Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapet och Adeln har till detta Utskott blifvit Öfverlemnad en motion af Herr Ribbing, Arvid, hvari han fästat uppmärksamheten derå, att omogne ynglingar antagas till indelda Soldater och följaktligen måste emottaga torp, hvilket motionären förment vara skadligt, emedan en sådan yngling derigenom nödgas att gifta sig, för att vid commenderingar hafva någon, som efterser hemmet, och får sålunda hustru och harn, emot hvilka han ej är i stånd att rätt uppfylla sina pligter, då han icke hunnit att förvärfva nödig stadga; om det dertill inträffar, att han, af brist på erfarenhet, ej kan sköta sin hushållning och sitt jordbruk, så kommer han på obestånd och blifver för fylleri, vårdslöshet eller mindre godt Allm.
N:o 13, Betänkande N:o 14. 3 rykte, afskedad, då församlingen har i honom en backstugosittare med en talrik familj, proletärer, pauperism, m. m.
På dessa skäl har motionären föreslagit, att Pikets Ständer ville i underdånighet fästa Kongl. Majrts
Nådiga uppmärksamhet på skadligheten af att antaga ynglingar såsom Soldater till åboer å torp, så att detta förhållande måtte kunna förändras vid de regleringar med indelda armeen, som förestå.
Vid remitterandet af denna motion hafva emot densamma sig yttrat:
Herr af Dahlström, Gustaf Jacob samt Herr Friherre von Kraemer, Robert.
Utskottet har tagit motionärens framställning, med hvad deremot anfördt blifvit, i öfvervägande; och anser, olika med motionären, det vara af lång erfarenhet bestyrkt, så väl att de indelade Soldaternes sedlighet och duglighet, i lika hög grad, befrämjas derigenom att de tidigt måste vänja sig vid uppfyllandet af husfaderliga pligter och dermed förenade ordning och alfvar, som att de minst pålitlige bland dem vanligen utgjorts af sådane, som icke ingått ägtenskap och i följd deraf varit mindre fästade vid varaktiga bostäder; hvadan Utskottet får vördsamt hemställa, att ifrågavarande motion må förfalla.
Stockholm den 2 3 September 1844- N:o i3.
Ani. till Exp.
Utsi. d. 24 Sept. 11. 1 e. m.
Memorial till Borgare-Ståndet^ i anledning af åter remiss utaf Betänkandet N:o 5.
Borgare-Ståndet har återremitterat Utskottets, under ofvanstående nummer afgifna, Betänkande, i anledning af motion, om upphörande af bruket att utkasta kröningspenningar; men som de öfrige Riks-Stånden bifallit Utskottets ofvanberörde Betänkande, kan återremissen icke föranleda till någon Utskottets vidare åtgärd.
Stockholm den a3 September 1844* N:o 14.
Ani. till Exp.-Utsl. d. 24 Sept. 11. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om Stadsprivilegier för Höganäs.
Uti en till Högloft.
Ridderskapet och Adeln ingifven och till detta Utskott remitterad motion, bar Herr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolf, 4 Ålim.
Betänkande, N:o i5. föreslagit, ”att Höganäs by måtte förvandlas till Stadj så väl för att rädda det i Skåne anlagda Stenkolsverket, sorn ock för att upphjelpa den omkringliggande landsorteneller den så kallade
Kul la-by g gdenj hvars ymniga tillgäng på alla slags producter” motionären förmenat ”kräfva en friskare afsättning.
” Utskottet har tagit detta förslag i Öfvervägande och dels funnit de till stöd för motionen gjorda uppgifter icke vara af den utredda beskaffenhet, att
Utskottet deraf kunnat hemta någon upplysning i frågan, dels ej eller förbisett det förhållande, att Höganäs är föga aflägse från redan anlagde Städer, och får derföre vördsamt hemställa, att denna motion må förfalla Stockholm den 23 September 1844- N:o i5.
Ank. till Exp.-Utsk. den 24 Sept. kl. r e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om ändringar uti Kongl. Förordningen den 16 Januari 1844, rörande Gesällvandringen.
Yällofl. Borgare-Ståndet har till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet remitterat en utaf Herr Gustafsson väckt motion derom, att den Kongl. Förordningen, den 16 Januari 1844 0111 Gesällvandringen, blifvit, i väsendtlig olikhet med Rikets Ständers underdåniga förslag, betydligen skärpt samt att den, i all sin stränghet tillämpad, måste bidraga att öka antalet af försvarslöse och häktade personer.
