Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den ledamot, som på en gdng till förbundets kassa sasom .leda- motsafgift erlagt tretio kronor, blifver ständig ledamot.
Inträdesafgifter och ständiga ledamöters afgifter afsiittas till en fond, af 11vilken endast räntorna f$ arivandas, derest ej förbundet ii all- nGn t möte.
annorlunda beslutar.
Förbundet sammantriider till allmänt årsmöte i april eller maj manad.
detta möte förekomma följande ärenden: O) val af ordfÖran.de f ö r mötet; b) styrelsens och revisorernas be- rattelse; c) om ansvarsfrihet för styrelsen; d) förslag ell.er framställnin- gar från styrelsen; e) förslag och framställningar utgiingna fran någon förbundsmedlei-n, skolande sadana, skriftligen affattade, vara till styrel- sen ingifna ininst.
l 4 dagar före mötet; f) val af styrelse och tre re- visorer nied deras suppleanter; gj val af två personer att jemte ordfö- randen justera protokolle t.
Förbundet sammantriider iifven vid annan tid till allmant möte, ngr styrelsen s5 finner lämpligt, eller skriftlig framstiillning derom, med uppgift om andamiilet, ingått fran minst tjugu förbundsmedieminar.
12 4 När s&amp; liimpligt synes, kunna af styrelsen eller för ändamålet ut- sedde komiterade lokalmöten sammankallas.
Förbundets styrelse bestar af tolf medlemmar och tolf supp- leanter, hvilka utses 5 allmänt arsmöte för en tid af två ar, sålunda att vid hvart allmiint arsmöte val anstiilles efter afgtriende sex styrelse- medlemmar och sex suppleanter.
De afgtlende kunna Atevaljas.
Styrelsen väljer inom sig ordförande, vice ordförande, skriftförare och kassaförvaltare sanit ett förvaltningsutskott af fem personer, jemie tre suppleanter, hoilket vdrdar förbundets löpande angelggenheter.
Ut- skottet väljer sin egen ordförande.
Kassaförvaltaren ar sjelfskrifwn le- damot af förvaltningsutskottet.
Styrelsen, som har sitt säte i Stockholni, kallar ledamöter, utlyser möten, bereder de iirenden, som iii dem skola behandlas, och verkstaller % derii fattade beslut.
Styrelsen besörjer genom lämplig person utgifvande af förbundets skrifter, fastställer reglemente för förbundsbyrh, utser dess föresthda- rinna, beslutar om inflytande penningemedels placerande, samt vdrdar för öfrigt mellan de allmänna mötena Grbundets angeliigenheter.
För att styrelsen skall vara beslutmessig, maste minst fem med- lemmar vara närvarande.
1 Kassaförvaltaren öfverleninar inom tvi miinader efter kalen- derårets slut räkenskaperna till styrelsen, som haller dem revisorerna till handa.
Styrelsen eger att utse radgifvare bland personer, som be- finnas villiga att lemna upplysningar och räd rörande olika grenar af förbundets verksamhet, samt ombud, för främjande af förbundets in- tressen i landsorten.
Förslag till andring af eller tilliigg till dessa stadgar före- tages till slutligt afgörande endast ii allmänt arsmöte.
De skola vara till styrelsen inlemnade före utgangen af mars manad och skola för mötet framläggas jemte styrelsens utlatande.
Alla val ske medels sluten omröstning.
Beslut vid allrnanna möten fattas med enkel röstpluralitet utom i fragor, som anga Hndring af stadgarne eller användande af grundfonden, d % tv % tredjedels pluralitet erfordras.
Beslut vid styrelsens sammanträden fattas med enkel röstpluralitet.
Vid lika antal röster gäller ordförandens mening.
Ingen må genom ombud rösta.
s s o
Ur räkenskaperna anföres följande: Debet.
Konti.
I Kredit.
jnteiknings- ar anti-~ktiebola~et.
Byrh ...
5,369 115 12,738 96 2,616 14 869 50 Invent arier.
755 93 Tidskrifter och cirkulär.
Mänadsbladet Dagny.
5,119 45 - - Ständiga ledamöters afgifter.
