Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Yr- kestiggaren skulle snart lära sig att undvika ett sådant ställe, der hans ingrodda lätja finge maka åt sig, under det den verkligen hjelp behöfvande skulle med glädje förtjena den mat- bit eller det klädesplagg han behöfver.
Kunde man så gifva honom fortsatt verksamhet eller anvisning dertill, skulle han räddas från att bli yrkestiggare eller något ännu värre, ty dit- hän går det eljes.
På landet klagar man mångenstädes öfver besvärande tiggeri.
Om man försökte på det föreslagna sättet, skulle det nog mycket stäfjas.
Man brukar ofta, der tiggeriet florerar, afvisa alla hjelpsökande med några hårda ord eller en hänvisning till fattigvården, men detta är ej rätt.
Sant säger skalden: Döm ej strax den vilseförda, stolta broder, med förakt; icke vägde du den börda, ödet på hans skuldra lagt.
Husmödrarne hafva i fråga om välgörenhet ett stort och ansvarsfullt värf.
Ty oftast är det till dem bönen om en almosa rigtas med säker, ofta pröfvad kännedom om qvinnans veka sinne och ömmande hjerta.
Men man får ej låta känslan skjuta undan det lugna pröfvandet.
En annan sak här vid lag.
En god husmoder bör aldrig tillåta sitt tjenstefolk att dela ut almosor af familjens egendom till de bettlande utan sitt hörande.
Det är näm- ligen en stöld tjenaren begår.
Husmodern endast är det, som det tillkommer att pröfva och gifva, så vida hon ej har en tjenarinna eller tjenare, för hvilken hon har fullt för- troende, och som hon vet ega omdöme att gifva med urskiljning.
Ty att gifva är vigtigt och ansvarsfullt.
Men vi skulle just vilja veta, hur det gick med den der gatpojken.
I de flesta fall äro nog alla de der förmaningarne, de der hand- tagen, hvarom ni talat, utan resultat.
Ja, det är nog sant.
Beklagligtvis erfara vi ofta, att vi missräknat oss; ofta, allt för ofta finna vi våra ansträngningar, våra goda afsigter vara en droppe, spild i sanden.
Jag hade mest glömt den lilla episoden med
Manuskript, som ej antages till Införande, återsändes, så vida porto bl- f o g a s.
gossen, då j ' ag af en händelse för ett par da- gar sedan påmindes derom.
Jag hade slutat min enkla middag och be- gaf mig genom Kungsträdgården till tidnings- byrån.
Då hörde jag plötsligt bakom mig: » Aftonbladet, fem öre! » Det ropet är så vanligt vid den tiden, men af en händelse vände jag mig om.
Der var han ju med en packe tidningar under armen.
Pigg och glad såg han ut, och drägten var hel och jemförelsevis snygg.
Han kände igen mig och helsade.
Jag köpte en tidning och frågade, hur det gick med hans lilla affär.
» Jo, det går undan », svarade han gladt, » jag har förtjenat flera kronor, och dom gömmer mamma.
Dom ska ' bli till en varm rock, när det blir kallt.
1 qväll har jag bara Afton- bladet, men i morgon ha vi lof på eftermid- dagen, och då ska ' jag sälja Nisse och Kasper också! » Om fröet, som föres af vinden, känner man ej, om det någonsin skall nå sin bestämmelse.
Blen det gifves en mild, ledande hand, som för det till en plats, der det kan rota sig och sätta blom.
Denna gör ock de goda orden, de vänliga råden, gifna utan öfverlägsenhet eller onödigt predi- kande, fruktbärande.
Om du ej har råd med något annat, öfva då en dylik välgörenhet.
Gud skall gifva det ringa fröet välsignelse.
Strödda tankar af Jean P a u l Richter.
Glädjen flyger omkring oss som en mång- färgad, guldglänsande och oskadlig fjäril, men lemnar ofta efter sig ägg, ur hvilka komma glupskt frätande larver.
* Minnet är det enda paradis, ur hvilket vi ej kunna förjagas.
Icke ens våra första för- äldrar kunde jagas derutur.
