Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t slutligen, i anledning jemväl af Rikets Ständers underdåniga hemställan, uti Nådig Skrifvelse den 20 Februarii 1762, stadgat, att Leuteration icke i andra händelser eller annorledes finge ega rum, än der något 'vid grannlaga pröfning flinnés tvifvelaktigt eller brista i gerningens fulla cjualification efter Lagen, hvilken grund, i synnerhet uti blodssaker borde iakttagas.
I detta skick förblefvo Leuterations-Författniilgarne till år i8o3, då Kongl. Maj:t, i anseende till åter befunnen olikhet vid deras tillämpning, fann nödigt att, genom Nådigt Bref den 22 Mars till IIof-Rätterne, meddela ytterligare föreskrifter, innehållande i de 2:ne färsta punk terne : 1:0
Att i alla de mål, hvilka uppräknas 1 8 Cap. 2 §. 5, 6 8c. 9 punkterne RättegångsBaiken, samt 21 Cap., 1, 2, 3, 4 &• 5 §§.
Missgernings-Balken, såsom ock de, hvilka angå mord, dråp, myteri och uppror, förgöring genom förgift, mordbrand, posts röfvailde, mynts förfalskande af den, myntning anförtrodd Bihang t. R.
Sig Prof, iOufr. Sann., 21 16% Exp, Utslå.
Shrify.
N:o 68. är, blodskam emellan föräldrar och barn eller syskon, slag å egna föräldrar, förfalskning af Banco- och Riksgälds-sedlar, Öfver-Domareil icke finge skrida till Leuteration, utan den brottslige fällas till det i Lagen stadgade straff; och 2:0
Att deremot, i alla öfriga lifssaker, Öfver-Domaren, då synnerliga omständigheter till lindring i straffet förekomma, tillätes Leuterationsrätt; genom hvilka sistnämnde stadganden och den derigenom föreskrifna begränsning af Leuterationsrätten, ofvan åberopade Kongl. Bref af åren 1753, 1756 och 1762 alltså upphört att vara till efterlefnad gällande, med undantag blott af det formulaire för Utslag i Leutererade mål, hvilket förstberörde Kongl, Bref åtföljde.
Genom denna framställning om upphofvet -och utvecklingen af Hof-Rätternes Leuterationsrätt, hafva Rikets Ständer veiat antyda grunden för det förslag, de nu gå att i förevarande ämne underdånigst afgifva.
Då, enligt hvad ofvan är ådagalagdt, Leuterationsrätten är en Majeslätsrätt, en del af Regentens benådningsmagt, hvilken en enväldig Konung uppdragit åt Domare, som utgjorde Dess hogsta Nämnd och dömde Konungens dom, synes det ingalunda lämpligt, att under ett lagbundet Regeringssätt, under en Constitulionel Konung, hvars i Regeringsformen stadgade magt, att i brottmål göra Nåd och mildra lifsstraff, hvarken kan öfverlåtas eller ens af Konungen Sjelf annorledes utöfvas, än i den ordning Regeriiigsformen föreskrifver, Leuterationsrutt, elier magt att i vissa lifs - JSxp.
163 saker mildra det i Lagen Bestämda straff, skall fortfara att utöfvas af Hof-Rätterne, sorn dessutom numera icke äro Konungens högsta Nämnd eller döma Konungens
Dom, utan sjelfve äro underordnade den Domstol, åt hvilken Konungens
Domsrätt nu är uppdragen, men som likväl ieke har Leuterationsrätt; hvaraf allt Rikets Ständer hemtat den öfvertygelse, det IIof-Rätternes magt att leuterera, i och med antagandet af 1809 års Regeringsform, bordt upphöra att vara gällande.
Som, efter de inskränkningar, hvilka i Leii i terationsrätten, tid efter annan, och senast genom Kongl. Brefvet afår i8o3, egt rum, antalet af de mål, uti hvilka Hof-Rätterne årligen leuterera, är, efter de underrättelser Rikets Ständer inhemtat, så ringa, att dessa måls dragande under E. K. M:ts Egen pröfning i Nådeväg i ganska obetydlig mön skulle komma att öka den jemförelsevis stora mängden afNådeansökningar, hvarmed E. K. M. i allt fall besväras, torde denna tillökning ej eller af E. K. M. anses såsom hinder för Leuterationsrättens afskaffande.
