Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom stadgandet i detta morn. om vilkoren för presterskapets deltagande i fattigvårds-styrelsen, vöre presterskapet betaget tillfälle till utöfvande af den dem åliggande pligt att vara de fattiges målsmän, enär pastor, om lian skall kunna vara ordförande i fattigvårds-styrelsen, tillika måste vara vald till ordförande i sockne-nämnden.
Detta sednare bestyr vore dock icke alltid förenligt med pastors öfrige göromål; hvarföre och då den rättighet att såsom ledamot deltaga i fattigvårds-styrelsen, som blifvit pastor, hvilken icke är ordförande eller ledamot i sockne-nämnden, medgifven, icke vore för ändamålet tillräcklig, har blifvit föreslaget, ätt pastor, eller den at församlingens prester, som hans tjenst företräder, alltid må vara ordförande i. fattigvårds-styrelsen, hvars ledamöter i öfrigt skola utgöras af sockne-nämnden och församlingens öfrige prester, der sådana finnas.
Vidare har, under åberopande af Rikets Ständers vid sistliåline riksdag afgifna underdåniga förslag, blifvit yrkadt, att kyrkoherden skall få sig såsom en skyldighet ålagdt, att vara ledamot i sockne-nämnden vid behandlingen af de ärenden, som röra fattigvården; varande till stöd för sistberörde förslag hufvudsakligen anfördt, att kyrkoherden, bättre än någon annan, egde kännedom både om person- och sakförhållanden inom kommunen samt att han, i kraft af sitt embete, framför någon annan, vore i tillfälle att medla emellan de stridiga intressen, som i sådana frågor kunna uppkomma.
Enär de bestyr, hvilka tillhöra Fattigvårds-styrelse och Sockne-nämnd, i flere afseenden med hvarandra ega gemenskap och således, för att kunna rätt utöfvas, erfordra samverkande åtgärder, finna Utskotten det vara både lämpligt och behöfligt, att, till förekommande af den stridighet emellan dessa myndigheters åtgärder, hvartill skiljaktiga åsigter i kunna föranleda, befattningen med dessa bestyr samtidigt innehafvas af samma personer.
I anledning häraf och då Utskotten dessutom äro öfvertygade, att den föreslagna åtgärden att från Sockne-nämnden på serskilda, för sådant ändamål inrättade, styrelser öfverflytta fattigvårdsbestyret, skulle på många ställen, åtminstone inom fattigvårdssamhällen af ringa omfång och folkrikhet, komma att förfela det dermed åsyftade ändamål, helst det lärer kunna antagas, att, vid nämnde förhållande, dessa befattningar i allt fall kommeatt af samma personer innehafvas, få Utskotten, som således sakna anledning att förslaget der utinnan understödja, härmed vördsamt tillstyrka, att berörde förslag icke må till någon åtgärd föranleda.
Med afseende å den enhet och samverkan, som, enligt hvad här ofvan är nämndt, 6 Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekoncmi-Vtskottens Betänkande, N:o 27. bör ega rum mellan Fattigvårds-styrelsens och Sockne-nämndens åtgärder, finna Utskotten det ej heller vara lämpligt, att ledningen af och inseendet öfver dessa myndigheters förhandlingar fördelas emellan serskilde personer; och Utskotten kunna derföre icke tillstyrka förslaget derom att Kyrkoherde, då han icke är Ordförande i Sockne-nämnd, likväl må kunna vara Ordförande i Fattigvårdsstyrelse.
