Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den stunden, ingriper man, obemärkt men dock betydligt, på folkets rätt, att sig sjelf beskatta, Och fast än man ej hittills betänkt denna sak, fastän vårt Samhälls-fördrag ej förutsett den, förtjenar den likväl, just derföre så mycket större uppmärksamhet, hälst under en tid, der man ser förhastade opinioner begynna alt yrka Statsskuldsättnings-Systemets inblandande i Statshushållnings-Systemet: ett System, som våre Grundlags-Stiftare behandlat såsom den Grekiske Lagstiftaren, hvilken icke nämnde Fadermord derföre, att det ej borde tänkas möjligt; ty säkerligen skulle, de, om de hade trott dess tillgripande ifrågasättas, Utan i och för sjelfbeståndel, hafva fordrat samma vilkor för des antagande, som för åtagandet af Skatt, emedan denna är en bestämd följd deraf.
Man synes utgå från den grundsatsen, att Saltpetter-Fonden bör tillgripas, emedan den eljest kunde dragas undan Ständernas disposition.
Jag kan ej inse huru detta skulle blifva möjligt.
Jag kan väl Stats-Utskottets Betänka/iden.
47^ tillika mig en Styrelse, som felar: ty det iir menskligt; men jag skall aldrig tänka ' mig Styrelsen, som omoralisk, likasom jag ej vill, den så skall tänka sig någon af de andre Statsmagterne.
Jag dömer efter min egen känsla.
Den har ännu aldrig missledt mig vid bedömandet af Svenskt och Svenskar: jag kan, såsom Svensk representant, falla, men ej frukta; och minst af allt fruktar jag, att Sveriges Ständer skola förglömma, att de äro Ständer.
Denna Saltpetter-fonden är af Jordbruket, till och med tungt, uttagen för Saltpetter-näringarnes upphjelpande.
Den skatt, som bildar densamma, bör derföre nedsättas, sedan hon blifvit så betydlig att hon ej behöfver ökas och Hans Maj:t Konungen har sjelf i Nåder föreslagit det.
Mig synes det snarare vara att frukta Saltpeter-näringens återfall; om den användes just nu, när den för första gången skulle kunna börja motsvara ändamålet, och jag kommer aldrig att rösta för dess tillgripande, om ej Rikets sjelfständighet fordrar denna uppoffring.
Dessutom företer sig, vid bedömandet af ifrågavarande saken, ännu ett skäl, till begagnande af en Gärd.
T vänne förenade Folk hafva den glädjen, att se sin framtid tryggad, genom deras älskade Kron-Prins och en älskvärd Prinsessas Förmälning.
Desse Folk, bägge grundslagsstyrde, bägge sig sjelf beskattande, bägge varmt tillgifne Stats-Utskottets Betänkanden, ett, af dem sjelfva utkoradt Konungahus, vilja naturligtvis hägge i sin mån bidraga vid alla de utgifter , som på en gång tillhöra Thronens och Folkens värdighet.
Om det; ena härvid går det andra i förväg, vöre det lika orätt, som om det ena lemnade det andra allena.
Då vi nu, deremot, enligt det förslag, jag vågat- framställa, lemna en gärd af vår andel, hafva vi förenat uppfyllandet af vår pligt, med bibehållandet af möjlighet för Norrska Folket att fullgöra sin.
Denna Gärd är äfven villkoret för möjlighet att undvika Bevillningeus förhöjande, för tiden till nästa Riksdag, en förhöjning, hvaraf följden troligen blef som vanligt, framdeles bibehållande: ty, Bevillningeus nedsättande är ett sällsynt phenomen på Na ti o n a 1 - b e s k a 11 lii n g e n s molndigra himmel, Nu är Bevillningen ungefär 2,600,000 R:dr, Enligt Konungens Propositioner, fordras troligen ökning och ej minskning; sorn när Saltpetter-gärden minskas och fastän Riksgälds-Contoirets medel icke begagnas, äfven derigenom ännu blifver troligare.
Sorn den förra Bevillningen gifvit Öfverskott, skulle den tillkommande ungefär kunna blifva, hvad den förre varit, om Gärden uttogs.
