Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skall säga er, att det for- kvinnornas nationalförbunds försorg till- dras m o d att bli en gammal flicka, i stället ställas grekiska kvinnoförbundet samt i för en ung friherrinna.^ denna tidning redovisas.
» Hvarför tar ni det steget d å?
» Upprop.
» Därför att jag inte passar till hustru.
Jag sade er j u, att jag hade utvecklat mig.
Grekiska Kvinnoförbundet, hvars ordförande Jag har växt ur konvenanspuppan och tän- är H.
Drottningen, anmodar alla nationers ker nu börja ett själfständigt lif.
Inte som kvinnor om hjälp.
Hellenismen i så väl det fria som det i bojor slagna Grekland genomgår en emanciperad kvinna, det har jag inga an- särdeles kritisk period.
lag för, utan som en snäll tant åt det un- Grekiska kvinnoförbundet har ett mycket om- ga släktet, en, som vill ge dem sin erfa- fattande program; förutom att bereda bistånd åt renhet och något af sina bästa tankar.
flyktingar har det, genom kompetenta komitéer, åtagit sig att organisera ambulanser, utbilda sjuk- Hade jag ändå kunnat hålla af er, det har sköterskor och anskaffa linne och kläder för sjuk- jag önskat många gånger, j a g menar inte husen.
På detta sätt vill grekiska kvinnoförbun- älskat (kapitlet o m kärlek har jag hunnit det komma föreningen Röda Korset till hjälp.
Genom andra komitéer har förbundet äf- öfver) — men allt hvad j a g känner för er, är den ljumma abstrakta aktning, som man venledes åtagit sig att anskaffa arbete åt flyk- tingarna, att bereda skydd åt änkor och barn ef- hyser i lika hög grad för herr A.
som ter dem, som stupa i kriget, och att bistå familjerna herr B. » till de reserven tillhörande soldater, som nyligen » Jag tackar.
Nu tror j a g, att jag fått nog. » Han reste sig en smula häftigt, men återtog genast sin oklanderligt lugna håll- ning.
Hon reste sig också.
» Baron känner sig sårad?
Kanske jag varit för ärlig.
Man är det någon gång och får alltid undergå penitens sedan.
Jag har själf ålagt mig min.
En ensam kvinna spelar i de flesta fall samma lott som en vårdslösad blomma, hon tynar bort.
Vi äro parasiter, flertalet af oss, men jag vill åt- minstone vara en hederlig parasit, inte taga platsen för en annan. » » Hvilken annan? » » Er blifvande hustru. » » H v e m skulle det vara? » » Hon i rosa eller hon i blått, som fördes ut af mamma i vintras, som fick dansa alla danser, som hade ' förtjusande roligt ', och hela kvällen var omringad af kavalje- rer.
Ser ni inte henne för er, den lilla späda, mjuka idealkvinnan, hemmets sol- stråle, hon som icke har älskat gränslöst, lidit gränslöst och slutligen lärt sig glömma och börjat flirta igen.
En kvinnas för- gångna blir hennes fiende en gång, när det gäller n y insats i lifvet.
Och nu adjö, herr baron, sök henne en vinter till, men leta bland de dansande. » Han bugade sig stelt.
Hans och hennes förmögenhet skulle pas- skickats mot gränsen.
Vi tillställa Eder en allvarlig A-ädjan om hjälp i detta stora företag.
f / e /; / Grivas.
Fosterlänska sektionens ordförande.
Calliroe Parren.
Bidrag kunna insändas dels till red:n af tidningen Idun, dels direkt till kassaför- valtaren i svenska kvinnornas nationalför- bund, fröken Hulda Lundin, Stockholm, Brunkebergstorg 2.
Baka, baka k a k a.
Vi gjorde häromdagen ett besök i k. hofleveran- törflrman C.
Schumachers nyanlagda bageri för delikatessknäckebröd här i hufvudstaden.
Då denna sista utvidgning af det välkända bageriets lokaler upptagit och utvecklat alla tidsenliga idéer på storbakets område, och då i detta bageri för första gången uteslutande kvinnlig arbetskraft få, enkla ©ch bekväma handgrepp.