Men då den noggranna kännedom om personer och förhållanden inom kommunen, som själasörjaren bör innehafva, samt de råd och upplysningar, han, i följd deraf, bör vara i tillfälle att meddela, otvifveiaktigt måste utöfva ett välgörande inflytande på fattigvårdsangelägenheternas handhafvande, anse Ulskotten lämpligt, att
Kyrkoherden elier den hans embete förrättar, skall hafva sig såsom emhetspligt ålagdt, att vara ständig ledamot i Fattigvårds-stvrelsen; i anledning hvaraf Utskotten, som ej finna skäl att biträda förslaget derom, att församlingens öfriga prester, då de icke äro valde till ledamöter i Sockne-nämnden, skola såsom ledamöter i Fattigvårds-styrelsen deltaga, anse det stadgande böra meddelas, att Kyrkoherde, eller den hans embete förrättar, alltid skall vara ledamot i Fattigvårdsstyrelse. 5:o
I anledning af den uti 4 § förekommande föreskrift, att' vid fattig-understöds meddelande, Fattigvårds-styrelsen skall afse, bland annat, den ansvarighet för behofvets afhjelpande, hvartill den behöfvandes anhörige kunna förbindas, är föreslaget det stadgande, att föräldrar och barn skola, i mån af behof, å ena, samt förmåga å andra sidan, bidraga till hvarandras underhåll; varande till stöd för förslaget härutinnan anfördt, att enligt hvad erfarenheten visat, isynnerhet barn af fattige och orkeslösa föräldrar vägrat att, ehuru de sjelfva'befunnit sig i goda omständigheter, till föräldrarnes underhäll bidraga.
Uti författningen angående fattigvården har någon föreskrift om föräldrars skyldighet att bidraga till sina minderårige barns underhåll icke behöft meddelas, enär en sådan f öreskrift redan var gifven genom allmänna lagens stadgande, att föräldrar skola lemna sina barn föda och uppfostran till dess de sig sjelfva nära kunna; och i fråga om fattigvården erfordrades således endast bestämmelse derom, huru förfaras bör, då föräldrar för fattigdom icke mäkta eller af lättja eller liknöjdhet underlåta att sin skyldighet derutinnan fullgöra.
Hvad åter angår frågan om barnens, i sedeläran grundade, förpligtelse att, i den mån de förmå, understödja sina föräldrar, då dessa för sitt uppehälle behöfva bistånd; så torde, då i den borgerliga lagen stadgande om en sådan skyldighet ännu icke finnes med - Tm<j- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 27. 7 deladt, någon bestämd föreskrift örn barns förbindelse att bidraga till sina föräldrars underhåll icke lämpligen böra i lagstiftningen angående fattigvården intagas, helst lagstiftaren dervid icke skulle vara befogad att för den, som uraktlät att föreskriften åtlyda, stadga sådana tvångsåtgärder, som kunna tillämpas mot föräldrar, som försumma att sina barn vårda och underhålla.
Utskotten få derföre tillstyrka, att omförmälde förslag icke må bifallas. 6:0
Den uti 5 § meddelade bestämmelse, hvarigenom husbondes ansvarighet derför, att icke tjenstehjon eller andre arbetare, som af honom begagnas, falla fattigvården till last, är inskränkt till endast den tid, arbets-aftalet gäller, har föranledt åtskilliga anmärkningar och förslag, hvilka afse, att vidsträcktare förbindelse i omtörinälde afseende må husbonde åläggas.
Sålunda har en motionär anmärkt, att'berörde stadgande godkände det föreställningssätt, att den underlydande arbetaren är att betrakta endast såsom ett medel eller ett redskap, hvilket bortkastas, då det ej mera kan användas.
Det inträffade ej sällan, att egendoms-egare, med begagnande af sin lagliga rätt, lät, efter föregången uppsägning, vräka en torpare eller annan arbetare från den jord, derå denne sistnämnde mången gång nedlagt en hel lefnads mödor.
Den fattige och afsigkomne arbetaren stöde dä, med hustru och barn, husvill, och måste falla fattigvården lill last.
Det borde derföre åligga husbönder att förse dylike uppsagde arbetare ined boningsplats eller husrum.
Af andre motionärer är anmärkt, hurusom jordegare, för att genom minskning af arbetsbehof och arbetets erhållande för bästa pris, förskaffa sig den högsta möjliga behållning af sitt jordbruk, uppsäga sina torpare eller andre å egorne bosatte arbeiare, och ersätta dem genom statfolk eller daglönare.
Ett dylikt förfaringssätt, hvilket icke allenast bidroge till fattigvårdens betungande, utan ock framkallade en mot de bättre lottade i samhället fiendtlig folkklass, vore det lagstiftningens både rättighet och pligt att söka förekomma.
