Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
består sträckta C I R K A EN H A L F M I L från d e n lilla af år med m e d deras som bekant, tillbringa ett par sommarmåna- stärka sin v a c k l a n d e hälsa.
Äfven sin tillflykt dit, o c h d e n m e d dess landtliga stillhet o c h rena, stärkande skogsluft har gynnsamt inflytande visat sig utöfva på drottningens v ä l b e f i n n a n d e, a t t h o n u n d e r d e sista v e c k o r n a, sina små reglementerade turer, k u n n a t företaga däribland l e n å jé vande vackra Gården D a g m a r Eriks6n, äfven längre timmars promenad- utflykter, ridtur, i de omgif- skogarne.
Skinnarböl, Gården ningar, äges af konsul 3 0 h ö g a, ljusa täckta lång- tillhörande innehåller ram o c h är mottaga så- furste- uppvaktning.
ligger sakta sänka på af en höjd, hvilkens ängsmarker och sig m o t V i n g e r s j ö n.
slutt- åkerfält, Uppfartsvä- I den på hufvudbyggnaden s baksida varande loggian, sikt från öfver den drottningen Innanför hvilken m a n har en härlig kringliggande trakten, vanligen verandan intaga ljuden plägar sina måltider.
smakfullt af d e n g å e n d e s som ut- ligger salongen, möblerad och belagd m e d mjuka Parken, vidsträckt STOCKHOLM, IDDNS KUNGL.
sluttningen bakom en och färgrik hufvudbyggnaden, företer d e k o r a t i v o m v ä x l i n g af gräs- planer, trädgrupper o c h blonisterrundlar.
grunden i vårt I för- p å d e n bild af parken, s o m återfinnes dagsnummer, s y n e s ett af l o b e l i o r o c h b e g o n i e r k r ö n t S, o m g i f v e t af b l o m s t e r g r u p p e r.
Det var den 11 sistlidne juli s o m drott- n i n g e n i s o m m a r a n l ä n d e till S k i n n a r b ö l.
g e n g å r e m e l l a n v a c k r a a l l é e r af b j ö r k o c h a s p.
förtaga som än Eynning vända af v å n i n g a r n a s y n n e r l i g e n l ä m p l i g att hvarest, mindre En gäster h. m.
tagit förutom hufvudbyggnaden flyglar.
ledes Skinnarböl, vackra platsen så söder set der för att ett mot ej plägat i år har smärre den norska staden Kongsvinger ligger god- h. m.
drottningen under en lång följd KOMMISSIONARER OCH EXPEDITION: ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÄ ALL- KLARA S.
KYRKOGATA 1 6, I T R.
DELES SÄRSKILDT FÖRMÅNL.
BYRÅ TRÄFFAS SÄKRAST KL. 2 — 3.
T 1899.
OCH UTGIFVARE: F R I T H I O F O N S D A G OCH L Ö R D A G.
&gt; » DEN • MEHHET- mattor, s o m steg.
utbreder den å vårt d a g s n u m m e r s första sida Bil- återger ankomst-ögonblicket, då drottningen i sin v a g n k ö r d e u p p p å g å r d e n, s o m d a g e n till ära k l ä d d i en tilltalande blomsterguirlander.
sin ankomst borg, samt Den å Skinnarböl festskrud Drottningen af gårdens den minsta mottogs vid ägare, konsul af k a m m a r h e r r e var af flaggor o c h Hane- Lövenskiold.
i vår synliga springaren serie bilder från är h.
m: t s rid- häst, » Råttan » kallad, en v a c k e r gråfärgad nord- fjordshäst, s o m t r y g g t b ä r sin furstliga ryttarin- sig Sköfde.
DROTTNINGENS ANKOMST TILL SKINNARBÖL.
på na u n d e r hennes utflykter i omgifningarna.
DE D Här prata vi i Du S N Ö A R V I L D T, o c h blåsteas ger e k o g e n o m hela den stora dån brasan och.
kanhända gubben orätt, n ä r har han Men säg m i g ä n d å: h v a d lins a f detta l u g n a vett, s o m en makt i våra unga denna klasskamp ganska plötsligt flere; här kvar run togo afstånd afgjorda dagar?
från motståndare den en park, där o c h i n g e n sax h a r så s k j u t e r nu åren för blifvit till en l ö j l i g smått är k v i n n a n sin herre näsan man re ' n högt i vädret på språng D e t hette s j ä l f s v å l d f ö r r e n g å n g.
