Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t att ingå den handels- och den sjöfartstraktat, hvilka den 14 Februari nästlidna år blifvit afslutade med Frankrike, äfvensom mot dem, hvilka tillstyrkt upprättandet af den nya tulltaxa, som med anledning af nyssnämnda * handelstraktat blifvit utfärdad den 24 Mars 1865; och hade Friherren med afseende å denna tulltaxa funnit anmärkningsvärdt, dels att, ehuru, enligt 60 § Regeringsformen, inga allmänna afgifter, af hvad namn och beskaffenhet som helst, utan Rikets Ständers samtycke kunna förhöjas, tullen å inkommande och utgående spanmål allena undantagen, hade likväl i 1865 års tulltaxa, gällande från den 15 April samma år, artikeln Papper, alla andra slag, derunder begripet linieradt papper, blifvit åsatt införseltull för år 1865 af 12, för år 1867 af 10 och för år 1868 af 8 öre per skålpund, hvilka tullsatser innefattade en förhöjning af dem, som i den af Rikets Ständers uppgjorda tarif af den 4 November 1863 varit bestämda, enär, enligt denna tarif, papper med tryckta linier skolat tullbehandlas såsom tryckpapper och således draga en tull af endast 6 öre per skålpund, äfvensom införseltullen å olimmadt papper blifvit förhöjd, emedan detta slags papper, som, enligt 1863 års tarif, förtullades med 6 öre per skålpund, jemlikt den nya tulltaxan måste hänföras till rubriken Papper, alla andra slag, och således draga en tull af 12 öre per skålpund; dels att, oaktadt Regeringsformens 64 och 65 §§ innehölle, att så väl rikets ordinarie statsmedel, som hvad under namn af extraordinarie utlagor och bevillningar till statsverket af Rikets Ständer anslås, hvartill, enligt 60 § Regeringsformen, äfven räknades tullmedlen, icke må annorlunda användas, än faststäldt blifvit, hade icke desto mindre i 1865 års tulltaxa så betydliga nedsättningar egt rum i införseltullen å de flesta artiklar, att de, beräknade efter 1864 års import, under sistlidna år för Statsverket medfört en direkt förlust af öfver en million Riksdaler, hvilken summa, enligt Friherrens åsigt, skulle, derest 1863 års taxa fortfarit att tillämpas, hafva influtit, men nu i stället blifvit använd att köpa en sjöfartstraktat med Frankrike, hvarförutan genom den vidtagna åtgärden lätt kunnat inträffa, att tullinkomsterna sjunkit under den summa af 13,500,000 R:dr, hvartill Rikets Ständer dem beräknat;
dels ock att i den nya tulltaxan en införseltull af endast 75 öre per kanna af 50 procent alkohol blifvit åsatt bränvin och sprit af vindrufvor, då varan är tillverkad i Frankrike och derifrån på fastager sjövägen direkte hit införes, hvaremot allt annat bränvin och all annan sprit, som hit importeras, förtullades med 1 R:dr 10 öre per kanna af samma alkoholhalt, hvarigenom, enligt Friherrens förmenande, Regeringen, i strid mot sista mom. i 60 § Regeringsformen, till vinning för de enskilda personer eller korporationer i Frankrike, som tillverka bränvin och sprit af vindrufvor, fastställt ett mono polium af denna varas införsel i Sverige. 4 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 8.
Vid pröfningen af dessa frågor har Konstitutions-Utskottet icke funnit anledning att i de anmärkta fallen tillämpa 106 § Regeringsformen.
I afseende åter å bedömandet huruvida de anmärkta åtgärderna, i hvad de förmenats påkalla tillämpning af 107 § Regeringsformen, må kunna anses vittna om det förbiseende af rikets sannskyldiga nytta, eller den frånvaro af oväld, nit, skicklighet och drift hos föredraganden, att nämnda § borde finna tillämpning, så har hos Utskottet i betraktande kommit, att då Rikets Ständers begäran om tillsättande af en komité, för att utarbeta förslag till ny tulltaxa, varit ett önskningsmål, å hvilka Kongl.
