Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den bestämda, om ock ytterst obetydliga lönen från den eftersträfvade platsen framhålles som det enda saliggörande, och när en sådan plats ändtligen yppas, kasta sig, som redan nämdt är, de unga flickorna öfver den i hundratal.
Den flegmatiska eller manligt ihärdiga och den späda, finkänsliga, öm- tåliga utan åtskillnad!
Älskande tåliga unga flickor, hvilka med sorg och ångest ända från barndomen sett de umbäranden och lidanden, modern eller familjens försör- jare för att uppehålla denna familj fått underkasta sig!
Ej underligt att de med begärlighet kasta sig öfver platsen med den bestämda lönen, i hopp o m att omsider kunna komma med det välkomna bidraget.
Kanske lyckas d e!
Nya banker uppstå j u snart sagdt årligen.
Industrien går rast- löst framåt, nya krafter tillsättas.
Kanske lyckas hon få platsen, den unga flickan, som väntat på den under åratal!
Kanske skall mammas slitna kappa, i hvilken hon frusit, i hvilken hon blygts att visa sig ute, så att hon ej sett solen på mången vinter- dag, genom den där bestämda lönen kunna olifva utbytt emot en varm och » fin ».
Kanske skall man kunna köpa in en hel famn ved, och tänk så » snobbigt » kunna få gå med nya kängor, få skaffa en hel uppsättning af underkläder, tänka på en liten stuga på landet, med sol och sommarluft och — och — och — Ja, hvilka luftslott hafva ej byggts på grundvalen » om jag får platsen »!
Luftslott, som ramlat och i fallet nära nog krossat stackars liten och hennes med henne emot fattigdomen kämpande familj.
Ty — en annan fick platsen!
En annan ung flicka fick den helt ovän- tadt.
Hon gick och leddes i det komfor- tabla hemmet, där tjänare fråntagit henne hvarje uppgift.
Eller kanske hade hon funnit de uppgifter, som där bjudits henne,odrägliga, eller ville hon samla till en velociped den summa, som hennes far i dess helhet ej ville lämna henne.
Tidsandan, med dess lätt misstydda begrepp o m » själfständighet » ', hade kanske slungats in öfver henne, barnet i det oberoende hemmet, under grottekvar- nens tramphjul.
Huru som helst — hon blef kanske mera på skämt af någon infly- telserik person i sin umgängeskrets tillfrå- gad om » h ' vad hon ägnade sig åt ».
Hade 243 måhända lika skämtsamt tillstått, att hon » icke gjorde ett dugg, men inte hade något emot en stilig plats », och hade så i en hast funnit saken helt önskvärd och börjat att rent af if ra för den och så » kastat in en ansökan ».
Under vinterns många förlustelser hade hon kanske nu nästan glömt sin önskan o m plats, och det var, som nämndt, möjligt att den kom helt oväntadt för henne, när hon fick den.
Men hon tog naturligtvis tack- samt emot den, äfven betydligt smickrad däraf, då andra » bråkat så fasligt för att få den och hon inte behöft göra ett dugg- för det ».
O, så mycket hon nu vill skaffa sig, en massa förtjusande småsaker!
Hon skall » som ett intet » kunna ge ett tiotal mera för en hatt och midt för pappas näsa kunna köpa velociped och få visa släkt och vänner, att hon kunde duga till något äfven hon, att hon ej skäms att arbeta på för- tjänst, fastän hon är i de lyckliga sociala och ekonomiska förhållanden, att hon icke alls behöfver göra det.
H o n tar sitt arbete helt lätt och gladt.
Det är henne ej på- tvingadt af nöden, hon bär inom sig en frigörande känsla af att hon, o m hon vill, kan hvilken dag som helst lämna det.
Hennes krafter, nerver, lynne, uppehållas af den vård, .som ägnas henne i ett sorgfritt, komfortabelt hem, där god, närande kost står henne till buds och där lifvande för- ströelser reagera på ett behagligt sätt emot det föregående arbetet.
