Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
H m hade ett oupphörligt behof att vidg,~ sina granser genou1 att tränga in pi, nys, andliga omraden, och ho11 kastade si; öfver dessa ilya Simnen girigt som eld öfver briinsle.
I siii egenskay!
af ryska var hennes liitthet för sprak ovaiilig; efter några uiihader förstod hon svenskan sa, att hon med nöje liiste sköiilitteriira arbeten, och under sista ti- den hade hon på nigra veckor liirt sig läsa italienska böcke~.
Med vaket intresse följde hon livarje rniirkligare före- teelse pk vetenskapelis och den sociala friigaiis omride.
Su- lunds stiiderade hon en vinter med störstsil ifver i vetenskap- l i p.
arbeten hypnotisn~en, meii hon nöjde sig endast med iii- tryck i första hand, ' och sedan hon i Paris erhalllit dylika,
kiincle hon sig m m a d att iiiliigga en varning mot den allt- för stow %i,tfrogeiiheten i cletta fall ' ").
Som i cletta afseende m r det i alla andra: hennes veten- skapliga i ~ i l ä g g n i ~ i visade g sig stadse dari, a t t noggrann ua- dersökni11 g var f ör henne oiim bgrlig, och.
att hon aldrig f ruk- trade konselweiiseriii~ af sanningen.
Århuiidrailets ledande veteiiski~pligi~ idéer voro hos lieilne iizg&amp;ngm i blodet; clar- wiliist, evolutionist, agnostiker som hon var, satte ho11 dock öf ver hvarje teori f orskningens frihet.
E n till dogm stelnad sats eggade henne gkrna till angrepp, under hvilkti, hon stim- dom på ett gl5nsaiide sätt försvaracle vilda paradoxer - tills hon plötsligen med det .alskv&amp;rdasfe leende afbröt sitt tal och nedgaf, att dlt s ~ m i i i m VW en af hennes » faiitasier ».
I Berlin, Loidon, Paris och ej milist i .Petersburg, hade ho11 rört sig i en.
krets, clar full andlig frihet rådde; clär inga förclon~m hindrade det allsidiga dryftanclet af hvilket so111 Iielst veteiiskapligt, socialt, etiskt eller estetiskt problem och cliirtill e11 Irrets, hvarest m m lwicle lefvn sitt enskilda.
lif oberörcl i %f edla andras inblandning i cletsamina.
E j iiii- derligt darför, a t t hon ofta, kallde den.
adliga, atmosfären har i StocL-holm syrefi~ttig.
Hon kom med f örvan tniiigen, avtt den f ördonisfrihet, sohi möjliggjort heiiues smstiillning vid högskolm, skulle hrifva genomträngt också ' niidra oinrå- den.
Men hon faiin siimt iltt detta varit en blomma p&amp; en imnars tiimligen bar kvist.
Böjlig, som ho11 var i fråga om och villig att fiiim sig i lifvets eiiklastc hv,zrdagsförh&amp;llai~cIe~~ a t t rlitta sig efter dl&amp; de hiinsyn, soiii i tredubbelt ditt kriiifdes af henne soin ryska, lrviiina och högskolelarare, k h d e hon dock d l a clessn hiiilsyii som galler, mot hvilkn, hon ofta slog de vingar, dem l1011 förr rört i friare rymder.
Hon, som för cmcZ2igu varden bibehallit det ryska ssittet iitt rakna, - efter s&amp; och så många ö sjal sr » -- 1zad.e sig allt niers fattig, allt efter so111 f örhål1m.idei1.a snörde hop indi~iclii~liteterm, eller ihclrade lifsvilkor miiiskde antalet at ' de henne sympdiiska viinnerria h %rstiides.
Allt mera drog hon sig tillbaka, fik11 vårt tillfrusna siillskapslif, dar bon.
i b ö r j m verkade so111 eii tinande vkrviiicl, och detta skedde icke - som ~nhngen antog - i kknslan af egen öfverliigsenhet utan ' ") Se en axtikelserie i A.ftoiibl; i.clet vfirei~ 3.890, ijfvcrsntt tidskrift, diir deii först olfelitliggjordes.
f: rt " lii c11 rysk
.i känslan af ensamhet.
H urngiiiiget med nagm f&amp; änne^ samt i en och aniian teater- eller musikafton hviláde hon ut under sitt inteiisiya arbete.