Om den till exempel utskrefs på 2 år, såg hvarje Medborgare, att ökningen erfordrades för det glada tillfälle, hvartill han gerna bidrager, och att sjelfva Bevilinin - Stats-Utskottets Betänkanden. gen cj var ökad: en ökning, på hvars nödvändighet han är benägen, att tvifla.
Skalle nu Riksgälds-Contoirets medel begagnas och Saltpetter-fonden, förstöras, lär Bevillningen nödvändigt höra ökas, ty, gälden skall ju förminskas och Saltpetter näringen , nyss upplifvad, skall väl ej förqväfvas.
Jag föreslår således: att Riksens Högloft.
Ständer bevilja en Bröllops Gärd af f 00,000 R:dr Svenskt Banco , till II. K. II.
Kronprinsens förmälning af Biläger; samt att Riksens Ständer genom en underdånig skrifvelse meddela Hans Maj:t Konungen detta beslut, och underdånigst anmäla: att då Riksens Ständer är o underrättade, att kostjiaderne härtill lära erfordra 600,000 R:dr Riksens
Ständer anse sig böra förskottsvis anvisa de 400,000 R.dr pä Sältpetter-fonden, och underdånigt anhålla, att Hans Maj:t Konungen täcktes låta till Hans Kongl.
Kron-P rinsen förskottsvis utanordna de öfrige 200,000 R:dr, af de Öfver skotts-meclel, hvilka af 1812 års Ständer äro öfverlemnade till Hans Maj:t Konungens disposition, intill dess nästkommande JVorriges Rikes Stor-Thing beslutat, om detta Konunga - Rikes andel i denna, för bägge Brödra-Folken angenäma och förhoppnings-bådande, utgift.
Herr Commerce-Rådet SantessonS i På afdelningen har jag varit af olika tanka med Pluraliteten, så vida, som jag 476 Stats-Utskottets Betänkan den. väl ansett att ifrågavarande
Summa måtte förskottvis få tagas af hvad tillgångar vi hafva uti ena eller andra Cassan, men att deremot, och sedan ersättning derföre borde uttänkas och föreslås af andre medel, i fall förskottet tages af för särskildte ändamål hesparde och samlade fonder.
Af denna artär Saltpetter-fondcn; den är inom en tid af ej många] år samlad, egentligen igenom Jordbrukarnes bidrag i Saltpetter-Skatten, jemte de 58,000 R:dr Stats-medel, som årligen från 3:dje HufvudTitteln ditgått; den har af Rikets Ständer alltjemt varit ansedd behöflig att orubbad bibehållas för denna nya, men vigtiga närings stadgande och förkofran, i det dermed varit tillgång för inlösen af den öfverskotts Saltpetter, som hemmans-egare aflenmat; fondens tillväxt lill det betydliga belopp, den nu utgör, har utan tvifvel ensamt kunnat medgifva den Nådiga Proposition, Kongl.
Maj:t täckts göra örn nedsättning framdeles af Saltpetter-skatten;— huru det vill slå tillsammans, att nu tillgripa denna fond och dermed dels möjligtvis omintetgöra denna af Kongl. Maj:t
Landtbruket ämnade lindring, liksom ock en annan trolig besparing framdeles af årliga anslaget 58,000 R:dr, dels bestämdt minska eller hindra helt de bidrag af denna fond, annars borde få påräknas för uppbringande af denna näring till hvad den synes böra och redan egnat Stats-Utskottets Betänkanden.
477 sig att blifva, nemligen en ganska vigtig éxport-production.
Jag anhåller på desse skäl, att man ej annorlunda, än förskottsvis, disponerar af denna fond till ifrågavarande behof, utan låter hvar sak vara för sig.
