Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med den välvilja och frikostighet Rikets Ständer under sednare åren omfattat elementar-undervisningen är att förmoda det anslag till behöfliga lärarelöner vid ett sådant nytt läroverk icke skall möta något hinder, och då nya elementarskolans
Direktion väl ej skall undandraga sig att taga den nya skolan under sin vård, återstår anskaffandet af nödigt skolhus.
Att hufvudstaden sjelf skulle bekosta anskaffandet af skolhus, om Staten lönar lärarne, kan väl hos mången tänkas; men dels hafva redan så många af rikets städer erhållit statsmedel till sina skolhus, och dels är stor svårighet att i Stockholm med dess 8 kommuner, och i följd derutaf nästan lika många olika interessen, åstadkomma enhet i beslut uti en sådan fråga, att det ingalunda bör kunna antagas vara obilligt att begära det Staten lemnar anslag för åstadkommande af det behöfliga skolhuset.
Då i stället för student-examen snart hlir att endast utgångs-examen från rikets elementarläroverk berättigar till studiernas fortsättande vid något af rikets universiteter, är äfven nödigt att Staten tillser det för behofvet erfoderliga elementarläroverk finnas; att inom sjelfva hufvudstaden föräldrar och målsmän ej förr än efter flerårig anmälan, om ens någonsin, skola kunna vinna sökt inträde uti Statens allmänna skolor, utan nödgas anlita de privata, kan väl ej vara annat än obilligt och ett missförhållande, som af Staten bör afhjelpas; svårligen kan Staten ock anordna anslag till mera nyttiga och hela samhället gagnande företag, än till undervisningens befrämjande.
Af nu anförda skäl får jag derföre vördsammast anhålla att Rikets Ständer måtte besluta: att ställa en summa af 200,000 R:dr R:mt till Kongl. Maj:ts förfogande för inköp af tomt inom hufvudstaden, att derpå uppföra en byggnad med 608 Motioner hos Ridderskapet och Adeln iS62.
N:o 244. full inredning för en skola af 500 lärjungar efter nya elementarskolans undervisningssätt och hvilken summa finge af denna skolas
Direktion lyftas i mån, som kostnadsförslag blefve för en sådan byggnad upprättadt och ritning af Kongl. Maj:t fastställd samt plan för inredningen af densamma uppgjord.
Henning A. Taube.
x\:o 244.
Af Grefve Taube, Henning; Adoif, angående anvisande af medel förskottsvis för åtskilliga jernvägs-arbeten.
Maj:ts nådiga Proposition till Rikets nu församlade Ständer angående Statens jernvägsbyggnader gifver vid handen, att, förutom återstoden af anslaget till Statens jernvägsbyggnader för år 1863, 1,900,000
R:dr, äfven nu för samma år äskade anslag af 3,8 S 5,000 R:dr Runt skulle uteslutande användas för södra stambanans behof, och att således för öfriga statsbanor ej något anslag skulle vara att tillgå före början af år 1864.
För hvartdera af åren 1864 och 1865 är i samma nådiga Proposition äskadt att förskottsvis utöfver anslaget få användas högst 500,000 R:dr, att afräknas på 1866 års anslag.
Ett dylikt förskotts utgående att afräknas på följande års anslag under året 1863 skulle medföra den fördelen, att, under loppet af det året, detalj-utstakningar, sektions-kartors upprättande samt arbetsstationers och förråders iordningsställande m. m. kunde försiggå och således det egentliga arbetet kunna redan i början af år 1864 med kraft påbörjas, hvaremot om intet anslag för år 1863 finnes att tillgå för andra statsbanor än den södra, omkring halfva delen af år 1864 kommer att åtgå för detalj-utstakningar och iordningsställande å de nya banor, sorn möjligen, i enlighet med Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, komma att af Rikets nu församlade Ständer beslutas, och således de egentliga arbetena å samma banor först i medio af år 1864 kunna påbörjas och deras afslutande i mån deraf torde fördröjas, vågar jag vördsammast föreslå: att Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862, N:o 245. 609 att Rikets nu församlade Ständer ville besluta, att för år 1863 finge, i mån af behof, användas högst 500,000 R:dr R:mt till detalj-utstakning, arbetsstationers och förråders iordningställande m. m. å de statsbanor, som i enlighet med Kongl.
Maj:ts nådiga Proposition med deruti möjligen förekommande förändringar komma att af Rikets nu församlade Ständer beslutas, hvilket förskott då skulle komma att afräknas å 1864 års anslag.