H o n, som så oväntadt genom relationer fick platsen, behåller den.
Innan vi i nästa nummer fortgå i ämnet, vilja vi rikta några ord till de unga flickor, som stå under hägnet af goda hem, med föräldrar i lifvet, samt äfven ställa en liten uppmaning till dessa samma föräldrar eller målsmän.
Unga kvinnor!
Brådsken e j, när I ej oundgängligen behöfven det, med att lämna edra h e m!
Söken eder inom dem en verk- samhet, passande för edra anlag!
Utvecklen dessa!
Det är väl ingen ibland eder, som ej äger begåfning i någon riktning, för musik, målning, studier, handarbeten, slöjd, un- dervisning.
Visst böra dessa unga kvinnor, hvilka äga medel att tillfredsställa någon af ofvannämnde fallenheter, därvid känna sig lyckligare, fatta lifvet » fullare », än o m de, som ej behöfva göra det, kväfva anlagen och ge sig in på områden, där de utan hänsyn till håg för arbetet ta detta endast för den » bestämda inkomsten », så begärlig och välbeböflig den ju onekligen är äfven för den välbärgade flickan.
Men, och dessa ord riktas till föräldrar och målsmän i de lyckliga hem, där döttrar finnas, hvarför — när de kunna göra det — lämna de e j, mer än hvad som i själ f va verket är fallet, en bestämd, månadtligen ut- gående summa till den i hemmet vistande dottern!
Hvarför ej där ge henne uppgifter, huru enkla som helst, i utbyte för en bestämd lön!
En finkänslig, klok gammal norr- landspräst lämnade en viss, bestämd summa till sina döttrar, sedan de oklanderligt löst den dem af honom föresätta uppgiften att utantill föredraga klingande latinsk hexa- meter af olika klassiska författare.
Dött- rarna togo betalningen utan förödmjukande känsla af att den var för hög.
» Arbetet » hade i deras tanke minsann varit därefter!
Utan att förorda sådana för vår tid san- nolikt föråldrade inkomstkällor, vare det sagda nog för att visa, det man med fin-
DUN 24-1 känslighet och god vilja kan bereda sin kvinnliga ungdom tillfälle till riklig arbets- förtjänst äfven inom hemmet, till stärkande af de band af beroende och ömhet emellan föräldrar och barn, hvilka i dessa själfför- värfvets och det egna jagets tider hota att allt mera slitas.
Må man ej underskatta denna fara!
Familjens sammanhållning är statens sammanhållning och bestånd.
från prinsessan Ingeborgs hembygd.
Intryek från en fotvandring genom Nordsjælland.
Esrom och Fredensborg.
Nästa morgon voro vi tidigt uppe och fingo äimu ett uppfriskande bad i den härliga morgon- stunden samt beundrade ännu en gång Sundet och den svenska stranden.
Det var samma tafla som aftonen förut, men ändå ny, belyst af strå- lande morgonsol.
Med saknad lämnade vi Horn- bæk, som redan blifvit oss kärt, men vi hade ju så mycket att se ännu.
Vår första dagsmarsch hade gifvit oss lust att se mera af Danmark.
Från Hornbæk är ungefär en mil till Esrom vid Esroms sjö.
Här ligga ruinerna af Esroms kloster, som en gång var så rikt, att det ägde 90 gods på Sjælland.
Här lefde i långa tider Wal- demar Atterdags olyckliga drottning och till detta kloster hänföres sagan om den dämoniske » Broder Rus ».
Det är nu endast den södra flygeln, som står kvar, idyllisk och stämningsfull, omgifven af yppig grönska.
Idylliskt ligger också den gamla Kroen i sin lummiga trädgård, hvarest man kan få vederkvickelse efter vandringen.
Härifrån går vägen dels längs den vackra Esroms sjö och dels genom Gripskov, som är Danmarks största skog.