Herr Gustafssons anmärkningar gälla hufvudsakligast ryde, 1 o:de och ii:te §§ i den nämnde Kongl. Förordningen.
Uti <yde §. stadgas, att i passet bör utsättas tiden, inom hvilken Gesällen antages skola framkomma till uppgifven ort.
Motionären anser det vara nästan omöjligt för en fattig Gesäll, vid företagandet af en längre resa, att på förhand bestämma tiden för framkomsten till uppgifven ort, och föreslår således, att <yde §. måtte f'å följande lydelse: ”Passet utfärdas endast för viss resa, och skall i detsamma utsättas orten, dit Gesällen vill begifva sig.
Resan anträdes ofördröjligen och fortsattes, utan onödigt uppehåll till lands eller sjös, efter den resandes eget val.” Allm.
Betv. och Ekon.
Betänkande, Ar:o lo. 5 io:de §. i den Kongl.
Förordningen innehåller bland annat, ”Gesällen må hvarken afvika fran den utsatta vägen &c.”
Ett sådant förbud synes motionären vara lika härut, som obilligt.
Vidare förekommer i samma §. ”Hvar, som af Gesällen finnér sig besvärad eller förnärmad, eger att anteckna förhållandet i Gesällens pass.” Motionären anser, att orden "besvärad eller förnärmad” lenina rum till allt för många tydningar till den värnlöse vandrarens förfång, och föreslår derföre, att io:de §. måtte erhålla följande lydelse: ”Gesällen må icke genom tiggande eller pockande söka förskaffa sig mat eller herberge.
Sker detta, vare Gesällen förfallen att såsom passlös behandlas.
Hvar, som af Gesällen finnér sig besvärad, eger att, i ojäfvige vittnens närvaro, noga anteckna förhållandet i Gesällens pass> hvilket denne är skyldig att, i sådant ändamål, på anfordran genast förete, vid vite af 3 R:dr 16 sk. 33:co.” ii §. af samma Nådiga Författning förbjuder Gesäll att under resan antaga arbete på mindre tid än en månad.
Motionären anser härmed vara stadgadt icke mer eller mindre än ett förbud för Gesällen, ”att under sin vandring medelst arbete, om han derom anlitas, tillfredsställa dagens mest trängande behof,” och föreslår derföre, att urte §. må få följande lydelse: ”Om, under vägen till den ort, hvarå passet lyder, Gesällen finner tillfälle till arbete, för längre eller kortare tid, är honom ej förbudet att, för emottagande deraf, inställa eller uppehålla sig på resan.”
Dessutom har motionären yrkat, att de böter, som enligt iooch 12 §§. i den Kongl.
Förordningen kunna utfordras af en resande Gesäll, må, enligt i5 §., tillfalla endast Kronan, samt att vandringsböcker, till förekommande af missbruk, icke må till salu finnas å boklådor och tryckerier, utan endast hos Borgmästare i städerna och andra Polismyndigheter samt Åldermän vara att tillgå.
Då motionen föredrogs uti Väliofl. Borgare-Ståndet, instämde Herrar Akesson och Hoström till alla delar med motionären, hvaremot Herr de Maré önskade bibehållandet af det stadgande i io §., som säger, att gesällen icke må från den utsatta vägen afvika; och ansåg dessutom högst olämpligt, om, på sätt Herr Gustafsson föreslagit, det förskrefs, att 2:ne tillstädesvarande ojäfvige personers vittnesmål skall erfordras, för alt å Gesällens pass få anteckna, att man af honom funnit sig besvärad eller förnärmad.
Vid handläggningen af detta ärende har Utskottet inhemtat: att förslag lill afhjelpande af de menliga följder, hvilka härflyta från Gesällers kringvandrande, redan blifvit gjorde af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Bonde-Stånden vid 1823 års Riksdag, äfvensom af Borgare-Ståndet vid 6 Allm.
Vult.
Betänkande, N:o 15. i83o års Riksdag, i sammanhang med ett förslag till ordning för handtverkerien, och hvilka Commerce-Collegium sedermera år 1836 utarbetat; samt att Rikets Ständer ytterligare, vid sistlidne Riksdag, varit betänkte på mera omfattande stadganden, hvilka de trott sig hufvudsakligen finna uti det af serskitde Committerade för fattigvårdens reglerande, i fråga om Gesällers kringvandring, till Kongl. Majit öfverlemnade och Rikets Ständer Nådigst meddelade underdåniga förslag, den 8 Juni i83g.
