Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
J a g är i n g a l u n d a k o m p e t e n t att n ä r m a r e utreda dessa, j a g ville endast g ö r a u p p m ä r k s a m p å, a t t f r å g a n o m k v i n n a n s a r b e t e i c k e är fullt så e n k e l s o m m å n g e n t r o r.
I vårt komplicerade samhällsmaskineri måste hvarje d e l v a r a v ä l a f p a s s a d o c h s t å p å sin r ä t t a plats, annars k o m m e r det hela i olag.
* Cinclblommor o c \ rosor.
Novell af A.
för Iclun.
smala fina fingrarne framtrollade på det mörka tyget de läckraste blommor, knoppar och blad.
Utan uppehåll ilade penseln fram o c h tillbaka; ettstreck,en färgklick här o c h där o c h ur detta kaos framsprang en blomsterprakt, till hvil- ken fantasi o c h hjärta sade sitt » varde ».
Hjärtat var medarbetare, ty det gällde att i tid hinna en brudgåfva färdig.
Det gällde en lycklig brud i Men för målarinnan själf hägrade ingen lycka.
L i n d b l o m m o r o c h rosor uppstodo så på sol- fjäderns gazbotten.
L i n d b l o m m o r o c h rosor formade sig i hennes själ till en ram, i n o m hvil- ken det förflutna drog förbi.
2) e Framför trappan till den lilla prästgården stod det väldiga lindträdet, bredande sina grenar öf- ver det röda tegeltaket, o c h därunder intill väg- gen frodades rosenbuskar i vildaste yppighet, klättrade nyfiket u p p till fönstren o c h omslöto d e m s o m en ram.
Men linden sträckte sina gre- nar bort öfver slånbärshäcken in i ' den närbeläg- na grefliga trädgården.
Prästens Lisa o c h unge grefve Fritz hade va- rit goda vänner, redan innan de kunde se öfver häcken.
D e träffades hvar enda dag i trädgår- den, o c h tillsammans inhämtade de vetandets första grunder.
Slånbärshäcken växte o c h barnen blefvo stora.
Fritz gick nu i skola i hufvudstaden, men då han var h e m m a under ferierna, kröp han så ofta han kunde g e n o m den täta häcken in i grann- trädgården.
M e n i hemlighet måste det ske, ty den stolta m o d e r n tålde ej att hennes telning, grefvevärdighetens arftagare, stod på förtrolig fot m e d den enkla prästfamiljen.
Prästens Lisa var nu sjutton år, Fritz tjuguett.
I den varma sommarkvällens skymning möttes den brunlockige ynglingen o c h hans blonda väninna under lindens grenar för att åter säga farväl före en lång skilsmässa.
Hans kraftiga arm omslöt den späda gestalten, hans läppar funno hennes röda m u n o c h ord af den innerligaste älskling växlades.
En framtid full af lycka o c h solsken målade sig för båda.
— » Lef väl, min kärlek, vi ses åter! » ljöd det för sista gången på an- dra sidan slånbärshäcken.
» Farväl till nästa år. » Men nästa år bröt stormen lös öfver Tyskland.
Dess hjältemodiga söner, förnäma o c h låga, käm- pade sida vid sida på fransk jord.
Ur tusende sår vällde hjärtblodet fram — röda rosor, brutna för fosterlandet.
Grefve Fritz hade varit en af de första, som kastat böckerna åsido o c h gripit till svärdet, trots alla tårar af modern, s o m ej ville släppa sin älskling.
Därpå ringde klockorna åter in freden, äfven i den stilla landsförsamlingen, — men snart där- på ljödo dödsklockorna för Lisas far.
Sorgliga dagar följde.
Den jublande känslan efter den ångestfulla tidens slut förbyttes till djupaste sorg, ty m e d försörjaren förlorade prästfamiljen det gamla hemmet.
Lisa tog ett tungt farväl af hem o c h rosor, af slånbärshäck o c h lindträd, o c h m o r o c h dotter började m e d den ringa pensionen ett undandraget lif i en af hufvudstadens förstäder, där intet erinrade o m det förlorade paradiset.
E n bekant konstnär gjorde Lisa uppmärksam på hennes framstående målaretalang o c h gaf hen- ne undervisning.
För den unga flickan började därmed en ny arbetsam tillvaro.