Den är mycket omväxlande genom sina många olika trädslag: bok, ek, gran, fur, björk och al m. fl.
och genom de vackra öppna platserna, som pryda den.
Skogsvägarne, som korsa hvarandra i alla riktningar, äro breda och väl underhållna, men mycket ensliga.
Männi- skorna, som äro hemma här, ha något främ- mande i sitt utseende, deras mörka hy och eldiga ögon påminna ej om de blonda danskarne.
Vi fingo sedan veta, att deras förfäder i 12 te år- hundradet inkallats hit från Ardennernas skogar.
På aftonen nådde vi Nöddebo, hvars största sevärdhet är den gamla kyrkan, en af de äldsta i Danmark, och den idylliska prästgården, också i Sverige bekant genom Nicolais muntra skild- ringar därifrån.
Nu voro vi ej långt ifrån de berömda slotten.
Fredensborgs park hade vi redan i Esrom sett på andra sidan sjön, och här vid Nöddebo voro vi alldeles midt för den.
Vi hade nu sett den danska stranden, det danska landet, ruiner och fornminnen, nu skulle vi se de mäktiga kungaslotten.
Därtill var nästa dag anslagen.
Från Nöddebo färdas man öfver sjön till Slcip- pcrhuset, och härifrån är det en kort promenad till Fredensborgs slott.
Man går vid sidan af en liten stad, men den hade vi ej tid att se på.
Där låg ju slottet — Europas furstehem — all- deles hvitt, lysande i sommarsolen.
Det är icke mycket stort, men till detsamma höra flere bygg- nader.
Fredrik IV, som hade förkärlek för denna trakt, började 1720 efter freden med Sverige att här uppföra ett lustslott i italiensk stil.
Efter freden och Fredrik fick det namn, som angifves i följande vers, ingraveradt öfver porten: » Då Krig og Orlogs-tiid ved Gud en Ende fik, Blef Fredensborg opbygt af Fjerde Frederik.
Og at det Freds-Paulun skal krigens Minde være Saa fik det Navn af Fred og Frederik at bære. » De följande kungarne tyckas emellertid ej hafva brytt sig om det, och det var först efter Fred- riksborgs brand, som det åter kom till heders.
Under Christian den IX:s tid har det ju vunnit europeisk ryktbarhet, isynnerhet genom Alexan- der III:s kärlek till det.
Här tycktes han glömma sin tunga krona och all den oro, under hvilken han lefde, som underminerade hans hälsa och förde honom till en förtidig graf.
Här var han ej Rysslands mäktige, misstänksamme envålds- Viktor Adler.
» Kvinnoutställningens » K är I, Iduns ärade läsarinnor, på Stock- holmsutställningen vandren omkring i Nordiska musets ljusa, luftiga salar och med rättmätig stolthet beundren de tusen - tals alster af kvinnlig flit, konstkicklighet och uppfinning, som där äro exponerade, så kunnen I säkert icke heller undgå att gifva ert varma erkännande åt den utmärkta smak och omtanke, som röjas i det helas anordnan- de, så att, trots allt det brokiga virrvarret, hvarje sak klart framstår för sig och kom- mer till sin fulla rätt.
I fragen då säkert tyst för eder själfva, hvem det kan vara, som på ett så lyckligt sätt ledt det hela och skapat denna skön- hetssinnet tilltalande harmoni ' - Svaret blir: det är en man, som ägnat hela sitt lif åt det unga släktets uppfostran till teknisk skicklighet, åt konstslöjdens befrämjande i vårt land, som skrifvit på den fana, som han ständigt bär högt: nytta och skönhet!
1 Mannen i fråga är Tekniska skolans popu- läre rektor Bror Viktor Adler.
Då Idun nu, enligt löfte, bringar rektor Adlers bild, torde några biografiska uppgifter vara på sin plats: Han föddes den 20 juni 1848 på Sjuntorps egendom i Västergötland, där fadren då var disponent.
