Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit med underdånig petition om förbättring i sina lönevilkor på så sätt, att de i likhet med skoladjunkterne skulle efter vissa tjensteår blifva uppflyttade i högre lönegrad, och hade en sådan löneförbättring, om den kommit till stånd, otvifvelaktigt löst frågan på ett lyckligare sätt och bättre uppfullt de anspråk petitionärerna våga hysa på Statens mellankomst i deras ofta bekymmersamma ekonomiska ställning.
Numera torde väl föga förhoppning vara att Rikets Ständer, med afseende på förbättrandet af ifrågavarande läkares löner, afvika från den en gång beträdda vägen, men att å andra sidan Rikets Ständer redan nu skola finnas benägne att taga ett steg till på denna väg, derom bör man kunna hysa så mycket större förhoppning, som, förutom alla öfriga derför talande skäl, de tio provincialläkare, hvilka nu äro, så att säga, i tur att blifva ihågkomne med lönetillskott, hafva uppnått så stort antal ordinarie tjensteår att tre utaf dem räkna 19, två 18 och de öfriga mellan 14 och 17 sådana.
Utan att omständligare behöfva förorda en tjenstemanna-klass, som ej blott i sin egen dyrt förvärfvare bildning utan ock i den menniskoälskande rigtning, hvari denna bildning utöfvar sin verksamhet, bör ega en borgen för att med afseende på sin utkomst ej sättas alltför mycket efter sina vederlikar i Statens öfriga tjenstebestyr, vågar jag, på grund af hvad redan blifvit anförd t, vördsamt föreslå: det Rikets Höglofliga Ständer behagade anslå en summa af 5,000 R:dr att på ordinarie stat utgå såsom löneförbättring med 500 R:dr årligen för hvardera af de tio i tjenst anställde ordinarie provincialläkare, hvilka räkna de flesta ordinarie tjensteår, näst efter de tjugo provincialläkare, hvilka vid förra riksdagen kommo i åtnjutande af en likartad löneförbättring.
Om remiss till Höglofliga Stats-Utskottet af denna motion anhålles vördsamt.
Georg Nyqvist, från Wermlands län.
Näs 344 och 345.
513 Vo 344.
Af Georg Nyqvist från Wermlands län, om utsträckning i vissa afseenden af rättigheten att tillverka bränvin.
I statsekonomisk synpunkt tager jag mig anledning föreslå, att Rikets
Ständer för sin del måtte besluta, det bränvinstillverkningen i landet måtte få utöfvas vid hvilken tid af året som helst och att tillverkningsbeloppet måtte nedsättas till 100 kannor per dygn.
Om remiss härå till vederbörligt Utskott anhålles, äfvensom att få, före motionens behandling i Utskottet, inlemna nödiga motiver för dessa här gjorda framställningar.
Stockholm den 15 November 1805.
Vo 345 Af Georg Nyqvist från Wermlands län, örn låneunderstöd för anläggning af en jernväg emellan Filipstad och lämplig punkt på nordvestra jernstambanan, i händelse denna sednare komme att gå öfver Norum, m. m.
Då vid utvecklingen af vårt lands jernvägsnät den princip gjort sig gällande, att stambanorna böra byggas af Staten och bibanorna af enskilda med låneunderstöd af Staten, får jag vördsamt-föreslå, Uih. till B.
Brot. 1865 # 1866. 11 Sami. 4 Afd. 65 514 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 345. alt Rikets nu församlade Ständer ville bevilja låneunderstöd för en bibana emellan Filipstad och nordvestra stambanan, och anhåller att såsom stöd för denna min framställning få anföra följande:
Omkring och i närheten af Filipstad finnes en mängd grufvor med stora malmtillgångar och hvarur årligen uppfordras öfver två millioner centner, motsvarande en femtedel af landets hela malmkonsumtion och har inom Fernebo härad eller Filipstads bergslag en concentrerad tillverkning af 697,000 centner tackjern och 108,000 centner stångjern per år.
Dessa effekter hafva framtvingat transportleder såväl inom bergslagen som söderut från densamma, bestående uti vattendragens sammankoppling genom längre och kortare jern vägsstumpar, men transporten derå drager lång tid och dryga kostnader för de många omlastningarnes skull.
Dessa omlastningar medföra dessutom att farleden icke kan begagnas för forsling af kol.
För de vesterut belägna hyttor och bruk finnas deremot ej några andra transportleder än de befintliga lands- och vintervägarna.
