Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då för det närvarande i depositions-afdeluingen kunna, genom en och samma nota, och således i en och samma expedition, insättas dels assignationer, mot hvilka i ett sammanhang utbekommas både kontanta medel (kassa-invisning) och attester öfver skedd inbetalning å särskilda räkningar, dels håde assignationer och kontant (kassa-attester) emot erhållande äfven i ett sammanhang, således å en enda expedition, af depositions-attesler för huru manga särskilda räkningar som helst, skulle, efter hvad Under-styrelsen anmärkt, enligt den föreslagna nya ordningen, i dylikt fall den trafikerande först inlemna assignationerna till utbetalnings-kassören, hvilken, efter vederbörande kamererares approbation deraf, erlade beloppet derför i kontant till inlemnaren, som vidare, efter pä stället upprättad nota öfver de sålunda utbekomna kontanta medel, borde ånyo insätta samma, nyss erhållna penningar hos den näst 8 Banko-Utskottets Betänkande, Jtä 6!. intill placerade utbetalnings-kassören, hvarvid den trafikerande dessutom ålåge, att jemte sislberörde penningnola bifoga lika många af honom undertecknade insättnings—reversaler, som de räkningar, hvarå han ville göra insättning, nemligen ett särskildt reversal för hvarje räkning; och skulle den nuvarande giro-rörelsen medelst omedelbar öfverföring af medel från den ena räkningen till den andra i depositions-afdelningen, på grund af direkte dit inlemnade assignationer, således enligt det nya systemet gå förlorad. Sedan Iiommilterade, med föranledande häraf, upplyst, dels att antalet af dagsexpeditioner, der en sådan öfverfiyttning från en till annan räkning förekommer, numera vore, i förhållande till antalet expeditioner för dagen, ganska ringa, dels att mycket sällan det fall inträffade, att innehafvaren af en eller flera assignationer vill hafva jemnt det belopp, hvarå assignaliohen lyder, å räkning i deposilions-afdelningen insatt, dels alt den, sorn nu begagnade giro-rörelsen, hade, i förra fallet, att först hos vederbörande kassör aflemna fyllnads- beloppet i kontant, jemte särskild upprättad penninge-förteckning, mot erhållande af kassa-attest, samt att dermed begifva sig till kassa-special-föraren, för alt få attesten annoterad; att vidare upprätta nola öfver assignationerna, jemte kassa-attesten, och före kl. 11 inlemna expeditionen i luckan i depositions-afdelningen, emot erhållande af pollett, och att sedermera ånyo inställa sig i depositions-afdelningen kl. '/■> 2 på middagen, för att, efter upprop och stundom betydligt dröjsmål,
bekomma det slutliga beviset att beloppet blifvit öfverfiyttadt på den i notan uppgifna räkningen; samt t sednare händelsen åter, att sedan, efter föregången insättning af assignationerna i depositions-afdelningen, deposilions-bevis och kassa-invisning å öfverskottet på middagen erhållits, begifva sig till kassa-afdelningen, för att valuta för den sednare utbekomma; hafva Kommilterade, som ansett den olägenhet, hvilken Under-styrelsen antagit skola uppkomma derigenom, att insättnings-notorna öfver de från utbetalnings-kassören erhållna penningar skulle på stället uppgöras, böra alldeles försvinna, emedan insältaren kunde påräkna att bos utbetalnings-kassören erhålla de för insättning mest lämpliga valörer eller de å högsta beloppet, samt följaktligen vore oförhindrad att jemväl penninge-förteckningen på förhand upprätta, tillstyrkt en sådan förändring af deras förslag, att assignationer på depositions-afdelningen må få begagnas äfven till insättning och i sådant afseende emottagas uti den af insättnings-kassornn, som finge sin plats närmast intill depositions-afdelningens kamererare, samt alt insältnings-kassören, efter slutad expedition för dagen, finge på en gång, emot erhållande af motsvarande belopp i kontant, till utbetalnings-kassan aflemna samtliga insatta assignationer, hvilka i och för bokföringen måste upptagas å det sammandrag utbetalnings-kassören åligger att för hvarje dag upprätta öfver alla för dagen inlemnade assignationer; lillkännagifvande Kommitterade, att gången för dylika expeditioner för öfrigt skulle blifva densamma sorn för vanliga insättnings-expedilioner, med den skillnad allenast, alt de af insättnings-kassören emottagna assignationer, för att icke, då de inkomma till depositions-afdelningens kamererare - Banko-Utskottets Betänkande, 61; 9 rerare för approbation, varda förblandade med de, från utbetalnings-kassören i samma ändamål dit ingångna assignalioner, borde öfverkorsas med rödt i stallet för svart bläck.
