Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
B:co. som, afräknade från Statens ofvanstående utgifter, visa, alt Stats-Verkets förlust under samma år utgör B:co Rdr 19,221: 2. 8 hvartill äfven bör läggas räntan och ska ttelöse-sk i 11 i lagen för allmänningen, hvilka, med antagande, att den motsvarar J mantal och att räntan deraf kunnat utgå i 8 år, tillhopa utföres med 4§6: 4- 8. då summan af Statens oersalta uppoffring blir . . B:co R:dr 19,704: 7. 4* hvaremot efter samma pris den af delägarne då fordrade lösen för förläningarne, efter afdrag af den betalning, som under tiden skulle för Lionden till Staten erläggas, utgör B:co R:dr 21,182: 39 sk., så att Statens verkliga uppoffring för lörläningarnes återfående den 1 Januari 1846, utöfver hvad den redan under liden på Silfver-Verkets underhåll bekostat, icke varit efter omförmäldte förslag mera än 1,428 R:dr 3i sk. 8 rst.
Banco, ett belopp, som af de återvunna förmånerne varit snart återguldet, så att förslaget synes Bolaget hafva lika mycket afsedt Statens fördel, som delegarnes skäliga ersättning för de förmåner, som det fordrades att delegarne skulle sig afhända.
Med afseende härå och då erfarenheten sedermera bekräftat vederbörande Bergsembetsmäns derförinnan afgifne yttranden, att grufvan icke kan drifvas med någon fördel för Staten i förhållande till dess för grufvedriften beviljade anslag, men Verket dermed ännu kan en längre tid, om ock med ringa vinst eller endast utan förlust för Bolaget, af detsamma hållas vid magt, beslöt Bolaget, att det, uti de vilkor för Föriäningarnes indragning till Slats-Utskottels Utlåtande, N.o 285. 9 till Staten, som, vid de år i83o och 183a förehafde underhandlingar i ämnet, blifvit af Löfås-verkets dåvarande innehafvare framställde och hvilka Bolaget fortfarande vidhåller, icke kunde medgifva annan förändring, än att, med afseende å sista årens förändrade spanmålspriser, lösen för ofvannämnde 200 Iunnor spanmåls och 3oo dagsverkens åtnjutande i femton år från försökningsarbetenas nedläggande, må, om sådant för Staten skulle anses förmånligt, utgå med Femton Tusende Riksdaler Banco att erläggas på en gång, så snart öfverenskommelsen blifvit mellan Staten och Bolaget afslutad, helst, enligt hvad här ofvan finnes utredt, samma vilkor i framtiden komma att för Staten medföra vida större förmåner, än sorn Bolaget derigenom får åt sig i löseskillingen förvarade.” Utur Protocollet rätteligen utdraget betygar P. de Laval.
Då, enligt hvad Högste
Domstolens ofvannämnda den tq
December 1820 meddelte Utslag gifver vid handen, de i och för Löfås Silfver-Verks drifvande från Statens sida beviljade förläningar och förmoner icke kunna, utan intresseuterues i samma verk begifvande, dem fråntagas, så vida icke bemälde intressenter varda lagligen förvunne att i någon måtto hafva brustit i fullgörande af de utaf Bergs-Collegium, i hänseende till verkets drift, bestämda föreskrifter; så lärer, vid sådant förhållande, det af motionären framställda yrkande, angående ovilkorlig indragning till Statsverket af ofvanberörde förläningar och förmåner, icke kunna lill någon åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda.
Deremot och enär, ej mindre af Bergs-Collegii sednast afgifne och vid Utskottets memorial N:o 168 fogade Berättelse, än ock af de utaf bemälda Embetsverk rörande Löfås Silfverveik tillförene meddelde upplysningar, nogsamt visar sig, att Statens af Löfås Silfverveik härflylande inkomst under en lång följd af år i högst betydlig mån understigit årliga värdet af de lill verket utgående förläningar, så synes det vara angeläget, att någon åtgärd vidtages, hvarigenom
Kronans ifrågavarande förlust må kunna för framtiden förckommas.