På grund af detsamma anhöllo Rikets Ständer den i3 Februari 1841, i en underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, om utfärdande af en allmän författning, hvarigenom åtskilliga förhållanden, Mästare och Gesäller emellan, samt i afseende på de sistnämndes skyldigheter, kunde bestämmas, stödjande sig på vissa i den underdåniga skrifvelsen föreslagna hufvudgrunder.
Och har Kongl. Majit sedermera funnit godt, efter vederbörandes börande, att till, inskränkande och ordnande af gesällvandringen, under den 16 Januari innevarande år, utgifva en Nådig Förordning.
De af motionären föreslagna förändringar uti sistnämnde Nådiga Förordning har Utskottet tagit i öfvervägande.
Hvad gide §. beträffar, så hyser UtskoLtet den öfvertygelse, att tiden för en Gesällsresa, från en ort till en annan, af vederbörande icke bestämmes kortare, än att lian till fots och utan stor ansträngning må kunna hinna fram till det ställe dit passet är uttaget, samt att någon olägenhet för öfrigt icke kan vederfaras Gesällen, äfven om han skulle dröja utöfver den i passet, för framkomsten till uppgifven ort, bestämda tiden, blott lian styrker sig ”genom sjukdom eller annan giltig orsak” hafva varit förhindrad; och anser sig derföre icke kunna tillstyrka någon förändring af denna §.
Hvad io §. beträffar, förmodar Utskottet, att de der förekommande orden ”afvika från utsatta vägen” icke innebära ett större tvång för den resande Gesällen, än blott att han, i händelse af förändrad destinationsort, ovilkorligen hos närmaste Landshöfdinge-Embete eller annan vederbörlig auctoritet, måste göra anmälan derom, för att å passet få antecknadt till hvad ny ort han bestämdt sig att resa, jemte den förändring i tid, som derigenom kan blifva nödvändig.
För öfrigt tror Utskottet ej, att någon ordentlig och i sitt uppförande anständig Gesäll, äfven om lian skulle göra någon liten afvikelse från den i passet bestämda vägen, behöfver fruktar att såsom passlös behandlas.
Hvad slutligen vidkommer den i io §. af motionären föreslagna förändringen, ”att 2ine tillstädesvarande, ojäfvige personers vittnesmål skola erfordras, för att å Gesällens pass få anteckna, att man af bo - Allm.
Best. och Ekon.
Betänkande, N:o 15. 7 norn funnit sig besvärad elier förnärmad,” så finner Utskottet en sådan förändring endast skola leda till upphäfvande af sjelfva lagen, ty ganska sällan liar man i sitt eget hemvist tillgång på a:ne ojäfvige personer; på grund hvaraf ULskottet anser sig icke kunna tillstyrka någon förändring af io:de §.
Beträffande i i §. och den af motionären öfverklagade föreskriften: ”att Gesäll endast må inställa resa, så framt han med behörig person uppgjort ordentligt contract att i arbetet minst en månad qvarstanna,” så innebär, enligt Utskottets åsigt, detta stadgande en förmon för Gesällen, som derigenom åtminstone för en månad kan veta sig tryggad i sin tjenst.
Att den i Författningen stadgade tiden af en månad dessutom icke synes vara för långt tilltagen, tror Utskottet sig finna deraf, att, då Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag hos Kongl. Majit i underdånighet anhölloom: ”att Gesäll hör arbeta hos mästare eller vid fabrik eller manufacturverk minst trenne månader, oberäknad t r j dagars pröfningstid,” så skedde detta på grund af, och i enlighet med Borgare-Ståndets, vid i83o års Riksdag, förslag till ny Handtverkeri-ordning, Commerce-Collegii år i836 upprättade förslag till ordning för fabriker och handtverkerier, samt Committerades för utarbetande O _ af stadga för fattigvården utlåtande.
Meningen med detta stadgande synes vara ej mindre att förekomma Gesällers kringvandrande och godtycklig upp • sugning å deras sida, än att motverka det förhållande, att Mästarne söka ställa arbetarne på så rörlig fot som möjligt, hvarigenom tätare ombyten och ömsesidig osäkerhet, till skada för handtverkeriens uppkomst och idkarnes önskvärda stadga, blir följden.
Utskottet anser sig således icke kunna tillstyrka, någon förändring af 11 §.