Uppå alla ofvan anförde grunder och skäl: då Leuterationsrätten är en benädningsmagt; då denna magt är en Majestätsrätt, som ej kan öfverlåtas eller ens af Konungen annorledes, än i den ordning Regeringsformen föreskrifver, utöfvas; samt då följaktligen Hof-Rätternes Leulerationsrätt numera i sjelfva verket är Grundlagsvidrig; få hos E. K. M. Rikets Ständer i underdånighet föreslå: att den i 2 Punkten af 164 Exp. Utsi-.
Förslag till imd.
Skrif v. Isto 68, 69.
Brefvet den aa
Mars i8o3 Hof-Rätterne tillagde Leuterationsrätt må förklaras hafva upphört, samt, i följd deraf, nämnde Punkt, jemte alla äldre dermed öfverensstämmande Författningar, npphäfvas; hvarigenom Föreskriften i 7
Mom, af högst be rörde Kongl. Bref, angående Hof-Rätternes skyldighet, att hvarje halft år till E, K, M, insända förteckningar på Leutererade mål, alltså äfven komme att förfalla.
Uppl. o, godk. hos Ridd. och Adeln d- 4 Maji 1829.
Preste-Ståndet d. 7 — — Borgare-Ståndet d. 7 — — Bonde-Ståndet d.
It — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelseangående underställning till Hof-Rätts pröfning af Under-Rätts Utslag i mål, der någon blifvit tilltalad eller dömd för brott, hvarå fästningsstraff följa bör. S. A. K, Hos Rikets Ständer har förslag blifvit framställdt, att, då mål, hvilka röra personliga friheten, ära af mycken vigt och fordra noggrann uppmärksamhet vid behandlingen och afgörande!, a5 Cap, 5 §.
Rättegångs-Balken, sorn bestämmer, i hvilka fall Under-Rätts ransakning
Exp, och dom i brottmål böra till Hof-Rätt insändas, för alt der vidare skärskådas och pröfvas, må erhålla den ytterligare omfattning, att UnderRätts
Utslag i mål, der någon blifvit angifven eller dömd för brott, hvarå fästningsstraff, med eller utan arbete, bör följa, skall Hof-Rätts pröfning underställas; de frågor dock derifrån undantagne, som med Concursmål ega sammanhang; och hafva, med anledning häraf, Rikets Ständer, som funnit detta ämne påkalla en synnerlig uppmärksamhet, ansett sig böra följande i underdånighet anföra och föreslå.
Med den noggranna vård om Medborgares välfärd, som stiftar ne af 1734 års
Lag ådagalagt genom föreskriften, att hvad Under-Rätt dömt i vissa brottmål, de der till en del äro af jemförelsevis ringa påföljd och föga invecklad beskaffenhet, ej må gå i fullbordan, innan Domen blifvit af Hof-Rätt pröfvad, synes det icke slå tillsammans, att Under-Rätts beslut i frågor om andra ganska svåra brott, hvilkas egentliga art icke är lätt att urskilja och som derföre fordra den sorgfälligaste undersökning, numera icke funnits böra underkastas Hof-Rätts närmare skärskådande, ehuru straffet kan bestå uti icke mindre än förlust af personlig frihet på längre tid.
Till så beskaffade brottmål anse Rikets Ständer förnämligast höra de så kallade Eds-öresmålen, hvilka tillförene varit af underställnings-egenskap, men numera, enligt 37 §. i Kongl.
Förklaringen den 23 Mars 1807, sedan det fordna edsöresstraffet, genom Kongl. Förordningen den 20 Januarii 1779, blifvit för - 466
Exp. vandladt dels till allenast penningeböter och dels till sådane böter jemte fängelse med eller utan arbete, i stället för ärans förlust, icke underställas Hof-Rätts pröfning.
