Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om panträtt och utmätningsrält skulle förblandas, kan jag icke gilla, ty efter
Lag kan panträtt i lösegendom ej ega ruin, så vida ej egendomen finnesi Borgenärens hand." af Herr Bååth: ”Emot Höglofl.
Utskottets Betänkande öfver Riksdagsfullmägtigen ifrån Westerås Län Anders Anderssons motion, om ändring i 3o §. Concurs-Lagen, får jag mig reservera. Lag-Utskoltets Betänkande N.o SS.
Motionairen bar egentligen åsyftat den ändring, att, då utmätning lios gäldenär sker, och sådan lösegendom måste utmätas, hvilken icke kan lämpligen sältas under utmätningsmäns försegling eller i allmänt förvar, såsom kreatur, gröda, tu. m. dylikt, har Motionairen ansett enahanda förmonsrält böra ega ruin till så beskaffadt utmätt gods, som vore det salt under försegling eller i allmänt förvar.
Denna Motionairens mening, hvaröfver Utskottet icke bestämdt sig utlåtit, måste jag för min del biträda, helst borgenärs förmonsrätt vid mångå tillfällen kan äfventyras och gå förlorad, serdeles vid fordrans bevakande i Concurs, om endast så beskaffad utmätning skulle medföra förmonsrätt, der godset blifvit satt under försegling eller i allmänt förvar.
Utmätningens verkan tiil förmonsrätt skulle då bero, icke af verkställigheten, utan af godsets beskaffenhet och mängd, att kunna förseglas eller sättas i allmänt förvar.
Icke sällan händer, att gröda, ännu växande eller nyss inbergad, måste utmätas, äfvenså kreatur m. m., hvilket allt hvarken kan förseglas eller lemnäs i allmänt förvar.
Ofta händer att ett helt lösörebo med kreatur och inventarier i mät tages.
Hvar skall allt det ta förvaras under försegling? eller hvar finnes å landet allmänt förvaringsrum för utmätt gods?
— Uti de flesta mindre städer finnes icke sådant tillräckligt för en större mängd lösegendom.
Jag anser således, till bevarande af fordringsegares lagliga rätt, och till förekommande af xlomares olika pröfning och tillämpning af utmätnings verkan till förmonsrätt, alt sjelfva utmätnings-documentet bör gälla såsom bevis på förmonsrätt'och, alt det tillagg i Hofi.
Utskottets utlåtande bort äga rum, näst efter orden: ”eller ur gäldenärs bo uttagas,”
Har sådan lösegendom blifvit utmätt, hvilken, i anseende till sin beskaffenhet eller mängd och saknad af allmänt förvaringsrum eller utrymme deri, ej kan der förvaras eller under utmätningsmäns försegling sättas, vare lag samma, der sådan egendom är uti utmätningsmannens skriftliga förrättning till mängd, art och beskaffenhet upptagen och värderad, ändå att den före concursens början ej hunnit säljas eller ur gäldenärs bo uttagas/’
I sistnämnda reservation har Jöns Pehrsson ifrån Malmöhus Län instämt. i-a Tag-Utskottets Betänkande 17.0 5g, fa, N:o 5g.
Ankom tift Exp.-Utsk. den 7 Maji kl. 12 f. r».
Betänkande öfver Herr Fredric Leonhard Rosenqvists motionj, örn upphäfvan de eller ändring af 5i §. i Con curs-Lagen.
Ridderskapet och Adeln har Herr Fredric Leonhard Rosenqvist^ uti ett skriftligt anförande, som till Lag-Utskottet blifvit remitteradt, hemställt, att då, på intet ställe uti någon af Sveriges gällande Författningar och Lagar, bevisnings-lheorien vore på ett mörkare och origtigare sätt framställd, för att göra en menniskas personliga frihet helt och hållet beroende af det mest otyglade godtycke hos en känslolös Romare, än i 5i §.