I sådant afseende är vordet förpslaget, att för en viss del af det antal arbetare, som vid ett jordbruk användas, beräknad efter den i bruk varande jordens vidd, jordegaren skall vara ansvarig att arbetaren eller deras hushåll icke falla fattigvården till last, vare sig under den tid de vid egendomen användas eller inom viss tid derefter; att en sådan ansvarighet skall försäkras genom inteckning i fastigheten; men att, för den händelse, att denne förut vore förmycket graverad att kunna lemna säkerhet, det borde före skrifvas, att ar - 8 Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 27. betarne skulle vara försedde med jordbruk till en viss bestämd vidd; varande åter af en annan motionär yrkadt, att ett visst antal arbetare vid hvarje hemman alltid skall, så vidt ske kan, med jordbruk förses; hvarförutan det förslag blifvit framställdt, att i afseende å hvarje serskildt hemman skall anställas undersökning, huru många arbetare med hushåll erfordras lill hemmanets ordentliga bruk; att jordegaren skall tillförbindas att inom viss tid uppbygga bostad för hvarje sådant hushåll samt att kostnaden derför skall drabba till hälften jordegaren och till hälften staten.
Med den frihet, som är gällande i fråga om uppgörande af arbels-aftal, vore, enligt Utskottens åsigt, icke förenligt, att husbonde skulle, sedan den genom aftalet bestämda arbetstid tilländalupit, i en eller annan måtto vidkännas enskild ansvarighet för tjénstehjonets eller arbetarens vidare utkomst.
Då vid den bestämda lidens förlopp arbetaren är från sin arbetsskyldighet befriad, bör, med full rättvisa, äfven husbonden vara frikaliad från vislare omsorg om hans person.
Denna omsorg, om sådan behöfves, tillkommer derefter samhället; och då hvarje jordegare deltager i de allmänna fattigvårds-afgifterne, får han på detta sätt bidraga till sine afskedade aibetares underhåll.
Den föreslagna bestämmelsen, att från jordbruk uppsagde arbetare borde af husbonden förses med boningsplats eller husrum, skulle ©tvifvelaktigt föranleda dertill, att många arbetare, då de blifvit från ir.nehafvande jordbruk uppsagde, komme att, i förlitande på detta husbondens åliggande, åsidosätta allt bemödande att söka skaffa sig annan tjenst; hvarigenom de lättare än under nuvarande förhållande skulle falla fattigvården till last.
Utskottens åsigt är det ett ibland- vilkoren för industriens framgång och utveckling, att lagstiftningen undviker all inblandning i den enskildes hushållning och att den enskilde derutinnan är befriad från annan inskränkning uti sin fria verksamhet, än den att icke få förnärma andras rätt.
Till denna fria verksamhet måste det äfven anses höra, att jordegare ega att, med begagnande af den i allmänhet medgifna frihet i fråga om arbets-altals uppgörande, förskaffa sig arbetsbiträde på de för dem billigaste villkor och att sköta siri jord på det sätt, som de anse för sig mest vinstgifvande.
På dessa skäl anse Utskotten sig böra ofvanberörde förslag afstyrka. 7:o
Uti 1 mom. af 7 § är stadgadt, att
Fattigvårds-styrelsen tillkommer målsmansoch husbonderätt öfver dem, som åtnjuta full fattigförsörjning samt husbonderätt öfver den, som för maka eller barn åtnjuter enahanda försörjning.
En Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 27.
9 En motionär har deremot ansett lämpligt, att alla, som erhålla något understöd af fattigvården, genast försättas under Fattigvårds-styrelsens mfilsmans-skap och husbondevälde, då styrelsen lättare, än nu kan ske, vore i tillfälle att förskaffa en dylik understödstagare medel till sjelflorsörjning; dock borde öfver den, sorn kan sig sjelf försörja, men för maka eiler barn åtnjuter understöd eller försörjning, endast husbonderätt Fattigvårdsstyrelsen medgifvas.
Utskotten anse den, som kan i någon mån sjelf bidraga till sin utkomst, icke böra, så länge denna förmåga fortfar och, då tillfälle erbjudes, frivilligt användes, endast för sin fattigdoms skull ställas under annans inseende eller inskränkas i rättigheten att, efter eget godtfinnande, använda sin arbetsförmåga.
