Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti ett med anledning af denna motion afgifvet anförande, hvilket vid remissen varit densamma följaktigt, har Herr von Koch, N. S., sorn ansett förut gällande föreskrifter i sä måtto vore orättvisa, att just de pensioner, som borde hafva varit undantagna, nemligen sådana, som utgå frän Staten och med statsanslag uppehållna allmänna verk, voro med bevillning belagda, under det att pensioner, som antingen till en del eller helt och hållet tillkommit genom enskilda bidrag, voro fria, yttrat att, om undantag skulle ske, förstnämnda pensioner borde i främsta rummet komma i fråga, då det i allmänhet borde anses onödigt att gifva med ena handen och taga igen med den andra, samt sistnämnda pensioner vanligen vore till beloppen så inskränkta, att de icke ölverstege hvad till de oundgängligaste lefnadsbehofven erfordrades.
De skäl, som vid sednaste riksdag talat emot befrielsen, vore numera icke för handen, då den befarade statsbristen icke förefunnes och resultatet af taxeringarne efter den r.ya Bevillnings-stadgan någorlunda kunde beräknas; och har Herr von Koch af dessa skäl föreslagit följande tillägg i§8: ”Af pension eller årligt understöd (gratifikation) sorn utgår af Slaten eller af sådan anstalt eller inrättning, hvilken åtnjuter statsanslag, erlägges icke bevillning”.
Slutligen Bevillnings-Vtskottets Betänkande JW 9. 17 Slutligen och på det att pensionsinrättningarnas styrelser icke måtte besväras med afgifvandet ärligen af utförliga uppgifter å hvarje utgående pensionsbelopp och då pensioner eller understöd å smärre summor syntes ingalunda böra sammanblandas med andra bevillningsbeskattning underkastade inkomster, har Herr Stuart uti sin här förut omförmälda motion förnyat det förslag, hans vid Bevillnings-komitéens betänkande fogade reservation innehåller, så lydande: ”För pension, lifränta och årligt eller tillfälligt understöd (gratifikation), vare sig af allmänna eller enskilda medel, äfvensom för betingade undantagsförmåner utgöres lika bevillning, som för löneinkomst af samma belopp, såvida pensionen, understödet, lifräntan, gratifikationen eller undantagsförmånen uppgår till minst 400 R:dr”.
Under åberopande af hvad Utskottet emot undantag i allmänhet med anledning af Herr Olivecronas motion här ofvan yttrat, har Utskottet vid besvarande af nu ifrågavarande framställningar funnit sig endast böra tillägga, att då befrielse från beskattning, enligt det allmänna stadgandet i § 8, är medgifven för hvad till de nödvändigaste lefnadsbehofvens fyllande ansetts oundgängligen behöfligt, hvarje annan undantagsförmån eller vidsträcktare lindring för personer, som befinna sig i vissa samhällsställningar, skulle utgöra en afvikelse fran grundsatsen om jemnlikhet i beskattning och således en orättvisa mot andra, som, lika lottade i förmögenhetseller inkomstförhållanden, icke befinna sig i denna särskilda ställning.
Utan att derföre underkasta de skäl, motionärerne hvar för sig anfört, någon närmare granskning, då de hufvudsakligen torde befinnas härleda sig från olika subjektiva åsigter om billighetens fordringar, hemställer Utskottet, att någon förändring i hvad nu är föreskrifvet i afseende å bevillning för pensioner och gratialer icke må vidtagas. §§ 9 och 10.
Inom Hedervärda Bonde-Ståndet har, uti väckt motion (N:o 244), Anders Pehrsson från Malmöhus län föreslagit, att i § 9 måtte införas ett tillägg af följande lydelse: ”Ecklesiastik eller annan embets- och tjensteman skall skattskrifvas och taxeras, der han har embete och tjenst'’1, hvarigenom motionären velat förekomma, att de kommunala afgifter, som af tjenstemän skola utgöras, tillfälle annan kommun, än den, inom hviken tjcnsten förrättas, då nemligen tjenstemän med vederbörligt tillstånd numera kunna mantalsskrifvas utom tjenstgöringsorten; men för att icke genom detta stadgande beröfva tjenstemannen förmånen af den i § 8 stadgade befrielse eller lindring i beviliningen, har motionären i denna syftning jemväl föreslagit ett tillägg i § 10, uti hvilken det allmänna stadgande förekommer, att befrielse eller lindring icke får tillgodonjutas för inkomst, sorn beskattas på annat ställe än den skattskyldiges mantalsskrifningsort.