Den landsväg, som ligger emellan Filipstad och Nyed, är den, med hvilken den nu föreslagna banan lämpligast torde böra löpa jemnsidig.
På denna väg framforslas årligen öfver en half million centner gods, mest bestående af malm.
Malmtillgångarna i bergslagen tillåta en betydligt större brytning än den närvarande och skogstillgångarne i vestra och norra delen af Wermland äro fullt tillräckliga för denna malmtillgångs förädling.
Bibanan skulle efter min uppfattning medföra, bland annat, tillgodogörandet af bergslagens malmtillgångar, som nu, i brist af kol, fortfar att vara ett dödt kapital och att de nuvarande, men nära värdelösa, skogarne i förutnämnde delar af landet, blefve tillgodogjorda och det till gagn såväl för den enskilde som för det allmänna; och härvid bör icke förbises den tillökade trafik för Statens stambanor, som denna bibana i all framtid skulle medföra.
På dessa grunder och under anmälan att såväl undersökningshandlingar som upplysningar om till hvad belopp aktieteckningen för bibanan uppgår, skola aflemnas till det Utskott, der frågan förekommer till behandling, får jag vördsamt föreslå: l:o) att Rikets Ständer ville såsom låneunderstöd anvisa två tredjedelar uti 2,258,000 R:dr, utgörande anläggningskostnaden för en bibana emellan Filipstad och norra linien för nordvestra stambanan vid Norum, för såvidt stambanan blir så lagd att bibanan med fördel kan till densamma anslutas ; 2:o) att nämnda lånebidrag af statsmedel må erhållas räntefritt under byggnadsåren; och 3:o) att å detsamma sedermera må erläggas tre procent ränta och den amortering Rikets Ständer kunna anse billig.
N:o 346. 515 Af Haus Hagermarck från Gefleborgs län, att för folkundervisningens befrämjande den s. k. personliga skyddsafgift en må till hela sitt belopp komma hvarje församling till godo, m. m.
Oaktadt så väl uti Kongl. Maj:ts till Rikets Ständers Stats-Utskott atlemnade nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, för folkskoleväsendets utveckling och förbättring, till beviljande föreslås ett belopp af 100,000 R:dr R:mt, sorn uti redan afgifna motioner inom detta och de öfriga Riks-Stånden anslag för denna vigtiga angelägenhet äskats, — vågar jag dock antaga, att ännu ett förslag härutinnan icke skall anses alldeles öfverflödigt, om det ock icke skulle lyckas nu mera än vid sistlidne riksdag vinna Rikets Ständers bifall, ehuru det, efter mitt förmenande, innefattar den största rättvisa i afseende på anslagets fördelning och således icke i längden kan undertryckas; hvarförutan det skulle medföra en väl behöflig minskning i eu mängd, under nuvarande förhållanden nödvändiga, meu eljest öfverflödigt underdåniga ausökniugar med dertill hörande yttranden af vederbörande auktoriteter och personer.
Om nemligen den personliga skyddsafgiften, som nu ingår till Statsverket, — derifrån anslag till folkskolorna efter vissa, till en del något svårfattliga och ofta olika tolkade grunder, sedermera utanordna^, — i stället finge, såsom förhållandet är med den s. k. folkskoleafgiften, af församlingarue genom laudtränterierna uppbäras och för folkundervisningens ordnande, efter olika lokala omständigheter auvändas, är jag fullt öfvertygad, att de flesta församlingar dermed skulle vara belåtna och således icke vidare, såsom hittills, behöfva efter en mängd omvägar, ingå med underdåniga ansökningar till Kongl. Maj:t om bidrag af statsanslaget, för att deraf undfå del, under det andra kommuner, som af egna medel redan offrat lika mycket, eller i många fall vida mera, för sitt skolväsende, af en eller annan anledning blifva utan allt bidrag, ofta endast för ett i ansökningshandlingarne förekommande högst obetydligt formfel, dervid vederbörande domkapitel och folkskoleinspektörer uti deras yttranden beklagligen ofta fästa allt för mycket afseende, och innan ett sådant, icke sällan af förbiseende tillkommet, formfel hunnit rättas, har statsanslaget redan tagit slut.
Ått ett sådant fördelniugssätt af statsanslaget kan vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande, lärer väl näppeligen någon kunna påstå.
Månne det icke vore klokare, att i främsta rummet låta hvar församling få, likasom förhållandet redan är med den ena hälften af skyddsafgiften, till bidrag i och för folkundervisningen disponera äfven den andra hälften.
