Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Du har två ting att välja på: vandra ge- nom en öken, där det ej finnes en enda oas m e d svalkande vatten o c h skuggiga palmer, eller van- dra g e n o m en öken, där det finnes en sådan.
Om det nu är så, att du redan varit i denna oas, skall väl minnet däraf göra dig vägen dub- belt tung att gå?
Skall det ej förr ge dig m o d, ge dig styrka att gå ö k n e n till slut?
Skall du ej känna tacksamhet för att dig blef beskärdt att dröja under palmerna en stund?
Jo, jo förvisso!
Och se, den där mure n, du skansat kring dig viker, o c h du känner, hur ditt hjärta blir varmt.
Och du känner, s o m ville du taga alla människor i famn, därför att de äro människor, s o m kan- ske frysa, s o m du gjort det, o c h därför att du tror dig äga af värme tillräckligt för d e m alla.
Hvar är sorgens skepnad, den m ö r k a?
A — det var länge sedan, du såg henne.
Det jublar, det sjunger i n o m d i g: jag har varit i kärlekens ro- sengård!
Ar det ej nog att glädja sig åt, att jubla öfver, att sjunga i himmelens höjd o m!
— Orgelpunkten har för länge sedan upphört att ljuda.
Alla toner leka s o m barn.
Och se m o d e r Musik står midt ibland dem.
Och du ler åt d e m och säger: » Vi äro gamla, goda vänner vi, eller hur? » Och ett klingande » ja », så där öfverdå- digt barnsligt slungadt i höjd, blir svaret.
Och det tredje numret är slut.
M e n inte för dig.
Det följer dig h e m o c h så att säga tager sin bostad hos dig.
När du så sitter i skym- ningen v i d pianot — din gamla lekkamrat o c h vän — o c h just känner, hur något k o m m e r smy- gande öfver dig, något ringlande svart, då stry- ker en mjuk, len hand öfver din panna, o c h du förstår, h v e m det är.
Det är hugsvalerskan, mo- der Musik.
Och det b l i r - l j u s t s o m o m dagen omkring dig.
Du ser kärlekens skimrande ädel- sten lysa.
Och du jublar vid tanken på, att du en gång ägt densamma.
Och tonerna k o m m a den ena efter den andra o c h vagga o c h bära dig säkert s o m » öknens skepp » tillbaka till oasen.
Och du h ö r suset af palmerna, sorlandet af käl- lan, o c h se, en daggfrisk ros ligger vid din f o t.
* fjpaö » ille jag mer begära?
Den r&gt;ännen, fyon blef ZlTig tjulb ocb tro, ^ast flammorna stego l) öga.
— (Dcb, alörig jag såg en glans, så Som glansen t D a l b o r g s ö g a l (Del) suttc l) on inö ITtin siöa nu ©cl) såge elöarna brinna, (£n » armare glöö Ijon sfulte £ångt inne i t / järtat finna.
sfön vål (Dcb, röfen l) on går S å lätt mot sfyn Som längtan på bönens mnge; ZTIitt bjärtas sucf oel) min aftonbön 2TTot l) öj6en sig safta stnnge: (£&gt;uö signe öen elö, Som brinner flar, Som » ärmer ocb, gör o s s glaöal &lt;Suö tage öen vål i sitt förcar, 2ttt alörig öen fan o s s sfaöa.
(5uö signe öen freö, Som f / filar lugn Kring stränöer oel) öjupa natten, (5uö signe öe lif, s o m slocfna flart, £ift elöar i P a l b o r g s n a t t e n!
Goini ftopelius.
För Af Idun Birger Schöldström.
Två kusiner.
Jc " xland d e s v e n s k a k ö p m a n s s l ä k t e r, h v i l k a u n d e r frihetstiden framstodo g e n o m finanssnille, l y c k a d e spekulationer o c h, fram- för allt, f ö r m å g a n att s k i c k l i g t l o v e r a u p p i d e skiftande politiska vindkasten under denna o r o l i g a tid, n a m n e s b l a n d d e f r ä m s t a f a m i l - jen Plomgren, eller r ä t t a r e s a g d t, d e b å d a bröderna Thomas och Anders Plomgren.