Då emellertid motionärens förslag hufvudsakligen afser förändring af ett stadgande, som förekommer i Kongl, förordningen den 20 Juli 1861 angående mantalsoch skattskrifningar och der har sin egentliga plats finner Utskottet sig nu icke kunna å berörda förslag tillstyrka bifall.
Brot. 1862 & 1863. 5 Sami. 1 Afd. 8 Håff. 3 18 Bevillnings-Vtskottets Betänkande JVs/ 9.
Af Herr von Koch, Nils Samuel, har hos Ridderskapet och Adeln, uti väckt motion (N:o 49), blifvit föreslaget, att. i händelse hos de beslutande den åsigt skulle göra sig gällande att grundräntan å mjöl- och sågqvarnar, om hvars upphäfvande särskilda motioner vid innevarande riksdag blifvit väckta, icke utan allt vederlag på en gång borde afskaffas, för mjöl- och sågqvarnar, af hvilka grundränta för år 1861 utgått, måtte, utom bevillning efter 2:dra artikeln, stadgas eii särskild afgift, svarande emot tre fjerdedelar af det belopp, som för nämnda år såsom grundränta af hvarje dylik qvarn utgick.
Enär Rikets Ständer, genom bifall till Stats-Utskottets Utlåtande N:o 45 (Litt.
A), för deras del numera beslutit, att räntan ä mjöl- och sågqvarnar må, från och med nästa statsregleringsperiod, upphöra att vidare utgöras, utan att dervid något vilkor om vederlag i form af särskild bevillning enligt Bevillnings-stadgans art.
III blifvit fästadt, torde Herr von Köchs ofvanberörda motion böra anses hafva förfallit.
Och då af Rikets Ständers i sammanhang med ofvanomförmälda fråga jemväl fattade beslut, att rustningskyldigheten för qvarnar af frälse-natur äfven bör försvinna, det blifver en följd, att den särskilda afgift, som, enligt sista mom. af § 11 i Bevillnings-stadgan, för närvarande erlägges af dylika, särskildt skattlagda qvarnar, utan hemmantal, i Skåne, Halland, Blekinge och Bohus län, med 53 öre för hvarje tunna hardt korn af den åsätta räntan, icke heller skall för framtiden utgöras, då denna afgift blott utgjort en ersättning för befrielsen från rustningens uppsättande, har Utskottet funnit åberopade stadgande i § 11 äfvensom § 10 af Instruktionen för taxeringsförrättningarne böra i öfverensstämmelse med Rikets Ständers berörda beslut ändras, på sätt af bilagda förslag närmare inhemtas, hvilket Utskottet endast skolat anmäla. § 15.
I fråga om den bevillning, som ansetts böra utgå af enskilda banker, hafva följande förslag blifvit afgifna, nemligen: af Herr Stuart (motion N:o 229): att, så vida särskild och förhöjd bevillning skulle erläggas af de enskilda bankerna, annan grund derför borde fastställas, än det tillfälligtvis en eller annan dag utevarande högsta sedelbeloppet, och enahanda bevillning jemväl utgöras af filial-bankerna, i synnerhet som de filial-banker, hvilkas privilegier utfärdades före sednaste riksdag, pä sina invisningar och genom sin låga kreditiv-ränta kunde påräkna enahanda vinst som de enskilda bankerna; och har motionären föreslagit följande stadgande i ämnet: ”Utaf de bolag, som bildat sig för bankrörelses bedrifvande och dertill erhållit Kongl. Maj:ts nådiga oktroj, erlägges bevillning med två procent af den årliga behållning, som icke öfverstiger sex för hundra utaf teckningssumman eller grundfonden, och med åtta för hundra af det belopp, som den för något år utdelade behållningen eller vinsten utgör utöfver sex procent af teckningssumman”; samt af August Petterson från Jönköpings län (motion N:o 237 hos Bonde-Ståndet): att, då det ändamål, som med den för enskilda bankerna bestämda särskilda afgift Bevillningt-TJUkottet* Betänkande 9. 19 af 2 R:dr för hvarje tusen Riksdaler af det högsta på en gång i rörelsen utlemnade sedelbeloppet vid sednaste riksdag, enligt motionärens förmenande, afsågs, eller att de enskilda bankernas bevillning icke skulle nedgå under hvad den förut utgjort, hvarken uppnåtts eller kunde uppnås, berörda särskilda afgift måtte varda till 10 R:dr för hvarje tusental Riksdaler af högsta sedelbeloppet förhöjd, synnerligast som något skäl att nedsätta de enskilda bankernas bevillning, under hvad den alltifrån deras första uppkomst varit, så mycket mindre kunde förefmnas, då de allesammans visat sig göra mycket goda affärer och, oaktadt de för sina reservfonder afsatte icke obetydliga summor, ändock kunna till sina delegare lemna utdelningar, vida öfverstigande den högsta ränta, som vid utlåning lagligen får betingas.