Lidanden kunna ej fortfara ständigt, ty de äro moln.
Ju snabbare de ila genom himla- rymden, desto flere följa efter dem.
Men äfven de, som tyckas vara stillastående, på- verkas af etern, förminskas och försvinna små- ningom.
* Eu skön själs lidanden äro majfrostnätter, som föregå den varma årstideu; men en hård, förderfvad själs smärtor äro höstfrostnätter, hvilka blott förebåda vinter.
i i — v I I K l I LJ U IN Annonser mottagas endast mot kontant llqvld 1 förskott af 2 5 öre pr 4- spalt, petitrad (
Ingen annons införes under I krona räknas Philoméles kupletter i tredje akten, hvilka på det förträffligaste utfördes af fröken Klemming.
Det hela gick synnerligen väl under hofkapell- mästaren Nordqvists vana ledning.
En angenäm nyhet torde vara, att fröken Gina Oselio i nästa vecka kommer att uppträda å k. operans scen.
Vid symfonikonserten på lördag i denna vecka får den musikälskande allmänheten tillfälle höra den kände violoncellvirtuosen Frans Neruda ut- föra en konsert af egen komposition.
Vid samma tillfälle kommer den danske tonsätlaren P. Lange- Muller att anföra sin bekanta suite » I Alhambra^.
Dramatiska teatern ger fortfarande för fulla hus » Galeotto ».
I donna Julias roll alternera nu fru Rundberg och fröken Zetterberg, och erkännas må- ste, att den senare här tar priset.
I synnerhet är fröken Zetterbergs spel i de båda sista akterna förträffligt.
I början af nästa vecka bjuder dramatiska tea- tern åter på ett alldeles nytt program, nämligen » En hofsven », skådespel i 2 akter, svenskt origi- nal, » Hjerter dam », lustspel i 1 akt af Max Bern- stein, och » Ringarna », lustspel i 1 akt af Christ.
Boeck — de båda sista styckena öfversättningar.
Teaterns förnämsta förmågor komma att medverka vid utförandet af detta program.
Svenska teatern uppförde i tisdags för första gången » Lifvet på landet », Frans Hedbergs öfver- sättning af Fristrups bearbetning af Fritz Reuters bekanta roman.
Det torde vara länge sedan denna teater återskallade af så rent af bedöfvande applåd- salvor, som vid denna första representation.
Det hela artade sig verkligen till en storartad fram- gång.
Spelet var alltigenom ganska jemt, men intresset knöt sig helt naturligt hufvudsakligast kring hr Holmquist, hvilken på det oöfverträffliga- ste sätt utförde Onkel Bräsigs roll.
Nästan hvarje replik åtföljdes af skallande skrattsalvor från pu- bliken, och efter aktsluten inropades hr H. gång på gång samt efter styckets slut ej mindre än sju gånger.
Bland de medspelande utmärkte sig sär- skildt fruarna Lundberg, Julin o c h Littmarck samt hrr Selander, Nilsson, Lundberg, Warbery och Olsson.
Med ett ord: styckets framgång är gifven; hvarje stockholmare måste se det.
Vasateatern inöfvar Sullivans operett » Mikadon », hvilken lär komma alt erhålla en synnerligen ly- sande uppsättning.
» Pariserlif » drager fortfarande fulla hus.
Södra teatern, som i » Orpheus i underjorden » fått en riktig kassapjes, kommer att upptaga pro- fessor Ivar Hallströms täcka operett » Mjölnarvar- gen » med fröken Ekström i hufvudpartiet.
Der- jemte kommer att gifvas » Syndabocken », lustspel i tre akter af Carl Laufs.
Berättelse för af Johan Idun jtardling.
De små barnen stå Gud nära: verldskloten äro ju närmast solen.
de minsta Teater och musik.
operan återupptog i lördags Léo Delibes ' opera » Kungen har sagt det », hvilken här ej varit uppförd på de sista tio åren.
Operan torde så- lunda för mången vara en fullkomlig nyhet.
Den pikanta o c h lifliga musiken, understödd af en fyn- dig libretto, tycktes lifligt slå an på den talrika publiken.
