Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Som nemligen : upplysning och skicklighet icke alltid stå 1 tor— Biht till Riks-St> Prat. 7g2f> och IS3 ^ai7t^ 2* 22\dra [l\t. 38 Sil. tili Constit. thsfr.s Memorial N;o 517 Iiållande lill personens Kron-skatter; så skuD le sämre Jurymän kunna utlottas, än man ännu någonsin sett utväljas.
Genom utsträckningen af deras befattning till halfår, skulle det kunna Iona sig för vederbörande att sö-' ka förskaffa sig en stående pluralitet; och när det någon gång lyckades, skulle de, efter godtycke, kunna förfölja eller nästan utrota frihetens och upplysningens försvararej
Att slutligen Domslutets fattande medelst enkel pluralitet, såsom Motionairen, pag. 5j, föreslår, endast åsyftar möjligheten att ofta-: re kunna fälla den tilltalade, är så uppenbart, att det knappt behöfver anmärkas.
— Ja, tyckes man höra Motionairen svara, det dr väl sanni; men det harju skett endast för att sd mycket bättre kunna freda dan enskille medborgarens ära och rykte, samt sd mycket säkrare skaffa den förolämpade hämnd pä Smädaren.
Men när man besinnar, att då en rättegång förekomme, rörands enskilt smädelse, skulle minst tio vara af allmän beskaffenhet, och följder af magtägande
Auctoriteters missnöje öfver kungörandet af dei ras ej sällan kanhända Riksförderfliga misstag , eller tilläfventyrs våldsamheter och inkräktningar på Folkets rättigheter; så synes det vara nå-; got för mycket egoistiskt att vilja minska Publi-i eistens värn emot de magtägandes förtryck, och derigenom försvaga den väsendlligastegarantiep Bil. till Consliiut. XJisk-.s Memorial N;o 51.1g vi ega för beslåndet af bela vårt conslilutioa nela samhällsskick, endast för att bereda sitt eget kära Jag ett något säkrare hopp o ra hämnd för en liden smädelse.
Oell om för Öfrigt den ökade möjligheten att blifva fälld verkligen gjorde Författande mera försigtiga; så vore det likväl ganska osäkert, om just någon fördel derigenom tillskyndades den enek il te medborgaren, som råkat ådraga sigen Tidnings-skrifvares hat.
Smaddsen skulle troligen likväl icke uteblifva , utan endast framställas litet finare och spefsfondigare, men just derigenom kunna blifva så mycket mer sårande, i samma nion man insåge omöjligheten att inför
Domstol åtkomma dess upphofsman. —•
Låtoni oss derföre icke vilja in« skränka Tryckfriheten, blott för att söka sätta en eller annan enskilt person i mera säkerhet för dess missbruk; likasom man val ej får förbjuda allt begagnande af eld, för alt fö-^ rekoinma eldsvådor, hvarigenom en mängd menniskor årligen kunna förlora ej allenast sin egendom, utan till och med lifvet, Sedan jag nu sökt göra reda , hvarföre jag med min röst icke kan understödja Motionairens förslag, vill jag korrtligen bjuda till att försvara vår nn varande egentliga Tryckfrihets-Lag emot de väsendtligaste anmärkningar, han härvid gjort. 20 Bil. lill Constlt.
Nto -51'
Sålunda klandrar Motionairen, pag. «^c), först: att Nämnden nyskapas får hvarje tillfälle.
— Men just häruti ligger ett slags garanti mot corruption , och dessutom vinnes derigenom den väsendtliga fördelen , att för hvarje tillfälle erhålla en Jury, som är, i afseende på kunskaper, lämpad efter den sak, som skall afdömas.
För öfrigt tillfredsstäl* fes derigenom bäst den urganda fordran, att anklagade bora fd domas af sina likar.
