Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nu rikets folkmängd den 31 December 1860 enligt den nominativa folkräkning, som ägt rum dels medelst utdrag ur husförhörslängderna, jemlikt Eders Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse den 4 November 1859, dels medelst särskild i nåder anbefalld census i Stockholm, uppgått till 3,859,728, men enligt mantalslängderne samma år skulle hafva utgjort endast 3,769,809, så visar sig alltså mellan dessa båda källor för folk mängdsberäkningen en bruttoskilnad af icke mindre än 89,919 personer.
Att mantalslängdernes folkmängd understiger husförhörslängdernes är en gammal erfarenhet, och jemförelse!' anställda i fordna tider hafva visat för året 1805 ett minus af 360,262, för 1810 af 405,486.
En jemförelse af 1850 års folkmängd eldigt husförhörslängderne med den inom uppbördsverket sä kallade 1851 års folkmängd företer ännu ett minus för denna senare af 55,356.
Under förutsättning att uti femårsberättelserne nu upptagits den folkmängd, som gifvits af mantalsuppgifterna samma år, som uppgiften ur husförhörslängderna afser, är den ofvan anförda bruttoskilnaden visserligen betydlig, men då härifrån afräknas 28,057 innevånare i Lappmarker m. fl. inom Norrbottens, Westerbottens och Jemtlands län, hvilka icke mantalsskrifvas, så minskas bruttoskilnaden till 61,862.
Tager man nu jemväl i öfvervägande tidsskilnad en mellan mantalsskrifningarne och årets slut, omkring 6 6 Skilnad i folkmängdsberäkningen efter de olika längderna.
Folkmängdstillväxt. veckor, och det nativitets-öfverskott, som husförhörslängderna för denna tid bordt innehålla, uppgående till omkring 6,780, så blir netto-skilnaden blott omkring 55,082.
Vid förhandvaron af ifrågavarande skiljaktighet hafva Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Calmar, Elfsborgs, Wermlands och Westerbottens lån fästat särskild uppmärksamhet och, med inrymmande åt husförhörslängderne af den större tillförlitligheten, förklarat skilnaden derigenom, att ur inantalslängderne ej sällan kommit att uteslutas personer, som saknat stadig sysselsättning och bestämdt hemvist, eller som längre tider vistas utrikes såsom sjömän, äfvensom minderårige och sådane, om hvilkas rätta mantalsskrifningsort tvekan uppstått, hvartill äfven ofta komma de, som begagna så kallad kyrkorätt i annan församling än den, der de bo o. s. v. Tab. Litt. b.
Nedanstående tabell
B. utvisar för hvarje län beloppet af årafto-skilnaden mellan husförhörs- och mantalslängdernes folkmängdsbelopp.
Jemföras landsbygd och städer, med afdrag för den förra af Lappmarkernes ej mantalsskrifna befolkning, så visar sig brutto-skilnaden för landsbygden uppgå till blott 1*28 proc., för städerne åter till 4*13 procent.
Jemförelse för hvarje särskildt år af femårsperioden utvisar ifrågavarande éraffo-skilnad för hela riket för år 1856 till 81,325, för år 1857 till 75,315, för år 1858 till 86,208 och för år 1859 till 83,521.
Det högre beloppet år 1860, uppgående till 89,919, torde väl hafva sin förklaring i den ofvan omnämnde nya methoden för folkmängdsberäkningen detta år.
En reduktion efter samma grunder, som här ofvan för år 1860 blifvit utförd, nedsätter äfven för de öfriga åren ??eto-skilnaden till betydligt mindre belopp.
Det bör ej kunna betviflas, att ju icke tillämpningen af den nya Mantalsskrifnings-förordningen af den 20 Juli 1861 skall komma att för framtiden högst betydligt minska skiljaktigheten emellan ifrågavarande 2:ne längder.