Med iakttagande af den förändring
Kommitterade sålunda medgifvit och tillstyrkt, anser Utskottet Under-stvrelsens anmärkning vara i allo undanröjd, och får Utskottet härvid i öfrigt erinra, att nämnde förändring bör i icke obetydlig mån leda till jemnare fördelning af göromålen på expeditions-kassörerne och ökad enkelhet uti expeditionssättet inom kassa-afdelningen.
Med anledning af Under-styrelsens anmärkning, angående dels det förökade besvär för allmänheten, som skulle uppstå genom upprättandet af flera särskilda reversal i stället för ett enda, som i dylikt fall nu allenast erfordras, dels den betydliga tillökning i göromål för kassörerne och special-föraren, som häraf skulle blifva en följd, hafva Kommitterade fästat uppmärksamhet derå, att det äfven nu, då insättning sker för flera särskilda räkningar, är nödigt, att insättaren på reversalet uppgifver räkningarnes benämning och insättningssumman för hvar och en särskild, och att hela skillnaden häremellan och det af Kommitterade föreslagna sättet således skulle bestå deruti, att hvad som nu skrifves på ett reversal, fördelas på två eller flera reversal, allt efter räkningarnes antal, för hvilka insättning sker, med allenast den tillökning i besvär, att insättaren nödgas skrifva sitt namn under två eller flera reversal i stället för under ett.
För öfrigt medgifva Kommitterade, att kassörernes göromål i någon mån komme att ökas, men anse tillökningen på det hela icke blifva så stor, att icke göromålens handläggning skulle kunna af den derför afsedda personal besörjas, serdeles som någon egentlig förminskning i kassa-afdelningens tjenstemannapersonal i sjelfva verket icke af Kommitterade föreslagits, enär den kassör, sorn skulle komma att indragas, blefve ersatt genom ökadt biträde för de qvarvarande kassörerne af två tillkomna kassaskrifvare, men hvilket tillökade kassaskrifvarebiträde
Under-styrelsen förmenat icke kunna antagas såsom giltigt skäl för kassörspersonalens minskning, enär kassörerne svårligen skulle kunna ställa sig i ständigt ansvar för mer än en kassaskrifvare.
Efter hvad Utskottet kunnat inhemta, förekommer det mera sällan, att en och samma person har på samma gång insättning för flera särskilda räkningar, och Utskottet kan sålunda icke finna, att
Under-styrelsens anmärkning i detta hänseende bör förringa värdet af Kommitterades förslag.
Hvad Under-styrelsens betänkligheter vid förslaget att hos en kassör anställa två kassaskrifvare angår, har Utskottet skolat erinra, att då, äfven under nuvarande förhållanden, det inträffar, att två kassaskrifvare begagnas i en kassa, någon svårighet för ett dylikt förfaringssätt äfven hädanefter icke synes böra uppstå.
Brot. 1835 & 1834. 6 Sami. 1 Afd. 23 Haft. 2 10 Banko-Utskottets Betänkande, M 61.
Som, efter det nya förslaget, alla på Depositions-afdelningen ställda assignation ner skulle emotfagas af Utbetalnings-kassören, hvilken, sedan desamma genom hans försorg blifvit af vederbörande kamererare approberade, borde verkställa inlösen deraf, så komme således, på sätt Under-styrelsen vidare anmärkt, en dylik expeditionsinlösen att grundas nästan helt och hållet på förtroendet till hvar och en af de personer, som med expeditionens handläggning hade befallning, utan att, om dervid vårdslöshet eller underslef i ett eller annat hänseende egde rum, någon säker ledning för uppdagande af rätta förhållandet vore för handen; och då det ifrågasatta behandlingssättet med inkommande assignationer för öfrigt skulle, äfven utan att förutsätta möjligheten af brottslighet hos verkets egen betjening, kunna föranleda till obehagligheter af flerahanda slag, syntes det Under-styrelsen vara af stor vigt, att alla ingående dokumenler till Depositions-afdelningen, hädanefter såsom hittills, före deras vidare behandling införas uti diarium; förmenande Under-styrelsen nyttan af utfärdad kassa-invisning, såsom grund för utbetalning af penningar från kassorna, alltså vara obestridlig.