— Motionairens på samma ställe iuflutna an-* märkning, om Juryns parti-artade samman: sättning, synes förlora egenskapen af klander , när man besinnar: att en skrift endast blir brottslig genom det intryck, den gör på allmänna opinionen; att man genom Juryinrättningen endast sÖkt en möjlighet, att få sllmännna opinionen uttalad; att Jurymännen följaktligen böra vara Representanter af de olika meningar, genom hvilkas inbördes strider opinionen omsider skall stadga sig, och slutligen att Juryn således knappt kunnat på bättre satt organiseras, än just så, som vår Tryckfrihets Förordning föreskrifver.
FTvad Motionairen, pag. 40, dernäst säger derom, att Jury icke tillkommer förr, än efter målets fulländade undersökning, kan visserligen i första ögonblicket tyckas vara mera grundadt.
Men så länge rättegången hos oss endast består i skriftvexling
Bil- tili Constil.
Uisk',$ Memorial N:o 51, al gar, synes Juryns närvaro ifrån början vara mindre nödig.
Och finge vi parter, sorn ville munteligen tala till Nämnden, så tror jag icke ali det kunde dem förvägras; icke heller Nämnden förmenas att kunna få frågor genom
Domstolen framställda till Paternas besvarande.
Men för öfrigt har man till äfventyrs velat i det längsta upskjuta Juryns tillsättning, just för att lemna så mycket mindre rådrum åt dem, som möjligen skullo kunna vilja bjuda till att corumpera Jurymän.
Vidare klandrar
Motionairen föreskriften i 5§ 4--de mom. af Tryckfrihetsförordningen, "att en harrt och noga bestämd skriftlig "sammanfattning af målets beskaffenhet ”och skick skall af Domaren får Nämnden ”framläggasMen som harrt och långt endast äro relativa bestämningar; så beror det ju på Domaren att göra sammanfattningen så lång, han finner nödigt, till ett noga bestämmande af målets beskaffenhet och skick.
Dessutom antyder beskaffenheten och skicket endast målets yttre form eller sjelfva status qucestionis ; men grunden för omdömet skola Jurymännen naturligtvis hemta från sjelfva skriften och de citerade ställena i hela deras sammanhang.
Ytterligare anmärker Motionairen» pag. 41, alt "de edsvurnes rättighet eller förmå - 21 Bil. lill Cönstlt. Ulstr.s Memorial N:o 51, r’ga alt sjelf ve profva är dessutom i en än» ”nu högre grad försvagad genom tvunget ”att yttra sig ofver hänvisningen till ett lag* ”rum , hvars samband med ämnet ej får ”bedömas af dem, som Öfver ämnet skola 5?döma.” Motionairen föreslår derföre, pag. 56, att Juryn, derest en sådan skall finnas, endast bör svara på den af Domstolen framställda frågan : "är skriften brottslig efter ”Tryckfrihetslagen ?—
Det är i sanning ej utan med verklig häpnad, som jag kan vända min blick åt det håll, Motionairen nu antydt.
Om nemligen meningarne inom Juryn b lefve så delade, att af alla de Jurymän, sora ansåge skriften brottslig, hvar och en hänförde denna brottslighet till ett särskilt
Lagbud 5 så skulle den tilltalade fällas, oaktadt icke mer än en enda Jury man ansett honom verkligen hafva brutit mot något bestämdt lagbud.
— Till all lycka blefve detta, äfven efter Motionairens förslag, pag. 57, omöjligt att verkställa: ty Nämnden skulle vara förbunden att uppgifva de //., efter hvilka dess pluralitet had,e funnit den tilltalade brottslig.
Det skulle naturligtvis gå för Juryn likasom det, vid en föregående Riksdag, en gång gick för ConstitutionsUtskoiiet.
Det voterade nemligen först öfver den frågan: arn anmärkning skulle ega rum?
Men sedan den blifvit med Ja besvarad, och bestämmas skulle, huruvida tofi eller 107 §, af Regeringsfor» CBi7. till Coristitl XJtsl'.s Memorial N:o 5i. a3 men borde tillämpas, kunde pluralitet ej vin nas för någondera.
Man kan väl säga, det Motionairens afsigt endast vore, att Jurymännen icke borde vara bundne af Actors hänvisning; likasom han, pag. 49, förbehållit Domstolen samma frihet.