Ynglingen genomgick Chalmerska institutet i Göteborg, men blef sedermera elev vid konstakademien i Stockholm, där han uppe- höll sig åren 1869 — 74 samt fick sin närmaste Vi kunna af ofvanäinuda lätt inse, att rek- tor Adler var som själfskrifven, när det gällde att finna en lämplig kraft att på en gång praktiskt och med konstnärlig smak ordna Nordiska museets stora utställning, hvilken omfattar icke blott de tekniska skolornas, högskolornas och de små arbetsskolornas ut- ställningsföremål, utan därjämte också hela rikets storartade utställning af konst- och husslöjd.
Med lif och lust gick rektor Adler till sitt värf, alla svårigheter undanröjdes med gladt m o d!
Vid utställningens början var också det vackra museet fullt ordnadt, och hvilken behaglig anblick det erbjuder, känna alla besökande.
Förtjänsten däraf har nog i främsta rummet varit rektor Viktor Adlers.
Det välvilliga och artiga tillmötesgående, hvarmed rektor Adler mötte Iduns redaktion och dess anhållan om plats för Iduns salong, hafva vi förut en gång tacksamt erkänt.
Trots det knappa utrymmet bereddes oss plats, och — läsarinnorna kunna gärna er- känna det — en af de bästa och behag- ligaste i själfva centrum af museet.
Till sist är att nämna, att rektor Adler är en af jurymännen bland prisdomarne för konst- och husslöjd.
härskare, utan en lycklig familjefader, som i lugn sina präktiga alléer, som bilda mörka, jämna njöt af samlifvet med en älskad maka och för- pelarhvalf, hvilka alldeles utestänga solens brän- hoppningsfulla barn, en man, som trifdes väl nande strålar.
Och öfverallt prydes den af en inom den talrika kretsen af släktingar och vän- mängd vackra bildhuggeriarbeten.
Bland dessa ner och med glädje deltog i ungdomens nöjen.
äro Wiedewelts kolossala Danmark och Norge Här i trakten af Fredensborg kunde han ensam mest berömda.
Hvarhelst det täta löfverket och okänd göra långa promenader och det roade öppnar sig, ser man det hvita slottet behärskande honom att göra bekantskap med bönderna.
Mång- i bakgrunden.
Från Dronnings Bakke har man faldiga äro också de anekdoter, som omtalas från en präktig utsikt och i Nordmansdalen ser man dessa hans v a n d r i n g B r.
I slottet visas omkring en samling sandstensfigurer i norska och färing- 20 gemak, af hvilka många äro synnerligen ska nationaldräkter, hvilka se helt pittoreska ut.
praktfulla, såsom Kupolsalen.
Väggarna prydas Inne i parken finnas äfven många minnen af öfverallt med dyrbara taflor.
Ibland dessa märkas Alexander III.
Här ligger hans villa som en ständig påminnelse om hans kärlek till detta många familjeporträtt samt en framställning af det fredsslut, efter hvilket slottet har sitt namn.
Här visas bokarne, i hvilka han och kej- Sedan vi besett slottet, kändes det skönt att få sarinnan Dagmar inskrifvit sina namn.
Här står komma ut i den stora parken.
Denna är ansedd också den ryska paviljongen som ett stycke Ryss- som den skönaste i Danmark.
Därom kan jag land midt i Danmark.
Men vi skulle också se naturligtvis ej döma — men härlig är den, med Fredriksborg med alla dess härligheter; vi kunde Gammalt stickylle, klädningslappar, doffel, ull o. lin # etnc-ttages till a l l slags s p a n a d.
— P r e s s n i n g o c h b e r e d n i n g v e r k s ' ä l l e s.
— R e e l t a r b e t e, b i l l i g a p r i s.
Gods afhämtas tacksamt afgiftsfri«.
ordnare.
ledning af professor Scholander, hvilken omfatta de den hurtige och flitige unge mannen med stor ynnest.