M e n hon kunde G u d vare lof, förtjäna pengar o c h hindra de bitt- raste bekymren, näringsbekymren, att hålla sitt intåg.
Så arbetade o c h producerade hon, m e n sam- tidigt längtade h o n efter någonting annat o c h hoppades — hoppades, trots det att h o n aldrig fått mottaga en rad från honom, s o m ägde alla hennes tankar o c h känslor.
H o n visste blott att han ilat m e d från seger till seger, att han blifvit utnämnd till officer, o c h att han befann sig oskadd i ockupationsarmén.
Blott han väl k o m m e h e m — då — då kanske!
Sommaren k o m.
Hufvudstaden smyckade sig för att mottaga sina snart återvändande söner.
Brännande solsken lägrade sig på gatorna, — rundtorn blommor, fanor, glädjestrålande männi- skor.
V i d den med troféer o c h löfguirlander öfver- smyckade via triumphalis längs parken stod se- dan tidigaste morgonstund midt bland den otå- ligt väntande mängden en ung flicka i en enkel sorgdräkt m e d en bukett af b l o m m a n d e lind o c h rosor i handen.
Inte den mest glödande solhetta, iugen trötthet förändrade det spända, fjärrskå- dande uttrycket i hennes drag.
Andtligen, ändtligen närmade de sig, de tappre krigarne mottagna o c h följda af folkets jubel.
De entusiastiska hurraropen ur tusende strupar brusade s o m h afsvågor, näsdukar viftade, fanor fladdrade, kransar o c h b l o m m o r kastades, det var ögonblick sådana s o m sällan upplefvas o c h kännas.
Väl instämde den unga flickan i hurra- ropen, men hennes blick öfverfor glansen m e d mindre intresse än de öfrigas, — ögat, hjärtat sökte blott h o n o m, h o n o m allena!
Där k o m m a de, de stolta ryttarne, och äfven han bland dem, på skummande häst, m e d blixt- rande hjälm på hufvudet, m e d blomstersmyckadt bröst, — han, krigsguden i egen p e r s o n!
Lisas bröst var nära att sprängas.
Nu måste han se henne, — n u!
H o n höjde buketten, som kärlek o c h längtan bundit.
Då gled den glänsande ryttarens blick likgiltigt öfver den svarta gestalten.
Kransar o c h b l o m m o r räcktes h o n o m från alla håll, — m e n en bukett föll till marken, — och hästhof- var trampade på den.
Jublet hade brusat slut.
I parkens enslighet sjönk Lisa ned på en bänk.
D r ö m m e n o m lycka o c h kärlek var begrafven.
H o n kände för första gången, att det fanns nå- got s o m kallades ståndsskillnad och att den un- ge krigsguden ej var skapad för violen vid vä- Många år hade gått sedan denna tunga dag.
Den fattiga prästdottern hade aldrig återsett sin barndoms- o c h ungdomsvän, hade aldrig hört nå got om h o n o m.
Lycklig kände h o n sig ej, m e n hennes hjärta hade åter funnit ro efter den fruk- tansvärda striden.
Dagarne förflöto lugnt för den begåfvade o c h omtyckta konstnärinnan, s o m — såsom hon själf kallade sig — nästan hunnit blifva gammal ung- mö.
Och i dag målade h o n m e d mer än vanlig ifver.
H u r glad den unga bruden skulle bli!
Men redan i dag skulle solfjädern lämnas o c h solen stod redan lågt.
Nu var den färdig.
— Men hvad är detta, Lisa?
Den är j u alldeles ut- märkt lyckad o c h ändå har du tårar i ö g o n e n?
I ffygande brådska ordnade målarinnan sin taolett.
Den gamla u n g m ö n gjorde verkligen inte alls skäl fär namnet.
Det var ganska lång väg till villan i västra förstaden.
För ungefär ett år sedan hade Lisa gått den för första gången på kallelse af d e n unga grefvinnan, s o m förtjust i ett af målarin- nans arbeten, önskade undervisning af henne.
Talang och uthållighet funnos visserligen ej hos detta lyckans skötebarn, m e n väl ett varmt hjärta, o c h sålunda hade mellan lärarinnan o c h eleven uppstått ett hjärtligt vänskapsförhållande, o m än den unga adelsfröken alltid visste att uppdraga en viss gräns för förtroligheten.