Då enligt husförhörslängderne folkmängden vid slutet af år 1855 utgjorde 3,641,011 och vid utgången af år 1860 stigit till 3,859,728, så har tillväxten under 5 år uppgått till 2'8,717, eller i medeltal för år till 43,743*4
Mellan de särskilda åren i femårsperioden företer dock tillväxten betydliga skiljaktigheter, nemligen under loppet af året 1856 blott 31,977
Förklaring öfver dessa vexlingar så väl som öfver den ovanliga tillväxten gifves "till stor del i femårsberättelserna.
Förbättrade kommunikationsmedel, deribland omkring 50 mil intill 1860 års slut öppnade jernvägar, flera stora kreditanstalters inrättande, genom utländska lån indragna stora penningesummor, förkofran Tab. Litt. B.
Bruttoskilnad mellan husförhörs- och mantalslängdernes folkmängd är 1860.
Stockholms stad *) Stockholms län Upsala d:o Södermanlands d:o Ostergötlands d:o Jönköpings d:o Kronobergs d:o Calmar d:o Gotlands d:o Blekinge d:o Christianstads d:o Malmöhus d:o Hallands d:o Göteborgs och Bohus d:o **) Anm. 2,513 1,118 1,529 1,175 3,129 1,785 2,216 7,826 377 3,122 2,766 5,777 3,103 5,489 Elfsborgs län Skaraborgs d:o Wermlands d:o Orebro d:o Westmanlands d:o Stora Kopparbergs d:o Gefleborgs d:o Wester-Norrlands d:o Jemtlands d:o / Förklaras till stor del af i Westerbottens d:o ( 28,057 ej mantalsskrifne ) Norrbottens d:o \ innevånare i Lappmarker) I hela riket A landsbygden ensamt I städerne 340 3,007 6,576 1,738 521 2,390 1,519 2,169 1,299 15,155 13,280 89,919 71,955 17,964 Skilnaden gäller här den särskilda folkräkningen och mantalslängderua.
Göteborgs stads folkmängd vållar här hufvudsakliga skilnaden.
Utflyttningar.
7 :if jordbruket, de lättnader för besittning af jord, som blifvit beredde genom nådiga Förordningen af den 12 November 1858 rörande hemmansklyfning och jordafsöndring, talrika nybygges-anläggningar, lönande skogsafverkning, tillfällen till riklig förtjenst för arbetsklassen, dels genom de inhemska näringarnes tillväxt, dels genom de stora allmänna och enskilda arbetsföretag, hvaraf denna period varit utmärkt, flera års goda skördar inom flertalet af länen m. m., hafva öppnat en mängd nya näringskällor, främjat välstånd och ökat gif o termålens talrikhet m. m. samt alltså mägtigt bidragit till folkmängdstillväxt.
A andra sidan röjes omisskänneligt, att den finansiela krisen år 1857, sämre skördar af än det ena än det andra bland vissa läns hufvudsakliga sädesslag med deraf vållad prisstegring, allmännast under åren 1856 och 1857, mer och mindre utbredda och dödande farsoter (Rödsot, Hjernfebrar, Cholera, Skarlakansfeber) m. m. tidtals och delvis motverkat förutnämnda för folkmängdstillväxten gynnsamma förhållanden, och då de hämmande inflytelserna under året 1857 varit starkast och mest utbredda öfver riket, framstår ock detta år i jemförelse med de öfriga såsom en ofördelaktig motsats.
De nästföljande åren från och med 1858 hafva dock i stigande proportion rikligen ersatt 1857 års ringa förkofran och synas gifva en grundad förhoppning, att, derest de stora utländska lån, som anlitats för tillgodogörandet af vårt lands egna hjelpkällor, till sådant ändamål klokt användas, derigenom skall kunna beredas ett allt större oberoende af de hämmande inflytelser, för hvilka vår folkmängdstillväxt hittills alltid visat sig så känslig, att en årlig folkökning af 1 *t>o procent förr aldrig förekommit i Sverige, och att en dylik tillväxt öfverstigande 1 procent blott en gång undantagsvis oafbrutet fortgått under sex år.
Då vi framför något annat land äga fördelen att kunna följa vår folkmängdstillväxt från mer än ett sekel tillbaka, så har jag i detta hänseende lemnat en öfversigt i tabellen Litt.