Säkert finues icke en enda kommun, som icke för sina folkskolor är i behof af dessa medel; och om än för - 516 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 346. samlingar förut kunnat finnas, som, på sätt vid sistlidne riksdag, till skäl lör afslående af då väckta motioner i denna syftning anfördes, icke på annat sätt användt den skyddsafgift de hittills fått uppbära, än att deraf samla en kassa, så får man väl med full visshet antaga, att sådana beklagliga undantagsförhållanden hädanefter icke längre kunna förekomma, sedan dels de af Staten aflönade folkskoleinspektörerna börjat sin verksamhet och dels ett friskare lif genom de nya kommunalförfättningaruo uppstått så väl inom församlingarne och deras skolråd, som ännu mera inom de olika länen och deras representationer, al hvilka, exempelvis, Gefleborgs läns landsting innevarande år beslutat, att lör tre år anställa och med 3,000 R:dr per år lör hvardera aflöna trenne folkskoleinspektörer för länet utom den af Staten aflönade, samt derjemte anslagit icke obetydliga summor för andra, till folkundervisningens befrämjande ledande, åtgärder.
För den ganska sannolika omständigheten, att en del mindro lyckligt lottade församlingar inom riket kunna vara, för sina skolor, i behof af ytterligare bidrag, vore väl till deras understödjande, ett mindre anslagsbelopp, än det nu af Kongl. Maj:t i nåder äskade, derefter tillräckligt.
1 öfverensstämmelse med hvad jag nu haft äran andraga, vågar jag således vördsamt föreslå, det Rikets Höglofliga Ständer måtte för sin del besluta, att den personliga skyddsafgiften får till bela det belopp den för hvarje kommun utgör, på enahanda sätt som den nu utgående folkskoleafgiften uppbäras och i enlighet med församlingarnes beslut till deras skolväsende användas, samt att, i stället för det al Kongl. Maj:t till folkskoleväsendets utveckling oell förbättring i nåder äskade anslag, 100,000
R:dr, måtte å ordinarie stat uppföras 10,000 R:dr, att efter de grunder, Rikets
Ständer för sin del kunna finna skäligt bestämma, utgå till sådana mindre lyckligt lottade församlingar, som kunna, för sitt skolväsendes behöriga ordnande, anses vara i behof af bidrag utaf allmänna medel.
Utskott af denna motion anhålles vördsammast.
Stockholm den 15 November 1865. II.
Hagermarck, från Gefleborgs lån.
N:o 347. 517 N:o 349.
Af Hans Hagermarck från Gefleborgs län, om anslag för fortsatt byggande af norra jernstambanan från Upsala i rigtning åt Sala och Storviks station pä. Gefle—Dala-banan.
Då äfven vid detina riksdag, — oaktadt de aldra flesta derunder, åtminstone inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckta motioner i mer eller mindro mörka färger skildrat landets ekonomiska ställning och man således, men icke blott derföre, utan äfven med afseende på en annan, långt högre och vigtigare fråga haft anledning antaga, att några anslag till byggandet af andra jernvägar, än den i Kongl Maj:ts throutal vid riksdagens öppnande omnämnda, icke skulle ifrågakomma, samt alla jern vägsstrider de olika landskapernas intressen emellan få hvila, — en stor mängd motionärer framlagt förslag om medels anslående till anläggning af jernvägar i flera olika rigtningar inom rikets så väl södra och mellersta, som en af dess nordliga provinser, — finner jag mig uppmanad, att åter väcka till lif en under föregående riksmöten behandlad fråga om utsträckning af Statens jernbanor i rigtning mot det på kommuuikationsanstalter så vanlottade Norrland; och jag gör detta under den vissa förhoppning, att en hvar måsto medgifva rättvisan och billigheten derutinnan.
Inskränkande mig till att endast åberopa allt hvad förut blifvit inför Rikets Ständer anfördt tili stöd för det förslag, att Statens norra stambana måtte, i enlighet med redan verkställd undersökning och utstakning, från Upsala och Sala sträcka sig, genom Möklinta socken i Westmanlands, By socken i Stora Kopparbergs och Thorsåkers socken i Gefleborgs län till Storviks, inom Ofvansjö socken belägna station vid Gefle—Dala jernväg, för att derifrån framdeles fortsättas inåt Helsingland, får jag således vördsamt hemställa, att ett anslag af 5,000,000 R:dr R:mt måtte af Rikets
Ständer vid innevarande riksdag beviljas till påbörjande, för Statens räkning, af en jernväg i ofvan omförmälda rigtning från Upsala och Sala till Storvik.
