Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skatteberäkningen i styfver, hvaraf 960 gå på ett helt hemman, företedde en enhet så liten, och så lätt vid arfsskiften och köp använd lill beräkningsgrund, att man kom gränsen för besuttenheten hastigt ganska nära.
Ökad folkmängd, mångfalldiga i de vidsträckta hem- och utskogarne, ännu obegagnade odlingslägcnheter, föranledde att man oftast öfverskred denna gräns, Enda correctivet mot missbruken var den medgifna, i enskilla fall begagnade rättigheten att till-lösa sig obesutten mans egendomslolt, ehuru den bestod af en eller flera styfvers skatt, men icke hunnen lill den odling att tre kor, en dragare och 6 får derå kunde födas.
Men possessioner af mångfalldiga besuttenheter hafva också bildat sig.
Den först odlade merämlels bördigaste jorden, har redan öfvergått till denna sort fördelning, ’der också styfvers-beräkningen försvunnit, och oupphörliga klyfningar, äfvensom sammansättningar af förut klufna delar, verkställes ännu årligen i rigtningen mot Norden och de qvarvarande skogarne, allt efter hvar och ens förmåga eller oförmåga att förkofra sitt välstånd.
Förordningen af den 19 December 1827, har haft ganska ringa inflytande härpå.
När man tränges på den redan odlade jorden, som hemmanet äger, så flytta några ut på hittills obegagnade aflägsna ägor, mot bibehållande af skatterätt i gården.
De blifva oftast besultne efter någon tid, om lägenheten varit god, ehuru deras skatterätt ej uppgår lill några styfver, under det lika många styfver uti hemmanets första odlingsmark, icke gifva besutenhet.
Andra flytta till skogarne under förbindelsen af årliga dagsverken till viss lottägare i gården, som anser sig äga trakten, eftersom han längst begagnat någon del deraf lill bete.
Flera uppföra i skogarne kojor alt begagna på lifstid, enligt muntliga aftal med jordägarne, eller också uti Domböckerne inprolocollerade öfverenskommelse!’.
I bredd med denna på ganska naturliga vägar tillkomna landets odling och befolkning, hafva uppväxt vid vattendragen en mängd industriverk, grundade på orten tillhörande naturprodueter.
Dessa uttränga visserligen till någon del, genom köp och förpantningar, de närmast boende efterkommande af första odlarne; men de behöfva mångå menniskors biträden:
Jernbruken till kolning och körslor, Sågarne till timmerhuggning oell flottning, hvarföre dessa industriverk ej undantvingat menniskorne till aflägsnare trakter, ehuru de visserligen söka hålla dem i ett ständigt beroende för att kunna begagna deras biträde.
De egentliga skogsägarne, hvilka länge utan uppmärksamhet lämnade på sina skogar plats åt den tilltagande befolkningen, hafva deremot, sedan skogarne erhållit ett ökadt
Värde, mindre för de å dem befintlige odlings-lägenheterne, än för timmeroch kol-täckten, sökt inskränka bosättningarnes gång, och fatligförsörjningssamt skiftes-föi fattningarne hafva härvid gifvit dem välkomne anledningar.
De mäst represiva öfverenskommelser i den delen, hafva inom Socknarne tid efter annan blifvit vidtagne, och ehuru oändligt mycket mera mark ännu linnes, hvaruppå en mångdubbel folkmängd skulle kunna bo och lifnära sig; har emedlertid en folkklass tillkommit som hvarken får jard eller hemvist under något vilkor, förr än å Kyrkogården, der all dess nöd och lidelser ändtiigen sluta.
Den precaira existence som denna folkklass på skogarne hafva, antingen såsom torpare, backstugusittare, undantags-ägare eller obesultne skatterätts-ägare, rubbas oupphörligen genom skiftesförfattningarnes tillämpning och det fordras blott delning af hemmanets ägorymd, för att utdrifva en mängd sådane hushåll, som endast fattigförsörjningsbidragen och träffade öfverenskommelser i afseende å fattigvård, hålla qvar der de tillkommit och någon tid vegeterat.
Uti detta sakernas skick, utveckladt från äldre tiders åsigter och den, nästan till naturordning öfvergående samhällenas utvecklingsprocess, är hvarje genom författningar stadgad represive åtgärd, en våldsamhet som icke ens kan urskuldas genom kända behofvet af något bättre så vida ej detta bättre på samma gång kan subslilueras.