A. här ofvan (sid. 4).
Af denna tabell upplyses bland annat, att Sverige, å en areal fastland med öar uppgående till 3,49 2*439 Svenska qvadratmil, vid 1860 års utgång i medeltal hade en befolkningstäthet af 1,105 på qvadratrnilen, att vid samma tid största befolkningstätheten — 7,201 på qvadratrnilen — fanns i Malmöhus län, den minsta åter — 81 — i Norrbottens län, samt att i icke mindre än 18 län befolkningstätheten mer eller mindre öfverstiger, och blott i 6 län, men der så mycket betydligare, understiger ofvanuppgifne medeltal för hela riket.
Under den tiderymd af 110 år, som tabellen omfattar, har hela rikets folkmängdstäthet mer ån fördubblats, och i vissa län, såsom t. ex. Malmöhus, Göteborgs och Bohus, Blekinge, närmar sig förökningen 200 procent, i de 2 nordligaste länen, Wester- och Norrbottens, har folkmängden fyrfaldigats.
Ju mer ett folk lefver af eget lands produktion, af egna råämnens förädling, desto mera bevisar en sådan tillväxt af befolkningstätheten både tillvaron af rika hjelpkällor i landet och dessas tillgodogörande.
Samtlige Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes berättelser vitsorda ock detta förhållande, företrädesvis hvad angår jordbruket och möjligheten af dess förkofran.
Om man således, på sätt tabellen utvisar hittills hafva ägt rum, kan hoppas en fortgående tillväxt af befolkningstätheten äfven i de län, der denna uppnått en grad, jemförlig med förhållandet i flera bland Europas tätare befolkade stater, så torde detta så mycket mer gälla om de 6 län, hvilka ännu stå under medeltalet för hela riket.
Af dessa län, som ensamt för sig omfatta 2,338 qvadratmil eller omkring | af rikets hela areal, uppgifvas de 4 nordligaste innesluta ofantliga sträckor af jord, som rikt kan löna odlarens möda, och skola alltså, i den mån vilkoren för jordens fruktbargörande blifva fyllda, säkert kunna gifva lif och näring åt mångfaldigt större folkmängd.
Sedan uti Kommissionens öfver Tabellverket underdåniga berättelse för 1851—1855 för första gången lemnats en statistisk redogörelse öfver emigrationen från Sverige, hvilken under nämnde 5 år uppgått till det höga beloppet af 12,744 personer, skulle det visserligen hafva varit af vigt att för fortsättningen af sådan redogörelse kunna begagna samma källa, som då anlitades, nemligen passjournalerna.
I följd af Eders Kongl. Maj:ts nådiga Förordning af den 21 September 1860 rörande upphäfvande af skyldigheten för resande att vara försedde med pass, har denna källa för upplysnings vinnande i ämnet nu upphört.
För största delen af 8 Stam- och språkskilnader.
Schismatiska rörelser. nu ifrågavarande qvinqvennium hafva dock passjournal erne kunnat rådfrågas för upplysning örn de utflyttades antal.
Då nu, jemte bestämda sifferuppgifter härom från Östergötlands, Calmar, Blekinge och Jemtlands län — upptagande inalles för 5 år blott 945 emigranter, — från öfrige län, med undantag af Elfsborgs för året 1857, uppgifves, att utvandringen betydligt aftagit eller ej företett något anmärkningsvärd^ så torde med fullt skäl kunna antagas, att infiyttningarne från andra länder, åtminstone till stor del, uppvägt dessa föga talrika utflyttningar.
Från den homogenitet i språk och härkomst, som för Sveriges innevånare är en lycklig lott, förekommer undantag egentligen blott i de 3:ne nordligaste länen, och företrädesvis i Norrbottens, der den Finska befolkningen jemte den Svenska och Lappska ej blott är talrik — som det af berättelsen vill synas öfverstigande 10,000 personel—utan ock till större delen sammanboende inom ett fögderi.
Wermlands län innesluter ock i Elfdals och Fryksdals härader långsåt Norska gränsen en qvarlefva af Finska stammar, efter äldre inflyttningar från Savolax och Karelen, ännu bevarande många egendomligheter i lynne och lefnadssätt.