Om remiss till Stats-Utskottet af denna min motion, för att der liktidigt med Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående Statens jernvägsbyggnader behandlas, anhålles vördsammast.
M:o 245.
Af Grefve Hallinge Carl? angående pension åt framlidne Regementsläkaren, Doktor Gustaf Wilhelm Beckers enka.
Den 24 December förlidet år afled i Örebro Doktor Gustaf Wilhelm Recker, 71 år gammal.
Han efterlemnar enka i mycket knappa omständigheter.
Doktor Becker tjenstgjorde till sin död såsom Regements-läkare vid Nerikes regemente.
Hans skicklighet såsom läkare var allmänt bekant, han njöt stort anseende såsom vetenskapsman och utmärkte sig äfven för redbarhet i karakteren, välvilja mot fattige och oegennytta.
Sednare årens trötthet och sjuklighet inskränkte hans verksamhet och försvårade möjligheten att sörja för sin familjs framtid såsom han önskat.
Behållningen i hans bo var således mycket otillräcklig.
Annu har jag ej hunnit få den afhandling, som upplyser om boets ställning, men att den var knapp, är kändt i orten.
Enkan, 67 är gammal, njuter en pension af 150 R:dr R:mt i Arméens Enke- och Pupill-kassa, men hvilken pension är för hennes bergning otillräcklig.
Med anledning häraf och såsom en gärd åt Doktor Beckers minne, anhåller jag vördsamt, att Rikets Ständer ville anslå ett årligt understöd af 400 R:dr R:mt.
Denna min motion anhåller jag må blifva remitterad till Stats-Utskottet.
Carl Kalling.
Prot. 1862 éi 1863. 11 Sami. 1 Afd. 77 610 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
M:o 246 Af Herr liljenstolpe<> Axel Fredril», angående förhöjning af den åt f. d. Läns-nolarien Olof Henrik Förberg tilldelade pension.
Sannt är visserligen att man i allmänhet icke bör låta känslan hänföra sig; men då densamma är oskiljaktig med så väl föremålet, som medlet, torde det ursäktas, att känslan ej allenast uttalas, utan ock sökes att anslås.
En sådan anledning gifver dan olyckliga belägenhet af sjukdom: »obotlig sjukdom i Cerebro-spinalnervsystemet», enligt Herr Professoren Glas' läkarebetvg, i förening med ekonomiskt betryck, föranledt af icke sjelfförvåliade orsaker, hvaruti en längre tid såsom t. f. Lands-sekreterare i Uplands län, f. d. Läns-notarien derstädes, Herr Olof Henrik Förberg med maka sig befinna.
Så väl inom detta Höglofliga Stånd, som inom Hedervärda Bonde-Ståndet: af samtlige Riksdagsmännen ifrån länet, är motion väckt, afseende att öka den Landssekreteraren Förberg redan beviljade pension af 430 R:dr, inom Ridderskapet och Adeln till 750 R:dr, eller motsvarande den vid 1853 års riksdag för Läns-notarie anslagna hela lön och inom Bonde-Ståndet till endast 600 R:dr; hvadan det ville synas som ytterligare motion i detta hänseende icke erfordrades.
Men dels af anledning, som innehålles uti medföljande, såsom bilaga fogade, sistlidne fredags e. m. för sent anmälda, vördsamma anförande (helst andra bilagor af intyg och öfriga till saken hörande uppgifter vid min motion saknas, enär de bilagts förenämnda motioner) och hvarigenom fulleligen ådagalägges, att fall kan inträffa, som gör det för en tjensteman alldeles omöjligt att samtidigt, ehuru med bästa vilja, rätt sköta riksdagsmanna kallet och tjensten, — dels ock af under dessa dagar tillkomna skäl föranledes jag, att icke blott för den af sitt nervösa lidande och oron, särdeles för hustruns framtida bergning, nu så agiterade, sjuke mannen, utan fastmer för den sjuka hustruns framtida bästas skull, ifall hon skulle blifva enka, till Rikets Höglofliga Ständers behjertande framställa behöfligheten af snar hjelp åt makarne Förberg, begge lika mycket utur stånd att sjelfva kunna bidraga till deras bergning.
Det sällsporda uti Lands-sekreteraren Förbergs, olycksförhållanden har ock föranledt, att ifrån så skiljda håll appel gjorts till hans hjelpande och att man äfven på o lika ställen sökt det brådskande understödet.