Med hänsigt härtill och i anledning af ofvanintagne förlikningsförslag, tror Utskottet en uppgörelse i godo vara den lämpligaste utväg alt i detta fall vidtaga.
Emedlertid och hvad angår det af intressenterne gjorde yrkande att få till skatte lösa den lill Silfververkets drift upplåtne allmänningslrakt; så, enär möjligt är, att någon ny silfverådra kan upptäckas inom Löfås grufvefälts utmål, hvilken, inmutad och bearbetad af Bih. till R.
Prat. 1845.
4 Sami 1 Afd. 2 Band. 30 Ha/t. 2 10 Stats Utskotlfts Utlåtande, N:o 285. enskild person, kunde bereda Staten inkomst af vanlig kronotionde, anser Utskottet skäl icke förefinnas att för närvarande afbända Staten ifrågava rande Allmänning, men tillstyrker deremot, att Rikets Ständer måtte på det sätt antaga berörde förlikningsförslag, att, för inlösen af ifrågavarande förläningar, en summa af i5,ooo R:dr B:co, i ett för allt, från Riksgälds Contoret utbetalas till intressenlerne i nämnde Silfververk, under vilkor, att samtlige förläningar öfverlemnas till k ronans disposition, samt att grufvedriften för kronans räkning uppbör, äfvensom under medgifvande från Statens sida, att, om icke inom fem år efter förlikningens afslutande, enskild man bearbetat någon ny Siifvergrufva å Löfås grufvefält, hvaiaf Kronan bar att påräkna årlig inkomst, delegarne då må ega optionsrätt att omförmälde Allmänningslrakt, efter Förfaltningarne, till skatte lösa.
I händelse af Rikets Ständers bifall härtill, torde skrifvelse i ämnet böra till Kongl.
Majit i underdånighet a flå tas, med anhållan, det vederbörande embetsmyndigheler mätte få sig i Nåder anbefaldt aLt om förliknin gens afslutande gå i författning.
Reser vation: af Herr Norin, som åberopade Inkomst-Afdelningens förslag till utlåtande, så lydande: '’Då, enligt hvad Högste
Domstolens ofvannämnde den 19 December 1820 meddeldle Utslag gifver vid handen, de i och för Löfås Silfververks drifvande från Statens sida beviljade förläningar och förmåner icke kunna utan interessenlernes i samma verk begifvande dem fråntagas, så vida icke bemälde interessenter varda lagliga förvunne alt i någon måtto hafva brustit i fullgörande af de utaf Bergs-Collegium i hänseende till verkets drift bestämde föreskrifter, så lärer, vid sådant förhållande, det af motionären framställde yrkande angående ovilkorlig indragning till Stats-Verket af ofvanberörde förläningar och förmåner icke kunna till någon åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda.
Deremot och enär ej mindre af Bergs-Collegii sednast afgifne och uti Utskottets memorial N:o 168 intagne berättelse, än ock af de utaf bemälde Embetsverk rörande Löfås Silfververk tillförene meddeldte upplysningar nogsamt visar sig, att Statens af Löfås Silfververk härflytan - Sials-Utskotlets Memorial, N.-o 286.