Kommitterade hafva fästat uppmärksamhet derå, att ehuru ett s. k. specificerande diarium öfver handlingar, som till Depositions-afdelningen ingå, under nuvarande expeditionssätt svårligen kunde undvaras, då expeditionerna, för att erhålla handläggning, måste genom v aklb etjeningens försorg fortskaffas från den ena till den andra af flera särskilda tjenstemän, placerade på olika ställen uti från hvarandra afskiljda rum, vore ett sådant diarium ingalunda af behof påkalladt vid det hand läggningssätt af inkommande expeditioner, som Kommitterade föreslagit, enär ingående assignationer i första hand och under inlemnarens personliga närvaro göras obrukbara, hvarigenom det icke kunde förutsättas såsom ens möjligt, att något svek af tjenstemännen sedermera skulle kunna med dylika dokumenter föröfvas.
Emot inlemnaren åter måste, i händelse af uppkommen tvist, hans egen uppsats eller nota öfver de ingifna dokumcnterna anses innefatta en vida mera bindande bevisning, att de deruti upptagne, men inga andra dokumenter, åtföljt, än som kunde hemtas ifrån det diarium, hvilket nu i Depositions-afdelningen föres.
Handlingar af betydligt penningevärde och gällande i hvar mans hand emottagas redan för närvarande uti Diskont-verket, utan den tidsödande och expeditionens skyndsamhet förlamande kontroll, som handlingarnes intagande och beskrifvande i särskildt diarium alltid måste medföra, och utan att hvarken någon oreda eller något svek af tjenstemännen eller någon förlust för verket veterligen genom saknaden af ett sådant diarium uppstått.
I anledning af hvad Under-styrelsen anfört, för att ådagalägga nyttan att bibehålla kassa-invisning såsom grund för utbetalning af penningar, eller alt, derest valuta för en del ingifna assignationer icke blefve utfordrad samma dag dessa inlemnades, Kassören skulle komma att innehafva ett särskildt, för kontrollanten okändt, ehuru kassörens uppbörd tillhörande penningebelopp, i hvilket fall den kontroll, chefen för kassa-afdelningen i detta fall egde att utöfva, förringades, hafva Kommitté - Banko-Utskottets Betänkande, Jt? 61, 11 rade invändt, att enär, enligt deras förslag, det vore inlemnarens ovilkorliga rättighet, att för ingifna assignationer, genast efter det de blifvit approberade, af utbetalnings-kassören utbekomma valuta, så syntes det Kornmitterade föga sannolikt, att någon inlemnare skulle vara nog likgiltig orri sitt eget intresse och sin egen säkerhet, att han, i stället för att begagna sig af nämnde rättighet, skulle, ulan erhållande af bevis, hvilket kassören bestämdt vore förbjuden att meddela, frånlemna sig assig— nationerna och icke ens under samma dag penningar derför uttaga.
Men äfven under förutsättning att någon gång så skulle komma att inträffa, blefve förhållandet dermed alldeles enahanda, som derest, under nuvarande expeditionssätt, någon person, som icke på stället ville afbida expedition, skulle aflemna, antingen i någon expeditions-kassa en kassa-invisning, eller i någon vexlingskassa bankosedlar, för erhållande af för ögonblicket icke tillgängliga sedelvalörer, utan att sedermera, före expeditions-tidens slut, återkomma för att dem uttaga; i hvilket fall kassören, på sätt Under-styrelsen erinrat i fråga om assignationernas inlösen, jemväl komme att, utöfver den egentliga, bokförda kassa-uppbörden, innehafva ett för kontrollanten okändt penningebelopp.
I alla dessa fall kunde dock icke inlemnarens förfarande, efter allmänt antagna grundsatser, betraktas annorlunda än såsom en handling af enskildt förtroende till kassören, och om denne skulle ett sådant förtroende svika, vore det mot honom, men icke emot banken, som inlemnaren hade att vända sin talan.