Men i enskilt a mål uiå den klagande ju skylla sig sjelf, om han gör en origlig hänvisning: och i mål af allmän beskaflenhet handlar
Actor förmodligen efter föreskrift af Auctoriteter, sorn icke böra kunna misstaga sig vid hänvisningen.
För öfrigt är det ju fullkomligt öfverensstämmande med vår allmänna Rättegångsordning, att ingen kan dömas för annat brott, an det, hvarföre han blifvit instämd och tilltalad, och hvaröfver han haft tillfälle att förklara sig.
Slutligen klandrar Motionairen, pag. 41, ”att det skall fordras två. tredjedelar af ”rösterna får att fälla-. — tycker derföre, ”att frikännandet blifvit nära ofelbart.'1'1 Motionairen är visserligen härutinnan ganska conseqvent i sitt bemödande att minska Författarnes nu varande skydd af Lagen; och detta må äfven synas rigtigt för dem, som med Motionairen, pag. 2, anse *’lystenheten Vefter yttrande - rättens utsträckning sd”som en verkan af sjelf känslan, eller, ?)rent ut sagdt, egenkär-leken.1’
Men för mig, 60m anser begäret efter yttrande-rätt vara 24 Bil. till Constit.
Visk s Memorial N:o 5i. den odödliga andens sträfvande alt npfylla sin bestämmelse, nemligen; ali verka till menniskodägtets hyfsning, utbildning och förädling, för tnig, säger jag, visar sig denna mildhet hos Siiflarne af vår nu varande Tryckfrihetslag , såsom ganska välbetänkt i mål , hvilkas brottslighet det endast tillhör den ej sällan föränderliga opinionen att bestämma.
Då nemligen omdömet örver mord, stöld och andra materiela brott, är alldeles oföränderligt; men omdömet deremot öfver ett uttryck kan ifrån den ena tiden till den andra betydligen förändras, efter tidernas olika opinioner, samt uttrycket till och med på samma tid bedömas ganska olika, efter särskilta menniskors olika känslor och åsigter; så var det, i min tanka, ganska rigtigt oell alldeles nödvändigt, att det i tryckfrihetsmål skulle fordras en större pluralitet till den tilltalades fällande, än i andra slags brottmål.
Men, säger man, enligt vår Jurys sammansättning, kan man få. se Jurymän, suni aldrig borde fä utöfva väl sannt, att i allmänna mål den tilltalade, och i enskiita mål båda Parterne , någon gång till äfventyrs skulle kunna vara mindre noggranna i sina Jurymäns val.
Domstolen bör åtminstone alltid, och i allmänna mål äfven Actor, vid valen städse iakttaga tillbörlig värdighet.
För öfrigt har man hittills, Bil. lill Conslit.
Utsk:s Memorial N:o 5i. 20 åtminstone med högst få undantag, icke haft skäl att kl iga öfver missbruk härutinnan ; och det synes kunna tagas för afgjordt, att man med tiden, allt som.
Nationen hinner vänja sig vid Jury-inrättningen, skall få ännu mindre anledning dertill.
Dessutom torde få anmärkas, att, om man någon gång fått se en eller annan mindre väl känd person utöfva Jurymannakallet; så torde det kanhända linnas äfven så många lika beskaffade personer, 1»vilka, i egenskap af ordinarie Domare, dagligen göra, hvad Jurymännen gjorde blott en enda gång.
Erfarenheten, tillägger man, har visat, litt Författare blifvit frikände, som aldrig hade bort undgå lagens näpst.
— Jag vet likväl icke, livad man i denna del just har att klaga.
Många Författare hafva visserligen blifvit frikände ; men så hafva också många blifvit fällde: och nästan alltid har allmänheten tyckts gilla Utslaget.
Och om ett ogillande någon gång tyckts ega rum ; så har det helt visst icke alltid varit vid tillfälle af frikännelse.
; utan kanhända lika ofta, då Förlatiarerr blifvit fälld.