Om remiss af denna motion till Höglofliga Stats-Utskottet. anhålles.
Stockholm den 15 November 1865. 11.
Hagermarck, från Gefleborgs län. 518 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
HT:o 348.
Af Erik Ersson från Gefleborgs län, om ytterligare anslag ät den af Doktor O.
Sandahl i hufvudstaden anlagda s. k. medicopneumatiska anstalt.
Vid sednaste riksdag beviljades genom sammanstämmande beslut af alla fyra Riks-Stånden ett årligt understöd af 2,000 R:dr Runt åt den af Doktor O. Sandahl i Stockholm anlagda s. k. medico-pneumatiska anstalten för behandling af flerahanda lidanden, företrädesvis i bröstorganerna, med vilkor att vid nämnda anstalt skulle dagligen lemnäs kostnadsfritt två luftbad åt fattiga eller mindre bemedlade sjuka, som kunde hafva gagn af sådan behandling.
Denna anstalts välsignelsebringande verksamhet har sedan fortgått oafbrutet och af den till Kongl.
Suudhets-kollegium afgifna årberättelsen finner man att under år 1864 icke mindre än 295 personer åtnjutit kostnadsfri vård vid denna anstalt, hvilka tillsammans begagnat icke mindre än 9,438 bad.
Sålunda hafva dagligen i medeltal mer än 31 personer gratis behandlats.
Denna långt drifua frikostighet mot obemedlade sjuka har vida öfverträffat det af Rikets Ständer stadgade vilkor af tvänne friplatser hvarje dag.
Anstalten har äfven sedan sista riksdagen blifvit utvidgad och ytterligare utvidgning är nödig, på det att densamma rätt ändamålsenligt må kunna motsvara derpå ställda fordringar.
Derjemte är nödvändigt att för anstalten anskaffa en lämpligare lokal, än den nuvarande.
Detta allt medför stora kostnader, hvilka göra anstaltens bestånd i ekonomiskt hänseende osäkert, och det skulle vara för talrika fattiga sjuklingar en oersättlig förlust, om denna anstalt af brist på understöd måste nedläggas, helst läkaresällskapets afgifna utlåtande och de till Sundhets-kollegium för de sista årou aflemnade redogörelser vitsorda anstaltens i många rigtningar gagnande verksamhet.
På dessa i korthet anförda grunder får jag vördsamt föreslå, att Rikets nu församlade Ständer behagade anslå en summa af 2,000 R:dr R:mt årligen under nästa statsregleringsperiod till understöd för Doktor O. Sandahls medico-pneumatiska anstalt i Stockholm mot enahanda vilkor, som vid förra riksdagen för samma anslag bestämdes, nemligen att vid anstalten upplåtes dagligen två friplatser åt obemedlade sjuka och att fortfarande årlig berättelse om anstaltens verksamhet till Kongl. Sundhets-kollegium afgifves.
Brik Ersson, från Gefleborgs län.
I Motioner i Bonde-Ståndet 1865, N:o 349. 519 &T:o 34» Af Carl Isak Bengtsson irån Kronobergs län, örn pension at Provincialläkaren D. J.
Billengrens efterlemnade enka, Wilhelmina Billengren, född Dahlberg.
På grund af närlagde handlingar får jag hos Rikets Höglofliga Ständer föreslå: det iramlidne Provincialläkaren i Sunnerbo distrikt af Kronobergs län Herr Doktor D. J.
Billengrens efterlemnade enka, Fredrika Dorothea Wilhelmina Billengren, född
Dahlberg, beviljades en årlig statspension under sin återstående lifstid till ett belopp af 200 R:dr R:mt.
Om remiss anhålles. Stockholm den 15 November 1865. C. 1.
Bengtsson, från Kronobergs län. 520 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
K o 350.
Af Per Persson från Wermlands län, om eftergift af den utaf Konungens Befallningshafvande i nämnda län Kronolänsmannen L. G. Bengtzon ålagda skyldighet att utgifva 216'
R:dr 34 öre
R:mt för undervigt å inlöst bränvinsbränningsredskap.
Några underordnade tjenstemän inom Wermlands län hafva, på sätt närlagde Konungens Befallningshafvandes utslag visar, blifvit dömda att godtgöra Kongl. Maj:t och Kronan så beskaffade medel, hvarför de icke uppburit den ringaste valuta.
