Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Likaså torde aldrig en tjenarinna kunna känna sig såsom i ett hem eller betrakta sin matmoder som en vän, om hon icke af denna matmoder be- handlas med något förtroende.
Till sist blott en anmärkning: menniskan lefver icke allenast af bröd.
Husmoderns kall är vida högre och större än att blott vakta matvaror och se till, att ingen far en bit utöfver sin beskärda del.
H o n har vida vigtigare saker att vårda, och ehuru det här mer än någonsin gäller att det ena göra och det andra icke låta, så måste det dock bero på hvars och ens eget omdöme, hvad som är det vigtigare och det ringare, det farligare eller förlåtligare att försumma.
Sj elfb eherskning.
idt ibland de många olika bestyr, hvaraf en husmoder i allmänhet är upptagen, är det ofta svårt att alltid bevara det lugn och den yttre älskvärdhet, som är nödvändig for hemmets trefnad, och detta i synnerhet då, såsom ofta är fallet, flere små förtretlig- heter hopa sig på en gång.
En husmoder med lifligt temperament, som gerna vill upp- fylla alla sina husliga pligter till och med med uppoffring af sin egen beqvämlighet, tråkar kanske genom omsorgen att göra allt så godt som möjligt i fara att ådagalägga en ifver och oro, som alltid verka störande på den allmänna trefnaden.
Det finnes till exem- pel hus, der ankomsten af en oväntad gäst framkallar så mycken uppståndelse, så mycket
För hvarje 5-tal abon- nenter, som samlas, och för hvllka afglften Insändes till Redaktionen af spring hit och dit, så många hviskningar mel- lan frun och tjenarne eller de vuxna dött- rarna och så många förlägna miner, att hvar- ken värden eller gästerna kunna vara glada.
Många inbilla sig, att man ej kan tillegna sig lugn och besinning, när man ej af natu- ren är utrustad med dessa egenskaper, men erfarenheten har öfverbevisat mången, att man genom en stark vilja och ständig öfning små- ningom kan lära sig sjelfbeherskning.
Om dukning af bord.
7 hodet har förstått att omätligt utvidga sitt rike; dess makt sträcker sig vida längre än ens dess mest lydiga undersåtar tvekas fatta.
Det utöfvar sitt inflytande icke blott på vår klädedrägt, våra boningsrum, vår literära smak — nej, det går ännu längre i sitt tyranni och sätter sin stämpel till och med på den föda vi förtära.
Man förtär i dag helt andra rätter, än man gjorde för blott ett fjerdedels århundrade tillbaka, och man fordrar äfven att rätterna skola serveras på modernt vis.
A f festbordets dukning kan man i viss grad bilda sig ett omdöme om husmoderns smak; skall man få en god tanke om denna, så bör bordet icke se öfverlastadt ut.
Den enkelhet, som nu gör sig gällande i alla riktningar, har äfven här vid lag fängs- lat vårt sinne; vi sakna den ogerna i ett främmande hem, än mindre i vårt eget.
De vigtigaste förändringar på detta område komma alltid från London.
Engelsmannen älskar sitt » Ao ?we »; han är städse betänkt på, hur han skall inrätta detta på det mest tref- liga och komfortabla sätt.
Derför egnar han äfven stor uppmärksamhet åt det bord, vid hvilket han och hans gäster skola taga plats.
I London var det ock först som det sympa- tiska kommandoropet: » bort med allt onö- digt » ljöd — och andra länders fruar hörde ropet och lydde det med nöje.
Den bästa prydnaden för ett festbord utgöres af friska blommor, hvilka aldrig kunna utträngas.
Man sätter antingen en väldig blomsterskål, fyld med doftande blommor, midt på bordet, eller också fördelar man blommorna i flere högt bundna buketter och sätter dem i några min- dre vaser.
Ett vackert och billigt, om ock icke alldeles nytt mode är användningen af kristallkorgar eller kristallsurtuter med ränn- lik urhålkning.