Utskotten, som således icke kunna motionärens förslag biträda, få härmed detsamma afstyrka. 8:0 Vidare är föreslaget, att stadgandet i 3 mom. af nämnde § måtte förändras sålunda, att om någon genom lättja eller liknöjdhet förorsakar, att hustru eller barn sakna försörjning, så att de, till följd deraf, i större eller mindre mån falla fattigvården till last, Fattigvårds-styrelsen skall ega rättighet, att för beredande af ersättning för sålunda uppkomna kostnader, hålla sådan person till arbete, genom användande af den husbonderätt, som andre fattighjon, enligt 1 morn., äro underkastade.
Emot dem^ hvilka genom lättja och liknöjdhet förorsaka att hustru eller barn sakna uppehälle 'och således falla fattigvården till last, eger, enligt nu gällande författning, Fattigvårds-styrelsen icke annan rättighet sig tillerkänd, än den, att då full fattigförsörjning blifvit en dylik persons hustru eller barn medgifven, för sålunda uppkomna kostnader af den lättjefulles eller liknöjdes arbetsförtjenst eller annan dess egendom erhålla ersättning.
Rättigheten till erhållande af sådan ersättning är dock, enligt Utskottens åsigt, lika nödig äfven för det fall, att något mindre understöd måst, af anförde orsak, en persons hustru eller barn tilldelas; och då en sådan.lättjefull och liknöjd person, hvarom här är håga, i de flesta fall lärer sakna annan tillgång till gäldande af dylik ersättning, än dess arbetsförmåga, och denna icke heller torde för sådant ändamål blifva använd, med mindre personen dertill kan lagligen tvingas, torde annan utväg till betryggande af fattigvårdssamhällenas rätt härutinnan icke återstå, än att dylika personer ställas under styrelsens Bih. till B.
Brot. 1850—51. 7 Sand, 2 Afd. 8 Haft. 2 10 /■.«'/- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 27. husbondevälde.
Till det afsedda ändamålets vinnande torde det dock vara erforderligt, att derjemte det stadgande meddelas, att dylik, under fattigvårds-stypelses husbondevälde ställd, person, om lian tredskas att underkasta sig fattigvårds-styrelsens föreskrifter eller söker undandraga sig fullgörandet af de arbeten, honom af fattigvårdsstyrelsen föresättas, skall kunna såsom försvarslös behandlas och såsom sådan till arbete hållas.
Utskotten finna, i följd häraf, det stadgande böra i författningen intagas, alt om någon genom lättja eller liknöjdhet förorsakar, alt hustru eller barn sakna försörjning, så att de, till följd deraf, falla fattigvården till last, fattigvårdsstyrelsen skall öfver sådan person ega husbonderätt samt rättighet att, för beredande af ersättning för kostnaden för hans hustrus eller barns underhåll, hålla personen till arbete, och att sådan person, om han tredskas alt underkasta sig fattigvårds-styrelsens föreskrifter eller söker undandraga sig fullgörandet af de arbeten, som honom af fattigvårds-styrelsen föresättas, skall kunna såsom försvarslös behandlas. 9:o.
Till förtydligande af stadgandet i 1 mom. af 8 §., att rättelse i förment felaktighet i fråga om fattigvårdens handhafvande, må sökas hos den, på hvilken rättelsen kan bero, har blifvit föreslaget följande förändring af berörde stadgande: ”Rättelse uti förment felaktighet af ledamot eller andre personer, sorn med fattighjonets försörjning haft befattning, må sökas hos fattigvårds-styrelsen.
Enär uti 22 8. 1 mom. föreskrifves huru klagan öfver fattigvårds-styrelses beslut och åtgärder skall föras, kunna Utskotten ej annat finna, än att meningen med nu gällande stadgande är enahanda, som uti den föreslagna redaktionen är uttryckt; och då denna sistnämnda medför mera tydlighet, anse Utskotten densamma höra antagas; dock att, till åstadkommande af ännu större tydlighet, ordet närmaste må tilläggas näst framför befattning.