Det är verk ligen en lust och ögonfägnad att göra en prome- « » g nad genom detta tidsenliga knäckebrödsbageri och ta &amp; ca » - • att med aptitliga känslor konstatera, hur fullän- a PH dadt renligt och urverksprecist allting nu tillgår, m tack vare det utvecklade maskinarbetet.
t » i- Naturligtvis blandas och arbetas degen med :0 maskin, ältnings- eller degknådningsapparaten, P4I o där väldiga, blankpolerade stålarmar så troget som möjligt efterhärma den nakna kvinnoarmens nu öfverflödiga göra.
Från denna apparat föres degen in i en annan, där den ytterligare bear- betas, och ur hvilken den sedan utväller i för en jämn kaka bröd afpassade klimpar.
Nu pas- c3 serar råklimpen en serie kvinnohänder — ett: kattas den, två: naggas den, tre: mjölas den (med O mekanisk pustapparat naturligtvis, så att det ej blir ett doft mjöl för mycket) och i en blink är kakan färdig.
Så vandrar den in i jäs-skåpet.
Förr i världen skulle kakorna jäsa på bräder, som his- sades högt i tak: det var dock allt för besvärligt och tungt för nutidspretentioner och kvinnohän- PS der.
Nu ha vi — d. v. s.
» vi hos Schumachers » — de allra behändigaste jässkåp på hjul, alldeles PI som små järnvägsvagnar, tätt inredda med hylla B vid hylla, hvilka kunna dras ut och fyllas undan H för undan.
När så ett jässkåp är fylldt, skjutsas Pl det bara undan och ett nytt rullar fram.
När jäsningen är klar, åker jässkåpet till ugnen.
Ugnen, se det är ändå det allra största mäster- verket!
Ni hyggliga gamla bakfruar med meter- långa brödspadar, ugnskvast och raka, skulle ni ha kunnat drömma er något sådant?
Den idé, som vid konstruerandet af denna ugn begagnats och ytterligare fulländats, är ursprungligen hämtad från de engelska kakesugnarna.
En ändlös bana af järntrådsnät glider i långsamt afpassad takt genom ugnen, in i den ena ändan, fram, tum för tum, öfver den långa upphettade stenhällen, och så åter ut i ljuset i ugnens andra ända.
Oaf- brutet plockas alltså de ogräddade kakorna på i den ena ändan af banan, i en lika oafbruten ström komma de, färdiggräddade och aptitligt dof- tande, fram i den andra, uppfångas af flinka händer och trädas på spetten.
För att passera genom ugnen med dess temperatur af omkring 300 grader Celsius behöfver hvarje kaka 8 k 10 minuter, hvilket noga kan regleras allt efter den högre eller lägre ugnsvärmen.
I detta nummers annonsafdelning finna våra läsarinnor ett par af- biidningar af denna ugn, som torde kunna för- W * tydliga vår korta beskrifning.
o - Ofvanpå ugnen, tillgodogörande sig dess för- brukade värme, är torkrummet uppmuradt.
Här ml uppradas de fyllda spetten, som de komma från ugnen.
Sist återstår så att » basa » och inpacka de färdiga kakorna i deras prydliga paket för försäljningen, och äfven dessa åtgärder verkstäl- las med praktiska redskap och af skickliga kvin- o nohänder på ett sätt, som i flinkhet och precision u erinrar om det väljusterade urverket.
Som sagdt, en sådan liten titt på ett modernt Ü SO o storstadsbageri är både underhållande och in- struktiv.
När våra landsortsläsarinnor nu natur- M ligtvis komma upp till utställningen, få de, om, i ej förr, rikliga tillfällen att afprofva Schumachers^ ' ypperliga produkter.
För oss stockholmare ha de redan länge varit » vårt dagliga bröd ».
p o Cl) tii Oi 41 r Vår gamla prästgård.
V år gamla prästgård om du visste, min vän, hur dessa tre ord för mina öron ljuda som idel musik, som bara poesi, som något af det bästa jag vet och har!
Vår gamla prästgård — — j a, den lig- ger i en vrå af världen, långt ute på slät- ten.
Bundt omkring bara ändlösa gärden och åkrar.