11 de inkomst under en lång följd af år i högst betydlig mån understigit årliga värdet af de till Verket utgående förläningar samt, under sådana omständigheter, det synes angeläget att någon åtgärd blefve vidtagen, hvarigenom
Kronans ifrågavarande förlust må kunna för framtiden förekommas, har Utskottet trott sig böra hemställa, det Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, att, så framt, vid anställd förnyad undersökning, skulle tillförlitligen utrönas, det någon utsigt icke förefinnes alt vid Löfås kunna tillvägabringa ett mera lönande bergsbruk och såmedelst för Staten bereda en inkomst, närmare motsvarande de uppoffringar, som, till understöd för nämnde verk, det allmänna sig åtagit, Kongl. Maj:t då täcktes dels låta uppgöra förslag till en så beskaffad öfververenskommelse emellan kronan och innehafvarne af Löfås Silfververk, enligt hvilken desse sistnämnde å ena sidan åtnjöte befrielse från skyldigheten att verket vidare bedrifva ocherhölle lämplig ersättning, antingen genom förläningarnes bibehållande under någon viss tid efter arbetets nedläggande eller på annat sätt, samt å andra sidan medgåfve, att de till verkets bedrifvande upplåtne förläningar och förmåner finge till Kronan indragas, dels ock sedan vederbörande blifvit öfver omförmälde förslag hörde, till Rikets Ständer i ämnet aflåta Nådig Proposition.” M S§6- Ank. till Exp.-Utsk. d. 22 April, kl. 11 f. m.
Memorial, i anledning af Pdks-Ständens skiljaktiga beslut, i fråga orri befrielse for Presidenten af Billbergh, Carizli-Rådet Påle rius, Kammar - Rätts - Rådet Pinroth och Contro/leuren Middendorff' J rån ädömdt ersättnings-ansvar i och för deri efter aflidne Tullförvaltaren Ifuer jppade balance. (I. A.)
Den af Stats-Utskottet i betänkandet N:o 88 framställde och i utlåtandet N:o 209 förnyade hemställan, — alt Rikets Ständer malte medgifva, att 12 Siats-Utskottets Memorial, N.-o 286. verkställigheten af Högste Domstolens den 6 Maj 1843 gifne ULslag i hvad detsamma angår Presidenten af Hillberth, Canzli-Rädet balerius, KammarRätts-Rådet Pinroth och Conlrolleuren Middendorf)' ådömd ersättnings-skyldighet, i och för den efter aflidne Tullförvaltaren Finer yppade balance, må anstå, intilldess Rikets Ständer vid sitt nästa sammanträde ånyo företaga frågan om ersättningsbeloppets indrifning eller afskrifvande, äfvensom att Rikets Ständer ville förordna, att, under tiden och intilldess beslut i detta ämne kan af Rikets näst sammanträdande Ständer varda meddeladt, den af Kongl. Maj:t i Nåder förordnade qvarstad kommer att fortfarande ega rum å af Fil/bergs, Faler ii, Fin ruths och Middendorffs fasta och lösa egendom, med undantag likväl af bemälde embets- och tjenstemän tillkommande löner och pensioner, — har, enligt Utskottet tillhandakomne protocollsutdrag, blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet bifallen.
Borgare-Ståndet har deremot, med ogillande af Utskottets förenämnde utlåtanden, beslutat, att någon afskrifning af ifrågavarande balance-medel, hvarken i följd af Kongl. Majrts Nådiga Proposition eller på grund af enskilda motioner, bör ega rum; och har jemväl Bonde-Ståndet, med afslag så väl å Kongl. Maj:ts aflatna Nådiga Proposition, som de i ämnet väckte motioner, ogillat Utskottets utlåtande N:o 209.
Enär två Riks-Stånd således stadnat emot två, och det kan förefalla tvifvelaktigt, huruvida, under sådane förhållanden, frågan bör förfalla, eller blifva föremål för votering i Förstärkt Stats-Utskott, har Utskottet till en början ansett sig böra inbjuda Borgare- och Bonde-Stånden att, med instämmande uti Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ståndets beslut, medgifva det af Utskottet tillstyrkte uppskof intill nästkommande Riksdag med förevarande afskrifningsfrågas slutliga afgörande.
Reservationer: af Herrar Schartau, Gustafsson och Falleij, hvilka ansågo Utskottet nu jemväl hafva bordt uppställa voteringsproposition i frågan; af Herr Norin, som ansåg, att Utskottet, i stället för inbjudningen lill Borgare- och Bonde-Stånden, bordt inbjuda Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet att i frågan fatta definitivt beslut. STOCKHOLM, Lundberg & Camp., 1845. Stats-UlsfiOtlets Utlåtande, No o8~.