Med anledning af förestående motioner har Utskottet skolat anföra, att, då det privilegium, de sedelutgifvande bankerna fått sig tillerkändt genom rättigheten att utgifva tryckta eller graverade kreditsedlar, i Utskottets tanke lämpligast beskattas, på sätt i § 15 nu är föreskrifvet, genom särskild afgift, lagd på sedelutgifningsrätten, sjelfva bankrörelsen deremot icke torde böra underkastas annan bevillning, än den, som för inkomst af kapital eller arbete är i allmänhet bestämd; och har Utskottet derföre så mycket mindre kunnat tillstyrka Herr Stuarts förslag, som detsamma innefattar en i viss mån progressiv beskattningsgrund och således syftar till en återgång till äldre stadganden i ämnet, hvilkas olämplighet redan blifvit från lagstiftarens sida erkänd.
En förhöjning i den särskilda afgiften, såsom af August Pettersson blifvit yrkadt, torde icke heller finnas billig, då afgiften nu kan antagas vara efter förmånen temligen rigtigt afpassad och man dessutom bör taga i betraktande, att en förhöjning skulle komma att jemförelsevis tyngre drabba de banker, som hafva mindre rörelse än andra, hvilka, till följd af förmånligare läge på större handelsplatser, kunna i högsta möjliga grad uppdrifva penningeomsättningen.
Hvad särskildt beträffar filialbankerna och det skäl, som blifvit anfördt för yrkandet att äfven dessa skulle underkastas en högre beskattning, har Utskottet trott sig böra erinra, att då Rikets Ständer i bank-lagstiftningsväg beviljat filialbankerna, såsom nödiga och nyttiga för rörelsen inom de orter, der de finnas, den åberopade förmånen af invisnings-rätt och låg kreditivränta i riksbanken, det icke torde vara lämpligt att Rikets Ständer genom särskild beskattning återtoge större eller mindre del af denna förmån, utan lärer densamma, uppå framställning af annat Utskott, böra underställas Rikets Ständers reglering, derest omständigheterna kunna anses till en sådan reglering föranleda.
Utskottet hemställer alltså att någon förändring i nu gällande stadganden om bevillning för bankrörelse i allmänhet och särskildt för sedelutgifvande banker icke må vidtagas. § 16.
Den särskilda bevillning, som i denna § är stadgad för utländske handlande och handelsexpeditör, har
Utskottet ansett böra upphöra att vidare utgöras.
Stadgandet, som synes hafva tillkommit hufvudsakligen för att förhindra utländska krämare att, under förevändning af profvers utbjudande, på landsbygden afyttra sina varor, innefattar på sätt och vis legalisering af en handel, hvilken så väl i allmän lag som särskilda författningar är förbjuden, och tillämpadt på utländningar, som ankomma till riket för inledande af handelsförbindelser eller afslutandc af redan 20 Bevillnings-Utskottets Betänkande JV?
9. påbörjade affärer, är det otillbörligt, såsom försvårande den fria samfärdseln nationerna emellan samt för öfrigt till sin beskaffenhet försåtligt och inqvisitorisk!, sedan numera passförfattningarne blifvit upphäfda.
Det förutsätter dessutom omständliga, och invecklade kontroller öfver så väl sjelfva afgiften, som de särdeles dryga böterna, utan att medföra någon egentlig inkomst för Staten.
På grund af allt detta hemställer Utskottet, att Rikets Ständer måtte besluta, att den särskilda bevillningen af utländske handlande och handelsexpeditör skall upphöra att vidare utgå samt hela § 16 ur Bevillnings-stadgan således uteslutas. § 18.
