Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Flera andra förslag och planer till gagneliga vägbyggnader och vägförändringar hafva dessutom blifvit under de ifrågavarande åren, efter anställda undersökningar dels på allmän, dels på menigheters och dels på enskildes bekostnad uppgjorda, såsom: till vägomläggning från Jernskogsboda genom Skillingsmarks socken i Nordmarks härad till Norrska gränsen, medelst hvilken anläggning, fortsatt i Norrige, en ny väg för kommunikationen med Christiania skulle vinnas af jemnare beskaffenhet och nära fyra mil kortare, än den nu varande närmaste vägen emellan nämnde stad och Carlstad öfver Kongsvinger: till ny vägbyggnad från Lillnors gästgifvaregård i Grums härad till Högboda i Jösse härad för att undvika betydliga backar å den del af vägen från Carlstad åt sistnämnde härad och Norrige, som går genom
Kils härad: lill omläggning af ett stort antal svåra backar å landsvägen genom Grums, Gilbergs och Nordmarks härader öfver Hån åt Norrige: lill omläggning af backar å tvänne särskilda vägar från Kils lill Fryksdals härad: och lill omläggning af vägen från Molkom i Nyeds härad till Deye i Kils härad DO O ~ x> «/ för borttagande af flera besvärliga backar, som försvåra de tunga körslorna å denna väg emellan bergslagen och bruken i nämnde härad.
I följd af dessa förslag har dock något vägarbete ännu icke blifvit påbörjadt, men frågorna om sistnämnde förändring emelian Molkom och Deye och angående backars omläggning å vägen emellan Olsäters gästgifvaregård i Kils och södra
Ås i Fryksdals härad äro underkastade laga pröfning.
1 sammanhang med hvad nu blifvit i underdånighet anförd t rörande företagen lill land- och vattenkommunikationernes förbättrande i länet, torde äfven böra omnämnas ett pågående vigtigt arbete till sjöfartens betryggande på Wenern, ett arbete som afser icke blott denna provinsens gagn utan en 29 vida allmännare nytta.
Enligt Kongl. Brefvet den 24 November 1813 har en Direktion beslående al vallia ledamöter ulaf bruksägare, fartygsägare samt bandels-societeterne i Götheborg och i alla de invid Wenern belägna städer, uti hvilken Direktion Landshöfdingen i Wermland alltid, dock i följd af val, varit ordförande, sig uppdraget alt med de afgifter, hvilka, efter fastställd taxa uppbäras för gods, som fragtas pä Wenern och för fartyg, som besegla sjön, bekosta lots- och prickhållningen dera samt fyrbåk ars och sjömärkens underhållande, eller de så beskaffade anstalter, som för séglationen å sjön äro nödvändige; och aflönar
Direktionen derjemte uppsyningsman, som tillser alt dessa anstalter hållas i behörigt skick.
Då denna Direktion genom uppsyningsmännens rapporter och anteckningar erfarit, alt många grund blifvit efterhand under sednare åren i Wenern upptäckta, hvilka icke funnos omnämnda i den tryckta besk i ilningen öfver denna sjö, och icke heller upptagna å den 1789 upprättade och 1824 förbättrade, i allmänt bruk varande karta öfver sjön, hvilken karta dessutom uppgafs vara i andra afseenden mindre tillförlitlig, ingick
Direktionen år 1843 till Eders Kongl. Maj:t med underdånig anmälan om dessa förhållanden, och anhöll i underdånighet alt ny mätning af Wenern till vinnande at fullständig beskrifning och säkra sjökort öfver denna sjö, mätte på statens bekostnad i nåder tillförordnas; och täcktes Eders Kongl. Maj:t under den 2:dra Februari 1844, med nådigt bifall härtill, anslå en summa af 25,000 Rrdr banko, alt med 5,000 R:dr årligen i lein år från och med det sistnämnda eller 1844, af handels- och sjöfarts-fonden utgå och till berörde sjömälningsarbete användas, hvarjemte Eders Kongl. Maj:t i nåder tillåtit, att ledningen och ansvaret vid mätningen och beskiifningens o O O uppfattande uppdrogs åt en officer från Sjö-Arkivet och att nödigt anlal offi cerare at Kongl. Flottan, honom lill biträde, äfvensom underbefäl och båtsmän till förrättningen kommenderades.
Den nya mätningen af Wenern företogs alltså 1844 så snart årstiden det tillät och fortsattes de följande åren.