Efter genomgången kurs bar det af ut, hvarunder Italien, solens och skönhetens land, besöktes.
Efter hemkomsten från denna första studieresa, slog hr Adler sig ned i Göte- borg såsom praktiserande arkitekt.
Här har han utfört ritningarna till Riksbankens filial, till den nya Frimurarlogen, till Saluhallen samt till de flesta arbetarebostäderna i Almedal.
Men där- jämte var han verksam som lärare i Göteborgs slöjdskola.
Ryktet om det utmärkta sätt, hvarpå han skötte sina många värf, spridde sig vida omkring och föranledde, att han år 1886 blef kallad till rektorsplatsen vid den nyss omorganiserade Tek- niska skolan i Stockholm, hvilken plats han fortfarande innehar.
Där har han också som lärare och ledare med stor framgång bidragit till de framsteg skolan år från år gjort.
Lärjungarnes antal har under hans ledning med hvarje år tillväxt, en praktisk undervisningsmetod har blifvit införd, statsan- slagen hafva oupphörligt ökats och en femte fackafdelning har tillkommit, nämligen maskin- yrkesskolan.
I syfte att lära känna allt nytt i undervisnings- väg, har rektor Adler tidt och ofta företagit resor i utlandet och därvid särskildt i de länder, som varit kända såsom framstående för sin konst- slöjd.
Som inspektör för våra många tekniska under- visningsverk har han äfven verkat mycket godt och har alltid varit en af våra främsta baner- förare för införandet af mönsterskyddlagstift- ningen.
Hans energiska lifsgärning har också ständigt följts af allmänhetens lifligaste erkännande.
Bland yttre utmärkelser, som kommit honom till del, må här nämnas att han redan 1888 tilldelades riddartecknet af Vasaorden och 1894 blef utnämd till riddare af Nordstjärneorden.
För vigt om 1 8 kg.
Anderssons ullspinneri ocb Skrädderi-Aktiebolag, H ö t o r g e t 12.
Riks F i l i a l H o r n s g a t a n 1.
t 3043s
IDUN 1897 ej länge uppehålla oss i den svala parken.
På järnväg foro vi till Hilleröd för att spara tid.
Fredriksborg.
Stolt och mäktigt reser sig Fredriksborg vid en liten sjö, omgifvet på de andra sidorna af vallgrafven.
Én kungaborg för Danmarks store byggmästare Christian IV.
Ty det var han, som uppförde detta renässansslott i stället för deu byggnad, som tjänade Fredrik II till bostad, då han uppehöll sig här, och som då kallades Fred- riksborg.
I 20 år byggdes på slottet och Esroms kloster refs ned för att lämna sten därtill.
Ar 1623, då Christian ännu var på höjden af makt och anseende, stod det färdigt ut- och invändigt att taga emot sin skönhetsälskande byggherre, hvil- ken sedan alltid gärna vistades där.
Under kriget med Sverige 1657 — 58 blef slottet delvis plundradt och en del af bytet fördes af Karl X Gustaf till Drottningholm.
Danmarks kungar ha krönts här — här och ändå icke här.
Det är ej samma slott, om det också har alldeles samma utseende, inredning och proportion, som det kung Christian byggde.
Det gamla slottet brann ned till grunden, då den siste af Oldenburgarne vintern 1859 bodde här med grefvinnan Danner.
Det brann ned på några timmar, och endast ruiner stodo kvar af detta stolta slott, i hvilket oerhörda rikedomar hade samlats.
Hvarje dansk man och kvinna kände det som hade de själfva personligen gjort en förlust, och höga och låga bidrogo till insamlingen, som sattes i gång för att skaffa penningar till återuppbyggandet.
Ar 1875 hade slottet åter rest sig i sin forna prakt.
Men det stod tomt.
Då skänkte bryggaren J.
C. Ja- cobsen öfver en half million kr.
till dess inre utstyrsel, med villkor att det inrättades till ett nationalhistoriskt museum.