I afseende på Under-styrelsens yttrade farhåga, att, i följd af de nu brukliga kassa-attesternas afskaffande, svek skulle kunna föröfvas med de i stället föreslagna insättnings-reversalerna, medelst förfalskning af kassörens och den annoterandes namnunderskrifter, erinra Kornmitterade hurusom, enligt deras förslag till tjenstgöringsordning för
Depositions-afdelningen, hvarje af kassören qvitteradt och med ordningsnummer försedt insättnings- reversal skulle från honom öfverlemnas till special-föraren för annotation, samt från denne öfvergå till bokhållaren i Depositions-afdelningen, och sedermera till fortsatt och slutlig behandling inom nämnde afdelning, hvarefter den färdiga expeditionen afginge till kassören, för att utlemnas till insättaren; hvaraf allt följde, att någon förfalskning icke rimligen kunde ifrågakomma, utan samtlige tjenstemännens medverkan till svekets föröfvande.
De anmärkningar, Under-styrelsen i nu anförda delar framställt, synas Utskottet vara af Kornmitterade vederlagda, och Utskottet bör härvid endast tillägga, att då samtlige de tjenstemän, som handläggningen af inkommande expeditioner åligger, blifva placerade uti en gemensam lokal, det ingalunda bör kunna antagas såsom möjligt, att misstag eller underslef i ett eller annat hänseende skulle kunna oupptäckt ega rum.
Som utlemnandet af depositions-bevis till allmänheten, då polletter icke blifvi meddelade, enligt förslaget skulle besörjas af den kassör, som emottagit insättningen 12 Banko-Ulskollets Betänkande, tfa 61. så måste alltså denne kassör i sitt diarium afpricka hvarje dylikt bevis, hvarigenom han, enligt Under-styrelsens åsigt, klefve beständigt afbruten i sina öfriga göromål, enär kassaskrifvarnes biträde egentligen endast vore att påräkna vid genomräkningen af sedlar å mindre valörer, då de ulgjordes af hela bundtar; hvarförutan Understyrelsen erinrat att, vid utlemnandet till allmänheten af kontanta medel eller depositions-bevis, expeditions-kassörerne svårligen kunde freda sig från misstag, att icke en person bekomme något, som tillhörde en annan, då rummet vore fullt roed trafikerande, som alla fordrade skyndsam expedition.
I afseende å den förra anmärkningen hafva Kommitterade anfört, att någon afprickning i diarium af hvarje depositions-bevis desto mindre kunde komma i fråga, som det icke skulle åligga kassören att i diarium bokföra beloppet af hvarje för insättningssumman äskadt särskildt depositions-bevis, utan allenast hufvudsumman af hvarje insättnings-reversal, ehvad detsamma innefattade begäran om utfärdandet af större eller mindre antal depositions-bevis, hvaraf, enligt Kommitterades tanke, skulle följa, att kassören vid utlemnandet endast hade alt för hvarje expedition verkställa en afprickning, hvilken åtgärd icke kunde anses medföra afbrott i kassörens göromål, enär den just skulle komma att utgöra en del af den honom i tjensten åliggande sysselsättning; och hafva Kommitterade, beträffande den sednare anmärkningen, yttrat den åsigt, att grundad farhåga för misstag vid expeditionernas utlemnande vore undanröjd, derest kassören iaktloge, att sedan han uppropat namnet på insättaren, låta den person, som då gör anspråk på expeditionens utbekommande, styrka sin behörighet medelst uppgift å insättningssumman samt benämningen å den rakning, för hvilken insättningen skett.
På sätt Kommitterade ådagalagt, lärer väl hvarken något hinder i kassörernas göromål och deraf föranledt uppehåll för den trafikerande, eller några misstag af kassören vid expeditioners utlemnande, böra af den nya ordningen uppstå, och Utskottet anser sålunda, att Under-styrelsens anmärkningar icke böra till något afseende föranleda.
Under-styrelsen har vidare anmärkt, dels att då en person inlemnar flera särskilda reversaler, för ett eller flera af hvilka äskas flera särskilda attester, blefve det, särdeles under tillopp af en mängd insätlare, i hög grad svårt för insättnings-kassören att hålla reda derpå, att efter handläggningen i depositions-afdelningen insättaren verkligen bekomme det antal dökumenter han reqvirerat, samt dels att, om insättning skett för en räkning, som ännu icke blifvit öppnad och hänförd till sin vederbörliga klass, oredan skulle ökas, enär sådant upptäcktes först sedan reversalet blifvit antecknadt både i kassa-diarium och kassa-specialen.