Som likväl ofvanbemälde
Direktion, af de underrättelser, hvilka chefen för Sjömätningsexpedilionen årligen lemnat om arbetets fortgång, hvari en ogynsam, regnig och stormig väderlek ofta, särdeles under första året, verkat hinder, trodde sig, efter tre års föilopp finna, alt mätningen inom de utsatta fem åren och med det nådigst beviljade anslaget icke kunde utföras, anmälte Direktionen sådant i underdånighet bos Eders Kongl. Maj:t, som medelst nådigt bref af den 9 Juli 1847 täcktes bevilja ett ytterligare anslag på tre år eller för 1849, 1850 och 1851 att i och för sjelfva mätningen å Wenern af Handels- och Sjöfarts-fonden utgå med 4,000
R:dr under hvartdera 30 ;il de Ivaline forsla samt 4,784 R:dr 34 sk. 3 rist under det tredje eller tillsainmans med 12,784 R:dr 34 sk. 3 vist.
Delta vigtiga och af behofvet högt påkallade mälningsarbete fortgår ock i foreskrifven ordning. §. 4.
S°oSiSisk Författning.
I följd af skattläggningar, sorn ågålt rekognitions-skogslägenheter har ||dels mantal upder sista qvinqvennium i länet tillkommit, och linnas numera inom det samma l,768$fidels förmedlade hemman.
Enligt vederbörliga tillståndsresolutioner äro under berörde tidrymd 13 tullmjölqvarnar med 30 par stenar anlagde.
11 e m m a n s kly fn in gen har under samma tid fortgått i åtskilliga orter, synnerligast i vestra delen af länet, hvaremot annorstädes, såsom i östra och mellersta delarne deraf, små hemmanslotter ej sällan sammanfallit till färre ägare.
År 1847 hade länet 15,267 hemmansägare, hvilket antal visserligen är ganska stort med hänseende till antalet af hemman, som dessa jordägare besitta.
En länge fortgående folkökning har naturligtvis verkat allt mer och mer till jordens styckning, och denna styckning var redan långt före den tid, hvarom nu fråga är, flerestädes drifven derhän, att många jordägare funnos och ännu finnas, som icke kunna anses besutne på sina lotter; men under sednare tiden har hemmans-klyfningen, efter alla anledningar, mera bestått deri, att å bela hemman eller å större delar tillkommit flera åboer, med tillräckligt jordbruk för hvarderas bergning, än i en hemmansstyckning till obesutenhet eller nära gränsen derintill.
Inom provinsen har således i det hela hemmansklyfningen väl under berörde tid tilltagit, dock icke i något jemförligt förhållande till folkökningen.
Deremot får det antagas att, i den mån jordbruket förkofras, en större arbetsstyrka dervid erfordras, och att af sådan orsak flera tjenstehjon och arbetare nu än fordom vid länets jordbruk begagnas.
Afsöndringar af jord och lägenheter från hemman med bestämmande af viss afgäld derför enligt Kongl, förordningen den 19
December 1827, hafva väl under de sista fem åren förekommit men till ringa antal.
De flesta jord upplåtelser ske åter af ouppodlad mark till mindre rymd, än den i nyssnämnda Kongl, förordning bestämda, och äga ofta rum blott i följd af munleliga aftal.
Ender åren från och med 1843 till och med 1847 har Eders Kongl. Majlis Befallningshafvande utfärdat förordnanden för landtmätare till verkställande af 653 laga skiften och 202 andra förrättningar. 31 Statsbidrag.
Vid jemförelse af tabellen för landet inom Wermland för åren 1838 till och med 1842, med den för åren 1843 till och med 1847 -visar det sig att statsbidragen för de sednare fem åren hafva understigit samma bidrag för de förra med ett belopp af 28,967 R:dr 27 sk. 3 r:st.
Denna minskning i landets afgifter under de sista åren har uppkommit dels genom den vid 1844 och 1845 årens riksdag beslutade nedsättning till hälften af personliga skyddsafgiften, hvilken nedsättning med år 1846 inträdt, dels genom lagmans- och häradshöfdinge-röntans upphörande, som med år 1841 ägt rum, dels genom nedsättning till hälften af tionde afgiften för tackjernstillverkningen från och med 1845, enligt Kongl, kungörelsen den 29 November 1844, dels ock genom det att hammarskatts-jernpriserne, hvilka ligga till grund för bevillningens bestämmande af jernbruket!, varit lägre under det sednare än under det förra qvinqvennium.
