Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Möller: »Ehuru Komitén föreslagit denna s. k. yrkesafgift, datt utgå endast intill dess man med säkerhet får se, hvad det nya beskattningssättet af rörelsen inbringar och till beredande af ersättning för den förlust, samtidig procentnedsättning och afskaffande af minimi-afgifterna möjligen medföra,-)) så anser jag denna separatbeskattning likväl härigenom icke rättvisligen motiverad.
Den drabbar endast en del af de skattskyldige, hvilka enligt hitintills gällande bevillningsstadga äro underkastade minimiafgifter; den blifver tryckande för alla mindre yrkesidkare, i det densamma, t. ex. vid antagande af en procents skatteqvot, motsvarar bevillning för en inkomst af 700 rdr, då yrket drifves med främmande biträde, och af 500 rdr, då det drifves utan biträde: — och alla yrkesidkare, hvars inkomst icke öfverstiger dessa belopp, få sålunda vidkännas en dubbelt så stor bevillning, som andra personer, hvilka genom annat arbete eller tjenst hafva inkomst.» Herr Swartz: »Efter min åsigt äro inga giltiga skäl anförda till stöd för förslaget om yrkesafgiften.
Detta förslag innebär ett åsidosättande af principen om allas beskattning efter jemlika grunder och är derföre, i min tanka, icke blott orättvist mot de samhällsklasser, som drabbas med den särskilda afgiften, utan ock, ur financiel synpunkt, skadligt, genom det menliga inflytande, som ett sådant stadgande möjligen kan komma att utöfva på tillämpningen af förordningens allmänna och vigtigare bestämmelser.» § 3.
Herr Möller: ”Komiterades förslag upptager såsom befriade från bevillning af fastighet: »Kronan eller staten, kyrka, akademi eller vetenskapligt samfund, all män skola eller allmänt undervisningsverk, stipendiefond, pensionsanstalt, sjukhus, fattigvårdsinrättning eller annan from stiftelse, stad eller menighet.»
Jag reserverar mig mot den alltför stora utsträckningen af dylika skattebefrielser. i det jag anser att befrielse från skatt till staten rättsenligt endast bör tillerkännas sådana stiftelser och inrättningar, hvilka äro af offentligt och allmänt nyttigt ändamål, d. v. s. uppfylla sådana förbindelser, för hvilka, i brist af tillgångar på dylika stifteltelser och inrättningar, staten sjelf finge mellankomma.
Sålunda kunna icke stipendiefonder, pensionsanstalter eller stiftelser, hvilka äro bestämda till vissa personers eller familjers fördel, göra anspråk på någon skattebefrielse, ej heller menighet och korporationer för fastighet, inkomst eller gåfva, som användes till dessas fördel eller underlättande af dem åliggande skyldigheter» Herr von Koch hade, i stället för momentet lit. b, föreslagit två moment af - denna lydelse: 165 »b) för boställe, annex-, mensal- och stomhemman eller annan på lön anslagen fast egendom. c) för hemman, som besittas med lifstidsstädja.» Herr Swartz: »Tjenstemäns inkomster och förmåner af till boställen upplåtna eller på lön anslagna hemman och lägenheter anser jag böra, efter uppskattning, sammanräknas med den öfriga lönen, och bevillning utgå af samfälda inkomstbeloppet efter samma slags beräkning, som för löneinkomst i allmänhet gäller.» Herr Stuart, som icke ansåg särskild bevillning i förhållande till den arrenderade egendomens värde böra påföras andre arrendatorer, än dem, hvilka vid arrendetidens slut egde optionsrätt till samma egendoms ytterligare utarrendering och innehade sådan egendom, för hvilken af egaren icke utgjordes fastighetsbevillning, hade föreslagit en så lydande punkt att i ofvanstående § införas: »För statens eller ofvannämnda verks, inrättningars och stiftelsers utarrenderade »eller uthyrda egendomar bör, då arrende- eller hyresafgifterna icke äro uteslutande »anvisade till tjenstemäns aflönande, lika bevillning utgå, som för annan fast egendom, »och, så vidt det icke strider mot redan afslutadt arrende- eller hyreskontrakt, er»läggas af dem, hvilka på grund af sådant kontrakt innehafva dessa egendomar.»
Häruti instämde Herr Normelli.
