Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag känner Landtbrukare, sorn varit kunnige Smeder, Gelbgjutare, Klockmakare, Svarfvare, Snickare, Timmermän o. s. v» Men alltid har jag funnit, att deras Jordbruk legat under, odi orsaken är klar:
Jordbruket fordrar jemn tillsyn i alla omfattningar, det fordrar trälsamt arbete, vaksamhet, ihärdighet; Men att gjuta en knapp, göra en klocka, svarfva en tunntapp — är roligare och ger hastigare vinst, än att samla gödsel, gräfva ett dike, beså en åker.
Ingenting skulle alltså efter min tanka vara skadligare för Jordbruket, än handtverkerier i Åkerbrukarens hand.
Om jag trodde det behöfvas, att detaillera alla hinder, sorn derigenom skola läggas för hans yrke, och alla olägenheter som deraf skulle flyta för den production, som honom egenteligen tillhör, så skulle ingenting vara lättare.
Landtrnannen Lag- och Besvärs-Utskottens Betänkan/len.
349 har na den rättigheten, att göra sjelf hvad hart behöfver, att äfven hjelpa en granne* om han tillitas.
Han har den rättigheten, att antaga Gerningsmän för sina nödigaste Handtverks-behof.
Jag kan ej inse skäl, att utvidga denna Handtverks - rättighet tili undergång för en Medborgare - Klass, till skada för Landtbrukaren sjelf, och till en ostridig förlust för Landets reelaste production.
Man säger, att Handtverks - arbeten skola härigenom lemnäs för bättre pris.
Het bör ock så ske, ty en Handtverkare på Landet får sina lefnadsmedel för bättre pris, och undgår de otaliga tryckande onera, som ett Stads-Samhälle äskar.
Men utom det, att ganska säkert man får dåligt arbete, som dock blott af en och annan Connoisseur skall vräkas-, så bör det kanske komma i beräkning, att detta goda pris kommer att gifvas på Landtmannens bekostnad, som omöjligen kan påräkna sina samma varors afyttring i Staden.
Det liberala anbudet, att alla Handtverkare på Landet, skola deltaga i Stadens boTgerliga onera, har ett sken af rättvisa och eftergifvenhet, men sorn endast kan blända den kortsynte.
Sedan Landet först blifvit deladt i vissa Stads-districter, så frågas, hvem sorn skall bevaka råsträngen , eller reda de täta in- och utflyttningarna.
Derefter bör öfvervägas, att när Handtverkare blifvit Landtbo har han andra Domstolar och helt andra relationer.
När den utmattade Stadsboen affordrar honom hans utskylder, blir alltid refreinen, att det är obilligt, det skall ändras vid nästa Riksdag.
Och 3 50 Lag- och Besviirs-Utskottens Betänkanden. när dessa Utskylder med uppoffringar skola utsökas, sä liar Landtman, sorn lemnat honom hus, alltid prioriteten.
I det tillägget, alt Bonden är fri frän alla Utlagor för sin handtverks handtering; tyckes mig dock denna liberalité alt för hastigt ti 11 knytas, dä mati kan göra en Bonde Pä xfo H emman, hvilket han alltid äger rättighet att bort-arrendera.
Att rnanufacturier, drifna såsom Fabriker, mä på Landet anläggas, tror jag icke att Vallöf].
Borgare - Ståndet nansin bestridt.
Skulle det ock hafva inträffat, såsom ock, då följderne af Skråförfattningen icke varit öfverensstämmande med Landets bästa och laglig verksamhets frihet, så har Kongl. Commerce-Collegiurn annorlunda förordnat, när skälen varit giltiga.
För att nu betrakta saken rätt alfvarsarnt, och med fästadt afseende på Fäderneslandets bästa, hvilket jag på mycket goda grunder förutsätter hos hvarje Medlem af dessa sammansatta Utskott, så antagom, att den så nyttig ansedda frågan om allmän Näringsfrihet bifalles, och öfvervägom följderne: — i:mo Hvarje Stads Handtverkare, flyttar på Landet.