Frän en eller annan undantagsbändelse får man ej bedöma det hela ; och i alla läll liar Juryn, uti rättvisa, hittills kunnat uthärda jemförelse med' nästan hvilken Domstol som helst.
Sjelfva Konungens Högsta Domstol har lyckis 20 Bil. till Constit.
Utsks Memorial N:o 51 ■ icke alltid få sina Domslut gillade af allmänheten, till och med kanhända någon gång då det gällt lif, ära och gods.
Inga riksvårdande olyckor hafva hittills tiniat genom Jurys förhållande, hvarken medelst fällning eller frikännande.
Och om någon skulle anföra, att en skrift blifvit frikänd, hvars innehåll tyckts liksom lägga hyende under syndaren; så lår jag, till svar derpå, endast tillkännagifva, att jag sjelf hört en predikan hållas, som blifvit tryckt, efter censur af ett Consistorium ecclesiasticum, uti hvilken predikan drefs den för syndare behagliga läran, ati alla menniskor skola utan undantag blifva saliga.
Men, invänder man, allmänna rosten intygar ju, att var Jury-inrättning icke duger ?
Jag, för min del, bestrider detta påstående, och känner knappt någon ny inrättning, hvaröfver jag hört yttras så föga missnöje, nemligen af fördomsfria, upplysta och ointeresserade personer.
Och låt den blott få ega bestånd, samt Nationen hinna dervid vänja sig; så skall man deraf erfara de lyckligaste verkningar, icke blott på Tryckfriheten, till befordrande af hofsamhet, takt och värdighet hos skriftställarne, utan äfven på hela samhällslifvet, medelst utbildning af en allmännare rättskänsla och håg för inunicipala inrättningar, — Ju mer derföre jag har Bil. lill Constit. Utsr.s Memorial Ni o 5i, 27 begrundat ämnet, desto fastare har min öfvertygelse blifvit om värdet af vår Jury-inrätining.'
Den enda ändring, sorn jag deruti skulle önska, vore den , atl allmän åklagare eller Domstolen ej iorda till Jurymän få välja sådana personer, som innehafva förtroende Embete.
Men denna förändring viii jag nu icke yrka, ulan endast vördsammast tillstyrka Högloflige Utskottet, att låta Jury-inrättningen få qvarstå och tilltaga i ålder och visdom.
Låtom oss undvika det fel , som nian vanligen förebrår Svenska .Lagstiftningen, nemligen: att alltför mycket vackla fram och tillbaka; utan låtom oss söka bereda vår Tryckfrihetslag samma helgd, som Motionairen, pag. 5, förklarat, att ”en secularisk rhäfd, mer må hända än sjelfva lagen, i 3’England förmått skänka pissa åldriga, och ”deribland några föråldrade former.*'
En sjundedel af denna till häfd ledande seculariska bana är redan tillryggalagd- och visserligen den svåraste.
Och jag hemställer till hvars och ens eget lugna och upplysta bedömande, om någonting hittills inträffat, som kan göra Juryns afskaflände eller någon af de nu föreslagna förändringar af Tryckfrihetslagen högst nödig; eller om dessa förändringar ens kunna anses för så högst nyttiga, att förslag derom bör till Rikets Ständer framställas?
Jag kan, åtminstone för min del, icke annat an på del kraftigaste protestera deremot, och 28 Bil. till Constit.
Utskts.
Memorial N:o 5l', högtidligt förklara, att d<
Med sådana åsigter af saken har jag trott mig böra göra allt hvad i min förmåga stått, för att söka rädda mitt iädernesland från en hotande olycka, eller, i händelse detta ej skulle lyckas , åtminstone fritaga mig sjelf från delaktighet i det omdöme, sotn framtiden skall falla olver deni , hvilka nu tilläfventyrs genomdrifva detta förslag, Meri, torde någon slutligen anmärka, något md Folket, d sin sida, väl gifva, för det att Regeringen skall eftergifva Indragningsinagten.