Då likväl omsorgen om den personliga frihetens bevarande och skydd, efter Rikets Ständers tanka, kräfver, att dessa synnerligen grannlaga mål alltid, så vida det angifna brottet hörer till dem, för hvilka fästningsstraff är stadgadt, varda underkastade den hos Under-Domstolarne, i följd af deras sammansättning och arbetsordning, ofta icke möjliga strängare granskning, hvilken Öfver-Domstol bättre är i tillfälle att deråt egna, och som Lagstiftaren genom föreskriften om vissa svårare brottmåls underställande åsyftat; få Rikets Ständer hos E. K. M. i underdånighet föreslå, att, med upphäf vande af 3y Punkten i Kongl. Förklaringen den 23 Mars fSoy, det må varda stadgadt, att Under-Rätts ransakning och Utslag i mål angående sädane edsöresbrott j ä hvilka penningeböter, jemte fängelse med eller utan arbete, äro i Kongl. Förordningen den 20 Januarii iyyg utsatte, hädanefter skola, innan Utslaget går i fullbordan, till Hof-Rätts skärskådande och pröfning insändas.
N'.o yo. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d.
4 Maji 1829.
Preste-Ståndet d. 7 — — ^ Borgare-Ståndet d. 29 — ‘— Bonde-Ståndet d. 25 — — Rikets Ständers underdåniga Skrif velse, angå - Exp. Utsi.
Skrif velse N:o 70- 167 ende Rådmäns och Kämnerers befrielse från deltagande uti ansvaret för försummelse att till Öfver-Domar en insända renoverade Domböcker och Protocollj m. m. S. A. K. Hos Rikets Ständer liar i öfvervägande kommit, att, då Rådmans- och Kämners-bestäliningar i de mindre Städer, der en ringa, aflöning vid sådane tjenster bestås, icke alltid kunna besättas med personer, sorn egt tillfälle att förvärfva sig erforderlig Lagkunskap, utan vanligen måste åtagas såsom en borgerlig skyldighet, det ingalunda ar med billighet förenligt, att, såsom hittills, på grund af allmän praxis samt med tillämpning af gällande Lag och 1777 års Kongl. Förklaring, Rådmän och Kämnerer i allmänhet, enär Ordförande och Protocollist, der sådan finnes antagen, försumma att, inom föreskrifven tid, till vederbörande Hof-Rätter insända renskrifna exemplar af Rådstufvu- och Kämners-Rätters
Domböcker samt förstnämnde Domstolars Protocoll, angående Lagfarter, Inteckningar, Äktenskaps-förord och Förmyndare-mål, åläggas att uti ansvaret för en sådan försummelse deltaga, ehuru förstnämnde
Tjenstemän hvarken ega kunskap om försummelsen eller förmåga att den undanrödja, I sammanhang härmed hafva Rikets Ständer fästat uppmärksamhet på nödvändigheten 168 Exp. Utsh.
Skrifvelse N:o 70> deraf, att beräkningen af de dagaböter, som Under-Domstolarne i allmänhet för försummelse vid Lagfarts-, Intecknings-, Akte Liska ps-förords- och Förmyndare-Pfotocolls insändande till Öfver-Domstolarne kunna sig ådraga, varder till någon viss tid inskränkt, på det icke sådane böter, genom fördröjdt åtal af vederbörande Fi~ scaler, må uppgå lill en öfverdrifven höjd.
Med stöd af hvad sålunda förekommit, anse Rikets Ständer sig böra hos E. K. M. i underdånighet föreslå, att, med ändring af så väl Kongl. Brefven den 2 Maji 1766 och den 28 Februarii 1777» så vidt de angå Rådmän i de Städer, der ej, enligt serskilda Författningar, minst två af Rådstufvu-Rättens Ledamöter böra vid Academien hafva undergått förhör i Lagfärenheten, som ock af Kongl. Brefvet den 16 Julii 1766, stadgas och förordnas må: r:o Att Rådmän i omförmälde Städer, så Ock alla Kämnerer, skola vara frie från skyldighet att deltaga i gäldandet af böter, hvilka för underlåtenhet att, inom Laga tid, till vederbörande IIof-Rätt insända renskrifne exemplar af Domböcker samt af Protocoll öfver Uppbudoch Lagfart, Inteckningar, Äktenskaps-förord och Förmynderskapsmål hädanefter yarda Rådstufvueller Kämners-Rätt ådömde; frän denna befrielses tillgodonjutande dock undantagne de Rådmän eller Kämnerer, som deltagit i beslut eller annan åtgärd, hvarigenom hinder för Domböckernes eller Protocollens utskrifvande eller afsändande blifvit vålladt; 2:0 Exp. Utsi-, forsing till und.