Icke befriad från sina borgerliga utlagor; seende Landt - Handtverkaren med lätthet och redbar vinst kunna undersälja honom, följer han naturligtvis den kloka hushålls - principen: att taga den första skadan, sä val som den sista.
Han begär en plats på Landet, för hvilken han skall göra dagsverken: för att föda sig och sin famille underkastar han sig alt.
Han blir Torpare — Hans yrke saknar lif — Han blir Tiggare.
Lng- och Besvurs-Vtskottens Betänk and en. 351 2 :do Landtbrukaren vill fuska i Handtverket.
Han gör Skor åt andra — så att barnen gå barfota; Han syr kläder efter sitt begrepp och gamla vana.
Ingen af dem öfverraknar om ett arbete, som blott då och då idkas, lönar ljuset, hvilket han förr hade för intet, då barnen spingade stickor af de lxtar, sorn afskuros dalian vid spiselden iståndsatte sin gårdsredskap.
Han gör klockor, så att han ej märker» huru tiden och förgängelsen förtärer denna gårdsredskap.
Alla hans grannar falla på samma tanka att förtjena.
Ingen har lärt handtvärket efter reglor, — ingen idkar det efter prof.
De arbeta hvar i sin väg.
Ät hvem?
Ät Landtboen !
Han arbetar sjelf åt Stadsboen !
Hvar finnes han ? 3:0
En rik
Säteri-ägare uppgör en plan att af sitt gods göra en Stad; Han di t k a Ilar Handtverkare af alla Classer.
De äro alla hans Torpare.
Ingen äger förmåga till förlag.
Han lemnar det.
Hos hvem stannar vinsten?
Och för hvem arbeta dessa Handtverkare?
Enligt hvad i ett allmänt
Dagblad nyligen blifvit berättadt, uppkommo Städer i Tyskland deraf, att Kejsaren nödgades söka en motvigt för de allt för mägtige Läns-Herrar.
4U0 Jag har till slut ett skal, sorn kanske efter de projecterandes mening har sin rätta plats men som jag ej vill tro är Allmänhetens.
Detta nemligen att genom Näringsfrihet
Städer upphöra att vara.
Antingen vill man ej känna Stads-rörelsen, och förhållandet deruti, eller måste man medgifva, att handel och handtverkerier utgöra dess bestånds-del.
Oin Städer befinnas 352 Lag- och Besvärs-Utskottens Betiinkanden'. onyttiga eller öfverflödiga, så har jag ingen ting att säga och återtager med skyldig undergifvenhet alt hvad h i 11 i 1 s blifvit sagdt; Men i fall Städer finnas nödige för ett Land, och i synnerhet för vårt Fädernesland, så bör till äfventyrs någon uppmärksamhet fästas på sättet att uppehålla dem.
Att de skola vara stora, vidlöftiga, Folkrika, önskar visserligen ingen, som ömmar för Sedlighet och med afseende på vårt Folkfattiga Land öfverräknar alla de onyttiga varelser, sorn till sådane Städer strömma; Men att här och där skall finnas en Ort, der Landtrnannen kan afyttra sina producier, och i förhållande till priset å dem få nödiga varor åter — det tror jag, att hvarje tänkande anser nödigt för blotta driften af invärtes rörelsen.
Nu hemställer jag, huru en Stad kommer att se ut, som blott består af några Kryddkrämare och Guldsmeder, hvilka senare, jemte de snart ur rörelsen gående Thengjutare, man för controllen skull vill låta qvarblifva i Stad — Likasom icke Landets Domare skulle kunna undersöka och godkänna deras arbeten, lika så väl som de andra Handtverkares, med sina nyskapade stämplar.
Och om nu Städer skulle nedläggas, så frågas, om Landtmannen vinner derpå, att sjelf förtära sina producter, att underhålla de Allmänna Hus och Byggnader, som Kronan i Städerna äskar; — och ändteligen, kan Landet genom denna rubbning i sakernas hittils varande ordentliga gång vinna så mycket:, att saknaden af Städernas andel i Postmedel, i Tullmedel, i Chartaj-Sigillatasmedel, i Bevillning, hvilken sistnämnda för Ar lSiö af 149,442 Städernes Mari - Lag- och Besvärs •Utskottens Betänkanden. 353' (afskrifna Personer utgjordes med 686,517 R:dr 37 sk. 10 rst.