D e h a d e i s i n a å d r o r e n b l a n d n i n g af g a m m a l t svenskt odalmannablod och vallonblod — d e r a s m o d e r v a r e n 1 ' Eclaire o c h d e r a s f a r m o d e r e n M a i l l é r e — o c h d e, s o m fram- g å t t ur e n s å d a n r a c e - m e l e r i n g, b r u k a j u n ä s t a n a l l t i d u t m ä r k a s i g för i n t e l l e k t u e l ö f v e r l ä g s e n h e t, ej m i n s t h v a d d e t finansiella beträffar, s a m t ä f v e n y t t r e f ö r e t r ä d e n.
Så ock m e d familjen Plomgren.
Den e n e b r o d e r n, T h o m a s, h a r sitt n a m n för alltid fäst i S v e r i g e s p o l i t i s k a h i s t o r i a, s å s o m e n af h a t t p a r t i e t s f r ä m s t e m e d h j ä l - Tyra Floderus.
* Gammal folklek.
I DUN 1898 p a r e, o c h d e t h a r f a s t s l a g i t s, att h a n v a r ett m ä k t i g t d r i f h j u l i s i n t i d s r i k s d a g s - maskineri samt den g e n o m hvars händer e n v ä s e n t l i g d e l af b e s t i c k n i n g s m e d l e n g i c k.
H a n s e f t e r l ä m n a d e f ö r m ö g e n h e t n p p g i c k till flere m i l l i o n e r r i k s d a l e r.
A d e l s s k a p f ö r e g e n d e l k u n d e k ö p m a n s f u r s t e n e j m o t t a g a, all- clenstund han såsom handelsborgmästare i Stockholm samt talman i borgareståndet själf e j k u n d e t i l l h ö r a R i d d a r h u s e t; m e n för sina barn u t v e r k a d e h a n nobilisering s a m t g j o r d e säteriet M å s t e n a i S ö d e r m a n - l a n d till fideikommiss f ö r s i n a m a n l i g a efter- k o m m a n d e — d e t är i d e n n a e g e n s k a p ännu kvar i släkten.
T h o m a s Plomgren hade sex döttrar, h v i l k a naturligtvis ej b e h ö f d e l ä n g e v ä n t a p å friare, o c h g e n e r a l e r, h o f m a r s k a l k e r, öf- verstar o c h k o m m e r s e r å d blefvo de lycklige, som hemförde de nyadlade fröknarna Plom- g r e n.
D e g i l j a n d e g e n e r a l e r n a v o r o tiil o c h m e d två: g e n e r a l e n b a r o n Carl H i e r t a, s o m ingick giftermål m e d Marie-Charlotte, o c h g e n e r a l e n b a r o n Carl Fredrik P e c h l i n v o n L ö w e n b a c h, s o m 1 7 4 9 firade sitt b r ö l l o p m e d A n n a Christina, d e n äldsta af systrarna.
D e n n e P e c h l i n var d e n i frihetstiden o c h i G u s t a f I I I: s h i s t o r i a så b e r y k t a d e ränk- smidaren o c h politiske intrasslaren.
Då P e c h l i n, efter o t a l i g a i n t r i g e r, h a t a d, m i s s - t ä n k t o c h f r u k t a d af alla partier, s l a g i t s i g n e d p å l a n d s b y g d e n o c h, t i l l s v i d a r e aflägs- n a d ur det politiska lifvet, roade sig m e d processer v i d ortens domstolar samt bond- p l å g e r i å s i t t g o d s A l h u l t i S m å l a n d, så att a l l m o g e n e n g å n g g j o r d e f ö r s ö k att slå ihjäl h o n o m i h a n s e g n a r u m, trifdes ej h a n s f r i h e r r i n n a — h v i l k e n, i m o t s a t s till m a n n e n, skildras s å s o m m y c k e t hjälpsam o c h g o d m o t sina u n d e r h a f v a n d e — p å landet, utan vistades mestadels i hufvud- staden, o c h, trots m a n n e n s k ä n d a stämp- lingar m o t k o n u n g e n, b e s ö k t e friherrinnan P e c h l i n ofta hofvet.
En dag 1778, under d e t r i k s d a g e n v a r s a m l a d i S t o c k h o l m, in- fann h o n sig å en cour.