Då likväl väghållningsbesväret, som till visst penningebelopp är i summan af statsbidrag inberäknadt, blifvit för åren 1843 till och med 1847, i anseende till de flera denna tid inom länet verkställda kostsamma vägförbuttringar, upptaget till 30,567 R:dr ig sk. 6 r:st. högre belopp än för de näst föregående fem åren, och de öfriga så beskaffade bidragen äro under sistförflutna qvinqvennium, ehuru i mindre mån, till beloppen förändrade, kan följaktligen icke genom jemförande af de i tabellerne utförda hufvudsummor af statsbidragen utrönas, hvad minskning i åtskilliga af dessa bidrag ofvanomförmälde skatteeftergifter rätteligen för landet medfört.
Vid jemförelse åter af de särskilde skattebidragssummorne i begge tabellerne, befinnes att beviilningen efter 1 art. eller skyddsafgiften samt lionden af bruken, bergsverken och andra inrättningar blifvit förminskade; den förre eller skyddsafgiften med 18,554 R:dr 36 sk. 2 r:st. och den sednare eller tionden med 73,332 R:dr 3 sk. 6 r:st. för de fem sista åren, emot hvad dessa afgifter för de fem föregående åren utgjort, och att lagmans och häradshöfdinge-räntan, som från och med 1841 ej utgått, bestigit sig för åren 1838 till och med 1840 till 4,162 R:dr 4 sk.
Anmärkas bör dock, att länets invånare åren 1846 och 1847 fått erlägga under benämning affolkskoleafgift ett belopp motsvarande det, hvarmed skyddsafgiften då varit nedsatt, men hvilken afgift blifvit till församlingarne återlemnad för att till deras skole-anstalter och således invånarnes gagn användas.
De ständiga räntorne å jordegendom kunna icke nu mera än förr anses tryckande, men äro likväl mycket olika besvärande, i följd af de mer eller mindre stränga grunder, som vid skattläggning och tiondesättning vunnit tillämpning och de förändringar, hvilka hemmanen sedermera genom bättre 32 eller särare brukning, odlingar elier mistning af skog, fiske eller andra tillhörigheter undergått, äfvensom, i anseende lill den för innehafvare al hemman, hvilkas räntor äro indelade till erabels- och tjenstemäns aflöning, ofta i frågakommande förbindelse, att in natura leverera räntespanmålen, eller att betala den samma efter gångbara pris, då de äro högre än markegångspriserne.
Krono-utskylderne hafva under de ifrågavarande fem åren ganska jemnt influtit inom östra och mellersta delarne af länet eller de så kallade Österoch Mellan-Sysslets fögderier.
Uti de norra och vestra fögderierne har väl någon del af krono-uppbörden fått årligen utmätningsvis indrifvas, men icke till så stora belopp, som mången gång tillförene.
Deremot sedan lång tid tillbaka hafva alla år vid summariska räkningens aflemnande öfver kronouppbörden inom Söder-Sysslets fögderi, betydliga belopp af densamma funnits utestående, förnämligast i Nordmarks och Näs härader.
Orsaken till della förhållande ligger deri, att när årsväxten mindre väl utfallit, och hvilket ej så sällan inträffat, denna motgång varit särdeles kännbar i dessa härader, hvarest jordbruket utgör allmogens dels enda, dels hufvudsakliga näring, och jordmånen till större delen är mindre bördig.
Restantierne i sistnämnda fögderi minskades också mycket efter 1843 och 1844 årens bättre skördar, o J men ökades åter efter den svagare årsväxten 1846.
Fattigförsörjningen utgöres gemenligen på landet antingen på det sätt, att fattighjonen till underhåll och vård indelas på rotar, hvaraf hvarje beslår af flera hemman eller gårdar, eller genom de fattiges utackordering för ändamålet till pålitliga husbönder, i hvilket sednare fall bidragen lill försörjningskostnadeu äfven utgår efter roteindelning, vid hvilken hemmanens godhet eller taxeringsvärden ligga till grund.
Delta försörjningssätt har man, vid uppgörande af Reglementen för församlingarnes fattigvård, enligt Kongl, förordningen den 25 Maj 1847, sökt i möjligaste måtto bibehålla, och hvaraf afven följt att icke många sä beskaffade reglementen ännu kunnat tillvägabringas.
Medgifvas bör jemväl alt man äger goda skäl att vidhålla berörde ordning och grund för fattigvårdens besörjande, enär icke allenast fattighjonen derigenom blifva, skiljda från hvarandra, medlemmar af ordentliga hushåll, inom hvilka de mesta föra ett regelbundet lefnadssätt och efter sina återstående krafter få göra något gagn, utan ock joidegendomarne efter deras värden och behof af flera eller färre arbetare vidkännas försörjningstungan.
