid Aterkom till Paris hade lion Aterfått sin riiycket prisade skönhet, och sCig sig åter oingifven af en lika talrik skara beundrare som fordom -- ' Madame de Sablé var kokett, och hennes hjärta var beniiget för ömma känsloi- ", saga hennes vänner; ' ingen hade tänkt så niycket öfver kärleken som hon, och ingen kunde göra en sb M i g och tilltalande mblning af dess olika arteru, men madame de Sablé var ännu inera stolt an kokett, och hon låtsade clerföre i enlighet med galanteriets bud, knapt marka den hyllning, för hvilken hon.
var före- n151 - " Damerna äro skapade till världens prydnad och för att tjänas och tillbedjas, mannen böra göra sig värdiga dem genom stora och ädla handlingar, och de böra anse det som en tillräcklig helöning för sina förtjänster att f&amp; visa damerna sin vördnad " - det var hennes valsprik.
" Som madame de Sabl8 hade stor skönhet och försvarade .sin sats med mycken kvickhetu, säger niadarne de MottéviUe i sina memoarer, ' s l lyckades hon att förskaffa den betydlig auktoritet. '
- En af hennes niihga beundrare var Voiture, som fick erfara olägenheten af att hembara en så stolt dam sin hyllning.
Hon samtalade gärna.
med honom i litterära ämnen och derigenom uppstod dem emellan en slags förtrolighet, utan att han dock ntigonsin vagade öppet visa henne nlgot galanteri.
Men hans ärelystnad dref honom att inför världen gifva sig sken af större insteg i hennes gunst an han verkligen egde.
Ständigt sdgs han komma frAn den gata, der niadame de Sablé bodde och en gang d5 hon var i Maine pti ett besök gjorde äfven Voiiure en resa dit och Iiit en derstädes boende vän herbergera sig under n8gra dagar.
Vid sin Sterkomst till Paris lat han pdskina att lian varit 110s madaine cle Sablé.
Rätta förhallandet att han aldrig trafl ' at henne blcf natur- ligtvis ocksa snart kandt.
Nar madame de Sablé inirbte hans dubbla spel, drog hon sig alldeles undan ifriin hononi, och han blcf tvungen att afsta fr8n den för hans fafanga s i smickrande rollen af madaine de Sablés riddare.
Ungefär vid den tid da madame de Rainbouillet af sjukdom tvangs att leinna unigangeslifvet, drog sig ock&amp; madaine de Sablé till hS1ftt.n tillbaka ifrän världen.
Hon hade anslutit sig till Jansenismeii, liksom m h g a af den tidens förnäma damer och skaffat sig cn bostad invid klostret Port Royal i Paris, der hon triidde i nära personlig beröring, bide med .nunnorna i detta kloster och med eremiterna i det stora Port Royal utanför Paris.
- Men hon glömde ej i sin nya tillflyktsort sina vittra intressen, utan samlade omkring sig nagra vinner, soni bil- dade en slags Ysalonu, der man liksom i liôtel Rambouillet sysselsatte sig med allehanda litterära frcigor.
Genoni det föredöme hon gaf upy- stod och utvecklades en ny vitterhetsform, " pcnsks och i~iaxiines ', sotu gaf litteraturen d e bekanta mästerverken af hennes viinner: Pascal, Nicole och la Rochefoucauld.
Efter 1645 da inadarue de Rambouillet ' s sjukdom tilltog och hen- nes dotter Julie lemnat hemmet förde hôtel Rambouillet hlc~tt en ty- nande tillvaro.
Dess fullständiga upplösning intriiffade vid utbrottet af Frondekriget, d i bilde herrar och damer kastade sig in i partistriderna nied en lidelse, som icke lemnade tid och lust öfrig för andra intressen.
Hdtel ' Rambouillet ' s betydelse ar större an inan vid första ögon- kastet kunde vara böjd att antaga.
Det är der kvinnan första giingen niedvetet ingriper reformerande i kulturlifvet, och livad ar da naturli- gare an alt det omriide pil hvilket hon först försöker sig är callsliaps- lifvet, som alltid legat henne narmast.
Genoni galanteriets för oss s i löjliga sällskapskomedi och dess biide osmakliga och pedantiska bestäm- melser infördes mycken onatur, mcn aktningen för kvinnan och för civilisationens fordringar höjdes derigenom, och i tidens föreställningssiitt medförde det ett omslag, som iitminstone nigot dimpade den alliniinna raheten och de vilda vanor, som voro cn af religionskrigens mest be- klagansvärda följder.
Men om hôtel Rambouillet ' s inflytande i sidana afseenden soin dessa var öfvervägande helsosamt, var det dereniot i litterärt afseende.
af mera tvifvelaktig nytta.
I 116tel Ranibouillet grundlades den tringa uppfattning af den sa kallade " smaken ", som SA länge hämmade all naturlighet och friskhet inom litteraturen ' och poesien.
Sedan lugnet blifvit Aterstaldt efter Frondekrigets stormar, bilda- des niigra sniarre ' salongeru i Paris, men de upphörde alla efter en kort tillvaro, sedan Ludvig XlV koncentrerat allt uingangeslif vid liofvet, der det antog en poiiipös högtidlighet, men der det under inflytande af den smak och den harmoni, som Aro utmarkande drag i Ludvig X1; V: s tidehvarf, förlorade det de egenheter och öfverdrifter, som den före- @ ende generationen påtryckt detsamma.
G. Hje7me9ws.
(Victoria Benedichson.)
Född 6 /, 1850 död 22 / 7 Jt3SS.
For in the veindrawn ashencolourcd pnlni Death ' s ' liollow Iiand holds water of swcct draught To dip niid slake dricd nioutlis at, as .ii dcer Specked red from tliorns laps dcep aiid loses psin Swinburne.
8 e land folkens sagoskatter finnes en dj~~psinnig dikt, som i en efter folklynnena vexlande d &amp; r $ omkläder det öfver- allt gjorda rönet af lifvets oberaknelighet.
Det ar sagan om de goda och onda ödesmakter, som mötas vid ett barns vagga, der den ena lägger sina yppersta håfvor, den andra vid en hvar af dem faster sin förbannelse.
Ernst Ahlgren var i sällspord grad ett mal för d e m a ödesmakternas ofardbringande täflan.
Hon var född med en diktarsjäls djupa liraf på utveck- ling, veselverkan ined beslägtade naturer, sympati, rika, vex- lande intryck, rörelse, m. e. o. lif i sina former, och hon nöd- gades tillbringa nästan hela sitt lif i " småsinnets s k r ~ ~ b b in- ", klämd i trånga hvardagsförhallanden i en svensk landsort.
Hon var genomglödgad af frihetskärlek, och hon stötte hela sitt lif pannanmot fördomar och tvång; honälskade sanningen och
tvangs fran barudornen in i förställning.
Hon var en spon- tan natur, som nppfostran nödgade att stelna och tystna.
; hon var en för helhet anlagd natiir och hvarje hennes lifsföshal- lande vardt ett splittradt.