Maj:t, enligt 89 § Regeringsformen, eger göra det afseende han för riket nyttigt finner, synes det icke skäligen kunna läggas föredraganden såsom uraktlåten embetspligt till last, att den tillsatta komitéen blifvit försedd med instruktion i den rigtning Kongl. Maj:t funnit vara den lämpligaste, så framt icke denna rigtning ledt till resultater, hvilkas skadlighet ej bort kunna förbises, utan att sådant hos föredraganden röjt bristande skicklighet, men detta har, enligt Utskottets åsigt, ingalunda varit förhållandet; att de anmärkta förändringarna i 1865 års tulltaxa, beträffande tullbehandlingen af tvänne pappersslag, finna en antaglig förklaring deruti, att maxi velat rätta ett förbiseende och en oegentlighet i 1863 års tulltaxa, hvarest uti det omedelbart efter tullsatsen å tryckt papper förekommande stadgandet, att “papper med tryckta linier skall behandlas såsom tryckpapper" påtagligen en förvexling egt rum af tryck- och tryckt papper, då papper, med tryckta linier onekligen är vida mer jemförligt med det sednare än med det förra, samt tilllägget af ordet “olimmadt" efter tryckpapper varit öfverflödigt, vare sig att det, såsom kommatexfngen antyder, afser endast tryckpapper, hvilket ej införes annorlunda än olimmadt, eller gäller papper i allmänhet, deraf de särskilda i handeln förekommande slagen i alla fall i tulltaxan uppräknas, hvadan alltså någon tullförhöjning å olimmadt papper ej uppstått, emedan det ej, såsom anmärkaren fönnenat, kan hänföras under rubriken »Papper, alla andra slag“, utan förtullas under de särskilda benämningar, som i taxan förekomma, med åsatt införseltull af högst 5 öre per skålpund; att för öfrigt dessa båda papperssorter ej såsom hand*Isartiklar äro af den betydenhet, att någon skada för riket genom förändring af tullsatserna för dem kan anses hafva uppkommit; att vidare påståendet, det tillämpningen af nu gällande tulltaxa under sistlidna år för Statsvei'ket medfört en direkt förlust af öfver en million Riksdaler, saknar giltigt skäl, enär man icke kan taga för gifvet, att varuinförseln varit oberoende af förändringarna i tullsatserna; att erfarenheten visat, det tullinkomsterna, långt ifrån att, efter den nya taxans tillämpning, understiga den beräknade summan, icke ens, på sätt Rikets sednast församlade Ständer antagit, nedgått under det belopp Kongl. Maj:t i sin nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof upptagit,
samt slutligen, hvad den sist omförmälda anmärkningen beträffar, att den särskilda tullbestämmelse, hvilken till följd af den ingångna handelstraktaten införts i den nya tulltaxan i afseende å inom Frankrike af vindrufvor tillverkadt bränvin och sprit, ingalunda kan anses medföra ett så beskaffadt monopolium, som det, emot hvilket 60 § Regeringsformen utgör ett skydd.
Med afseende å hvad sålunda förekommit har Utskottet ansett de gjorda anmärkningarna böra förfalla, och äfven i öfrigt har, under den granskning af Statsråds-protokollen, som i öfverensstämmelse med grundlagens föreskrift blifvit företagen samt numera fullbordad, Utskottet hvarken funnit skäl att emot någon StatsRådets ledamot tillämpa 106 § Regeringsformen eller ansett anledning vara för handen att framställa någon anmärkning på grund af stadgandet i 107 § Regeringsformen.
Hvilket Konstitutions-Utskottet får hos Rikets Ständer härigenom anmäla.
Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 8.
Re servationer: af Grefve Mörner, G. G. D.:
»Då jag icke kunnat instämma i de af Utskottet uti förevarande Betänkande afgifna yttranden, med undantag af hvad deruti förekommer derom, att skäl icke varit att emot någon Stats-Rådets ledamot tillämpa 106 § Regeringsformen, har jag ansett mig böra redogöra för i hvad måtto och på hvilka grunder jag funnit mig förhindrad att biträda de af Utskottets majoritet omfattade åsigter, hvarvid jag, följande den af Utskottet iakttagna ordning, får först yttra mig öfver de till Utskottet ingifna anmärknings-anledningar, och dervid anföra: l:o.
