Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— I anledning häraf och som önskligt vore att med landets egne medel bidraga till de allmännyttiga jernvägarne inom riket, utan att, på sätt under sednast förflutna riksdagar egt rum, genom utländska lån anskaffa allt hvad härtill anslagits; tager jag mig friheten föreslå: att Rikets Höglofliga Ständer ville latta beslut derom: att af denna förökade statsinkomst en summa af Fyra millioner måtte användas till inköp af sådana obligationer, som utfärdas för anskaffande af lån till jernvägars byggande inom riket; och torde dessa obligationer böra öfverlemnas till Fullmägtige i Rikets Ständers Riksgälds-kontor, att vårdas och förvaltas.
Att denna min motion måtte blifva till Höglofliga Stats-Utskottet remitterad och derstädes komma under pröfning, i sammanhang med statsregleringen, vågar jag vördsammast anhålla.
Carl Anders Larsson, från Östergötlands län.
Bik. till B.
Brot. 1862 <fe 1863. 11 Sami. 4 Afd. 67 450 Motioner i Bonde-Ståndet 1862■ N:o 296.
Af Sven Nilsson från Christianstads län, derom att Slaten emot afgift af rust hällen måtte öfvertaga vissa delar af ruslningsshyldigheten i Skäne m. m.
Under långa tider och mångfaldiga gånger förut, äfvensom under detta riksmöte, hafva allmogens ombud från Skåne framhållit, huru betungande den provinsen ålagde rustningsskyldigheten är och begärt lindring i detta onus, så alt endast denna fortsatta klagan kan visa, att den ej saknar befogenhet.
Någon nämnbar lindring bär likväl ej följt, eller några förslag till förändringar, som rusthållarena kunnat antaga, blifvit framlagda; ty den lösen sorn, åtminstone i sednare tider, begärts i stället för rustningens utgörande in natura, bär dels varit för högt tilltagen och dels förenad med sådana vilkor, att rusthållarena ej kunnat ingå derpå.
Fastän icke nu rusthållare har jag i många år haft ett rusthållshemman och har i följd deraf egen erfarenhet, huru drygt [detta onus blifvit i sednare tiden, då uniforms- och andra förändringar blifvit regel, samt utrustande af krigsmän mera sker för parad än med afseende på det egentliga ändamålet, mera för lyx än för allvar.
Om, efter en nära sextioårig fred, då rustningskostnaderne blifvit uppdrifna till en sådan höjd de nu åro, ett krig skulle utbryta och rusthållarne —* emedan ändring eller lindring under sådana förhållanden svårligen vore verkställbar — belastas genom deraf följande ytterligare och oberäkneliga förluster; så torde Regering och Ständer, fastän för sent, finna att de försummat, medan tid var, att lyssna till en klagan, som varit så befogad, ty en sådan händelse skulle, utan tvifvel, bringa aldra största delen a i rusthållarne, åtminstone i min hemort, till armod, en ställning, hvaruti väl ingen af Statsmaglerna önskar tinna landets innevånare.
I en tid som denna, då, under djupaste fred, man lefver, så alt säga, i ett beväpningsrus, vågar jag ej hoppas på framgång af något förslag till indragning uti den stående arméen, ehuru jag ej anser att sådant vore vådligt, åtminstone så vidt det rörde Skånska Dragonerna; ty jag har svårt alt inse hvarken hvar, eller hvartill de i vårt bergiga land skulle användas, med den tjenstbarhet de, i sitt närvarande skick, ega.
Jag vill endast begära någon lindring i sjelfva rustningens utgörande, så att Motioner i Bonde-Ståndet 1862. lS:o 296- 451 rusthållaren kan vara oberoende af militärverldens moder, samt en rättvisare fördelning af rustningsskyldighelen mellan stam- oell augments-hemman och föreslår alltså vördsammast: att Staten, emot en billig afgift från rusthållen, öfvertager rustningsskyldigbeten i Skåne, med undantag af karlens lega och lön, samt hästens anskaffande och underhåll, och att de augmentshemman, som till rustningsstammar betala sin ränta med pengar, må i stället deltaga i rustningens utgörande i proportion efter den ränta, hvarmed de augmenterats och hela rustningsstammens rån'a.