Utskotten finna derföre lämpligt, att sista punkten af 1 mom. 8 8. må erhålla följande lydelse: ”Rättelse uti förment felaktighet af ledamot i fattigvårdsstyrelse eller andre personer, som vied fattighjonets försörjning haft närmaste befattning, må sökas hos fattigvårdsstyrelsen Lay- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N'.o 27. 11 10:o.
Uti 9 8- af den Kongl.
Förordningen stagas:
”Då någon intages i fattighus eller till full fattigförsörjning, skall allt hvad personen då eger, tillfalla fattigv arden, hvars styrelse eger oinskränkt rätt att det använda.
Om någon egendom sedermera tillfaller fattighjon, vare lag samma, derest icke fattigvården för hjonet då upphör.” Serskilde förslag om tillägg härtill hafva blifvit framställde, nemligen: dels att der fattigvård för personen, af sistnämnde skäl, upphör, denne må vara pligtig att lemna kommunen full ersättning för det understöd, han längre eller kortare tid åtnjutit, dels att en dylik föreskrift må gälla jemväl i fråga om sådane personer, som, utan att hafva varit intagne i fattighus eller till full fattigförsörjning, för sig åtnjutit understöd, eller för hustru eller barn, antingen full försörjning eller understöd af samhällets fattigvård, samt dels att ersättning för dylika understöd skall, af de tillgångar, en sådan person möjligen vid sin död efterlenjnar, utgå, innan arfvingarne skola ega att å dessa tillgångar göra anspråk.
Utskotten anse de föreslagne bestämmelserna böra i författningen intagas, enär den yrkade ersättnings-skyldigheten, jemte det den är i högsta måtto billig, tillika torde förekomma missbruk vid fattigvårdens anlitande samt jemväl i någon mån bidraga dertill, att personer förmås att bispringa dem, hvilkas arfvingar de äro.
I följd häraf anse Utskotten, att stadgande må meddelas af innehåll: att, om någon egendom tillfaller sådan person, sorn af fattigvården sjelf åtnjutit understöd, eller full försörjning eller understöd för hustru eller barn, eller om sådan person vid sin död efterlemna)' tillgångar, då skall af den egendom återgäldas all den kostnad, som blifvit använd till underhåll af personen sjelf dess hustru eller barn under femton års ålder. lito.
Med förmälan, att skiljaktiga meningar skola uppstått derom, huruvida den i 1 mom. af 10 §. stadgade serskilda afgift till fattigvården af högst åtta skillingar banko om året af hvarje mantalsskrifven mansperson, skall erläggas jemväl af den i tjenst varande gemenskapen af indelda och värfvade arméen samt af båtsmanshållet, enär, enligt 141 5?. 1 och 2 mom. af Bevillnings-Förordningen, nämnde manskap åtnjuter befrielse från mantalspenningars utgifvande, har en motionär hemställt, att underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t om utfärdande af cn förklaring härutinnan måtte af Rikets Ständer framställas.
Då det icke lärer kunna bestridas, att hvar och en af gemenskapen vid indelda och värfvade arméen och flottan, fastän han för sin person åtnjuter befrielse från mantalspenningars erläggande, bör i mantalslängd uppföras inom den församling, der han har sin bo - 12 Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, A7: o 27. stad, anse Utskotten af ofvan anförde stadgande ostridigt följa, att personer, tillhörande nämnde gemenskap, skola erlägga ifrågavarande afgift till det fattigvårdssamhälle, inom hvilket de ero mantalsskrifne; och finna Utskotten derföre den påyrkade förklaringen icke vara erforderlig. 12:o.
Den uti nyssnämnde 1 mom. af 10 §. stadgade beräkningsgrund för de tillskott, hvilka, för fattigvårdsbehofvens afhjelpande, kunna utöfver de bestämda personella bidragen erfordras, har utgjort föremål för flera anmärkningar.
Under förmenande, att nödig föreskrift saknades, huruvida hemmans förmedlade eller oförmedlade mantal borde läggas till grund för utgörande af dessa tillskott och att således närmare bestämmelse i detta afseende erfordrades, hafva flere motionärer ansett det vara med billighet och rättvisa mest förenligt, att det förmedlade hemmantalet förklarades utgöra denna grund; hvaremot af andre motionärer blifvit framställdt det yrkande, att i stället för nämnde beräkningsgrund, det fastigheten åsätta taxeringsvärde må såsom norm i berörde hänseende antagas.