Det är härvid som vid många andra tillfällen, ett »rf af olägenheter, som vi emottagit från förfädren, och som vi med redigare begrepp i samhällsangelägenhelerne, tyvärr icke, enligt våra såkallade högre åsigter, kunna andra, utan ingripande åtgärder, som tiden måhända göra öfverflödiga.
Vi hafva icke emottagit, som Nord-Americanarne, i sednare tider våra skogar och den yta de bekläda, under lika omständigheter och institutioner, med fria händer att handla.
Våra förfäder trodde sig ofta göra det rätta, men det jäfvas nu af oss, likasom mycket hvad vi företaga troligen skall jäfvas af våra efterkommande.
Naturen, som känner inga considerationer och hvarken med vekhet eller med Tackling utförer sina verk, anvisar oss härvid som alltid rätta vägen att följa.
Att låta samhället, så väl under dess stigande som fallande välstånd, under dess Ständigt vågformiga beskaffenhet; sjelf taga sin yta, är visserligen det rätta i alla fall.
Denna yta kommer måhända aldrig någorstädes att finnas jemn, på klotet som vi bebo, men så länge clemia gemensamma boningsplats
Ännu läcker till för oss alla, må det vara hvar och ens enskildta sak att söka göra den så förmånlig för sig, som tid och omständigheter medgifva.
På Verldsstyrelsen beror det föröfrigt i hvad mån det lyckas eller icke.
Det är således icke hemmansklyfningen sorn verkat den oreda som jag omnämt och hvaraf man nu anser sig besvärad; det är landets fördelning i hemman, samt författningar som inskränka äganderätten af jord, jemte dem hvilka inskränka rättigheten att sig försörja, som åstadkommit det öfverklagade tillståndet.
Sednare skiftesstadgan är i detta afseende dock den liberalaste af alla, och vöre grunden för all delning ej hemman utan blotta besuttenheter såsom hemmanen först voro; så gick Svenska jorden på tid lill lika cultur och ägdes med lika säkerhet, som jord i andra länder, der folkmängd och jordens klyfning och förbättring, länge redan hållit steg med hvarandra.
Alla inskränkningar i menniskornas verkligen medfödda fri- och rättigheter, att sig föda och sig välstånd om möjligt bereda, okar den redan talrika menniskoklass, sora redan saknar ett hem och snart derefter anser sig icke heller äga något fädernesland.
Att drifva dessa menniskor författningsmässigt till andra näringar än jordbruket, har icke lyckats, äfven der öfverflöd af capitaler kunna framkalla nya industriföretag i mängd.
Yår jord kan deremot föda sine odlare äfven i denna bergiga province, så vida odlarnes håg bibehålles, och deras industri ej inskränkes, utan får taga den rigtning naturen och localförhållanden föranleda.
Vid fråga om sådane inskränkningar, gäller det väl eller ve för en folkklass, sora redan är talrikare än de klasser, hvars fördelar man sökt bereda.
Att låta dem som i dessa afseenden äga olika interessen tvista sinsemellan enskildt när de finna sig dertill befogade, är visserligen det säkraste, blott man beredt dem utvägar att på laglig väg slita tvisterne.
Gud förbjude att de skulle
Slå i massor mot hvarandra, ordningen komme då till dera som liittintills stått tillbaka, att göra sina anspråk gällande mot dem, hvars rättigheter icke saknat förespråkare på de förras bekostnad.
Omständigheten, att från ålder större delen af skatterne drabbat jordbruket, kan äfven tillskrifvas hemmansindelningen.
Det var så lätt då gärdens belopp kändes, att fördela den mellan det gifna hemmantalet inom den krets man hade rättighet beskatta: en genväg som begagnats till vår tid, ehuru man erkänt hemmanens olikhet och många hemmansbrukares oförmåga att utgöra de sålunda högst ojemt fördelade bördorna.
Yi hafva ju exempel, att en Qvarn-Commission, det är sannt för lång tid tillbaka, företog sig att utan undantag i Jordeböckerne sätta en qvarn på hvarje heraman och således äfven på hemman som icke hade lägenhet till qvarnanläggning.
Deraf följde, att man med rättighet till qvarn byggde den i ett annat oftast aflägset hemmans obegagnade vattenfall och att när vattenfallen sedermera fingo värde och tulimjölqvarnar ifrågasattes vid samma fall, de på förra sättet tillkomne qvarnar, skulle rifvås.