Om upphäfvande af nuvarande stadganden om bevillning af gåfva, testamente, fideikommiss och arf har, uti motionen N:o 70 hos Ridderskapet och Adeln, yrkande blifvit gjordt af Herr Grefve Hamilton, M. W., som ansett denna beskattning icke eg a någon rättsgrund, utan endast stödja sig på det godtyckliga antagandet att den, som tillfälligtvis erhållit en gåfva, ett testamente, eller fideikommiss, utan afsaknad kunde afstå en del deraf till Kronan.
Hvad särskildt beträffade fideikommiss, vore afgiften så mycket orimligare, sorn den fideikommitterade egendomen icke kunde pantsättas eller försäljas för beredande af utväg till skattens anskaffande och fideikommissarien dessutom vid samma tid måste använda alla de tillgångar, han möjligen kunde ega, till uppsättning af inventarier.
Utan att kunna instämma i motionärens påstående, att ali rättsgrund saknas för den ifrågavarande beskattningen, har Utskottet dock funnit afgiftsbeloppen vara alltför höga och skäligen böra i allmänhet nedsättas till likhet med den procentbestämmelse, efter hvilken inkomst beskattningen utgöres, utom hvad angår den i 4:de punkten stadgade bevillning för testamente af ärlig afkomst eller ränta, utan eganderätt till den egendom, hvaraf afkomsten erhålles eller det kapital, deraf räntan utgår, hvilken bevillning
Utskottet ansett böra helt och hållet sammanfalla med inkomst-beskattningen enligt art. II.
Utskottet hemställer alltså att Rikets Ständer måtte, med bifall till hvad Utskottet sålunda yttrat, godkänna de i öfverensstämmelse dermed förändrade bestämmelser i § 18, bilagda förslag innehåller. § 19.
Under åberopande af stadgandet i 2:dra momentet af denna §, att, då tvist om fideikommissrätt uppstår, innehafvaren skall ställa borgen för fideikommissbevillningens erläggande sednast inom ett är sedan tvisten blifvit genom laga kraftvunnen dom afgjord, samt, om han underlåter detta, böta 10 procent af bevillningens belopp, har Herr Friherre Sprengtporten, uti sin förut omförmäida motion erinrat, att, dä Staten hade sig öppet att vid den mer eller mindre aflägsna tidpunkt, då dom i fideikommiss-tvisten folie, göra sin fordran gällande, om så nödigt vore, genom qvarstads läggande å egendomens afkastning, det vore svårt att upptäcka behofvet af ett så peremtoriskt stadgande som det ifrågavarande, hvilket dessutom ålade förvaltaren af en fastighet ansvarighet för ett åliggande, som kunde komma Bevillnings-TJtskottets Betänkande ,JW 9. 21 att vidlåda hans vederpart och icke honom sjelf, och detta under bötesbestämmelser, som kunde medföra ett störande inflytande på hans välfärd; och har motionären på grund häraf hemställt att stadgandet måtte upphäfvas.
Då emellertid berörda stadgande funnits af erfarenhet nödvändigt, på det att icke, under den längre tid fideikommisstvister kunna pågå, bevillningen måtte falla i glömska, hvilketlätt kan inträffa, i synnerhet då innehafvaren genom slutlig dom förblifver i orubbad besittning af egendomen, har Utskottet, som icke heller finner det obilligt, att innehafvaren, hvilken under tiden åtnjuter afkastningen af fideikommisset, tillsvidare ansvarar för bevillningen, då denna ansvarighet naturligtvis måste upphöra i och med detsamma fideikommissrätten blefve honom frånkänd, icke kunnat å Herr Friherre
Sprengtportens berörda framställning tillstyrka bifall. § 20.
Den bevillning, som enligt § 20 för närvarande är stadgad för anträffadt fynd med fyra för hundra af detsammas värde, så vida detta uppgår till 1,000 R:dr, har Utskottet ansett böra nedsättas till likhet med hvad här förut blifvit föreslaget, i afseende å bevillning för gäfva, testamente, fideikommiss och arf, eller en för hundra; hemställande Utskottet att Rikets Ständer måtte härtill lemna bifall. § 23.