Genom sjelfva detta förslag till utbyte, erkänna motionens försvarare hvad jag förut sökt ådagalägga, nemligen * att de erbjudne
Lagförändringarne verkligen innefatta en mot folkets väl stridande inskränkning i Tryckfriheten.
Det återstår således för mig blott att visa , det Rikets Ständer alldeles icke böra göra något slags concession, för att få bemälte Indragningsmagt afskaflad.
Väl medger jag, att denna godtyckliga magt hittills varit högst menlig lör vår Tidnings-litieraturs utbildning, helst åtskilliga talentfulla män blifvit, genom o förljuda indragningar, utledsnade vid detta slags IjiI. till Constlt.
Vtsht Memorial N:o 51.
129 skriftställare-yrke, och andra, af deras exempel troligen afskräckte att beträda en så svår och slipprig bana, hvarigenom händt, att slafsinnet och den indifferenta uselheten fått nästan allena intaga den publicistiska Talarestolen.
Väl medger jag, att denna magt är uppenbart stridande, icke allenast i allmänhet mot 16 §.
Regeringsformen, hvarest det stadgas: att *’Konungen bor ingen för” (lerf va eller förderfva lata till ära — — ”och välfärd —• — ingen afhända eller ’’afhända
Idta något gods — •— utan **ransakning och dom;” utan äfven, särskilt i afseende på Kongl. Majus rättighet att godtyckligt förklara Utgifvaren ovärdig att någonsin mer utgifva någon Tidning, emot tydliga lydelsen af 1 §. 4 Morn. af Tryckfrihets-förordningen , hvarest HofCanzlern ålägges att meddela bevis om rättighet alt utgifva Dagblad, eller periodisk skrift, till hvar och en, som sig dertill anmäler, )’sä vida Sökanden ej för nesligt brott blifvit dömd eller förklarad ovärdig föra andras talan?'
Väl medger jag , att bemälte magt är alldeles stridande mot den bestämning af Tryckfrihet, hvarom Konung och Sländer i 86 § Regeringsformen försäkrat Svenska folket, nemligen: ”att man några ”af den offentliga magteh i förväg lagda ”hinder utgifva skrifter; att sedermera en”dust inför laglig
Domstol kunna tilltalas 5o Bil. lill Canstit.
Ut sk: s Memorial N'.o 5TJ "får deras innehåll, och att ielea i annat ”fall kunna derföre straffas, ciri om detta ”innehall strider emot tydlig Lag , gifven ”att bevara allmänt lugn, ulan att återhålla ’*allmän upplysning.''’
Men ju skadligare, förhatligare och frihetsvidrigare denna magt är, desto allvarligare och enträgnare böra ock* så Rikets Ständer anhålla om dess upphäfvande; och desto säkrare böra de också Jeunna hoppas, alt Kongl. Majit skall gå deras billiga önskningar till mötes, och emot dem uppfylla det vilkor, hvarunder den år 1812 öfverlemnades, nemligen: att den skuL le återställas, så snart den crisis vore ii/-* verstdnden, hvari Europa sig da befanni I detta hopp lära Rikets Ständer så mycket mindre kunna frukta att finna sig svikne, som Konungens Rådgifvare böra tillräckligen hafva hunnit öfvertyga sig, att bemälte magt är fullt ut lika så menlig för Kongl. Maj:t; som för Folket.
Det misshagliga Tidningsnumret kan nemligen genom indragningen icke hindras att spridas bland Allmänheten,' som läser det med mångdubblad nyfikenhet,’ samt deröfver alltid anställer de mångfalldigaste betraktelser med tilläfventyrs högst kräm» kande gissningar och utiydningar
Öfver an-* lednlngarne till indragningen.
Mången tor-» de till och med anse dylika indragningar så-* som bevis på Regeringens svaghet eller farhåga för sanningen, Korrteligen: jfvomtngej33 Bil. till Constit.
Vt sirs Memorial N:o 5i. 5i.
Rådgifvare böra hafva funnit, att
Tidningsindragningar gemenligen blott väcka oro i landet, samt verka till minskning af den aktning och det förtroende för Regeringen , som utgör grunden för Rikets sanna val, samt inre och yttre styrka.