Denna fyller man med jord och sår korn deri; efter tre eller fyra dagars förlopp uppspirar en vacker grönska, i hvil- ken man då sticker in friska blommor.
Först bör man dock klippa gräset jemt.
Det allra nyaste modet är att fylla helt små, låga vaser med blommor och ordna dem i arabesker innanför tallriksraden.
Detta utgör en er- sättning för det mindre praktiska bruket att omgifva hela bordet med blomsterguirlander, hvilka inom en kort stund förvissna.
Sam- tidigt med sådana långa guirlander försvunno äfven alla småkransar kring tallrikar och ka- raffiner.
De små knapphålsbuketterna der- emot, som instickas i servetterna, trotsa alla modets vexlingar.
Ä t damerna föredrager man ibland att af blommorna binda en liten krans, som får tjenstgöra såsom servettring och derefter får del af den afundsvärda lotten att hvila på en mjuk, hvit qvinnoarm bred- vid en juvelströdd guldring för att der för- vissna.
Stilen i sjelfva matsalens möblering har intet inflytande på bordets dukning; är mat- i p » I L / 1 I NI LJ IN ' dun, erhållet ett gratlsexemplar för hela den tid, under hvllken aconne mentet räcker.
Aro de samlade abonnenterna färre än 6, torde prenumera salen i gammal svensk eller gammal fransk stil-, så kan man dock godt duka bordet i den moderna engelska stilen.
V i d bordets dukning bör husmodern först och främst vara betänkt på, att hon icke egenmäktigt inskrän- ker sina gästers personliga frihet.
Vid hof- middagar beräknar man 50 cm.
bordsrum för hvarje person, och detta mått borde öfver allt iakttagas.
Festligast ser bordet ut, när det är i hästskoform; det blir då äfven myc- ket rymligare.
De vanliga fyrkantiga borden äro deremot mera » gemytliga ».
Hvad beträffar menyerna, som j u alltid höra till vid de stora middagarna, så finnes deraf en mängd nätta exemplar.
Menyn skall alltid vara utförd i stil med det kort, som anvisar platsen; någon viss storlek är icke bestämd, dock håller man sig helst till mått- liga dimensioner.
I aristokratiska hus går man efter ett bestämdt system och pryder menyerna blott med slägtvapnet i hvitt hög- tryck, ibland äfven kulört.
Kartongen är hvit eller crémefärgad med förgylda kanter.
För herrmiddagar gifves det allehanda nytt i denna väg: menyer med kråsnålar i emalj- imitation, med stockholmsvyer i litografi eller aqvarellmålning, eller ock med ett qvinligt porträttgalleri.
För damernas räkning har man kommit på en ny idé, lika förträfflig som originel; det är menyer, som angifva, icke blott hvilka rätter, som skola serveras till middagen, utan äfven huru dessa rätter tillagas.
Till bröllopsmiddagar prydas meny- erna af myrtenbuketter, vid silfverbröllop af sädesax i silfver och vid dopmiddagar af illustrationer till den bekanta storksagan.
Till ett festligt smyckadt bord höra ovil- korligen prydligt brutna servetter; i denna väg gifves en mängd allmänt kända varia- tioner.
Den hvita bordduken, som skall hänga ned / m. på sidorna om bordet, bör, innan den lägges på, brytas, så att ett stort kors af krusveck uppstår tvärs öfver hela duken.
Kuverterna ordnas på ett afstånd af 50 cm.
från hvar andra och bestå af en flat och en djup tallrik; i denna ställes servetten, hvari, förutom blombuketten, äfven brödet instickes, om brytningen på servetten det tillåter.
Tvänne omgångar, en större och en mindre, af knif, gaffel och sked lägges på hvardera sidan om tallriken.
Till hvarje kuvert hör vanligen fem glas: ett ölglas i midten, så ett glas för champagnen, ett för rödvin, ett för fiskvin och ett för vatten.