Under tillkännagifvande, att det hvarken varit Kommitterades mening och ej heller vore behöfligt, att insättnings-kassören skulle hålla reda på, att hvarje inlem - Banko-Utskottets Betänkande, M 61.
13 nare erhölle det antal dokumentet1 ban reqvirerat, hafva Kommitterade anfört, att, enligt förslaget, chefen för deposilions-afdelningen eller biträdande kommissarien derstädes, som i sista rummet handlägger expeditionerna, äro förpligtade att tillse, det de hvarje särskild expedition tillhörande, utgående dokumenter äro lill såväl beskaffenhet som antal riktiga och fullständiga, samt att ombesörja det expeditionerna i sådant skick från dem aflenmas till insättnings-kassörerne; tilläggande Kommitterade, att befarad insättning för räkning, som ännu icke vore öppnad, med lätthet stöde alt rätta, såväl enligt den nya som den nuvarande ordningen.
Med fortsatt iakttagande af samma enkla bruk, som nu i depositions-afdelningen följes, att nemligen, der flera utgående dokumenter tillhöra en och samma expedition, dessa sammanföstas, lärer någon oreda lika litet vara alt befara, derest dessa dokumenter utlemnas genom en kassör, som någon oreda nu förspörjes, då de ulgifvas genom bokhållaren vid luckan i nämnde afdelning, hvilken tjensteman icke eller har någon förbindelse att kontrollera och ej heller utöfvar någon kontroll derå, att de af honom hos afdelningens kommissarier afbemtade expeditioner äro fullständiga, när de till allmänheten utlemnas.
I händelse hvarje expeditions-kassör erhåller förteckning öfver räkningarne i depositions-afdelningen, torde i de flesta fall insättning för räkning, som ännu icke blifvit öppnad, kunua förekommas, hvadan Utskottet anser dessa Under-styrelsens anmärkningar böra förfalla.
Med anledning af Kommitterades förslag, att alla emellan special-kassan och mindre general-kassan skeende levereringar i silfvermynt skola bokföras å myntförvexlings-räkningen och derifrån öfvergå till låne-afdelningens konto, anmärker Understyrelsen, att expeditionssättet i kassorna, i afseende på silfvermyntet, härigenom skulle komma att återgå till samma omvägar, som före år 1836, så alt hvarje gång en eller flere kassörer, i och för kassa-rörelsen, behöfde förstärkning af silfvermynt, hvilket under sjöfarten ganska ofta skall inträffa flera gånger på dagen, kunde detsamma icke, såsom för närvarande, af kassören ulbekommas utan skriftlig reqvisition och deraf följande annotation i allmänna kassaboken; och således en ganska lämplig befunnen vighetsanstalt uppoffras, till uppehåll för allmänheten.
Kommitterade medgifva, att myntförvexlings-räkningen, enligt deras förslag, blefve något vidlyftigare än nu, men jemte det Kommitterade hålla före, att genom förändringen den fördel skulle vinnas, att hela beloppet af den i förenade mindre general-kassan och dagvexlings-kassan varande behållning i silfvermynt blefve såsom silfvertillgång bokförd i bankens räkenskaper, i stället för att nu dagvexlings-kassans hela behållning i dylikt mynt genom myntförvexlings-räkningen alltid är omförd till sedlar och beloppet deraf sålunda i räkenskapen uteslutet från reela fonden, anse 14 Banko-Vlskotlets Betänkande, M 61.
Komraitterade likväl något hinder icke möta för iakttagande af enahanda förfaringssätt, äfven efter det nya förslaget, som hittills, hvaraf dock följde, att alla levereringar till mindre general-kassan i silfvermynt borde till sedlar omföras.
Det hittills begagnade sättet för silfvermyntets bokföring då detsamma från mindre general kassan uttages, torde äfven hädanefter kunna bibehållas, särdeles om, såsom Utskottet för sin del tillstyrkt, någon sammanslagning af mindre generalkassan och dagvexlings-kassan icke ifrågakommer, på sätt i nästföljande punkt närmare omförmäles.