Vidkommande motionärens yrkande ”att de böter, som, enligt ro och 12 §§. i den Nådiga Förordningen, kunna utfordras af resande Gesäller, endast må komma att tillfalla Kronan,” så finner Utskottet ingen anledning alt tillstyrka detta, helst Pass-stadgan af 1812 bestämmer, att böterna endast skola tillfalla åklagaren.
På grund af hvad sålunda är anfördl, hemställer Utskottet, att Herr Gustafssons motion, i här ofvan anförde afseenden icke må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd.
Beträffande deremot den gjorda framställningen derom, att Gesällvandringsböcker, till förekommande af missbruk, icke må till salu hållas å boklådor och tryckerier, utan endast hos Borgmästare i Städerna, Polismyndigheter samt Handtverks-Embetenas Åldermän vara att tillgå; så har Allm.
Betänkande N:o 16.
Utskottet, med afseende å de stora olägenheter, som kunna uppslå derigenom, att lösa och kringstrykande personer samt äfven förrymda brottslingar nu möjligen kunna åtkomma sådana vandringsböeker och blifva i tillfälle att bedraga allmänheten, ansett sig böra vördsamt tillstyrka bifall till motionärens framställning i denna del, och således hemställa, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af föreskrifter i berörde afseende.
Stockholm den o3 September 18/j/j Emot Utskottets sålunda fattade beslut anmäldes reservationer af Herr Prosten Gahne samt Herr Åldermannen Boström.
Betänkandej i anledning af väckt fråga örn Köpings privilegier för Grebbestads fiskeläge.
Ankom till Exp. Utsk. den 24 Sept. kl. 1 e. rn.
Uti en till Heder v.
Bonde-Ståndet ingifven och lill Utskottet remitterad moLion af Riksdags-fullmägtigen Tobias Lind från Götheborgs och Bohus Län, har framställning blifvit gjord om vigten deraf, att Köpings rättigheter förunnades fiskeläget Grebbestöd.
Motionären uppgifver, att frågan härom först pupstod år iSzjo, då allmogen i Tanums och Lurs socknar hos Kongl. Maj:t i underdånighet anliöllo om sådan förmon för besagde fiskeläge, hvarefter Kongl. Maj:t infordrat sockneboarnes utlåtande i ämnet, då vid sockenstämma en enhällig önskan för ändamålets vinnande skall hafva yttrats.
Sockenstämmo-protocoliet ingafs på föreskrifven ort, med dermed syntes saken hafva afstannat, hvarföre en skriftlig anhållan, i början af detta år, gjordes hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Götheborgs och Bohus Län, om dess kraftiga medverkan till ärendets lyckliga afgörande, hvarförutan begärdes stadfästelse å en i Grebbestöd påbörjad handelsrörelse, afslag meddelades härå så i ena som andra afseendet.
Utskottet får härvid vördsamt upplysa, att Kongl. Maj:t redan i April månad innevarande år afslagit här ofvanomförmälde underdåniga anhållan; hvadan och enär Kongl. Maj:ts Nådiga beslut fattats, efter föregången undersökning och inkomne Utlåtanden i ämnet af vederbörande Embetsmyndigheter, Utskottet anser sig böra hem - Allm.
Betänkande, N:o 17< 9 hemställa, att elen nu väckta frågan om Köpings rättigheter för Grebbestöds fiskeläge icke må till någon Rikets Ständers O O åtgärd föranleda.
Stockholm den a3 September 1844* N:o 17.
Ank. till Exp. Utsk. d. 24 Sept. kl. 1 e. ra.
Betänkande, i anledning af väckt motion om upphörande af Kammar-Rättens anmärkningsrätt vid Taxerings- och Profnings-Comitéers åtgärder att befria utfattiga från bevillning.
Uti en hos Heder v. Bonde-Ståndet väckt och till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad motion, har Riksdags-fullmäktigen A.
Sandstedt från Jönköpings Län, anfört, att, efter hvad erfarenheten visat, den Kammar-Rätten tillagda rättigheten att göra anmärkningar vid Taxerings- och Pröfnings-Comiteernes åtgärder att från all debitering befria utfattiga personer, endast har ledt till en hård och orättvis tillämpning af Bevillnings-Förordningens föreskrifter och derföre föreslagit, att, till förekommande så väl häraf, som af de kostnader och besvär, denna anmärkningsrätt förorsakar både allmogen och krouobetjeningen, ”nämnde rättighet måtte alldeles upphöra.” Utskottet, som tagit motionen i öfvervägande, finnér icke motionären hafva anfört så väl beskaffade skäl, att Utskottet deraf kunnat hemta anledning att tillstyrka, hvad han i förrberörde afseende föreslagit, utan anser deremot Kammar-Rättens nu ifrågasatte rättighet böra, såsom en nödvändig controll, bibehållas.