Skrif. N:o ?(), 7/. ig§ 3:0 att, i de bland dessa Städers Rådstufvu-Rätter, der Magistrats-Secreterare eller Stadsnotarie finnas, samt 1 de Kämners-Rätter, hvilka aro med Notarie försedde, Borgmästare och Magistrats-Secreterare eller Stads-Notarie, till hälften hvardera, samt Kämners-Praeses och Kämners-Rätts-Notarie, äfven till hälften hvardera, skola för ofvanberörde böter ansvara; 3:o att, i de öfrige af samma Städers Rådstufvu-Rätter, Bollmästare ensam, och i de Kättiners-Rätter, som ej hafva Notarie, RämnersPrasses, ensam skall böterne erlägga; och 4:o att. de i sistberörde Kongl. Bref utsatte så kallade dagaböter för olagligt dröjsmål med insändande af Intecknings-, Äktenskapsförords-, Uppbuds- och Lagfarts- samt För mynderskaps-Protocol), hädanefter ej må beräknas för längre tid, än tre månader från den dag, inom hvilken Protocollen bordt vara till Hof-Ratten inkomne, ehvad dröjsmålet dessförinnan blifvit hos llof-Rätten åtaladt eller icke; utan skola de försumlige derefter, genom föreläggande af lämplige vitén eller annat
Laga äfventyr, tillhållas att sin pligt härutinnan fullgöra.
Uppf 0. godk. hos Ridd. och Adeln d. 4 Maj! 1829* Preste-Ståndet d. 7 — — Borgare-Ståndei d. 7 — — Bonde-Ståndet d. 11 — —•
Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, an Bihang t. R. S:s Prof. 10:de Sami. 22 170 Exp.
Utsi-, Förslag till und.
N:o 71- gående upphäfvande af Kongl. Förordningen den 7 December 1787. S. A. K.
Kungörelsen den 7 December 1787, hvarigenom stadgas, att den, som skrifteller munteligen, eller genom tryck, fällde obehöriga och vrånga omdömen öfver de af Konungen vidtagne författningar, skulle vara förfallen till det i 5 Cap. 1 §.
Missgernings-Balken utsatte straff å den, som lasteliga talar eller skrif ver något emot Konungen, eller Drottningen, eller den, som till efterträdare i Regementet förklarad, är, icke öfverensstämmer med de grunder för hvarje Svensk mans gransknings- och yttrande-rätt, sorn i Regerings-formens 86 §. samt i Tryckfrihets-Förordningen finnas fastställde: då, enligt allmänt erkänd gr undsatts för Lagskipning, i de fall, då serskilda Lagar i samma ämne finnas hvar mot annan stridande, allmän Lag eller serskild allmän Författning skall vika för Grund-Lag, och en äldre Lag för en nyare: då, i följd häraf, 1787 års ofvan åberopade Kongl. Kungörelse af dubbla skäl upphört att vara tillämplig från den tid, Regerings-formen och Tryckfrihets-Förordningen . erhållit kraft af
Lag, samt enär slutligen en författning, som icke vidare eger tillämpning, bör, till förekommande af möjligt missförstånd eller ovisshet bos Domaren, uttryckligen upphäfvas; så få Rikets Ständer hos E. K.
M. härmed i underdånighet förnya deras uti Exp. Utsk- Förslag till und.
N:o 71, 72. 171 skrifvelse den 22 December 1823, angående öfverseende, förbättring eller upphäfvande af åtskilliga författningar, vid sistforflutne Riksdag gjorda underdåniga anhållan, att till allmän kännedom och efterrättelse må kungöras, det ofvan högstberörde Kongl. Förordning af den 7 December 1787 upphört att vara gällande.