Den är som en oas i öknen — där den ligger och drömmer, hägnad af an- stora, höga åldriga träd.
Liten är den, oan- senlig och bräcklig.
Den är hvarken från i går eller i dag — den är så gammal, att du skulle inte tro mig, om jag sade dig det.
Och jag kan inte heller säga dig det, ty jag vet det inte.
Men att den trotsat sekler, denna lilla tarfliga, rödmålade präst- gård, det bär syn för sägen.
vändes, torde kanske några kortfattade detaljer intressera Iduns läsarinnor.
Kvinnor ha naturligtvis redan förut i rätt stor utsträckning användts vid hakningen, men en del af de hithörande sysslorna, särskildt arbetet vid ugnarne, har hittills varit allt för ansträng- ande för kvinnliga krafter.
Nu har emellertid den moderna, högt utvecklade maskintekniken äfven här till den grad kommit till hjälp, att knappast något af det tyngande arbetet återstår Däjelig är den!
Du skulle bara se den, för människohand, och att de finhylta unga ba- geriarbeterskornas uppgift inskränkts till några när i april alla vallar i hela den gamla 03 T3 •a S OJ L.
IDUN 118 1897 trädgården täckas af violer!
Det lyser, det skimrar, det doftar, en aning om kommande vår och lycka drager fram i kvällen.
Eller i maj när lönnarne på gården stå i blom och fylla luften med detta ljufliga, obestämbara, när narcisserna lysa så hvita utefter rabatterna, när stora, rika, härliga syrénklaser öfverallt tränga sig fram — när fruktträden sänka sina af fagraste blomster- snö tunga grenar och bilda ett hvalf så lätt, så skirt.
— — Men de se bara på oss så menande och undersamt, ibland är det som suckade det i alla fogningar.
— A c k, du gamla präst- gård, det är som hade d u lif och själ!
Och här ha n u far och mor bott i snart 40 år — här ha vi f e m barn sett dagens ljus — här ha vi vuxit i hägn och lycka, här ha vi lekt fram vår barndom, här ha vi drömt ungdomens rosiga drömmar!
Var det än understundom sorg ibland glädjen — så blef vår gamla prästgård oss därige- Eller i juni när rosorna slagit ut och nom blott så mycket kärare.
Och här ha börjat sin sommarsaga.
— D u har aldrig träd och blommor doftat emot oss, fåglarne sett sådana rosor, min vän!
De klänga sig sjungit för oss, vårvindarhe smekt oss, sol- fast v i d o c h täcka helt husets båda åt träd- ljuset värmt o s s!
Här ha vi anat och gården vettande väggar — de äro blekröda, längtat och byggt drömslott högt i himme- gräddhvita, skiftande, dessa rosor, och de lens sky i ljusa sommardagar.
— Och när sträcka sina tunga massor upp mot him- vinter och natt föllo på, då samlades man melens blå.
Och de fina färgerna bryta så vid brasan, o c h det guldröda skimret lekte vackert af mot det gröna löfverket och de så fantastiskt och förgyllde allt omkring en.
hvita fänsterkarmarne.
Det är som ett — — Min vän, förlåt mig, jag glömde, att poem alltsammans.
Och strax utanför du hade blott en liten stund att bestå mig fönstren stå hvita liljor, raka, smärta, drott- — du hinner e j stanna längre, säger du.
ninglika, silfverglänsande.
— Och litet Så tack och farväl — och tillgif mig min längre bort hänger gullregnet trolskt och mångordighet och tåren, som dallrar i ögon- vrån du v e t och förstår, att den gäl- bedårande, sagolikt fagert!
Och så skulle du se vår stolthet, vår ler detta gamla hem, detta vår barndoms- hjärtefröjd, den gamla bersån af hundra- och u D g d o m s Eden — du känner, att den åriga lindar, » Unter den Linden » kallad.
är uttrycket för en sista hviskning och b ö n: Högt uppe ins blaue hinein fläta sig gre- Gud hägne vår gamla prästgård!
narne samman till ett tätt löfhvalf, så tätt, att solstrålarne blott en o c h en kunna sila igenom.
Det är så hemlighetsfullt, så un- dersamt därinne i skyddet af de väldiga träden.