I Stora Kopparbergs län lära ock förekomma spridda Finnar.
Hela Lappbefolkningen i riket öfverstiger ej betydligt det antal af omkring 5,100, som berättelserna för de 3 nordligaste länen upptaga.
Svenska språket lärer dock af de båda främmande stammarna endast undantagsvis vara okändt, och berättelserna omförmäla icke tillvaro eller behof af några särskilda administrativa förfoganden för främmande språkförvandter.
Några schismatiska rörelser, som haft till följd bildandet af egna församlingar, på sätt Eders Kongl. Maj:ts nådiga Förordning af den 23 Oktober 1860 stadgar, hafva icke förekommit.
Men inom en stor del af riket har en lifligare håg och verksamhet för de andliga behofvens tillfredsställande fortfarande framträdt.
Frukterna deraf i sedligt hänseende hafva varit desto mera välgörande, ju mera läro- och bekännelsestrider trädt. i bakgrunden för bemödandet att verkliggöra ett kristligt lefverne.
Afven i afseende på de lärostrider, i hvilka den större allmänheten kan sägas hafva tagit något slags del, har det hufvudsakligen gällt rätta förståndet af den heliga skrift, med hänsigt till hågen för ett strängt vidhållande vid äldre bekännelseskrifter och andaktsböcker m. m.
Mormonismens apostlar hafva ej kunnat vinna någon betänklig framgång bland ett folk, der Bibeln kan läsas i hvarje koja, och dess hufvudläror redan från barndomen blifvit inplantade samt af kyrkan oaflåtligen framhållas, der alltså obekantskapen med dessa läror måste höra till sällsynta undantag, och der sjelfva nationallynnets rigtning till allvarlig pröfning bör trygga mot blind hängifvenhet åt den lägre sinnlighetens eller fantasiens hänförelser och bedrägliga förespeglingar.
Baptismen, då den framträder med sedligt allvar, kan deremot finna desto mera genklang, ju mer folket i allmänhet lägger vigt på harmonien mellan lefverne och lära.
Antalet af personer, som slutit sig till dessa läror, torde ej vara så ringa, då det från Stora Kopparbergs och Gotlands län ensamt är uppgifvet till 1,060, och Baptister, om än i ringare antal, anses föreffnnas inom de flesta län.
Uppgiften från Kopparbergs län om 118 odöpta barn förtjenar, oafsedt dess betydelse i kyrkligt hänseende, äfven särskild uppmärksamhet med hänsigt till frågan om ordning och tillförlitlighet i civilståndsregistrationen.
Det religiösa sinne, som ligger djupt rotadt hos Svenska folket, framkallar ökadt behof af gemensamma andaktsöfningar.
De hinder, som lagstiftningen i förra århundraden af försigtighet lagt mot sådana, när de ej stodo under presterskapets omedelbara ledning, kunde ej undgå att kännas obehöriga; tvånget alstrade motstånd och ledde till och med lätt till förvillelser genom en skenbar glans af martyrkrona.
Den frihet, som Kongl. Förordningen af d. 26 Okt. 1858 öppnat, torde väl hafva varit en orsak dertill, att jemte socknekyrkan här och der rest sig bönehus eller enskilda lokaler för andaktsöfningar och religiösa föredrag af lekmän.
Mot de missbruk, som af några berättelser antydas hafva ägt rum, synes dock med vida öfvervägande vigt kunna framhållas den välgörande sedliga inflytelse, som flerestädes efterträdt oron.
Då dessutom grunddraget af de enskilda andaktsöfningarne i det stora hela är bemödandet att återväcka en lefvande kristendom, så bör Bränvinsmissbrnk.
Boningar.
Skarpskytteföreningar.
Socknebibliotheker. 9 med säkerhet kunna väntas af folkets oeh presterskapets samverkan, att vårt dyrbaraste arf ej skall kunna oss frånrycka* hvarken af några bedragare eller af någon liten hop, hvars okunnighet tillåtit den vilseföras.
