Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Derjemte hade Kongl. Majits Befallningshafvande i förenämnde
Län låtit k utlyste sockenstämmor höra räntegifvarne, huruvida de,'. utan anspråk på eganderätt i större eller mindre mån till samma magasin, skulle finnas beredvillige att bidraga till dess ' uppförande med en del lriaterialier och dagsverken, i värde uppskattade till 2/äidelar af den beräknade kostnaden, men räntegifvarne yttrade dervid den mening, att kostnaden för magasinet, hvilket komme att uteslutande blifva en statsverkets tillhörighet, ock borde af staten bestridas, helst byggnaden möjligen i en framtid kunde blifva till främmande ändamål använd.
Några vidare åtgärder i detta ärende voro icke, motionären veterligen, sedermera vidtagne, hvarföre han af sina kominittenter, som högligen ledo af det närvarande levereringssättet, blifvit uppmanad att ånyo bringa frågan å bane och hos Rikets Ständer anhålla om ett anslag i ett för allt af 6,000 Ridr till uppförande af ifrågavarande kronomagasin; åberopande motionären, såsom skäl för denna anhållan, dels att räntegifvarne nu måste leverera riintespanmålen å Kalmar kronomagasin vid en årstid, då det vore förenadt med betydlig tidsuppoffring samt fara för lif, helsa och e-gendom att passera sundet emellan Öland och fasta landet, till undvikande hvaraf de ofta nödsakades lösa spånlinden med penningar efter en hög markegång och det samtidigt med betalningen af öfrige hemmans-onera samt, till medlens anskaffande, åt uppköpare på ön sälja sädén till underpris, dels ock att anläggningen vore af nytta för staten derigenom att mycken säd kunde från magasinet utlemnas till andra orter inom riket, under sådane år, då missvext å dessa orter inträffade, utom det att den föreslagne platsen hade särdeles passande läge för ett spanraålsnederlag, i händelse Kronan skulle komma i behof att uppköpa spanmål för flottans i Carlskrona räkning eller något annat allmänt ändamål.
Stats-Utskottets Utlåtande, -V.o 24.
5 I afseende, å denna fråga, får Stats-Utskottet upplysa, att, i följd af en vid 1844 och 1845 årens riksdag gjord likartad framställning, Rikets då församlade Ständer, uti underdånig skrifvelse af den 22 Febr. 1845 (N:o 110), anhöllo, att Kongl. Maj:t, efter föregången fullständig utredning af alla ärendet rörande omständigheter, måtte täckas till näst derefter sammanträdande Rikets Ständer aflåta Nådig proposition om de åtgärder, som kunde vara att vidtaga till beredande af lindring för räntegifvare inom Ölands Södra Mot uti de besvär och olägenheter, hvilka med levereringen af deras räntespanmål voro förenade.
Riksdagar liar icke någon Nådig proposition i ämnet till Rikets Ständer ankommit, hvaremot Utskottet, af tillgänglige handlingar, inhemtat dels att i anledning af Rikets Ständers ofvanberörde skrifvelse, och sedan vederbörande hörde blifvit, Kongl. Majit, enligt Nådigt Bref till Kongl.
Stats-Kontoret af den 28 Dec. 1848, i anseende dertill att fråga då mera uppstått om den förändring i sättet för de i persedlar bestämda grundskatternes utgörande, att de skulle komma att med penningar lösas, för det dåvarande icke ansett lämpligt, att Staten belastades med kostnaden för anläggning af ett nytt spanmålsmagasin i Mörbylånga köping, men anbefallt Kongl. Stats-Kontoret att framdeles, i händelse omständigheterna dertill föranledde, ärendet till Kongl.