Helst en månskenskväll om hösten när slagskuggorna falla täta.
Då råder där ett mystiskt dunkel — då drömmer man.
— — D e stå där j u själfva och drömma, dessa gamla jättar, drömma o m allt hvad de sett under sitt långa lif, o m all kärlek och lycka de v i t t n a t.
alla ljusa vårar, alla fagra somrar — o c h de hviska så sakta med hvarandra.
— — Och du skulle se vårt lilla lusthus, där kaprifoliet klänger upp — du skall tro där doftar om kväl- larne!
Ja, d u skulle se allt detta!
D u skulle ock stiga inför dörren af vår gamla präst- gård, helt litet, bara helt litet.
Men är du alltför lång, så får du då böja ditt hufvud.
Här äro icke » dörrarne höga ».
Det är lågt till taket, d u kan godt nå det med handen.
Du ser dig omkring — j a, svängrummet är j u inte så stort, men o m du visste, hur mycken trofnad här ryms ändå!
Och sitt nu ner, min vän, om du ej föraktar en trä- stol!
Ser du, här finns ingen elegans, all- ting är stadigt och genomhederligt; här finns intet fin-de siécle-aktigt, platt intet.
— D u ser på den gamla klockan, som står där borta i vrån och når från golf till tak?
Ja, hon tål dock att se p å!
Å r hon inte vac- ker, säg, m e d sina sirliga utsvängningar och förgyllningar?
Hon är väl ungefär års- barn med den gamla prästgården, men går gör hon » som en hel karl ».
D u har sett maken på Skansen, säger d u?
Ja, nog skulle den gode doktorn där ha ett godt öga till henne och — men han slipper f Hon hör ihop med vår trefnad.
Ja, möblemanget är snart öfversedt; du ser — det ena är i stil med det andra, det inre med det yttre.
A h, dessa gamla väggar — hvad skulle de .inte ha att be- rätta!
Om glädje o c h sorg, o m dag och natt, o m lif och död, o m tårar och löjen.
— D e ha j u skådat så många generationer, sett så mycket växlande.
Ville och kunde de bikta blott — hur vi skulle lyssna!
$ är husmors bästa hjälp- reda.
Ui » Kronprinsessan h a r u n d e r d e s e n a s t e da- g a r n e företagit e n utflykt till Sorrento o c h A m a l f i och å t e r k o m i l ö r d a g s till R o m.
K r o n p r i n s e s s a n s hälsotillstånd är f o r t f a r a n d e tillfredsställande.
Till f m Sophie Nilsson, som i höstas lämnade sin befattning v i d Klara f o l k s k o l a efter a t t i t r e d e c e n n i e r h a ä g n a t sig å t undervisningen därstädes, öfverlämnades här o m d a g e n i n ä r v a r o af s k o l r å d e t s a m t s k o l a n s lärare och lärarinnepersonal m e d a l j e n i g u l d af f e m t e s t o r l e k e n m e d i n s k r i f t: » F ö r m e d b o r g e r l i g för- tjänst ».
Högtidligheten började m e d s j u n g a n d e t af » H ö g a m a j e s t ä t v i alle•&gt;, s o m u n d e r o r g e l a c k o m - p a g n e m e n t s j ö n g s af flickorna i d e n k l a s s, d ä r fru N: s k ö t t u n d e r v i s n i n g e n, h v a r e f t e r försam- lingens kyrkoherde i ett v a r m t, till h j ä r t a t gå- e n d e tal t a c k a d e f r u N.
f ö r h e n n e s m ö n s t e r g i l l a u n d e r v i s n i n g o c h f ö r d e n själfuppoffring, h v a r - m e d h o n tagit d e l i s k ö t s e l n af skollofskoloni- erna, a r b e t s s t u g o r n a o c h s k o l k ö k e n.
Sedan k y r k o h.
slutat sitt tal, fäste e n af l ä r j u n g a r n a m e d a l j e n på f r u N: s bröst.
Den första kvinnliga medicine doktor i Wien.
V i d universitetet i W i e n promoverades d e n 2 d e n n e s friherrinnan G a b r i e l e P o s s a n n e r v.