Alla femårsberättelserna instämma deruti, att det allmänna missbruket af starka drycker så aftagit, att den nesliga förebråelse härför, som förr rättvist gjorts Svenska folket, numera med fog kan afvisas såsom ogrundad.
Häremot strider hvarken det beklagliga förhållandet, att särdeles i städerna ännu allt för ofta berusade personer väcka förargelse, ej heller det stora belopp, hvartill bränvinstillverkningen ännu härstädes uppgår.
När numera å landsbygden bränvin är en sällsynt ofta alldeles oåtkomlig vara, hvarpå egentligen blott städerna bjuda tillgång, så bereder stadsbesöket en frestelse, för hvilken visserligen allt för många ännu duka under, men dessas antal är ej ens jemförligt med offren för den fordna husbehofsbränningen.
Hvad denna tillverkade kunde aldrig förr beräknas, då deremot numera hela tillverkningens belopp är tillförlitligt kändt.
Förberedd under ett par tiotal af år genom Nykterhets-Sällskapernas inverkan på allmänna opinionen, har denna stora sedereform framstått såsom en välsignad frukt af de senare årens lagstiftning rörande bränvinstillverkning och försäljning.
I förening med den i allmänhet rikliga förtjenst, hvartill arbetaren haft tillfälle, måste nykterheten mägtigt bidraga att öka hans välstånd, och att detta tillväxt i ett glädjande förhållande ådagalägges ej blott af det som här ofvan blifvit anfördt rörande den starka folkökningen, utan ock af de uppgifter, som femårsberättelserna innehålla rörande fortgående förbättringar i bostäder och spridning af ej allenast komfort utan till och med lyx i kläder, föda och annan förbrukning, som förr varit inskränkt inom de rikare klasserna.
Om visserligen skäl ingalunda saknas att beklaga en ofta förefallande öfverdrift i dessa hänseenden, så sammanhänger dock i vissa delar icke blott sundheten utan sjelfva sedligheten så nära med renligheten, utrymmet i bostäder, och den trefnad, som är en följd af ordentligt fyllda lefnadsbehof, att sjelfva lyxens öfverdrift och skadliga verkningar måste bedömas med blicken fästad på det olyckliga förhållande, som är en oundgänglig följd af öfverdriften i motsatt rigtning.
Tillverkning af porter och särdeles så kalladt Bajerskt öl har alltmer blifvit en inom de flesta län spridd och lönande fabriksindustri.
Förbrukningen af utländska varor, deribland den af kaffe och socker äfven bland de fattigaste sainhällsklasserne nått en höjd, som knappast bör kunna öfverstigas, måste en gång förr eller senare betäckas med produkter af Svensk härkomst och derigenom blifva en häfstång för inhemsk produktion eller af sig sjelf inskränkas.
Den fortgående minskningen af antalet för brott tilltalade och häktade personer, hvilken ådagalagts dels af Hans Exc.
Herr Justitie-Stats-Ministerns underdåniga berättelser dels af femårsberättelserna, år ett förhållande hvars orsaker ©tvifvelaktigt till en del ligga uti ökadt välstånd och minskadt bränvinsmissbruk.
Saknaden inom största delen af vårt land af sådana för själs- och kroppskrafter förädlande och stärkande folknöjen, som i flera andra länder förefinnas, är anmärkningsvärd.
Gotland med sina från äldre tider bevarade folklekar synes härifrån utgöra nästan enda undantaget, ty de från åtskilliga andra län omförmälda lekstugorna för dans kunna ingalunda hit hänföras, helst de ofta föranleda till hvarjehanda utsväfningar.
An mindre kan hit räknas den flerestädes rådande smaken för marknadsbesök.
Föreningar till öfning i vapens bruk och jagtskicklighets öfvande, hvilka af gammalt här och der funnits och i viss mån jemväl kunnat hänföras till folknöjen, hafva först efter ifrågavarande tiderymd fått vid sidan af sig ett alltjemnt växande antal så kallade Skarpskytteföreningar, hvilkas stora vigt och inflytelse alltså kommer att blifva föremål för kommande femårsberättelser.
