Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Erik Carlsson från Stockholms län anfört, hurusom en del öar, utgörande det egentliga så kallade Svartsjölandet, blifvit, i anseende till deras läge i sjön Mälaren, sammanslagne till ett härad under namn af Färentuna, men att dertill ännu olämpligen och af skäl, som svårligen kunde inses, enligt Jordeböckerna alltsedan äldre tider hörde 2:ne mantal Löfsta, belägna å fasta landet norr om ifrågavarande öar i Upland och Jerfälla socken, hvarest de sa väl erlade sina pastoralier, som begagnade sina salighetsmedel och begrof - 4 Allmänna Besvärs- och Ekon omi- Utskottets Betänkande, N:o 48. vo (le döda; att enahanda förhållande egde runi med mantal Sättra, som äfven vore beläget å fasta landet, men i Södermanland och Salems socken, till hvilken församling det i allt öfrigt hörde, ehuru pastoralierna tili en mindre del erlades till pastor i Ekerö socken af Färentuna härad; att, enär kommunikationen såväl med Sättra som' isynnerhet med Löfsta, höst- och vårtiden, då fjärdarna genom isens läggning eller uppbrott samt för öfrigt, när storm, dimmor och andra hinder inträffade, vore stängd, och dertill komme, alt någon färja eller annan allmän farkost för häradets och socknarnes tjenstemän ej funnes, och således för alt komma i beröring med nämnde, i olika landskaper belägna, hemman, i och för uträttandet af kronans, häradets och kommunens mångfaldiga ärenden, annan utväg ej vore öfrig, än att färdas den långa landvägen öfver Lullehofs, Drottningholms med flera broar genom Stockholm, dessa omständigheter, oberäknad! kostnaden för öfverfarten af broarna, förorsakade en färd af 5 mil till Löfsta och minst 8 mil till Sättra och lika långt tillhaka; att härigenom beständigt uppstodo olägenheter, hvilka menligt inverkade vid besörjandet af Kongl. Maj:ts och kronans samt socknarnes och häradets angelägenheter vid dessa i olika väderstreck och landskaper belägna hemman, äfvensom förorsakade tidspillan och kostnader för enskilda, enär till en sådan resa åtginge flera dagar, och det ofta inträffade, att man för samma angelä genhet eller ärende nödgades förnya resan; och har motionären uppå dessa skäl föreslagit, ”att så väl Löfsta, 2 mantal, sorn Sättra, \ mantal, måtte för eget och allmänt gagn skiljas från Färentuna samt i alla afsecnden tilläggas:
Löfsta hemman Sollentuna härad och Jerfälla socken, samt Sättra hemman Svartlösa härad och Salems socken af Stockholms län, och i följd deraf den obetydliga del af sistnämnde hemman, som tillhörde Ekerö församling, densamma frånfalla.”
Utskottet har i anledning häraf inhemtat: angående Löfsta, att detta hemman, som utgöres af 2 mantal frälse, är i ekonomiskt och administrativt hänseende lydande till Sånga socken och Färentuna härad, men i ecklesiastikt till Jer fälla socken i Sollentuna härad; att hemmanet, utom den i Jordeboken åsätta ränta, utgör, lika med öfriga hemman i Färentuna härad, nedannämnde onera, nemligen: l:o 8 tunnor drängspann i stället för rotering; 2:o 8 öke-och 16 drängehjelpedagsverken, hvaraf likväl, mot postföringsskyldighet, njutes befrielse från 6J öke- och 14* dränge-dagsverken; 3:o afgift till Fittja hållskjuts; samt alt den hemmanet åsatte kronotionde, 5 tunnor 194 kappar spanmål, deremot upptages och redovisas i Sollentuna fögderies kronoräkenskaper; och angående Sältra: att detta hemman, som, ehuru till sitt geografiska läge tillhörande Svartlösa härad, lyder så väl i ecklesiastikt som administrativt hänseende till Ekerö socken i Fä - Allmänna Besvärs- och Ek o no m i- fils h olie Is Betänkande, N:o 48. rentuna härad, består af \ mantal och är af säteri-natur samt följaktligen befriadt från grundskatt5 — äfvensom rörande håda ifrågavarande hemmans förening med Färentuna härad: att på 1760-talet, då Hofvet vistades å Svartsjö Kongl, lustslott, och då den så kallade nya
Drottningholmsvägen ännu icke var anlagd, Löfsta blifvit anslaget till postföring för Hofvets räkning, troligen af orsak att kommunikationen emellan Svartsjölandet och detta hemman var lättare än öfver Lofön, samt att, hvad Sättra angår, detta hemman tros vara upptaget på Färentuna härads allmänning, hvilken anses varit belägen inom Salems socken; att emellan Nibble å Svartsjölandet och Löfsta, beläget -2 mil från Barkarby gästgifvaregård, färja Varit inrättad; att gästgifverier funnits inom Färentuna härad vid Säby i Sånga socken med färja öfver Munksundet till Munsölandet, vid Säby i Skå socken med båtfart öfver sundet Långtarmen till Ekcrölandet, samt vid Sanda och Wäsby på Ekerön med färja från Rösten ttll Brunna länsmansboställe nära Fittja gästgifvaregård, beläget ungefär -J mil från Sättra, och att man sålunda, utan att taga omvägen genom Stockholm kunnat färdas från Svartsjölandet till Fittja och Barkarby gästgifvarcgårdar, samt emellan dessa öfver Svartsjölandet.