Banco, icke kännes.
Dessa äro de skäl, som föranlåtit mig att bifalla den mening, det skola Städerna i vårt Dike bibehållas vid sina urgamla rättigheter, i denna väckta fråga.
Hvilket jag ännu gör med så mycket större tillförsigt , att sådant är för vårt Fädernesland nyttigt, sora jag icke tviflar, ätt det Vällofl.
Borgare-Ståndet sjelf medgifver och yrkar en nödig förändring i deri föråldrade Skråordningen.” Herr Prosten Lector Fellenius anförde: ”1 öfverensstämmelse med hvad jag förut yttrat, tror jag mig böra gifva skäl för tnin öfvertygelse vid förevarande öfverläggnings-mål.
Då inom de Högloflige Utskotten fråga förekommit om Skattemanna-rätt har jag trott, att detta privilegium dock behöfde något reglementarisk!, någon med det Allmänna bästa förenlig ordning: då fråga inom Preste - Stån det, Riksdagen .1815, uppkom vidrörande detta Stånds Privilegier, antog jag gerna Och har ef. ter Riksdagen derpå lemnat ett bevis, sorn af Kongl. Maj:t äfven med Nådigt bifall godkändes, att, hvad kan kallas, en Privilegii-sak likväl kan och bör i sin tillämpning inrättas i en reglementarisk ordning, afpassad efter tidens skick
Och inbördes förhållanden.
Då ock nu en Privilegii fråga åter är frarnstäld, tror jag mig handla lika conseqvent.
Vöre den så beskaifad att den yrkade öfversigt och förbättrande af något Bihang till Riks.St.
Fröt. igsj - igxg. 354 Lag- och Besvärs-Utskottens Betänkanclen. reglementarisk!, skulle jag vara bland de förste, söm derpå afgåfve ett yttrande.
Men då alla Motionerne tala om upphäfvamle af en ordning, sorn är en tillämpning af ett Kiks-Stånds Privilegier och just, i och igenom denna egenskap är erkänd och benämnd att vara af PrivilegiiNatur, skulle jag tro, det vara detsamma, med Städer utan ordning för sin näring, för sin handel, för konst och slöjd , som med Skatteman vid Hemmans Bruk utan förstånd, utan erfarenhet.
Het mäste erkännas, hvad det Vällofl.
Borgare-Ståndet också yttrat, utan att anse sina Privilegier vara jiersonliga, att
Ordning för utöfning af rättigheter är i alla Samfund nödvändig, en Ordning nemligen så fri, så öppen som det med hvars och ens kraft och förmåga i Samhället, relativt til1 de grunder, hvarpå Samhälls-Byggnaden är anlagd, kan bestå.
Dessa grunder kallar jag Städemes Privilegier.
De äro gifne af framledne Svenska Konungar, ganska månge af den odödlige GUSTAF 2:dra ADOLPH, från hvars Tidehvarf Svenska Städerne räkna sin uppkomst och sitt välstånd, och det just genom den ordning, som denne vise Konung i Svea Städer infört.
Den så benämnde Skrä - Ordningen (jag skulle önska den blefve kallad Handtverks- och Slöjde - Ordning) är från denne Konungs tid uppkommen.
Den har ingått i Städers Privilegier:
Städer äro efter en. sådan Ordning grundade:
Städer hafva på grund deraf sin representations-rätt; Borttages, upphäfves, nu denna Ordning, hvad blir då följden?
Visserligen den samma, som, då band lossas, visar sig:
Det helas skeende successiva upplösning.” Lag- och Besvärs-Utskuttens Eetänkanden. 355 ■ Herr Prosten Lector tallenius yttrade vidare ; ”Jag erkänner visserligen väröor af, hvad nu blifvit anfördt»
Men då jag hör orotav,s en utvidgning af näringsfrihet och tillika en omgränsning deraf, finner jag deri en motsägelse s»e get ena mot det andra och en Collision, som kan föranleda till rubbning af hvad i Grund-Lagen under Privilegii Skygd försäkras.