I afseende å Riksdagsfullmägtigen Björkmans anmärkning dervid att den af Kongl Maj:t tillsatta tullkomité blifvit försedd med instruktion i motsatt syftning emot hvad Rikets Ständer begärt.
Det kan visserligen icke förnekas att, på sätt Utskottet anfört, Rikets
Ständers begäran om tillsättande af berörda komité utgjort ett önskningsmål, hvarå Kongl. Majit egt göra det afseende, Han för riket nyttigt funnit, men deremot lärer äfven böra medgifvas att icke ringa vigt ligger deruppå, att vederbörande föredragande vid anmälan af en sådan Rikets
Ständers önskan i möjligaste måtto undviker ett förfarande, som har utseende af missaktning emot Rikets Ständer och hvilket lätteligen kan utöfva en störande inverkan på den harmoni de båda Statsmagterna emellan, hvars bibehållande är för landet lika angelägen, som den bör ligga hvarje Konungens Rådgifvare ömt om hjertat.
Enär nu Rikets Ständer icke begärt annat, än att, uti förslaget till ny tull-taxa, införseltullarne för de fabrikater, som utgjorde föremål för inhemsk industri, måtte blifva föreslagna till sådana belopp, att de, å ena sidan, icke kunde lemna den Svenska producenten tillfälle att skörda oskälig vinst på öfriga medborgares bekostnad, men, å den andra, gjorde det för honom möjligt, att, med användande af omtanka och flit, fördelaktigt bestå i konkurrensen med främmande, i afseende å klimat, läge och kapitaltillgång mera lyckligt lottade länders industri-idkare, synes mig denna begäran på en gång så fosterländsk och rigtig och lemnande komiterades pröfningsrätt en så vidsträckt frihet, att föredraganden hvarken haft anledning stämpla densamma såsom stridande mot de friare åsigter, hvilka uti sednare tull-taxor gjort sig gällande, eller bort kunna deraf finna sig förhindrad att till ledamöter i komitéen utse alldeles samma personer, åt hvilka det grannlaga uppdraget nu blifvit lemnadt, helst komiterades arbeten nogsamt bära vittnesbörd derom, att de, oaktadt den, efter föredragandens uppfattning, i motsatt rigtning emot Rikets Ständers begäran för dem utfärdade instruktion, likväl funnit sig föranlåtne så väl att inhemta upplysningar af fabrikanter och andra sakkunnige personer, som ock att, efter uppgjorda beräkningar om möjligheten för den inhemske varutillverkaren att kunna bestå i täflan med utländningen, upprätta sitt förslag till tulltaxebestämmelser.
För mig är det sålefies uppenbart att föredraganden, vid behandlingen af ifrågavarande ärende, i stället för att intaga den öfver de partiåsigter, hvilka vid riksdagen kämpat emot hvarandra, upphöjda position, som, enligt mitt förmenande, varit honom värdig, utan nödvändighet och på ett utmanande sätt inför Konungen fört den ena sidans talan och således icke ådagalagt den oväld, som man haft rätt att af honom fordra. 2:o.
Beträffande Riksdag sfullmägtig en Björkmans och Friherre Hermelins anmärkningar derom att ny tulltaxa blifvit, utan Rikets Ständers hörande, under den 6
Ko ns ti tu tions- Uls kotte ts Memorial N.-o 8. 24 Mars 1865 utfärdad och dess tillämpning, utan förbehåll af reciprocitet, utsträckt till alla länder.
I anledning af dessa anmärkningar har Utskottet endast erinrat, att påståendet, det tillämpningen af 1865 års tulltaxa medfört för
Statsverket en direkt förlust af öfver en million Riksdaler, saknade giltigt skäl och att tullinkomsterna, långtifrån att, efter den nya taxans tillämpning, hafva understigit den beräknade summan, icke ens nedgått under det belopp, Kongl. Maj:t i nådiga Propositionen om Statsverkets tillstånd och behof upptagit, men härmed synes mig icke anmärkningarnes giltighet undanröjd.
Frågan om behörigheten af den åtgärden att, på sätt som skett, tillstyrka utfärdande af ny tulltaxa, kan icke underkastas Rikets Ständers pröfning och jag afhåller mig derföre från hvarje yttrande derom, men huruvida föredragandens förfarande att, utan förbehåll af reciprocitet, tillstyrka utsträckning af samma tulltaxas tillämpning till trafikerande från alla länder, är med rikets sannskyldiga nytta öfverensstämmande, har synts mig skäligen kunna påkalla en närmare pröfning.