I N:o 387.
Ank. till Exp.-Utsk. den 3o April, kl. 7 e. bi.
Utlåtande, i anledning af väckta motioner om J dränd ringar i sättet för utgörande af indelta räntor samt om dessas jemte Tionde-Silanmå/ens indragning till Stats-Verket m. m. (I. A.) Hedervärda Bonde-Ståndet har Lill Stats-Utskottets handläggning remitterat följande motioner: 1:0 af Riksdags-fu II magt igen Eric Norberg från Westerås Län, hvilken föreslagit, alt, till afhjelpande af det ojernna beskatlnings-systemet, hvars ofördelaktiga inverkan på samhälls-skicket och folkets economiska ställning vore allmänt känd, alla indelta räntor, sorn äro lill staters, och corpsers aflöning eller serskildta verk och inrättningar m. fl. behof anordnade måtte få lösas efter Läns-markegång samt beloppet ingå till Stats-Verket och ersättas af contanta löner och ansia" till indelnings-tagarne; och har motionären, 11*11 ' o O 7 . i 7 med hvilken Olof Nilsson från Westerbottens
Län jemte flere af Ståndets ledamöter sig förenat, till stöd för sin framställning åberopat Stats-Utskottets vid nästlidne Riksmöte under N:ris 170 och 3a6 algifne yttranden i dessa ämnen, 2:0 af Jon Olsson från Gefleborgs
Län: att alla indelta räntor och kronolionde-anslag måtte med 1844 ^*rs s^llt till Stats-Verket indragas och ersättas af contanta löne-anslag med ett för fem år i sender bestämdt belopp, grundadt på medium af sistförflutne tio årens markegångs-pris, hvartill jemväl borde läggas den ränte-tagarne medgifna forsel-lön å spanmålen.
Vidare och ehuru motionären önskade upphörande af ränte-persedlarnes leverering in natura, ansåg han dock betänkligt att nu, så länge
KammarCollegium kunde utan ringaste skäl höja markegångs-prisen, beröfva den skattdragande nämnde rättighet, utan föreslog, att vid de tillfällen, då löpande årets markegångs-pris öfverstiga det flir fem år bestämda lösningspriset inom Länet, lösen efter sistnämnde pris ovillkorligen skall till StatsVerket erläggas, men att deremot, då löpande årets pris understiga eller gå Bihrjill R.
Prot. 1845J 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 3l Haft. I 2 Stats-Utskottets Utlåtande, N;o 287. jemnt upp med det för fem år bestämda medel-priset, ränte-gifvare må vara tillåtet att, på sätt hittills skett, hos krono-logden uppsäga
Lill leverering in natura, med skyldighet att betala skillnaden emellan löpande årets lägre pris och det bestämde medel-priset.
Häruti hafva Oloj Larsson från Gefleborgs Län och P.
Matsson från Wester-Norrlands
Län instämt; hvaremot samtelige Riksdags-fullmägtige från Stora Kopparbergs
Län yrkat
Dal-allmogens bibehållande vid sin rätt att in natura leverera kronotionde-spanmålen; Anders Ericsson från Elfsborgs Län erinrat att, om staten skulle emottaga alla na tura-persedlar och dem föryttra, flere nya magasiner erfordrades samt Anders Johan Sandstedt m. fl. från Jönköpings
Län förbehållit hemmans-egare rätt till hästvacance-spanmålens och tiondens levererande in natura. 3:o af Jöns Jönsson från Christianstads Län, hvilken yrkat upphörande af skyldigheten att forsla lönings-spanmålen och föreslagit, det alla tionde-gifvare måtte ega rättighet att lösa sin tionde antingen efter årets markegångs-pris, eller efter medium af de sista fem eller tio årens pris, på sätt 15 §. 1 mom. i 1835 års Riksdags-beslut innehåller.