Då det Hedervärda Bonde-Ståndet, sistledne Riksdag, vidtog en åtgärd, i anseende till Preste - Ståndets rättigheter, trodde sistnämnde Stånd, att, hvad tillämpning deraf, i anseende till tidens skick kunde erfordras, sådant till dess egen befattning hörde: Till Preste - Ståndets särskildta Utskott remitterad, defstädes utarbetad, af Ståndet pröfvad och antagen öfverlämnades i underdånighet så beskaffad, den i fråga satte saken, till Kongl. Maj:t, som också i Nåder den samma gillade.
Det Vällofl. Borgare-Ståndet, som redan gifyit prof på hedrande concessioner, lärer ock nogsamt, likaledes, inom sig finna, hvad, i anledning af uppkommen fråga efter tidens kraf erfordras och kaji vara att tillgöra, hvarföre, efter min tanke, hela denna sak det Vällofl. Borgare-Ståndet ensamt
Och egenteligen, till behandling tillhörer.” Herr Ålderman Litke uppläste följande Anförande : ”Då en värd Ledamot af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln nu vid detta Riksmöte åter väckt fråga om upphäfvande af Skrå-Författningen, en fråga, hvilken lika många gånger blifvit förkastad, Sofi* 3 5 S Lag- och Besvära- Utskottens Betänkandenl den blifvit framställd, ar det mindre för att yrka välfängne Privilegiers bestånd, är» för att bevisa den all*^ariria nyttan af nämnde Författnings bibehållande, sorn jag trott mig böra försöka (« vederläggning af de skäl, på hvilka H err Friherre Cederström, Jacob, grundat sin ■väckte motion, om Skrå-Författningens upphörande.
Det lärer ej en gång af Herr Friherren kunna bestridas, att Ynglingar i allmän-: het, isynnerhet sådane, hvilkas Föräldrar icke äro så lycklige, att kunna gifva sine Farn en vårdad uppfostran, äro mera böjde antingen för att lära snart sagdt ingenting, eller ock, om något tillfälle skulle gifvas, ett sådant yrke, som lofvar dem bergning i framtiden, utan att derföre behöfva tungt och träget arbeta eller, i ordets strängaste bemärkelse, förtjena sitt bröd
I sin anletes svett.
En sådan Yngling, kommen i ett Handtverk, der han de första åren icke kan göra sin Läromästare någon nytta, skulle snart nog begifva sig derifrån, om icke Mästaren ägde. den rättighet att qvarhålla honom och den skyldighet att undervisa honom; Dessa rättigheter och skyldigheter äro visserligen icke afundsvärda, men de äro likvä! nödige och nyttige, ty de bidraga till förvärfvande af omsider en fullkomnad insigt och kännedom uti det Handtverk, hvaruti Arbetaren skall betjena Allmänheten och hvaraf han sjelf skall hafva sin utkomst och afbörda sine skyldigheter till Staten.
Detta är således redan en välgörande verkan af Skrå-Författningen.
Här gifves de Handtverk, hvilka fordra en större ur-; stillning och djupare eftertanke, än att ragg Lag- och Besvär s-Ut skottens Betänk änden.
357 deruti kan hinna till fullkomlighet efter flere års åtnjuten undervisning och använd flit på deras lärande; skulle nu en Lärgosse eller hvem som hälst, utan att förut hafva vederbörligen lärt sin metiér och utan att hafva aflagt prof på förvärfvad skicklighet, få börja att på fri och egen hand arbeta såsom Mästare, så befarar jag, pä goda skäl och af de anledningar erfarenheten gifvit, att ali konstflit skulle försvinna och fullkomlighet i Handaslögder få sökas endast i de Länder, där SkråFörfattningar ännu existera.