F h r e n t h a l till m e d i c i n e d o k t o r.
Friherrinnan P o s s a n d e r är d e n första k v i n n a, s o m i Österrike erhållit m e d i c i n e d o k t o r s g r a d.
H o n h a r redan for n å g r a år s e d a n p r o m o v e r a t s till m e d i c i n e d o k t o r v i d Z ü r i c h s universitet, där h o n studerat.
V i d p r o m o t i o n e n i W i e n y t t r a d e universitetets rektor i sitt t a l: » S e d a n v å r t ärevördiga A l m a m a t e r s.
t i l l k o m s t förlänas i d a g för första g å n g e n d o k t o r s v ä r d i g h e t e n åt e n d a m.
Jag lyckönskar er, m i n h ö g t ä r a d e fru, s å s o m d e n m o d i g a, seger- rika f ö r k ä m p e n för u t v i d g a n d e af k v i n n a n s rät- tigheter.
M a n m å t ä n k a h v a d m a n vill i d e n n a fråga, så m y c k e t m å s t e h v a r j e fritt d ö m a n d e o c h fritt t ä n k a n d e m ä n n i s k a e r k ä n n a, a t t g e n o m ut- v i d g a n d e af k v i n n o r n a s a n d l i g a s y n k r e t s ä f v e n h e l a f o l k e t h ö j e s till en h ö g r e intellektuell o c h moralisk nivå.
V i g å e n stor, m e n s v å r t i d till m ö t e s, o c h m a n skulle illa f ö r s y n d a s i g m o t f r a m å t s k r i d a n d e t, o m k v i n n a n, h v i l k e n särskild t u t m ä r k e r s i g g e n o m intelligens, v i l j e s t y r k a o c h m o r a l i s k kraft, u t e s l u t a n d e skulle s t a n n a i k ö k e t och barnkammaren. » Teater och musik.
H ä r fortsätter s i g n o r d ' Ändrade sitt g l ä n s a n d e g ä s t s p e l.
Sistlidne t o r s d a g u p p - fördes » B a r b e r a r e n i Sevilla » m e d d e n f r a m s t å - e n d e konstnär-en i F i g a r o s parti.
A t t h a n af d e n n e s m i d i g e, kvicksilfverartade u p p t å g s m a k a r e, allas fac-totum, s k u l l e göra n å g o t riktigt b r i l j a n t o c h m e d r y c k a n d e k u n d e m a n t ä n k a sig, o c h för- väntningarna blefvo ej heller besvikna.
E t t i d e m i n s t a detaljer s å v ä l o c h spirituelt u t t ä n k t ar- b e t e o c h d o c k så h e l g j u t e t, torde m a n h a f v a s v å r t a t t u p p l e t a m a k e n till.
Ä f v e n i vokalt h ä n s e e n d e v a r d e n n a f r a m s t ä l l n i n g h ö g s t för- tjänstfull; särskildt v ä c k t e d e n i t r e d j e a k t e n in- lagda s p a n s k a f o l k v i s a n s t o r m a n d e bifall o c h m å s t e o m t a g a s.
— B l a n d d e öfriga f r a m s t o d sär- skildt f r ö k e n Petrini s o m R o s i n a, o m v i o c k h ö r t h e n n e bättre förut i detta parti.
H r Forsell h a d e öfvertagit d o n Basrils parti, m e n k u n d e p å i n t e t sätt m ä t a s i g m e d s i n företrädare h r J o h a n s o n, h v a r s återgång till k.
operan v o r e s ä r d e l e s ö n s k - värd.
H r Brags B a r t h o l o är k ä n d s e d a n g a m - malt.
— Just s o m d e t t a n u m m e r l ä g g e s i p r e s s u p p - t r ä d e r s i g n o r d ' A n d r a d e s o m Mefistofeles i » F a u s t ».
V i f å alltså å t e r k o m m a härtill.
— Symfonikonserten p å p å s k d a g e n gifves efter ungefär s a m m a program s o m den senaste Bee- t h o v e n k o n s e r t e n, h v i l k e n v ä c k t e s å lifligt o c h välförtjänt bifall.