Man finner alt, genom antagande al första delen af mitt förslag, ingen minskning i truppens styrka eller tjenstbarhet uppkommer, så att det derföre bör förkastas; och under förutsättning af en klok anordning, vill jag förmoda, all anskaffandet och underhållet af munderings- bevärings- och utredningspersedlar, då det skedde och handhafdes af krigsbefälet för bela truppen gemensamt, skulle kunna verkställas för så mycket billigare pris och skötas så mycket ändamålsenligare, än om hvarje rusthållare skall anskaffa och förvara sin andel deraf, alt Staten skulle hållas skadelös med en afgift från rusthållarne, som åtminstone ej vore större än den kostnad, de nu måste vidkännas; — att icke tala om alla deras besvär och obehag vid rustningens utgörande, hvilket ganska väl förijente sin egen historik.
Ehuru sednare delen af mitt förslag ej heller är afsedt att inverka inskränkande på rustningsskyldighetens utgörande; så torde motstånd möta för dess antagande, enär många augmentshemman komme att lemna ej så obetydligt mera bidrag till rustningens utgörande än på sednare tiden skett; men granskar man förhållandena i grund, så innebär delta förslag ingenting annat än rustningsskyldighetens fördelande efter samma grunder, hvarefter den ursprungligen föreskrifvits, eller rättare skyldighetens återförande till sin rätta grund.
Af indelningsverket för de Skånska kavalleri-regementen, som afslutades 1730, inhemtas, att till hvarje rustnings utgörande anslogs omkring 60 dalers ränta, samt att de rustningsstammar, som voro så svaga att de ej kunde sättas i full rustning, finge till understöd andra hemmans räntor.
Desse sammanslagne räntor motsvarade den tiden fullkomligt rustningsbördan, så att dess åtagande egentligen icke betraktades såsom en tillökning uti, ulan såsom en förändring utaf onera.
Följaktligen deltog augmentshemmanet då i rustningens utgörande lika med rusthållet, i mån af hvarlderas dertill anslagna ränta.
Förändrade varuvärden eller rättare förändrade penningevärden, hafva, sedan den tiden, aflägsnat den jemlikheten hemmanen emellan allt mer; så alt de stammar som åtnjuta augment in natura, hafva en verklig och, på somliga ställen, högst betydlig hjelp; hvaremot de som hafva penningeränta sig anslagen, äfven med myntets valvation, kunna anse sig såsom lottlösa i fråga om augment. 452 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
För att förtydliga delta vill jag uppgifva några den tidens varuvärden.
Så finner man af den i Malmö år 1751 upprättade markegångstaxa — den första i Skåne —• att en tunna råg blifvit upptagen till 2 daler 12 öre, en tunna korn till 1 daler 16 öre och en tunna hafre till 24 öre, samt att 1732 års markegångs taxa upptager en tunna råg till 5 daler, en tunna korn 2 daler och en tunna hafre till 1 daler 4 öre silfvermynt.
Häraf hlir tydligt alt den rustningsstam som hade några dalers ränta till hjelp, den tiden och långt derefter, verkeligen hade hjelp, emedan de motsvarade ett icke obetydligt varuvärde, till exempel i spannmål, flere tunnor då ån skäppor nu.
Jag vill ändock söka göra delta något tydligare, medelst jemförande af augmenten till ett par rusthåll, bland de många, som kunde framdragas.
Sålunda har rusthållet N:o 32 vid Christianstads sqvadron, hvars rustningsränta är upptagen till 68 daler 10 öre, augmenterals från ett annat hemman med 8 daler 22 öre, hvaraf 50 öre utgöres af dertill förvandlad kronotionde en skäppa råg och en och en hal^ skäppa korn.
Efter valvation utgör nu detta augment 4 R:dr 54 öre Riksmynt; men vid indelningsverkets upprättande motsvarade det ett värde af omkring 6 tunnor korn, efter 1731 års markegång, och, efter det pris den lill samma augment anslagne kyrkotionde blifvit förvandlad, något öfver 4 tunnor af f råg och f korn.
I Åsum, af Gerds härad äro flere rusthåll vid lifsqvadronen och samma regemente, som hvardera blifvit i augment ”tilldelte gräsbete på Kronans behållna kungsskog, ofvanför Maltesholm och Sönnarslöf, 6 st. kreatur å 8 öre s:ml, tillsammans 1 daler 16 öre.”
Detta gräsbete innehafves ännu till lusthållen och har på sednare tiden haft ett värde af 8 å 10 Rdr
Runt årligen för hvarje lott; således hafva de rusthållen 50 ä 60 R:dr R:mt årligen hvardera, i stället för, om deras augmentsränta skolat utgå i valveradt mynt, de måst nöja sig med 75 öre Riksmynt.