Det kan ej hafva fallit föredraganden för Finans-ärenden ur minnet, att då de i flera äldre tulltaxor och sednast den af den 4 December 1854 varit stadgadt, att för alla varor, som inkomme med främmande fartyg, förhöjdes den belöpande tullen med 40 procent och för aila varor, som med dylika fartyg utfördes, med 50 procent, utom i de fall, då genom särskilda afhandlingar med främmande magter undantag härutinnan blifvit öfverenskomna, så har, uti den af honom kontrasignerade tulltaxa af den 18 December 1857, detta stadgande blifvit utbytt emot det ännu gällande att varor, som i främmande fartyg in- eller utföras, är o i Sverige icke underkastade andra eller högre afgifter, än om de med Svenska fartyg in- eller utföras, likasom det ej eller bort undgå hans uppmärksamhet, att det just varit den sålunda på förhand och utan förbehåll af reciprocitet åt Franska fartyg beviljade förmån, som försatt Sverige i den obehagliga nödvändigheten att, såsom Herr föredraganden sjelf uttryckt sig, genom en handelstraktat med Frankrike köpa en sjöfartstraktat med nämnda land; —- det vill säga, åt Svenska fartyg vid ankomsten till eller afresan från Franska hamnar bereda — icke enahanda behandling som Franska fartyg — utan en del af de förmåner, sorn i förhållande till främmande blifvit dessa fartyg tillerkända.
Vid sådant förhållande vill det synas mig att Herr föredraganden haft en tillräckligt både sorglig och talande erfarenhet för att icke åter vid detta tillfälle fortgå på den för Sverige mindre lyckliga banan att på förhand bevilja fördelar åt sådana främmande länder, hvilka icke medgifva oss reciprocitet, helst då vi nu kommit på den punkt att vi knappast hafva något vidare, hvarmed vi kunna köpa oss deras bevågenhet. 3:o. Angående Friherre Hermelins anmärkning, att uti den nya tulltaxan, tillämpad ifrån den 15 April 1865, förhöjning egt rum af de tullsatser, hvilka i den af Rikets Ständer uppgjorda tarif af den 4 November 1863 varit bestämda för papper med tryckta linier och för olimmadt papper.
Huru på en gång haltande och vådliga de satser äro, som Utskottet uppställt derom, att en antaglig förklaringsgrund för de anmärkta förändringarne funnes deruti, att man velat rätta ett förbiseende och en oegentlighet i 1863 års taxa; och att de båda papperssorter, om hvilka vore fråga, ej, såsom handelsartiklar, äro af den betydenhet, att någon skada för riket genom förändringen af tullsatserna för dem kan anses hafva uppkommit, — torde vara uppenbart för hvar och en, som något närmare granskar dessa satser.
Då uppmärksamheten först fästades på det i anmärkningen omnämnda förhållande, har väl till en början velat påstås, på sätt äfven under diskussionen på Riddarhuset i anledning af Franska traktaten af Herr Statsrådet och föredraganden för Finans-ärenden yttrades, att stadgandet i 1863 års tulltaxa att r>pap - Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 8. 7 per med tryckta linier skulle tullbehandlas såsom tryckpapper» tillkommit genom något skrif- eller tryckfel, men sedan vid granskning af ej mindre de tryckta handlingarne för 1862 och 1863 års riksdag, än ock de hos Bevillnings-Utskottet förvarade skrifna koncept till nämnda Utskotts Betänkanden och förslag vid sagda riksdag, det blifvit utredt att hvarken hos Bevillnings-Utskottet eller uti Rikets Ständers skrifvelse med öfverlemnande af förslag till ny tulltaxa något skrif- eller tryckfel förelupit, har detta påstående måst öfvergifvas.