När tjusar- k o n u n g e n blef h e n n e varse i Stora galleriet, gick han genast emot henne, sägande: » A h, m i n n å d i g a friherrinna P e c h l i n!
K o m m e r g e n e r a l e n u p p till r i k s d a g e n?
» — » N e j, ers m a j e s t ä t, o m i c k e ers m a j e s t ä t ö n s k a r o c h b e f a l l e r, t y i s å d a n h ä n d e l s e skall j a g s k r i f v a efter h o n o m o c h är ei \ m a j e s t ä t a n s v a r i g, att h a n d å skall i n f i n n a s i g.
» — » A l l t i d är ni s ö t o c h a i m a b l e, m i n friherrinna!
M e n j a g b e r e r f ö r h i m l e n s s k u l l, g ö r er i d e n s a k e n i n t e t b e s v ä r f ö r m i n s k u l l!
» in- föll h a s t i g t k o n u n g e n, s o m e j alls v a r a n g e - l ä g e n att o m i g e n få d e n g a m l e o r o s t i f t a r e n i sin närhet.
F r i h e r r i n n a n P e c h l i n afled 1 7 8 8 o c h s l a p p s å l e d e s få n p p l e f v a f ö r ö d m j u k e l s e n att se s i n m a k e f y r a år d ä r e f t e r, s å s o m m e d allt skäl a n s e d d att v a r a s j ä l e n i s a m m a n s v ä r j - n i n g e n m o t G u s t a f I I I: s lif, i n s p ä r r a s s o m lifstidsfånge å Varbergs fästning.
* Den ofvannämnde Thomas Plomgrens broder o c h kompanjon, direktören v i d både Ostindiska kompaniet och Levantiska kom- paniet, kommerserådet Anders Plomgren, Carl A u d e r s o c h d o t t e r n A n n a M a r g a r e t h a, blefvo nobiliserade o c h erhöllo å Riddar- huset introduktion under namnet Plom- menfelt.
A n n a Margaretha Plommenfelt växte upp under de g y n n s a m m a s t e yttre förhållanden u t o m ett: h o n saknade en m o d e r s vård, ty hennes födelse h a d e kostat m o d e r n lifvet, o c h d e n s t j u f m o d e r, h o n s e d a n e r h ö l l, före- faller ej h a k u n n a t l ä g g a fullt b a n d p å d e n unga flickans r o r n a n e s k a i d é e r s a m t själf- rådiga lynne.
O m h e n n e s r o m a n e s k h e t finner m a n e n a n t y d a n i a d e l n s ättartaflor, där det o m h e n n e s g i f t e r m å l heter, att d e t å s t a d k o m s » g e n o m e n l e v e m e n t ».
H u r u h ä r m e d till- g i c k, d ä r o m finnes i T e s s i n s p å franska h å l l n a a n t e c k n i n g a r e n r e l a t i o n, d e n v i här, i öfversättning o c h sammandrag, meddela.
A n n a Maria P l o m m e n f e l t v å r e n dam, s o m, lik e n äkta romanhjältinna, v å g a d e m y c k e t f ö r s i n k ä r l e k s skull.
E n u n g b a r o n H o r n f r i a d e till h e n n e, m e n h a d e i c k e d e n l y c k a n att b e h a g a h e n n e s f a d e r, d e n s t o l t e p e n - n i n g e m a n n e n, h v i l k e n s ä k e r t ö n s k a d e få v ä l j a s i g e n m å g efter sitt e g e t t y c k e o c h t r o l i g e n u r sitt e g e t s t å n d.
D å nu faderns o c h d o t t e r n s t y c k e n i d e t t a v i k t i g a fall v o r o så s k i l j a k t i g a, k u n d e d e n s e n a r e e j v i n n a s i n ö n s k a n p å a n n a n v ä g ä n att s p e l a f a d e r n ett s p r a t t, h v i l k e t o c h g j o r d e s h e l t behändigt och fullständigt lyckades.
K o m - merserådet P l o m g r e n hade aftonen den 23 april 1 7 5 7 tre af s i n a f ö r t r o g n a s t e v ä n n e r h e m m a h o s sig, n ä m l i g e n kanslirådet Eke- s t u b b e, b a n k o s e k r e t e r a r e n L i n d m a r k o c h hof- i n t e n d e n t e n L u n d b e r g, m e d hvilka h a n satt o c h sprakade helt förtroligt.