Ett i sanning mycket gynnsamt förhållande, jemfördt med ofvannämnde N:o 32, som, i stället för ett nära sex gånger så stort augment som hvarldera af Åsums-rusthållen, bekommer endast 4 R:dr 54 öre R;mt.
Jag har icke föreslagit att lägga varuvärdet till grund för rustningens utgörande, utan endast velat, med anförande af exempel, visa att den räntan, som anslogs till augment, verkeligen hade ett så stort värde, att den fultl motsvarade sin andel i rustningskostnaden.
Och denna andel anser jag rättvisligen höra presteras sålunda, alt om man antager rustningskostnaden för år till omkring 300 R:dr Runt för hvarje rusthåll, så skulle, till exempel till ofvannämnde
Nio 52 augmentet — 8 daler 22 öre — utgöras med nära | af rustningskostnaden, eller 57 R:dr Runt, hvilket ändock ej uppgår emot det spanmålsvärde som räntan motsvarade vid indelningsverkets upprättande.
De af mig föreslagna förändringar i ruslningsskvldighetens utgörande åsyfta således ingen ändring i indelningen, ulan endast en rättelse i missförhållanden, som småningom genom tidsomsländigheterna uppkommit, en rättelse, som jag anser rätt - Motioner i Bonde-Siandet 1862.
N:o 297. 453 vis, emedan rustningskostnaderne så betydligen förökats emot vid indelningens början och augraentshemmanen fått mot rusthållens svarande afkortning i ränta och som jag anser nödig, emedan ruslhållen äro i så stort behof af all den hjelp som kan erhållas.
Sven Nilsson, från Christianstads län.
Uti ofvanstående motion instämmer undertecknad, såsom med sanna förhållandet öfverensstämmande.
Af Sven Wilsson från Christianstads län, alt uträkning, debitering och uppbörd af den s. k. halmsfädjan i Christianstads län må upphöra.
Från Christianstads lån utgår en pålaga under namn af halmstädja, som blifvit bestämd genom General-guvernören Grefve Asciiebergs instruktion den 2 !
Oktober 1681, eller året innan första ständiga tiondesättningen derstädes verkställdes.
Emedan beloppet af denna skattetitel är så obetydligt alt det icke kunnat utdebileras årligen, så har det utlagits hvart sjunde år, och i proportion efter hvar och en orts spanmålstionde; sålunda har den utgjort: från Ingelstads och Jerrestads härader, hvari sjunde år 158 R:dr 47 sk. 2 rst. således för ett år 22: 34 sk. 2 rst. från Norra och Södra Åsbo samt Bjäre härader, för sju år 124 lV.dr 52 sk. 1? rst. således för ett år 17: 38 ” lOäi ” från Östra och Vestra Göinge härader, hvart sjunde år 12 7 R:dr 3 sk. 1 rst. och årligen 18: 7 ” 3 ” från Willands, Gerds och Albo härader, hvart sjunde år 109 R:dr 45 sk. 8 rst. årligen 15: 20 17 7‘ ” alltså för hela länet årligen, summa Banko 74: 4 sk. lOJs rst 454 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Nu är genom Kongl. Maj.ts nådiga Bref den 11 Maj 1855 förordnad!, alt denna halmstädja skall upphöra, emot det att, sedan utrönt blifvit huru mycket hvarje hemman, i medeltal af 21 år, erlagdt, della medelbelopp skall tilläggas hemmanets penningeränta; hvilket lärer skola verkställas i sammanhang med det nu pågående jordeboksarbetet.
Undersöker man närmare huru det gestaltar sig vid denna räntas fördelning på hemman och lägenheter som äro kronotionde åsalte, så skall man linna att, till exempel inom Ostra och Vesira Göiuge härader, äfvensom inom Norra och Södra Åsbo samt Bjäre härader, der afgiften utgår med 74 rst. på tunnan och hemmanen äro med lindring tionde belagde, det hemman hvars kronotionde icke uppgår till mer än en half tunna skall erlägga högst t öre, emedan beloppet öfverstiger | öre; hvaremot denna afgift för 7ij kappar icke belöper sig till 4 öre, hvilket, såsom icke betalbart, författningsenligt, måste uteslutas.