På sista tiden hade undervisningen helt o c h hållet afbrutits, o c h i stället hade Lisa g e n o m bref fått beställning på en solfjäder.
H o n, gref- vinnan, hade förlofvat sig o c h af sin blifvande brudgum fått löfte o m en solfjäder.
H o n hade då bedt att få beställa den hos sin lärarinna.
H a n hade naturligtvis gått in därpå, men förbe- hållit sig, att o m det skulle vara b l o m m o r, måste det vara rosor o c h lindblommor.
Om l i s a ville åtaga sig att måla solfjädern, måste h o n lofva att göra den färdig till den o c h den dagen, o c h o m h o n därmed kunde förena ett besök, skulle det m y c k e t glädja brefskrifvarinnan.
I det grefliga huset, målet för Lisas vandring, strålade redan gaskronorna o c h middagssällskapet satt ännu till bords, m e n den unga målarinnan fördes det oaktadt in i salongen.
Brudparet skulle genast k o m m a.
I salen b r e d v i d klingade glasen m o t hvarandra.
— H v a d var detta — hörde Lisa rätt?
— H v a d var det för ett namn, som nämndes?
Oemot- ståndligt drog det henne m o t salen.
Tyst gled h o n öfver den tjocka mattan, sköt försiktigt por- tierens veck en smula åt sidan, o c h — där stod han, i manlig kraft o c h skönhet, m e d armen om sin unga brud, hennes elev!
— Som bedöfvad stödde sig Lisa en stund m o t dörrposten.
Därpå strök hon hastigt m e d den fria handen öfver pannan.
Nej, h o n ville ej tala m e d ung- domsvännen.
Ej en enda bitter droppe finge falla i bådas glädjebägare!
— Ljudlöst slöto sig portierens v e c k; ljudlöst gled hon ut o c h med- delade den törvånade tjänaren, att hon hade glömt någonting m y c k e t viktigt o c h att h o n ty- värr ej kunde vänta längre.
Månen stod högt på himlen, då Lisa återvände till sin hemtrefliga kammare.
Så hade den äfven sett ned på henne den där sommaraftonen under linden.
— Tårarne runno utför hennes kinder, men stilla o c h undergifvet blickade hon upp m o t den eviga världen därofvan o c h bad till Gud, att den unga lycka, h o n nyss i hemlighet bevittnat, måtte få evigt vara.
* Pd runclresa.
Några k o r t a bref från f r ö k e n Uppsnappade och afskrifna af Georg Eva.
Noräensvan- 2.
l a g sitter o c h d r i c k e r o r i e n t a l i s k t kaffe 7^ i e t t a r a b k a f é.
N ä r j a g ser åt h ö g e r, s e r j a g ett e g y p t i s k t k l i p p t e m p e l m e d s i n a g u d a b i l d e r o c h k o l o n n e r, af h v i l k a n å g r a r a m l a t o c h l i g g a hälft b e g r a f n a i flygsanden.
T i l l v ä n s t e r ser j a g i n g å n g e n till e n f o r n t i - d a amfiteater, där b a k o m h ö j e r sig e n p y - r a m i d m o t d e n b l å h i m l e n, e n p y r a m i d af väldiga klippblock, s o m bilda trappsteg, lämpliga för en jätte.
M e n midt framför m i g står e n p a l m l u n d, o c h d ä r b a k o m är e n n e g e r b y m e d sina tält o c h sin b r u n n, där skinande svarta negrer hala u p p vatten- krusen, k o k a mat, väsnas o c h skräna.
En flock å s n o r står s a d l a d o c h f e m k a m e l e r ligga i rad väntande på ryttare.
Araberna retas, r ö k a cigarretter, leka, b a r n e n springa o m k r i n g nära n o g nakna, kvinnorna äro vackra och brokigt klädda, beduiner i hvita b u r n u s e r o c h m e d l å n g a b ö s s o r oxdi g r a n n a s a b l a r h ö r a o c k till taflan.
Bakom m i g ligga krokiga gränder m e d orientaliska b y g g n a d e r, en m o s k é, kaféer,
verkstäder, där m a n hamrar och arbetar, o c h b u t i k e r, d ä r a l l e h a n d a g r a n n l å t e r säljas, allt u n d e r t o n e r n a af j a n i t s c h a r m u s i k från en turkisk musikkår.