Så snart s u p é n v a r slut, p l ä g a d e, efter t i d e n s s e d i för- m ö g n a b o r g e r l i g a h u s n ä r g ä s t e r v o r o när- v a r a n d e, e n b å l b ä r a s in, h v a r v i d d a m e r n a v a n l i g e n b r u k a d e s t i g a u p p från b o r d e t.
Så skedde äfven n u: arraksbålen m e d de d o f t a n d e c i t r o n e r n a b a r s in, d e n 2 4 - å r i g a dottern i huset aflägsnade sig m e d en artig nigning, o c h g u b b a r n e höllo sig muntra.
M e n, n ä r k o m m e r s e r å d e t o c h h a n s tre v ä n - ner sett bålens botten o c h d e n f ö r s t n ä m n d e k a l l a d e p å s i n d o t t e r, f ö r att få kaffet ser- veradt, var h o n försvunnen.
I n g e n fick rätt p å h e n n e d e n a f t o n e n, h u r m a n ä n letade o c h ropade.
Skön jungfrun hade icke a l l e n a s t l ä m n a t s i n f a d e r s h u s, u t a n till o c h m e d s a m m a a f t o n g i f t s i g m e d s i n till- bedjare.
En präst, p å förhand naturligtvis vidtalad, h a d e förrättat vigseln, m e n för k o m m e r s e r å d e t P l o m g r e n blef d e n n e präst, s o m v å g a t f ö r e t a g a v i g s e l, u t a n att f ö r e g å - ende lysning ägt rum, okänd, och något m e n af sitt t i l l t a g t y c k s h a n ej haft.
Så långt T e s s i n.
Hjälten i denna enleveringshistoria var dåvarande korporalen vid lifdrabanterna (svarande m o t kapten i a r m é n) Fredrik H o r n a f A m i n n e.
H a n s t e g s e d a n i g r a d e r n a till general, blef u p p h ö j d i grefligt stånd samt s e r a f l m e r r i d d a r e.
H a n v a r 1 7 7 2 e n af G u - staf I I I: s f r ä m s t e m e d h j ä l p a r e v i d statshvälf- n i n g e n o c h då i sådan rojalistisk högstäm- n i n g, att h a n v i l l e u t b y t a sitt h i s t o r i s k t ryktbara n a m n Horn m o t » Gustafsvän », o c h, d å k o n u n g e n i c k e v i l l e tillåta d e t t a, u t b a d s i g n å d e n få i sitt v a p e n u p p t a g a konungens namnchiffer, hvilket beviljades.
Likasom Anna mannen Margaretha hugnades med m o t t o g, ej heller han, e r b j u d e n adlig värdig- synnerliga nåd och h e t, m e n u t v e r k a d e, o c k s å h a n, åt s i n a b a r n hon den inom en sådan värld ifrigt värdighet.
N ä m n d a barn, sonen 141 1772 äfven bevågenhet.
den åtrådda entrén fru tjusarekonungens tidens Så fick förnäma till H v i t a rum- m e t å slottet, ä f v e n s o m h a n s m a j e s t ä t s j u - v e l b e s a t t a p o r t r ä t t e n m i n i a t u r e att i b l å t t b a n d bäras å bröstet.
O m eller h u r u g a m l a k o m m e r s e r å d e t fullt f ö r s o n a d e s i g m e d sin d o t t e r o c h m å g, är ej u p p t e c k n a d t, m e n g i f t e r m å l e t m e l l a n d e två, hvilka trotsat såväl världens o m d ö m e s o m e n f a d e r s v r e d e f ö r att i n g å d e t s a m m a, b l e f e m e l l e r t i d ett m y c k e t l y c k l i g t.
Grefvinnan Horn, Gustaf III:s beundra- r i n n a, d r a b b a d e s 1 7 8 2 af ett h å r d t s l a g, då hennes ende broder, den på s a m m a g å n g s o m h o n själf i a d l i g t s t å n d u p p h ö j d e C a r l Anders Plommenfelt, ceremonimästare vid G u s t a f I I L s hof, m e d s k a m m å s t e r y m m a u r riket, d ö m d f ö r m a j e s t ä t s b r o t t.