Då delta lages i öfvervägande måste antagas alt ?s eller till all säkerhet * af den för Christianstads län belöpande haimstädjan, som för år utgör omkring 74 Riksdaler Banko skall försvinna; och således i allra gynnsammaste fall för Staten återstå | eller 55 R:dr 24 skilling utgörande i Riksmynt 83 R:dr 25 öre.
Uppskattar man nu det arbete som med fördelandet af berörde antagna behållna belopp, äfvensom med bollkastande af runstycken måste nedläggas vid de under granskning varande ränteförenkiings-uträkningarne — synnerligast hvad beträffar fögderiet Willands, Gerds och Albo härader, som består af 44 socknar och hvarest hvarje sockens bestämda halmslädjebelopp skall, till följd af ofika bcräkningsgruud fördelas, hvadan della fögderi ensamt fordrar mångå gånger mer tidsutdrägt än aila öfrige länets fögderier tillsamman — så kommer man ovedersägligen till det resultat, att inkomsten, genom halmstädjans behållna belopp, icke med högre än cirka 2 procent utgör ränta å det kapitalbelopp som utbetalas till jordeboksrevisionen för liden, som åtgår endast lill alt uträkna, fördela och i ny ränta omsätta haimstädjan inom Christianstads län.
Dessutom skall, vid jordeböckernas utskrifvande i 4 exemplar, arbetet försvåras genom utförande af besvärliga bråktal.
Sedan hela det ofantliga ai betet med omsättningen och fördelningen blifvit verkstäldt, så återstår den årliga utdebiteringen och uppbörden af ett så obetydligt belopp från nära 3,000 hemman och lägenheter.
Besinnar man att de fleste hemman äro delade i många och rätt ofta ganska små delar, samt att deras öfriga grundränta är ibland indelad till rustning, boställen, civile och militäre tjenstemän samt en mängd andra ändamål, så att denna lilla afgift blir den enda som, såsom ränta, kommer ali debiteras; så lärer man, utan svårighet, kunna förstå, att uppbörden ensamt larfvar så mycket arbete, alt, om det skulle betalas, lill förräntande af det kapital som blifvit för uträkningen utgifvit återstår intet.
Man må blott föreställa sig, om en enskild person skulle vilja eller kunna åtaga sig utdebiteringen och upp - Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
455 hördén, ifall han huge liela beloppet.
Men Statens tjenstemän måste göra det, om halmstädje-afgiften skall fortfarande bibehållas.
J)et är icke för minskningen af utgiften för räntegifvare i Christianstads län, emedan, som hvar man må linna, den är så obetydlig, att dess utgifvande ej kan verka något för de skattdragande, utan, i anledning deraf atl det, såsom jag tror mig halva visat, är en statsekonomisk förlust om den bibehåiles, som jag vill vördsamt föreslå: alt halmstädjan i Christianstads län ina från all vidare uträkning, utdebitering och uppbörd uteslutas.
Som jag gjoit mig underrättad att Christianstads läns räuteförenklings-ulräkuingar, i och med detta års utgång, komma under granskning oell arbete, synes, såvida det med min motion afsedda ändamål ej skal! förfelas, densamma tarfva skyndsam handläggning; hvadan jag tager mig friheten anhålla alt Höglofliga Stats-Utskottet, dit den läier remitteras, ville, så lort ske kan, (rån Kongl. Kammar-kollegii jordeboks-kontor infordra de ytterligare upplysningar i ärendet, som kunna erfordras och erhållas.
Stockholm den 21) November 1862.
Sven Nilsson, från Christianstads län. N:o 298.
Af Sven Nilsson från Christianstads län, om anslag och län för an■ läggande af en jernväg emellan Hessleholm och Christianstad.
För en ledamot af detta Hedervärda Stånd, kan det ingalunda vara angenämt att framkomma med begäran om anslag eller bidrag af Statens så strängt och så allmänt anlitade tillgångar, emedan han ej allenast sjelf måste bidraga till bärandet af det allmännas lyngsta börda, ulan derjemte ser och känner mängden af den arbetande befolkningens svårigheter alt förvärfva sitt uppehälle, hvilka svårigheter måste förstoras om dess skattebördor skulle ökas; men omständigheter kunna förefinnas, alt man måste bryta med sin tvekan, som ock kan minskas om, såsom jag 456 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 298. hoppas rörande min framställning, bifall dertill ej för det allmänna skall verka särdeles betungande.
Sålunda liar, jemte det jag sjelf inser nödvändigheten deraf, jag blifvit uppmanad af mina kommittenter att hos Rikets Höglofliga Ständer begära både anslag och lån, eller endast ettdera, såsom hjelp till byggandet af en jernbana från stationen Hessleholm vid södra stambanan till staden Christianstad.