Häruti hafva flere
Ståndets ledamöter instämt, hvaremot andre ansett ränte-gifvare höra bibehållas vid options-rätten; alt det icke vore värre att göra resor för spanmålens levererande in natura, än att behöfva färdas lång väg, i ändamål af dess försäljning, o. s. v. 4:o af Hans Persson från Gefleborgs Län, hvilken, till afhjelpande af den nu rådande oredan i beskattnings-väsendet, afgifvit ett så lydande förslag: ”Efter hvad Riket gifvil i grundskatt uti penninge-värde per me dium, undei- t. ex. 10, 15, lill äfventyrs 20 år, fördelas summan på Länen, häraderne, hemmanen och delarne deraf, i förhållande till hvad de för samma tid utgjort.
Den sålunda funna grund-medii-skatten reduceras till och åsätles i silfver, efter den stadgade realisalions-grunden, flir att undvika vådan och äfventyret af pappers-myntets föränderlighet, med iakttagande, så vidt sig göra låter, af runda tal hvilken reducering likväl borde utaf jordeboks ransakning föregås.0 5:o af Lars Norrby och Conrad Rommin från Gottland: att de räntegifvare derstädes, hvilka äro pligtige att till Länets kronofogdar och länsmän ulgöra vissa ränte persedlar, måtte undfå rättighet att desamma i penningar efter markegångs-pris sig afbörda.
Utskottet har tillika tigit kännedom af Kongl.
Stats-Contorets den 18 December i83() till Kongl. Maj:t ingångna och uti sednaste Revisions - Stats-Ut skottets Utlåtandej N:o i8~j. 3 berättelse (pag. 47•) omnämnda underdåniga förslag att, lill befordrande af redighet i räkenskaperne och enhet vid löners anslående, Stats-Verket måtte öfvertaga samtelige indelningarne och i stället förse deras innehafvare med penninge-löner, hvarigenom den billiga förmon skulle tillskyndas indelnings-gifvare, att de, lika med dem, som böra utgöra sin afrads- eller tionde-spanmål directe till kronan ej allenast befriades från forsel-lönens erläggande, utan äfven egde begagna den i allmänhet medgifna options-rätten i afseende å spanmålens leverering antingen in natura eller i penningar efler markegång.
De ämnen, hvilka uti ofranberörde motioner och förslag förekomma, hafva vid flere föregående Riksmöten utgjort föremål för Rikets Ständers uppmärksamhet och jemväl föranledt det af n84o—41 årens Stats-Utskott under N:o 170 algifna utlåtande, deruti tillstyrktes, bland annat, att alla indelta räntor och krono-tionde, som till corpsers m. fl. aflöning äro anordnade, skulle lill Stats-Verket indragas och ersättas af contanta löner och anslag; att, för delta ändamål, borde uträknas hvarje indelt lön eller anslags-belopp, eller medium af markegången under de 10 åren 1831—1840, med tillägg af den forsel-lön å spanmål, hvartill indelnings-hafvaren varit berättigad, hvarefter beloppet, bestämdt i jemna riksdaler-tal, utgjorde löne- eller anslags-ersätlningen; att de tjenstemän, som innehafva indelta löner, egde alt, efter eget val, vid dem bibehållas eller derför åtnjuta contant godlgörelse, quartaliler från Landt-ränteriet, men att de personer, hvilka 'ill tjensterne utnämndes tills vidare skulle åtnjuta contant aflöning; att de lill fromma stiftelser m. m. anordnade indelta räntor och krono-tionde borde indragas med 1840 års slut, hvarefter inrättningarne från och med år 1841 erhöllo contant ersättning medelst i jemna riksdaler-tal bestämda anslag, motsvarande räntornas och krono-liondens medel-belopp under då sistförflutna 10 år, hvilka anslag oförändrad utginge under 5 år och sedermera bestämdes för 5 år i sender, efter medium af då sednast tilländalupne 10 årens markegång; och borde dessa anslag inom slutet af hvarje år utbetalas; hvarjemte Utskottet hemställde, att Riksgälds-Contoret mätte intill påföljande Riksdag, få quartaliler förskjuta beloppet af de löner, hvilka, i följd af indelta räntors och anslags indragning, borde, efter de vid årsstaternes uppgörande kända förhållanden, för året i contant utbetalas, under villkor, att, så snart årets skaller tdl Stats-Verket inflyta, föregående årets föiskolt blefve till fullo ålerbetaldt. Stats-Ltskollets Utlåtande, N'-o 287.