- -- Inträdes-afgifter.
- Ars-afgifter.
2,504 - Gåfvors konto.
816 69 Organisationskonto.
- - Rantors konto.
496 62 Allinanna omkostnaders konto.
- - Sjukkassans konto.
208 61 Mötens konto.
- Norstedt k Söners konto.
- 390 Bokhandlare och annonsörers konto.
Kassan.
13,633.
75 3,423 61 Vinst och förlust.
9,686 73 Balanskonto.
Summa kronor 53,259 199 I - 755 - 1 101 4,872 54 4,260 - 3,144 - 2,670 - 2,858 - 303 90 395 71 - - 100 - 144 50 1,882 73 - - 1 13,393 02 3,423 61 9,686 73 53,9591 99 Vinst- och förlustkontot har följande utseende: vinst.
Arsafgifters konto GAfvors Rantors, Organisations, ' ........................ ....................... ....................... ....................... 2,670: - 54: - 395: 71 303: 90 Kronor 3,423: 6 1 0
I.0 1. /, rst.
Hyrins konto.
1,861: 14.
Tidskrifters och cirkulärs konto.
754: 83..
496: 62.
Allmanna omkostnaders Mötens,,.
64: 11.,,.
246: 91.
Mfinadsbladet Dagnys Summa kronor 3,.
@ 23: 6 i.
Utgdende balanskontot har följande utseende: ' TiZlgRngar.
Intecknings-Garanti-Aktiebolaget.
7,369: 8 1.
Inventariers konto.
869: 60.
Organisations,,.
815: 69.
Bokhandlare och distributörers konto.
390: - Kassa.
140: 73.
Summa Kronor I), GS (i: 73., Yk11M~ r. Stiindiga ledamijters afgifters konto.
4,9GO: - htradesafgifters.
3,144: - Gåfvors,.
300: - Sjukkassans,.
Fredagen den 1 februari 1895.
N:r 5 (372) Prenumerationspris pr är: tdim eosam M u n s M o d e t.
.Barngal deroben kr.
5 » » » 3 Redaktör och utgifvare: Byrå: Klara Södra Kyrkog.
Träffas s ä k r a s t k l.
: Hulda 1875 bildades af Y 7 \ några skolflickor i vitf hufvadstaden - för- eningen S. de C., hvars män- niskovänliga verksamhet mer än en gång varit om- nämnd i Idun i samband med den försäljning eller aftonunderhållning, som den årligen föranstaltar för kassans förstärkning.
Dcn- na verksamhet, som de för- sta femton aren af för- eningens tillvaro uteslu- tande omfattade medel- lösa skolbarns middags- spisning — 100 barn er- hålla dagligen middag — har de sista fem åren ett nytt fält vid sidan af det gamla, nämligen fattiga, sjuka barns vård.
I slu- tet af Döbelnsgatan, där hufvudstaden och landet mötas, äger Stockholms stad ett litet hus, som på förmånliga villkor upp- låtits åt S. de C. Bot- tenvåningen innehåller, utom kök och husmo- derns rum, en störte mat- sal, hvari dagligen 50- barn — de öfriga 50 be- spisas i lokal inom Ka- tarina församling — er- hålla sund och närande middag, som kommer hälsans rosor att spira på deras kinder.
I den öfre våningen är sjuk- hemmet inrymdt.
JC-Y / Y- 1 - r Den unga kvinna, hvars bild vi i dag bringa Tduns /.
Utgifnlngstld: hvarje helgfri fredag.
Lösnummerpris I 5 ö r e (lösn:r endast för kompletteringar) Muns Trwikeri Aktieholaa 8:de årg.
Aunonsprls: 35 ö r e pr n o n p a r e i l l e r a d.
För » P l a t s s ö k a n d e » o. » L e d i g a platser » 25 öre för h v a r j e p å b ö r j a d t tiotal stafv.
läsekrets, har icke till- hört föreningen mer än fem, sex år, men har under denna korta tid uträttat mer än någon annan medlem under be- tydligt längre tid.