Utförandet vitlnade om, att synnerlig omsorg nedlagts på inöfningen.
Af de uppträdande torde särskildt böra framhållas fröken Ek som kammarjungfrun Javotte och hr Ohlsson som balett- mästaren.
Båda voro förträffligt på sin plats.
Äfven hr Janzon var en god markis, men led tyd- ligen för aftonen af tillfällig indisposition.
Hr Linden erinrade som Benoit nästan för myc- ket om Per Svinaherde, men redde sig i allmän- het rätt bra, om ock det kantabla ej alltid kom till sin fulla rätt.
Till det bästa i operan måste Nya roller.
Kj|l||fter en lång natt af halfvaken oro med ^ssVi tårar då och då och till sist ett par timmars uttröttad tung sömn fram emot mor- gonen vaknade Ruth till en ny dag vid att en strimma blek höstsol stal sig in under rull- gardinen och kittlade henne, lätt, på de röda, stackars ögonlocken.
Hon gnuggade sig yr- vaket i ögonen, mindes till en början alls intet af den stora sorgen från i går; men så gick med ens hågkomsten upp för henne, det var som om den halfljusa kammaren plötsligt hade mörknat till natt, och hon lutade sorgset öf- vergifvet ett tungt litet hufvud mellan sina knät », der hon satt i sängen.
Dock, inom några sekunder spratt hon upp: en tanke flammade likt eu låga upp inom henne och arbetade sig fram ur den slöa miss- modigheten till en drifvande kraft.
I en hast fick hon sina kläder på, tyst, ljudlöst smög hon omkring i den röda strumplästen och litet emellan lyssnade hon vid pappa Rebolledos dörr — » stackars öfvergifna pappa Rebolledo, nu hade han endast henne, och tänk, om han vaknade och saknade sitt morgonkaffe! » Men nej, hon hörde hans andedrag derinneifrån, för- undransvärdt jemna och lugna: han sof som ett godt barn.
Med en rysning steg hon ut i den lilla bu- tiken, som låg sänkt i mörker.
Luckorna voro förskrufvade och ytterdörren stängd.
En strimma ljus föll in från kammaren, bakom disken stod den dödas säng, som man flyttat dit ut.
Ruth förvånades sjelf öfver sitt mod, när hon gick fram, lyfte duken, som låg bredd öfver mo- derns ansigte, åt sidan och kysste den bleka pannan.
Hu, den var kall som is!
Förunder- ligt: hon kunde ej längre gråta öfver den döda; förunderligt: hon kom blott åter att tänka på den lefvande, och hon sade halfhögt i en qväfd snyftning: • » Älskade, stackars pappa Rebolledo! » När pappa Rebolledo slog upp ögonen, \ stod kaffet rykande vid hans säng och Ruth der in- vid; den gamle koristen stirrade i slö förvå- ning upp i hennes allvarliga ansigte, sä bör- jade det rycka nervöst kring hans mun och ögon och han drog Ruth ned på sängkanten bredvid sig och kysste henne gång på gäng, häftigt.
Hans känslor afleddes dock hastigt nog; han tycktes med god aptit egna sig åt » doppningenc&lt; samt började strax derefter tala om begrafningen.
» Hon skall ha en hederlig begrafning, det var hon värd », menade pappa Rebolledo, och han kände redan ett visst intresse vakna inom sig.
Det var ej utan att tanken på att få paradera en smula ingaf honom en känsla af välbehag.
Och en hederlig begrafning fick hon ock, den lilla frun!
Den svarta kistan var öfver- täekt af blommor, dyrköpta blommor, dem ej det gröna husets frostförfrusna trädgårdstäppa kunnat producera, de inbjudna grannarne bjö- dos på vin och tårtor, och pappa Rebolledo gick omkring, mera gravitetisk än någonsin, och uppbar med en min af oöfverträffligt vär- dig sorg de många beklagandena.
Ruth var förtjusande söt i sin svarta klädning och den fina rodnaden kring de tårklara ögonen, der hou satt främst i processionen i den öppna landån vid pappa Rebolledos sida, pappa Re- bolledo i sin snusbruna paletå och med ett högt sorgflor kring sin cylinder.