Sedan vägen från Stockholm till
Drottningholm med broar öfver sunden vid Traneberg, Nockeby och Drottningholm blifvit under Konung Gustaf III:s tid anlagd, hafva likväl desse kommunikations-anstulter upphört.
Ehuru af de sålunda erhållna upplysningar det vill synas, som skulle de orsaker, hvilka föranledt ifrågavarande hemmans förening med ett fögderi, till hvilket de genom sitt geografiska läge ej bordt höra, numera icke förefinnas, äfvensom att till följe häraf olägenheter ej sällan torde uppstå; likväl och då Utskottet icke anser forhållanderna genom dessa upplysningar så utredda, att ett tillstyrkande till hvad motionären föreslagit, kan på grund deraf meddelas, och Utskottet derjemte hyser den öfvertygelse, att det ändamål, som med motionen afses, lämpligare och med mindre omväg kan ernås, om de jordegare, kommuner eller andra vederbörande som saken angå, med ansökning i delta afseende vända sig till Konungens Befallningshafvande i länet, hvilken det tillhörer att så beskaffade angelägenheter i laga ordning handlägga, finner Utskottet sig sakna skäl alt motionen understödja och hemställer alltså, att densamma icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 20 Februari 1851. 6 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 40.
Ank. till Exp. Utsk. d. 21 Febr. 1851. kl 11 1. m.
Betänkande, i anledning af väckt fråga om en fjjran/äggning å klippan Björn.
Från välloflige Borgare-Ståndet har lill Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet blifvit remitterad en motion af Herr P. 0.
Norin, hvaruti han anfört, att, ehuru de sjöfarandes behof af fyranläggningar på Sveriges vidsträckta kuster blifvit i senare tider af båda statsmakterna hehjertade, mycket likväl återstode i detta afseende att önska, isynnerhet för de norra länen, hvarest sådana anläggningar skett i vida mindre mån, än på rikets sydligare kuster.
Bland de ställen i de norra farvattnen, der fyrbåkar vore erforderliga, ansåge motionären företrädesvis böra ifrågakomma klippan Björn, emellan inloppen till Gefle och Öregrund.
En bedröflig erfarenhet hade nemligen visat, hurusom sjöskador derstädes ofta timat, hvarvid varor samt äfven menniskolif gått förlorade; — och hade motionären derföre hemställt, ”att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes å nämnda omständighet fästa nådig uppmärksamhet och att, derest det uppgifna behofvet funnes verkligt, en fyranläggning å omlormälda klippa måtte, så fort ske kunde, ega runi.”
Vid föredragning af denna motion inom Borgare-Ståndet till remiss hade herrar Bönblad', Bjuhr och Brinck deruti instämt.