IV:o 72.
Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 4 Maji 1S29- Preste-Ståndet d. 7 — — Borgareståndet d. 7 — — Bonde-Ståndet d. 11 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående remiss af i Landt-Ränterien för Bankens räkning deponeradt silfver. S. A. K. Bland öfrige olägenheter och svårigheter, hvilka under den förflutna tiden yppats, i afseende å Bankens, mot inteckning i Fastighet och återbetalning i silfver, utgifne lån, och hvarå Rikets Ständers uppmärksamhet påkallats under innevarande Riksdag, har äfven förekommit den omständighet, att då silfver, som, på grund af tillåtelsen i 21 §. 4 Morn. af Bänco-Reglementet, 4 Art. 4 Afdelningen, samt E. K.
M:ts, i likhet 172 Fxp, Utsk, Förslag till and.
A':o 72. dermed, den a o Januarii 1824 utfärdade Nådiga Kungörelse, är vordet till afbetalning för Bankens räkning deponeradt i Landt-Ränterien, understundom blifvit med vanlig fribrefspost derifrån inskickadt; så har, tillföljd deraf, BancoVerket, som nödgas hos Kongl. Posl-Contoiret härstädes erlägga porto och lösen för alla till Banken adresserade fribref, fått i sådan väg vidkännas ganska betydande kostnader; och hafva, i anledning häraf, Rikets
Ständer vid detta ärendes öfvervägande heslulit, det, med bibehållande af Föreskrifterne i högstherorde Nådiga Kungörelses 4 §•
4 Morn. rörande tillåtelsen att i Ränterien nedsätta silfver, Rikets Ständers Bank må varda fi itagen från ali kostnad för de silfver-remisser, som kunna insändas med vanlig Ränteripost, dermed förstås då Uppbördsmedel serskildt genom Kronoskjuts och under betäckning till Stockholm afgå; äfvensom att, i händelse från ett eller flere af Länen, någon sådan Remiss icke skulle förefalla inom ett år, från den lid, silfver är uti Landt-Ränteri för Bankens räkning deponeradt, remiss deraf då må med vanlig fribrefs-post ske portofritt för Banken; hvilket beslut Rikets Ständer hos E. K, M. härmed få i underdånighet anmäla i och för de åtgärder E. K. M. i anledning deraf kan i Nåder finna erforderlige.
Rxp, Utsi-.
Skri]v, N\o 73- 173 N:o 7°>.
Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d.
4 Maji 1829* Preste-Ståndet d. 7 — — Borgare-Ståndet d. 7 — — Bonde-Ståndet d. 11 — *— Rikets Stänclers underdåniga Skrifvelsej i anledning af Nådig Proposition om upphäfvande af lod Regeringsforrnerij m. rn.
S, A. K, Under den 16 October i823 behagade E. K, M. (ill Rikets då församlade Ständer aflåta Nådig Proposition, att, då föreskriflerne i io3 §.
Regeringsformen, enligt hvilken Högsta Domstolens Ledamöter kumma godtyckligt skiljas från deras Embeten, stridde mot grunderne för en god organisation af Domare-magten, och dessutom stöde i uppenbar motsägelse med sjelfva den Grundlags bokstaf och anda, hvaraf §. utgör en del, samt då bestämmelserne i 96, 98, 99, 100 och 101 §§. tillfyllest förebyggde ostraffadt öfverträdande och missbruk af Domaremagtens rättigheter, berörde io3 §., hvars innehåll tillintetbringar Högsta Domstolens Ledamöters oberoende, och i allt syntes rättsvidrigt samt för Medborgares frihet, egendom och heder menligt, måtte till hela dess kraft och verkan upphäfvas; i sammanhang hvarmed 64 §.
Riksdags-Ördningen korinne att utgå, och Redactionen af 1 o j §. af Regeringsformen att lämpligen föiändras. 174 Mxp. Utål-.
N:o £'$.