Maj:ts Nådiga pröfning ånyo anmäla, hvarförutan Kongl. Maj:t, på det att emellertid de af Rikets Ständer anmärkte olägenheter för de skattskyldige af räntesädens levererande till magasinet i Kalmar måtte i möjligaste mån förminskas, bemyndigat Kongl. Stats-Kontoret att, så vidt hinder derför icke mötte, meddela sådana föreskrifter om leverering af de spanmålsräntor å Öland, som borde till magasinet i Kalmar aflemnas, att densamma, derest de skattskyldige det åstundade, kunde under Oktober och November månader verkställas, dels ock att sedermera uppå Jan Samuelssons från Kalmar
Län för egen del och såsom Ombud för allmogen inom Ölands Södra Mot, under åberopande af Rikets Ständers tneranämnde skrifvelse gjorda underdåniga anhållan, att anläggandet af ifrågavarande kronomagasin måtte, så fort ske kunde, sättas i verket, Kongl. Maj:t, efter det Kongl.
Stats-Kontoret blifvit i frågan bordt, jemlikt Nådigt Bref den 24 April 1852 funnit, i betraktande af den betydliga kostnad, som, enligt hvad upplyst blifvit, uppförande af särskildt kronomagasin å södra delen af Öland skulle för Statsverket medföra och hvartill något bidrag icke vore att från räntegifvarnes sida påräkna, skäligt låta den härom väckta frågan förfalla, men deremot, med afseende å de olägenheter, som, i anseende till den under vintern oftast försvårade kommunikationen emellan Öland och fasta landet, voro förenade med räntegifvarnes inom Ölands Södra Mot åliggande att, vid den i allmänhet stadgade tiden, uti Kalmar aflemna deras till leverering in natura uppsagda räntespanmål, i Nåder tillåtit bemälde.räntegifvare att i April eller Maj månad hyarje år berörde levereringsskyldighet fullgöra, under förbehåll likväl, att åbo, dom vårfrudagen hemmanet afträdde, skulle densamma derförinnan sig afbörda.
Då förevarande fråga således redan blifvit, efter föregången utredning, af Kongl. Maj:t i Nåder pröfvad och afgjord, på ett sätt, som under nuvarande förhållanden synes bereda de levereringsskyldige all billig lättnad, hemställer Utskottet, att den nu väckta motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 21 Januari 1854. 6 Slals-Vls/cottets Memorial\:o 25. m 25.
Ani. till Exp.-Utsk. dea 21 Jan. 1854, kl. 2 e. m. Memorial.
Från Hedervärda Bonde-Ståndet har Stats-Utskottet erhållit remiss å tre särskilde, utaf Gustaf Bjerkander från Skaraborgs Län, Ola Svensson från Malmöhus Län, och Håkan Pettersson från Blekinge Län, väckte motioner, angående nedsättning i afträdesafgiften vid åbo-ombyten å Krono- och Skatte-rusthåll; och ehuru frågor af dylik beskaffenhet vid föregående riksdagar blifvit af Stats-Utskottet handlagde, får likväl Utskottet, då berörde afgift, jemlikt Rikets Ständers vid sednaste Riksdag fattade beslut, numera utgår såsom bevillning medelst stämpladt papper, återlemna ifrågavarande motioner, med hemställan derjemte, att desamma måtte af Rikets Ständer till Bevillningsutskottet öfverlemnas.
Stockholm den 21 Januari 1854. STOCKHOLM, tryckt hos J. W. Limdberg, 1854. i Stols-Utskottets Utlåtande, J\? 26. 1 M 26.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 50 Jan. 1854, kl. 2 e. m.
Maj:ts nådiga proposition angående framlidne forre Departements-Chef en i Kongl. General- Tullstyrelsen, Kansli-Rådet J. D. Valerii enkas och harns befriande från bemdlde Kansliråd i lifstiden ådomdt ersättningsansvar i målet rörande den efter aflidne Tullförvaltaren M. F.
Finér yppade balans. (I. A.)
Af högstberörde, frän samtliga Riksstånden till Stats-Utskottet remitterade, proposition (M 16) inhemtas, att,' sedan vid pröfning af Kongl. Majitfc och Rikets Katnmar-Rätts den 19 April 1841 gifna utslag, angående den af Tullför valtaren vid Tulluppbörds- och Kassörs-kontoret i Stockholm M. F.