Coneurs-Lagen så lydande:
"förekomma emot gäldenär bindande omständigheter och liknelser till vårdslöst eller bedrägligt förhållande, då skall han i allmänt häckte insättas," — omförmälde §. måtte antingen upphöra att vara gällande, eller ock få följande förändrade redaction : "äro fulla skäl emot Gäldenär, att han bedrägligt sig förhållit, då skall han i allmänt häckte .insättas/’ — men, enär Coneurs-Lagens anlörde stadgande är i fullkomlig öfverensstämmelse med den i allmänhet uti Brottmåls-Lagen följda grundsalts, att förbrytare, emot hvilken förekomma bindande liknelser till sådant brott, hvarå Lagen stadgat urbota bestraffning, bör genast i häckte inmanas; och då, emot den afMotionairen föreslagne redaction, dessutom förekommer, alt densamma åsyftar en pröfning, som icke kan ega rum på förhand, eller förr, än i målet hufvudsakligen dömes, tillstyrker Utskottet, att berörde motion måtte ogillas Stockholm den 29 April i834- N:o 60.
Ankom tift Exp.-Utäk. den 7 Maji kl. 12 f. m.
Betänkande öfver Riksdagsfullmägtigen Per Pehrssons ifrån fårebro
Län motion, om förklaring af q 4 Con curs-Lagen Till Lag-Utskottets handläggning har ifrån Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit öfverlenanadt ett utaf Riksdagsfulluiägtigen ifrån Örebro Län Pehr ' ' m Lag-TJlskoltets Betänkande N'.o 60. i3 Pehrsson afgifvet memorial, deri anföres, att, vid Concurs-Lagens |tillä rapning, hade hittills hos Domstolarne följts olika principer, i fråga om påföljden för borgenär, som försummar att, före eller på inställelsedagen, i concurs bevaka sin fordran, i det en sådan borgenär af en del
Domstolar ansetts hafva förlorat endast rättigheten till sin betalning för sin fordran af concurs-massan, men vid andre, och de fleste, förklarats förlustig, icke allenast denna rättighet, utan ock den, att om godtgörelse hålla sig till gäldenäreris person, samt den egendom, som han framdeles ärfver eller förvärfver, och det utan afseende derpå om gäldenären vunnit afträdesförmon, eller icke.
Efter Motionairens tanka vore sistberörde princip helt och hållet origtig.
Derigenom att borgenär uraktlåtit att, före eller på inställelse-dagen, anmäla sitt fordrings-anspråk, hade han väl afstått ifrån all rätt till de afträdde tillgångarne, men att han också med detsamma skulle hafva förlorat rättigheten att vända sig emot gäldenären om betalning, vore en obillighet, synnerligast om gäldenären, under concursen, ej vunnit afträdes-förmon; och gåfves det icke heller, efter hvad Motionairen syntes, dertill någon anledning af Concurs-Lngen, i hvars 74 §• dét heter, att ”borgenär, som ej sjelf, eller genom ombud, sig å inställelsedagen infinner, vid Rådstufvu-Rätt eller Hof-Rätt före klockan 12, och vid HäradsRätt före rättegångslimmans slut, att sin fordran bevaka, och ej heller den förr bevakat, håfve ali vidare talan i saken förlorat.”
Detta stadgande saknade dock den bestämdhet, sorn borde finnas i en Lag, till förekommande af olika tolkningar; hvarföre och då gäldenär, helst den, som sjelf vållat sitt obestånd, icke borde komma i annat förhållande till sine borgenärer, efter concursen, än förut, Motionairen föreslog, att öfver berörde i Concnrs-Lagen måtte utfärdas den förklaring, att borgenär, genom försummelsen, att på utsatt lid och ställe bevaka sin fordran,'ej förlorat rättigheten alt undfå betalning af den egendom, som, efter Concursens slut, kunde honom tillkomma, eller att, i fall gäldenären icke vunnit afträdes-förmon, äfven om fordringens utbekommande vända sig emot gäldenärens person.