Nu heter få följa d e t: att utan tvång medfödd, naturn predikar A l t ta ä r att alltid bättre än kräfva och den, o c h se bättre än att strid ges inga b r ö d e r ställas ogifta nästa m o r g o n midt fart k u n d e k l a s s k a m p e n u n d e r återhållande arbeterskorna på du är den tid nekade kraft som eningar, häraf med att hand, allra hittills växt.
största skedda betydelse förändringen klasshatet har emellertid f ö r framtiden.
Om uppstått o c h gripit o m k r i n g sig hufvudsakligen på fabriker o c h verkstäder, så har det gare härd nu fått ännu en o c h långt — arbetarehemmen.
barnen klasshatet i hög sig förhållandena in k v i n n a har i klasskampen och s i d a v i d s i d a m e d ar- h o n in i fackför- med icke tiden sig.
farli- M o d e r n står n u Detta skall går dö, b o r g a r för, u t a n att att det, efter och de unga växa upp, skall b l o s s a allt h ä f t i g a r e o c h för samhället allt — farligare.
Om man å konstatera, å sidan den med ångest häftighet, den för m o t öfverklassen, gäller intet m i n d r e än sidan icke makt annat än med själfförebråelse för ondo i o c h r e v a n c h e för forntid, så kan andra göres måste tilltar s o m underklassen hvilken och ena hur att tänka på, för man grämelse hur litet som f ö r e k o m m a en slutuppgörelse i o c h i stället framkalla en i g o d o.
Sär- skildt måste m a n b e k l a g a d e n f u l l k o m l i g a lik- giltighet, här som v i s a s af sin själfkänsla v ä c k t, sin i U n d e r d e t att sefulla b e r ö r d a fall v i s a t s och öfverklasskvinnan.
den ofvan påpekade betydel- frontförändringen klassens kvinnovärld, ibland hugg du blöder.
genast!
mer, tack äfven att i de lif själ ära.
burgna ägt rum inom har arbets- öfverklasskvinnan där nya mänskor ha sin och nya påfund herrar.
Bo BERGMAN.
trefliga arbetare, är Hon kommer jämförelse mellan alldeles gifvet det eländiga lif, för, o c h d e n a n g e n ä m a tillvaro, h o n andra tämligen afunden kvinnor, o c h råkar härige- naturligt i våld.
t a l o m, att för öfrigt, m i s s n ö j e t Det kan nu ej längre hon skall m i l d r a d e n h ä t s k - observerar omaket att Utan ur sina drifver ske, förebråelser honom i stället den, som o c h sitt s t ä n d i g a gnat till att, p å h v a d s ä t t d e t än söka förbättra därmed följande Den rädsla för strejker förr så s ä k e r t dan a r b e t a r n e b ö r j a t att m e d p e n n i n g a r p å d e t kraftigaste och sin ställning.
må nöd, som b a n d h e n n e, är f ö r s v u n n e n, s e - understödja strejkande kamrater, af synpunkt, anser intresse som tränger tid reda hon h o n verk- sig icke det på dess orsaker, närvarande kan o c h det hafva d e n, u t a n att densamma på dess inflytande, framtiden.
ingå på någon och seende den icke d ö m e r h o n den s o m orättfärdig o c h s o m ett blir — på som makten passas gör m ä n s k l i g, u t a n e n d a s t ur sin klass ' den ur ett o n d t, h v i l k e t n o g — • n ä r eller hafva, annat sätt af dem, l y c k l i g t o c h v ä l skall för- världen.
S i g själf ställer h o n helt o c h hållet utanför saken.
H v a d har så d e t t a till V i v e t a n o g litet h v a r, vända en öfver- och underklass, att att d e t, f ö r att m e n hvad vi troligen kvinnor.
se m y c k e t o f t a, h u r u m ä n ur öfverklas- sen, b å d e en o c h en o c h i grupper, människokärlek närma och utbyta ratligt sig arbetarne, förstå- g å in i deras sig för deras för- förhållanden t a n k a r m e d d e m p å e t t fullt k a m - sätt, h ä r i g e n o m g ö r a n d e h v a d sonligen kunna klasshatet d r i f n a af o c h besjälade af djup intressera an- mellan d e n n a k l y f t a är b r e d a s t mellan de b å d a klassernas Vi följd?
bild, finnes en b r e d klyfta i c k e t ä n k a p å är, eningar, hon den, känna allmänt mannen, blir sociala fråga, taga det att else, utan förut H o n visar h e n n e n ä r a, o c h i d e fall, d ä r het gent e m o t bättre lottade, hvilken besjälar med färd fina k l ä d e r, sitt f ö r e g å e n d e l i f p r e d i s p o n e r a d göra blifva värld, O c h h o n till- sker, m e d e n fattig genom att och i Gifter h o n sig sedermera, s o m klasshatet.