Urminneshäfden frälste dem dock som oftast, och tullqvarnsägaren, sorn också behöfde äga hemmansdel vid fallet för att der kunna bygga, måtte medgifva tullfria förmslningen af hela det afträdande hemmanets för framliden obestämda mäld.
Detta anföres blott för att visa det äfven forntidens misstag i ekonomisk väg kunna bringas till goda resultater om olika interesserade _’å cornponera sig.
Många dylika öf verenskommelser hafva i sednare tider träffats inom Wermland och mången odlingsbar mark har kommit tiii begagnande genom qvarnars flyttning eller borttagande i följd af öfverenskommelser, ehuru qvarnräntan står qvar i Jordebokeu, Utom jordens indelning i hemman, har äfven det sätt hvarpå man sommarföder sina kreatur ett större inflytande på möjligheten för arbetsklassen på landet att finna utväg till bergning än man måhända i allmänhet förmoaar.
När man en gång genom öppna jordens bättre brukning, med växlande grödor af säd, rotfrukter och foderväxter, finnér sig kunna stallfordra kreaturen; skall äfven den sämre jorden gifva en tillräcklig äring åt småbrukarne, och mångdubbel befolkning derå finna sin utkomst; och denna tiden kommer kanske förr uti det i mångfalldiga smålotter klufna Wermland, än i någon annan del af Riket.
Användandet af rena gräsfrön och potatis till utsäde har kanske gjort mer i Wermland för arbetsklassens bästa än ortens grufvor och jernverk.
Kunde man endast frigöra sig från betet, skulle häfden af åkrarne snart visa att cliraatet icke lägger hinder i vägen för åkerbruket i allmänhet och odling ske af mångfalldiga trakter, hvaröfver kreaturen nu vandra svältande.
Detta dock på tid, ty ingenting i den delen låter göra sig hastigt.
Lika så god jord som finnes i Belgien och flera delar afEngland äga vi, och climatet i Norra Skottland är icke bättre an vårt.
Dervarande åkerbruk, ehuru inom en ganska kort tid eller icke fullt ett halft århundrade förändradt till dess verkliga fullkomlighet, och till ett skick som hos oss svårligen kan omtalas, utan att man blifver ansedd som sagoberättare; inträdde icke till följe af minskadt utrymme för arbelsldasserne, utan genom en tilltagande boskapsskötsel, oberoende af naturliga beten.
Hela uppmärksamheten rigtad till ängsodiingar och förbättrade kreaturs-racers afkastning, verkade hastigt den under vexelbruk begagnade jordens förbättring, under det man köpte Säd och sålde La> dugåi ds-producter, intilldess åkerjorden gäf den högsta möjliga afkastning.
Stor-Brittaniens jord föder dock icke ännu och skall kanske aldrig föda alla dess innevånare ej för det att den icke skulle kunna det, utan emedan Stor-Brittaniens jord äges af ett ganska ringa antal personer i jemförelse med landets folkmängd.
Denna massa af menniskor, som hvarken kunna ärfva eller förvärfva egen jord, tilltagande i antal, der, som öfver allt, skulle naturligtvis drifvas till andra näringar än jordbruket för att finna sin utkomst, lill dess äfven vid dem, utkomsten blef precair, då denna massa under växande nöd och otaliga bekymmer drefs att i skaror söka ett fädernesland i aflägsna verldsdelar, ehuru åkerbruket i hemlandet genom stora capitalers användande blifvit fullkomnadt.
Om jorden kunnat skiftas och ägas i små lotter sorn uti Belgien och det nya Frankrike, skulle icke dessa exporter af menniskor kommit ifråga ännu på många århundraden.
Hos oss, der Y9-:delar af folkmängden lärer vara sysselsatt med åkerbruk och obegagnad jord till vida större rymd än den begagnade ännu finnes, kunna sädsne utvandringar icke komma i fråga, så vida den obegagnade jorden får begagnas.
Yi äga visserligen icke uti Sverige dessa stora possessioner i privatas händer, som verka så stora ojemnheter i enskildta förmögenheten, och hvilka i nästan alla andra länder sig förete.
Vi äga icke eller dessa Majorats-lagar, som utestänga en del af folkmängden från den jord, hvaruppå den blifvit född, ty jord af hvad beskaffenhet som hälst kan här ägas och besittas af hvar och eri.
Men vi äga en jordens fördelning uti hemman, och vi hafva äfven länge haft lagar, som försvårat hemmansklyfningen och beredt osäkerhet i besittningen af jord för innehafvare af mindre lotter.