- Efter Utskottets mening äro Concurs-Lagens stadganden uti 74 och 79 §§ * j*mförde med hvarandra och med 12 Cap. 6 §.
Rättegångs-Éalken, tydlige deruti, att borgenär, som ieke sin fordran rätteligen bevakat, skall vara densamma förlustig; och denna påföljd af oro förmälda underlåtenhet^ tror Utskottet äfven böra qvarstå, såsom försvarad af det vigtiga skäl, ibland andra, att en förändring härutinnan skulle vara hinderlig för Coneursmåls uppgörande genom, frivilliga öfverenskommelse!’, hvilka vanlige» >4 Lag-Utskottets Betäckande N.o 6ö.
Bereda Borgenärerne den högsta Betalningen, samt för gäldenär Öppna en ny bana tili nyttig verksamhet.
På grund häraf får Utskottet vördsamt tillstyrka, att motionen måtte lemnäs utan afseende.
Flere Ledamöters, serskilde yttranden Bifogas.
Stockholm den aq April 1834* Reservation af Herr Friherre Stael von Holstein: ”Emot Utskottets i detta ämne afr gifne Betänkande får jag härmedelst mig reservera.
Då jag önskar att, så litet som möjligt, gynna gäldenärer genom Lagstadganden om iakttagelser å borgenärs sida af sådan beskaffenhet, att underlätet efterkommande deraf må medföra gäldenärs befrielse ifrån dess skuld, tror jag också, att gäldenär genom yppad concurs icke bör, då han ej vinner aflrädes-förmon, i-något'hänseende komma till sine borgenärer i ett för honom bättre förhållande, än det, som egde rum före Concursens början.— Concurs uppstår antingen i följd af gäldenärs egen begäran, att få sin egendom på en gång afstå, eller ock i grund af ansökning derom af någon borgenär; Egenteliga föremålet för, och ändamålet med Concursen är alltså, afträdde tillgångarne må varda realiserade och enligt lag fördelade emellan de borgenärer, sora bevakat fordringar och fått dem fastställde.
Bevakningen är således att anse såsom ett tillkännagifvande å borgenärs sida, det han önskar, att i fördelningen af de afträdda tillgångarna deltaga; underlåten bevakning att betrakta såsom medgifvande af borgenär, det han ej önskar deltaga i fördelningen af nämnde tillgångar.
Vidare, än till den sålunda af borgenären godkände påföljd af förlust af rättighet lill drägtighet i afträdde egendomen, bör underlåten bevakning följaktligen ej utsträckasj^och jag ville alltså, att motionen måtte varda, i så måtto, bifallen, att, med ändring af 74 och 79 §§. af nu gällande Concurslag, stadgades, det underlåtenhet att i Concurs bevaka fordran allenast medför förlust af rättigheten att för fordringen njuta andel i Concursmassans tillgångar.”
Häruti hafva instämt Herr Professoren Doctor Bexell och samtelige Eedamöterne af Bonde-Ståndet. Lag-Utskottets Betänkande N.-o 61.
Ankom till-Exp.-tJtsk. den 7 Maji kl. 12 f. m.
Betänkande, öfver väckta motioner deromv, att inteckningshafvare och andre veterlige borgenärer ej måtte behöfva att, i anledning af års-stämning, deras fordringar angifva.
Hos HögloG.
Ridderskapet och Adeln har Herr Gustaf idolph Bruncrona, jemte det han fästat uppmärksamheten på angelägenheten att åt intecknade förskrifningar gifva all möjlig credit och en ökad circulation, för hvilket ändamål också erfordrades, att inteckningshafvare icke besvärades med omsorg för onödiga bevaknings-åtgärder, förmält sig anse denna erinran ega serskild tillämpning i afseende å föreskrifterne i i33, i34, 135 och i36§§.
Concurs-Lagen, så vidt de angå intecknade fordringars bevakande, i anledning af års-stämning.