Finér åsamkade och efter hans den 20 Mars 1837 inträffade död yppade balans af de till uppbörds- och kassörs-kassorna för åren 1836 och 1837 hörande medel, fastställd efter föregången utredning till ett sammanräknadt belopp af 172,997 R:dr 3 sk. 3 r:st., men sedermera genom särskilde levereringar nedsatt till 123,344 R:dr 15 sk. 4 r:st., Kongl.
Majit genom Dess Högsta Domstol medelst utslag den 6 Maj 1843, ibland annat, ålagt Departements-Chefen i Kongl. General-Tullstyrelsen, Kansli-Rådet J. D. Valerius, att, näst efter förre Kontrollören vid bemälde Kongl. Styrelses Uppbördskontor Paul Middendorff och förre Kamererare!) vid samma Styrelses Kammarkontor, Kammarrlitts-Rådet J. Winroth, ej mindre betala den brist, som efter proportionerlig fördelning på kassor och år uppstod å de 20,000 R:dr, hvilka under Valerii tjenstetid såsom Kameral-Departements-Chef blifvit dels år 1836, dels ock år 1837, anordnade till Kassörskassan för bestridandet af 1836 års utgifter och hvilken brist uppginge till 3,176
R:dr 38 sk. 8 rist., än äfven ersätta 1837 års balans i uppbördskassan, 7,645 R:dr 26 sk. 11 rist. pcb i kassörskassan, 2,985 Ridr 9 sk., tillsammans utgörande en summa af 13,807 Ridr 26 sk. 7 rist., Kongl.
Majit, i anledning af Kansli-Rådet Valerii underdåniga ansökning att varda befriad från den honom sålunda ådömda ersättningsskyldighet, har, uti till Rikets Ständer den 19 Augusti 1844 aQåten nådig proBih. till R.
Pral. IJiS3 & 18öl.
A Sami. 1 Afd. 11 Haft.' 1 2 Slals-Ulskollelt Utlåtande, J\s 26. position fastat Rikets Ständers uppmärksamhet ä den väsendtliga skiljaktighet, som företedde sig emelian beskaffenheten af de anmärkta tjensteförseelserna hos aflidne Tullförvaltaren Finérs närmaste kontrollanter, Kammarrätts-Rådet Winroth och Kontrollören Middendorff, och den efterlåtenhet, som kunde läggas Kansli-Rådet Valerius till last, helst de förre varit i tillfälle att egna daglig uppmärksamhet å Finérs tjensteutöfning och dervid bemärka hvarje till misstanke om underslef föranledande omständighet, under det att Kansli-Rådet Valerius hvarken kunnat eller varit pligtig att utsträcka sin embetsåtgärd till en så beskaffad närmare tillsyn, hvarförutan han till sitt urskuldande framför de förre haft att åberopa tillvaron af en föregående speciel kontroll, som, vederbörligen iakttagen, ensam varit tillräcklig att förekomma eller leda till upptäckt af möjliga tillgrepp; vid hvilket förhållande och med afseende derjemte å det gagn, fäderneslandet tillförene hemtat af Kansli-Rådet Valerii långvariga samt af nit och skicklighet utmärkta embetsmanna-verksamhet, Kongl. Maj:t till Rikets Ständers pröfning i nåder hemställde, huruvida icke den ersättningsskyldighet, som i detta mål blifvit Valerius ålagd, kunde honom eftergifvas.
Till svar härn anmälde Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den lo
Maj 184S, ibland annat, att Rikets Ständer, med afseende ej mindre å hvad Kongl. Maj:ts förrberörda nådiga proposition innehölle, än å den långa följd af år, derunder Kansli-Rådet Valerius utan klander bestridt de tili hans embeten hörande pligter, hans framskridna ålder och försvagade helsa samt det obestånd, hvaruti han, jemte en talrik familj, skulle, genom ulkräfvande af statens hos honom ägande fordringsanspråk, försättas, funnit godt medgifva, att verkställigheten af Högsta Domstolens den 6
Maj 1843 gifna utslag, i hvad detsamma anginge Kansli-Rådet Valerius ådömd ersättningsskyldighet, för den efter aflidne Tullförvaltaren Finér yppade balans, linge anstå, intilldess Rikets Ständer, vid sitt nästa sammanträde, ånyo företagit frågan om ersättningsbeloppets indrifning eller afskrifning; i sammanhang hvarmed Rikets Ständer funno, att, under liden och intilldess beslut i detta ämne kunde varda meddeladt, den af Kongl. Maj:t anbefallda qvarstad skulle fortfarande äga rum å Valerii fasta och lösa egendom, med undantag likväl af honom tillkommande lön och pension; hvarefter och sedan Kongl.