Jag är skyldig att vid min framställning foga några skäl för bifall dertill, och skall, för att icke upptaga för mycket af en dyrbar tid, söka göra det så kort som möjligt, samt anföra:
Att efter den undersökning majoren vid Väg- och Vattenbvggnads-styrelsen C.
Adelsköld verkställt, har han den 1 Augusti innevarande år lemnat utlåtande och kostnadsförslag, utvisande att banan af omkring 2 |:dels mils längd och 5 ‘ fots spårvidd, med rörlig materiel, maskinerier, redskap och diverse omkostnader, skulle uppgå till en kostnad af ungefär 1,0110,000 R:dr R:mt.
Att, af hvad jag har mig bekant, jag iörmodar att minst hälften af denna summa är eller snarligen blir tecknad på aktier inom staden Christianstad och orten deromkring.
Att Christianstad år en stad med nära 6000 innevånare och medelpunkten för en landsort, hvars stora behof att komma i deltagande af nutidens lättade kommu nikationer, både för afsättning och inköp, icke nog kan framhållas; emedan den naturliga följden af dessa kommunikationsanstalter måste blifva, att den ort som icke kan hafva vinst deraf måste hafva förlust; ty rörelsen drager sig åt andra håll och lemnar orten, så att säga, isolerad.
Alt landtmännen i Chrislianstadstrakten, som, efter hvad kändt år, hittills drif— vit brånvinstillverkningen i mycket stor skala, nu måste, till följd af förändrad lagstiftning, söka sig andra inkomstkällor, om de skola kunna fullgöra sina utskylder, hvilket häntvder på nödvändigheten af förbättrade kommunikationsanstalter, för afsättande af hvad der produceras.
Att det allmänna vinner, ej allenast genom en betydande orts indragande uti den samverkan, som är så nödig för ett lands förkofran, utan ännu mer om just denna ort — hvars kommunikation med hafvet, som man hoppas, snart blir mera fullständig ån nu — varder, medelst bibana förenad med stambanan: så att den, med sin rörelse, betydligt både ökar stambanans inkomster och gaguar andra orter; hvadan det, i mer än ett hänseende, är att betrakta som en vinst för det allmänna om denna föreslagna bibana kommer till stånd.
Att utom dessa nu antydda skäl för det allmänna att lemna understöd åt företaget finnes ett, som år mera direkt och, efter min åsigt, af ganska betydande vigt, nemligen det, att i Christianstad är förlagdt Wendes Artilleri-regemente med en betydande depot af krigsmateriel, hvartill det alltid måste vara nödvändigt att hafva lätt Molioner i Bonde-Ståndet 1862.
457 lätt kommunikation och som det kan blifva förenadt med största fara för fäderneslandet att ej kunna snabbt disponera.
Alt jag icke dristar hoppas det
Christianstad och den banan angränsande orten skall våga företaga sig det önskvärda arbetet på egen hand, äfven om tillräckliga kapitaler kunde disponeras, så snart de erfordrades, hvilket likväl ej lärer vara förhållandet; hvadan det allmännas biträde är högst påkalladt.
Att en blick på vår jernvägskarta visar, hurusom södra Sverige fått af sin stambana, färdig, jemförd! med öfriga i landet, endast en liten bit, som likväl lemnar ganska vackra resultat, samt ingen enda smärre bana, ehuru ganska många sådana finnas annorstädes, till hvilka Staten lemnat rätt vackra bidrag, som, såvidt de äro nämnda i Rikets Ständers Revisorers berättelse, hafva på några år uppgått till 4,895,000 R:dr R;mt.
Att bland alla de städer dessa banor anlöpa, har jag ej funnit någon hafva så stort antal innevånare som Christianstad, utom en enda, nemligen Gefle, hvars folkmängd är betydligt större; likasom jag har svårt att tro det landsbygden skulle vara så befolkad, som i Chrislianstadslrakten.