Det hette, att ändamålet med års-stämning vöre att bereda säkerhet emot okända fordringar; men inteckningshafvaren, som borde förmodas Vara känd, och äfven i Författningen antyddes vara •sådan i den mon, att han ovilkorligen måste serskildt kallas, nödsakades likväl, vid förlust af hela sin betalnings-rätt, iakttaga den i öfrigt likgiltiga ■ och onödiga formen, att genom sin anmälan underrätta årsstämnings-nökanden om hvad denna redan känner, nemligen, att innehafvaren sf det inlecknade documentet är borgenär, eller, att fastigheten är med inteckning besvärad.
Efter omgången alt på sökandens egen anvisning kalla en känd •'Borgenär, blefve således resultatet af den bevakning, hvartill denne tvingades, att sökanden finge veta hvad han kände förut, men hvilket ej vöre vårs-stämningens ändamål: underrättelse om okände borgenärer.
Nu hände att ett lån, utan att vara omsatt, befunnes hos en annan person, än den, till hvilken reversen primitivt blifvit utgifven, samt gravations-beviset utmärkte; och då komme, derest sökanden ej heller sjelf å sin förteckning upptagit rätta inteckningshafvaren, domstolens kallelse att gå till orätt person, ■samt den rätte, att sakna kallelse och möjligen uteblifva med bevakningen.
-Hans rätt syntes väl i allt fall vara förvarad, när man jemförde i36 §. med 74 och 88 §§. af ofvannämnde Lag, men krångel och rättegång kunde åtminstone deraf uppstå.
Om åter inteckningshafvaren blifvit behörigen kallad, men, af en eller annan orsak, den Lagen ej godkände, skulje försumma att anmäla sin, af båd® sökanden och Domstolen kända fordran, så kunde en minuts försummelse förorsaka förspillandet af hela dess timliga välfärd; och delta kunde i synnerhet lätt hända fruntimmer och ali - Lag-Ulskollels Betänkande N;0 61. moge, i följd af okunnighet om föreskrifna former, eller om påföljden af dessas uraktlåtenhet, äfvensom genom ombuds försumlighet.
Att förmå nöjagtigt motivera det stora äfventyr, som sålunda blifvit förelagdt innehafvare af intecknad skuldsedel, verkande äfven på detta pappers credit, dertill syntes syftemålet ej vara nog vigtigt, helst detsamma lätteligen stod att vinna genom sakegarens egen försorg.
Måhända invändes, att afbetalning, eller till och med inlösen, kunnat ske, utan att sådant af gravations-beviset upplystes.
Det torde dock kunna tagas för afgjordt, att innehafvaren af en gällande intecknad revers, då räntan till betalning blifvit förfallen, icke underlät att snart infinna sig med originalet, då således förhållandet nogsamt blefve kändt.
På dessa, med flere af Motionairen anförda grunder, har han föreslagit: att anmälan om 'intecknad skuld, i anledning af årsstämning, icke må behöfva ega rum, utan sådan stämning afse blott annan gäld, eller om detta ej skulle bifallas, åtminstone det tillägg i Författningen göras, att, om bevisas kunde, genom räntebetalning eller annorledes, att den skuld, som blifvit intecknad, men hvarom, oaktadt kallelse, anmälan å årsproclamadagen icke skett, vore behörigen känd eif gäldenär, betalnings rätt en icke destomindre må för inteckningshafvaren anses bevarad.
En framställning i detta ämne är ock gjord hos Högvördige PresteStåndet af Herr Prosten Stenhammar, hvilken förmält sig icke kunna inse, hvarföre, då afsigten med års-stämning å borgenärer vore i 133 § af Concurs-Lagen sålunda nttryckt, att ”eflerlefvande enka och barn vilja säkre vara, att icke okända fordringar sig yppa.” kallelse likväl skulle å samtelige borgenärerne utgå.
Borde ej de undantagas, som, enligt den till
Bätten ingifna förteckningen veterliga äro, och hvilkas fordran i Sterbhuset, enligt tydlig förskrifning och förd bok, är satt utom all fråga?