Maj:t uti nådig skrifvelse den 7 December 1847 gifvit Rikets då församlade Ständer tillkänna, att Kongl. Maj.t så väl i nåder bifallit hvad Rikets Ständer i nyssomförmälda hänseende för sin del beslutat, som ock förständigat vederbörande embetsmyndigheter om behörigt iakttagande deraf, Rikets Ständer, med föranledande häraf, uti underdånig skrifvelse dep 16 September 1848 anmält, att, som KammarrättsRådet Winroth och Kontrollören Middendorff, hvilka framför Kansli-Rådet Valerius ersättningsskyldighet blifvit ådömd, dåmera allidit, samt ännu icke hunnit utredas, i hvad mån deras uti, konkurstillstånd efterlemnade sterbhus egde tillgångar att Slats-Ulskollels Utlåtande, Jtä 26. 3 balansen godtgöra, Rikets Stunder ansett ett uppskof med exsekutiva åtgärder till försäljning af Kansli-Rådet Valerii egendom vara under tiden, till dess förhållandet med berörde godtgörelse blifvit ådagalagdt, af rättvisa och billighet påkalladt, samt att på grund häraf och i betraktande af de i detta ärende förekomna mildrande och ömmande omständigheter, Rikets Ständer för sin del beslöto, att den tili statens säkerhet å Kansli-Rådet Valerii egendom lagde qvarstad komme att fortfara, med rättighet för honom, att under sin återstående lifstid åtnjuta den honom till erkända pension; hvilket Rikets Ständers beslut, dertill Kongl.
Maj:t i nåder funnit godt lemna bifall, blifvit till behörig efterrättelse vederbörande embetsmyndigncter meddeladt.
Sedan derefter slutlig utredning egt rum i sterbhusen och konkursmålen efter Kammarrätts-Rådet Winroth och Kontrollören Middendorff, samt dervid sig visat, att de afträdde tillgångarne endast till högst ringa del betäckte den efter Tullförvaltaren Finér yppade balans, hvadan af Rikets Ständers ofvanåberopade beslut hinder icke mötte för verkställighet af Kongl. Maj:ts, genom dess Högsta Domstol den 6 Maj 1843 gilea Nådiga Utslag, i hvad det rörde den öfriga deri omlörmälda Tullverkets förre embetsmän ålagda ersättningsskyldighet, men under tiden en af dessa, Presidenten J. P. af Billbergh den 9 April 1850 genom döden afgått, samt Kongl. Maj:ts, uppå underdånig ansökning af Presidenten af Billberghs enka och barn, uti Nådig proposition den 21 December, 1850, gjort framställning derom, att den uti Kongl. Maj:ts Nådiga proposition den 19 Augusti 1844 för Presidenten af Billbergh i lifstiden föreslagna befrielse från honom ålngdt ersättningsansvar, för den efter Tullförvaltaren M. F. Finér yppade balans, måtte varda af Billberghs enka och barn beviljad, och Rikets Ständer till denna nådiga framställning, enligt anmälan i underdånig skrifvelse den 21 Juni 1851, funnit godt lemna bifall, hvarom jemväl vederbörande blifvit till underdånig efterrättelse lörständigade; så och efter det nu mera äfven Kansli-Rådet Valerius den 4 Augusti 1852 gått ur tiden, hade hans enka, Aurora Christina Ingell, och fyra barn, hvaribland två oförsörjda döttrar, uti en till Kongl. Maj.t ingifven underdånig ansökning anhållit, att som de, enär boets gäld, deri inberäknadt det ersättningsbelopp, sorn blifvit Valerius i lifstiden ådömdt, med 15,239 R:dr 43 sk. 8 rst. öfverstege tillgångarne, skulle blifva uti konkurstillstånd försatte, derest nämnde ersättningsskyldighet hos sterbhusdelegarne utkräfdes, Kongl. Maj:t, med behjertande af deras belägenhet, måtte till Rikets Ständer hemställa, att den af Kongl. Maj:t redan tillförene för Kansli-Rådet Valerius föreslagna befrielse från merberörde ersättningsansvar måtte varda hans enka och barn medgifven; utvisande den vid berörde underdåniga ansökning fogade, efter Kansli-Rådet Valerius upprättade bouppteckning, att tillgångarne uppgå till 1,773 R:dr 8 sk., men att skulderne ut - 4 Slals-Utskoltets Utlåtande, JM 26. göra 18,013 R:dr 3 sk. 8 rst., deri likväl inberäknad den Kansli-Rädet Valerius i ofvannämnde balansmål påförde ersättningssumma 13.807 R.dr 26 sk. 7 rst.