I afseende å mindre general-kassan och dagvexlings-kassan, hvilka för närvarande, hvar för sig, hafva olika förrättningar att fullgöra, i det att den förra, eller mindre general-kassan, med en tillåten maximibehållning af en million R:dr Banko, och ställd under en gemensam, men i afseende å personerne veckovis omvexlande, vård af en chef och en biträdande kommissarie, för hvarje morgon förser specialkassorna med nödiga medel för dagsrörelsen och på middagen emottager kassörernes öfverbehållningar, samt den sednare, eller dagvexlings-kassan, med en till visst fixeradt belopp af 150,000 R:dr samma mynt stående, alltid oförändrad, behållning, under vård af chefen och karnereraren i kassa-afdelningen, besörjer det för special kassorna, såväl under pågående expedition, som vid dags-afslutningen, erforderliga utbyte af olika sedelvalörer, hafva Kommitterade tillstyrkt, att dessa begge kassor måtte förenas till en enda, med benämning mindre general-kassan, hvilken, uppfyllande samma åligganden, som de tvenne nyssnämnde, och innehafvande en behållning af högst en million Riksdaler Banko, skulle, under gemensam ansvarighet, förvaltas af cheferne för kassa- och depositions-afdelningarne, såsom ständige, samt en af de tvenne kamererarne i sistnämnde afdelning turvis, såsom ombytlig vårdare, hvilka skulle innehafva hvar sin till olika lås hörande nyckel till kassans förvarings ställe, som borde förläggas till den afsedda nya lokalen, 2:ne trappor upp i nya bankohuset.
Vid detta förslag har Under-styrelsen erinrat om den stora olägenhet, som skulle uppstå genom den sammanslagna mindre general-kassans och dagvexlings-kassans afstånd från de större förvaringsrummen, hvaraf, utom tidsspillan och obeqvämlighet, skulle kunna vållas vådliga följder både för Banken och kassa-vårdarne; hvarjemte Under-styrelsen förmält, hurusom en längre tids erfarenhet vitsordat, att den vid lillvägabringandet af Bankens nuvarande organisation först antagna dagvexlingskassan, hvilken, Under-styrelsen veterligt, skall vara en för Rikets Ständers Bank egendomlig anstalt, befunnits i hög grad vara för det med densamma åsyftade ändamål tjenlig, hvilket ingalunda kunde förutsättas om en så beskaffad mindre generalkassa, som Kommitterade föreslagit.
Del hade, efter Under-styrelsens förmenande, Banko-Utskottets Betänkande, M 61.
15 visat sig vara ganska klokt och väl beräknadt, då vården af den nuvarande dagvexlings-kassan uppdrogs åt de de 2:ne tjenstemän, eller kassa-chefen och kassakamereraren, för hvilka det, med afseende å beskaffenheten af deras innehafvande befattningar, vore möjligt att oafbrutet och stundligen vara tillreds för skyndsamt verkställande af allmänhetens, på förhand till tid och önskningar icke beräkneliga* reqvisitioner af olika myntsorter.
Sådant blefve icke, enligt Under-styrelsens förmenande, förhållandet med de, jemte kassa-chefen föreslagna, öfrige tvenne vårdare af den nya mindre general-kassan, nemligen chefen för depositions-afdelningen och en af kamererarne derstädes, hvilka, såsom innehafvande expedilions-tjenster i nämnde afdelning, måste blifva hindrade frän skötandet af endera befattningen, lill men och uppehåll för den trafikerande.
Förökandet till tre i stället för två, som handhafva denna vård, skulle, i följd af ifrågavarande kassas mera rörliga beskaffenhet, dessutom snarare orsaka dröjsmål än skyndsamhet vid denna handläggning.
Om mindre general-kassan, på det af Kommitterade föreslagna sätt, öfvertoge dagvexlings-kassans funktioner, komme derigenom, utom det alt den med sistberörde kassa afsedda skyndsamhet vid allmänhetens betjenande motverkades, Bankens egen säkerhet att förringas, ty i händelse svek skulle förutsättas, underlättades sådant betydligt efter nya ordningen, då vårdarne af en så stor kassa, som mindre general-kassan, såsom bestämd till en million R:dr, med obegränsad rätt under dagens lopp till assignering på de större förvaringsrummen, bestode af endast två chefer såsom ständiga och tre underordnade tjenstemän såsom ambulaloriska.