Herr Möller: »Ehuruväl den hittills gällande bevillningsstadgan (§§ 6, -19 och 20) samt äfven Komiterades förslag uttala den grundtanke: att fastighetsbevillning bör utgöras, det vare sig af egare, af kronoåbo eller åborättsegande innehafvare, af åboer med lifstidsstädja eller af boställsinnehafvare; så hafva dock hitintills arrendatorer af fast egendom, tillhörande kronan eller annan egare, sorn icke är pligtig att derför utgöra bevillning, varit från fastighetsbevillning befriade.
Den af Komitén för dylika arrendatorer föreslagna bevillning till endast halfva beloppet af den, som bör utgöras af egare, kronoåboer m. fl., är således en ny beskattning.
Jag reserverar mig mot detta förslag, hvilket jag anser, såväl till principen sorn till skatteqvoten, vara godtyckligt.
Arrendator af kronans elier annan fast egendom har, vid arrendebeloppets bestämmande, alltid tagit i beräkning den fördel, som genom befrielsen från ifrågavarande skattskyldighet, honom tillskyndats, och i förhållande dertill höjt arrendeafgiften.
Det vore således icke rättvist att sedermera ålägga arrendatorn en dylik fastighetsbeskattning, helst när egaren från densammas utgörande är befriad.
Deremot föreslår jag: att arrendator af fast egendom, tillhörande kronan eller annan egare, som icke är pligtig att derför utgöra bevillning, skall, i likhet med andre arrendatorer, erlägga bevillning af den årliga inkomst, han af sitt innehafvande arrende tillgodonjuter.» Herr Swartz ansåg, att arrendatorer borde erlägga bevillning efter den inkomst de ansågos ega af den arrenderade egendomen, och att således de lika litet som boställshafvare borde uppräknas under litt.
A af Art. II. 166 Herr ton Kock ansåg, det borde frälseränta beskattas lika med annan fäst egendom, och följaktligen sista punkten i 3 §, äfvensom 18 §, utgå.
Herr Swartz: »Frälseränta bör, hädanefter som hittills, vara underkastad bevillning såsom för fast egendom, hvarvid dock räntans kapitalisering bör ske efter fyra för hundra af densammas värde, enligt nästföregående års markegångspris, och i öfrigt iakttagas hvad i sista momentet af § 18 föreskrifves.
Då frälseräntas värde kan säkrare utrönas än, i de fleste fall, annan fastighets, och detta värde dessutom sammanfaller med sjelfva jordens, hvilken sådan ränta blifvit påförd, när räntan upphör att innehafvas af annan person än jordegaren, finner jag icke skäl att för frälseränta föreslå någon särskild eller högre bevillning, än den som af fastighet i allmänhet skall utgå.
Med mindre än att bevillning af frälseränta bestämmes efter Art.
II, kan dessutom icke bevillningen läggas till grund för frälseräntas deltagande i kommunal afgifter. » § 1- Herrar v. Koch och Normelli, som ansågo, att all inkomst af kaoital eller genom ränta borde vara underkastad beskattning, när sådan inkomst öfversteg Tvåhundra riksdaler, hade föreslagit, att, med utelemnande af sednare delen utaf lista momentet i denna § från och med orden »så vida», i slutet af samma § måtte tilläggas ett så lydande moment: »Utaf kapital eller genom ränta å utlånade eller i rörelse använda medel härflytande inkomster äro fria från bevillning, när de sammanlagda icke öfverstiga Tvåhundra riksdaler.» Herr