Såsom stöd för motionen har dessutom till Utskottet blifvit öfverlemnad en skriftlig förklaring i ämnet af befälhafvarne å Norrländska bolagets ångfartyg, af följande hufvudsakliga innehåll: att å klippan Björn och nära deromkring skeppsbrott ganska ofta inträffat, de flesta gånger utan möjlighet af fartygets eller lastens bergning; alt, till förekommande häraf, ifrågavarande fyr blefve serdeles jtllmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottels Betänkande, N:o 49. 7 tjenlig, enär den skulle gifva en högst nyttig ledning för alla seglare, hvilket, kommande från norra orterna och sökande Öregrundsgrepen, genom storm och strömsättning, under mörker eller mist, råkat så långt vestvart, att Örskärs fyr ej syntes, eller ostvart så, att fyren å Eggegrund vore utom synvidden, hvilket inträlfade midt för Björnklippan; samt att, om en fyr der klefve anlagd, hvars lysningskrets utsträcktes till 2:ne tyska mil, den äfven skulle utgöra en god ledning för fartyg, som komme norrifrån och ämnade segla öster om Gräsön, då en sä kallad krysspejling å Örskärs och Björns fyrar lemnade en vinkel, hvarigenom verkliga nordliga afständet från den förra fyren kunde bestämmas och kursen sättas så, att de manga och högst farliga klippor, hvaraf Gräsöns hela östra sida är omgifven, med mera säkerhet undvekes.
Till vederläggande af ett inkast, som möjligen kunde blifva gjordt emot ifrågavarande fyr, att den lätteligen komme att förvexlas med den på Eggegrund, har blifvit anfördt: om sistnämnde fyr toges att vara den å Björn, skulle alltid kursen sättas sydostlig för att leda midt emellan Björn och (leskäret; efter någon segling klefve då fyren å Björn snart synlig och misstaget lorklaradt; skulle åter fyren å Björn af norrifrån kommande fartyg antagas vara fyren å Eggegrund, måste, äfven i detta fall, kursen sättas sydostlig för att med säkerhet passera Björn, i hvilket fall inom kort Örskärets roterande fyr klefve synlig1 och fartygets läge bestämdt; för dem, hvilka kommo öster eller söder ifrån, kunde en förväxling ej gerna ega rum, helst
Örskärets fyr ej lemnades ur sigte, förr än fyren å Björn vore synlig; och borde dessutom ett sådant misstag ej gerna kunna komma i fråga, såvida Björnfyrens lyskrets blefve t vän ne tyska mil.
Vid 1823 års riksdag har fråga varit väckt om en fyranläggning å skäret Björn, hvilken då af Rikets Ständer afslogs; men detta skär var den så kallade svenska Björn, beläget söder om Alands Imf emellan Söderarm och svenska Högarne, och bör således ej förväxlas med det nu ifrågavarande, som, enligt hvad här ofvan nämndt är, ligger emellan inloppen till Gefle och Öregrund.
Utskottet har, vid behandlingen af nu förevarande motion, ansett sig höra begära nödiga upplysningar från Lots-direktörs-embetet, som desamma benäget meddelat och i ämnet yttrat: att, vidkommande en fyranläggning å klippan Björnen, Lots-direktörs-embetet ansåge densamma öfverflödig, enär Örskärs fyr ännu i sitt gamla skick ses pa 1* mils afstånd, sedan klippan Björnen vore passerad, och således långt inom dess synkrets; men dessförinnan kommer jemväl
Eggegrunds fyr i sigte, så alt båda dessa fyrar synas på en gång.
Örskärs fyr vore dessutom föreslagen till ombyggnad och förändring nästkommande år, hvarefter fyren 8 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ulskotlets Betänkande, N:0 49. skulle erhålla en vida starkare och efter nya grunder förbättrad lysningsapparat.
Fyranläggningen på Björnen komrae att blifva ganska kostsam och, om den skulle tjena sjöfarande till efterrättelse, måste tornet erhålla tillräcklig höjd.
En ensam fvr kunde ej heller der anläggas utan fara att förväxlas med de närliggande fyrarna, helst, det kunde bero af slumpen, huruvida, till ledning, någon af fyrarne å Örskärct eller Eggegrund fås i sigte, hvilket dessutom, då tjocka inträffar, aldrig kan påräknas.
Det vore dessutom ett stort misstag, om man trodde, att en fyr skulle förmå afvärja framtida skeppsbrott.
Vid den tid sådane inträffa, råder merendels storm med snö- eller regn-tjocka, och då synes icke någon fyr.
Enligt officiella uppgifter hade, inom de sednaste 10 åren allenast tvänne strandningshändelser i grannskapet af klippan Björnen inträffat.
Med anledning af hvad härvid sålunda förekommit, får Utskottet yttra, att, under erkännande af vigten utaf Lots-direktörs-einbetets meddelanden i ämnet, Utskottet likväl, på grund af de, förevarande motion vidfogade, upplysningar, ansett densamma icke höra lemnäs utan allt afseende, samt trott, att detta ändamål lämpligast torde vinnas, om Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet fästades å ifrågavarande ärende i sammanhang med föredragningen af det utaf Lots-direktören omförmälda förslag till ombyggnad och förändring af Örskärs fyr, samt får derföre vördsamt hemställa, att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, att Kongl.