Ulskollet har i noggrannt öfvervägande tagit så väl de tili rnolionerne angifna skäl, sorn ock hvad nästlidne Riksdags Slals-IJtskolt anfort och omständighelerne i öfrigt gifva \id handen, samt får nu uti denna vigtiga och vidt omfattande fråga sin mening Rikets Ständers pröfning underställa.
Beträffande först de väckta förslagen om indelta räntors indragning till Stats-Verket, emot anvisning af motsvarande contanta anslag; sä anser Utskottet det vara ostridigt, ali, genom räntors och tiondes utgående till vissa inrättningar och embetsman, många och väsendtliga olägenheter tillskyndas räntegi/varén, emedan räntetagaren är berättigad, att, utan afseende på större eller mindre möjlighet för den förstnämnde att fullgöra sitt åliggande, och ulan afseende på årsväxt, tillgångar och gällande pris, till leverering in natura uppsäga de uppsägbare persedlarne, äfvensom alt utan afseende på otjenlig! väglag eller andra svårigheter, få spanmålen forslad en viss väglängd, — och dymedelst kan räntetagaren ega tillfälle att fordra en öfverdrifvet hög lösen.
För indelningstagaren åter inträffar, att han sent får uppbära lönen och stundom med kostnad och besvär mäste besörja indrifning deraf hos flere serskilta personer, hvarjemte han ofta äfventyrar att få emottaga spanmål, ulan möjlighet att med fördel förvandla densamma till de penningar, hvaraf han egentligen är i behof.
Lönen bl ifver- till sitt belopp mycket olika det ena året emot det andra, och någon säker beräkning på det löpande årets inkomst, kan aldrig ulaf honom uppgöras.
Stats-Verket har af den omnämnde dispositionen den olägenhet, alt räkenskaperne blifva meia invecklade och att de till serskilla corpser anvisade ränlor mäste intagas i flere redogörelser.
Utskottet anser derföre en förändring härutinnan och indragning till Stats-Verket af de till corpser, stater, verk och inrättningar anslagna räntor och kronotionde, både vara önskelig och böra verkställas, så vida ålgården kan ega rum, ulan Slals-Veikels allt lör dryga betunganden och utan att någon derigenom blifver i sin lagliga rätt förnärmad, samt så vida trygghet vinnes att statens tjenst framgent, likasom hittills, kan, äfven vid de mest oblida skillén och föränderliga förhållanden, fortfarande och till det allmännas båtnad blifva bestridd.
Undanlag måste således åtminstone lills vidare ega rnm i afseende på sådane ränlor, som in natura utgöras i och för något serskildt verks drift, äfvensom förändringen icke kan för löntagare, utan godvilligt medgifvande, inträda förr än vid förflyttning från nu innehafvande tjenstebefattning, och dessutom mäste åtskilliga härmed sam - Stats-Ulskottets Utlåtande, N.o 28J, manhang egande frågor tagas i skärskådande.
Om nemligen alla ifrågavarande räntor oell krono-lionde lill Siats-Verket indragas, måsle nuvarande indelningshafvare, likasom andre, contanle, löntagare, erhålla sina löner qvartaliter under årets lopp, ty hvad räntegifvare nu erlägga, ingår ej förr än under det påföljande årets fyra forsla månader.