Detta har hos oss till någon del verkat enahanda sorn majoraterne annorstädes och skall ännu mera bringa arbetsklassen i uselhet och jordbruket i förfall, om dessa lagar återupplifvas och skärpas, i afsigt alt motverka folkökningen.
De som nu possedera hemman eller större hemmansdelar lämna villigt hjelpsamma händer till dylika repressiva åtgärder, ehuru de icke stå tillsammans, hvarken med deras egna eller allmänhetens fördelar.
Argumenter i den delen saknas icke och jordbrukets höga beskattning samt vidlådande ruångfalidiga onera, anföras med en växande oredagjord ifver.
Att emedlertid icke jordens beskattning och bördor äro så utomordentligen tryckande, der jordens fortfarande fördelning medgifvits, skulle •jag tro
Dalkai larnes ordentlighet uti skattebidragens aflemnande, bevisar.
Alen för alt draga exemplet mig närmare.
På ett mellan en mängd åboer i ‘Wermland klufvit hemman, äro verkligen icke jordskatterne eller som de kallas här ibland hopskalterne, för hvar och en åbo svåra att utgöra, ehuru de sammanlagde kunna vara ändå betydliga nog, ty niånga deltaga uti deras utgörande, och om de 960 styfver, hvaraf de fordomdags bestodo, äfven nu vore förvandlade uti lika så många silfvei skillingar, det de på långt när icke äro, så blef denna skatt, utgjord af 20 eller 3o hemmansägare, icke betydlig, såvida så dyrbara skillingar funnos.
Hvad som dock egentligen är besvärligt och tryckande för delägarne uti ett Hufvet hemman är personliga tjenstbarheterne.
Hvarje åbo som har del i hemmanet skall hålla häst för att dermed utgöra Gästgifveri-och Kronoskjutsningar, köra grus till väglotterne och sten till broar.
Härigenom får hans hushållning en annan beskaffenhet, och för att med delta kreatur bereda sig någon inkomst forslar han dessemellan varor långt från sin vanvårdade åker, ty på den kan hästen blott några gånger om året användas.
Den fåtaliga Svenska Nationens stora antal hästar och betesjkreatur, upptaget uti Utländska Statistiska Tabeller, förmodligen från våra, och jemfördt med förhållandet på andra ställen mellan folkmängd och krealurs-antal, har föranledt till betraktelser öfver vårt lyckliga ekonomiska tillstånd, men hvilket ty värr jäfvas på stället, just till följe af beräkningsgrunden.
Vanligtvis är här åtminstone anmärkt och jag befarar det annorstädes kan anmärkas, att då ett stort antal kreatur hämtar sin föda från ett vidsträckt bete och inom hus svältes under vinlermånaderne, äfvensom när husbonden skjutsar oupphörligen, vanvårdas jorden och aftager dess kraft att frambringa grödor tillika med ägarens välstånd eller förmåga att värja sig från fattigdom och nöd.
Att det är den större jordägaren som egenteligen känner jordskatternas tyngd, och att man icke älskar värderingen af hvad man äger; visa tvenne andra å jordbruket lagde beskattningar.
Soldal-Roteringen anses i allmänhet som en särdeles, jordbruket tryckande börda, och är det visserligen i många fall samt borde vara det i synnerhet i Wermland, der merendels hvarje helt hemman utgör en soldat; men på de klufne hemmanen finnes alltid jord till torplägenhet, limmer till stugans uppbyggande samt vedbrand och gärdselfång efter behofvet och slutligen raska drängar till recruter.
Tilldelningen och penninge-utgifterne fördelas på så niånga att utgöra, det svårigheterne mera bestå i uträkningarne af hvad hvarje delägare i Roten skall tillsläppa, än uppbärandet deraf.
Rättigheten att prestera vissa hemmagjorda beklädnadspersedlar, kan ock derföre vid få tillfällen begagnas; men annat förhållande är det visserligen om man äger flera Soldater att anskaffa och underhålla.
De De klufna hemmanen äro merändels vidsträckta och smådelarne uti dem säljas vanligtvis ganska högt.
Understundom foijer häraf, att hemmanets taxeringsvärde äfven blir högt, ehuru man visserligen icke skulle få köpa hela hemmanet för det sålunda asalia värdet.
Icke dessmindre finnes kanske ingen del af hela beskattningen, hvaröfver man så beklagar sig som denna: icke derföre just att denna beskattning är hög, utan för det den är ny och visar en afsigt å Statens sida alt beräkna räntor på synbar förmögenhet.