Oriktigt skall man invända att det är genom friheten för hvar och en att få idka hvilket Handtverk sorn hälst, utan att behöfva systematiskt och regelmässigt lära detsamma, som täflan skall uppkomma och, i följd deraf, våra Handtverkerier och Slögder uppdrifvas till största mpjliga fullkomlighet.
Beviset häremot ligger i sakens egen natur och i de af en vis och faderlig Regering vidtagna åtgärder till Slögdernas uppmuntran, hvilka åtgärder likväl ännu icke förmått att hos Nationen väcka den patriotiska anda, dea känsla och den smak för egna tillverkningar och deras brukande,' att utländska varor vilja umbäras oaktadt de ofta äro af en sämre beskaffenhet än de, sorn här förfärdigas.
Sverige är således i detta fall, ty värr! uti intet jemnförligt förhållandej till de fleste andra Riken, och skulle nu på köpet intet Handtverk behöfva ordentligt läras förr än det utöfvades och inga Gesäll-prof eller Mäster-stycken göras, så hlifver det en säker följd att våra Slögder och Handtverkerier skulle återfalla i samma till* 358 Lag- och Besvärs-Utskottens Betänk anden. stånd af vanmakt och ofullkomlighet, som ägde rum ifrån år 1724 då de så kallade Fri-Mästare blefvo tillåtne, intill år 1731 då på Riksens Ständers egen underdåniga anhållan Kongl.
Maj:t i Nåder befalte att allt Fri - Mästerskap skulle upphöra emedan det haft en skadlig inflytelse på Handaslögderna och endast bidragit till deras försämrande och förfall.
Handtverkerierna måste då ånyo organiseras efter deras förra skick, sedan de under de 7 åren så förfallit, att
Regeringen varit föranlåten införskrifva ej allenast flere slags Handtverkeri-varor, utan ock åtskilhge utländske Handtverkare, hvilka icke uppfyllde Nationens önskningar, men väl införde den beklagligen ännu rådande smak för luxe och främmande varor, och det dröjde länge derefter innan Handaslögderna återfingo deras under den korta Fri Mästerskaps tiden aftynade lif.
Betraktar man åter frågan från en annan synpunkt, eller från den, sorn har afseende p| hvarje fri Medborgares tillkommande naturliga rättighet, att på lofligt sätt få löda sig så godt han kan, så hafva det Hög'ofl. Ridderskapet och Adeln, äfvensom det Hedervärda BondeStåndet ingen grundad anledning, att söka fråntaga Borgare-Ståndet dess snart sagdt enda Paladiurm för Ståndets flesta Ledamöters tillvarelse såsom intregrerande del af Riks-Stånds representationen.
Sveriges Höglofl.
Ridderskaps och Adels Privilegier, hvilka det Tredje eller Borgare-Ståndet, af medfödd kärlek för sämja och ordnings bibehållande, alldrig ämnat, mindre försökt a!t få upphäfne och kullslagne, lent* Lag- och Besvärs-Utskottens Betänkanden. 359 na Högloft.
Ridderskapet oell Adeln fullkomlig frihet, att på Landet vid deras Sätesgårdar få anlägga Manufacturier och antaga personer, de der idka enahanda yrken, som annars tillhöra Städernes Handtverkare, att förtiga alla öfriga Prerogativer, hvilka sagde Privilegier tillskynda deras Innehafvare; och Landtrnannen elier Allmogen äger rättighet att förfärdiga och till salu i Städerne införa deras egna tillverkningar; hvaremot Städernes Handtverkare icke äga några motsvarande förmåner, då man icke egenteligen kan gifva detta namn åt den föga afundsvärda rättighet, att på den nakna stengatan få oupphörligt arbeta för att kunna uppehålla ett mödosamt lif, och betala sine utskylder till Kronan och Staden.
Räst och nyttigast torde det derföre vara, alt äfven nu för tiden den af behofvet tillvägabragte och af våra Förfäders vishet införda Hamltverkeri-Ordningen blifver orubbad, hälst man, oaktadt alla försök, likväl icke förmått visa någon enda skadlig följd af dess bibehållande, men väl att fattigdomen i Städerne skulle ökas och Handaslögderne minskas och försämras, om en hvar fritt finge fuska 1 den andras yrke.