Hvar jag är?
J a g är i K a i r o.
O c h K a i r o är d e t tref- l i g a s t e o c h b ä s t l y c k a d e h ö r n e t af industri- u t s t ä l l n i n g e n i T r e p t o w p a r k e n u t a n f ö r Ber- lin.
T v å h u n d r a n e g r e r o c h a r a b e r af o l i k a k u l ö - rer från g u l t till b l ä c k s v a r t ä r o h i t f ö r d a o c h h ä r a n s t ä l l d a f ö r att s p e l a s i g s j ä l f v a — ä k t a ä r o d e h v a r e n d a e n o c h f ö r s t å ara- biska bättre än tyska.
Och gladlynta och n ö j d a m e d sin v ä r l d t y c k a s d e a l l e s a m m a n v a r a — v i d a m e r a t r e n i g a att se p å ä n d e figurer, s o m i » A l t - B e r l i n » — o c k s å d e n e n a f d e l n i n g i n o m u t s t ä l l n i n g s o m r å d e t — ut- klädda i 1500-talets teaterdräkter utföra ky- p a r e - eller f ö r s ä l j e r s k e r o l l e r.
D e t är j u s t s k i l l n a d e n m e l l a n K a i r o o c h A l t - B e r l i n, att s t a f f a g e f i g u r e r n a i d e t f ö r r a ä r o s i g själfva, m e d a n d e i d e t s e n a r e ä r o utklädda i teaterkostymer.
D e n här åstad- k o m n a r e k o n s t r u k t i o n e n af ett s t y c k e a f d e t gamla Berlin m e d dess rådhustorg, dess s t a d s p o r t, t o r n o c h b r y g g o r är f ö r ö f r i g t b r a n o g — b ä t t r e l i k v ä l p å af s t å n d, s e d t till e x e m p e l från s j ö n, o c h allra b ä s t v i d s o l n e d g å n g e n, ä n p å n ä r a håll, d å d e t är s å m y c k e t s o m stör, s y n n e r l i g a s t d e m o - d e r n a s k y l t a r n a o c h allt m o d e r n t g o d t k ö p s - kram, s o m försäljes i b o d a r n a.
Bierutskänk- n i n g är d ä r i h v a r j e h u s — s å o c k i K a i r o, K a i r o utan b i e r s k u l l e a n t a g l i g e n alls ej bära sig i Berlin.
M a n k a n för öfrigt v å g a påståendet, att h e l a d e n s t o r a r t a d e B e r l i n u t s t ä l l i n g e n är e n e n d a b i e r h a l l.
E n i n f ö d i n g p å s t o d, att d e t är 700 b i e r k a f é e r i n o m u t s t ä l l n i n g s o m r å d e t, o c h e n a n n a n f ö r s ä k r a d e, att d e t är s n a r a r e flere ä n färre ä n så.
N å, b ä t t r e f ö r m y c k e t ä n f ö r litet, t y c k e r A d a m — i d e 7 0 0 bier- l o k a l e r n a får m a n å t m i n s t o n e s i t t a p å e n s t o l, u t a n att b e h ö f v a b e t a l a s ä r s k i l d t f ö r d e t.
Nå, utställningen, Berlins stora dragnings- k r a f t f ö r s o m m a r e n, h v a d skall j a g s ä g a om den?
F ö r d e t f ö r s t a är d e n l å n g t ifrån f ä r d i g ännu, fastän d e n invigdes » p u n k t l i g t », s o m kejsaren befallt, d e n 1 m a j.
D å m å t t e det h a s e t t v a c k e r t u t h ä r u t e!
N u är d e t d e n 2 2 m a j, o c h h v a r t m a n ä n k o m m e r, så h a m r a s o c h bultas det, läggas rörledningar, b y g g a s paviljonger, hus, fontäner, broar, snöfjäll, u t s i k t s t o r n o c h g u d v e t allt h v a d.
H ä r o c h h v a r i p a r k e n är o m k v ä l l a r n a ä n n u k o l m ö r k t — d i t b ö r, e n l i g t e n berli- nertidnings y t t r a n d e, e n h v a r taga m e d sig en » f l a m m a ».