Af alla estetiska njutningar satte hon god musik friimst och däriiiist teatern.
Hennes omdöme öfver ett skadespels utförande Tar den mest fina och träffande kritik - på detta omride hade hon iifren för lange sedaii brukat sin peiiila, bland annat som musik- och teatergrm- skare i Novoje J+anjci under deiina tidnings första kr.
Men nar Sonja Kovalevsky nigon gang deltog i sill- skapslifvet behöfde hon.
blott ett enda sympatiskt tillmötes- 1couima.nde för att strax tandas.
Och huru tändes icke d i också luften omkring lie~ine!
Tankanie ville fram, fortare iia orden Irunde bara dem, och .dotk störtade ordeii fraiii med f örvånande lätthet afven pa de f rammande tungornitlen.
De erhöll0 ett siirskildt eftertryck geiiom den intensiva, ifriga, men nästail aldrig ahöga stämman, samt de uttr~clrsfulla at- börderna ined de ytterligt sma, tunna händerna, dar tidrorna svällde och lmlsatione~ blef synbar vid l~ivar-je lifligare rörelse.
Hvm man s&amp;g den Lilla; späda gestdten med de fsigelsnabba, endast i större sallskap till följe af i i i r s p t h e t iiiigot tvuiigna rörelserila, med de strålande ögonen, mellan hvilkn taukearbe- tet griift en fika, djup sqm ett arr - - diis visste maii att nagot.
saktal af intresse - tar a bane.
T; taii att i ininstii maii vare sig docera eller söka dominera, blef hon dock alltid omedvetet medelpiiiikten, den, som kring sig samlade intres- serade lyssnare.
Genom sin fullt olromtlade anspriikslöshet och hj6rtlighet gjorde hon iifyen de eiiklaste maiinislror med- delsmma och förstod konsteii att lyssi~a, ehuru hon sallaii fick ö f ~ a den, ty man hörde helst henne sjalf tala, frauiför ' J l t berätta.
' Med diktarlynnets säkra blick för det hos eii person., en situation, en tid intressanta och kiiniieteckiiaiide, enade- hon eii sälhynt makt att lefrandegöra det sedda.
genom saniina enkla mdande fiaiiistillning.
som tjusar oss i hennes land~ma11~ som hennes egen författarstil.
Hos sla- verna driijer, spontan och oreflektei-ad.
d e i episka styrkii: lrvar,.
liksom hos dem 5niiu finnes den innerliga enhet ueP- lan tanke och lränsla, som vesterlandets kulturlif i saknar.
Sonja Kovalevsky 7iiilzde sina tankar --- el sina kiiiislor, hvilket gaf henne ett sareget beliag, ligt för dem, som ej erfarit det. '
, Nar .maii kom upp i heiines eget lilla arbetsrum, iniiste vaidigen först röjas plats, s$ fullströdt qardiir med böcker och pmnixskript, .betiickta; if matemitislca formler eller af siiiii ryska bokstgfver eller stundom a$ med bliichpenlim gjorda ritningar, som röjde ett, verkligt,.
ehura outveckladt, anlag.
oclrs&amp; A t detta h U.
Mm 15.t sig slutligen öfvertygas genom hjärtligheten i.
inottagai~.det, %tt inan icke störde, och inan hiingaaf s i g &amp; t njutningen att under en Stnnd göra.
en fard in i niista århundrade eller iit i Europa, till h l t u r e n s lifs-.
centra.
H ä r - d l l a n desse fyrs vägpr - lade hon i dagek hela sin vidd i tanllien, ' sin förrn&amp;@ att pröfva allt och taga det biista af d l t.
Har fal111 man ett akta f n t t tankande.
Äfveii: i de frågor, diir hon själf hade bestämda.
iisikter, upp- chog hon hvarken åt höger eller vemter några r&amp;marlieii inom eller.
utom hvillra msdm borde befhiia sig.
Fylld af veten- skapsidkmens swiningisliflelse och diktarnatureii % helhetslidelse, kunde hon aldrig helt sluta sig till något, parti, m&amp; förstod istallet alli; kunde med rörelse se den ryske bondens frommh andakt lika väl som yttringarna af den, off ervilliga radi1; dis- meu, bland hvms representanter lioii hade.
ngra välnier.
Ofattlig var för henne endast tr&amp;ngsii~.theten: På anclens omrade led hon icke af niirsynthet, den ' diir s&amp; ' vmlign när-.
syntheten, hvilken förvadar vilsentligheter med oväsei~tli~-.
heter eller.
omviwidt.