Vi böra hoppas, att den tid icke är långt borta då det fria och fordom så mäktiga Sverige skall återigen visa sig i den ljusa och stolta skepnad, som gjorde en GUSTAF Wasa och en GUSTAF den Stores Tidehvarf så ärofulla och lycklige: och dä en mild Försyn, sorn vakat öfver Sveriges öden, nu vid pröfvo-tidens slut skänkt oss Furstar, som med kraft i sin aria och kärlek till Folket i sitt hjerta, förena en 360 L*ag~ och Besvärs-ZJtskottens Betänkandert. sällsynt förmåga att uttänka medel till Fäderneslandets upphjelpande, böra vi lugnt förtrösta på deras vishet, och icke försöka vidtaga åtgärder, hvilka möjligen skulle kunna föranleda till skada för ilandet, söndring i, tänkesätten och olyckliga följder, åtminstone för vissa enskildte Medborgare.
För öfrigt får jag anmärka , att dä Friherre Cederström uti sitt Memorial om Skrä - Författningens upphäfvande citerat en mängd Förordningar och Resolutioner till stöd för sin motion, lärer Herr Friherren, visserligen icke saknat kännedom om Kongl. Maj:ts under den 23 Februarii 1789 åt Sve* riges Borgerskap gifne Nådiga Försäkran och.
Löfte, att Borgerskapets välfångne Privilegier, Fri- och Rättigheter icke skola förnärmas eller kränkas.
Hesse ä'ro således lika heliga och genom 114 §. uti nu gällande Grundlag lika skyddade som de öfrige Respective RiksSråndens; och det säkraste medel att skaffa helgd åt egne Rättigheter är således, att hysa aktning för andras.” Vällofl. Borgare-Ståndets ledamöter instämde nu uti hvad Ståndets Medlemmar i Samfälta Beredningen redan i detta ämne yttradt 2 ”Att då Spannemåls- och Victualie-handeln vore fri och för alla tillåten: då Landet hade rättighet att antaga nödige Sockne-Bruks- och Säterihandl verkare: då Landtmannen ägde icke allenast att för eget bruk tillverka allt hvad honom godt syntes, utan ock till Städerna fritt införa och afyttra sina produeter: da Fabriker nu mera utan hinder kunna på Landet anläggas: då 'Lag- och Besvtirs-TJtsiottens Bettini anden. 361' hvarje Svensk m a äger rättighet att reda i Skepp, Ridderskapef och Adeln särskildt att exportera sina egna effecter, sä vore o.rh den ytterligare utsträckning af Närings-Friheten, som nu är yrkad, en inskränkning af de Privilegier, fri- och rättigheter, sorn blifvit Borgare-Ståndet i framfarna tider af Regenter och Med-Ständer förundte och försäkrade ; pä hvilkas orubbliga hälgd och bibehållande Borgare - Ståndets tillvarelse och bestånd ovilkorligen beror; Och skulle i öfrigt i afseende på berörde fri- och rättigheter Borgerskapets Medlemmar vidkännas dryga utskylder, så val till Staten, som ock inom hvarje Stad till dess underhållande och till aflönande af de dervarande Embets- och Tjenstemän samt det derjemte vara öppet för alla Rikets Innebyggare , att i stadgad Ordning förvärfva sig rätt till deltagande uti de Ståndet förundte Förmoner.
Då af sådan anledning frågan om en allmän Närings-frihet icke borde i det skick hvari den nu blifvit väckt, emot grundlagarnes föreskrift af Utskotten upptagas och behandlas , samt det skulle ankomma på Borgare - Ståndet enskildt, att utvärka de rättelser i Skrå-Författningar och Reglementariska föreskrifter, som, i anseende till förändrade tider och omständigheter, kunde finnas nödige, hafva Eedamöterne af förenämnde Riks-Stånd tillkännagifvit det de ansago sig icke kunna uti någon vidare öfverläggning i detta ämne deltaga, eller yttrande deröfyer meddela. 3®s Lag-Utskottets Betänianden. N.-r. 74- .