När frågan om nedsättning af Saltpetter-Skatten i följd af Kongl. Majrts Nådiga Proposition hunnit blifva afgjord; — när, vid Stats-regleringen, man likaledes hunnit considerera behofvet och möjligheten att framdeles bespara de årlige 58,ooo R:dr från 3:dje Hufvud-Titteln till Satpetter-näringens understödjande: — när man sålunda ock fått fullkomligen undersöka och stadga sin öfvertygelse om denna fonds behof eller intet behof derefter af dess nu egande Capital-fond; — då blir det, i min tanka, tid att i sistnämnde fall disponera detta öfverskott och — i så fall — lärer ej StatsUtskottet underlåta föreslå dess användande i en eller annan väg till minskning af allmänna bördorna eller Bevillningen, men dertills bör ock med all disposition af denna fond, utom dess bestämda ändamål, anslå.
Jag instämmer för Öfrigt med Herr Öfverste-Lieutenant Hjerta uti allt hvad han yttrat, angående vigten i flere hänseenden deraf, att sådane extra bidrag, hvarom nu här är fråga, särskildt utgöras och ej igenom inblandande uti Stats-Regleringen med ordinarie anslag, än mindre genom liqvide - 478 Stats-Utskottets Betänkajulen. rande med, för helt andra ändamål bestämde, medel underhållas den högtidligare och allmännare kännedom samt deltagande, som endast uttryckes genom en särskild afgift för sådane extra Ordinarie och Momentela behof.
Jag anser det af största vigt, att hela Nationen vet, hvartill de bidraga, likasom ock att de vanlige Stats-medel, Riksgälds-Contoirets öfverskott, eller till visse behof samlade fonder, aldrig tillitas för sådane särskilde anledningar, utan att allt får disponeras i den ordning och för de ändamål, som det blifvit samladt, eller, när de ej vidare beliöfvas, directe användas till nedsättning af allmänna Bevillningen.
Allmänheten har gjort sig hopp om en sådan nedsättning vid.denna Riksdag; onekligen skall dertill verksamt bidraga, om vi kunna afse någre öfverskotter på ena eller andra af Statens Fonder, och intet är angelägnare än att desse då dertill användas.
Allt hvad Bevillningen nedsätt-es har anseende af och bör blifva varaktigt, och bibringar våra hemmavarande äfven förhoppning att Riksens Ständer skola fortsätta sådan minskning af Skatterne, der det låter sig göra; hvaremot en extra ordinarie afgift för ett så vigtigt extra ordinarie behof, som det ifrågavarande, skall af Nationen både utan obehag och med största villighet frambäras; och Riksens Ständers åtagande deraf för blott den gången j i följe Stats-Utskottets Betänkanden.
479 deraf, ock aldrig kunna misskännes.
Jag kan ock ej dela dell farhåga * som någon värd Ledamot yttrat* att om ej Saltpetterfonden nu för denna angelägenhet användes* skulle densamma på annat sätt blifva disponerad* utali att komma i lika allmän väg landet tillgodo} jag kan ej, till denna grad misstro hvarken Styrelse* Riksens Sländei* ellet* deras Utskott.
Jag anser slutligen en sådan särskild Gärd eller Bröllopshjelp ej höra utgå efter andra grunder* än den vanliga
Be vinningen, eller med viss proCent utaf dess Belopp} då träffar den* utan tvifvel, efter allas öfvertygelse* hvar och en i det mäst rättvisa och hilliga förhållande, samt tror derföre* att när Riksens Ständer faststält Summan, som de anse sig kunna bevilja och anslå, som Sveriges bidrag till bekostande af Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsens resa och biläger, och hvilket belopp jag anser böra bestämmas till 45°>ooo
R:dr böra de ock åt deras Bevillnings-Utskott Uppdraga att inkomma med förslag till dess fördelande och utgörande igenom en sådan särskild Gärd eller Bröllopshjelp.” Herr Biskopen Doctor Wallenberg instämde med Herr Öfverste-Lieutenanten Hjerta i afseende på de anförde skälen, för Summans utgående genom särskild Gärd. Herr Borgmästaren Ekstrand uppläste följande skrifteliga anförande: 48o Stats- Utskottets Betänkande?!.
”För min del instämmer jag i Herr Öfverste-Lieutenant Hjertås yttrade mening, alt den erforderliga Summan,till så stort belopp, sorn den af Sverige jemförelsevis till Norrige, kan erbjudas, lämpligast bör utgå genom en gärd, den man icke kan tvifla att Nationen villigt utgör.