Och fr&amp;n det spi&amp;sinne, för hvilket &amp; sikter giilla mer, iin personligheter och fördopar mer 511 &amp; sikter, vm * Boh alldeles fri.
P&amp; denna syn för viiseiitligheten berodde till stor del hennes p~ykologislia, skarpsinne.
Hon &amp; ig svagheterna, men stiillcte dem i sainband med förtjii: usteriin och fattade det hela.
som - en lagbuiiden företeelse, hvilken ho11 f6rdrrtgsamt dönide, emedan hon helt förstod deii.
Det * föll henne lika litet i n, att af vissa na8turer liriifra vissa egeiislcaper, som hoii skulle kommit p&amp; taiiken att en triangel ' liiiiiide te sig fyrsidig.
Emellertid ~ a i - hennes personlign sympati för .vissa psykolo- giska figurer &gt;&gt; lika af gjord som Ben.nes antipati ~iiot andra.
Om iiian vill fortsätta bilden kali tilläggas, att viiglinien var.
deii hon f öredrog fikiiif ör .. d n.
Den ofvan niiiniida klarsynta fördrags&amp;nheteii gjorde Belme iifveli till en iiiycket frainstiieiide lararinna, soiii läm-.
pade sig efter 1,ii~rjiingeiis individualitet och ' darför ur denna.
' e. '
' I)) - '
, frainlockade dess basta möjligheter.
Zion intresserade sig ocksi lifligt för elevernas enskilda personligheter, och en ung gicks bland hennes elever skref efter hennes död de beteck- mnde orden: att hon af fru Kovidevsky kände sig genom- skadad, som hade hon varit af glas, och dock fdlllrodigt trygg inför denna mildt förstående blck.
Af lardt koketteri fauns hos henne icke en skymt.
Och de som y * i .. cle sin tillfred~st~llelse öfver att ej hos henne filiiin matematikerns till talesiitt vordna w torrhet w, erliöllo eii liflig försakrnii: att den.
iiktu matematikea var deii miiist torra.
i k f alla veteiislcaper; att denwu ' för cleii slra.pnnde fantasieii och.
spekulativa, krafteii öppnade hela världssystemet.
och att den torra sidan af iimiiet blott utgjorde så att s i i p de gre- nar på hvilka maii kliittrade upp och ned i viirldstriidet.
Riktigheten af detta pisttieiide %r jag alldeles oförmö- gen att bedöma; att holt i alla hkiidelser icke geuoiu mate- inatikeii förlorat något af sin ursprungliga friskhet, det iir visst.
Betecknande %r i detta hanseeiide en replik af hennes liirare Weierstrass, som en gkng hörde l l a p herrar dhaiidlii den matematiska ryktbarheten fru Kovalevsky och forklara möjligheten af deiinri f öreteelse hos eii kviiintk.
s8liuidn.
att hoii utvecklat den matenzcdis7; a förmiigari p i alla andra andliga förmögenheters bekostnad.
Weierstrass var länge eiidast ihö- rare, men slutligen utbrast han: » Xiila herrar, om 121: blott kunde a m huru det ser u t i ett sailiiit kviniiohufrud!
» Lyckliga omstaiicligheter hade afveii meherkat till det.
intryck af oinede1ba.r frislthet, rlf erfarenhet i första h u d, som Xoi~ja Kovalevsky i sitt uuigiiiige meddelacle.
Hoir kände genom resor hnlfva Europa; hon hade stiitt i iiiira.
beröring med flera af sin tids största fiirfattare - .Tur- genjeff, Tolstoy, Dostojevsky m. fl.
- hade bott i Darwilis hem, varit urngiingesviin i George Eli~ts " ~ ').
George Eliot.
som för henne var den med alla andra 7iriaaor ojiimförligii storheten inom litteraturen.
Och deiinn f örtroliga.
Iriiiiu edom af de litterära persoiiligheterna förenades med en $11 större.
- - - ".!
. \ fveii ur denim sidii af siii rikii erfnreiiliet limle lion iiimat iitt iiiedtlelic mycket iilera an hoii medliniiii.
Skisseriiit iifver Q; eoi.gc Eliot och Siilt~koff (publiceracle i Stocklioliiis Dngl~lacl) iiro i detta afseeiidc vittiiesbiird iini det m;) - ckiia: tf intresse, som lioii skiille kiiiiiiiit iiieddclA lir samtidciis: ~ i ~ d l i g lif.