Stuart ansåg sista momenten af denna § böra erhålla följande lydelse: »Vid den för inkomst af kapital nu stadgade bevillningsafgifts beräkning och »utgörande få afdragas ej mindre de ränteutgifter, sorn den skattskyldige måste vid»käönas, än de för honom vid samma kapitals förräntning uppkomna förluster och »kostnader.» »Bevillningen för ränteinkomst af delegares i bankinrättning tillskjutna kapital »utgår enligt derför särskildt stadgad beräkningsgrund.» § 8- I stället för denna §, hade Herr Stuart — som ansåg de af Komiténs pluralitet föreslagna allmänna afdrag försvåra författningens rätta tolkning och tillämpning och deremot trodde, att hufvudsakligen enahanda stadganden, som hittills varit meddelade i fråga om bevillningen för tjenstemäns löner, skulle förefalla mest enkla och tydliga samt gifva minsta anledning till missförstånd — föreslagit nedanstående §: »För all behållen inkomst af bergsbruk jemte dertill hörande verk, inrättningar »och näringar, mjöl- och sågqvarnar, fabriker, mekaniska verkstäder samt andra för 167 »varors tillverkning eller förädling anlagda inrättningar, handelsrörelse, skeppsrederi »eller sjöfart, handtverk eller annan jordbruket icke tillhörande näring samt för hvad, »utöfver dermed förenade kostnader, förvärfves genom utöfning af vetenskap, konst »eller handaslöjd, äfvensom för aflöning, tillfälliga arfvoden och traktamenten, sportler »eller andra med innehafvande embete och allmän eller enskild tjenstebefattning för' »enade förmåner, erlägges bevillning med följande belopp, nemligen: »Femtio öre för hvarje hundra riksdaler, då den sammanräknade behållna in»komsten uppgår till Fyrahundra, men icke utgör Sjuhundra riksdaler; »Sjutio öre för hvarje hundra riksdaler, då inkomsten uppgår till Sjuhundra, »men icke utgör Ett-tusen riksdaler; och »En riksdaler för hvarje hundra, då inkomsten uppgår till eller öfverstiger Ett»tusen riksdaler; »börande dessa beräkningsgrunder jemväl tillämpas vid bevillningsafgiftens be»stämmande för inkomstbelopp, som öfverstiger jemna hundra riksdaler.» Enligt Herr Stuarts åsigt, borde bevillningsafgiften för pension e\\er årligt understöd helt och hållet skiljas från bevillningen för inkomst af lön eller yrke. så att pension eller understöd icke komme att inverka på annan inkomstbevillnings belopp.
Herr Stuart hade derföre ansett en särskild § böra meddelas angående bevillningen »af pension eller årligt understöd.» »För pension, årligt understöd, lifränta eller gratifikation, vare sig af allmänna »eller enskilda medel, äfvensom för betingade undantagsförmåner utgöres lika bevill»ning, som för löneinkomst å samma belopp, så vida pensionen, understödet, lif»räntan, gratifikationen eller undantagsförmånen uppgår till minst Fyrahundra riksdaler.» § 9.
För att undvika särskilda beräkningar i och för bestämmandet af det belopp, hvilket, såsom hyra för den bruks- eller fabriksegare tillhöriga egendom, bör afdragas å brukets eller fabrikens afkastning, ansåg Herr Sluai't sednare delen af denna § böra lyda sålunda: »Då bruks-, fabriks- eller näringsidkare måste såsom egare utgöra fastighets»bevillning för den till rörelsens bedrifvande begagnade egendom, lägenhet eller byggnad , må bevillningsafgiften för hans inkomst af dea der idkade rörelse minskas med »ett förstnämnda bevillning motsvarande belopp.
Användes åter för sagda ändamål »blott en del af bruks- och fabriksegaren eller annan näringsidkare tillhörig egendom, 168 »lägenhet eller byggnad, för hvilken fastighetsbevillning skall af honom erläggas, må »skäligen beräknad arrende- eller hyresafgift afdragas från den inkomst rörelsen lemsnar.
Likaså må derifrån afräknas de kostnader, som erfordras för vidmagthållande af »de för bruks-, fabriks- och handtverksrörelses bedrifvande upplåtna byggnader eller »lokaler.» § dO. Denna § borde, enligt Herr Stuarts åsigt, flyttas framför den 9:de och erhålla följande lydelse: »De aktiebolag, hvilka i öfverensstämmelse med derom utfärdad allmän författ»ning blifvit inrättade och trädt i verksamhet, äfvensom andra med Kongl.