Äfven här gör på det klufna hemmanet, ehuru högt kanske värderadt, permille-afgiften Två Riksdaler för tusendel på hemmanets många delar ganska ringa.
Men man kan likväl oftast göra flera resor och memorialisera år efter år för alt få en afprutning på detta värde hvarvid man vinner några skiliingars, sällan Riksdalrars minskning i Debetsedelens belopp, och det gränsar nästan lill löjlighet, om något af beskattnings-arbetet möjligtvis kunde väcka löje att se med hvilken ifver man arbetar och huru nöjd man befinner sig då det lyckas alt få denna Bevillning minskad, om ock denna minskning icke uppgår till beloppet af lösen för de erforderlige handlingarne.
För stora Herregårdar med underliggande flera hemman kan visserligen denna afgift anses betydlig i förening med många andra; men dessa gods äro oftast de, som just till följe af sin natur slippa de flesta afgifterna och de mest tryckande prestationerne.
Ett medgifvande att hemmanslaxeringen icke är så ojemn, innefattar emedlertid den omständigheten, alt merendels då man skall fördela några nya besvär och författningarne ej lägga hinder derföre, komma dessa onera icke att utgå efter hemmantalet utan efter taxerade hemmansvärdet.
Jordens beskaffenhet och andra förmoner äfvensom herregårdarne ingå då i beräkningen.
Yore jordegendomsenheten mindre än hemman, till exempel besutenhet, hvilande på vexelbruk och ett visst antal kreaturs stallfodring eller födande sommartiden genom betning inom hägnad, och om sådane jordlotter kunde utan många omständigheter förvärfvas och besittas, skulle visserligen icke på många århundraden Öfverbefolkning visa sig i Sverige och mången nu existorande nöd och obelåtenhet försvinna.
Jordbruket:
Hvad min första år 1823 afgifne Femårsberättelse in Landsh. 5-årsberättelse öfver TVermlands
Län. 4 nehåller om jordens brukningssätt i Wermland får jag underdånigst åberopa, emedan några väsendtliga förändringar deri, sedan den tiden icke tillkommit.
En tilltagande sädesproduction visar dock att åkerbruket under de sednare åren oafbrulit vunnit förkofran, härledande sig egentligen från ett bland allmogen efter hand spridt bättre begrepp om jordens tillbörliga skötsel.
En betydlig framtida förbättring i åkerbruket torde dock kunna förutses, såsom följd af de råd och den undervisning sorn Directeur Stephens och hans Eleve, Jonsson, iemnat, i afseende å trädesjordens dikning.
Efter deras .anvisning äro jemväl försök gjorda med radsådda jordfrukter och bönor till foder samt med en annan utländsk perenne foderväxt, och ehuru det ännu är för tidigt att yttra sig öfver resultaterne häraf, gifver dock den framgång hvarmed odling af rena gräsfrön i Wermland bedrifves, anledning hoppas att nämnde försök till införande af ädlare foderväxter skola med allvar omfattas och ett derefter lärnpadt brukningsätt blifva allmännare.
Boskapsskötseln: har under de sednare fem åren icke blifvit förbättrad, * dock äro
Schäferi-anläggningar af finare fårslag påbörjade, hvaraf man hoppas bättre resultäler än af Hushållnings-Sällskapets tillförene gjorda försök att förbättra får-racen inom Wermland, ty i stället för skogsbete begagnas nu bete inom hägnad för fåren, hvarigenom ali blandning af olika siag kan förekommas. iSkolarne:
Hushåilningssättet dermed har i de sednare åren icke undergått någon anmärkningsvärd förändring.
Träd varuhandeln, som utgör en af provincens betydligaste näringar, är dock numera grundad icke allenast på Länets skogstillgångar, hvilka i närheten af de större vattendragen äro mycket medlagne, utan ock på timmer från närbelägne Norrska skogar, hvilket flottas och transporteras till Sågverk i Wermland samt der försågas till plankor, som sedermera i Götheborg försäljas till export.
Grufvubrytningen:
Någre af de betydligare
Gruf vorna hafva under det sednast förflutne qvinqvennium icke blifvit ödelagde; någre äldre skärpningar äro från ödesmål åter upptagne och hafva lemnat icke obetydliga qvantiteter malm, men blott en ny malmanledning, som gifvit en större mängd bruten malm, har under denna tid blifvit med arbete belagd.