Sådan vore Herr Prostens mening; men] Concurs-Lagen frikallade dem ej från pligten att, vid äfventyr af deras rätt, med alla de formaliteter, hvilka i Lag stadgades, uppgifva, bevaka, med ed fästa och ytterligare styrka hvad gäldenären viste och aldrig betviflat, redan i bouppteckningen erkänt och med edsförpligtelse ytterligare i sin skriftliga förteckning upptagit ‘— borgenär skulle stämmas, resa till Ting, besörja afskrifler, ingifva duplett-ansökningar, belägga charlor, gå ed, lösa utslag, för en af ingen omtvistad, än mindre bestridd sak.
Det kunde lätt misstänkas, att man åsyftade blifva qvitt en eller annan skuld, genom borgenärs underlåtande af någon formalitet, eller önskade, just genom dessa hopade besvär, låta långifvaren umgälla Lag-Utskottets Betänkande N.-o 61. 17 umgälla sin tjenstaktighet, att åt en afliden vän hafva anförtrott sine penningar.
Motionairen hemställde således, om man icke frän dessa öfverflödiga omvägar och kostnader, kunde befria hvar och en erkänd borgenär; och om man icke kunde inskränka sig till att låta kalla blott de okände borgenärerne, eller dem, hvilkas rätt förekom Oviss, desto hellre, som det vore lätt begripligt, att, i följd af nuvarande föreskrifter., en sjuklig eller ålderstigen lånesökande blefve allraminst hulpen i sin förlägenhet, enär man hade att befara dylika besvär vid hans proclama.
Med Herr Prosten Stenhammar bar Herr Prosten Lyth till alla delar sig förenat, under tillägg, alt han vill serskildt fästa uppmärksamhet på svårigheten för dem, söm förvalta cassör, att med så mycken omgång bevaka fordringår i sterbhus.
Herr Domprosten Doctor Holmström bar äfven förklarat sig vara med Prosten Stenhammar ense i hufvudsaken, åtminstone så vidt motionen angick obehöfligheten att vid årsproclama anmäla intecknade skulder; men i öfrigt erinrade Herr Domprosten, att en slik anmälan icke, enligt nu gällande Ooncurs-Lag, behöfde vara åtföljd af någre handlingar, ej ens af afskrift utaf skuldebrefvet, lill bestyrkande af fordringen.
Ännu mindre behöfdes edgång; utan en enkel anmälan, som äfven kunde skickas i bref till domaren, gjorde tillfyllest.
Öfver omförmälde till Lag-Utskottet remitterade motioner och yttranden, får nu Utskottet vördsamt sig utlåta; och ehuru bevakningen i årsproclama icke är förenad med de i Herr Prosten Stenhammars memorial uppgifne åligganden af edgång och bevisning rörande fordrans rigtighet, utan endast består uti en skriftlig eller muntlig anmälan hos Domstolen; dock, som iakttagandet häraf icke är utan sina besvärligheter, samt äfventyrel af talans förlust, för underlåten bevakning, är af den beskaffenhet, att det icke synes böra föreläggas utan dess mera vigtiga skäl; men sådane ej här förete sig i afseende på en del fordringsegare, enär ändamålet med årsstämning, hvilket icke kan vara att bereda gäldenär befrielse ifrån veterlig skuld, utan endast, att för sterbhusdelegare och andre, som till erhållande af sådan stämning äro berättigade, lemna utväg, att vinna säker och fullständig underrättelse om okända borgenärer, för att derefter kunna bedöma boels ställning, följagtligen ej påkallar någon bevakning af kände borgenärer, och ej heller af inteckningsegare, panthafvare och dem, som eljest, enligt 3 och 5 §§. 17 Capitlet Handels-Bar.ken samt andra punkten i 3o §.
Concurs-Lagen, ega rätt i viss lösegendom, emedan intecknings Bih. lill R.
Prot. t83f 7 Sami. 1 Afd. 3 to:de Häftet.