D e n stora fontänen framför u t s t ä l l n i n g s p a l a t s e t b e s t å r ä n n u så l ä n g e af e n d a s t k o p p a r r ö r, s o m stå u p p u r b a s s ä n g e n.
T i l l h ö s t e n b l i r d e t n o g f ä r d i g t.
D e t är e j att u n d r a p å, att k e j s a r e n v a r a l l e r n å d i g s t f ö r a r g a d, n ä r h a n k o m d i t f ö r att i n v i g a här- l i g h e t e n, o c h att i n v i g n i n g s t a l e t t o r k a d e i n.
M e n d e stora b y g g n a d e r n a äro färdiga, s t å t l i g a o c h o r i g i n e l l a, o c h d ä r finns f ö r s t å s e n m a s s a s a k e r att se — o c h m y c k e t sär- s k i l d t f ö r o s s E v o r att b e u n d r a.
O m k v ä l - l a r n a, n ä r p a r k e n o m k r i n g d a m m a r n a är u p p - l y s t af m i l l i o n t a l s k u l ö r t a l a m p o r, så är d ä r ståtligt n o g.
D å kan m a n låta ro sig i g o n d o l g e n o m den m o d e r n a utställningen.
Går m a n sedan på teatern i Alt-Berlin — e n t e a t e r, s o m alls ej lär b ä r a s i g o c h s o m v ä l s n a r t blir u t b y t t m o t e n l ö n a n d e varie- t é r ö r e l s e — o c h ser ett s k å d e s p e l från 1 4 0 0 - talet, o c h b e s ö k e r m a n därpå arenan i K a i r o o c h så g ö r e n r i d t p å k a m e l g e n o m g a t o r - F r o f v e r n a — k a m e l e n u t t r y c k e r sitt m i s s n ö j e m e d h e l a t i l l s t ä l l n i n g e n g e n o m att s k r i a o c h s e u t a t t v i l j a b i t a s, n ä r m a n s ä t t e r s i g i sa- d e l n, m e n så tar d e n sitt f ö r n u f t till f å n g a, r ä t a r p å b a k b e n e n, så m a n är f ä r d i g a t t göra en kullerbytta öfver dess hufvud, o c h stiger sedan u p p på frambenen, hvarefter den går sedigt och värdigt, ledd af en a r a b, s o m s j u n g e r e n v i s a, sin r e g l e m e n t e - r a d e f ä r d p å sitt g u p p a n d e sätt, s o m g e r d e n r i d a n d e e n k ä n s l a af s j ö g å n g, r u n d t K a i r o t i l l b a k a till p a l m l u n d e n, d ä r d e n f a l l e r p å k n ä o c h aflevererar sin l a s t — j a, e f t e r allt d e t t a h a r m a n t i l l r ä c k l i g t m å n g a erfa- renheter för en aftonstund.
I själfva verket m å s t e m a n t a g a hela ut- ställningen m e d en viss urskillning.
D e n är j u m i n d r e e n i n d u s t r i u t s t ä l l n i n g ä n ett s t o r t förlustelseställe, afsedt för d e n stora publi- kens smak.
D e n g ö r i n t r y c k af m a r k n a d o c h ej p r e c i s m a r k n a d f ö r d e g e d i g n a s t e varor.
D e t ser ut, s o m o m v e d e r b ö r a n d e känt sina pappenheimare o c h resonnerat s o m sa, a t t m a s s a n i n f i n n e r s i g i n t e, i fall m a n ej f ö r s t å r att r o a d e m m e d s å d a n a n ö j e n, s o m passa för dess lynne.
D ä r f ö r är h e l a Vergniigungspark, s o m bildar utställningsom- rådets ena ända, m e d a n industriutställnings- b y g g n a d e n u t g ö r d e n andra, öfverfullt af v a x k a b i n e t t, p a n o r a m o r, ö l k n e i p e r o c h kaféer,, menageri, rutschbanor, fotografiatelierer, v a - rietéer, g u n g o r o c h k a r u s e l l e r o c h h e l a d e n vanliga marknadsbråten.