Det var ett skådespel för hela trakten.
Det var en hel resa dit ut till den nya kyrkogården invid Haga, och Ruth tyckte den blef pinande tröttsam och tung.
Hennes huf- vud sjönk tillbaka mot vagnens stoppning, det blef så sorgset inom henne och hon tryckte näsduken emot sina ögon och grät sakta.
För pappa Rebolledo hade vägen gerna fått vara dubbelt så lång.
När man dock slutligen hunnit så långt, att de tre skoflarne mull med ett ihåligt, tröstlöst ljud fallit öfver den lilla fruns kista, praktise- rade den gamle koristen med mycken omstän- dlighet fram en vissnad krans af lager, den han hittills hållit dold under sin stora rock.
En ful gammal krans var det, och ej begrepo de högtidliga gästerna hvarför just den med så mycken ostentation slungades ned i grafven som den allra sista helsningen.
Men sjelf be- grep han det godt, djupt; man såg en snyft- ning, den första, den enda, som en nervryck- ning skaka hans väldiga kropp.
Och Ruth begrep det, der hon pressade händerna hårdt mot sitt ansigte, medan heta tårar droppade mellan hennes fingrar ned i det döda gräset.
Pappa Rebolledo offrade den lilla fruns minne sin stoltaste relik, offrade sin konst.
* Ja, sin konst.
Ty efter långt betänkande och öfvervägande hade han beslutat att afbryta sin långa konst- närsbana för att sjelf förestå och sköta den lilla butiken, som var för mycket affär att gerna läggas ned.
Och dagen efter begrafnin- gen slogs verkligen den stängda dörren upp på nytt, luckorna skrufvades ifrån och de gamla kunderna togos emot af den nye expediten — pappa Rebolledo!
Men Ruth tog ånyo i med sin fleuristvurm, som detta oförväntade dödsfall för en tid skju- tit undan.
Alla pappa Rebolledos protester båtade till intet, löftet var en gång gifvet, och en vacker novemberdag, då snön föll hvit och lätt som dun öfver den stora staden, vandrade Ruth den långa vägen upp till ateliern vid Storgatan.
färgdosor, penslar, saxar och knifvar — ett virrvarr af dessa otaliga ting och redskap, som fleuristen begagnar vid sin vackra slöjd, fylde borden mellan de unga qvinnornas led.
Som ett trolleri gick arbetet framåt, allt under det tungorna ej en sekund unnade sig någon iivila.
De små saxarne, förda af dessa vana händer, formade behändigt ur tyget kal- kens blad; innan betraktaren ens visste ordet af, voro de samlade kring den smidiga stjel- ken till en yppig blomma, en förtjusande knopp; litet silke, litet gummi, litet färgstoft — och mel- lan de späda fingrarne slog den ena blomman efter den andra ut i full fägring och samlades till de öfriga i den kartong, som hade sin plats på golfvet bredvid en hvar af de arbe- tande.
Långt ned i trappan möttes man af glada rösters stim som af en musik, i förstugan var det ett jemt crescendo, och när man så slog dörren upp, blef man till en början hälft be- döfvad af detta kaotiska surr från gälla, unga stämmor, som gnabbades, pratade, skrattade, sjöngo.
Fyrtio flinka tungor gingo i kapp med fyrahundra viga fingrar, den stora fleuristfabri- kens maskineri.
Innanför den stora salen, bakom en dörr, till hälften stängd af en purpurröd portiére, låg förestånderskans rum, der de olika blom- morna ordnades och granskades, hvarifrån ord- rerna utdelades, och hvarifrån beständigt ett vaksamt öga följde arbetena derute.
Ättio nyfikna ögon togo emot Ruth, strax hon steg inom dörren; hon blossade häftigt upp och kände sig grufligt brydd.