: ~
i de olika litterntrirerna.
Hon kRnde snart ssgclt .allt af be tydenhet inom sitt eget lands, Tyslrlands, Englands och Frankrikes iildre och yngre pitterhet; och i den nyare shan- clinaviska 1itter;; ltureii var hon mer beliist $33 de flesta sveiislior.
.Men, torde nkgoa.
friga, hnrii inedhrina hoii allt detta " Tyviirr genom att öfveranstringa sig.
Det faliiis tider, d&amp; hon icke sof iner an 4 -- 5 timmar p i dygnet och hon iigliade sidlaii tillriiclilig omsorg &amp; t siii halsa.
Att hennes klena konstitution dock i det hela förblef frisk.
berodde p&amp;, heliiles i många fall sunda vanor.
Hon tog ~SJYUL bad och lrroppsrörelso; v&amp; ytterst enkel och mkttlig i mat och dryck; afskydde alla stiwiileraiide medel; till ock med ry- slrorntw oslriljaktiga sällsks~p, cigarretten, var endast tidtals af ' henne i bruk.
- och allt detta gjorde, att hon afveu un- der yttersta öfveraoi~str5iiig~~i~~ig siillm föreföll nervös.
För att bli » nervös » hade hoa dessiitom samma motvilji~ soin för att te sig p&amp; mii~sta sätt karlmuleii.
Sitt efter en sjukdom lzortklippta hår, ined hvillcet hon synes pi, sina iildre portratt, 15it hon växa och var stolt nar hoii mödosamt lart sig liigga upp den mörka flatan i eil vacker!
knut.
Hon vm aldrig » stolt » öfver annat äii liar hoii lyckats i nigot clylilrt, nar hon t.
ex. utfört ett prydligt handarbete eller kunnat ordna en sinmkfull toilett - ty hon visste sig vara ininst begåfvad i riktning d det specifikt,) kvinliga ».
P&amp; de praktiska områdena, vm hon oefterriittlig och sorglös som ett bar~i, eller eii koiistaiir, meii lcunde dock visa ett 1ifiigt.iia.tresse för hvardagslif vets sinkting, d i de riirde heiines viiimer.
Hon var ytterst hclrsam för hvarje miiista hjälp eller vknlighet, villig att följa hvarje godt råd och ifrig att uppfylla lifvets alla s d kraf, så vidt hon förmådde - meii sjalaglad, d&amp; hon frikallades diirifriiii.
Särsltilcl t gällde detta brefskrif nin g, för hvillcen hon.
hyste en, hos lifligt tnlaiI.de ilaturer ej ovan- lig, motvilja Svårigheten att smmanjiimka lifvets bide små och stora 1: raf med livarandra vii xte emellertid ined intresseil as inliiigd.
Dessa voro just vid tidpunkten för,hennes död flera &amp; ii någon- sin. '
Hon hade Bänt hiigen valma, att åiiyo grip: i sig an med ett stort matematiskt arbete, och hon stred mellan önskan att strax börja detta och önskm %tt afsliita någr&amp; af sina måiig,z litteriira utkast.
Färdig hade hon blott en större novell (den O
nf hvilken - Vordis7c Ticlslrrift publicerat ett kapitel), men un- der arbete var ett motstycke till denna, med Tscherriyschefsky som hjiilte.
Silla minuen hade hou iiiniiat fortsiittn, och eii .siirskildt intressant episod .skidle aiitagligeiz blifvit den oiu.
hennes och systerns intryck under Bariserkonimiiiien 18 7 1.
: $) Ho11 hade i@~ii~t omarbeta en (publicerad) uiigdomsnovell, Yricnldocenteu, s vu ?init Dostoj evskis lifliiga bifall.
Hoii hi&amp; uppgjort planen till tvenne romaner: V m Iiic ' fis (af hvilken inledningen publicerades i, PTormn i fjol) och en annan med anme från Rivieraii.
Hon liade x å ~ e utkast till en s a d i n g skisser f r h.
Frankrike, dels fraii viirlds- iitstidli~iiigeii 1889 och dels andra, af h i l k a tvii (, h o r ~zcrrl~~zac2en och Hztnc7etz) intresserade Iienlie sjtilf o v d i g t myc- ket.