Enär emellertid sjelfva det faktum icke kunnat förnekas, att tullen å papper med tryckta linier, hvilken i 1863 års tulltaxa varit bestämd att utgå till enahanda belopp, som för tryckpapper, eller med 6 öre för skålpundet blifvit i 1865 års tulltaxa fastställd för tiden till innevarande års slut till 12 öre för skålpundet, för år 1867 till 10 öre och för år 1868 till 8 öre äfvenledes för skålpundet, och att sålunda en verklig tullförhöjning å denna artikel egt rum, har, på sätt här ofvan är nämndt, bestämmelsen i 1863 års tulltaxa af Utskottet förklarats innefatta en oegentlighet eller hafva härrört af ett förbiseende, men, om äfven förhållandet varit sådant, — hvilket icke blifvit på något sätt styrkt, — så vill det dock synas mig, att det icke tillkommit föredraganden, att, med förbiseende af stadgandet i 60 § Regeringsformen derom att inga allmänna afgifter af hvad namn och beskaffenhet som helst kunna utan Rikets Ständers samtycke förhöjas, söka bereda rättelse uti en sådan oegentlighet eller ett sådant förbiseende genom åsättande af högre tull, än Rikets Ständer beslutat; och om, — såsom Utskottet vidare anför, - - den ifrågavarande papperssorten ej såsom handels-artikel är af betydenhet, så finner jag uti detta förhållande en ökad anledning för den åsigten, att föredraganden bort sorgfälligt undvika, att för den, enligt mitt förmenande, föga vigtiga omständigheten att i tulltaxan införa en, efter hans åsigt, mera systematisk tullsats å denna artikel, föranleda en Kongl. Maj:ts åtgärd, sorn, derest den skulle vinna häfd och kunna tjena till efterföljd, kan, i sina konseqvenser och bragt i system, blifva för landet och de Rikets Ständer genom grundlagen tillförsäkrade rättigheter af den mest vådliga beskaffenhet.
För min del har jag således icke kunnat godkänna de antaganden, på hvilka Utskottet stö dt sitt ogillande af den framställda anmärkningsanledningen, och jag har ansett mig härtill ega så mycket större skäl, som jag vid granskning af Statsråds-protokollet för den 24 Mars 1865, då den nya tulltaxan fastställdes, icke kunnat deruti finna något, hvaraf jag kunnat sluta till rigtigheten af dessa antaganden, utan att berörda protokoll snarare föranleder till fattande af en alldeles motsatt öfvertygelse om desamma.
Af protokollet inhemtas nemligen, att, sedan Herr föredraganden, med anledning deraf att den emellan Kongl. Majit och Hans Maj:t Fransmännens
Kejsare afslutade handelstraktat blifvit af Kongl. Majit ratificerad och godkänd samt ratifikationerne den 22 i samma månad i Paris utvexlade, hemställt, att Kongl.
Majit måtte låta omarbeta den af Kongl.
Majit under den 4 December 1863 utfärdade tulltaxa, men att, såsom orden lyda, —*om än en följdrigtig tillämpning af de grundsatser, hvilka i den afslutade handelstraktaten blifvit antagna, kunde kräfva mera omfattande jemkningar i nu gällande tollaf gifter, — frågan derom likväl borde anstå intilldess ilikets Ständer kommit i tillfälle att i ämnet besluta; och att fördenskull andra förändringar i tulltaxan icke måtte vidtagas, än som af den afslutade handelstraktaten vore en följd,* så har Herr Statsrådet och Departements-chefen omedelbart derefter begärt Kongl. Majits nådiga fastställelse å den vid protokollet fogade nya tulltaxa, utan att Herr föredraganden med något ord fästat Kongl.
Majits nådiga uppmärksamhet på den jemkning i tullsatserna å papper, som han dock, enligt Utskottets förmenande, skulle, i strid emot sina till protokollet uttalade åsigter, funnit företrädesvis angelägen för åstadkommande afen följdrigtig tillämpning af tull - 8 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 8. beskattningens grundsatser på de två omnämnda pappers-sorterna.