När man härjemte besinnar, att Rådgifvarne böra hafva funnit, det indragningen, långt ifrån att qväsa en kittslig Författare, ej sällan endast retat honom att i ett nytt blad utbryta med ökad bitterhet; så kan man omöjligen tvifla , det de ju klart måste inse hela fåfängligheten a£ denna magt, och all den skada dess utöfning, samt till och med dess blotta tillvaro, tillskyn. dar Regeringen.
I denna Öfvertygelse stadgas jag så mycket mer, som sjelfva den begränsning, hvarmed denna magt blef Öfverlåten, gör dess begagnande alldeles öfverflödigt och äiidamålslöst.
Ty vore en periodisk skrift verkligen ’’vådlig för allmän säkerhet”, så kunde den ju vid
Domstol åtalas, antingen för ”uppmaning till myteri eller uppror'1'1 eller åtminstone för *’lögnaktiga ”uppgifter och vrängda framställningar till ’"allmänhetens förvillande och förledande.**
Vöre den åter 'utan skäl och bevis förnärmande personlig rcittfy så skulle den förnärmade personen väl icke underlåta alt sjelf söka laglig upprättelse.
Och vore skriften ”af en fortfarande smädlig egenskapså kunde den ju icke undgå Lagens näpst; ty 5i Bil. lill Constit.
Uisk:s Memorial N:0 51; ett. sådant skrifsätt är icke allenast i allmänhet uttryckligen förbjudet i 2 $. 2 Alom. af Tryckfrihetsförordningen, utan dessutom i 4 §. särskilt i afseende på Konungen, och Kgl. Huset, Rikets Ständer samt Rikets Embets- och Tjenstemän.
Regeringen skulle således icke kunna söka bibehålla dpn förhatligaindragningsi magten, utan att alldeles ändamålslöst depopularisera sig; och man skulle derföre misstänka Konungens Rådgifvare för, en alldeles oförlåtlig oklokhet, oin man tviflade, det de ju sjelf— ve hjertligen önskade att blifva af med densamma.
Man kan följaktligen vara fullkomligt säker, att de skola med glädje omfatta hvarje tillfälle att gå Rikets Ständers önskningar till mötes härutinnan.
Det är derföre, 1 förlitan på Regeringens bifall, som jag tager mig friheten vördsammast tillstyrka, att Constit ut iöns Vt skottet nu täckes f örnya dess vid sistlidne Riksdag framställda förslag om J/idragningsmagtens ovilkorliga upphof vande.
Jag finner alldeles icke underligt, utan tvertom ganska naturligt, att Regeringen gerna ville hafva någon ting i stället; men vi böra icke låta förvilla oss af dess organers förespeglingar.
Vi skulle icke kunna stå tillsvars inför Svenska folket och våra efterkommande, om vi nu, med en everfdelig uppoffring, sökte vinna hvad vi halva full rätt att fordra för intet, och hvad vi också hafva det mest Bil. till Cnnstit'■ Utstå Memorial N:o 5j. 53 mest grundade hopp afl innan kon i, erhålla.
Det kunde nemligen omöjligen dröja lange, förr ån Konungens Rådgifvare*skulle till och med hnna sig befogade ati, i brist på motion från Rikets Ständer, tillstyrka Kongl.
Majit, alt Sjelf föreslå Indragningsmagtens uphäfvande; ty det vöre den lägligaste utvägen att, utan ringaste försakelse, vinna den möjligen största, för hvarje Regering så angelägna popularitet. —•
Vi , mine Herrar! hafva af Rikets Ständer blifvit insatta i detta Utskott förnämligast för att, i första rummet, bevaka Svenska folkets frihet och de grundlagar, hvaraf den beror.
Af oss fordrar man således med rätta all möjlig omtanka, förutseende och varsamhet, isynnerhet i en sak af den ofantliga vigt som denna, hvari verkningarne af vårt förhållande kunna sträcka sig till en af tanken ofattlig framlid.