Majrts »oktroj försedda bolag, föreningar samt verk och inrättningar, utom de i § 21 om»förmälda för bankrörelses bedrifvande bildade bolag, erlägga såsom bevillning
En »riksdaler för hundra utaf den behållning eller vinst, som till aktie-egarne eller veder»börande intressenter utdelas.» »Andra bolag, föreningar eller inrättningar, med undantag af dem, som i anse»ende till de föremål, för hvilka de bildat sig, enligt § 13. mom. a, äro från bevill»ning befriade, utgöra för sin inkomst enahanda bevillning, som det åligger hvarje »annan idkare af rörelse eller näring att erlägga.» Herr Möller: »Mot Komiténs förslag att med bevillning belägga endast den del af aktiebolags vinst, hvilken till delegarne utdelas, och sålunda från bevillning befria hvad som afsättes till förökande af bolagets inventarier, fastigheter m. m., inlägger jag min reservation, i det jag anser rättsenligt, att i och för de i 10 § omnämnda bolag enahanda bevillningsgrund följes, som för all annan inkomst af rörelse blifvit föreslagen.» Herr Sivartz: »Hela detta stadgande anser jag böra utgå.
De deruti omnämnda aktiebolags vinst å rörelsen bör icke beräknas annorlunda än andre näringsidkares.
Antingen årets vinst disponeras till ökande af de för rörelsen nödiga förlager eller, efter utdelning, användes till för rörelsen främmande ändamål, lärer den icke kunna förlora sin egenskap af att verkligen vara en vinst.
Det är sagdt, att, genom det föreslagna beräkningssättet, man skulle uppmuntra bolag till bildande af reservfonder.
Jag tror, att man med större skäl kunde säga, att man derigenom komme att uppmuntra bolag att bilda sig med otillräckliga grundfonder.
Ett bankbolag t. ex. skulle kunna finna sin uträkning vid att, i stället för att från början tillskjuta ett tillräckligt kapital, hvars afkomst, årligen utdelad, komme i sin helhet att draga bevillning, sammanskjuta endast ett mindre kapital, i afsigt att efter hand öka detsamma medelst årligt reserverande af betydliga, från bevillning fria andelar af den på rörelsen uppkommande vinsten.
Att 169
Att föreslå särskild bevillning för sedelutgifvande bankbolag, anser jag äfven sakna giltiga skäl.
Bevillningsförordningen får icke, efter mitt förmenande, afse, om en rörelse drifves under inflytande af för densamma mer eller mindre gynnsamma lagstiftningsåtgärder, vare sig att dessa befrämja rörelsen genom sedelutgifningsrätt, förmånliga tullbestämmelser o. s. v., eller trycka den genom tyngre grundskatter, höga tillverknings- och försäljningsafgifter m. m. d. — Ehvad behållningen å rörelsen derigenom blir större eller mindre, är frågan endast den, att af verkliga nettovinsten utfå den bevillning, som för inkomst af rörelse i allmänhet bör erläggas.» § 13.
Herr von Koch ansåg den sednare delen af denna §, efter momentet litt. b, höra lyda sålunda: »c) Här i riket tjenstgörande eller anställde Norske embets- och tjenstemän; d)
Främmande magters härvarande beskickningar tillhörande personer och deras utländska betjening; e) Främmande magters här anställde Konsuler, derest de icke äro
Svenske undersåter eller här idka handel eller annat yrke; och f) Utländsk man, hvilken endast såsom resande sig i Sverige uppehåller.» Herr Möller åberopade, i afseende å denna §, sin under § 3 antecknade reservation mot förslaget i fråga om befrielse från bevillning af fastighet.
Herr Swartz: »Sednare delen af mom. a, som börjar med orden: »och skall bevillning äfven utgå af patroni ecclesiarum», synes mig böra utelemnas.
Den tiondespanmål, patroni ecclesiarum uppbära, kan jag icke betrakta annorlunda, än såsom en under enskilde personers förvaltning ställd tillgång för bekostande af vissa kyrkors underhåll och ombyggnad, och bör derföre både sådan tionde och den, hvilken i öfrigt tillhör kyrkor, äfvensom domkyrkornas inkomster i spanmål eller hemmansräntor, vara från bevillning fritagna.
Kyrkor äro ju i allmänhet frikallade från utgörande af bevillning, utan afseende på om deras inkomster till större eller mindre del härflyta från enskildes donationer; hvarföre skulle då från befrielsen undantagas sådana kyrkornas inkomster, som äro en följd af donationer från statens sida?» § 16.
Herr Stuart ansåg denna § icke behöfva i författningsförslaget införas, enär den förklaring, densamma innehåller, vore dels på andra ställen meddelad och dels, enligt reservantens åsigt, öfverflödig. Bev.-Kom.