K a n s k e massorna, l o c k a s d i t p å d e t sättet, n ä r d e t b l i r v a r m a s o m m a r k v ä l l a r, hittills h a r u t s t ä l l n i n g e n v a - rit m å t t l i g t b e s ö k t, o c h o l y c k s p r o f e t e r sak- n a s e j, s o m s p å a t t d e t h e l a skall få e n snöplig utgång.
— M e n n u f r u k t a r j a g, att m i t t b r e f b ö r j a r bli t r å k i g t.
O c h n u t ö r s j a g k n a p p a s t börja skrifva n å g o t o m själfva Berlin, det h e m m a h o s o s s o f t a f ö r t a l a d e B e r l i n, s o m alls e j är stelt o c h t r å k i g t, s o m m å n g e n t r o r.
D e t är e n s t a d, s o m g å r f r a m å t f ö r h v a r j e d a g, o c h d ä r d e t finns e n m ä n g d s a k e r att t i t t a på.
M a n får e j b e d ö m a d e n efter » d e n L i n d e n » o c h » Kaisergalleri » m e d dessas pa- noptikon och automater — vaxgubbar och alla s l a g s a u t o m a t e r t y c k a s v a r a d e n af b e r - linerpubliken mest gouterade konstarten — m e d deras g o d t k ö p s b o d a r m e d en m a r k s v a - ror, dess » frische Kaiserkiisse » o c h fotogra- fier af k e j s a r f a m i l j e n i g r u p p o c h h v a r f ö r sig, k e j s a r b a r n e n i u n i f o r m s k y l d r a n d e f ö r p a p p a o c h kejsarbarnen spelande olika in- s t r u m e n t, m e d a n lilla p r i s e s s a n d a n s a r — i f ö r b i g å e n d e s a g d t f a n n s e n af d e s m å prin- sessorna äfven fotograferad i dalkullsdräkt, i » s v e n s k national dräkt » stod det skrifvet på kortet.
Berlin har o c k s å andra gator m e d elegan- t a b o d a r o c h liflig f o l k r ö r e l s e.
Och folket är l u s t i g t att s e p å.
H e r r a r n e, s o m f ö r t i o år s e d a n f ö r e k o m m o i y f v i g a » k r o n p r i n s - s k ä g g », u p p t r ä d a n a snart sagdt utan un- dantag i långa mustascher, m e d stor k o n s t u p p å t b o r s t a d e; d e t är n a t u r l i g t v i s k e j s a r e n, som angifvit tonen också i d e t t a fall.
D a m e r n a — j a, h ä r finns f ö r s t å s d a m e r af alla k v a l i t é e r d e m e s t u p p s e e n d e v ä c k a n d e bära stora hattar m e d en hel blomsterskörd o m k r i n g killien, ä r o f r i s e r a d e p å ett m y c k e t konstnärligt sätt o c h ha tillägnat sig m y c k e n koloristisk färdighet.
Deras väl å s t a d k o m n a a n s i k t s f ä r g u n d e r d e n y f v i g a c h e v e l y r e n på- minner o m vaxdockornas i deras älskade panoptikon.
A d a m studerar förstås utelifvet och j a g f ö l j e r n a t u r l i g t v i s m o d.
H a n h a r alltid trå- # Klädningstyger # jämte ModeplailSCher s ä n c t a s gratis.
IteJcvisUion&amp;r, fiOf frdhtfritt k i g t, n ä r j a g i n t e är m e d.
H ä r finnas bier- k n e i p a r, s o m u p p t a g a h e l a h u s från k ä l l a r o n till v i n d e n, o c h k a f é e r, t r c f l i g a r e ä n i d e t k ä r a S t o c k h o l m, lika fint d e k o r e r a d e, m e n mindre prålande.
Så ha vi varit p å operor o c h teatrar.
D e u t s c h e s t h e a t e r är, s o m h v a r o c h e n v e t, d e n m e s t i n t r e s s a n t a af d e m.
M e n v i h a d e otur.
D ä r g a f s h e l a v e c k a n, v i v a r i t här, gissa hvilket mästerstycke?
Jo » Lumpazi- v a g a b u n d u s », s o m H o d e l l bearbetat sin » A n - dersson, Petterson o c h L u n d s t r ö m » efter.
P e t t e r s o n s p e l a d e s af i n g e n m i n d r e ä n själf- v e J o s e p h K a i n z, s o m eljes spelar H a m l e t, Romeo, Karl Moor och kungen i » Talisma- nen ».