Med afseende å den betydliga olikhet till godhet, egovidd och allmänna onera, som emellan hemman inom olika trakter af samma församling, till och med inom samma by, förekommer, kunde, enligt dessa motionärers mening, hemmantalet, vare sig det förmedlade eller oförmedlade, aldrig anses såsom ett rättvist uttryck af innehafvarens förmåga att bära dessa utgifter.
Derförutan har, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers vid sisthållne riksdag afgifna förslag, blifvit yrkadt, att fattigvårds-samhällen äfven framdeles må kunna öfverenskomma om annan grund för fattigvårdsafgifternas utgörande, än den i författningen bestämda.
Enär det torde kunna antagas, att, antingen den ena eller andra af dessa grunder för utgörande af fastighetSegares å landet tillskott till fattigvården bestämmes, en så jemn och rättvis beskattning dock icke lärer kunna åstadkommas, att beloppet af hvarje fastighetsegares tillskott alltid må fullkomligen motsvara hvad å fastigheten, efter dess verkliga värde bör belöpa, anse Utskotten det nu gällande stadgande, att afgiffcerne utgå efter samma grund, som för utöfvande af rösträtt vid socknestämma är uti 5 § af Förordningen om Socknestämmor i riket föreskrifven, vara det lämpligaste.
Tillskotten komma då att erläggas i mån af hvars och ens deltagande uti och inflytande på kommunens öfriga angelägenheter; och denna grund finna Utskotten vara med billighet och rättvisa öfverensstämmande.
Utskotten kunna derföre Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 27.
13 icke tillstyrka förslaget om taxeringsvärdets antagande till beräkningsgrund för ifrågavarande tillskotts utgörande.
Enligt stadgandet i nyssnämnde § af Förordningen om Socknestämmor i Riket, beräknas rösträttighet vid socknestämma efter hemmantal, der det finnes åsatt', oell då förmedling är gällande vid utgörande af alla ett förmedladt hemmans onera, utom i de fall, som finnas serskildt föreskrifna, måste, enligt Utskottens åsigt, förmedlade hemmantalet, otvifvelaktigt vara det, som med berörde uttryck afses.
Till förekommande af missförstånd torde dock den förklaring böra meddelas, att rösträtten vid socknestämma skall beräknas efter hemmans förmedlade mantal, utom i de fall annan beräkningsgrund finnes serskildt stadgad; och anse sig Utskotten derföre böra tillstyrka, att en sådan förklaring må utfärdas; hvilket tillstyrkande likväl, enär det stadgande, hvarå detsamma har afseende, angår icke allenast ifrågavarande tillskotts utgörande, utan jemväl grunden för den rösträtt, som i andra fall i socknestämma utöfvas, kommer att uti serskildt utlåtande afgifvas.
Då uti ifrågavarande författning blifvit medgifvet, att om annan grund för utgörande af ofvannämnde tillskott inom något fattigvårdssamhälle redan var antagen och fastställd, vid den tid, då författningen började tillämpas, den finge gälla, så länge samhället dermed åtnöjdes, borde det, enligt Utskottens åsigt, ej heller sedermera varit fattigvårdssamhällen betaget, att om antagande af sådan serskild beräkningsgrund öfverenskomma, så vida alla, som skola i nämnde tillskotts utgörande deltaga, öfverenskommelsen biträda; och Utskotten finna derföre det stadgande böra i författningen intagas, att då annan grund för utgörande af tillskott till fattigvården, än den i 1 mom. af 10 § bestämda, varder af fattigvårdssamhälle enhälligt antagen och fastställd, den skall gulla så länge samhället dermed ålnöjes. 13:o Vidare har en motionär, till förekommande af fattigvårds-samhällens å landet betungande genom försörjning af fattighjon, tillkomna af sådana matlag, hvilka utgöras af statfolk och andra arbetare vid större egendomar och inrättningar af den beskaffenhet, som afses uti 2 mom. af förevarande 10 §, afgifvit förslag till förändrad redaktion af nämnde samt nästföljande 3 mom.