Det är hennes duglighet, viljc kraft och arbetsförmåga, som väckt och förverkli- gat tanken på en fristad för fattiga små sjuklin- gar.
Dessa erhålla vis- serligen å kronprinses- san Lovisas vårdanstalt kostnadsfritt husrum, mat och vård, så länge de äro fjättrade vid sängen.
Men så snart sjukdomen anses häfd och patienten kan vara uppe, skickas han eller hon tillbaka till det fattiga hemmet och en annan, mer i behof af vård, intager den lediga platsen.
Den utskrifne är oftast långt ifrån åter- ställd, men föräldrahem- met anses kunna göra re- sten.
Den lilla fristaden vid Döbelnsgatan tager hand om några af dessa små, som ännu icke fått nog krafter att möta svält och umbäranden, den ut- släpade moderns liknöjd- het, den försupne faderns slag.
Ty det är för det sämst lottade barnet, som det lilla sjukhemmet öpp- nar sin dörr.
Huru mån- ga hundrade sådana små stackare finnas ej i Stock-
I plikternas uppfyllelse ligger en kraft fördold, s o m uppehåller och s t y r k e r sinnet och gifver m ä n n i s k a n ro för oro och fröjd för tårar.
F. Godkjmr.
holm, och huru lycklig bör oj don moder vara, som fär lämna sitt barn i så goda händer!
De små sjuklingarna vårdas både dag och natt af en öm sköterska, » moster » kallad, doktorn gör flcre gånger i veckan besök, oeh » fröken » kommer nästan dagligen till sina små vänner, som hafva henne att tacka för så mycket.
Att de små älska hemmet, bevisa de ständigt.
När ett barn hämtas af sina föräldrar, är det all- tid under tårar det går och under böner att få vara » hemma hos moster och den snälla fröken ».
Men lille Gustafs mamma har vän- tat flere veckor, att lille Karl skulle bli frisk och lämna plats åt hennes pojke, som varit på » Kronprinsessan » och knappt orkar stå på benen.
Och nu får moster en ny sk5 ' ddsling och fröken en ny vän.
Hulda Lundberg, hvars namnar så nära för- enadt med S. de C:s sjukhem, är dotter till konung Karl X V: s förste lifmedikus, doktor Ilobert Lundberg, som afled före sin höge herre, och hans hustru, Hulda Weylandt.
Um- gänget med flere af hufvudstadens mest fram- stående läkare, som varit hennes faders vän- ner, samt troligen främst af allt hennes egen klena hälsa öppnade hennes ögon och värmde hennes hjärta för sjuka medmänniskor och särskilclt för de lidande små.
Hennes namn är kändt och värderadt i vida kretsar och har en god klang i den fattiges hem, vid den sju- kes läger.
Det hon är, är hon fullt; hon de- lar icke sin tid mellan de sjuke och nöjena, utan försakar de senare för att helt ägna sig åt det hon satt till sitt lifs mål.
Måtte inånga unga kvinnor följa hennes föredöme, och måtte stimmet på fåfängans marknad allt mera dämpas!
På Publicislklubbens årsfest å Grand den 26 jan.
Hotel, inns väl en mera sliten sträng På något mänskligt instrument Än den hos oss till kvinnopris Naturen själf engång har spänt?
Antikens plekter slog den an Med, klang på diktens gryningsdag, Och ännu under sin sordin Den surra hörs för stråkens drag.
Finns väl en mera sjungen sång An den, som sjungs till kvinnolof Pä hvart förbistraät tungomål Från bykrog upp till furstehof?
I går en skolad hjälteröst Med schmelz och fiorittircrs svall, 1 dag en olärd bonäélåpp Titt sista gatuvisans trall.
Vi söner af en skeptisk tid, Som känna hennes armbågsnit I trängseln på vårt marknadstorg Kring hvarje stackars arbetsbit, Vi stryka själfgodt våra skägg Och le åt dylikt svärmeri, För att i nästa ögonblick Dock själfva — falla bums däri.
Och stiger så, liksom i dag, Här fram en trådnött trubadur Försagd från tidningsluntors damm Och Misterburk och korrektur \ Att än engång i eder rund, Den evigt nya visan dra ', Så ropa edra läppar: nej, Men edra ögon glimma: ja / Förunderligt och likväl sant!