Då ofvannämnda utslag upplyser, huru och af hvad orsaker detta skett, torde jag blott behöfva fästa Rikets Höglofliga Ständers uppmärksamhet derpå, att någon vårdslöshet och slarf måste hafva egt rum och begåtts af de utaf Konungens Befallningshafvande använde och åberopade “edsvurne män“, ty en utaf dem, nemligen jerndragaren Anders Olsson, säger, att utvägningen af kopparen till köparen skett på viktualievåg, då en annan, nemligen stadsfiskalen O. Rådbergs intyg upplyser, att vägningen skett å metallvåg, m. m.
Det förefaller dessutom oförklarligt, på hvilka skäl Konungens Befallningshafvande kunnat döma Kronolänsmannen L. G. Bengtzon att ersätta Kronan 15 Lisp. 1 skålp. koppar, då endast brast 4 skålp. i den af honom aflemnade kopparen, hvartill lägges frånskildt bly och jern 5 Lisp. 13 skålp. eller tillsammans 5 Lisp. 17 skålp.
Konungens Befallningshafvande lärer väl icke med anspråk på att af någon blifva trodd vilja påstå att skilnaden 9 Lisp. 8 skålp. bestått af sot.
Lika oförklarligt förefaller det, att en af länsmännen, nemligen P. Eriksson, kunnat lemna 2 Lisp. 8 skålp. öfvervigt, hvarför han blifvit tillerkänd betalning; hvarifrån har dessa 2 Lisp. 8 skålp. koppar kommit?
Har länsmannen tillskansat sig dem från bränvinspanneegarne?
eller månne icke det kan antagas mera trovärdigt, att de som “handskats“ med kopparen och vägt den på metallvåg, som tit.
Noring sagt och Stadsfiskal Rådberg intygat, snarare begått förvexling och äro vållande både till öfver- och undervigten, med ett ord till hela oredan?
Hade kronolänsmännen lemnats tillfälle att sjelfve åtfölja sina transporter och fått åtnjuta sin obestridliga rätt att vara närvarande vid utvägningen, så hade säkert icke öfvervigt uppkommit för någon, ej heller metallvåg fått begagnas.
Konungens Befallningshafvande i Wermland har icke heller, med alla sina i utslaget sökta skäl, förmått öfvertyga hvarken mig eller flertalet af provinsens inne - Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 351. 521 innebyggare, som härom fått vetskap, att saken blifvit tillräckligt utredd, att en rättvis dom var att förvänta, och då det synes mig, som dessa litet lönade tjenstemän borde förskonas för dem ådömda medel, hvilken hårda dom Kongl. Maj:ts och Rikets Svea Hofrätt sannolikt icke gillat, om klagandena tagit mod åt sig att anmäla missnöje öfver af deras förmän fälld dom, så torde det vara Staten mindre värdigt att godkänna det här visade förfarandet, hvadan jag hos Rikets Höglofliga Ständer härmed vågar göra den vördsamma framställningen: att Rikets Höglofliga Ständer täcktes medgifva eftergift och afskrifning åtminstone af hvad genom åberopade utslaget blifvit Kronolänsmannen L.
Gr. Bengtzon ålagdt att återgälda, eller 21G R:dr 34 öre Riksmynt, hvilket ersättningsbelopp, för en tjensteman i hans ställning, skulle vara allt för drygt att utgifva.
Om remiss af denna min motion till Stats-TJtskottet anhålles.
R:o 351.
Af Eric' Ersson från Gefleborgs län, om anslag af fern millioner R:dr R:mt för fortsättning af norra jernstambanan frän Upsala i rigtning ät Sala och Storviks station pä Gefle— Dala jernväg.
Vid behandlingen af frågan om norra stambanans sträckning uti Höglofliga St.at.s-Ul bana borde läggas öster om Sigtunafjärden till Upsala och derifrån öfver Sala till Storviks station å Gefle—Dala jernväg.
Dessa mina åsigter, ehuru icke delade af Stats-Utskottets majoritet, vunno dock Rikets Höglofliga Ständers bifall så tillvida, att anslag beviljades för norra stambanan från Stockholm till Upsala.
Nu återstår fortsättningen af denna bana, och då flera motionärer äfven vid denna riksdag söka draga norra stambanan i en för det allmänna mindre gagnelig rigtning, har jag ansett mig böra framhålla mina förr uttalade åsigter.
Statens stambanor böra läggas, der de företrädesvis Bih. till Ii.