E n d a g i m a r s s a g d a år h a d e h a n n ä m l i g e n å e n f ö n s t e r r u t a i B e c k e r s v ä r d s h u s s a l v i d Norr- t u l l s g a t a]!
, å h v i l k e n r u t a n å g o n m e d dia- m a n t i n r i s t a t o r d e n: » G u s t a v e I I I le p r e - mier c i t o y e n », tillagt: » I l y å été, m a i s ä p r e s e n t le p r e m i e r f o u r b é », f ö r h v i l k e t b r o t t h a n af S v e a h o f r ä t t o c h d ä r e f t e r H ö g s t a d o m s t o l e n d ö m d e s till h a l s h u g g n i n g — h v i l - k e t h a n g e n o m flykten u n d a n d r o g s i g — samt hans v a p e n s bölds n e d t a g a n d e från riddarhuset.
Smärtan öfver detta bidrog v ä s e n t l i g e n att få m å n a d e r d ä r e f t e r l ä g g a systern i grafven.
E n ä n n u större s m ä r t a u n d g i c k h o n d o c k — d e n att få se e n d e s o n e n i h e n n e s o c h » G u s t a f s v ä n s » ä k t e n s k a p, d e n v e k e, svär- miske, h ö g t b e g å f v a d e, m e n exalterade Claes H o r n f ö r d e l a k t i g h e t i G u s t a f 111:8 m o r d d ö m a s till e v i g l a n d s f l y k t.
* — - • ' " Mödrar emellan. "
» Två s m å finska rustibussar. » M a m m a till tvänne präktiga pojkar, 11 o c h 6 år, hvilka nu i sin tur försöka uppfostra mig, vill jag bjuda till att i korthet skildra deras uppfostran hittills.
Till ett hälft års ålder bad alla aftnar, tempera- tur 37° — 27° Cels., därefter två gånger i veckan till två års ålder; morgon- o c h aftontvagning dess- utom.
Om somrarne salta bad, då vi alltid b o i skären; de ha stärkt barnens hälsa o c h häm- mat engelska sjukan, hvartill de hade litet an- lag, lyckligtvis iingo de d o c k inga sviter.
Kläde dräkten, då de voro späda: skjorta, ö p p e n bak, flaneiltröja, mantel, blöja o c h lapp, en kort linda, s o m blott sammanhåller manteln under armarne, så att benen kunna röras fritt.
Mössa användes, tresnibb däremot obetydligt, emedan den läm- nar knäna bara.
I stället ifördes de liffärgade stickade byxor, då de börjat krypa, jämte varmt lif o c h en kolt eller kort klädning.
Då de bör- jat gå, har jag sytt d e m blusar af ylle eller bomullstyg, lämpadt efter årstiden, o c h lämnat bort klädningen, i hvilken de stiga och snafva.
De stickade b y x o r n a ersätter j a g m e d dylika af flanell jämte hvita underbyxor, de knäppas på lifvet, strumpbanden äro fastade vid sidan o c h knytas vid strumpan eller knäppas på en knapp.
Stort jubel väcker gåfvan af de första hängslen, de erhålla, vanligen mellen 5 — 6 år, de tycka sig vara stora då.
Fotbeklädnaden är] först stickade eller sydda: &gt;tossor », sedan skor utan klackar, m e n så få de stöflar så fort s o m möjligt.
Det är annars omöj- ligt för d e m att vara ute i de metershöga snö- massor, s o m här finnas, o c h bygga fästningar.
Det är ej en o c h två gånger mina parflar kom- mit inspringande o c h själagladt ropat: » Mamma, stöflarna di ble ' i snön brefve planket (eller ste- gen) å jag får i n f bort d e m!
» Jungfrun får då skynda att söka rätt på dem, hänga dem att torka, barnen få torra strumpor o c h reservstöflar på, s o m alltid finnas i beredskap, o c h så ut igen i s n ö n!
Om somrarne är sjön deras älsklings- plats, de simma, meta o c h segla sina båtar.
Barfota få de gå, så fort det blir varmt.
Till vår äldste sons förtjusning läto vi sy ho-
IDUN 142 n o m en skolrock, af tjock » sarka » (bondvadmal), ackurat pappas jaktrock i miniatyr, m e d gröna uppslag kring hals o c h ärmar.