De flesta bruksegendomar och hyttor hafva åter från gammalt hvar för sig särskild fattigvård för de behöfvande, som der tillkomma.
Alt kostnaden af 33 af detta onus för hela länet icke kan under sådana förhållanden med säkerhet i penningar bestämmas, är klart; oell efter all sannolikhet har äfven denna kostnad för de ifrågavarande fem åren blifvit för lågt beräknad.
Väghållningen är inom Wermland icke ringa betungande.
Bristen på tjenligt vägfyllnadsämne i de liesta orter förorsakar, att vägume sakna nödig fasthet och blifva således snart sönderkörda, i synnerhet der forsling af tunga effekter äger rum.
Väghållare äro derföre nödsakade, att många gånger om året, ofta med betydligt arbete, iståndsätta sina väglotter, och träffar väghållningsbesväret hemmanen mycket olika, eftersom de hafva en mer eller mindre begagnad väg att underhålla.
Då en stor del af länets allmoge genom forsling och körslor hemtar icke ringa bidrag till sin bergning, borde man kunna tro att skjutsningen skulle här i orten betraktas mera såsom ett inkomstgifvande göromål, än som en börda; men så förhåller det sig likväl icke.
För dera, som äro i behof af forslingsförtjenster utgör ofta skjutsskyldigbelen ett hinder att företaga långväga lönande forslingar, hvartill en hel vecka och understundom äfven längre tid åtgår, och af landtmännen i allmänhet anses denna skyldighet besvärlig, genom de afbrott i arbetena vid jordbruket, som den ej sällan medför.
Detta oaktadt hafva till och med 1847 endast vid 13 af de i länet utom städerne varande 139 gästgifverier entreprenader om skjutsningen blifvit, i öfverensstämmelse med Kongl. Brefvet den 2 Augusti 1844, lillvägabragte.
O o 7 O o Politi.
De tjenstemän, som äro anställde Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande till biträde i att tillse lagarnes efterlefnad samt vaka öfver ordning och säkerhet i landet, bestå af fem kronofogdar och sjutton länsmän.
Såsom polis-makt betraktad, inom en provins af 157 qvadratmils rymd och med 200,000 invånare, är denna tjenstemanna-personal, som derjemte har flera andra ansvarsfulla och mödosamma åligganden, onekeligen mycket fåtalig; och att den ännu icke befunnits alldeles otillräcklig för ändamålet, får tillsk rifvas in väna ines laglydnad och öfvervägande böjelse för ordning.
Vid all verkställighet, vare sig i polis- och ordningsmål, uppbörds väsendet, nisöknings- eller ekonomi-frågor har krono-heljeningen att påräkna biträde af fjerdingsmännen, hvarförutan den omöjligen skulle medhinna eller förmå att utföra alla de värf och vidtaga alla de åtgärder, som på densamma ankomma.
Fjerdingsmansbefatlningen skall egentligen af hemmansägarne i tur inom hvarje socken bestridas, men flerstädes fortfar en och samma person dermed i många år, efter öfverenskommelse socknemännen emellan och Berättelse öfver Wermlands
J 34 emot ringa ersättning, hvilket bevisar, att allmogen icke har någon motvilja för bestyret och de dermed förenade göromål.
Genom denna gamla kommunal-institution tillhör en redbar och aktad del af folket den verkställande makten samt biträder och stärker denna med sitt inflytande.
Sockne-nämnderne å landet, hvilka, i följd af Kongl, förordningen den 29 Augusti 1843 tillkommit, hafva visserligen inom åtskilliga församlingar varit verksamma i att befrämja ordning och sedlighet samt att vårda sig om församlingarnes gemensamma ekonomiska angelägenheter, men många al dessa nämnder synas ännu icke hafva riktigt uppfattat eller förstått ändamålen med deras tillvaro, emedan de antingen underlåtit all handling eller sökt sträcka sina åtgärder till mål och ärenden, som tillhört domslolarnes eller den exsekutiva maktens handläggning.
Med tiden, i den mån man lärt sig bättre urskilja hvad till kommunalbestyr må hänföras samt vana och erfarenhet deri allmännare vunnits, skola sockne-nämnderne tvifvelsutan utveckla en för landet och de särskilda menigheterne gagnelig verksamhet.