I anledning häraf och då Rikets Ständer hvarken vid besvarandet af Kongl. Maj:ts till dem under den 19 Augusti 1844 aflåtnn nådiga proposition, angående befrielse ej mindre för Presidenten af Billbergh, än för Departements-Chefen vid Tullverket, Kansli-Rådet Valerius från dem ådömdt ersättningsansvar i målet, rörande den eftör Tullförvaltaren Finér yppade balans, eller sedermera, efter det frågan blifvit vid de sednaste båda riksdagarne i mer eller mindre vidsträckt mån till Rikets Ständer ånyo hänskjuten, meddelat hufvudsakligt yttrande i afseende å omförmälda, af Kongl. Maj:t föreslagna eftergift, så vidt densamma anginge KansliRådet Valerius, har Kongl. Maj:t nu, med åberopande af de skäl, som föranledt nyssberörde, den 19 Augusti 1844, aflåtna nådiga proposition, samt med afseende jemväl å det ömmande förhållande, att genom utkräfvandet af den ringa andel utaf ifrågakomne ersättning, hvartill Kansli-Rådet Valerii bo skulle kunna lemna tillgång, denne förtjente embetsmans familj skulle blifva alldeles utblottad, täckts till Rikets Ständer göra nådig framställning derom, att, i likhet med hvad förut blifvit Presidenten af Billberghs sterbhusdelegare medgifvet, befrielse från fullgörande af den Kansli-Rådet Valerius ådömda ansvarsskyldighet för omförmälda balans måtte varda hans enka och barn beviljad; i sammanhang hvarmed Kongl. Majrt behagat i nåder tillkännagifva, att den efter aflidne Tullförvaltaren Finér yppade balans, å tillsammans 172,997 R:dr 3 sk. S rst. numera genom derå gjorda afbetalningar blifvit förminskad till 111,822 R:dr 2 sk.
Jemte den å högstberörde nådiga proposition af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln meddelade remiss har Utskottet fått emottaga ett af Herr Carl Printzensköld afgifvet anförande, deruti haft anhållit, att Utskottet icke måtte tillstyrka Rikets
Ständer bifall till den nådiga propositionen i vidsträcktare mån, än att Printzensköld blefve bibehållen vid sin lagliga rätt till det honom, såsom Advokatfiskal i Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Rätt, tillkommande aktoratsarfvode å det Kansli-Rådet Valerius i lifstiden ådömda, nu ifrågavarande ansvarighets-beloppet, så vidt' samma aktoratsarfvode icke redan blifvit af Printzensköld sjelf eftergifvet.
Ehuruväl Utskottet fullt inser vigten deraf, att gällande författningar, som röra kontrollen öfver statsmedlens behöriga förvaltning, varda med noggrannhet tillämpade, har Utskottet dock funnit, att, på sätt jemväl den Kongl, propositionen innehåller, flera omständigheter förekommit, föranledande till ett skonsamt bedömande af den förseelse, hvarför ifrågavarande ersättningsskyldighet blifvit KansliRådet Valerius ådömd; i följd hvaraf och med afseende tillika dels å Kansli-Rådet
Valerii långvariga och för fäderneslandet gagnande embetsmanna-verksamhe,t och dels derå, att utkräfvandet nu af den ådömda ersättningsskyldigheten i hela dess vidd skulle hardt drabba hans enka och oförsörjda barn, hvilka derigenom blefve Slats-Utskoltets Utlåtande.