För mannen kan det visserligen vara detsamma hvarifrån hjelpen kommer; icke så för hustrun, ifall hon skulle öfverlefva honom.
N:o 246. 611 Erhålles förökad pension af Rikets Ständer, äro då för Fru Förberg, född Nordencreutz, i den händelse hon blefva enka, utsigterna lyckligare, att af det ökade anslaget åt mannen kunna få en något större pension, än henne kunde ifrån andra fonder tillfalla.
Och då jag knappast vågar föreslå, att pension åt Fru Förberg, i händelse hon blefve enka, för närvarande kan varda beslutad, —• sådant är likväl välvilligt inom Hedervärda Bonde-Ståndet begärdt att nu bifallas till ett belopp af 300 R:dr, — är det således utur förbesagde synpunkt som det ligger så stor vigt uppå, att det äskade pensionstillskottet bifalles, om möjligt att utgå ifrån och med 1863 års början; hvarföre jag ock nu vågat framföra denna min vördsamma motion, slutande densamma med den redan då fattige vännens afskedsord, när vi uti Upsala 1829 skiljdes:
Förberg för att begynna sin sedermera till större delen så törnbeströdda tjenstemannabana: «Tänk någon går.g på vännen fjerran, Om fattig vän du ej försmår, Och sänd en suck då upp till Herran, Att allting honom lyckligt går!»
Om motionens remitterande till Höglofliga Stats-Utskottet får jag härmed vördsamt anhålla.
Stockholm den 30 November e. m. 1862.
Vördsamt anförande!
Enahanda motion, som den af Friherre Cederström, Rudolf, nu så välvilligt väckta (angående ökandet af pensionen för Lands-sekreteraren Olof Henrik Förberg), var tillämnad att göras ej mindre af mig, än af Herr Theologie Doktoren Schram inom Högvördiga Preste-Ståndet och af Herr Ljungberg inom Vällofliga Borgare-Ståndet, ehuru Herrar Schram och Ljungberg torde nu mera anse sådant mindre behöfligt och jag sjelf finner Lands-sekreteraren Förberg inom Ridderskapet och Adeln nu uti Friherre Cederström fått en så god förespråkare, att sådant är af mig öfverflödigt.
Då emellertid motionen är väckt icke allenast inom detta Höglofliga Stånd, utan äfven af samtlige Riksdagsmännen ifrån Uplands län inom Hedervärda Bonde-Ståndet, och jag på det innerligaste önskar att den, genom tjensteansträngningar, nu i sjukdom och svårt ekonomiskt betryck nedtyngde mannen måtte erhålla det äskade pen-; sionstillskottet, anser jag mig böra instämma uti motionen, så mycket heldre, som jag är i tillfälle icke allenast att vitsorda de gjorda uppgifterna, utan ä(vep sedan 612 Motioner tios Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 247. yngre åren och alltjemt sedermera personligen känner så väl de begge sjuka makarne Förberg, som deras svåra ekonomiska ställning.
Jag anser mig äfven, såsom den bästa rekommendation för Lands-sekreteraren Förberg, kunna förklara, att f. d. Landshöfdingen i Uplands län, m. m., Friherre von Kramer, om han nu varit tillstädes, skolat vara en varm förespråkare för den under många år, äfven såsom t. f. Lands-sekreterare, honom biträdande arbetsamme och nitiske Landskansli-tjenstemannen.
Detta mitt vördsamma anförande, hvilket jag anhåller måtte få efterfölja motionen till Höglofliga Stats-Utskottet, har jag, då jag af tjenstegöromål var förhindrad att vara tillstädes under hela tiden under förmiddagens plenum och då motionen remitterades, på förhand uppsatt, på det icke uppsättandet häraf skulle fördröja afsändningen.
Stockholm den 28 November e. m. 1862.
Axel Fredrik Liljenstolpe. Wio 24:7.
Af Friherre Cederström, Rudolf, angående organiserande af en representation för häradet.
Med åberopande af de, vid öfverläggningarne om kommunal-lagens stadganden, dels inom Riks-Stånden vid sistlidne riksdag afgifna yttranden, dels ock, inom den för besagde lags beredande tillsatte kommitté, yttrade åsigter, till stöd för denna lags förfuilständigande medelst införande deri af tjenliga föreskrifter angående organiserandet af en representation för häradet, till utvecklande af dess kommunala betydelse och till befrämjande af dess speciela förkofran, — yttranden, till hvilka jag endast här torde böra hänvisa, utan behof af deras upprepande, — hemställer jag vördsammast, att Rikets Ständer, — derest eget underdånigt förslag i ämnet icke anses nu lämpligt att afgifvas, — ville medelst underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla om jDess nådiga Proposition för nästinstundande riksmöte, i ändamål af denna angelägenhets ordnande på ett, för denna form af vårt samhällslif mest tillfredsställande sätt, Motioner hos ^Ridder skåpet och Adeln 1862.