Hon såg hufvuden luta sig tillsammans och tydligen ut- byta anmärkningar öfver hennes person, och just som hon tveksamt gick öfver golfvet fram emot » gummans » rum (» gumman » var de unga damernas hvardagliga och föga vördnadsfulla benämning på fru förestånderskan) hörde hon en gäll stämma, som öfverröstade de andras, gäckande ropa: Lägenheten utgjordes af en enda stor sal, hvit af ljus från den breda gatan, som ström- made in genom fyra gardinlösa fönster.
Två långa bord gingo parallelt med hvarandra ut- efter hela rummets längd; vid hvardera bordet voro placerade 20 unga flickor i rader efter långsidorna.
De brokiga stoffen, siden, ylle och tyll i skiftande färger, små korgar fylda med mossa, skålar med färgstoft och glaspulver, guld- och silfverbrous, rullar med silke, metall- tråd och smala gummislangar, klisterburkar och » En sådan lamunge!
Hvad skall nu den här att göra i fårahjorden. » Vid dessa ord spratt Ruth till; hon kände sig sårad och sträckte hälft ofrivilligt på huf- vudet.
Minsann; hon skulle visa dem, att hon icke var ett sådant lam, sonf de inbillade sig!
Den allvarsamma förestånderskan tog gan- ska vänligt emot henne.
» Ni är verkligen bra ung », sade hon och skakade sitt hufvud, » ett par år yngre än någon af de andra.
Nånå, VII.
Bland fleuristerna.
Frusna lemmar.
Kokt asklut, så stark att den klibbar vid fingrarne och blan- dad med salt, skall fullkomligt åter- ställa frusna lemmar, då den frusna kroppsdelen hålles deri en ä två tim- mar.
A. Wa.
Mot liggsår.
Tre ägghvitor vispas till hårdt skum.
Häri iröres en jung- fru bränvin.
Detta förvaras i en ren flaska.
A f innehållet bestrykes den del af den sjukes kropp, som börjat rodna eller visa tecken till sår, med en fjeder hvarje dag.
Skulle liggsår redan förefinnas, förfares på samma sätt med dessa.
A. Wd.
1 &lt;8 kött, 6 il 7 ffi talg, 3 kannor mjölk, | kanna potatis- mjöl, 1 muskot, 12 charlottenlökar, 1 matsked starkpeppar, salt samt för 25 öre enkel torr aseptin.
Köttet bör vara väl målet och befriadt från senor, talgen väl ren och fet samt finhackad.
Att skära den är ej bra, emedan den då blir för grof.
Mjölken sättes på elden och, då den kokar upp, ilägges aseptinen, hvarefter den ställes att kallna ett dygn.
Köttet, talgen och kryddorna arbetas i två timmar, hvar- under mjölken småningom tillsättes jemte mjölet.
Skinnen böra vara väl rengjorda och hafva legat i stark salt- lake några timmar.
Då korfven är färdig lägges den ulan att saltas i en tät bytta med lock.
Den håller sig god och välsmakande året om och är naturligtvis mycket mera närande än korf, som varit skarpt saltad och vatt- nad.
Ägg böra ej vispas mera än att de nätt och jemt gå sönder, annars vassla de sig.
Till äggröra kan man ju taga en nypa hvetemjöl till hvarje ägg för att vara säker att den skall bli stadig.
Konserveringssalt för friskt kött.
80 delar koksalt och 10 delar kalisalpeter pulveriseras och blandas.
Sedan iröras 10 delar salicylsyra.
Det färska köttet, fisken eller hvad det nu är ingnides med saltet, invecklas i papper och förvaras på en kylig ort, tills det skall användas.
Innan köttet tillagas, af- tvältas det med kallt vatten.
Grytor med lemningarne efter mjölk- mat o. d. kunna lätt göras rena, om man låter dem koka en stund med litet aska och vatten.
» Cigarrer. » J 15 urvattnadt smör, 1 ägg, 12 lod socker, l &lt;8 hvetemjöl.
Eöres ej mycket.
Bullas i stänger i kanel i form af små cigarrer.
Frasvåfflor, Ett qvarter grädde och litet socker vispas till skum, sedan iröres sakta så mycket hvetemjöl, att smeten blir lagom tjock; spädes sedan med ett och ett hälft qvarter vatten och sen med en jungfru kokhett smör.
det skadar ej att börja ett ärligt arbete i tid.