Oi 26. 5 försätta i en utblottad belägenhet, Utskottet lör sin del finner en sträng tillämpning af lagens bud här icke vara med billigheten fullt förenlig.
Rikets Ständer hafva ock genom sina vid föregående riksdagar i denna fråga fattade beslut och de derför anförda skiil visat, att do ansett bilfighetsgrunder tala derför, att lagens kraf icke i sin fulla stränghet blefve emot Kansli-Rådet Valerius tillämpad, likasom Rikets Ständer vid niistlidne riksdag uttalat en dylik åsigt genom sitt då fattade beslut, hvarigenom medgifvits, att den Presidenten af Billbergh i lifstiden ädömda ersättningskyldighet i ifrågavarande balansmål finge till förmån för hans efterlemnade familj cftcrgilvas.
Vid sådant .förhållande och då, hvad beträffar Advokatfiskal^!
Printzenskölds ofvanberörda anspråk.
Brefvet den 50 April 1799 och ‘23 ,§ i Kongl. Maj:ls nådiga instruktion för Dess och Rikets Kammar-Rätt den 15 Oktober 1831 tillägga Advokalfiskalen derstädes aktoratsarfvode med 12 procent endast af de medel, som efter hans handläggning uti kronans eller andra allmänna kassor inflyta; hvilket i detta fall icke ägt rum, samt Utskottet anser Kongl. Majis och Rikets Ständers rätt, alt, när bevekande omständigheter sig förete, eftergifva ådömda medel, vara alldeles uppenbar och icke inskränkt genom den underordnade procentfrågan, har Utskottet, enär billighetsskäl icke heller tala för bifall till Printzenskölds yrkande, emedan han genom det arfvode, honom jemlikt nämnde Kongl. Författning, af det å den Finérska balanssumman redan inbetalda beloppet, 61,175 R:dr 1 sk. 5 rst., erhållit en icke ringa godtgörelse för sitt i och för detta balansmål hafda besvär, trott sig böra tillstyrka Bikets Ständer, att, utan afseende å det utaf Advokalfiskalen Printzensköld nu framställda anspråk på aktoratsarfvode, lill svar å Kongl. Majis nådiga proposition medgifva, att Kansli-Rådet Valerii enka och efterlemnade barn må befrias från den ansvarsskyldighet, Kansli «i O ’ Rådet Valerius i lifstiden blifvit ådömd, för den elter Tullförvaltaren Finér år 1837 yppade balans.
Af Herr Biskop Annerstedt, som ansåg att detta beslut afskar möjligheten att pröfva ett annat tili Utskottet remilleradt ärende, angående aktoratsarfvode till Advokatfiskal i Kammar-Rätten, å eftergifna medel utaf framlidne Tullförval taren Finérs propriebalans.
Af Herr von Troil, S. G., som instämde i Herr Biskop Annerstedts reservation och dessutom yttrade: »Då obestridligt är, att utan Rikets Ständers mellanHih. lill H. St.