Otn derföre jag tröttat Utskottet med min vidlyftighet; så hoppas jag likväl tillgift, för mitt fäderneslands skull, för hvars väl jag stridt.
Af ContractsProsten
Hallström:
Uti ITans Excellence Herr Grefve Lagerbjelkes inlemnade förslag till ändring i nu gällande Tryckfrihetslag synes mig, — sorn, om äfven bär vore stället att upskatta det förtjenstfulla af denna sakrika skrift, dock skulle tve-!
Bih. till Riks-St, Prm, i§28 och. 1S29, 5 Sami. 3 22 -.tira H:t.
Bil. till Cnnstit. ZJtskls Memorial N;p 5i. ka örn tillständigheten af mitt ringa pris — den egentliga, ConstitutionsUtskottets behandling tillhörande, hufvudfråga vara, om Indragningsrnagten, sådan den i 8 Mom. 4 §. af förbemälte
Lag finnes stadgad, skall afskaffas, och deremot alla Tryckfrihetsmål dragaä under antingen HofRätternés, eller en annorlunda än hittills vald och sammansatt Jurys beprölvande.
Jag öfverlåter mig gerna åt den förhoppning, att en magt skall upphöra, som , tillfällig till sin upkomst, svag i sina verkningar, är af folket med ingen kärlek hyllad och för Styrelsen sannolikt föga behaglig; men af omnämnda alternativa vilkor, som den ädle Motionairen härföre upgifvit, kan jag icke med min röst bifalla någotdera, och vill i möjligaste korthet andraga mina skäl.
De äro , hvad beträffar det i första rummet framställda förslag, att Hofrätterna i Riket skola hädanefter upptaga och afdöma tryck* fri hets-öfvert rädelser, hemtade från fyra särskilta källor : i !o. Från dessa målens egna natur.
Redan är anmärkt, att vid pröfningen af förseelser emot
Tryckfrihetslagen erfordras en helt annan upfatlnings- och otndömes-förmåga, än vid den Lagskipning, som föregår vid allmänna Domstolarne , öfver borgerliga förbrytelser.
Vid de senare är ett yttre fctc. tum, en bestämd handling eller utsago, före - Bil. till Constit.
Utsk:s Memorial N:0 51.
35 mål för Domarens ransakning: vid de förra åter måste upmärksamheten förnämligast vara lästad på skriftens dsyftning, mera på ämnets och tankens, än på uttryckets lagstri. dighet.
Hvilken inser icke häruti en caracteristisk skiljaktighet ?
Men äfven ämnets särskilta beskaffenhet kräfver mången gång en särskilt, för tillfället nyskapad, Nämnd.
Såsom missbruk af Tryckfriheten anses förnekelser af den rena Evangeliska läran, således i skrift utspridda heterodoxa villomeningar, kälterska framställningar.
Förbrytelsens egna natur, dess vådliga inverkan , men, å andra sidan, sanningens gudomliga rätt oell den Protestantiska frihetens okränklighet, allt kräfver den mest stränga, samvetsgranna urskiljning.
Huru då linna en för målets skärskådande väl qualificerad Domstol, utan urval?
Med all aktning för de flerfaldiga omfattande kunskaper, som inom Holrätternes salar finnas samlade, t villar jag dock, att man der skall kunna, om än någon gång finna, dock alltid påräkna competente Domare öfver Dogmatiska lärosatser och Theologiska klyftigheter.
Ännu från en annan sida låta Tryckfrihetsmålen betrakta sig.
De äro understundom visserligen af nog enskilt art, men vida oftare aflägga de ali sådan främmande om - 3'6 Bil. till Constit. Utsk-.s Memorial
Ni o 51. klädnad oell framstå för der lifligen väckta interesset såsom varande af en allmän natur, icke blott derföre, att Skrifställaren framträdt på det offentliga lifvets bana , utan förnämligast på den grund, att Tryckfriheten rörer utan undantag alla, är hela Nationens sak , den yttersta, högsta garantien för dess alla borgerliga fri- och rättigheter.