Så djupt har denna sekelsådd I våra väsens grund, sig trängt, Så kraftig spirar än ' dess brodd.
Må bränna sol, må kväfva snö, ' Må trampa omild vandrarns fot — Den lefver, lefver dock trots allt, Den gamla kvinnodyrkans rot.
Och livad vi hålla kärt och högt, Tar än sä gärna kvinnohamn: Vår barndoms yra oskuldslek, Omhägnad af vår moders famn, Vår ungdoms äjärfva hjärteras I kärleks kval och kärleks tro, Vår mandoms sega arbetskamp För lifvets lön i eget, bo.
Hvad vore utan stänk, och doft Från sina gyllne pärlors tåg Champagnen hår i våra glas?
Ack, blott en död och isad våg.
Så tränger genom smått, och stort Din ande, kvinna, stark, och fin, En jäst uti vårt hvardagsbröd, En själ i festens Ijnfva vin.
Finns väl en mera sliten sträng, En mera sjungen sång?
Och dock.
Vi lyssna lika villigt än Till dessa toners trolska lock.
Ty hvad än lifvet tog och gaf, Och hvad vi verkat eller drömt — De finna dock en återklang I hvad vi bäst och djupast gömt!
Isa hade slutat ett fullständigt elementär- tor * läroverk för flickor.
Elsa var såsom det heter » utlärd ».
Hon hade under 8 må- nader i 10 hela år, d. v. s. under 80 månader af sitt lif metodiskt och ordentligt fått in- stufva i sitt minne ett kvantum vetande, som hon och hennes familj ansågo, att hon sedan kunde andligen lefva af under återstoden af sitt lif.
Det är otroligt, huru mycket hon medhun- nit på dessa 80 månader, fyra språk, histo- ria, geografi, teologi, alla naturvetenskaper, matematik etc.
Hon hade öfvat sitt minne och sitt skarpsinne, hon hade alltid läst öf- ver ordentligt och varit med ett ord en god skolflicka.
Men nu var skolan slut.
Hon behöfde inte läsa för att bli vare sig det ena eller det andra; hon skulle endast vara sina för- äldrars dotter med några obestämda fram- tidsförhoppningar.
Tycker inte Elsa, att det är tomt att nu mera aldrig se i en bok, aldrig lära något nytt?
Elsa hade ju ändå varit road af sin skola.
Nej, det tycker Elsa inte.
Hon har intet annat göra än att glömma, och det gör hon af hjärtans lust.
Verb och glosor, namn och årtal, naturlagar och praktiska räkne- metoder — allt far sin kos med en förun- derlig fart.
Elsa tog således saken lugnt.
Det var nästan roligt att få glömma utan att få ban- nor.
Annorlunda hade det varit i skolan.
Då hade fröknarna beskärmat sig, bara hon glömt ett jota, alldeles som om det varit något besynnerligt.
Inte kunde man undra öfver Elsa.
Hvem vill äta, då man har maten upp i halsgro- pen?
Och Elsa var öfvermätt af andlig för- plägnad, som hon aldrig hade haft tid att smälta.
Visst är barnmagen som stöfvelkra- gen, oeh visst är barnaminnet lika tänjbart, men ändå, tänk ni äldre, om ni skulle hvar dag inhämta så mycket nytt, så mycket sam- manpressadt vetande, som det har gifvits Elsa under alla dessa år!
Men Elsa och hennes föräldrar ha själfva velat så hafva det.
Hon skulle ju vara ut- lärd till sitt sextonde år, och det är ändå en mängd kunskaper, som ingå i vår tids all- mänbildning.
När Elsa blifvit några och tjugu år, dan- sat och sytt lyxarbeten, så hon var nästan trött därpå, lärt att laga efterrätter och baka småbröd, fann hon bäde att tid blef öfrig och att det dessutom var ledsamt att vara okun- nig.
En hennes beundrare hade visst sagt henne, att bildning är hvad som finne3 kvar, då man glömt alla skolkunskaper.