Malmuppfordringen har under de sednaste åren varit som följer:
Bruten malm.
Sofrad och Vaskad malm.
År 1828 . . 44>643 Tunnor. 16,641 Tunnor. — 27 — Brulen maira.
Sofrad och Vastad malm År 1829 . . 36,852 Tunnor. 13,226 Tunnor.
År iS3o .
. 36,687 d'to 17,753 dito År 1831 . . 46,926 dito 2i,56o dito
År i832 . . 54,64i dito 20,598 dito S:a 219,749 Tunnor. 89,778 Tunnor, eller i årligt medeltal 4^,949 dito 17,985 dilo (Obs.
Hvarje Tunna beräknad till 2 Skepp:d eller 52 Lisptd/) I anseende till föregående årens malmproduction, förhåller sig de närande årens sålunda, att medeltalet af endast bruten malm utgjorde åren 1761.
1770. årligen 5o,2o5 Tunnor. 1808.
1817. dito 44,oo3 dito.
Man finnér således häraf, att malmvinslen endast är circa 6,000 Tunnor mindre, än den var för 60 år sedan, och att den på desednaste 17 åren endast minskat sig med 54 Tunnor.
Men lägger man härtill den sofrade och vaskade malmen, så blifver medeltalet af summa malm för sista qvinqvennium 61,904 Tunnor eller knappt 7,000 Tunnor mindre, än den var i sitt maximum eller åren 1781—87, då den steg till 68,899 Tunnor.
Man torde häraf finna, att något särdeles skäl till kla* gan öfver malmbrist icke kan äga rum, ty i ett land utan systematisk skogshushållning hafva säkerligen skogarne, under en tid af 4° år så mycket aftagit, att de 7,000
Tunnorne malm icke äro behöflige för tackjiernstill verkaren.
Derigenom alt Carlskoga Bergslag, som fordom hemtade hela sitt malmbehof från Wermlands grufvor, numera till frdelar gagnar Nerikes malmer, har äfven en större malmtillgäng öppnat sig för Philipstads Bergsmän och malmsäljarnes de sednare åren ofta förda klagan öfver stora oförsålda malmlager, besanna den förmodan, att malmen är fullt svarande mot koltillgången.
Häraf följer dock icke att malmbrytningen skall vara en särdeles lönande rörelse, ty den stora consumtionen af brytningsmaterialier, dagsverkens högre värde och grufvornas tilltagande djup försvårar den.
Ett bevis på malmens aftagande mäktighet lemnar qvanliteten af användt Bergsprängningskrut; i samma mon som malmen finnes mera spridd i berget, måste en större mängd Bergssprängningskrut användas för dess lÖsbrylande, och man finner derföre, att ehuru malmqvantiteten de sed - nare åren föga varierat, har dock krut-consurationen sligit på följande sätt: 1823 . . 266 C:tr. 1828 . . 322 C:lr. 1824 . • 277 d:o >829 . . 276 d:o i8a5 . . 245 d:o i83o . . 205 d:o 1826 . . 438 d:o i83i . . 3at d:o 1827 . . 35a d:o 1882 . . 362 d:o Grufvorhes antal utgör i medeltal 5o årligen.
Arbetspersonalen uppgifves i allmänhet vida större än den är, ty i de till Geschwornern inkommande uppgifter, upptages personalen, sådan den enligt interessenternes beslut skulle vara, men då man kännner att ofta en person ansvarar för tvennes arbete, att en person utgör fullt arbete i flera Grufvor, och slutligen att ofta delägarne sjelfve utföra grufvuarbetet, så kan deraf förklaras, att ehuru i Geschworn-Tabellea medeltalet af arbetare uppgår till 722 personer, finnes dock verkliga arbetare, som af denna näring hämta sitt underhåll föga öfver 5oo personer af båda könen.
I afseende på det tekniska går väl handteringen framåt, ehuru med korta steg.
Förtroendet till betingsaflöningen bar ökat sig hos både ägaren och arbetaren, och hågen alt försöka tidens förbättringar har stigit och skall allt mera stiga, i den mon näringens idkare, om äfyen sjelfva ovetande, blifva af tidens ström förde framåt.
De gamla fördomarnes välde faller i samma förhållande, som det uppväxande slägtet göres skickligt att emottaga en högre bildning, och huru stort inflytande detta skall utöfva på hvarje handtering kan ej beräknas, men upplysningens vän gläder sig deråt.