I Paris har man bann- lyst alla glas från bordet.
De ställas fram och tagas bort på samma sätt som tallri- karna, allt efter som de behöfvas.
Midt emellan hvarje kuvert placeras ett salt- och ett pepparkar.
1 4 Fruktskålarna kan man efter behag placera antingen på stora bordet eller ock på ett litet sidobord.
Menykorten ställas mot saltkaren, eller om hvarje gäst skall hafva sin meny, emot glaset, bredvid platsanvisningskortet.
Bordlöpare användas blott vid goutéer, då allt slags kulört och broderadt duktyg kom- mer till heders.
Vid middagar och supéer passar endast det bländande hvita damast- duktyget.
Ett särdeles originelt bruk, likaledes en- gelskt, är, att så väl vid middagar som supéer midt öfver bordet lägga en lång, bred plysch- remsa, hvarpå några brinnande lampor ställas.
Detta gifver åt bordet en särdeles inbjudande anblick.
Det första mötet.
* 3BSaii jag minnes väl den dagen, då jag först min älskling såg!
Uti skuggan af en hängbjörk, trött och sömnig, just jag låg, _ och en gammal bok jag läste, hälft mekaniskt om och om, när med lätta steg en flicka mot min gömda löfsal kom.
Ur min dvala väckt, jag fäste på den främmande en blick, medan häpen och förlägen dennavraskt förbi mig gick.
Kort var stunden, kort, men likväl mera lärorik den var för betraktarn, än de varit alla hans förflutna dar.
Smärt var flickan såsom vidjan, smidig som en antilop, skälmen satt i ögats stråle och i kindens läcka grop, öfver skuldrorna och ryggen fritt det ljusa håret flöt, och en knippa skogsvioler sig mot hvita halsen bröt.
Be ' n hon borta var och syntes der på vägen icke mer, men en outsäglig längtan i mitt bröst sig sänkte ner, och mig tycktes som om något innerst i mitt hjerla smalt, som min hela lefnadsriktning plötsligt tagit ny gestalt.
Om jag sörjde, om jag gladdes, jag ännu det icke vet, glädje bylte plats för vemod och för vemod sorgsenhet, men jag kände i minuten, att den flickan måste bli målet för min lefnads sträfvan, för min andes dröm- meri.
Allt se ' n dess är hon min lycka, hon min sällhet och min fröjd; är hon i min närhet endast, är jag med allt annat nöjd.
Och hvad godt jag kunnat verka, henne tackar jag derför, ty hon följer mig för evigt i hvad ädelt än jag gör.
Hon, ja hon, ty hennes minne är den ledtråd, som jag ser skymta för mitt inre öga, när jag handlar, när jag ber.
När jag diktar, när jag tänker, står hon för mig lika skön, som den gången hon mig mötte under hängbjörk dun- kelgrön.
Ingen guldring har oss bägge med sitt ljufva tvång • förent, inga armars kärleksbojor, lindade kring vännen lent.
Ingen kyss på hennes läppar har jag nånsin tryckt ännu, af de hårda öden skildes från hvarandra snart vi tu.
Men ej verldens magt kan slita henne ur min fantasi, i desss tysta drömverld skall hon intill lifvels slut förbli.
Inom mig och kring mig verkar hon beständigt mera nytt, fast än hon ju längesedan har ifrån min sida flytt.
N. II.
Husmödrar emellan.
Tvänne svar till » Betty ».
| o m undertecknad under nio års tid befunnit IJZ&amp;fi sig i liknande omständigheter med dem, som » Betty, ung husmor », i n:r 7 omnämner, att nämligen med tillhjelp af blott en tjensteflicka sköta ett hushåll, bestående af tre fullvuxna per- soner och ett litet barn samt 4 — 5 rum, så må gerna de länge sedan flydda årens erfarenhet komma någon ung medsyster till råd och hjelp.
Hvad som framför allt bör iakttagas under dy- lika, liksom i öfrigt under alla, förhållanden, är punktlighet o c h ordning.