H a n använde ej paletån den vintern, endast r o c k e n; » bussig: » var han också att se på, m e d varma klädes- b y x o r inuti stöflarne (läpikor) o c h på hufvudet » savonveukko », mössa m e d läderkulle o c h skinn- kanter, som vikas ned i fult väder o c h sålunda skydda nacke o c h ö r o n; uppvikna knytas kan- terna bak m e d fyra band.
På händerna har han » rukkaset », läderpåsvantar, o c h inuti d e m » kin- tat », ullvantar.
Så utrustad kan en pojke trotsa hvilken köld s o m hälst.
Deras måltider voro, sedan jag slutat amma d e m: äggula, höns- o c h kalfbuljong, mjölk o c h skorpa, välling o c h gröt.
Senare kött o c h grön- saker.
På morgnarne ha de fått kakao, m e n de ledsna fort på det, då ger jag té m e d rikligt mjölk samt hvetebrödssmörgåsar.
Kaffe bry de sig icke o m.
D e par, tre första åren var jag n o g a med måltidstimmarna, m e n sedan få de, då de känna sig hungriga.
Jag har tidigt lärt d e m att tacka, bocka o c h lyfta mössan på gatan, också nu, när lille b r o r ser sin bror lyfta mössan o c h hälsa, gör han det- samma; blyga ha de aldrig varit.
Ondt för tän- der ha de icke haft, o c h mässlingeu gick gan- ska lätt förbi, fast det var ledsamt att vara in- nestängd.
Fingo barnen » skrik-skot », då de vo- ro små, lät jag d e m skrika ut, tills de lugnade sig, den äldre gossen höll i sig en hel vecka, m e n sedan läkaren tittat på h o n o m o c h sagt: » Ja, kan han gå på natt o c h dag på detta sätt, så felas h o n o m ingenting! » läto vi h o n o m skri- ka sig mätt; han slutade af sig själf.
Barnen sofvo först i vagn, sedan i säng.
Födelsedagarne få de smärre gåfvor: böcker, bygglådor, spel o c h kaka med så många ljus uti, s o m de fylla år.
Min äldre son brukar bjuda skolkamrater till sig, då de spela teater, kläda ut sig, förevisa laterna-magica-bilder, leka blind- bock, m e d ett ord roa sig och rasa, för att o m kvällen, trötta o c h nöjda, säga att de » aldrig haft så roligt ».
Ett gladt rum hafva gossarne gemensamt m e d hvar sin bordslåda att hålla i ordning, bok- o c h verktygshylla.
Den lilles leksaksskåp är det svå- rare att hålla ordning i, fylldt s o m det är af soldater, träbitar, kork, papper, båtar, hästar o c h mycket annat godt, som ej så noga kan speci- ficeras.
Vanligen måste m a m m a vara m e d för att städa det, ty allt tycks vara så omistligt.
Det roligaste han vet är att leka » tåg », då stäl- las alla matsalsstolar i en rad o c h han tager plats på den första, m e d en ringklocka i ett snöre kring halsen, då är han » konduktör ».
Hans ideliga pinglande gör äldre b r o r ibland u t o m sig, det händer ej sällan att de råka i h o p o c h trumfa friskt på hvarandra.
Jag ser n o g att, de ej äro änglar, m e n deras sammanstötningar äro ganska harmlösa — och » pojkar ä pojkar! » Sagor tycka de båda o m o c h musikaliska äro de äfven, den äldre spelar redan själf litet, ofta i kvällsskymningen bedja d e: » Mamma, spela lite!
Spela ' Porilainen marssi '! » Då marschera de i takt g e n o m rummen efter musiken.
Någon gång undervisar den äldre den yngre i grammatik, en gång hörde jag h o n o m fråga: » H ö r du, ska man säja lillare eller mindre? » Lilla bror tvärsäkert: » Större! » .Ta, större blifva gossarne o c h m e d d e m an- svaret.
Måtte jag blott äga styrka o c h förmåga att fostra d e m till sanna, hederliga o c h dugliga män.
Hoppas, bed och arbeta.
Hälsans grundfond.
Själens jordmän.
Till v å r a s ö n e r s f ä d e r!