Om remiss af denna min motion till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet anhålles.
Jtt© 248.
Af Herr von Hofsten?
SS en åi,'t Johon? angående anslag till aflöning åt en Provincial-läkare i Carlskoga härad.
Vid sednaste riksdag blefvo af Rikets Ständer beviljade anslag till aflönande af 20 nya provincial-läkare.
Carlskoga härad och socken, med en befolkning af 11,000 personer och på ett afstånd från närmaste städer af 4 å 5 mil, hade desto heldre gjort sig förhoppning att en af dessa nya löner skulle komma nämnde distrikt till godo, som derstädes redan frän längre tid tillbaka funnos uppfyllda de vilkor, Rikets Ständer stadgat i fråga om kostnadsfri bostads upplåtande och underhållande åt läkaren.
Sundhets-kollegium skulle till Kongl. Maj:t ingå med förslag å de distrikter, som af de nya löneanslagen företrädesvis borde komma i åtnjutande, blef Carlskoga härad deribland icke upptaget.
Hos Rikets nu församlade Ständer har Kongl. Maj:t, i sin nådiga Proposition, äskat anslag för ytterligare
Nio nya provincial-läkare.
För alla händelser tillåter jag mig emellertid, jemte meddelad upplysning att den läkare, hvilken under några år varit bosatt i Carlskoga, nu mera, i saknad af tillräcklig utkomst, lemnat orten, hvars behof af beqvämligare sjukvård än den, som på 4 å 5 mills afstånd må kunna erhållas, alltså är i högsta grad kännbart, härmedelst ödmjukast hemställa och föreslå, att för Carlskoga distrikt, till aflönande af en derstädes stationerad provincial-läkare, måtte af Rikets Ständer anvisas ett årligt löneanslag af 1,500 R:dr R:mt.
Stockholm den 30 November 1862. B. J. v.
Hofsten. 614 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:ris 249 och 250.
If:o 24».
Af Herr von Schewen, Axel Willielm, angående pension åt f. d. Kapitenen Friherre Eugene von Vegesach.
Till erhållande af pension till ett belopp af 500 R:dr R:mt får jag hos Rikets Ständer vördsamt föreslå f. d.
Fältjägare-regemente Friherre Eugéne von Vegesach.
Såsom skäl för denna min hemställan får jag anföra att Friherre von Vegesach under en tid af 50 år varit anställd vid arméen och derunder med heder och utmärkelse deltagit i fälttågen 1808 och 1809, 1813 och 1814, samt att han, sedan han genom iråkadt ekonomiskt betryck år 1832 nödgades lemna tjensten, med oförtröttadt nit sökt gagna sitt fädernesland.
Han är nu omkring 70 år gammal, och eger till betryggandet af sina återstående dagar endast en årlig inkomt af 100 R:dr R:mt, som Kongl. Majit nådigst täckts tilldela honom af de medel Rikets
Ständer till understöd åt ålderstigne och medellöse militärer, som gjort sig förtjente af fäderneslandet, stäldt till Kongl. Majits förfogande.
Att dessa 100 R:dr Runt äro alltför otillräckliga, då arbetskrafter numera svika, inses lätt, och vågar jag derföre anhålla, att Rikets Ständer, till lindrande af bekymren under de år som ännu för honom kunna återstå, måtte bevilja det begärda understödet.
Axel Wilhelm von Schewen. X:o 250.
Af Herr Oldevig;, Hans Fredrih, angående förhöjning af det utaf Kongl. Majit äskade anslag för anläggning af nya samt förbättring eller omläggning aj backiga eller eljest mindre goda vägar.
Uti Kongl. Majits nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof är föreslaget, att Rikets Ständer mätte till fond för anläggning af nya samt förbät - Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
615 tring eller omläggning af backiga eller mindre goda vägar anvisa 150,000 R:dr årligen under nästa statsregleringsperiod, eller för alla tre åren tillsammans 450,000 R:dr.