Majit, vid pröfning af förslaget till ombyggnad af fyrbåken på Örskäret, täcktes taga i nådigt öfvervägande, huruvida en fyranläggning å skäret
Björn kan vara af behofvet påkallad.
STOCKHOLM, tryckt hos isaac marcus 1851.
Besvärs- och Ekon.-Ulskoltels Betänkande, Ä:o 50. 1 N:o 50.
Ank. till Exp.-Utsk. den 26 Febr. 1851, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om meddelande af stapefstads-rätt för staden Sölvitsborg.
Sedan, med anledning af en vid sistlidne riksdag inom vällofl.
Borgareståndet af herr Fahlcrantz vackt motion, deruti Iran, efter erhållet uppdrag af staden Sölfvitsborgs innevånare, hemställt, att stapelstadsfrihet måtte staden förunnas, Rikets Ständer, uti en den 28 Februari 1848 till Kongl. Maj:t aflåten, underdånig skrifvelse, anhållit, att då, enligt Rikets Ständers åsigt, alla de åtgärder borde så vidt möjligt vidtagas, som kunde befrämja handel och näringar, Kongl. Maj:t måtte täckas i nåder föranstalta en undersökning af de förhållanden, på hvilka den väckta frågan kunde bero, och, derest hinder deremot icke mötte, bevilja Sölvitsborg den sökta stapelfriheten; men Kongl. Maj:t, genom nådigt bref till Kommerse-kollegium af den 13 April sistlidne år, förklarat sig sakna skäl att en sådan frihet staden medgifva; så har, uti en hos vällofl.
Borgare-ståndet under innevarande riksdag väckt, till Utskottet remitterad, motion, herr L.
Billström å nyo upptagit samma fråga och öfverlemnat den till Rikets Ständers åtgärd, under åberopande af de förhållanden, som uli herr Fahlcrants förenämnda motion blifvit anförde, nemligen att staden, belägen vid en vik af Östersjön, som lemnade en god och säker hamn för till och med 12 fots djupgående fartyg, fordom egt stapelfrihet och då varit af betydenhet, men att densamma, sedan denna dess frihet i slutet af 1600:talet öfverflytlats lill den då nyligen anlagda staden Christianstad, derigenom snart förfallit till föga mera betydenhet än ett vanligt fiskläge.
Den hade likväl i senare tider återvunnit något af sitt fordna anseende, så att dess folkmängd nu utgjorde öfver 1400 personer, deraf 18 handlande, 16 handtverkare och 34 näringsidkare, hvilka tillsammans erlade en bevillning af 771 r:dr, och i staden bosatte personer egde 10 större och mindre fartyg, till in- och utrikes sjöfart, den sednare med frakter för stapelstäderne; för export erbjödes uteBih. till R.
Pral. 1850 9 1851. 8 Samt. 9 Baft. 1 2 Allm.
Besvärs- och Ekon.-Ulskotlets Betänkande, Bio 50. slutande för denna stad från nordöstra delen af Skåne, äfvensom från angränsande skogstrakter i Småland och Blekinge skogseffekter af plankor, bräder, tjära, beck och stäfver, ehuru de kostsamma omvägarne för klarering m. m. orsakade inskränkning i befruktningen deraf.
Härförutan har motionären, med åberopande af de skäl, sora Konungens befallningshafvande i Blekinge län, uti infordradt underdånigt utlåtande, anfört till stöd för sitt tillstyrkande af nådigt bifall lill den sökta stapelfriheten; förmenat en sådan frihet desto heldre böra staden medgifvas, som dess innevånare numera åtagit sig att icke blott anskaffa tullhus oell vågbod, utan jemväl vidkännas de bidrag till tjenstemäns aflöning, som stapelstäderne i allmänhet åligga eller vissa städer i likartade fall förklarats skyldiga att utgöra.