Bet. 22 170 § 18- Herrar von Koch och Swartz åberopade hvar sin under § 3 antecknade reservation i fråga om bevillning af frälseränta.
Efter den 18:de § ansåg Herr Stuart att i författningsförslaget borde tilläggas en särskild §, angående bevillningen af den tiondespanmål, patroni ecclesiarum och kyrkorna i Skåne, Halland och Bohuslän åtnjuta, samt af domkyrkornas anslag i spanmål och hemmansräntor; till stöd för hvilken åsigt han yttrade: att då nu föreslagna nya eller förändrade grunder i afseende på beräkningen af de inkomster, för hvilka bevillning skall utgöras, icke föranledde någon förhöjning i det hittills beräknade och beskattade värdet af nämnda tiondespanmål, så komme en nedsättning af den derför stadgade bevillningen från till en procent, eller det afgiftsbelopp, de i 2:dra artikeln af Komiterades förslag uppgifna inkomster äro underkastade, att medföra en af omständigheterna ingalunda påkallad skatteförminskning för innehafvarne af omförmälda krono- och kyrkotionde.
Beträffande åter den allt hittills domkyrkorna ålagda bevillning för deras inkomst af spanmål och hemmansräntor, så syntes Komiterades erhållna uppdrag att uppgöra förslag till förändrade bevillningsgrunder icke i något hänseende innefatta giltig anledning att förutsätta eller förorda eftergift af denna bevillning, hvars framtida upphörande hvarken vid sednast förflutna eller föregående riksdagar lärer blifvit ifrågastäldt.
Enligt Herr Stuarts förslag, skulle deremot i 3:dje artikeln efter stadgandet om bevillning för frälseräntor införas följande §:
G Bevillning för patroni ecelestarurn och kyrkorna i några provinser samt rikets domkyrkor tillerkänd tionde, m, m. § 19.
»För krono- eller kyrkoliondespanmål, som uppbäres af patroni ecclesiarum i »Skåne, Halland och Bohuslän, utgöres bevillnmgsafgift med Två och en half procent »af denna spanmåls värde, hvilket beräknas efter den inom orten sednast satta marke»gång.
Lika afgift erlägges ej mindre för den kyrkorna i nämnda provinser tiller»kända tionde, än för de i spanmål och hemmansräntor domkyrkorna i riket tillagda »inkomster, sorn icke äro anslagna till löner eller andra bestämda ordinarie utgifter; »börande värdet af sådan tionde och sådana räntor uträknas på sätt ofvan sagdt är.»
Häruti instämde Herr Normelli. § 21 Enligt Herr Stuarts afgifna förslag till bevillningsstadgans 3:dje artikel, borde föreskriften angående särskild bevillning af banker erhålla denna lydelse: 17* »Utaf de bolag, som bildat sig för bankrörelses bedrifvande och dertill erhållit »Kongl.
Maj:ts nådiga oktroj, erlägges bevillning med Två procent af den årliga be»hållning, som icke öfverstiger Sex för hundra utaf teckningssumman eller grundfon»den, och med
Atta för hundra af det belopp, som den för något år utdelade be»hållningen eller vinsten utgör utöfver Sex procent af teckningssumman»
Då Rikets Ständer ansett den bankrörelse, sorn icke för allmän räkning bedrifves, böra genom särskild bevillning beskattas, fann Herr Stuart icke något skäl att från denna beskattning undantaga de så kallade »filialbankerna», helst dessas vinst af sin rörelse under sednare åren i allmänhet icke torde varit mindre än de »enskilda bankernas».
För sin mening, att den i förfatlningsförslaget antagna beskattningsgrund, eller sedelutgifningens belopp, vore en ovigtig och otillämplig måttstock för bedömandet af den enskilda bankrörelsens relativa förmånlighet, ansåg Herr Stuart sig endast behöfva åberopa den Komiterades betänkande bilagda tabell, angående de enskilda bankernas ställning vid 1858 års slut, samt de angående dessa banker afgifna och genom almänna tidningarna offentliggjorda årliga revisionsberättelser.
I denna mening, så väl hvad angick lydelsen af 21 §, som i fråga om beskattning af filialbanker, instämde Herr Normelli.