Prot. 1865 $■ 1866. 11 Sami. 4 Afd. 66 522 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 352. komma att betjena dem, som mest äro i behof af lättade kommunikationsmedel och der cn jemn trafik är att påräkna.
Att begge dessa ändamål bort vinnas genom banans läggande från Upsala öfver Sala. tili Storvik lärer väl svårligen, med iakttagande af" rättvisa och oväld, af någon kunna bestridas.
På samma gång denna bana betjenar de delar af Upland och Westmanland, som företrädesvis behöfva lättade kommunikationsmedel, betjenar den äfven Gestrikland och Dalarne, Gefle och Falun samt Norrland.
Skulle, i framtiden, omständigheterna medgifva denna banas fortsättande längre mot norr, så gifves svårligen någon lämpligare punkt för dess utgång än Storvik eller trakten deromkring.
Af dessa i korthet anförda skäl och med åberopande af Öfverste Ericsons uti dess år 1856 afgifna utlåtande samt 1859 års jernvägsuudersökningskomités med flera yttranden, får jag vördsammast föreslå: att Rikets Höglofliga Ständer täcktes bevilja ett anslag af 5,000,000 (fern millioner) R:dr R:mt för fortsättning af norra stambanans byggande från Upsala till Sala, i enlighet med derför upprättad plan, samt vidare derifrån i lämpligaste rigtning emot Storviks jernvägsstation å Gefle— Dala jernväg.
Eric Ersson, från Gefleborgs län. m o 352.
Af Pehr Tjernlund från Wester-Norrlands län, om anslag för omläggning af landsvägen utmed kusten af nämnda län.
Förbättrade kommunikationer för de nordliga länen blifva med hvarje dag allt mer och mer af behofvet påkallade.
Vid sistförflutna riksdag väcktes ock af flera ledamöter inom särskilda Riks-Stånd motioner i detta hänseende.
Bland dessa motioner utgick en från undertecknad i och för förbättringar å landsvägen från Bergvigs bro genom Helsingland, Medelpad och Ångermanland till Westerbottens länsgräns.
På Statens bekostnad blof ock utaf det vid sistlidne riksdag beviljade allmänna anslaget till väganläggniugar undersökning verkställd för Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
523 ifrågavarande landsvägs förbättring; och är det på grund af det utaf vederbörande tjensteman upprättade kostnadsförslag å denna vägförbättring, som jag nu vågar bos Rikets Ständer begära anslag för förbättring af landsvägen utmed kusten genom Wester-Norrlands län.
Att denna väg är särdeles backig och i högsta grad svår att färdas, är kändt af hvar och en, som besökt dessa trakter.
Huru menligt detta förhållande måste inverka på ortens rörelse, är lätt att inse, liksom att bot i missförhållandet är högligen af böhofvet påkallad.
Tacksammare än Wester-Norrland kan ej heller uågot län vara för hvad
Staten anvisar för kommunikationernas befrämjande, ty förbättrade vägar framkalla odling.
De norra länens anspråk på Statens mellankomst i detta hänseende hafva hittills obetydligt blifvit tillfredsställda.
Dessa orters rikedom på resurser erkännes, men utan kommunikationer kan den ej tillgodogöras, hvadan fara är för handen att, derest ej kraftigare åtgärder vidtagas, dessa vigtiga orter komma att ännu i många år till fäderneslandets skada ligga i dvala.
Innebyggarne i Wester-Norrlands län se med glädje och utan afund de södra orternas utomordentliga utveckling i kommunikativt hänseende, väl vetande, att allt, som länder till fäderneslandets förkofran, skall glädja dess söner, helst då de med ingalunda obetydliga uppoffringar dertill medverkat; men de hysa dock den förhoppning, att sjelfva någon gång få so sin egen hembygd utgöra föremål för det allmännas omtanke.
Enligt åberopade förslag utgör omläggningskostriaden för ifrågavarande väg genom länet utmed kusten 610,372 R:dr 22 öre R:mt.
Utaf detta belopp vågar jag anhålla, art som anslag anvisas tre fjerdedelar, eller R:dr 457,778: 22. samt att beräknade expropriationskostnaden oafkortad utgiuge med „ 115,790: 78. äfvensom den kalkylerade brobyggnadskostnaden öfver Indalselfvon med „ 86,550: — hvadan sålunda till Wester-Norrlands län, för uppgifna ändamålet, torde såsom anslag beviljas R:dr 660,119: — med skyldighet för kommunerna att sjelfva verkställa arbetet samt för framtiden vägen underhålla.