Då allt är kronologiskt ordnadt, är vandringen genom slottet synnerligen intressant.
Man går från århundrade till århun- drade och hela Danmarks historia passerar förbi.
I första våningen är man ännu i forntiden.
Hallen prydes af två berömda runstenar och sedan ser man afbildningar af nordmännens er- öfringar i England samt gamla rustningar.
En trappa upp härskar medeltiden.
Här ser man praktfulla kistor, gamla italienska möbler, och stjärnehimmeln, hvilken hvälfver sig som tak- dekoration i det ena gemaket, påminner om Tyko Brahe.
Taken äro för öfrigt öfverallt konstnär- ligt målade — de äro också berömda.
Mest nöje hade jag af att se den tredje våningen med dess väldiga taflor, som framställde i bild viktiga till- dragelser från Danmarks historia.
Där ser man stormningen på Köpenhamn 1659, den holländska flottans ankomst 1658, riksdagen 1660, den grund- lagsgifvande församlingen 1849, bilder från det första Schleswigska kriget och från kriget 1864.
Den nyaste taflan var Tuxens stora duk med porträtter i kroppsstorlek af den talrika danska kungafamiljen; denna tafla tillhör emellertid staden Köpenhamn och utställes här endast för tillfället.
Om alla präktiga möbler från olika tider, som samlats här, vill jag ej tala — de kunna ändå ej beskrifvas.
Slottskyrkan är äfven mycket sevärd.
Här finnas Blocks ypperliga målningar, som framställa Jesu lif, samt den märkvärdiga orgeln, hvilken är byggd år 1612.
Parken omkring Fredriksborg är mj cket mindre än den vid Fredensborg.
Det är en stilfull fransk park med häckar, klippta i olika fasoner och raka, höga alléer.
I denna park ligger slotts- paviljongen, hvarest man kan hvila ut efter den intressanta, men ansträngande promenaden.
När vi suttit här en stund, gingo vi upp på en höjd och sågo slottet ännu en gång.
Sågo det ligga där i majestätisk skönhet, själft en bild af Danmarks stolta förtid och gömmande i sig så många dyrbara minnen.
Uppfyllda af dagens mångskiftande, rika intryck gingo vi därefter in i den lilla staden Hilleröd, hvarest vi ville dröja till nästa morgon.
o 7 V. Bernstorff och Charlottenlund.
Jag vill ej trötta mina läsare med en detal- jerad beskrifning af vägen från Fredriksborg till Bernstorff.
Det är samma leende, omväxlande, tätt bebyggda Sjtelland, som vi vandrade igenom.
Och mat och hvila kan man få i de präktiga Landsbykroerne, som finnas i hvarje by.
När vi kommo till Gentofte-sjö, sågo vi Bernstorff-stöt- ten, som folket rest öfver den utmärkte stats- man och frihetsvän, som genomförde böndernas frigörelse från Stavnsbaandet, Icke långt därifrån ligger Bernstorffs slott, byggdt af denne minister.
Det är ett litet slott, och då man kommer från det väldiga Fredriksborg, gör det kanske ett ännu mindre intryck.
Ursprungligen uppfördt i italiensk stil, har det sedermera undergått åtskilliga för- ändringar.
Sådant det nu är, är det den danska kungafamiljens älsklingsslott.
Hit längtar kung Georg från det oroliga, svårskötta Grekland — här känner han denna hemkänsla, som man endast kan erfara i den nejd man lärt älska som ung och bland de sina.
Och hans syster, prin- sessan af Wales, hon, sbm disponerar så många slott i det rika England, hvarest hon omgifves af all den glans och prakt, som det stolta öriket kan bjuda sin blifvande härskarinna, hon finner sig väl i att hafva endast ett par rum i detta älskade ungdomshem vid Gentofte.
Kejsarinnan Dagmar har äfven alltid haft en afgjord förkär- lek för detta slott.
Det ligger också så fridfullt och vänligt, omgifvet af den lummiga parken — ett riktigt hem.