Då likväl Styrelsen för Allmänna Väg- och Vattenbyggnader i riket uti sitt, för detta riksmöte, till Kongl. Maj:t i underdånighet aflemnade generalförslag uppfört 1,671,040
R:dr, såsom understöd till arbetsföretag för förbättring af vägar inom särskilda delar af riket, enligt upprättade och hos Styrelsen förvarade arbetsplaner, och otvifvelaktigt är att ansökningar om understöd till flere andra så beskaffade arbeten skola, innan nästa statsregleringsperiod inträder, till Kongl.
Maj:t inkomma; så och enär det icke lärer kunna nekas att bristen på sådana vägar, hvilka utan våda eller svårighet kunna befaras och till varuforsling begagnas, utgör ännu mångenstädes i landet ett hinder för näringarnes framsteg och industriens utvecklig, tillåter jag mig föreslå, att den af Kongl. Maj:t äskade fond till anläggning af nya samt förbättring eller omläggning af backiga eller mindre goda vägar måtte höjas till 750,000 R:dr och att Rikets Ständer således ville för nämnde ändamål anvisa denna summa att utgå med 250,000 R:dr årligen, under de tre åren 1864, 1865 och 1866.
Jag anhåller om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott.
Stockholm den 30 November 1862. II. F.
Oldevig.
M:o 231.
Af Herr FJfiSmclljelm, angående pension åt 3 handt verkslärare vid allmänna institutet för döfstumma och blinda.
Då det är samhällets pligt att bereda tillfälle till nödig undervisning åt landets deraf mest behöfvande barn, bland hvilka döfstumma och blinda, oftast derifrån uteslutna, böra lika mycket ihågkommas som de fullsinnade, måste det äfven vara Statens ovilkorliga skyldighet att med sitt kraftiga skydd omfatta de personer, som egnat sin tid och sina krafter åt denna klass af vanlottade varelser.
Institutet för döfstumma och blinda har under sin 50-åriga tillvaro haft lyckan att ega flere nitiska och dugliga lärare så väl i intellektuelt som tekniskt hänseende, hvilka under en lång följd af år fått egna sig åt detta mödosamma arbete, som visat sig så välsignelserikt, att under deras ledning omkring 500 döfstumma blifvit bildade till nyttiga samhällsmedlemmar. 616 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
Tre af institutets handtverkslärare vid afdelningen för döfstumma synas nu, i följd af sin långa tjenstetid, framskridna ålder och försvagade krafter, vara berättigade att från sin tjenst afgå.
Desse personer äro: läraren i skräddare-yrket J.
Nordfeldt, född 1795, anställd vid institutet 1829; läraren i skomakare-yrket J. P. Gustafsson, född 1799, anställd vid institutet 1829, och läraren i smeds-yrket E., Grönstedt, född 1800, anställd vid institutet 1830.
Då deras lönevilkor jemte öfriga förmåner varit för dem och deras familjer knappast tillräckliga för deras anspråkslösa bergning, hafva de icke kunnat samla någon besparing för framtida dagar; och enär institutet icke eger någon fond att dermed pensionera ålderstigna tjenstemän, synas både rättvisa och billighet fordra att en hvar af bemälde handtverkslärare, efter sitt afskedstagande från berörda befattningar, må å rikets allmänna indragningsstat uppföras till åtnjutande af en årlig pension, stor 400 R:dr R:mt, motsvarande ungefär |:delar af de förmåner de vid institutet uppburo, på det att dessa i mensklighetens tjenst grånade lärare icke måtte handlöst öfverlemnas åt nöd och elände, sedan de under sin verksamhet förnött helsa och krafter för undervisning och vård af så många annars olyckliga medmenniskor.
I anledning häraf får jag vördsammast anhålla, det Rikets Höglofliga Ständer behagade till erhållande af årlig pension af Fyra hundra Riksdaler Riksmynt å rikets allmänna indragningsstat uppföra en hvar af bemälde J.
TX:o 252.
Af Herr Cederschiöld, SÄndolf, angående förbättring af de tre yngre ledamöternas i Kongl. Kammar-kollegium lönevilkor.
För Kongl. Kammar-kollegii 6 ledamöter utgöra lönerna numera 5,000 R:dr för de 3 äldre och 4,500 för de 3 yngre.