Af 18or) års Lagstiftning antogs den grundsa tts, att Konungens Högsta Domsrätt skulle ulöfvas genom en Dess Högsta Domstol, bestående af sjelfständige oell således ej i vanlig ordning aino vible Ledamöter, men att denna Högsta Domaremagt icke finge uppresas, såsom en oombytlig Corporation, till Stat inom Staten, och att fördenskull Ledamöterne borde kunna, icke allenast, för bevislige fel tilltalade, efter Lag dölnas, utan ock, lill ett inskränkt antal, genom National-Representationens omotiverade utlåtande skiljas från förtroende-embeten, som de icke värdigt beklädt, alltid likväl med formaliteten af Nådigt afsked och med visshet om anständig bärgning.
Man ansåg nödigt att, i afseende på Oponionsmagtens inflytande, etablera en motsvarighet emellan de bägge högsta rådgifvande och dömande Autoriteterne; man önskade en garanti, icke blott emot orättvisan, men äfven emot oskickligheten hos dem, som förvaltade Konungens eget Domarekall; och man ville härvid på en gång möjligast försäkra det allmänna gagnet och möjligast afböja det enskilda lidandet.
Likaledes har, i anledning af E. K. M:ts Nådiga framställning i enahanda ämne vid 1812 års Riksdag, den öfvertygelse blifvit gällande: att det utsträcktare oberoendet vöre, med hänsigt till Högsta Domaremagten, hvarken behöfligt eller nyttigt; att denna Magt ej borde ensam blifva en ocontrollerad och oförbätterlig del af Lagskipningen; att sådant icke elier syntes kunna ske utan äfventyr för enskilda vidiar - Exp. Utsi.
N:o 73. 175 den, styrande Mägtens verknings-förmåga och samhällets lugn, och att för öfrigt Hogsta Domstolens Ledamöter, satte i farhåga för allmänna omdömet, skulle tryggast bevara sig emot omröstningens följder, då de sorgfälligt gjorde alla rätt.
Rikets Ständer kunna ej eller nu, i allmänhet och hufvudsakligen, frånträda dessa åsigter, I den Nådiga Propositionen igenkänna val Rikets Ständer, med djup undersåtlig vördnad, E. K.
M:ts fortfarande
Höga omtanka att, i förening med enskilda säkerheten, befästa Domaremagtens sjelfständighet; men om, å ena sidan, Rikets Ständer medgifva, att Opinions-Nämnden icke är, till sin organisation och sina former, nog fullkomlig, för att, med utestängande af irringen och inflytelserna, alltid troget uttrycka det upplys ta re National-tänkesättet, mäste dock, å andra sidan, Rikets Ständer vidhålla rigtighetfen af sjelfva ideen, Institutionens både inre och yttre liarmonie med Grundlagen, de öfriga controllernas otillräcklighet samt fördelarnes öfvervigt emot missbruken.
Enär 17 §.
Regeringsformen bjuder, att.
Domsrätt skall uppdragas Tolf af Honom utnämnde Lagkunnige Män, och a3 §. förmår, alt alla Högsta Domstolens Beslut skola i Konungens namn utgå, antydas härigenom ofelbart, att Konungen är Högste Domare och att Domsrätten öfver Medborgares lif, ära och gods borde, efter detta grundbegrepp, utöfvas af Konungen sjelf, såsom Den öfver alla upphöjde, hos hvilken högsta rättvisa och största 176 Exp. Vtsk.
N:o 73* oväld förutsättas.
Men då, under samhällets fort* skridande utbildning, Konungen ej var i tillfälle att Sitt Domarekall personligen förvalta, utan nödgades anförtro detsamma åt uildersåter, kunde Lagstiftningen icke godkänna en sådan Öfverlåtelse af Konungens
Domsrätt på enskilde med annat vilkor, än att desse, 1 sin ordning, skulle underkastas Nationens offentliga pröfning och omdöme, huruvida de uppfyllt hennes fordringar af Den, de föreställa och dymedelst förtjent att vidare föreställa Honom.