Jemte herr limströms berörde motion har Utskottet fått mottaga åtskilliga handlingar, hvaraf, bland annat, inhämtats: alt redan under loppet af år 1843 Sölfvitsborgs stads äldste, å handlande borgerskapets derstädes vägnar, i underdånighet anhållit, att Kongl. Majk måtte i nåder tillåta samme handlande: l:o att från Sölfvesborg till utrikes ort med stadens egna eller andra dertill befraktade svenska fartyg direkte exportera de produkter, som orten erbjöde, äfvensom att utföra desamma till norrska orter uti fartyg, hvilka derifrån till Sölfvesborg ankommo med last af sill och fiskvaror; 2:o att införskrifva, och med egna eller befraktade svenska fartyg från utrikes orter till Sölvitsborg, mot erläggande af föreskrifue lullafgifter derstädes, lossa salt, spanmål, norrska och andra produkter, med undantag af stämpling underkasladt gods, utan skyldighet att anlöpa Carlshamn eller annan stapelstad; äfvensom att staden måtte tilläggas rättighet att, till understöd för dess mångfaldiga utgifter och publika inrättningar, uppbära oah använda de tolagsmcdel, som i följd af ofvannämnda handelsfrihet kunde inflyta, och af hvilka medel staden desto heldre vore i behof, som, efter det staden låtit uppföra eller iståndsätta rådhus, fattighus, skolhus och prestgård, samt verkställa ansenlig kyrkoreparation, årliga sammanskott måste utgöras för fattigvård, polisstyrelse, hamnbyggnad och muddring, bryggor, duc d’alber, samt publika byggnaders underhåll; 3:o att, efter det Kongl.
General-tullstyrelsen blifvit i ämnet hörd, Kongl.
Kommerse-kollegium, under den 21 Februari 1844, öfver berördo ansökning afgifvit underdånigt yttrande, och deruti anfört: att, jemlikt 51 § af Kongl. Maj:ts den 15
Maj 1843 utfärdade nådiga seglations-ordning, hvar och en, som egde rätt till utrikes Allm.
Besvärs- och Elton.-Vlshollels Betänkande, N:o 50. 3 handel, vore tillåtet att icke blott i stapelstad, utan äfven i sådan, vid saltsjö belägen, uppstad eller landthamn, der ständig tullbevakning under inspektors eller uppsyningsmans befäl funnes anställd, uti fartyg intaga laddning, och låta fartyget dermed direkte afgå till utrikes ort, på grund af hvilket stadgande, såväl Sölfvitsborgs stad tillhöriga, sorn andra fartyg numera kunde för hvarje till utrikes handel berättigad persons räkning, i nämnde stad lasta alla till export lofgifna varor, och desamma, till hvilken främmande ort som helst, direkte utföra; hvaremot sådan export från Sölvitsborg före högstberörde nådiga förordnings utfärdande, endast fick verkställas för Carlshamns handlandes räkning; att, genom 2 § af samma författning, det blifvit medgifvet, att fartyg,/som icke innehade last, finge från utrikes ort direkte inlöpa till rikets vid saltsjön belägna uppstäder, och således äfven till Sölf— vilsborg; att dessutom, i afseende å sjöfarts-förbindelsen med Norrige, genom Kgl. kungörelscrne den 14 Augusti och den 24 September 1828 blifvit stadgadt, att Svenska och Norrska fartyg, som direkte från Norrige ankomme och till retur-last intogc spanmål , finge lossa den införda laddningen, i hvilken vid saltsjön belägna svenska stad som helst, mot vilkor, att införsel-tull och öfriga umgälder klarerades å den sjötulls-kammare, hvarunder stationen lydde; att, då de öfverklagade hindren för den direkta sjöfarten lill och från utrikes orter blifvit till någon del undanröjda genom förenämnde uti 1843 års seglations-ordning medgifna förmåner, samt den för Sölfvitsborg derutöfver ifrågaställde utvidgade in- och utförsels-frihet de»to mindre kunde anses vara af verkligt behof för orten, som staden vore belägen på ett afstånd af endast omkring 3 mil från närmaste stapelstäder, Christianstad och Carlshamn; så och enär, efter hvad General-tullstyrelsen upplyst, merberörde utsträckning af Sölfvitsborgs stads seglations-rättighet skulle oundgängligen erfordra väsendtligen förändrade kontroll- och redovisnings-anstalter på stället, ansåge Kollegium, som delade den af bemälde styrelse jemväl yttrade åsigt, rörande angelägenheten att, till betryggande af tullförfattningarnes behöriga efterlefnad, antalet af stapelstäder eller dermed jemnförliga handelsplatser icke utöfver behofvet utsträcktes, sig icke kunna tillstyrka, att staden Sölfvitsborg förunnades andre eller vidsträcktare import- och export-friheter, än som, enligt gällande författningar, vore staden medgifne; och att,
beträffande frågan om rättighet för Sölfvitsborg att uppbära och använda de i och för stadens sjöfart inflytande afgifter, så, enär staden vore belägen inom Carlshamns tullkammare-distrikt, och skeppsredarne i Sölfvits - 4 AHm.