De, som för brott lagforas och hållas häktade, förvaras icke i häradsfängelserna utan alltid å länshäktet äfven emellan de tillfällen då ransakning rörande deras förbrytelser vid domstolarne äger rum.
1 anseende till det gamla läns fängelsets otjenliga beskaffenhet börjades, enligt Eders Kongl. Maj:ts nådiga föreskrift, redan år 1842, på statens bekostnad, uppförandet af ett nytt fängelse för länet här i Carlstad och fulländades byggnaden år 1847, hvilket år i Juli månad de fångar, som då voro förvarade i gamla länshäktet, flyttades till det nya.
Delta innehåller 81 celler samt särskilda rum för sjukvård, för ankommande fångars visitation och badning, för ekonomien, äfvensom boningsrum för fängelse-direktören; och äro fångarne alltid der förvarade hvar för sig i sin cell, utan all gemenskap sins emellan.
Så åtskiljde och med den regelbundna behandling samt religionsundervisning de derjemte åtnjuta, hafva fångarne, med några få undantag, visat sig stilla, hörsamma dem gifne föreskrifter, och mera böjda alt genom uppriktigt erkännande af begångna förbrytelser förkorta, än alt genom undflygter uppehålla och förlänga ransakningarne derom; och någon i cellfängelset härstädes förvarad fånge har hitintills hvarken gjort försök att derifrån rymma eller behöft att med fängsel beläggas.
Under de nedannämnda fem åren har följande antal fångar varit uti länsfängelset i förvar hällne, nämligen: 35 1843 .... 1844 .... 1845 .... 1846 .... 1847 ....
För stöld och andre förbrytelser.
Försvarslöse och transport- fångar.
Bysättnirigs- fån gar.
Män. 186 212 231 215 180 Qvinnor. 18 20 21 40 26 Män. 94 78 61 67 67 Qvinnor. 28 17 17 13 15 Män. 2 4 3 11 — Män. 282 294 292 285 258 Qvinnor. 46 37 38 53 41 Summa 1,024 125 367 90 20 1,411 215 Sedan Eders Kongl. Majit, uppå Landshöfdinges och Biskops underdåniga förslag, åren 1844 och 1845 nådigst beviljat understöd af allmänna medel till folkskolelärares aflöning uti 49 församlingar af Wermlands län, hafva under nyssnämnde och de tvänne nästföljande åren folkskolor blifvit, i enlighet med nådiga stadgan om folkundervisningen i riket af den 18 Juni 1842, ordnade och kommit i verksamhet inom alla församlingar i länet, der sådana fullständigt organiserade skole-inrättningar förut icke funnits; och då icke någon af länets församlingar åsidosatt sin förbindelse i detta hänseende, hafva de samtelige fått tillgodonjuta den, enligt Kongl, kungörelsen den 13 Mars 1846 utgående folkskole-afgiften.
Uti den fasta vexelundervisningsskola, som Uddeholms bruks-bolag för 20 år sedan inrättat inom Gustaf Adolfs församling af Elfvedals härads nedre tingslag, och hvilken skola alltjemnt fortgått, hafva 50 till 55 barn årligen njutit undervisning, hvarjemte de, under vistandet vid skolan, erhållit bostad, föda och vård på bolagets bekostnad.
För allmänna hälsovården äro i länet anställde tre ordinarie provincialläkare med stationer i Carlstad, Philipstad och Fryksdals härad, samt en extra Provincial-läkare med station i Arvika köping; hvarjemte finnes antagen för Näs härad en läkare, som af häradets invånare aflönas och för Uddeholms bruks-bolags egendomar en bruks-läkare, som af bolaget njuter lön.
Tvänne lazaretts- och kurhus-inrättningar finnas uti länet, den ena i Carlstad och den andra i Philipstad.
Distriktet för den sednare utgöres blott af Fernebo och Nyeds härader, och för den förra eller lazaretts- och kurhus-anstalten i Carlstad af hela öfriga länet.
— År 1847 vårdades på Carl - 36 stads kurhus 178 samt pä Carlstads lazarett 324 personer; och utgör årliga medeltalet af de patienter, som å denna inrättning, under de sista fem åren från och med 1843 till och med 1847, erhållit sjukvård 220 på kurhuset och 237 på lazarettet.
På Philipstads lazarett och kurhus äro 1847 vårdade 74 personer, hvaraf likväl få varit föremål för behandling å kurhus.
Wermlands provincial-bank, som har sitt hufvud-kontor och sin styrelse i Carlstad samt afdelningar uti städerne Chistinehamn, Philipstad och Wenersborg, öppnades 1833, och erhöll genom Eders Kongl.