Grunden till denna skilnad i aflöningen är förmodligen den, att då utgifterna för uppvexande medlemmar af familjen tilltaga, jemväl ökad tillgång dertill må vara att påräkna; — men då ledamöterna i detta embetsverk aldrig befordras till andra embeten Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 253. 617 embeten samt de ledamöter, hvilka icke böra taga hänsyn till förmånen af flyttning från hufvudstaden vid uppnådd pensionsålder eller hvilkas lyckliga helsotillstånd icke medgifver afsked med pension vid sådan ålder, desto heldre qvarstanna i embetet, som lönen är större än pensionen, så uppstår häraf den följd, att förmånen utaf den bättre aflöningen i de flesta fall antagligen icke tillgodokommer de yngre ledamöterna förr, än de sjelfva stå helt nära pensionsåldern och att de således vida sednare än som varit afsedt komma i åtnjutande af den förmånligare aflöningen.
Vid sådant förhållande hemställes till Rikets Ständers bepröfvande om icke i nämnde hänseende den förändring skäligen bör medgifvas, att ledamöterna i detta embetsverk vid förloppet af viss tid, som lämpligen torde kunna bestämmas till 5 år, efter utnämningen till embetet, må tillträda den högre lönen.
M:o 253.
Af Grefve Tanbe, Helinius; Edvard* angående rätt till pension å Allmänna Indragningsstaten för Häradshöfdmgar.
Vid nästlidne riksmöte tog jag mig den friheten väcka följande motion: »Sedan nästlidne riksmöte äro Iläradshöfdingarne de enda Statens civile tjenste»män, som sakna pensionsrätt på allmänn indragningsstaten.
Få äro dock de embetsmän, som, mera än dessa, behöfva att, vid upphunnen högre ålder, söka lugn och »ro.
Strängt arbete, täta resor i hvilken årstid som helst, och ofta dåliga embets »rum måste nödvändigt inverka på deras helsa och, oaktadt den bästa vilja, sätta »dem ur stånd att i längden, med den kraft och den verksamhet, som embetet förädrar, fullgöra dess åligganden.
Ty värr, måste de dock, under nuvarande förhållande, »bibehålla sina platser, äfven då tid vore att de drogo sig undan och lemnade rum »för bättre krafter.
Enligt hvad allmänt är kändt, ega nemligen Häradshöfdingarne »icke annan rätt till pension, än den dem tillkommer såsom delegare i 5:dje klassen »af Civil-statens pensions-inrättning, der det årliga underhållet, enligt Reglementet den »30
December 1838, är 1,000 R:dr R:mt, förut blott 750 R:dr samma mynt.
»Följden är ock den, att de i det längsta sjelfva söka att förrätta sina embeten, Bih. ätt R.
Prot. 1862 & 1863. 11 Sami. 1 Afd. 78 618 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 253. »ofta med högligen försvagade sjals- och kroppskrafter, och sedan, då detta icke »längre går för sig, på grund af läkarebetyg, söka och erhålla tjenstledighet i åratal, »dock hvarje gång för endast ett år i sender.
Under deras återstående lifstid måste »tjensten sedermera uppehållas, efter förordnande af personer, som ofta erhålla ringa »ersättning för sin möda, samt, i alla fall, i anseende till deras osäkra ställning, så »snart de förvärfva tillräckliga s. k. »meriter», söka och erhålla nådig befordran till »annan ort, hvilket förorsakar förnyade ombyten af vikarier, ibland så ofta, att icke »någon innehar ett förordnande att förestå en domsaga så länge, att han hinner »blifva med ortens förhållande bekant.
Då ett sådant förhållande är, såväl för det »allmänna som för dem, hvilka nödgas domstolarne anlita, högst ofördelaktigt, hoppas »jag Rikets Ständer skola inse nödvändigheten deraf, att Horadsböfdingarne sättas i »tillfälle, att, vid uppnådd ålder af 65 år, lemna sina tjenster.
För att likväl om »Häradshöfdingarne medgifven pensionsrätt skall uppfylla ändamålet dermed, fordras, »att den bestämmes med afseende på vigten deraf, att yngre män komma att irine »hafva dessa mödosamma domare-beställningar, samt på de åldriges lefnadsbehof och »icke på deras plats i rangordningen; ty eljest är jag säker att ingen Häradshöfding, »med stöd af sin i Kongl. Brefvet den 23 September 1688 och § 36 Regerings»formen bevarade rätt, lemnar sin plats.
På grund af allt detta får jag hemställa, »det måtte Rikets Ständer besluta: »att från och med 1860 Häradshöfdingar må, då de uppnått en ålder af »65 år och innehaft Häradshöfdinge-embetet i minst 15 år, ega rätt att, »vid afskedstagandet, å allmänna indragningsstaten erhålla en årlig pen»sion af 4,000 R:dr R:mt.»