Vid sådant förhållande och då de ifrågavarande förändringarne i tullsatserna icke voro genom Franska handelstraktaten betingade, och Herr föredragandens hela föregående embetsmannabana för mig utgör en borgen derföre, att han icke kan hafva vid utfärdandet af den nya tulltaxan af den 24 Mars 1865 åsyftat att stadga någon tullförhöjning, har jag hos mig stadgat den öfvertygelsen att den anmärkta förhöjningen i tullen å linieradt papper tillkommit, icke för att rätta någon oegentlighet eller något förbiseende i 1863 års taxa, utan af ett ouppsåtligt förbiseende vid utfärdandet af 1865 års tulltaxa, hvilket förbiseende, om det än ej deraf ursäktas, likväl lätt kan förklaras af den omständigheten att, så vida man af Statsråds-protokollet kan sluta, icke någon myndighet blifvit öfver förslaget till tulltaxa hörd, innan detsamma till stadfästelse hos Kongl. Maj:t anmäldes.
I öfrigt har vid läsning af de Statsråds-protokoll, uti hvilkas granskning jag deltagit, min uppmärksamhet blifvit fästad vid rådgifvare-åtgärderna i afseende å några andra regeringsbeslut, hvilka åtgärder synts mig hafva bort hos Rikets Ständer anmälas; och för hvilka jag får lemna en i möjligaste måtto kort redogörelse, med antydan af hvad dervid i främsta rummet synts mig anmärkningsvärd!; och hvilket hindrat mig att biträda den slutmening, hvartill Utskottet i sitt Betänkande kommit.
Dessa åtgärder äro: att genom den med Frankrike den 14 Februari 1865 afslutade handelstraktat, hvarigenom man, enligt Herr Statsrådets och föredragandens för Finans-ärenden eget yttrande, velat köpa sig en Sjöfartstraktat med nämnda land, Sverige måst icke allenast i afseende å liera artiklar och deribland några af ganska stor betydenhet både för inhemsk industri och såsom handelsartiklar underkasta sig större tullnedsättningar, än som blifvit brödrariket Norge affordrade, utan ock på det hela finna sig uti eftergifter, hvilka, enligt mitt förmenande, ingalunda uppvägas af de dels genom handelstraktaten och dels genom sjöfarts traktaten för Sverige betingade förmåner, och att, då genom förstnämnda traktat tullsatser å en mängd artiklar blifvit för en tid al tolf år bestämda, detta innefattar ett stadgande, hvarigenom
Svenska representationens rätt att fritt besluta rörande denna landets inre angelägenhet blifvit under berörda tid, utan Ständernas förutgångna medgifvande, i betydlig mån inskränkt ; att, oaktadt Rikets Ständer den 21 November 1863, vid öfverlemnande till Kongl. Maj:t af sitt förslag till räntans frigifvande, påkallat uppmärksamhet deruppå, att penningeförhållandena tidtals voro sådana, att räntan, då aftalet derom vore fritt, kunde stiga utöfver dess dåvarande gräns, men att önskvärdt vore, att öfvergången från bunden till fri ränta måtte ske utan kännbar olägenhet, och att derföre en så gynnsam tidpunkt för förändringen, som möjligt, borde väljas, och Rikets Ständer, just af dessa skäl, ansett sig böra åt Kongl. Maj:t öfverlemna att bestämma när densamma lämpligen borde försiggå, så att, derest Rikets Ständers förslag vunne Kongl.
Maj:ts bifall, Kongl. Maj:t skulle ega att utfärda författning i ämnet, när Kongl.
Maj:t, med afseende på för handen varande förhållanden, funne tidpunkten lämplig för författningens trädande i verkställighet; så har, till följd af Hans Excellens Herr Justitie-Statsministerns och Stats-Rådets öfriga ledamöters tillstyrkande, förslaget blifvit godkändt och till efterrättelse påbjudet vid en tidpunkt, som, på sätt Herr Trolle i sin reservation vidare utvecklat, ingalunda kan, så vidt jag förstår, antagas hafva varit för förändringen gynnsam; att sedan Engelske undersåtarne Georg Kitson och J. H.
Johnson, i uppgifven egenskap, den förre af ordförande och den sednare af direktör i ett Engelskt bolag Konstitutions-Utskottets Memorial N.-o 8. 9 bolag under benämning b The Gellivara Company Limited» och med åberopande af ett med namnet Victor Kjellberg undertecknadt å bolagets kontor den 21 Mars 1864 hållet protokoll, hvilket för öfrigt icke lemnat upplysning om i hvilken del af verlden nämnda kontor varit befintligt, genom ombud hos Kongl.