Pral. 1855 & 185 4. i Sami. 1 Afd. 11 Baft. 2 c Stats Utskottets Utlåtande, M 26. komst, <len för aflidne Kansli-Rådet Valerii qvarlåtenskap erhållande försäljningssumma komme att i Kronans kassor inflyta, och Kammar-Rättens Advokatfiskal i sådant fall, enligt 23 g af den för detta embetsverk utfärdade instruktion, varit fullt berättigad att å samma belopp utbekomma 12 procent, såsom aktoratsarfvode, kan jag ej med min röst biträda tillintetgörandet af denna, såsom mig synes, lagliga rätt.» »Finna Rikets Ständer den nu gällande instruktionen olämplig, må de då söka att i laglig väg deruti tillvägabringa rättelse, men så länge instruktionen är gällande, tror jag ej att det är förenligt med den statsmagts värdighet, som för sina beslut är oantastlig, att tillintetgöra, om icke dess bokstaf, åtminstone dess andemening.» »Lika med Utskottets majoritet anser .jag likväl billigheten fordra, att KansliRådet Valerii efterlemnade maka och barn må, på enahanda sätt som för Presidenten af Billberghs sterbhus stadgades, befrias från all ersättningsskyldighet i Finérska balansmålet; och någon annan utväg synes då icke återstå, än att besluta, att aktoratsarfvode, beräknadt efter det belopp, boupptecknings-instrumentet upptager såsom tillgäng för gäldande af Kronans fordran, må få af statsmedel utbetalas. » Af Herr Virgin, C. U-, som förenade sig med Herr von Troil; samt Af Herr Bildt, D. G., hvilken, jemte det han instämde med Herr von Troil, desto helre reserverade sig mot det fattade beslutet, som Utskottet icke ens medgifvit Herr Printzensköld, att på juridisk viig göra sin rätt gällande. Slats-Utskollets Utlåtande, J)? 27. i JVS 27. Ank. till Exp.-Dtsk. d. 13 Febr. 18S4, kl. 11 f. m.
Riksgälds-kontorets förvaltning under den sedan början af 4850 och 4854 års
Riksdag förflutna tid.
Till följd af Riksdags-Ordningens 30 § och efter erhållne remisser från samtliga Riks-Stånden å Rikets Ständers åren ISSI och 1855 församlade revisorers berättelser om granskningen af Riksgälds-kontorets tillstånd och förvaltning, har Stats-Utskottet ej allenast genomgått dessa bland Riks-Ståndens ledamöter utdelade berättelser samt gjort sig närmare underrättadt om de förhållanden, hvaraf deruti förekommande framställningar föranledts, utan äfven genomläst de hos Fullmäktige förda protokoller från den tid, hvilken den af Revisorerne verkställda protokolls-granskning 'omfattat; till och med dpn 25 November nysslörlidet år, eller den dag, då Fullmäktige afgålvo sin, Stats-Utskottets memorial
As 3 bifogade, berättelse till Rikets nu församlade Ständer.
Utskottet får derföre, i öfverensstämmelse med hvad vid föregående riksdagar iakttagits, nu i ett sammanhang afgifva sina yttranden så väl öfver hvad Revisorerne anmält, erinrat och föreslagit, som öfver hvad under den af Utskottet fortsatta granskning af forvaltnings-åtgärderna vid Riksgälds-kontoret förekommit. l:o Angående afskrifning af åtskilliga i Riksgälds-kontorets räkenskaper balanserade fordringar för lyftade kreditiv-summor.
(1851 års Revisions-berättelse sid. 38 och 1853 års Revisions-berättelse sid. 55—57.) Efter omförmälande af de redovisningar, som blifvit afgifna för de, mellan 1834 och 1835 samt 1840 och 1841 års Riksdagar, utaf dåvarandre mindre kreditiv lyftade summor till befästande af Stockholms avenyer, Waxholms bestyckning och kostnader för garnisonsförstärkningen här i hufvudstaden under sommaren år 1858, hafva 1851 års Revisorer, då det syntes vara utan ändamål, att de för nu uppgifna föremål utaf nämnde kreditiv utbetalda och vederbörligen redovisade summor, i Riksgälds-kontorets räkenskaper vidare balanserades, hemställt, att det återstående beloppet, 552,892 R:dr 54 sk. 5 rst., utaf ifrågavarande, sedan 1840 och 1841 årsi Riksdag inom linien upptagna, kreditiv-medel ma ur dessa räkenskaper helt och hållet afloras.
Likaledes hafva 1853 års
Revisorer föreslagit afskrifning i Riksgälds-kontorets hufvudbok af der upptagna fordringar för lyftade och sedermera icke återbetalda eller ersatta medel utaf följande, vid 1847 och 1848 års Riksdag å detta verk anvisade kreditiver, nemligen: Bih. lill R.
4 Samt. 1 Afd. 12 Haft. 1 i Slats-Ulskottels Utlåtande, JYl 27.