Jag anser ej, huru man ett ögonblick kan tveka om fördelen deraf, då man så medelst får spara Saltpetter-medlen för andra behof, samt åstadkomma en både billig och behöflig nedsättning i Bevillningen. —•
Gärden upphör af sig sjelf efter i eller a år,men Bevillningen fortfar fem år, om Urtima Riksdag ej mellankommer, Nationen ej allenast hoppas, utan lill och med -fordrar Bevillningens nedsättning och månne detta anspråk af oss kan anses obilligt, då vi veta, huru tryckande Statsbördorne de sednare åren varit, under en hemmad rörelse och utomordentligt nedsatta pris på landets alla producter?
Vi vete ock
Rikets tillstånd efter flere års fred med Utrikes Magter och någre års lycklige skördar, vara sådant att, om någonsin, allmänheten nu bör vänta en nedsättning i utskylderne — skole vi då tillintetgöra det hopp derom, som landets Skattdragande Innevånare redan så säkert gjort sig, föranledde dertill äfven af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Stats-Verkets behof?
Jag kan, för min del, aldrig samtycka dertill, så vida jag mäste anse mig skyldig att Stats-Utskottets Betänkanden.
481 alt här bevaka Nationens sak framför allt annat; utgiften är oundviklig och vanlig att utgöras genom Gärd, en vana, från hvilken jag ej inser något skäl att nu afvika, då jag ej kan tänka mig att man skulle vill ja för Nationen söka dölja, det man medgifvit denna utgift, en åtgärd, som icke kan instämma med någons hederskänsla, och som alltid i en framtid skulle mera skada än gagna, då upptäckten deraf tvifvelsutan ingåfvo blott misstroende för Rikets Ständer och deras beslut, ja! kanske äfven för Regén ten sjelf.
Ett öppet handlingssätt är alltid det säkraste och då jag ej fruktar
Nationens missnöje med den utbetalning, som är i fråga, fordrar jag blott, att den blir känd under sitt rätta namn; hade jag åter anledning till någon sådan fruktan, skulle jag utan all tvekan för min del neka hela utgiften.
Med desse åsigter, kan jag ej annat än yrka Summans utgörande genom en Gärd, och, om förskott dertill behöfs,hvarom dock icke Kongl.
Maj:ts Eget Nådiga yttrande ännu är meddeladt, tror jag rättast, utan att förrycka planen för Bevillningens nedsättande , kunna tagas af de nu befintlige öfverskott eller besparingar sedan sista Riksdag.
Jag kan icke dela farhågan, att den så kallade begärliga Saitpetter-fonden, skulle kunna tillitas för andre ändamål, än det 4ule Sami. 3 I 482 Stats-Utskottets Betänkanden. påräknade, att vinna nedsättning i Bevillningen, och jag har aldrig tänkt, att hvad deraf kan användas, såsom ej behöfligt för fondens rätta ändamål, skulle lemnäs obegagnadt under denna Riksdag.
Om nu 400.000
R:dr eller låt vara 5o,ooo R:dr deröfver uppbäras genom Gärd, så mätte vi med skäl kunna säga, att vi delat broderligt med Brödra-folket i Norrige, då vi erbjuda J:delar af den föreslagne Summan, i det säkra hopp, att Norrige villigt betalar ^:del och kanske deröfver äfven de 31.000
R:dr, som räkningarne tillika innehålla, hvarom vi dock icke kunna eller böra gifva några bestämda föreskrifter för Norrska Riket, utan det sjelf eger afgöra, endast vi för vår del åtagit oss hvad högst på oss kan belöpa; skulle ock för hvad sålunda af oss lemnades obetaldt, något förskott fordras, hvilket jag dock alltid betviflar, så länge jag ej hört det begäras, så må detta förskott anvisas uti Riksgälds-Contoiret, blott det sker med bestämda villkor, att hela förskottet fullt ersättes.