Trakten häromkring är också särdeles anslående: den yppiga slätten, grön och vänlig, prydd af mångfaldiga gårdar och villor i parker och trädgårdar, omväxlande med mörka skogar, och som ett klart öga speglade Gentofte sjö den molnfria himlen.
Efter att hafva hvilat en stund i Gentofte, begåfvo vi oss vidare till Charlottenlund.
Det ligger vid Strandvejen i en stor park vid Sundet.
Gyldenlund hette det en gång och här var ett lustslott, som tillhörde Ulrik Fredrik Gyldenlöve.
Det har sitt nuva- rande namn efter prinsessan Charlotte Amalie, hvilken erhöll det af sin bror Christian VI och som byggt det nuvarande slottet.
1880 — 82 ut- vidgades byggnaden med två sidoflyglar.
Nu tillhör det kronprinsen, som residerar här om somrarne.
Här kan Karl XV:s dotter se sitt fädernesland på andra sidan sundet, och jag tänkte mig, huru hon med sina barn talat om detta land, som hon alltid bevarat i så kär håg- komst.
Jag föreställer mig, huru gärna de lyssnat på berättelserna från » det gamla sagoland » och de hafva längtat att se och lära känna det.
Då sedan prinsessan Ingeborg kom till Sverige, var det ej främmande för henne — det var ju hen- nes moders hemland, det land, där berättelserna om hennes folklige morfader ännu lefde på folkets läppar, och där man väl mindes Sessan från forna dagar.
Det nya hemlandet är för henne icke nytt, det är en gammal vän från barndomsår, som vinkat henne till sig från andra sidan af Sundets blåa vatten.
Vi foro från Charlottenlund med järnväg till Köpenhamu och därifrån tillbaka till våra hem.
Vi hade slutat vår vandring på främmande jord och funnit landet skönt och vänligt och kommo öfverens om att en annan gång se mera af detta nya land.
som var så lätt att nå och haft så mycket att bjuda oss af forntid och nutid, af skön- natur och storslagen konst.
K Bref XI.
og är det bedröfligt att vi Norrländskor här på Utställningen ska vara så på efterkälken i fråga o m handslöjd 1 Det är riktigt tråkigt gå där uppe i Nordiska mu- seet och se hur alla andra landskap bjuder på de skönaste mattor, sniderier, dukar, bo- nader, ja på allt vackert som finns, medan däremot vi!
Ja, hade vi inte, skam till sagandes, lapparnas lilla utställning, som drar litet folk, så fick vi väl inte ens se röken af en besökare —!
Ett och annat praktnummer ha vi väl, men i allmänhet äro vi på efterkälken!
Jag ska ta reda på orsaken, när jag kommer hem.
Dummare 2iÖ än annat folk är vi inte och inte fattigare heller!
Bra träsniderier, sparkstöttingar och skidor ställer vi ut — men det är j u karl-arbete, d e t!
Det är för öfrigt grufligt roligt gå där- uppe på museet, ändå roligare än att gå i Industrihallen, ty här känner åtminstone ett fruntimmer sig litet mera hemmastadt.
Plats finns och enhet finns, och ehuru norr- ländskt klen i mina handarbetsstycken (det märker jag nu), så njuter jag ändå ofant- ligt af att få se prof på andras så högt uppdrifna skicklighet.
Tyckte jag inte att Gustafs och mitt gamla bo bäst passar för oss gamla » ugglor », så kom jag nog hem- dragande med hela lass af bonader, kistor, handmålade möbler och porsliner, dessa senare också kvinnoarbeten, och så vackra, att de riktigt förtjänar att kallas konstverk.
Nå- got som jag aldrig tröttnar på att förvåna mig öfver är de lyttas, blindas och van- fördas utställningar.
De äro alldeles för- underliga!
Om jag bara vore säker på, att inte barnkräken fått slita fasligt ondt för att få ihop så felfria och vackra saker???