Om nu denna i Folkets Omhuds bekräftande eller uteslutande ratt förvarade garanti bortrycktes, komme otvifvelaktigt Hogsta Domstolen, hvars Ledamöter innehafva verkliga förtroende-sysslor, de vigtigaste törhända bland alia, att fÖrbytas lill en permanent isolerad autoritet, utan beröring med Lagstiftande Magien och i full oafhängighet af dess bägge integrerande delar.
Ifrågavarande io3§:s skenbara oförenlighet med 16 och 36 §§.
Regeringsformen försvinner snart, då i betraktande tages, att ett af Constitutionen sanctioneradt, i henne införlifvadt undantag från allmänna principen just derigenom blifvit upphÖjdt till princip; att denna undantagsrätt lemnäs åt Konungen i 35 §., sorn derföre visserligen icke står i strid med de nyssnämnde 2:ne §§.; att undantaget, i afseende å Högsta Domstolens Ledamöter, icke lämpligen bordt införas i 36 §., hvilken blott handlar om sådane Embets- och Tjenstemän, dem Konungen ej eger att afsätta, utan tavfvat ett serskildt — ; V Mxp. Utsh.
N:o 73. 177 skildt stadgande, eller det i io3§., emedan afskedandet de facto verkställes genom Rikets Ständers Nämnd, fastän afskedsbrefvet af Konungen utfärdas, samt ändtligen, att, med kännedom af de bestämda förbehåll, hvarunder sysslan uppdrages, den Embetsman, som förlorar Nationens förtroende, icke har större skäl att klaga öfver entledigandet än den, som förlorar Konungens.
Mot Domaremagtens missbruk anvisar väl Regeringsformen materiela controller i de nya institutionerne af Justitiae-Ombudsmans-Embetet och af Riks-Rätten; men äfven för en oredlig eller en mindre skicklig
Domare skall det blifva lätt att vårda och uppfylla sina pligter jemt till den grad, att han undviker laga näpst och bestraffning; och den Högste Domstolens Ledamot, som genom Dom skiljdes från sitt Embete, hade säkert aldrig förtjent att en enda dag bekläda det.
— Odugligheten på Domaresätet, alltid för Samhället vådlig, är det likväl mindre i de Instancer, hvarifrån appell eger rum, och hvilkas utslag kunna casseras; i den högsta åter, hos hvilken Samhället ock gör anspråk på den högsta duglighet, det klaraste förstånd och den renaste vilja, skulle ansvarslösheten, i händelse, mot ali förmodan, dessa anspråk icke uppfylldes, leda till vida betänkligare följder; och här vidtager sålunda användandet af det correcliv, Lagstiftaren nedlagt i uttrycket af ett allmänt tänkesätt.
Bihang t. B.
S:s Prof. i Quie Sand. a o 178 Exp. Utsi:.
N-o 73, Eli oväldig och rättsinnig
Domare behöfver ej frukta detta Folk-Tribunat; tvärtom skall han, för andans och öfvertygelsens sjelfständighet, den enda sanna och skattbara, hemta ny kraft och näring från sitt personliga beroende af en fritt uttalad National-Opinion.—-
Om denna förvillas och hänföres, skola några lättsinnigt ogillande röster ej förringa hans värde, eller ens skugga hans anseende.
Nöjd att sjelf vara rättvis, skall han omsider lära sina Medborgare att blifva det; och då, närén gång Lagens och Opinionens Högste Tolkar lika samvetsgrannt utöfva deras skiljda kall, — säkert skall då alltid den första till Nämnden framställda fråga med enhälligt
Nej besvaras.
På dessa grunder och med slutligt tillägg, att, enligt Rikets Ständers öfvertygelse, en ofullkomlig controll är, i alla fall, bättre än ingen, helst den, genom sin tillvarelse, åtminstone erbjuder ett medel till utbyte mot någon mera säker och ändamålsenlig, hafva Rikets Ständer alltså funnit sig icke höra antaga ofvan högstberörde Nådiga Proposition om ifrågavarande Grundlags-paragrafs upphäfvande; hvilket Rikets Ständer, jemlikt Regeringsformens 8i §. senare Momentet, härigenom få hos E. K. M. i underdånighet anmäla.
Skrif v. N:o 74. 179 JY:o 74- Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 21 Maji 1829.