Verk och inrättningar äro jemväl berättigade att erhålla dem tillerkända anslag, — om ej qvartaliter, åtminstone vid hvarje års utgång, och således innan uppbörden från de skatlskyldige ingått.
Härigenom kommer Stats-Verket i nödvändighet att utgifva ett förkott, motsvarande hela beloppet af de till kronan sålunda indragne räntor och kronotionde.
Löntagares hittills i allmänhet knappa villkor kunna lika litet som de till academier, verk och inrättninger anslagna inkomster, förminskas, utan måste, enligt Utskottets tanka, fortfarande bibehållas vid sitt nuvarande belopp och ersättningen, för t. ex. spanmål, dem således oafkortad tillerkännas, jemte nu stadgade forsellön.
Men dymedelst att allt hvad räntegifvare nu erlägga hädanefter blefve kronan behållet, och någon forlön således icke vidare af dem utgåfves, måste Statsverket också vidkännas en större utgift, än som motsvaras af de inflytande räntornes belopp; — hvarjemte icke bör förbises den omständigheten, att, om räntegifvare bibehållas vid nu egande rättighet att leverera räntepersedlarne in natura, staten torde, när goda skördar inträffa, få emottaga ett större qvantum spanmål än hitintills, hvarigenom utvidgning af kronans magasiner samt, på vissa orter någon tillökning i magasins-förvaltare-personalen kunde blifva erforderlig.
Svårigheten att afsätta den levererade spanmålen, omkoslnaderne vid dess försäljning och' förlusterne då den en längre tid bl i fver qvarliggande, torde ock stundom förorsaka förökad utgift eller minskad behållning för Stats-Verket.
Utskottet är nu icke i tillfälle alt fullständigt och med tillförlitlighet utreda beloppet af de under indelta ordinarie räntan samt krono-tiondespanmålen till löntagare anordnade summor, skiljdt från hvad som utgår till verk, inrättningar och rusthåll, emedan uti de häröfver befintliga uppgifter befinnes summariskt hopräktnadt, så väl det till dessa ändamål anslagne belopp, som boställsräntor och hvad som ulgöF rusthållens egna ursprugliga hemmans- och jordeboks-räntor.
För bestämdt utrönande af desse förhållanden erfordras en noggrann undersökning i orterne, men Utskottet har emedlertid, ehuru blott genom approximativ, öfverslag, trott sig finna, att 6 Stats-Utskottets
Ut lät ande, N.o 28 7. utaf den vid innevarande Riksdag, af Rikets Ständer beräknade indelta ordinarie räntan 1,762,000: — — och indelta tionde-spanmålen . . . 634,170: — — * 2,396,170: — — vid pass hälften, eller i rundt tal heräknadt .... i,o5o,ooo: — — måste antagas vara anslaget till löntagareoch att vid pass | eller ungefärligen 85o,ooo: — — sannolikt utgör det, sorn är öfverlåtet till academier, verk och inrättningar, äfvensom rusthålls-augment m. m.; — samt att det öfriga 490,170: — — består af boställs-räntor och rusthålls-hemmans-räntor.
Åt löntagare, verk och inrättningar m. fl. äro under indelta räntor och kronotionden, nu anslagne circa 168,000 tunnor span mål, deraf forlön utgör 56,ooo R:dr.
Enligt denna beräkning skulle, i fall Stats-Verket, såsom ofvanberördt är, öfvertager de indelta räntorna och krono-tionden, samt i stället tilldelar åt vederbörande contanta löner och anslag, Stats-Verket sannolikt få vidkännas ett för framtiden stående förskott af 1,900,000
R:dr eller måhända närmare 2 Millioner R:dr Banco, och en årlig förlust af omkring 56,000 R:dr, oberäknadt räntan å förskotts-summan och den ökade magasinerings-kostnaden.