Lag-Utskottets Betänkande N.-o 61. egarens rätt måste anses vara till beloppet känd, om än personen vore ©- bekant, samt de senares anspråk åter alldrig kan verka till minskning af de tillgångar, som äro påräknade och finnas i boet; får Utskottet, sorn, fastän motionerne icke synas åsyfta andre än kände fordrängsegare och inteckningshafvare, tror en nödig öfverensstämmelse fordra, att stadgandet äfven omfattar öfrige nyssnämnde borgenärer, hvilka, i följd af sakrätt lill vissa lösören, åtnjuta förmonsrätt, på dessa skäl vördsamt tillstyrka, att i36 <§'•
i Concurs-Lagen måtte erhålla följande förändrade lydelse:
Borgenär, sorn ej A utsatte dagen sin fordran hos Rätten angifver, eller den ej förut angifvit, håfve sin rätt förlorat, der ej den fordran varit af sökanden känd.
Jr fast egendom för borgenärs fordran intecknad, eller häfver han pant. eller eljest rätt i viss lösegendom, efter 3 och 5 Handels-Balken samt 2ulra punkten i 3o $. denna Lag; njute borgenären betalning ur den egendom, ändå att han sin fordran ej angifver.
Antages detta förslag, skulle förmodligen, i följd deraf och då någon kallelse å velerlige borgenärer således icke erfordrades, följande redaclionsförändringar böra iakttagas, nemligen: att i 133 §. a momentet, näst efter ordet sdmtelige, tillägges: okände; att sista punkten i i34 § förändras, i hvad angår inteckningsegares och veterlige borgenärers kallande; och att den del af 138 som stadgar, alt Rätten, sedan egendomen blifvit afträdd, skulle Tagga de borgenärer, som deras fordringar bevakat, viss dag före, att dem med ed fästa och ytterligare styrka, alldeles utgår.
Dessa §§. komma då att lyda sålunda: 133 $.
Nu veta icke efterlefvande maka eller arfvingar annat, sedan laga bouppteckning skett, än att boet till gäldens fulla betalning forslar, men vilja säkre vara, att icke okände fordringar sig yppa.; egen då att hös Rätten, hvarunder boet hörer, begära kallelse å dess samtlige okände borgenärer; och gifven inn förteckning, med edsförpligtelse under skrifven, på alla dem, som veterlige äro. 134 $.
Enär kallelse på borgenärer sä sökt är, som i i33 «$*. säges, utfär de Rätten å dem offentlig stämning, att på viss dag, näst efter natt och år, gifva sine fordringar skriftligen eller muntligen ann; och läte den stämning å dess dörr anslås och i allmänna tidningarne tre gånger kungöras, tredje gången sist fyra månader före ins tälletse - Lag-Utskottets Betänkande N;o 61. dagen.
Kronans ombudsman skall om stämningen serskildt underrättas, som i 68 föreskrifvet är. och i38 §.
Yppas på inställelsedagen förut okänd gäld, sorn större är, än att den med tillgängarne gäldas kan, egen efterlefvande maka eller arfvingar, att egendomen afträda ■ eller sig urafva göra, som i 8 Capitlet sägs; och förf ares med Concursmålet på sätt i denna
Lag stadgadt finnes.
Fern Ledamöters serskilda yttranden bifogas.
Stockholm den 3o April 1834- Reservationer: af Herr Holm: ”Andamålet med årsproclama, eller att på ett ställe ecb på en gång erhålla uppgift å en afliden persons, frånskiljde makars, upplöst bolags eller till myndige år kommen, men under förmyndare ställd persons all, både veterlig och okänd skuld, förfelas naturligtvis genom den föreslagna förändringen i Concurs-Lagen, och då jag icke kunnat öfvertygas om förändringens nödvändighet, nödgas jag deremot mig reservera.
Kostnaden för och besväret med bevakning i följd af årsstämning äro så ringa, alt de föga böra komma i beräkning, och tiden för en så beskaffad bevakning är äfven så rundeligen tilltagen, att borgenären eger allt erforderligt rådrum.