De skäl, som kunna anföras både för och emot beskattningen af karaktersfuilmagter, hafva riksdag efter riksdag, då fråga varit å bane om denna beskattnings afskaffande, blifvit återupprepade och ytterligare utvecklade, och Utskottet, som delar den åsigt, hvilken finner denna beskattning olämplig, tror sig endast behöfva till hvad i ämnet förut är anfördt tillägga, att om beskattning för ifrågavarande utmärkelser skall qvarstå, den följdrigtigt bör utsträckas äfven till sådana utmärkelser, som utdelas af åtskilliga för hvarjehanda nyttiga ändamål stiftade inrättningar, Sällskap och Samfund, såsom Hushållningssällskapen, Patriotiska Samfundet, Brand mrsäkrings-inrättningarne, hvilkas belöningstecken kunna offentligen bäras.
Då emellertid vid sednaste riksdag frenne Riks-Stånd beslöto, att den ifrågavarande beskattningen skulle upphöra, ehuru den sedermera efter omröstning i förstärkta Bevillningsutskottet blef qvarstående, tvekar Utskottet icke att nu förnya sednaste riksdags Bevillnings-Utskotts förslag, att Rikets
Ständer måtte besluta att stadgandena i § 23 af gällande Bevillnings-förordning om bevillning af karaktersfullmagter skola upphäfvas, Uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt motion (N:o 137) har Herr af Klercker, Carl August, föreslagit antagandet af en lagbestämmelse, hvarigenom en tillräcklig procent af värdet pä alla handelsvaror, sorn hädanefter med fartyg i riket införas eller derifrån utföras, måtte påläggas importörer och exportörer såsom beskattning till utgörande af pensioner åt svenska kofferdifarande sjömän, samt deras enkor och barn. 25 Bivillninge-UUkotteU Betänkande JS@ 9.
Då de bevillningar.
Rikets Ständer vid hvarje riksdag fastställa, skola utgå till bestridande af de i statsregi eringen bestämda utgifter, men någon särskild beskattning för andra, än i behörig ordning pröfvade allmänna behof, icke kan ifrågakomma, har Utskottet, enär ifrågavarande motion åsyftar en dylik extra beskattning, funnit sig, utan att. ingå i närmare bedömande hvarken af lämpligheten i öfrigt eller verkställbarheten af det gjorda förslaget, föranlåtet att å detsamma afstyrka allt afseende.
Föreskrifter, angående allmänna bevillningens påförande, uppbörd, afkortning och redovisning. § 25.
Då de under Litt. a) i denna § föreskrifna uppgifter icke vidare ifrågakomma, sedan bevillnings-iörordningen med år 1862 börjat tillämpas, torde hela punkten a) böra utgå och ingressen till §:en omredigeras i enlighet med bilagda förslag; hemställande
Utskottet att den sålunda förändrade redaktionen må godkännas.
Uti de uppgifter, som hädanefter, liksom hittills, årligen skola af hvarje stadsdomstol och domare på landet afgifvas, angående de fasta egendomar, ä hvilka under föregående året lagfart meddelats, äfvensom angående beloppet af den för hvarje, egendom betingade köpeskilling, torde det vara nyttigt att tiilika anmärkes, när försäljningen skett af föräldrar till barn, äfvensom då förbehåll gjorts om så kallade undantagsförmåner.
Utskottet hemställer att detta stadgande, som är upptaget ur den uteslntnapunkten a), mätte godkännas.
Då de i punkten 5:o föreskrifna summariska uppgifter, angående hvarje handlandes export och import till slag och myckenhet, hvilka det ålegat vederbörande tullkammare att afgifva, icke befunnits utgöra någon säker ledning för omdömet, huruvida den person, hvars rörelse genom dylik uppgift skolat kontrolleras, deraf haft vinst eller förlust, och den beräknade fördelen af detta vidlyftiga och kostsamma arbete alltså icke medfört motsvarande gagn, har Utskottet, pä dessa af Herr JR.
Ditzinger, uti väckt motion (N:o 120 hos Borgare-Ståndet), för ifrågavarande uppgifters afskaffande anförda skäl, funnit sig böra hemställa, att stadgandet i punkten 5:o angående tullkammareuppgifterne må uteslutas; men i stället i § 28 införas det tillägg att, utom de i §§ 25 och 27 påbjudna uppgifter, annan för beredningen erforderlig officiel uppgift skall, då begäran derom framställes, af vederbörande embetsverk lemnäs, vid det ansvar för underlåtenhet, som i § 29 säges.