Herr Möller: »Mot hvarje annan högre bevillning eljer monopolskatt å enskilda eller filialbanker, än den, som för inkomst af rörelse i allmänhet blifvit föreslagen, får jag reservera mig.
Sedelutgifningsrätten är redan indirekt beskattad genom den högre inkomst eller vinst, som just derigenom erhålles af det i enskild bankrörelse använda kontanta kapitalet och då, eniigt Komiténs förslag, hädanefter äfven af de såsom grundfond deponerade kapitaler s. k. kapitalbevillning kommer att utgöras; finner jag icke den föreslagna bevillningen för sedelutgifvande banker öfverensstämmande med den i Komiténs förslag för öfrigt uttalade grundsats: lika beskattning af hvarje från rörelse, kapital m. m. härflytande inkomst.» § 25.
Herr Stuart åberopade sitt afgifna, så lydande förslag till denna §, enligt hvilket några af Komiterades pluralitet sönderdelade momenter, som innehålla enahanda bestämmelser, borde sammanslås: »1:o
För gåfva af fast egendom samt testamente af så väl jast som lös egen»dom och kapital, med full eganderätt till den gifna eller testamenterade egendomen »och kapitalet, erläggas
Fyra för hundra i bevillning. »2:o
För fideikommiss erläggas af hvar och en, som tillträder eller mottager »fideikommitterad egendom eller såsom fideikommiss anslaget kapital, likaledes
Fyra »för hundra i bevillning. m »3:o
För testamente af årlig afkomst elier ränta, utan eganderätt till den egen»dom, hvaraf afkomsten erhålles, eller det kapital, deraf räntan utgår, erläggas i be»villning
Två för hundra af egendomens värde eller kapitalets belopp.» »4:o
Från de i denna § stadgade bevillningsafgifter befrias: m) efterlefvande maka; y>b) skyldeman i rätt upp- eller nedstigande led, syskon och deras afkomlingar; »c) hvar och en annan gåfvo- och testamentstagare eller fideikommissarie, för »sin lagliga arfslott och för hvarje gåfva, testamente eller fideikommiss, då »hvad derigenom med egande- eller besittnings- och nyttjanderätt erhållits, »icke uppgår till Ett-tusen riksdaler eller med minst detta belopp öfversti»ger gåfvo- och testamentstagarens eller fideikommissariens arfslott, samt för »den årliga afkomst eller ränta, som icke utgör Etthundra riksdaler eller »med åtminstone sistnämnda belopp öfverstiger afkastningen eller räntan af »hvad genom laga arfsrätt skulle tillfallit samma person; y>d) kyrka, akademi, vetenskapligt samfund, allmän skola eller annat allmänt »undervisningsverk, stipendiefond, pensionsanstalt, sjuk- och fattigvårdsinrätt»ning jemte annan from stiftelse.» Herr Möller åberopade, jemväl i afseende å denna §, sin under § 3 antecknade reservation i fråga om befrielse från bevillning af fastighet. § 29.
Enligt Herr Simris förslag, skulle i denna §, efter orden: »samt för frälseränta», tilläggas: »krono- och kyrkotionde m. m.» § 30.
Enligt Herr Simris förslag till 4:de artikeln, borde denna paragrafs 5:te moment lyda sålunda: »5:o af Statsdepartementerna, jemte alla andra embetsverk och embetsmyndig»heter, hvarifrån löner och arfvoden utgå, äfvensom af hvar och en kommunalsty»relse samt hvarje offentligt undervisningsverks, allmän inrättnings och stiftelses samt »med Kongl. Maj:ts oktroj försedt bolags och verks direktion eller styresmän: upp»gift å de bevillning underkastade eller dertill föranledande löner, arfvoden och öfriga »inkomster eller förmåner, som den hvarje departement, embetsverk, myndighet,sty»relse och inrättning m. in tillhörande eller derunder lydande embets- och tjenste»mannapersonal samt vaktbetjening, i och för sina befattningar, åtnjuter.» och skulle, enligt detta förslag, i samma § införas ett ytterligare moment af följande lydelse: 173 »6:o af samma embetsmyndigheter, direktioner och styrelser m. fl.: uppgift å »hvar och en från de under deras förvaltning ställda fonder och medel utgående »pension, som årligen utgör minst Fyrahundra riksdaler.» § 32.