Summan i5o,ooo R:dr synes mig för stor, att vi skulle kunna stå till ansvars med dess utbetalande för Norrige, utan visshet att få den åter, och må det förlåtas mig, att jag icke eger denna visshet.
Om man låter det bero af Norrmännens godtycke att gifva återbetalningen och att gifva den till oss, som icke tillförne rönt något prof af Stat s^Ut skottets Betänkanden.
483 deras välvilja.
— Helt annat blir, om de skola bevilja något för sin Kron-Prins, än om det sker för oss.
Jag Önskar allt bestämdt och jag åberopar ännu en gång min pligt, att här tala för Nationens, en så högt beskattad och skuldsatte Nations, sak, derföre jag ock anser rättare att medgifva | af Summan, men ej mera, än att medgifva allt på en blott Apparence, att återfå kanske mer än J, men kanske ock intet.
Vill man åter visa en liberalitet ulan gräns och om, för Motioner, som desse, af enskilde Riksdagsmän, man vill, utan att ega visshet om hvad Konungen begär eller af oss fordrar, förrycka hela det husliållnings-system Stats.Utskottet förut troget följt, då det afstyrkt nästan alla mindre bidrag till antalter, som ansets enskilde, men dock erkänts nyttige för hela provincer; ja! kanske för liela Riket, då det föreslagit en Besparing till omkring 3o,ooo R:dr årligen, genom förändrad beräkning af Riks-Markegåugen, till Löntagarens förlust och Statens fördel, så ser jag icke eller, huru med ett sådant nytt liberalitets-system står tillsammans, att afpruta 3i,ooo R:dr å de erhållne kostnads-räkningarne, utan ina man då anvisa Summan oafkortad, om hedern af anbudet mera skall afses, än tillgångarne.*’ 484 Stats-Vtskottets Betänkanden.
Herr Lindström förklarade, det han ansåge ifrågavarande 600,000 R:dr, böra till ena hälften tillvägahringas genom en allmän Bilägers Gärd af 3 sk. på hvarje Mantalsskrifven Person, hvarigenom då i hela Riket, enligt 1820 års BevillningsSammandrag, finnas i,386,ig5 Mantalsskrifne Personer, denna hälft på 3:ne år kunde inflyta; hvarjemte Riksens Höglofl.
Ständer borde hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att andra hälften, eller 3oo,ooo finge anvisas på de 467,000
R:dr, hvilka, utgörande återstoden af Öfverskotten och Besparingarne till 1815 års slut, ännu finnas å 3:dje Hufvud-Titteln uppförde till Kongl. Maj:ts Nådiga Disposition ; tilläggande Herr Lindströmj det han trodde en Gärd, i ofvannämnde afseende, desto heldre böra cga rum, som Riksens Ständer endast genom beviljandet deraf, komme i tillfälle, att uti verkligheten ådagalägga det allmänna och Miga deltagande, hvarmed de emot» tagit den fägnande underrättelsen om Hans Höghet Kron-Prinsens Höga förmälning.
Och skulle dessa särskilde meningar, uppå derom gjord begäran åtfölja det afgående Betänkandet till Riksens Högl.
Ständer, Som ofvan.
Ex ProtocoIIo J. C. Lorich. Siats-Utskottets Betänkanden. 485 N:o 92.
Ankom den 7 April (823.
Utlåtande, i anledning af Riksdags -Fullmågtigens för Hederv.
Bonde - Ståndet, Olof Jonssons, från Elfsborgs Lån, till Bonde-Ståndet ingifne Memorial, angående belöning till Herrar Fullmågtige i Riksgålds-Contoiret, för deras hafde möda vid utredningen af f. d. Filial-Disconterne. Tiu Stats-Utskottet har från Hederv.
Bonde-Ståndet blifvit remitteradt ett, af Riksdags-Fullmägtigen Olof Jonsson „ från Elfsborgs
Län, ingifvet så lydande:
Vördsamt Memorial! ”Ibland de flere Motioner, som hittills blifvit väckte, och deribland särdeles rörande f. d.