Så h a v i sett lokala lustspel, s o m s p e l a d e s förträffligt, och vi ha varit på O l y m p i a jätteteater, när den i n v i g d e s härom- dagen.
T e a t e r n — en ofantlig träbarack m e d j ä r n s k e l e t t — är u p p b y g d f ö r tillfället, r y m - mer 4, 0 0 0 åskådare, och scenen, bred s o m ett h e l t t o r g, r y m m e r v ä l å t s k i l l i g a h u n d r a - tal personer.
Där g a f s en ballett, » Orien- t e n », i m p o r t e r a d från London, med en prakt o c h brokighet utan gräns, m e d krigs- härar o c h fartyg, s o m segla i verkligt vat- t e n, r y t t a r f a k t n i n g a r, e l e f a n t e r o c h allt m ö j - ligt annat.
Löjligt var, att m a n k o m in i teatern öfver en gård m e d förfriskningstält p å b å d a s i d o r o c h att k y p a r n e u n d e r h e l a föreställningen sprungo omkring i salongen och u t b j ö d o bier o c h smörgåsar.
Utan m a t k a n b e r l i n a r e n ej l e f v a.
V i ha o c k s å sett p å konstutställningar i långa banor.
O m d e m skall j a g ej s ä g a n å g o t a n n a t ä n att p å e n u t s t ä l l n i n g af Kristusporträtt, där lokalen var dekorerad m e d p a l m e r o c h a f f i s c h e r n a h a d e f o r m e n af k o r s, l u r a d e b i l j e t t f ö r s ä l j e r s k a n m i g - på e n m a r k, n ä r h o n g a f m i g t i l l b a k a p å e n tia, hvilket var komiskt nog.
Inte i och för s i g, t y m a n ö v e r n är ej o v a n l i g, r e d a n s a m - m a d a g försökte t v å olika kypare precis s a m m a k o n s t s t y c k e, u t a n att d å l y c k a s, t y d å k ä n d e j a g k n e p e t, s o m j a g lärt m i g p å u t s t ä l l n i n g e n af » d a s C h r i s t u s I d e a l ».
- * - " Dessa små ".
N å g r a b i l d e r n r » d e b u n d n a s y s t r a r n a s » lif, tecknade för Idun af A m a n d a j ^ F l e r e år h a f v a g å t t, s e d a n j a g af L o r é n s k a s t i f t e l s e n h a d e i u p p d r a g att t a g a r e d a p å förhållandena bland Stockholms sömmerskor, deras arbetsförtjänst, arbetstid, lefnadsvill- kor, bostäder, mat, m.
m., frågor i o ä n d l i g h e t, h v i l k a d e t å l å g m i g att å sär- skildt för ä n d a m å l e t tryckta fyrasidiga ark ifylla.
D e t v a r i n t e t l ä t t u p p d r a g att i n t r ä n g a i p r i v a t a p e r s o n e r s l e f n a d s o m s t ä n d i g h e t e r, att g å g e n o m h u f v u d s t a d e n s gator ur hus i hus o c h s ö k a p e r s o n e r af e n v i s s k l a s s, t y a f lätt begripliga skäl k u n d e m a n i c k e b e s ö k a syflickorna p å ateliererna, och hvad som f r a m f ö r allt v a r f y s i s k t a n s t r ä n g a n d e, d e t var de m å n g a trapporna.
Dessutom måste p r o m e n a d e r n a f ö r e t a g a s o m h v a r d a g a r n a ti- digt o m m o r g n a r n e, sent o m aftnarne, o c h f r a m f ö r allt o m s ö n d a g a r n e, o m m a n s k u l l e träffa v e d e r b ö r a n d e h e m m a.
H u r m å n g e n s ö n - d a g s m o r g o n har j a g icke inträdt i d e n för mig uppgifna bostaden, på samma gång s o m d e n u n g a s ö m m e r s k a n k o m från a t e l i e r n, där h o n vakat natten öfver för n å g o n u n g d a m s b a l k o s t y m eller f ö r a t t f y l l a vårsä- öfverstigande till Kerfstedt.
järnvägs- Jer.
Oscar Jacobsson ocli ängbålsatationer * 27 Drottninggatan, Sthlm.