Hon var ju då bildad, hon hade ju betyg på att hon haft kunskaper, det visste hon, men förarg- ligt var det i alla fall att ha glömt så myc- ket.
Häromdagen kunde hon inte bjuda till att hjälpa sin far med ett tyskt affärsbref, fastän hon förr skrifvit så många tema; hon anar att hon gör fel, då hon skrifver svenska bref till sina vänner, hon läser inte längre gärna en fransk bok, och när hon hör talas om eller läser i tidningarna om författare eller skön konst eller historiska personligheter, så märker hon de obehagligaste luckor.
Hon tiger för att ej riskera en dumhet, men det hela är ett kaos.
Och inte vet hon längre, hur hon skall förvandla myntsorter eller be- räkna räntor — det har hon ändå kunnat.
Nog har hon läst naturvetenskap, men dag- ligen märker hon, att hon minnes ingenting.
Men konsten är att få en viss tid hvar dag till läsning och att veta hvilka böcker man skall välja och hur man skall läsa dem.
Inte vill hon börja läsa läxor igen, men hon vill gärna lära något af det, som vore nyt- ttgt att kunna.
Till någon stad kan hon ju ej få komma, och dyra lektioner kan hon ej få taga.
Under det att Elsa gick och funderade på allt detta, träffade hon en dag tant Ma- tilda.
Det är en energisk dam, nära fem- tiotalet.
De kommo i samspråk.
Elsa talade om sin lust att vilja påminna sig sin skolkurs och lära något nytt.
Tant Matilda rådde henne då att begagna siar af Fredrika Bremerförbundets hemstudie-
1895 kurser.
» D u väljer ett ämne, » sade tant Matilda, » hvilket du vill, skrifver en uppsats i detta ämne hvar 14 dag och får den åter med goda rättelser, och för 12 uppsatser be- talar du 15 kr. » - — » Ja, men kan man ha nytta af detta sätt att lära? » frågade Elsa.
— » Ja, det försäkrar jag, » svarade tant Ma- tilda, » jag har öfvat upp mig i att skrifva svenska på det sättet.
Jag har skrifvit upp- satser, som jag har fått rättade och äfven har jag fått många råd och anvisningar.
Dessutom har man ett band öfver sig, så att det verkligen blir något af med ens själfarbete.
Och min dotter, som ville bli lärarinna, hon har på så sätt ökat sina kunskaper både i historia och i franska och räkning.
Hon har fått svara skriftligen på frågor, gjort öfversättningar både från och till det främmande språket, fått regler förklarade o. s. v. Jag vet inte, » tillade tant Matilda, » hvarför jag inte skrift- ligen skulle kunna läsa på studentexamen.
Nu skall jag på samma sätt lära mig konst- historia till min utländska resa. » Elsa har, alltsedan hon talat vid tant Ma- tilda funderat på saken.
Det förefaller henne litet ovant att skrifva ned sitt vetande, men hon minnes från skolan, att det var just af skrifningarna hon lärde sig mest, och hon är nu fullt besluten att för nästa år söka en kurs i ordnade hemstudier.
Brefvet adres- serar hon till Fredrika Bremer Förbundets byrå, Stockholm.
» Stud / osa. » i D U N slag pä min kropp. » Ja, om samma patient fått tarmvred, så skulle det troligen väckt min- dre förvåning, och man hade då helt säkert icke kommit med denna djupsinniga reflexion, att » man aldrig haft det förr », som man nu är färdig med, då man får den » obehagliga » hudsjukdomen.
Och dock borde det väl icke ligga något så särskildt förvånande i att få en hudåkomma, då ju huden af alla kroppens organ är mest utsatt för yttre inflytelser, och då detta organ just icke alltid vårdas och skö- tes på allra bästa sätt, och då därjämte, som vi skola se, huden mycket ofta lider med vid rubbningar i andra kroppens organ och vid sjukdomar i nervsystemet och blodet.