Filial-Disconterne, har jag ännu icke hört någon afhandla frågan om det Arfvode, hvartill Förvaltarne af sagde Disconters Utredning, jag menar Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret, gjort sig berättigade för den ökade möda, i deras förut 486 Stats-Utskottets Betänkanden. nog ansvarige befattningar, hvilken nämnde utredning för dem otvifvelagtigt medfört.
Stånds-Bröderne torde derföre tilllåta, att jag ett ögonblick uppehåller mig vid detta ämne.
Då Ständerne år 1818 till förbeniäldte
Fullmägtige öfverlemnade bestyret med Discont-TJtredningen, blef väl ett Reglemente utfärdadt, enligt hvilket berörde utredning borde verkställas; men samma Reglemente var för ingen del bestämdt, utan blef deruti åt Fullmägtige lemnad rättighet att vid förekommande frågor, efter omständigheterne, skärpa eller mildra det betalnings-ansvar och de skyldigheter i öfrigt, som uti berörde Reglemente blifvit för Låntagare i allmänhet föreskrifne.
Att den åt Fullmägtige, sålunda uppdragne magt, är till Statens förmån använd, derom vittna Herrar Revisorers för åren 1820 och 1822 afgifne och hos oss redan upplästa Berättelser; och då klagan öfver Fullmägtiges åtgärder,mig vetterligen,icke från någon Gäldenär försports, tyckes sådant än närmare vittna, om den förljenstfulla oväld, som Rikgälds-Contoirets Fullmägtige, vid befattningen med Filial -Discont-Utredningen, ådagalagt.
I följd häraf, samt med fästadt afseende derå, att de af Banco-Fullmägtige, hvilka förvalta Banco-Discont-Verket, der - Stats-Utskottets Betänkanden.
487 före åtnjuta särskild vedergällning, ehuru denna förvaltning, enligt min öfvertygelse, icke är ansvarigare än den af Filial-Dis— ccnterne varit, anser jag mig af rättvisan påkallad yrka, det Fullmägtige uti Riksgälds-Contoiret nu måtte tilläggas någon, deras hittills nedlagde stora möda och visade nit, motsvarande belöning för Förvaltningen af Filial-Disconterne, — Och jag tror att med denna belönings bestämmande minst bör fördröjas nu, då fråga är om förlängning uti Utredningstiden af Disconterne och följagteligen om en utsträckt ansvarighet för Riksgulds-Contoirets Fullmägtige, Jag är förvissad, att Hederv, StåndsBröderne inse billigheten uti mine framställningar och förena sig uti desamma, äfvensom örn Motionens remitterande till vederbörligt Utskott.
Stockholm d. 28 Februarii 1823.” Olof Jonsson ifrin Elfsborgs Län.
Onekligt är väl å ena sidan,attDiscontInrättningarnes Utredning förorsakat Herrar
Fullmägtige ett vida större besvär och funnits i allmänhet af en mera brydsam art, än .Rikets Högloft.
Ständer tilläfventyrs förmodat, då denna Utredning ansågs böra med Öfver-Styrelsen af Piiksgälds-Verket förenas; men enär å den andra, Förvalt - 488 Stats-LJtskottets Betänkanden. ningen af sjelfva Riksgälds-Verket, sedan de egentliga föremålen för dess verksamhet blifvit vid föregående Riksdagar i så väsendtlig mån inskränkte, vid ganska få tillfällen påkallat Herrar Fullmägtiges åtgärder i andra än mer eller mindre courante ärender, skulle Stats-Utskottet, med kännedom af Herrar Fullmägtiges tänkesätt och att Herrar Fullmägtige säkerligen skola uti Rikets Högloft.
Ständers bifall och tillfredsställelse öfver Herrar Fullmägtiges förvaltning, förvänta sin högsta belöning, anse Herrar Fullmägtiges grannlagenhet förnärmad, genom ett förslag eller tillstyrkande att medelst tillökning i det för Herrar Fullmägtige fastställdte Honorarium eller genom någon särskild gratification, nu efteråt godtgöra den möda och det besvär
DiscontUtredningen, utöfver hvad Rikets Ständer möjligen sig forestäilt, kunnat Herrar Fullmägtige förorsaka, i synnerhet då fråga icke är om någon egentlig Tjenstebefattning, utan om ett Uppdrag, hvartill Herrar Fullmägtige endast genom medborgerligt förtroende blifvit kallade.