Då dessutom erfarenheten icke visat, att Kammar-Rätten i detta fall gjort andra, än behöriga anmärkningar, samt följ-^ aktligen hvarken allmoge eiler krono-beljening kunnat genom desamma ådragas några synnerliga kostnader eller besvär, så hemställer Utskottet, aLt denna motion må förfalla.
Stockholm den 20 September 1844- Bih. till R.
Prot. 1844. 8 Sami. 4 Haft. 2 1 0 Allm.
Betänkande, N:o 18.
Ank. till Exp. Utsk. d. 24 Sept., kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om befrielse för rotehållare från skyldigheten att för Regements-Officerare förevisa recryterj innan de antagas, samt om vidtagande af åtgärder emot Befälets olagliga inblandning vid uppgörande af contract emellan rotehållare och Knektar.
Bonde-Ståndet har till detta Utskott blifvit remitterad ett af Riksdagsfullmägtigen Tobias Lind från Götheborgs och Bohus Län ingifvet memorial, hvaruti motionären fört klagan ej mindre deröfver, att i hans hemort de, som föreslås till recryter, skola inför Regements-Olficerarne vid Chefs-Canzliet hesigligas, samt deras antaglighet derstädes pröfvas, hvarigenom rust- och rotehåliarne förorsakas flera och ofta långväga resor, då likväl berörde besigtning och pröfning lika väl kunna verkställas af Compagni-Chefen, som är skyldig att ho inom Compagniets stånd, och till hvilken rust- och rotehåliarne merendels hafva vida kortare väg att färdas ; än äfven deröfver, att Befälet obehörigen inblandar sig uti de aftal, som träffas mellan rust- och rotehållare samt recryter, och detta på ett sätt, som strider både emot de uppgjorda aftalen och emot knekte-eontracten; anhållande motionären, att Rikets Ständer måtte vidtaga någon åtgärd till rättelse uti hvad af honom sålunda blifvit öfverklagadt.
Vid sistlidne Riksdag hafva samma ämnen varit underställda Rikets Ständers pröfning af Riksdags-fullmäktigen Hans Hansson, då Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, till hvars Utlåtande de äfven då remitterades, uti Betänkande N:o 16, anförde: att i Kongl. Maj:ts Nådiga Resolutioner på Allmogens besvär den 10 September 1743, 5 §., samt den 29 Nov. 1756, 29 och 3o §§.
Värfnings-stadgan den 7 April 1802, 23 §., samt Kongl. Brefvet den i4 April 1818 och 3:dje Delen 12 §. i Kongl. Tjenstgörings-Reglementet för Armeen af år 1819, stadgas: att manskaps antagande och inskrifvande, så väl af indelda Cavalleriet som Infanteriet, alltid skola ske vid recryteringsmöte; att Regements-Chefen skall öfverenskomma med Landshöfdingen i Länet om termin och ställe lör berörde möten, hvarom rust- och rotehåliarne genom Landshöfdingens kungörelse skola förständigas; att Regements-Befälhafvaren dervid bör vara tillstädes och ansvara, det dugligt och tjenstbart manskap för numer insattes, äfven - Allm.
Betänkande, N:o 18. sorn Landshöfdingen i Länet eller dess ombud, för att iagttaga och handhafva rust- och rotehållarnes rätt; att, så vida emellan Landshöfdingen och Öfversten vid recrjteringen uppstår tvist om karlens duglighet till krigstjenst, bör en sådan karl likafullt införas i recryterings-rullan och saken derefter underställas Kongl. Maj:ts eller den blifvande General-mönsterherrens bepröfvande och utslag; att rust- och rotehållare väl ega rättighet, men ingen skyldighet, att, förr än recryterings-mötet infaller, uppvisa den karl, som de önska få antagen, för Compagni-Chefen och af honom deröfver begära skriftligt bevis, hvarefter och i den händelse, att karlen vid recryteringsmötet antages, rust- eller rotehållaren befrias från erläggande af vacans-afgift längre, än till den dag, karlen för Compagni-Chefen uppvisades.
Deremot finnes icke något stadgadt om recryters förevisande för Regements-Officerare å Chefs-Canzliet; och det ankommer på vederbörande myndigheter att meddela rättelse, om någon föreskrift derom skulle, utan laglig anledning, vara gifven; hvarefter Utskottet, på dessa skäl, hemställde, att moticnen finge förfalla, hvilket af samtlige Riks-Stånden bifölls.