Allting, måltider så väl som andra sysslor, bör ske på bestämda tider.
Efter klockslag kunna äfven ett litet barns mat- och softider ordnas, de sistnämda böra om qväl- larna aldrig inträda senare än kl. 6 ä 7.
Genom denna enkla åtgärd vinnes icke blott en väl be- höflig ledighet för modren, utan barnet mår i alla afseenden väl deraf.
En annan, icke mindre vigtig sak för en hus- moder är att vare uppe i god tid o m morgonen för att redan då anordna dagens angelägenheter.
Endast en sida af papperet bör För att nu något vidare tala o m den egna er- farenheten, så har det under en senare period med vida större tjenstepersonal varit mycket svå- rare att få tiden att räcka till än just under den nyss antydda, då den var tillräcklig icke allenast för hushållets o c h barnets vård, utan äfven för » egen själsodling och deltagande i mannens in- tressen ».
Ja, den tillät t. o. m.
studier af flere- handa slag, o c h helt visst var det just detta, som bibehöll sinnets spänstighet och ingöt i själen friskt m o d o c h lif under de allvarliga sysselsätt- ningarna, hvilka eljes så lätt göra lynnet miss- modigt.
Låt den dyrbara tiden sä litet som möjligt användas till visiter o c h bjudningar, ty det finnes väl knappast någonting mera själs- och tidsödande.
Låt verksamheten i det egna hemmet blifva det käraste af allt!
Då skall det icke heller saknas förmåga att sköta det på ett tillfredsställande sätt.
Ej vill jag påstå, att jag är någon erfaren hus- mor, då jag ej har varit gift mera än femton må- nader, men jag kan väl ändock få tala o m för fru Betty, hur jag bär mig åt.
För det första är jag en mycket lycklig hustru till den allra bästa bland männer, så har jag en liten treflig skrikhals till pojke o m fyra månader.
För det andra har jag sex rum o c h kök samt en » vanlig » tjenstflicka.
Af dessa rum begagna vi dagligen tre, nämligen matsalen, sängkammaren o c h min mans rum; men vintertiden elda vi i alla rummen för hvarje dag.
För att så mycket som möjligt undvika den tids- ödande damningen, sopa vi ej golfven utom vid kakelugnarne.
Vi bruka i stället för hvarje dag torka golfven med en sorts grofva handdukar af juteväf, afsedda för det ändamålet.
Med denna behandling af golfven blifva aldrig möblerna så dammiga, o c h ganska mycken tid inbesparas, deri- genom att man ej behöfver vänta på, att dammet skall lägga sig.
Klockan half 7 hvarje morgon stiger j a g upp, badar min lille pys, o c h, när han får somna igen, hjelper jag till med städningen.
I de flesta fall har dock min snälla jungfru hunnit att städa slut, till dess jag kommer ut, så att j a g har god tid att egna mig åt man o c h barn till kl. 8, då min man går till sitt kontor.
Under tiden då säng- kammaren städas, brukar jag duka frukostbordet, och, när min man kommer hem till frukosten kl. half 10, är allting prydligt o c h ordentligt.
Hvad menar fru Betty med » sin mans intres- s e n »?
För min del tycker jag, att vi sköta våra mäns intressen, när vi uppbjuda all vår förmåga att göra deras lif i hemmet så gladt o c h ange- nämt s o m möjligt, att vara sparsamma med friskt och godt mod, när vi veta, huru stora inkomster våra män disponera öfver, samt att alltid vara pryd- liga i vår klädsel.
Och vår egen själsodling?
Icke kunna vi väl tänka oss, att, sedan!
vi blifvit gifta, vi skola få egna många timmar o m dagen åt läsning, spelning m. m., som vi fingo det i vårt föräldrahem.
Nej, lyckligtvis kunna vi an- vända vår tid bättre!
Nu vill j a g ej, att fru Betty skall tro, att jag anser det för höjden af lycka att sjunka ned till första tjenarinna i sin mans hem.