Innan jag går närmare in på dessa förhållanden, hvar- igenom de ärade läsarinnorna måhända skola i någon mån rubbas i sina åsikter om hudsjuk- domarnas säregna natur och inse, att det egent- ligen icke är besynnerligare att få en hudsjuk- dom än en sjukdom i hvilket annat kroppens organ som helst, måste jag dock, om också ofullständigt och i allra största korthet, säga några ord om hudens byggnad och förrättningar, emedan kunskapen därom är nödvändig för att förstå åtskilligt af hvad jag har att säga om hudens vård i friskt och sjukt tillstånd.
Huden består af tre olika lager, öfverlm- den, läderhuden och underhuden.
Hudens yt- tersta lager, öfverhuden eller ytterhuden, sak- nar blodkärl och nerver, och dess öfversta torra lager afstötes och förnyas oupphörligt och omärkligt; öfverhuden tjänar den under densamma liggande blod- och nervrika läder- huden till skydd.
Huru viktigt detta skydd är särskildt för att bevara oss för smärtor, märka vi bäst, om det går hål på en bränn- blåsa (hvilkcn bildas af den bläsformigt från läderhuden upplyfta öfverhuden) eller eljes vid på annat sätt uppkommen s. k. hudlöshet.
Den serie populära artiklar af fram- Läderhuden ligger då bar med sina fina nerv- stående hnfvudstadsläkare, som Idun under ändar, hvarigenom den minsta beröring fram- årets lopp är i det angenäma tillfället att kallar smärta.
Läderhuden består af en ela- stisk väfnad af celler och bindväfstrådar, hvil- kunna bjuda sin läsekrets, tar i dagens kens intill öfverhuden gränsande yta bildar nummer sin början med doktor A r v i d de s. k. hudpapillcrna, som dels innehålla kän- Afzelius ' här nedan införda uppsats om scliiervcrnas finaste ändförgreningår, hvarigenom » Huden och dess v å r d ».
D e t berättigade våra med huden upptagna känsclförnmimelser intresse, hvarmed man allmänt emotser ledas vidare till nervsystemets hufvudapparatcr i hjärna och ryggmärg, och dels innehålla det dessa sakkunniga inlägg i den för alla lika rikaste och finaste blodkärlnät, i hvilket blod- viktiga frågan om hälsan och dess ans, massan kan undergå de största växlingar från gör för visso hvarje ytterligare rekommen- blodtomhet till starkaste kärlfyllnad, något som dation från vår sida öfverflödig.
M å de har mycket stor betydelse för värmeregleringen lärdomar, som de gifva, lända till efter- inom kroppen.
Det tredje, djupast liggande hudlagrct, den s. k. underhuden, består af en följd och välfärd!
mera lucker och lös väfnad, inmängd med mer eller mindre fett.
L underhuden ligga inbäddade, tvännc mycket viktiga organ, de, I. nystformiga svettkörtlarna, hvilkas utförsgångar stiga upp genom läderhuden och öfverhuden för att utmynna på hudens yta i hudporerna.
Den ur svettkörtlarna afsöndradc, mer eller A f D:r Arvid Afzelius.
mindre rikliga svetten samt den ständigt fort- gående omärkbara hudutdunstningen bilda jämte | | | | i l e t är ett egendomligt faktum, att all- den ofvan nämnda växlande blodfyllnaden i &lt;S±hZQ mänheten betraktar hudäkommorna med i lädcrhuden viktiga moment i deu fina me- andra ögon och föreställningar än andra krop- kanism, som ombesörjer regleringen af blodets pens sjukdomar.
De, som äro behäftade uied och kroppens värme.
Huden tjänstgör dess- utslag af ett eller annat slag t. ex. ett van- utom som ett andningsorgan, afsöndrande kol- ligt eczem, betraktas af folk i allmänhet nä- syra ur blodet, om också denna uppgift tyckes stan med rädsla och misstro, liksom vore han hos människan ha vida mindre betydelse än eller hon nästan en sämre människa än andra.
hos vissa djur.