Vasateatern hade i lördags premiere — ett tysk lustspel, » F r ö k e n F a l k ö g a », af författarholaget Schönthan och Koppel-EUfeld, s a m m a herrar s o m nyligen f ä g n a t o s s m e d » G y l l e n e E v a » p å » Dra- m a t e n ».
S t y c k e t i o c h f ö r sig är e n g a n s k a h v a r - daglig f a r s, h v a r k e n s ä m r e eller b ä t t r e ä n m å n - ga andra; h v a d s o m d o c k o n e k l i g e n p å V a s a t e a - tern g a f d e t e t t v i s s t i n t r e s s e o c h v ä s e n t l i g t b e t i n g a d e d e n g a n s k a deciderade o c h ljudliga f r a m g å n g d e t g j o r d e, v a r d e n stilfulla u p p s ä t t n i n g e n o c h d e t förträffliga u t f ö r a n d e t.
S c e n e n är förlagd till d e n redan d å m o n d ä n a b a d o r t e n K a r l s b a d å r 1 8 1 8, o c h d e t t a h a r gifvit regissören h r M o l a n d e r u p p s l a g e t till e n n y m a n i f e s t a t i o n af h a n s e x c e l l e n t a s t i l s i n n e.
D e n u t s ö k t a e m p i r e - interiör, s o m u t v e c k l a s i d e n hofrådliga s a l o n - gen, o c h d e stilfulla dräkterna, såväl d e k v i n n - liga s o m m ä n n e n s u n i f o r m e r, b j u d a, e n s a m t d e, en njutning åt hvarje för sådana ting skärpt öga.
Därtill v a r spelet, s o m v i r e d a n a n t y d t, p å d e flesta h ä n d e r m y c k e t g o d t o c h o m e d e l b a r a l u s t i g h e t e r s a k n a s ej heller här o c h h v a r i situa- t i o n e n.
F r u Håkanssons spirituelt c h a r m a n t a gref- v i n n a, h e r r Svennbergs eldige hjärteröfvare till kosacklöjtnant, h r de Wahls ståndkragsstyfve och kammarprinssnobbige badkommissarie, fröken Gotischalks täcka m o r m o r s m o r s i n g e n u e, hr Elia- sons servilt fjäskige h o f r å d v o r o s a m t l i g a för- träffliga t y p e r.
» F r ö k e n F a l k ö g a » h a r således g o d a u t s i k t e r a t t hålla s i g k v a r på p r o g r a m m e t ett s t y c k e tid f r a m å t, o m än h e n n e s literära kvali- fikationer ej äro synnerligen distinguerade.
Musikföreningens konsert p å o n s d a g e n i d e n n a v e c k a, h v a r v i d d e t u t m ä r k t a oratoriet » K r i s t u s » af F.
K i e l u p p f ö r e s k u n n a v i e j o m n ä m n a förl- än i n ä s t a n u m m e r.
— Samma ä r förhållandet m e d fru Dagmar Möllers n o r s k a r o m a n s a f t o n p å t i s d a g e n, s o m n a - turligtvis s a m l a r fullt h u s.
" Skapelsen ", fader H a y d n s odödliga oratorium, hör tillsammans m e d påskfesten liksom amen m e d predikan.
A r efter å r gifves d e t s a m m a i Ö s t e r m a l m s k y r k a p å l å n g f r e d a g e n o c h år efter år fyller d e n n a k o n s e r t d e t v a c k r a t e m p l e t m e d a n d ä k t i g t l y s s n a n d e skaror.
Solopartierna i n n e - h a f v a s i år af f r u Ö s t b e r g o c h f r ö k e n T h u l i n s a m t h r r L u n d q v i s t, Strandberg, Sellergren o c h Bergström.
o » Typografiska föreningens nationalmatiné » å k.
o p e r a n i s ö n d a g s m i d d a g h a d e s a m l a t e t t fullt h u s, t y d l i g e n af v ä n n e r s o c h v ä n s v ä n n e r, friko- stiga p å bifall.
D e af f ö r e n i n g e n s s å n g k ö r u t - förda n u m r e n u n d e r dir. J.