Hög lofl.
Utlåtande i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande rörande det Förslag, som blifvit väckt om förändring af de Författningar, hvilka till förekommande af Barnamord äro utfärdade.
Uti ett till I>ag-Utskottet ankommit Utdrag af det hos Högvördige Preste-Ståndet den 17 nästlidne Februarii förde Protocoll, innefattas de Anmärkningar, hvilka i synnerhet af Herr Prosten Palm och Tjenstförrättande Herr Öfver-Hof-Predikanten Doctor Hedrén b! ifvit gjorde, men af flere bland Högvördige Ståndets Ledamöter med dervid gjorde tillägg äro vordne biträdde emot hvad Utskottet uti den 2 8
Riksstånd väckts till åstadkommande af förändring uti de stadganden, som nu äro gällande och i ändamål att förekomma barnamord vidtagne; Och har Utskottet af berörde Protocolls-Utdrag inhämtat, att, på grund af nämnde andraganden, Högvördige
Ståndet täckts till Utskottet återremittera omförmälte Betänkande i afsigt att förnyadt Utlåtande i ämnet må af Utskottet meddelas.
Till fullgörande af hvad således är vordet äskadt, får Utskottet nu vördsamt anmäla, att, utan att ingå uti upptagande af alla de omständigheter, genom hvilka Hérr Prosten Palm och Lag-Utskottets Betänk and en. 363 Herr Doctor Hedrén förment sig kunna styrka, att det genom Kongl. Brefvet ilen l^ide October 1778 och de deruti ineddelte föreskrifter åsyftade ändamål icke vunnits, att de samma skola tvärtom hänfört till flere för Samhället skadliga följder och föranledt iill en nu rådande lättsinnighet och osedlighet, samt att det skulle vara för Samhälls.Ordningen nödvändigt, det inskränkning skedde uti den frihet, som de af oloflig beblandelse häfdade qvinnor, enligt berörde Stadganden äga till döljande af eget och barnfadrens namn, Utskottet, till undvikande af den störré vidlyftighet, besvarandet deraf oundgängligen komme alt medföra, tror det blifva tillräckligt att endast åberopa de skäl, dem Utskottet uti ifrågavarande Betänkande andragit, till ådagaläggande deraf, att de föreslagne förändringar uti berörde föreskrifter icke kunna hafva den verkan, sorn deraf förmodats, fran hvilken öfvertygelse Utskottet, i anledning af ornförmäldte anmärkningar, ansett sig icke kunna vika; Och då i öfrigt Utskottet nu får tillika tillkännagifva, att, enligt Utskottet tillsände Protocolls-Utdrag, dess berörde Betänkande redan den 7:de nästledne Februarii blifvit af Högloft.
Ridderskapet och Adeln, Välloflige Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet bifallit, lärer Hgvördige Ståndet finna saken vara afgjord.
De af Utskottets Ledamöter, som ifrån' de öfriges nyssnämnde Beslut varit af skiljagtig mening, hafva förklarat sig äfven nu dervid förblifva.
Stockholm den 23 Mars 1818- 364 Lag-Utskottets Bettini unden. N:r 75.
Ständers Lcig-Utskotts
Utlåtande i anledning af gjorde Anmärkningar vid de* aj Utskottet afgifne Betänkande ifver väckte frågan om tipphufvande af Kongl. Kungörelsen den 0.6 November 1816, angående sättet för en Menighets hörande i enskildte tillåt eli ge är ender.
Hedervärda Bonde-Ståndet har vid slcedd föredragning af Lag - Utskottets den 20 nästled* ne Februarii afgifne Betänkande öfver den af Riksdags-Full magt ige Nils Månssén frän Malmöhus län och Carl Fridrik Burg från Götheborgs och Bohus
Län väckte fråga om upphäfvande af Kongl. Kungörelsen den 26 November 1816, angående sättet för en Menighets hörande i enskildte tillåtlige ärender, funnit skäligt att detsamma till Utskottets förnyade.