Alt det ingalunda kan vara min mening att klandra, utan tvärtom, emedan det är så väl förtjent, berömma underlättandet af sådana företag som, så att såga, min ska afstånden mellan landets så väsendtligen olikartade delar, hvaraf de mest välsignelsebringande följder måste uppstå; ty endast derigenom kunna vi lära känna hvarandras behof och vilkor, samt blifva i tillfälle samverka för ett älskadt fäderneslands förkofran, till dess lycka och välgång; och Alt, då jag ej betviflar det desse mina här uttryckte åsigter och känslor äro allmänt delade, så vågar jag hoppas på bifall, då jag nu tager mig friheten vördsamt föreslå Rikets Höglofliga Ständer: att, såvida anslag lemnäs lill någon så kallad bibana, sådant beviljas äfven till byggandet af den ofvannämnda, mellan Hessleholm och Christianstad till ett belopp af 360,000
It:dr och lån 360,000, eller tillsamman 720,000 R:dr R-.mt, så alt § af den projekterade kostnaden erhålles, antingen såsom anslag eller lån.
Om remiss häraf anhålles.
Härmed förena sig:
Häkan Nilsson, Pehr Nilsson, Anders Pehrsson, från samma län.
Brot. 1862 $ 1863. 11 Sami. 4 Afd. 58 458 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Af P. O. Hörnfeldt från Wester-Norrlands län, m anslag för sjö sänkningar och myt ut dikning ar i Wesier-Norrlands län.
En fråga af den högsta framtida betydelse har af landshöfdingarne i de sex nordligaste länen blifvit bragt å bane samt redan från böljan tillvunnit sig den uppmärksamhet från regeringens sida, att Konungens Proposition om Statsverkets tillstånd och behof innefattar förslag om bildande medelst statsanslag af en fond för sakens genomförande.
Frågan gäller ingenting mer elier mindre än att genom en allmännare utdikning al de norra länens vidsträckta froslförande trakter aflägsna fröstlandighelen och förbättra klimatet samt höja den i sig sjelf fruktbara åkerjordens bördighet och småningom bereda rum för ett betryggande och utvidgadt jordbruk i de trakter, der en starkt liilvexande befolkning, som för få årtionden tillbaka ofta blandade sill bröd med bark, numera, genom ihärdigt och kraftfullt arbete, ådagalagt att menniskan verkligen är jordens herre och har i sin förmåga att verksamt befordra den fortgående utvecklingen af jordens alstringskraft.
Genom årtusenden fortsatt odling har det mellersta och södra Sverige redan besegrat det också der fordom hårda klimatet och blifvit bragt till den höjd af fruktbarhet och folkmängd, alt det föga, om ens i någon mån, står tillbaka för många sydliga länder; och de från en sådan förkofran oskiljaktiga anspråken på Statens mellankomst för lillvägabringande af tidsenliga medel till vidare ekonomisk, intellektuel och social utveckling hafva äfven Norrlands innebyggare villigt gäll till mötes och med sina skattebidrag understödi.
Så har Göta kanal uppstått; så Hjelmare och Strömsholms kanaler, med många andra allmänna arbeten; och så utbreder sig nu år från år det storartade jernvägsnäl, som, under namn af stambanor, gifvet' nya oberäkneliga krafter åt mellersta och södra Sverige.
Ingen bildningsanstalt af verkligt gagn röner från Norrland motstånd, ehuru de aldra flesta och dyrbaraste äro förlagde så långt ifrån Norrlands landamåren, alt dess ungdom, om den deraf skall kunna begagna sig, betungas med vida högre kostnader, än hvarje annan landsorts.
Hvarje af de mellersta och södra hufvuddelarne af vårt land åtnjuter äfven fördelarne af närmare belägna öfverdomstolar.
Det gifves, med ett ord, ingen gren af samhällsutvecklingens vilkor, som Norrland icke villigt understödjer och befrämjar, ehuru det sjelft icke kan dera! hemta samma fördelar, som det mellersta och södra Sverige.
Norrland, om dermed må förstås de sex nord - Motioner i Bonde- Ståndet 1862.
459 ligaste länen, eger likväl en folkmängd af nära 700,000 menniskor, eller omkring en femtedel af hela rikets, och bidrager i samma mån till Statens betydligaste, af konsumtionen beroende inkomster, lika som det i sina skogs- och bergsbruks-produkler lemnar högst betydliga bidrag til Sveriges export samt fraktförtjenst.
Det kan således icke vara annat än med fullkomlig rättvisa och billighet förenligt, att Stalsmagterna, sorn förfoga öfver landets tillgångar och till de lyckligare belägna orternas fromma disponera de ojemförligt betydligaste beloppen af Statens inkomster, i sådana alltid färre frågor, som omedelbart afse Norrlands väl, ådagalägga cn i någon måu uljemnande liberalitet.