H v a d det rent fysiska beträffar, så fordras för det lilla barnets välbefinnande den trefald, s o m utgör själfva hälsans grundfond, o c h s o m består af sund, närande föda, frisk luft o c h renlighet.
Från första stunden skall födan gifvas på be- stämda tider; från 1 års ålder b ö r barnet vistas i fria luften så m y c k e t s o m möjligt o c h ifördt en praktisk klädedräkt, lämpad alltefter årstiden.
Förutom de smås lifselixir, de regelbundna varm- baden, vill jag vid sidan däraf äfven tillstyrka ett annat bad, som vi kunna benämna det här- dande, o c h s o m tillgår sålunda.
Hvarje morgon, s o m m a r s o m vinter, från två års ålder, neddop- pas det lilla barnet, helt hastigt endast, i en balja m e d nattståndet vatten (den kallare års- tiden uppblandadt m e d litet varmt) o c h torkas sedan mycket väl m e d ett groft lakan; ett dy- likt förfarande verkar skyddande m o t förkylnin- gar o c h stärker hela nervsystemet.
Och så ännu en sak af vikt, innan vi öfvergå till den psyki- ska delen af ämnet, nämligen barnkammarens utseende.
Välj därtill o m möjligt det största o c h soligaste rummet, tag ljusa o c h framförallt giftfria tapeter o c h gardiner samt af möbler de nödvändigaste, ty svängrum b ö r där finnas för ras och lekar, som spänna musklerna o c h sät- ta blodet i o m l o p p.
— Pröfva på dessa enkla medel, o c h jag tror du skall lyckas i din sträf- van att så harmoniskt s o m möjligt utveckla de små kroppshyddorna.
E n oändligt m y c k e t vanskligare uppgift är att fostra den lilla barnasjälen m e d dess ömtåliga jordmån.
I föräldrar, betänken hur mjuk den är, lika mjuk o c h böjlig s o m leran i krukmaka- rens händer; där bildas så lätt märken, antin- gen onda eller goda, o c h de förblifva n o g hela lifvet igenom.
E n stormakt på detta område o c h onekligen vår bästa bundsförvandt är det goda exemplet.
Någon uppfostran i egentlig mening kan j u ej talas o m förrän m e d de för- sta stegen, då den.
lilla viljan börjar göra sig mera gällande.
I de flesta fall anser jag för min del, att en varnande blick o c h några all- varliga ord samt i nödfall en stund i skamvrån göra mera nytta än riset m e d dess åtföljande skrämsel, s o m af så många mödrar förordas o c h äfven flitigt användes; d o c k gifves ingen regel utan undantag, så äfven härvidlag.
Studera noga dina barns skaplynnen, o c h när syskonringen ökas, betrakta då obemärkt deras lekar, så att du, när så behöfves, kan stäfja din lille pys ' despotiska regemente gent emot hans känsligare lilla syster.
Litet g n a b b ibland skadar icke, m e n retsamhet, som framkallar tårar gång på gång, förhindrar en sund utveckling både till kropp och själ.
Vänj dina barn vid, att ditt ja o c h ditt nej äro oåterkalleliga, o c h att du håller hvad du lofvar.
Då skall du n o g understundom till din glädje få höra barnen säga sins emellan: » Mor sade nyss, att vi inte fick, o c h då är det inte värdt att fråga en gång till. » Att man ju gärna för b e s ö k a n d e vänner vill visa sina små, det är nu ett erkändt faktum o c h väl ej underligt, men bäst är att sedan strax låta d e m försvinna till sin barnavärld igen o c h ej stanna inne för att lyssna till kanske ett tanklöst smicker o m deras förträffligheter från vännens läppar.
När barnen blifva större o c h börja tänka hit o c h dit, låt dem då i n o m familjekretsen få fritt o c h otvunget uttalla sina tankar o c h tysta ej ner d e m m e d ett: » Du är så liten, så det där begriper du inte, » eller: » Barn skola bara höra på o c h inte yttra sig i äldre personers närvaro. » Säg icke så, ty det alstrar m i s s m o d i det unga sinnet, o c h på det sättet vinner du ej dina barns odelade förtroende, ej heller fostrar du d e m till i en framtid själfstän digt tänkande män o c h kvinnor.
Respekt o c h lydnad taga ej den minsta skada vid detta fria tankeutbyte föräldrar o c h barn emellan.