AViberghs a n f ö r a n d e buro vittne o m både musikaliskt intresse o c h o m s o r g s f u l l l e d n i n g; särskildt a n s l o g e n h y m n af h r W.
m e d b a r y t o n s o l o, k o m p o n e r a d m e d a n l e d n i n g af T y p o g r.
- f ö r e n i n g e n s 50-års j u b i l e u m till o r d af Frithiof H o l m g r e n.
D e n s e n a r e delen
IDUN 1897 af programmet upptogs af » folklekar och danser », som i brokiga nationaldräkter afdansades på, scenen, ackompanjerade af den i orkestern place- rade körens sång, och afbrutna af en del humo- ristiska intermesson, såsom bygdemålshistorier o. dyl.
Det hela, som visserligen bar den omiss- känneliga prägeln af amatörprestation, gick dock med lif och lust och » beklappades » if rigt.
I ett som allt hade föreningen skäl att vara tillfreds med sin » nationalmatiné ».
Konserten till förmån f ö r Konvalescenthetnmet å Musikaliska akademien i söndags kväll hade i denna högflodstid af musikaliska och dramatiska nöjen tyvärr endast förmått samla halft hus, trots det goda syftet och programmets gedigen- het.
Det senares piéce, de resistance utgjordes obestridligen af Beethovens b-dur-trio för piano, violin och violoncell, som af fröken Ktcass, herr Zetterqvist och professor Neruda fick ett utmärkt utförande.
Herr C. F. Lundqvists 3 ' pperliga före- drag af sånger af Schubert m. fl.
intresserade därnäst; rikligt bifall kom för öfrigt det långa programmets samtliga nummer till godo: » en musikälskarinnas » romanser, herr Alfvéns violin- nummer och B elimanskören s förträffligt soigne- rade kvartettsång.
KAMRATEH är den bästa gåtva till de unga.
K u r m a n g ö r goclf.
o nghvisslan ljuder och fabrikens otaliga maskiner stanna som genom ett troll- slag.
Väfvarnas bedöfvande slammer, som hela dagen genljudit i de tåliga arbeterskor- nas öron, efterträdes af en nästan oroväc- kande tystnad, hvilken i första stund hos dem framkallar samma känsla af yrsel, som det förfärliga dånet och bullret eljes pläga förorsaka den tillfällige besökaren i deras arbetslokal.
Dag efter dag, från bittida om morgonen till sent o m aftonen, träla dessa kvinnor här vid det maskinmässiga arbetet att mata de oförtrutna maskinerna.
Deras ögon se intet annat än oaflåtligt surande hjul eller skottens blixtsnabba ilande fram och åter.
Deras öron fyllas dagen lång med detta hel- vetiska larm, som så småningom blir dem en vana, och de kunna endast göra sig för stådda genom att närma munnen intill hvar- andras öron.
Men, som sagdt, nyss har befrielsens tim- me slagit, efter en ny dag af rastlöst ar- bete, och trötta med värkande ryggar och fötter vandra fabriksflickorna tysta och bleka till sina fattiga små hem.
Två af dem, tvänne medelålders systrar, hafva skiljt sig från de öfriga, och vi föl- ja dem, där de vandra raskt utefter gatan.
» Nu springer jag bort till bagaren och köper bröd, medan du går hem och eldar och sätter på grytan, » — säger den ena — » och så tittar jag väl i förbifarten inom till gamla Lena — hon ligger så ensam » — till- lägger hon nästan urskuldande, då den an- dra icke svarar; Ögonblicket därpå är hon försvunnen i aftondunklet.
Den andra systern, hvars ansikte just belyses af lyktskenet, ser efter henne med en bekymrad blick, och hon suckar sakta, då hon uppnår deras hem.
Hem, ja, det är j u så för dem, ehuru det utgöres af föga mer än fyra nakna väggar, sparsamt tilltagna i höjd, bredd och längd, samt därinom det allra oundgängligaste och enklaste bohag.
En viss prydlighet rå- der här dock, men här är kallt.
Också ska- kas den trötta arbeterskan af åtskilliga köld- rysningar, innan den lilla järnugnen hinner sprida någon värme i rummet.
Hon förrättar nu alla de hemsysslor, som äro de flesta fabriksarbeterskors lott vid denna sena timme.