Och slutligen hm hon efterPSimiiat ett utkast, som i fantasiens rikedom och.
i psykologisk genialitet Iranske öfver- går alla hennes andra arbetsplaner: 17iA ej ~ 7 i ~ stitnzrr~v 71 mera.
Det skadespel dtiremot, som i~iliilnlzats till spelning i Daiimnrk (Till r7Öcik1i och efter (70 (7e1e,i) iir endast en af henne och A. Ch.
Leffler gjord omarbetning at ' (len för ~ i i g r a ar sedan aflidha M: me Jaclards drama.
Mellan systrarna förblef förhållaadet alltid det iiunerli- n till scenen befordra N: me gaste, och Sonjas.
b e ~ x ~ ö c l d e att Jaclards arbete var ett bland de ~i~kilga iietrycken; if ckniiii tillgifvealiet,: I: Det var i denna högso~iimai.
.af sjuCaiicle dstringrilredoiii, som döden bröt iii - och just emedan 2if.
ett s i iiitensivt lif, var Sonjas kiisnemkrke, synes döden i detta f d l ofatt- ligare %n annars.
Sjiilf vm hon sedan minga.
ar och af ' m h g a skil för- trogeii med clödstanken, blitiid iiiiiiat emedan hoii ~ i s s t e sitt hjiirta vara svagt.
Men om det fniins nagoii tidpunkt i lieiiiies %) Vid iinderriittclsiw, iitt Iielnies svugcr, koiiiuiiiiyïdeii V. Jaclurd.
l~lifvit fiiiigeii, skyiidade Sonja Ko \ ~nlevsk; \.
i i i d sin ~n: m till det af l-cr- saillestriiyperiin belkgrade l ' aïis.
3Iuk: iriie lyvkiitles sniyg; t sig iii i stiidcii.
iiuder det kiiioriia liveiio kring dem; Sonjii iippsiikte systerii och gnf hciiiic- deii JrOst och hjiilp Iioii sii, vii1 beliöfde.
lXirp: i flydde hoii lir I ' iwis till ' fadern siiiiit flirn~.li (lde Iionom att koiiim: i till Fraukrike odi (liir ' iifva sitt inflytiiiide till sviirsoiieiis fiiraihi.
Jleii ryskt * be ii er ide ii^ bciiictlliiig w r verk- anni och Jiiclnrd tilliits; !tt ny lir fiiugelsct.
I lif, d$ ho11 själf ic7&amp; skalle valt ' a t t dö, s$ vm det deniis, (Ii, hon kiiiide sig mera,.
full af arbetsenergi och mera hrw- inoiiislr än p&amp; länge.
Hon hade tillbragt sin julferie i.
södra Franlrrike,.
diir.
hon i en liten rysk rlcolonix egde något af, den hemlandets milieu, som hon för sitt författarskap käiide sig s i viil be- höfva, .och där hon iifvim fia1111 detta uppmuntradt a$ spiri-.
tuella, och sympatiska landsiiiiin.
Efter nHgra dag&amp;s vistelse i Berlin reste hon (via, Fre- clricia) till Köpenhamn och ådrog sig på denna nattliga ' färd i blåst och .regn en förkylning, af hvillceii hon Biiiide sig mycket augripen, d.&amp; hon onsdagen den 4: de.
februari korn.
till Stockholm, iSXen hennes föresats att icke)) ge sig.
tid att vara sjuk hö11 henne uppe, s&amp; .att hon börjede sin förelas- niagskurs på fredagen - och äfven deltog.
i ett aftonsam- k v h hos några nära vii,iiiier, d&amp; hon dock kände sig så illa- miende, a t t hon - simrt for hem.
Först p&amp; ' lördag micldsg intog hon sangen, och ehuru sjukdomen.
- l~iigs5cksiiifia~-; matioii - f öref öl1 d l v n r s m, anade ingen hzwu allv~ïsiltn den var eller att man under de båda följande dygnen ege~itligeu blott .bevittfisde ett dödsarbete - .el1 kväfning till följd af den, troligen geiiom viildsm inf ektioa, fr,z~iika~ll,zde varfyll-.
nnden i liingorna.
H a d e hjartat varit starkt: b&amp;de utgån- gen kanske nbgot fördrajts men radclning s.yntes, eftei.
h v d obduktionen utvisade, hafva varit omöjlig.