Tvärt o m!
Ty jag * vet, att alltid får man någon stund af dagen öfrig för att ostördt kunna få läsa en timme i en god b o k eller öfva in något nytt stycke pä pianot.
Och äro vi medvetna o m, att våra män älska oss, då nedsätter det oss ej i deras ögon, om vi sjelfva hjelpa till med hvad vi kunna i hushållet, ty just derigenom gifves det oss tid att få läsa och utbilda o s s.
Ej vet jag, o m mitt sätt att sköta mitt hushåll är tillfredsställande för andra, men att min man är belåten, det vet jag, o c h det är j u hufvudsa- ken för oss fruar.
Något bestämdt schema att följa för dagen kan väl fru Betty knappast få.
Den ena dagen är j u så olik den andra.
Och hvad gör det för resten, om det skulle sitta ett litet damkorn här och der.
Det är väl bättre det, än att vi skulle trötta ut oss med damtorkning o c h så icke orka se glada och lyckliga ut, när våra män komma trötta hem om qvällarna.
Så tycker åtminstone fru Ellen.
| r \ I U i i » i U IN användas och marginal lemna:.
Namn och adress torde alltid noga anglfvas, och kan fullkomlig diskretion från redaktionens sida påräknas Handarbetets vänner.
) en förening, som under detta namn eger sitt högsäte här i hufvudstaden, torde ingalunda vara Iduns läsarinnor obekant.
» Handarbetets vänner » ha under en följd af år inlagt betydande förtjenster om inhemsk konst- och hemslöjd af vidt skilda arter, ej minst genom underhållandet af en kontinuerlig utställning på platsen, i den välkända lokalen vid Brunkebergstorg.
Emellertid hade före- ningen än ytterligare under förra veckans lopp anordnat en andra exposition i arfprin- sens palats invid Gustaf Adolfs torg, hvilken omfattade en mängd dyrbara och stilfulla alster af qvinlig slöjd, som ej förr varit härstädes utställda och derför ' ock erbjödo så mycket större intresse.
Den svenska konstväfnadsindustrien har på de senare åren tagit stort och glädjande upp- sving.
D e många stilfulla prof på dukagångs- krabbasnårs- och flamska möbelväfnader, i hvilka man upptagit och på ett synnerligen lyckligt sätt fullföljt mönstermotiv från de gamla allmogeväfnaderna, och hvilka utgjorde ett af de vigtigaste elementen på här om- nämda utställning, gåfvo den samma en sär- deles färgrik och lysande pregel.
D e präk- tiga portiererna af rödlakan, synnerligen effektfulla och dekorativa stoffer i en modern rumsinteriör, falla äfven under samma af- delning.
En särskildt liflig uppmärksamhet tilldrog sig, som lätt förstås, en samling föremål, tillhörande det möblemang, som konung Oscar på sin nyligen firade 60 års dag erhöll som gåfva af drottningen och hofvets uppvaktande damer: ett par helväfda gardiner i djupt rödt med smalare ränder i samma färg — endast något blekare — samt upp- och nedtill breda stilfulla bårder i lifliga färger (en ovanligt vacker dukagångsväfnad med gobelinmotiv, som väckte allmän beundran); vidare ett fön- stertäcke i korsstygnsbroderi, äfven detta i gobelinstil; en divan monterad i röd schagg och klädd med äkta gobeliner m. m.
A f synnerligen konstnärlig verkan var den stora, dyrbara mattan i flossaväf, som bredde sig under det kungliga möblemanget, men så har den ock en konstnär att tacka för sin till- komst, då professor Julius Kronberg kompo- nerat både mönstret och färgsammanställningen i den samma.
Denna matta kan afgjordt betecknas som utställningens förnämligaste prydnad.
En grupp, som i hög grad egde sitt origi- nella intresse, lockade talrika skådelystna till ett af salens hörn.