Alla dessa nu antydda funk- (&gt;ch när en person far en hudsjukdom af nå- tioner hos hudeu böra naturligtvis mana oss got slag, så • väcker detta hos patienten själf att hålla vår hud i ett sådant tillstånd, att den allra största förvåning och förskräckelse.
den kan fullgöra dessa sina uppgifter, så myc- Det går väl knappast någon mottagning, då ket mer som vi därigenom på samma gång i jag ej af dylika patienter hör detta yttrande: viss mån skydda oss mot åtskilliga hudåkommor.
» jag kan rakt inte förstå, hvar jag fått detta ifrån; jag har • aldrig förr haft det minsta ut- Det ur talgkörtlarna afsöndrade och på hu- Iduns läkarartiklar.
Huden oeh dess vård.
35 dens yta aflagrade fettet har också sin stora betydelse.
Det håller huden smidig och glän- sande, ger den större motståndskraft särskildt mot luftens fuktighet och hindrar en allt för stark värmeutstrålning, hvarigenom också hud- fettet är en viktig faktor i den nyss nämnda värmeregleringen.
Att allt för ofta och allt för mycket genom skarpa tvål tvättningar för- minska detta hudfett och därigenom göra hu- den för torr, måste därför vara lika skad- ligt som den andra ytterligbeten att låta hud- fettet jämte svett och afstötta öfverhudfjäll samlas och kvarsitta i abnorm mängd.
Sär- skildt gäller detta senare om de ställen af kroppen, där dessa afsöndringar äro rikligast, nämligen på hufvudet (där de bilda s. k. mjäll), i ansiktet, i axelhålorna och i ljumskvecken.
Man hindrar en abnorm ansamling af svett- och fettafsöndringarna och håller huden i öfrigt i stånd att fullgöra sina uppgifter dels genom bad, dels genom tvättningar.
Hvad baden be- träffar kommer en senare artikelseric (af d:r Levertin) att närmare afhandla badens verk- ningar i andra afseenden än de nyss nämnda, äfvensom deras olika användningsformer.
Här må blott nämnas, att, om man har till syfte- mål med baden blott att rena huden, så är det varma (34° — 36 ' G.)
karbadet eller hel- badet den lämpligaste badformen; kroppen bör då i badet rengöras med tvåltvättninger med svamp, fiber eller ej för skarpa borstar.
Dy- lika renlighetsbad böra tagas åtminstone ett par gånger i månaden; kunna bad ej erhållas, måste de ersättas med motsvarande tvättningar af hela kroppen.
Hvad beträffar de dagliga tvättningarna, så böra dessa i regeln göras med tvål.
Enligt min tanke begagna isynnerhet fruntimmcrna tvål alldeles för litet till de dagliga tvättnin- garna; många mödrar rent af varna sina döttrar för bruket af tvål i ansiktet.
Och dock är detta för de flesta människor absolut nödvän- digt, isynnerhet om de hafva mer eller mindre stark fettafsöndring med benägenhet för por- maskbildning i ansiktet (de s. k. pormaskarna äro ej annat än abnormt stark afsöndring af hudfett i hudporerna), och vi veta ju alla, att man förgäfves söker tvätta bort fett blott med vatten; därtill behöfves såpa, tvål eller sprithaltiga tvättmedel.
Ar huden mycket fet och rik på pormaskar, böra dessa tvättningar göras mycket grundligt och helst ett par, tre gånger dagligen, och man bör därvid använda tvålsorter, som bilda rikligt med lödder.
Är åter huden mycket torr och fattig på fett, böra tvättningarna vara mildare, emedan huden eljes blir än mera torr, spröd och fjällig.
1 dylika fall bör man välja en mindre skarp tvål, s. k. öfverfet tvål (äfven barntvål kallad), och i så fall bör man äfven använda ljumt vatten (c:a 30 G.)
till tvättningarna.
Blott ytterst fä människor hafva så ömtålig hud, att de ej ens tåla dessa milda tvålar, utan måste nöja sig med tvättningar med hafresoppa, man- dclkli, hvetekli o. dyl., och det är att märka, att äfven den ömtåligaste hud kan fördraga milda tvåltvättningar, om man nämligen neu- traliserar tvålens eventuelt retande verkan ge- nom att ingnida litet fett (t. ex. coldcream) i huden.