Men lyd ni mitt råd och hör icke allt för noga på, hvad allt de andra flickorna sladdra.
Jag skall ge er en snäll arbetsgranne, som får hjelpa er till rätta i början. » Hon ropade ut genom dörren: » Klara Vre- d e »; en adertonårig, högväxt flicka med ett friskt och gladt ansigte och vänliga bruna ögon reste sig från sin plats och kom in i rummet.
Ruth mönstrade henne nyfiket.
Det var ett vackert och godt ansigte, tyckte hon och kände sig genast dragen till sin unga beskyddarinna.
» Här ha vi en liten nybörjare, Ruth Berg, som ni, Klara, får ta hand om och hjelpa.
Var snäll emot henne och låt ej de andra flickorna retas, som de alltid bruka med de nya. » Och så sköt hon dem ut genom dörren, in- nan de ens hunnit öppna munnen till att svara.
Den långa flickan lade beskyddande sin arm öfver Ruths hals och förde henne med sig till sin plats vid ändan af det ena bordet.
En stol stod ledig näst derintill, alldeles som hade den varit bestäld; Klara röjde undan en fläck framför Ruth i allt, bråtet på bordet och sade vänligt: » Sitt nu ned, skall jag visa er, hur vi få börja. » » Ack, säg inte ni », bad Ruth, » utan endast du; jag skulle bli så glad, om vi finge vara vänner. » » Det skola vi visst bli det, Ruth, det är jag säker på.
Dä säga vi du till hvarandra.
Det göra för öfrigt alla flickorna här, så snart de bli aldrig så litet bekanta, » Ruth kände sig obeskrifligt tacksam mot denna unga flicka, som så vänligt tog henne under sitt beskydd, och hon såg upp i hen- nes bruna ögon med en beundrande blick, som kom den andra att le och hälft moderligt stryka öfver hennes gula, glänsande hår.
Hon var ju hela fyra år äldre!
» Hvad du har vackert hår, Ruth », sade hon.
Gräddas sedan i jernet, som skall vara smordt.
Dessa våfllor kunna äfven användas som dessert och ser- veras då med sylt.
Franska bröd.
}, stop mjölk, 4 " 8 hvetemjöl samt en tesked finstött soda och 32 ort pressjäst arbetas till en smidig deg.
En eller två teskedar salt böra läggas i degspadet.
Bröden böra få jäsa väl ut och ej gräddas i för varm ugn.
Ris-lemonad är för dem, som lida af magkatarrh, en dryck, värd att rekom- mendera.
Ett stort kaffefat, fyldt med karolina-ris, begjutes med 1J liter varmt vatten och får stå väl öfvertäckt i en lerkruka på ett varmt ställe.
Se- dan silar man vätskan genom en hår- sikt och tillsätter saften af två citroner och socker efter smak.
Lemonaden drickes ljum.
Viktor.
Fylda vinbuteljer måste alltid förvaras liggande, enär eljes korkarna torka in och bli otäta.
Uppkorkadt vin skall snart förderfvas, om ej en god kork sättes i buteljen.
Mannagrynspuding.
6 qvarter mjölk sättas på elden att uppkoka, hvarpå 3 jungfrur mannagryn vispas uti; derpå får blandningen ej koka.
Gröten upp- hälles i fat och röres, tills den kallnat.
Uppblandas då med 6 a.
7 ägg, 2 lod rifven bittermandel jemte socker efter smak.
Hälles sedan i smord och mjölad (Forts.) ' form ugn.
och gräddas i någorlunda varm Serveras med vin- eller saftsås.
Lättaste och billigaste sätt att tvätta kläder är att under två dygn blöta kläderna i mjukt vatten, uppblandadt med amoniak.
Till en stor byk åtgår amoniak för 25 öre.
Sedan tager man hett vatten, hvari något soda och såpa upplöses, samt sköljer igenom kläderna med blotta händerna och tillser, att inga fläckar finnas qvar, hvarefter kläderna bykas på vanligt sätt.