Utskottet, som anser, att, derest de af motionären öfverklagade olägenheter för rust- och rotehållare i dess hemort, vid antagning af recryter, ännu skulle fortfara, sådant i hvarje fall kan och hör, enligt här ofvan omförmälde stadganden, uppå anmälan, rättas, hemställer derföre vördsamt, att motionen i denna del icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Hvad sedermera beträffar motionärens klagan öfver Befälets obehöriga inblandning i de aftal, som träffas emellan rust- och rotehållare samt recryter, så anser Utskottet, att, då Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag i underdånig skrifvelse N:o 214 hos Kongl. Majit anhållit om rättelse i berörde afseenden, hvilket dock icke till någon Nådig åtgärd föranledt, enär klagomål deröfver, enligt Kongl. Krigs-Collegii uppgift, hvarken vid General-mönstringar eller eljest skola blifvit anförda, någonting ytterligare, vid sådant förhållande, icke kunna denna fråga från Rikets Ständers sida åtgöras, hvadan, och då det heror på rust- och rotehållare att i laga ordning öfverklaga berörde missbruk, der de kunna ega rum, Utskottet vördsamt hemställer, att motionen, äfven i denna del, icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den a3 September 1844- 12 Allm.
Betänkande, N:o 19.
Betänkande, i anledning af väckt motion om en Köpings anläggande vid Wrigstads Gästgifvaregård inom Vestra Härad af Jönköpings Län.
Från Heclerv.
Bonde-Ståndet har Utskottet fått till siff remitteradt O ett memorial af Riksdags-fullmågtigen A. F.
Sandstedt från Jönköpings Län, hvari Vestra Härad af samma
Län framställes såsom serdeles vanlottadt genom ortens stora aflägsenhet från närmaste städer, nemligen Jönköping, Eksjö och Wexiö, alla på ett afstånd af minst tio mil, hvarigenom inträffar, att häradsboernes behållning å försållda varor blir ingen, då man derifrån afräknar transportkostnaden, och att hela fördelen af deras resor till nämnde städer således inskränker sig dertill, att de då kunna inköpa en del af de förnödenheter, som landtmannen måste ifrån städerne förskaffa sig.
Motionären fäster äfvenledes uppmärksamheten derå, att Vestra Härad eger många slags land tiri anna-producler, och ett läge, som, utom dess naturskönhet, har för communicationen åt alla sidor, samt för industriella anläggningar användbara vattendrag, och anser, uppå sålunda anförde skäl, samt då erfarenheten både här och i andra länder visat, huru städer och köpingar bidraga att, dels inom sig sprida lif och förkofran åt en eljest tynande industriel verksamhet, dels åt kringliggande orter gifva väckelse till en ökad production genom ökad afsättning, sig böra föreslå anläggandet inom häradet af en köping, för hvilken lämpligaste platsen torde blifva Wrigstads gästgifvaregård, der tre landsvägar och flere häradsvägar sammanlöpa.
Utskottet har tagit denna motion i noggrant öfvervägande, hvarvid Utskottet ej kunnat undgå att fästa afseende derå, att den förnyade framställningen af denna fråga, som nu för andra gången återkommit till Rikets Ständers behandling, synes föranledd deraf, att Vestra härads invånare äro i verkligt och stort behof af att erhålla tillfälle till afsättning af sina landtmannavaror och till inköp af förnödenheter på någon plats, som är närmare dem belägen, än de af motionären uppräknade städer; likväl och då Utskottet anser olämpligt att föreslå någon underdånig framställning till Kongl. Maj:t, sådan sora motionären åsyftat, innan en ändamålsenlig under - Allm.
Betänkande, N:o 20. i3 sökning på stället af vederbörande Embetsmyndiglieter föregått, inskränker Utskottet sig till att vördsamt hemställa, det Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, att Kongl.
Maj:t täcktes anbefalla en undersökning om lämpligheten att anlägga en köping vid Vrigstad, och sedermera, på grund af de derigenom vunne upplysningarne, el ter omständigheterne, Nådigst förfoga.
Stockholm den 20 September 1844* N:o 20.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 24 Sept., kl 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om bemyndigande för Öfver-Ståt/ulllare-Embetet för Polis-Ärenden i Stockholm att ifrån hamnar och torg afvisa säkerheten farliga personer.