Här hade man nämligen dukat ett fullständigt middagsbord med ljus- stakar, blommor, servis, allt redo för gästa- bud — så när som på gästerna och maten.
Det var duk- och servettyget samt den långa präktiga » bordlöparen », allt med stil- fulla bårder och namnchiffer i rödt korsstygns- broderi, renässansmotiv, som här utgjorde hufvudsaken.
Nekas kan ej, att ett slikt måltidsbord, med det effektfulla och färgvarma broderiet på dukens snöhvita botten, gör ett synnerligen rikt och festligt intryck, vida öfver- gående den sedvanliga, helhvita dukningens.
Utrymmet förnekar oss att, så långt vi vore frestade, ingå i den vackra utställningens detaljer; en uttömmande beskrifning skulle dessutom knappast vara möjlig.
Hvarje sär- skildt prof ur den rika samligen af de flamska väfnaderna kunde t. ex. förtjena sitt eget kapitel.
Vidare funnos flere utsökt vackra fönstergar- diner, i silkesbroderi på gulhvit, genombruten botten, i blått, skånskt mönster på hvit botten, allt eleganta prof på en högt drifven och arti- tiskt ledd konstfärdighet.
A f ett egendomligt intresse för de jemförelser, hvartill den gaf anledning, var den kollektion af finska, ryska och orientaliska handarbeten som på utställ- ningen ställts till föreningens disposition.
Utställningen i sin helhet var ett vackert ut- slag af det kända nit och insigt, med hvilka » Handarbetets vänner » verka för sitt beak- tansvärda mål.
operan gaf sistl. lördag den fjerde sym- fonikonserten med biträde af den framstående pia- nisten Felix Dreyschock.
Det intressanta pro- grammet utgjordes af Joh.
Brahms symfoni n:r 2, d-dur, Beethovens vackra ess-dur-konsert, i hvil- ken hr Dreyschock väckte synnerligen lifligt o c h välförtjent bifall, C.
E. Bachs mer än hundra- åriga symfoni n:r 3, f-dur, samt det vackra för- spelet till Wagners opera » Mästersångarne i Niirn- berg ».
Utförandet under ledning af hofkapellm.
Nordquist var förträffligt.
På grund af det,Iifliga bi- fallet från den fullsatta salongen måste fjerde satsen i Brahms symfoni äfvensom förspelet till » Mästersångarne » omtagas.
På lördag denna vecka upptages till omvexling med det senaste programmet » Djamileh » o c h » Jo- sef i Egypten », hvilket på grund af sjukdomsfall ett par gånger måst uppskjutas, ett nytt repris- program, nämligen » Alphyddan » o c h » Begemen- tets dotter ».
Denna föreställning gifves s o m af- skedsrecett åt en af k. operans mest förtjenta sångerskor fru Charlotte Strandberg, hvilken i sistnämda opera återgifver sin gamla roll s o m markisinnan v o n Streckenfelt.
Att det då blir fullsatt hus, kan man taga för gifvet.
Dramatiska teaterns omvexlande repertoar ut- göres för närvarande af de omtyckta o c h synner- ligen förtjenstfullt utförda pjeserna » Gnistan », » Lärdt folk i stubb », » Pepa », » En räddande en- gel », » I telefon », » Duvals skilsmessa », » Sveas fana » och » Galeotto ».
Vasateatern synes med sitt n y a program, upp- tagande Offenbachs bekanta opera-buffa » Riddar Blåskägg », hafva vunnit publikens synnerliga be- vågenhet.
Den är också ovanligt präktigt uppsatt och utförandet går med ett lif och en fart, s o m äro värda det allra bästa erkännande.
Särskildt utmärka sig frkn Anna Pettersson (Anna Stina) och hr Kloed (Riddar Blåskägg), liksom äfven fruarna Carlbeck (prinsessan Hermia) o c h Berg- ström (drottningen) samt hrr Grunder (kung Orre), Hirsch (hofmästaren), Johansson (alkemisten), An- derson (prinsen) o c h Clementson (hofmannen) för- tjena att omnämnas.