I luten hälles ett par skedar terpentin och om sommaren hälles detta renadt i blå- vattnet, hvar efter kläderna hängas ovridna att torka i starkt solsken.
De blifva på detta sätt mycket hvita, och den förderfliga nötningen med tvätt- bräden, borstar o. d. undvikes helt och hållet.
Kläder med de ömtåligaste färger kunna tvättas med amoniak och litet såpa i vattnet, hvari de få ligga några timmar utan att färgerna eller tyget tager den minsta skada.
Försöken min metod att tvätta, och i skolen blifva mycket belåtna med resultatet.
Spetsrosetter och krusningar kunna utan att söndersprättas tvättas i ben- zin — eldfarlig —.
Man kramar dem försigtigt deri, vrider ur dem i en duk och plockar dem sedan försigtigt i sär samt återgifver dem deras form.
De behöfva ingen vidare apprelur.
En- dast spetsnäsdukar strykas försigtigt på afvigsidan med ett ej för varmt stryk- jern.
\ / i vilja sarskildt fästa uppmärksamheten på Iduns mpUghet för plats- sökande och plats utbjudande annonsörer, äfvensom för alla Öfriga slags S A N D G R E Kons erv er in g *.
Konservering af grönsaker.
Alla grön- saker rensas, sköljas och skäras i den form de skola hafva vid serveringen, hvarefter de nedläggas i konservdosan, så att denna fylles till ungefär 1 tum från öfversta kanten.
Derefter påhälles vatten, tills det knapt når samma höjd, och locket påskrufvas hårdt, hvarpå den dosan är färdig till kokning.
V i d kokningen användes ett kärl, lämpadt efter det antal dosor, som skola kokas, men alltid så djupt, att vattnet står l tum öfver dosorna.
Man låter vatt- net först koka upp öfver frisk eld, hvarefter dosorna nedställas och efter- ses under hela kokningen.
Uppstiga luftblåsor kring någon dosas lock, upp- tages denna och tillskrufvas ytterligare.
Beträffande tiden för grönsakernas kok- ning böra bönor, ärter och sparris (alltid med topparne uppåt) * koka 1 | timma.
Blomkål och spenat 1 timme.
Dosorna böra alltid förvaras på fukt- fritt ställe.
Friska ägg.
Man bringar vattnet i en stor kruka till sjudande kokning och sänker sedan ungefär tolf ägg, lagda i ett nät, långsamt ned i vattnet och tager dem upp utan dröjsmål.
Ägg- skalens porer hafva då slutit sig luft- tätt och man kan förvara äggen i en korg eller på ett luftigt ställe.
Husmor, Hvarjehanda.
Klister, ersättning for gummi ara- bicum.
Ett gummisurrogat, billigt och med stor förmåga att binda, hvilket ej möglar eller blir illaluktande, er- håller man, om man blandar vanlig hvetestärkelse torrt med 5-procentigt dubbelt kolsyradt natron.
Blandnin- gen ställes på ett underlag i en stek- ugn, tills stärkelsen i följd af hettan börjat gulna.
Naturligtvis omröres den då och då, så att den blir jemt upp- hettad.
Sedan kokas stärkelsen i vat- ten.
Härigenom förvandlas stärkelsen till luktlös dextrin, hvilken liksom gummi arabicum löses af kallt vatten och klistrar lika fort och säkert.
Dess företräde ar att ingen illaluktande mögelbildning eger rum.
N, Regeringsgatan 6, a g e r a f b ä s t a U R 0^ CD 0 DIVERSE.
e Doktor A.
Afzelius Doktor Carl piensburg Edla B.
Om er framställning är riktig, så är nog detta orsaken, hvarför be- 14 Lilla V a t t u g a t a n 14.
Innehållsförteckning *: handling bör inledas ju förr desto hellre.
Mor- gon och afton tages en tesked af Pulvis ama- Hvardagar ' / z 3 — H e l g d a g a r 10 — 11.
rus ferratus.
Efter en vecka göres uppehåll Fru Haraldsons tredje föredrag.