Enär stämplingen af fabriksvaror numera upphört, men fabriks- och näringsidkare dock hafva skyldighet att årligen till vederbörande magistrater lemna uppgifter angående sina tillverkningar, har punkten 6:o funnits böra efter de förändrade förhållandena afTattas, på sätt bilagda förslag utvisar; hemställande Utskottet att den förändrade redaktionen må gillas.
Bevillnings-Vtskottets Betänkande J\it 9, 23 § 30.
Med erinran att författningen väl medgilver den skattskyldige att lemna upplysningar om sina inkomsters och tillgångars verkliga belopp, men icke tillerkänner dessa upplysningar någon bevisande kraft, har Herr Friherre Sprengtporten, sorn ansett att edgång i taxeringsmål med skäl icke blifvit föreskrifven, likväl trott något positivt stadgande böra sättas i stället, då man väl ändå icke kunde låta slumpen eller godtycket blifva bestämmande vid skatternas påförande.
Ehuru, på sätt anmärkt blifvit, författningen väl icke tillerkänner bestämdt vitsord åt sådana uppgifter, som af skattskyldige frivilligt lemnäs, lärer dock alltid något afseende fästas å dem, i mån som den skattskyldige gjort sig känd för trovärdighet och samvetsgrannhet i andra medborgerliga förhållanden; men såsom bestämmande vid bevillningsafgifternas påförande qvarstår dock alltid det allmänna stadgande, att taxeringsmännen skola på heder och samvete, efter gifna föreskrifter, inhemtade upplysningar samt eljest egande kännedom om värdet al den egendom eller beloppet af den inkomst, som skall beskattas, fullgöra sitt uppdrag.
Rikets .Ständer hafva icke ansett lämpligt, att såsom skyldighet vidare ålägga enskilda personer att aflemna uppgifter till taxeringarne, och då lärer väl rättigheten dertill icke kunna betraktas annorlunda än såsom ett dem beredt tillfälle att meddela upplysningar till den kraft och verkan dessa i och genom sin beskaffenhet kunna anses medföra.
Då motionären dessutom icke framställt något bestämdt förslag i den af honom antydda syftning, finner Utskottet sig icke kunna, med anledning af den gjorda anmärkningen, någon åtgärd tillstyrka. § 32.
Till följd af de förändrade förhållanden, som inträdt genom de nya Författningarne om kommunalstyrelse, blifver det nödigt att förändra nuvarande föreskrifter om sättet för val af ledamöter i bevillningsberedningarne.
Utskottet har ansett att dessa val lämpligast verkställas af stadsfullmägtige, i de städer der sådane finnas, samt i öfriga städer af allmän rådstuga och på landet vid kommunalstämma: och böra också af enahanda anledning de öfriga åliggande, som med hänsigt till bevillningstaxeringarne tillhört sockenstämman samt pastor såsom dess ordförande, och hvarom stadganden förekomma i §§ 34, 38, 56 och 92, öfverflyttas i förra fallet på kommunalstämman och i det sednare på kommunalstämmans ordförande; hemställande Utskottet att dessa förändringar må godkännas.
Alldenstund det icke sällan inträffade att på landet två socknar, utgörande ett pastorat, naturligen bilda ett beredningsdistrikt, men den ena socknen vore stor och vidsträckt med verk och inrättningar af hvarjehanda art, dä deremot den andra vore obetydlig till hemmantal och folkmängd, har, uti sin förut omförmälda motion, Kiksdagsfulltnägtigen Lönnberg, som ansett det för den större socknen vara ganska behölligt att till en mångsidigare utredning af förhållandena kunna invälja mera än en ledamot i bevillningsberedningen, hvilket nu af Författningen förbjudes, hemställt att det måtte medgifvas hvarje socken i ett beredningsdistrikt, att välja ända till tre ledamöter i beredningen, helst sådant icke medförde den ringaste kostnad för det allmänna. 24 Bevillnings-Utskottets Betänkande JVst 9.
Då beredningarne endast skola upprätta förslag till taxeringarne, torde det för arbetssättets underlättande vara lämpligast, att de bestå af ett så inskränkt antal ledamöter, som möjligt; men med afseende å de förhållanden, motionären omförmält, finner Utskottet sig böra i så måtto tillstyrka bifall till motionen, att, då flera socknar på landet äro förenade till ett beredningsdistrikt, för hvarje socken må kunna inväljas två ledamöter i beredningen. § 36.