Ständers eget bepröfvande vördsamligen underställes.
Stockholm den 29 Martii 1823.
Stats- Utskottets Betänkanden. 48g N:0 93.
Utlåtande, i anledning af Rilcsdags-Fullmågtigens, för Sodra More Hårad i Calmare Lån, Peter Pehrssons hos Hederv. Bonde-Ståndet gjorde Motion, angående anstånd med inbetalningen af innevarande års Allmånna Bevillning.
Jemlikt Protocolls-Utdrag af den 17 sisth Februarii bar till Stats-Utskottet blifvit remitteradt ett, af Riksdags-Fullmägtigen för Södra Möre Härad af Calmare Län , Peter Pehrsson, till Hederv. Bonde-Ståndet, ingifvet Memorial, innefattande det Förslag, att anstånd måtte lemnäs med inbetalningen af innevarande års Allmänna Bevillning samt den brist i Statens behof för året, hvilken derigenom kunde uppkomma, afhjelpas genom ett på korrt tid upptagande motsvarande Stats-Lån.
I anledning häraf får Stats-Utskottet andraga, att då, hvad beträffar den föreslagne utvägen, att genom upptagande
Lån fylla den brist i Stats-behofven för året, som genom anståndet med Be vi Ilningen kunde uppkomma, frågan derom ingår i den Allmänna Finance-Regleringen, som varder vidtagen, samt det i alla fall är föga till - 4po Stats-Utskottets Betänkanden. förlitligt, att för bestämda anslag, som inom året skola utgå, anvisa en så osäker tillgång, sorn genom Lån möjligen kan beredas, Stats-Utskottet icke heller anser sig kunna tillstyrka uppskof med inbetalningen af innevarande års Bevillning, hvilket uppskof dessutom skulle för de Skatlskyldige medföra den olägenhet, att de ett annat år nödgades betala 2:ne års Bevillning.
Hvilket dock Rikets Höglofl, Ständers eget bepröfvande vördsamligen underställes.
Stockholm den 29 Martii 1823, N:0 94.
Ankom den n April i3a3.
Riksens Högl, Ständers Statsoch Baneo-Uf skotts Utlåtande, !. anledning af Herr Commerce-Rådet B. H.
Santessons till Yålloh.
Bergare-Ståndet ingifne Memorial, angående dels förment origtig tillämpning af hvad uti Rikets Högl. Stånders Reglemente för Utredningen af f. d. Filial-Disconterne stadgas, I. afseende på Öfverråntan å förfallne
Lån i desse
Disconter, dels ock på grund deraf yrkad rått för Gråldenårerne, att återfå hvad de i Öfverrånta skola för mycket utbetalt. Stats-Utskottets Betänkanden. 491 Jemte Protocolls-Utdrag af den 12 sist!.
Februarii har Vallöf]. Borgare-Ståndet, till Stats- och Banco-Utskotten, remitterat Herr Commerce-Rådet Santessons ofvanberörde Memorial, deruti, bland annat som rörer Öfverräntan i Banco-Discont-Verket och de vid sednaste Riksdagar derom vidtagne Författningar, Herr Commerce-Rådet såsom hufvudsakligt föremål för sin klagan framstält beräkningssättet af Öfverräntan i f. d. Filial-Diseonterne, hvarom uti Reglementet något vidare ej voro förordnadt, än att med beräkningen deraf skulle förhållas i enlighet med hvad som för Banco-Disconten komme att stadgas och dermed efter allt utseende ej skall afsetts beräknings-sättet, utan endast procentens storlek.
I anledning häraf få Utskotten erinra, att då vid senaste Riksdag
Reglementet för utredningen af f. d.
Filial-Disconterne, författades, hade ännu ej blifvit af Rikets Höglo!].
Ständer beslutat huru med Öfverräntan uti Banco-Disconten borde förhållas; men då Rikets Högloft.