Maj:ts nådiga bret den 19 November 1846 för andra gången förnyad oktroy på tio år från den Esta Juli 1847.
Denna inrättning har under en omsorgsfull och noggrann förvaltning väl uppfyllt sitt ändamål, såsom en kredit- och depositions-anstalt för Wermlands och en stor del af Elfsborgs läns näringsidkare, och varit för dem i väsendtlig mån gagnelig.
Sedan länets invånare genom deputerade vid sammankomst inför Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande år 1842 öfverenskommit, att bilda ett bolag för hela länet till försäkring af hus och lösegendom å landet för eldskada och till utgörande af brandstod, samt Eders Kongl. Majrl under den 11 Mars 1843 i nåder fastställt det reglemente, som för bolaget blifvit upprättadt, började detta bolag sistnämnde år sin verksamhet med försäkringar till ett ansvarighetsbelopp af 5,749,810 R:dr Banko.
Vid första brandförsäkringsårets utgång den 14 Mars 1844 utgjorde ansvarighetssumman för försäkringar redan 11,962,950 R:dr och bestämdes afgiften till 2 sk. 4 r:st. för hvarje 100
R:dr lill ersättande af timade brandskador samt organisations- och förvaltningsomkoslnader.
Då i provinsen finnes ett betydligt antal verkstäder för jernhandleringen, uppstod snart inom brandstods-bolaget fråga om uteslutande från försäkringsrätt deri af hus med eldfarliga inrättningar samt af lösegendom befintlig i dylika bus; och striden härom fördes så ifrigt att den till och med hotade att föranleda bolagets upplösning, men slutade omsider med bibehållande af rättigheten till så beskalfade byggnaders och lösörens försäkring, dock mot betydligt förhöjda afgifter derför.
Ansvarighetssumman för försäkringar ökade sig 1845 och 1846 och uppgick den 14 Mars sistnämnde år till 13,400,650 R:dr, men nedföll 1847 till 12,743,260 R:dr.
Efter den 14 Mars detta år intill samma dag 1848 hade den likväl åter stigit och utgjorde då 16,076,640 R:dr.
Afgiften till betäckande af brandskadeersättningar och förvaltningskostnader besteg sig 1845 till 4 sk. 2 r:st, men har sedermera alla år utgått med endast 3 sk. 4 r:st. å hvarje 100 Ralr af ansvarighetssumman; och bör man kunna hoppas, att denna lör länet högst nyltiga anstalt nu 37 vunnit den fasthet och det förtroende att dess fortfarande bestånd må vara försäkradt. §• 5.
Under de sednast förflutne fern åren har stadens befolkning i medeltal utgjort 3,143 personer, nämligen 1,374 män och 1,771 qvinnor af hvilka 2,009 varit mantalsskrifne.
Folkmängden har sålunda tilltagit sedan 1842 med 136 personer.
Förhållandena med handel och handtverkerier äro ungefärligen enahanda, som då min förra underdåniga berättelse afgafs.
Stadens stapelstadsrätt är ännu icke begagnad, utan har handeln, hvilken för varutillförseln betj^dligeu underlättats genom den af tvänne ångfartyg underhållna täta kommunikation med Stockholm och Götheborg, endast varit idkad med den kringliggande orten.
Derigenom att ett stort antal landthandlande redan under första året efter det den af Eders Kongl. Maj:t i nåder fastställda handels ordning af den 22:dra
December 1846 utkom sökt och erhållit tillstånd att nedsätta sig i särskilda orter inom länet, ehuru på mer än trenne mils afstånd från stad, har afsättningen i minut för stadens handlande blifvit minskad.
Då likväl flera af dessa landthandlande förse sig med sina förlager härifrån staden, skulle måhända handlanderne derstädes mindre lida af de å landet tillkomne medtäflarne, om förluster å förlagsfordringarne hos dem kunna undvikas; men emedan landthandlarne, hvilka till stor del utan kapitaler börjat handelsrörelsen, sannolikt komma att begagna samma utborgningssystem, hvilket tillförene i städerne orsakat, så många handlandes obestånd, är äfventyret af sådana förluster icke ringa.
280 manspersoner hafva i Carlstad haft sin utkomst af handeln och handtverkerierne, å hvilka sednare den större frihet till deras bedrifvande, som genom den sednaste nådiga handtverks- och fabriksordningen uppkommit icke synes haft någon särdeles verkan till minskning af arbetsförtjenslen inom städerna.