Besvärs- och Ekon.- Utskottets Betänkande, A’:o 60 borg, genom tillfallet att begagna Carlshamns stads packhus, samt' dervarande skeppsbro och öfriga för sjöfarten vidtagne anstalter, tillskyndades väsendtlig» fördelar, ansåge Kollegium med rättvisa öfverensstämmande, att Carlshamns stads kassa finge fortfarande tillgodonjuta de tolagsumgälder, hvilka, för de till Sölfvesborg införde eller derifrån utförda varor, kunde inflyta, af hvilka afgifters bibehållande Carlshamns stad vore i desto större behof, som i följd af stadens aftagande handelsrörelse, lolags-uppbörden derstädes i högst väsendtlig mån förminskats; hvaremot Kollegium fann billigheten fordra, att bro- och lastpenningar icke erlades till Carlshamns stads kassa i de fall, då fartyg ej derstädes, utan i Sölfvitsborg, lossade eller lastade; och har Kongl. Maj:t, genom nådigt bref den 13 Juni 1844, på de af Kommerse-kollegiura andragne skäl, afslagit ofvanberörde, af Sölfvitsborgs stads Äldste gjorda, underdåniga ansökning om utvidgad handelsfrihet för staden.
Derefter hafva, på sätt ofvmn är nämndt, med anledning af den i ämnet vid sistförflutna riksdag väckta motion om beviljandet af stapelrätt för Sölfvitsborg, Rikets Ständer i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhållit, att Kongl. Majit täcktes föranstalta en undersökning af de förhållanden, på hvilka den väckta frågan kunde bero, och, derest hinder deremot icke mötte, bevilja staden Sölfvitsborg den sökta stapelfriheten.
Öfver denna underdåniga ansökning infordrades dels utlåtande af Kommersekollegium, dels yttranden ej mindre af Borgerskapets äldste och magistraten i Sölfvitsborg, än ock af Borgerskapet i Carlskrona och Carlshamn, samt Konungens befallningshafvande i Blekinge län och General-tullstyrelsen.
Uti dessa yttranden har blifvit hufvudsakligen anfördt: af Borgerskapet i Carlshamn: att belägenheten af Sölfvitsborg, desto mindre gåfve vid handen något behof af den sökta stapelrätten, som den kringliggande trakt, hvilken kunde deraf draga fördel, ej egde mera än omkring 30000 innevånare, och det icke vore längre afstånd till närmaste sjö- och stapelstad, än 3:ne mil; att i statsekonomiskt hänseende någon vinst ej vore att deraf förvänta genom ökade tullintrader, enär Carlshamns stads export till en betydlig del anskaffats från just trakterne omkring Sölfvitsborg, och de tullintrader, som komme att å sistnämnde ställe inflyta, derest den sökta stapelrätten beviljades, eljest skulle inbetalas till Carlshamns stad, hvaraf följde, alt alla kostnaderne för underhållande af en ny tullstat i Sölfvitsborg skulle blifva en gifven förlust för riket; att staden Carls - Allm Besvärs- och Ekcn.-Vtskollets Betänkande, JY.-o 50. 5 hamn, som måst vidkännas en betydlig kostnad för dervarande hamnanläggning, redan gått i betydlig mistning af inkomster genom Götha kanals inrättande, och än ytterligare komme att lida förlust, derest stapelrätt beviljades Sölfvitsborg, på grund hvaraf Borgerskapet ansåge sig böra bestrida denna stad en sådan stapelrätt5 af Borgerskapel i Carlskrona: att, ehuru staden väl kunde hafva något mehn af stapelrätts beviljande för Sölfvitsborg, hvars handlande dittills måst hemta varor från angränsande stapelstäder, så ansåge dock Borgerskapet den framställda begäran om stapelfrihet
Vhafva goda skäl för sig'1, och tillstyrkte derföre nådigt bifall till densamma; af Konungens Befallningshafvande i Blekinge län: att, om stapelstads-rätt blefve Sölfvitsborgs stad förunnad, sådant tvifvelsutan skulle medföra nytta ej blott för staden, utan äfven för den derintill belägna Iandsbyggden.