Hågen för läsning af andeliga skrifter är gammal inom Sverige och den har haft till följd, att enhnängd af sådana skrifter fått en stor spridning.
Spridningen af skrifter i andra ämnen, som kunna vara af nytta för allmogen är ej heller ringa.
Tidningsläsning tilltager betydligt.
Sedan frågan om socknebibliothekers inSammandrag af K. M. Bepdes und. berdlt. för åren 1850—1860. 2 10 Befriade från mantalspenningar erläggande. rättande blef föremål för allmännare uppmärksamhet, hafva inom en mängd län nitet och uppoffringarne för detta ändamål burit rika frukter, så att flerstädes dylika boksamlingar finnas inom största antalet församlingar och deras begagnande alltjemnt tilltager.
Såsom föremål för tabellen
N:o 1 torde här äfven böra egnas uppmärksamhet åt uppgifterna rörande antalet från mantalspenningar befriade och utskrifningsmanskap.
Nedanstående tab.
C. utvisande antalet från mantalspenningar befriade i procent af antalet mantalsskrifne, ådagalägger bland annat, att för hela riket under åren 1856—1860 befriade i medeltal utgjort 48,9 procent af de mantalsskrifnes antal; att antalet befriade år efter år varit uti en jemn tillväxt; att då i städerne de befriade i medeltal för alla 5 åren uppgått till blott 39,4 procent, deras antal å landsbygden deremot uppnått 50 procent; att tillväxten af befriade är gemensam för både landsbygden och städerne; att emellan de särskilda länen skilnaderna äro ganska stora, så att då medeltalet befriade i Stockholms stad uppgått till endast 33,3 procent och för Wester-Norrlands län till endast 39 procent, det för Kronobergs län utgjort 58,6 procent och för Norrbottens 58,1 procent, samt att antalet befriade af mankönet i allmänhet visar sig något högre än af qvinkönet, och detta särdeles i städerna.
Någon egentlig ledning för förklaringen af dessa förhållanden kan ur femårsberättelserne ej hemtas.
Då tab.
N:o 1 i vissa uppgifne delar skolat grundas på mantalslängdernas innehåll, och det fastställda formuläret för dessa längder innehåller rubriken »Utskrifning smanskaj.i» utan närmare förklaring af betydelsen, Tab. Litt.
Från mantalspenningar befriade i procent-förhållande af antalet mantalsskrifne. 1. 2. 3. 4- 5. 6. 7. 8. 9.
Län. 1860. 1859. 1858. 1857. 1856.
Medeltal 1856—1860. m. q- Summa af båda könen.
Af båda könen.
Af båda könen tillsammans.
Stockholms stad 38-2 31-4 34-5 34-3 34'6 32'1 31'1 33's Stockholms län 46-7 46-8 46'7 46'7 46'7 46'3 45'o 46'3 Upsala d:0 48-5 46-3 47U 47-4 . 47'7 46'e 45's 47'o Södermanlands d:0 52-4 51-9 52-i 51-8 52'o 52'i 50's 51' 7 Ostergötlands d:o 49-9 49-6 49-8 49-6 49'5 49'o 48's 49'2 Jönköpings d:o 51-3 50-4 50-8 50-4 50'2 49'5 48'4 49'9 Kronobergs d:o 58-4 59'8 59-1 59-0 58'9 58'o 57'9 58'e Calmar d:o 52-7 53-9 53-3 53'i 52'8 50'8 50'4 52'i Gotlands d:o 50-8 48-8 49-8 49'3 48'5 48'5 45'9 48'4 Blekinge d:o 52-o 47'2 49-5 50-7 51-2 51'4 49'8 50's Christianstads d:o 51-5 49-6 50-6 50'4 50'4 49'4 48'2 49'8 Malmöhus d:o 50-5 50'3 50-4 50-5 50-7 49'2 48's 49'8 Hallands d:o 47-4 49-0 48-2 48'a 48'4 46'9 46'3 47'e Göteborgs och Bohus d:o 49" 7 48U 49-i 