Ho11 ensam hyste en aning om att hon ~nojliye~z icke skulle öfveclefv.r~ ' sjuk- clornen, och iakttog med en.
viss oro de daliga, med en viss tillfredss~llelse de goda symptomen - bkdh de1: brn.e pk ett mycket stilla satt. '
Fordringslös och tacksksam f ör viiiilighet, som hon vmit i lifv., var hon in i döden; allt hos henne var endast uttir) &amp; af en obeskriflig, tålig blidhet och on~taiilce f ör oingifiiingeii.
D ödens &amp; %-II&amp; anade hvkrlc en läkarlie, om- * gifniiige~i eller hon själ %.
Den kom plötsligt tisdags morgon, genom hjiirtats fö~lamning, till följ.$ af liiiigoruas augripim t i l l s t h d; de sista tiinmmne var meclvetmdet ' borta och döden, blef endast ett stilla slunirc~cle ' in i » det stora p k a a d a ~ livillcet som lämnade s i ofta .. var i hennes tailkar - ett ' insliiiiirx~~de: efter sig ett uttryck af sublim höghet och-frid öfver det blelr- ~iacle anletet.
Det är en siniirtsmn iira för vårt land, &amp; t d&amp;t blef un-, -, ' ', ' ', ' Q
der våra furor, som deiilia Wlg-sslands stora dotter fick siar sista hvila - den hvjlu, som alltid spnts henne härligare $n iifveii de härligaste af lifvets giif~or.
De som sörja henne söka iiiiiiiias, att just så soin den kom - snabbt och på lifvets och kraftens middagshöjd - .hade hon alltid önskat att döden skulle i i i henne.
De söka tifven miniias, att med hennes ökade lifsrikedoin hade oclcsii Bmnen till nyn] .conflikter frczmtradt.
En shdm hade uppstitt ur vetenskapens och litteratureils olika kraf.
ur svårigheten att raclm till för båda, och på samma gång fik den innerligt itfhålliia, uppväxande dottern.
En aiiiiaii konflikt faiiiis i hennes mstallniiig i iitlandet, medan hennes f6rfilttarsknp kriifde vistelse j hemlanclet.
Andra, an djapare mö.tte henne.
som så mingen annan, i nödviiucligheteii af koinproinissez.
under &gt;) kampen f ör lyckaii B. Meii e h r u vännerna söka t i i h allt detta kuiiiia de icke ilalzun det.
Skulle icke för 7 1 ~ 1 7 1 --- ~ denna &gt;: sj51 af eld.
och sjal af tapnkar)) - tillvaron h i i n a t visa sig mera mjnk och forrubar än för andra, ringare naturer, som krossas emot dess hårdhet?
Skulle icke c7e,~sn starka vingar kunnat l ~ &amp; a sig öfver, för andra svaröherstigliga.
hiiider?
Vi kunna endast fråga -- nu mera.
I vårt land, dar en del af Sonja K o r a l e ~ s k ~ rika s lefriad förflöt, kommer man viil ofta att f r i n henne hWmh före- dömeii och eggelser med afseende i krinlig striifraii till mera ljus och mera frihet.
Och detta med full riitt.
?den ma man därvid också.
minnas detta.
För Soiiju Ko~alevsky, århiin- d r d e t s och nGhädu.
dls tiders hittills mest Berömda h i n - liga vetenskapsidlrnre, rar det icke veteiiskapen, icke ~ i t t e r - heten, icke äran, som var tillvarons rr~tc ' rlei ' pzozkt.
Hoii kiiiide lika djupt, SOM en annan snillrik kvinna, att ryktet endast vm sun peu de bruit autour de son coeur ».
' kr förlieme, som för den enklaste flicka, mr lljikt~lf lifvets kiilla.
Och må inan iiniiii miniias ett.
För Sonja &amp; ~ r a l e ~ s b y s 2: &amp; mer gjorde liexines storhet henne icke dyrbar.
HfT.ad som i deras ögon gjorde henne enastitende var, att hoii i siill- synt mått egde det, hmrom Göthe menade oss bör: ^ bönfiillir i Stom fan7; nr och ett swit 7tjiirl.t~~.
Vid Sonja Kovalevskys bår den 16 Februari 1891.
Ihinnoblid i blick och later,.
Manligt stark och sträng i tankens id, Kom du, Sonja, öfver hafvet, Skänkte oss din lefnads basta tid.