Något äfventyr för inteckningshafvare kan icke heller annorledes, än genom egen grof försummelse, uppstå; ty inteckningsinnehafvaren är merändels känd af den eller de, som söka årsstämning, eller kan lian, med ledning af gravationsbeviset, blifva det, och hans rättighet alt om inställelsedjjgen serskildt underrättas, är gifven.
Den större, om jag så må uttrycka mig, rörlighet i creditväg, man med förändringen åsyftar, att gifva åt intecknade skuldsedlar, anser jag icke vara nyttig eller nödvändig.
En egare af fordran mot pant, kan någon gång innehafva större värde i panten, än beloppet af försträckningen, och den eller de, som begära årsstämning, kunna derom vara i okunnighet.
Jag anser det icke lämpligt, att han de jure befrias ifrån skyldigheten att offentligen anmäla förhållandet.
Med få ord, jag anser det vara mera skadligt än gagneligt, mera ledande till oordning och osäkerhet, än till ordning och säkerhet för det allmänna och enskilda interesset,-att stifta lagar, ledande till undantag ifrån allmänna principer, hvilka i tillämpningen äro enkla och användbara, samt icke hafva något oskäl sned sig.” Häruti hafva Herrar Cederborg och Hessle samt Johannes Andersson ifrån Calmar Län instämt; af Herr Bååth: ”Jag instämmer till alla delar uti Herr Holms re - 20 Lag-Ul'kottcls Betänkande N.o 61. servation, och vill tillägga: alt, ehuru Motionairerne synas endast hafva fästat uppmärksamhet vid den omständighet, att enka och eflerlefvande barn genom årsstämning vilja vinna säkerhet om boets tillstånd, detta likväl icke är enda föiemålet för arsstämning, enär en sådan aclus äfven refererar sig till frånskiljde makars bo, upplöste bolag och till person, hvilkerf, ehuru till myndiga år kommen, dock blifvit ställd under förmyndare.
Hvar och en, sorn baft befattning nied sterbhusutredningar, har nogsamt erfarit de efterlef▼andes okunnighet om boets tillstånd, hvad gäliden" angår, just i saknad af ordentliga och noggranna anteckningar af den aflidne _ och eftersatt förvarande af qvittencer eller andre, lill upplysning ledande handlingar.
Erfarenheten har ock visat, att skuldsedlar, med inteckningsrätt i fastighet, blifvit ställde på diktade personer, presenterats af utgifvare*! sjelf till intecknande, hvarefter de transpoi terats såsom bypolhek för penningelån, på annor man, och sålunda kunnat löpa flera personer emellan.
— Under tiden har utgifvare» betalt räntor och mpjlfgen äfven gjort afbetalningar å capitalet och åtnöjls med endast afskrifning å skuldebrefvet.
Om nu det må kunna sägas, alt efterlefvande, genom gravationsbevis, äro i tillfälle vinna upplysning om primitiva capitalet, äro de likväl i okunnighet om afbetaloingarne.
I denna okunnighet, och om den utvägen icke qvarstår att genom arsstämning erhålla uppgift på all sterbhusets gäld, måste sådane sterbhus, oftare än hittills skett, tillgripa sista utvägen, att söka urarfva förmon och lemna hela huset lill sköfling, hvilket ej behöfts, om all gäld uppgifvits, och deribland endast återstående intecknade capital kommit i fråga.
Man har velat genom de föreslagna förändringarne, enligt lidens måtto, upphjelpa crediten, utan att besinna, att intecknade skuldebrefs primitiva egenskap icke varit, att löpa man och man emellan såsom contant valuta.
Jag vågar likväl för min del icke tro, alt crediten härigenom upphjelpes, men är öfvertygad, att penningevingleriet och procenteriet underlättas.
Huruvida detta, i sin fortgång blir för det allmänna nyttigt, derom torde meningarne vara delade.