49'o 49'o 48'9 47'i 48'e Elfsborgs d:o 49-4 47" 8 48-6 48'4 48'i 47'9 45'5 47'7 Skaraborgs d:o 50H 48-3 49-2 48'7 48'i 46'9 45'9 47'8 Wermlands d:o 49-0 49-8 49-4 49'5 47'8 47'3 46'e 48'i Orebro d:o 49-9 51'4 50-7 50's 49'4 48'5 47'8 49'3 Westmanlands d:o 48-0 •46-9 47-4 47'5 46'9 47'i 45'6 46'9 Stora Kopparbergs d:o 50-8 48-9 49-8 50'o 50'i 48'7 47'4 49'2 Gefleborgs d:o 49-4 49-7 49-5' 48'8 49'i 48'6 47's 48'7 Wester-Norrlands d:o 38-6 40-i 39-3 39'5 39'6 39'i 37'7 39'o 1 Jemtlands d:o 51-o 5fi 51-i 50-9 50-5 50'o 48'2 50'i Westerbottens d:o 55-6 58-4 57*1 55'
6 55'3 53'2 53'2 54'9 Norrbottens d:o 58-3 60-i 59-2 59'i 58'o 58'o 56'3 58'i I hela riket 50-o 49'3 49-7 49'5 49's 48'5 47'4 48'9 Å landsbygden 50-8 50-8 50-8 50'7 50'5 49'7 48'5 50'o
I städerna 43-1 38-2 40-i j 40'i 40'o j 39'o | 37'9 39'4 j Beväringspligtige.
Näringar. 11 ansågs, ej lämpligt att genom någon bestämmelse af detta begrepp möjligen föranleda tvekan rörande ofvannämnde längders begagnelighet såsom källa för den ifrågasatta uppgiften.
Tvekan kunde emellertid uppstå, huruvida härunder hänföras alla eller blott en enda af beväringens åldersklasser m. m., och sökta upplysningar i ämnet hafva ej heller lemnat fullt tillfredsställande ledning för antagandet, att i dessa uppgifter utan undantag råder den likformighet, som är nödig, för att göra sammandraget af dem tillförlitligt.
I allmänhet utvisa dock talen omisskänneligt, att rubriken gäller alla 5 klasserna eller hela antalet af dem, som liktidigt befunnits inom den beväringspligtiga åldern.
För att närmare åskådliggöra skilnaden mellan de olika åren m. in. behöfves att jemväl hafva för Tab.
D. ögonen antalet af första klassens beväringspligtige, och har derföre med begagnande af Eders Kongl. Maj:ts Sundhets-Kollegii underdåniga berättelser nedanstående tabell Litt.
D. blifvit utarbetad.
Af denna tabell visar sig en minskning hafva ägt rum ej blott inom första klassens beväringspligtige, utan ock af hela summan utskrifningsmanskap enligt mantalslängderne, så att minimum af de förra infaller året 1859 och af de senare året 1860.
Undersöker man nativitetsförhållandet af mankön i riket under de respektive födelseåren, så befinnes detta hafva utgjort år 18.35 en på 28,7, år 1836 en på 29,9, år 1837 en på 30,7, år 1838 en på 32,3 och år 1839 en på 32,i af antalet innevånare af manligt kön vid hvarje af de nämnda årens början, och detta innebär till stor del förklaringen på de i tabellen förekommande skiljaktigheterna mellan antalet af första klassens beväringspligtige.
Enligt de i Statistiska Central-Byrån uppgjorde lifslängds- och dödlighetstabellerne för
Sverige inträda af de lefvande födde barnen af manligt kön omkring 68 procent i 20:de lefnadsåret.
Då nu enligt de af Eders Kongl. Maj:ts Sundhets-Kollegium årligen meddelade uppgifter rörande beväringsmönstringarne inhemtas, att för åren 1851—1860 ej mindre än 63,42 procent af de födde i medeltal upptagits såsom inträdde i beväringsäldern, så visar sig här en öfverensstämmelse mellan beräkningen och verkligheten, så stor som man skäligen kan önska.