E n ej ringa del i framgån- gen har naturligtvis äfven teaterns kapellmästare hr Halidén.
Det muntra stycket gifves hvarje afton för fulla eller goda hus.
Den 6 mars.
Svenska teaterns senaste nyhet kunna vi ej nämna något o m denna gång, all den stund sagde teaters nuvarande innehafvare hr Emil Hjertstedt beha- gade gifva order om försäljandet af den för vår teateranmälares räkning till premieren i måndags aflagda biljetten — en obetänksamhet, lindrigt sagdt, under så mycket mera försvårande omstän- digheter, som hr H. med den samma förenade den taktlösheten att ej underrätta o m den vid- tagna åtgärden.
Hr H. b ö r veta, att bakom Idun stå mer än femtio tusen bildade läsarinnor, o c h det är för deras skull vi omnämna Svenska tea- terns verksamhet (liksom öfriga teatrars), inga- lunda för hr Hjertstedts.
Svensk konstslöjd; organ för den inhemska konst- flitens främjande, utgifven af Hugo Hörlin.
Denna vackra och särdeles förtjenstfullt redigerade tidskrift må varmt anbefallas, icke minst inom alla de svenska hem, der slöjd i en eller annan form bedrifves.
Tidskriften har nämligen satt som sitt mål att i ord och bild sprida kännedomen om sådana inom vårt
fosterland befintliga konstslöjdalster och dekorativa arbeten, hvilka kunna uppställas som lärorika och efterföljansvärda förebilder.
I, betraktande af den verkligt gedigna utstyrseln och de medföljande plan- schernas konstvärde kan priset för ärgång (6 kronor för 4 häften) ej annat än betecknas som moderat.
(Andra tillökade upplagan).
Hvad som betingat en andra upplaga af denna medelmåttiga efterklangspoesi, kunna vi rent ut ej fatta.
Det löjligt storordiga företalet, der författaren i en retsamt docerande ton serverar ett uppkok på gamla allbekanta estetiska axiom såsom något alldeles nytt och » nooh nie dagewesenes » ur egen fatabur, står i en rent ömklig kontrast med det andefattiga realise- rande af de stora löftena, som han låtit följa under namret: dikter.
Dålig prosa är sannerligen intet att stå efter, men dålig poesi är dock den mest mot- bjudande bland literära anrättningar; just derför att ur denna konstform under mästares händer fram- sprungit så upphöjda alster, förefaller befordrandet af omoget gymnasistversmakeri till trycksvärtans ära rent af som vandalism.
Den obetänksamma » kär- leksgudinna », som hr Bensow i första dikten om- talar ha nederfarit från skyn » i en blomstersmyekad char, som dufvors hvita vingar bar, i månens glans, från stjernors dans » endast för att sätta den » diktar- lyra » i hr Bensows händer, hvilken han nu hotar att traktera » intill sin sista dag » — denna kärleks- gudinna torde redan haft rik anledning att ångra sitt tillmötesgående, för så vidt åtminstone hennes » kärlek » omfattar diktens ädla konst och hr Ben- sows oförskyldt hemsökta medmenniskor.
Novell Elin Ameen.
(Forts.) W|Magar förgingo och blefvo till veckor, men &lt;S^o pillerna hade ej haft den åsyftade ver- kan.
Annie låg ännu till sängs, kraft- och modlös.
Doktorn trodde, att om hon ville försöka stiga upp och komma ut i sommar- luften, skulle hon bli bättre, men hennes viljekraft var som förlamad.
» Plåga mig inte — låt mig vara i ro, » bad hon och föll i gråt vid minsta motsä- gelse.
» Annie! » Borgmästarinnan satt hos henne och hade en lång stund bekymrad betraktat flickans affallna ausigte och stora ögon, hvilka stirrade och stirrade framför sig liksom i bunden sorg.