Gaf din flit, din forskar-skarpa, Gaf ditt ryktes glans, ditt hjärtas glöd, Var vår stolthet, var vår glädje - Ligger stum och bruten nu och död!
Till den långa hvilan hade I ditt ställe glad den gamla gatt, Lycklig o111 den unga kraften, At &amp; - t land, var tid, hon spara fatt.
Gärna sjöng hon har ditt drapa Om ej rösten svag och bruten var, Om ej henne okandt vore, Hvilken lefnadstro din ande bar.
Et hon vet likväl: Idéen, Sanningstanken, som du hoppats på, Se!
han ar, han lefver, Sonja, Och din ande lefva skall också.
3 I hans kraft ditt lifs problemer Du skall lösa så som aldrig liar, Spåra lifvets, tingens lagar, Se, att al&amp; hvod iii0 -- af hiklek ur.
-- o- ... - * .-.-o-
Handarbef et s Vanner.
s He » zslöjcieas fÖnWi9zgy fosterliindskt, konstqziirligt:), s&amp; lydde och lyder ännu definitionen på den id6, som kring sig samla.de: &gt;Haiidarbe.
tets vänners och kom att bilda hjärtpunkten i den förening, soiii i 1 7 &amp; r burit detta minn.
Då i dessa dagar Handarbetets Vänner genoiii öppnandet af sin omordnade och utvidgade lokal tagit ett nytt betydelsefullt steg i siu utveckling, anser Dagiiys redaktion ratta stunden vara inne att kasta en återblick på föreningens nppkoinst och verksamhet.
.&gt;Ian kan väl säga att hennes tillvaro för många viinner och utöfvare af ett kon~tnärligt förädladt kvinligt handarbete blifvit en nödvändighet, men äfveii en själfskrifven sak.
Nan vill liafva ett vackert och godt handarbete i en viss historisk stil, en fiirgstallning, som passar in i en viss oingifning, verkar diinipandes eller ~liöjandek, nian ' vill skicka en gåfva till litlandet, iiatiirligtvis med svenskt niöii- ster och svensk teknik.
Ingeiitiiig naturligare eller enklare.
3hii behöfver ju blott g&amp; upp p&amp; Handarbetets Vänner.
Och att man dar får ej blott iiiigot &gt;stiligts utan afveii stilfiillt, det vet man nu af egen och sina vän iiers erfarenhet; det har man dessutom last i niangen fördelaktig aii- mälaii af föreningens iitställiiingar, ja, trott sig skönja niellan raderna i en allvarlig konstkritik.
J a, ni1 låter detta lätt sig göra.
Och likväl visste för blott 1 7 kr sedan kiiappast nggon, att det fanns en speciellt svensk textilslöjd med särskilda mönster ocli egna tekniker, Iivilka, oiii an nrspriingligen geinensamnia för maiiget både östes- och vesterlandskt folk, dock SR länge i. landet idkats iitan ut.landskt inflytande, Btt de hunnit hos sig utveckla något för vårt land alldeles egendomligt och karakteristiskt.
Väl tecknade redan då en och annan handarbetets vän med god vilja ocli mer och mindre smak sina mönster oeli utförde dem omsorgsfullt nog; men nian mh fiirlåta oss om vi tro att dessa arbeten, sedda friiii
%de konstens ocli det sunda förnuftets synpunkt, i allmiinliet liiiiriiade htskilligt öfrigt att önska.
De flesta kvinnor af den bildade Itlassen nedlade ej ens SH niyckeii tanke p % sina prydnadsarbeten utan nöjde sig med a t t utföra de tarfliga utländska arbeten af aiidra eller tredj ' e * rang, de enda soin då stodo dein till buds.
För deii förändring tifl det bättre soni sedan dess inträdt liar den svenska allniänheten i främsta rimmet att tacka frii Adlersparre, Iivilken redan soni fröken Leijonli~~fvud.
(Esselde) af sitt varma hjärta och sitt ljusa liufviid drifvits att i så i n h g s andra frågor, där det gällt den svenska kvinnans höjande i likgot afseende, taga ett genom- gripande initiativ.
Hon var äfven nog lycklig att genast finna den spirituella och talangfulla kvinna, som, lifvad af sanima id6, visste att gifva &amp; t densainnia dess konstnärliga uttryck.
Att höra Iiiir detta tillgatt skall, hoppas vi, intressera eu och annan af Dagnys läsarinnor.
Å r 1879 kom.