kära.
mat, stå ligen pröfning hvilket b e k v ä m t o c h rikt god den brännande för ar- i tiden.
som s i g allt m e r h o t a n d e i n p å h e n n e o c h d e m, s o m tilläfventyrs af punkt icke n å g o t s o m helst den s i g ä f v e n e n d e l af d e r a s v a n o r, lär s i g om — läge den unga kvinnan samma år t i l l b a k a sig på det d e m p å sitt e g e t lif.
iakttaga, vet förunnas stig, s o m l e d e r till d e n tjugu på och seende sig, k ä n n e r h e m, d ä r h o n får a n s t ä l l n i n g, för ro, du ar- u t i l i f v e t s o m t j ä n a r i n n a, blir h o n vanligen nom, hvar- af d e s s a l ä r o r o c h g r i p e s a f återigen tycka likväl faller s n ö n o c h s p ä r r a r organisa- H e l t n a t u r l i g t är, att h o n, p l å g a d öfverklassens k v i n n o r föra.
stör beskärd.
bergfasta g å n g p å g å n g g å segrande ur tillämpa h o n själf gräl.
Med m e d de mest kapitalstarka lifligaste t i l l t a l a d hon är oss den o c h p i n a d af d a g l i g a u m b ä r a n d e n ju gudarne, s o m inga vare de handla, tillfälle att tunga våld.
stående för lust V i stå och t i o n, s o m o m s l u t e r d e m, o e h d e n kraft, ingen ljusning framför allenast.
Så låt o s s b o m m a till v å r missnöje blifvit kamrater, betsgifvare.
ner, o c h k v i n n a n af fol- i allmänhet b o s t ä d e r o.
äro Sin o c h miss- o c h h ä m m a d t a f n å g o t, får den frodigaste e g n a ö g o n ser h o n o c k s å, h u r h e n n e s m a n l i g a att hvar gifvetvis stärkt, o c h d ä r h o n får h ö r a genom unga.
Därute fördubblats, åt De — dimma för de En lycklig stund har öfverklassen.
en s o m v i h a lefvat minnens mot tio, utan på, ej v å r a antal ej återhållet skjuta den kamp åter- o c h fart bete, att bråket missnöjdas nöjet, sådan, o c h detta e n o e r h ö r d kraft o c h l e f v e r i f ö r h å l l a n d e till a r b e t a r e r ö r e l s e n — hvad s ö n e r föra underklassens de arbetstvi- v ä g e n till b ä t t r e l ö n o c h d r ä g - ägnar Det d u m m a och vid k a n n ä s t a n s ä g a full- kommer d ä r h o n får o c h t r ö t t a se v i b ä g g e två, Må våra gifvit k e t g å r, icke g e n o m p l i k t t r o g e t, o f ö r t r ö t t a d t ar- i skuggan längesen, o c h om tillbakahållande har sålunda kvin- ligare tillvaro för m a n n e n M e n n o g m e d bittra o r d.
allt, män, att är ställa arbeterska Kommer r ö k, är pådrifvande har framtid ryckts betsklassen är ar- mot bröder.
trampas segraren griper o m k r i n g sig b l a n d arbetarerörelsen, en igen och hvilkas Som o c h välj d e n v ä g e n, s o m ä r om Arbetarehustrurna sina betaren.
T i l l m å l e t b l o t t, s o m e v i g t ler, en b l i r s e g r a r e för- ganska af f o l k e t m e d ett t ä m l i g e n t v ä r t o m s l a g blifvit raterna, striden där nan kamp, med Att h u n d r a t u s e n nu band där det bakhåll, för hvars inom ster g ö r a g e m e n s a m sak m e d d e m a n l i g a k a m - be Den, s o m på kvällen tog din är redan Ifrån att vara en d ä m p a n d e, kraft som och barnen.
s å d a n a f ö r h å l l a n d e n i c k e få.
förkunnas, och sär- drogos öfver h e m m e t o c h h å r d a s t solidaritetskänsla I denna att o c h dels — för d e n n ö d o c h det elände, s o m un- står n u i det närmaste svikas svika.
otron sin återhållande den fruktan nämligen att g e, b ä t t r e än att dels af v ö r d n a d komligt motsatta — arbetsklassens lika.
som m i d t u p p e i k l a s s k a m p e n, o c h g i f v e t är, att h o n I följer mister efter har väsentligt olika, ja, m a n Nåväl, man dels af grad försvagades.
i sitt l i f n a t u r e n.
rike, allt s k i l d t f ö r a r b e t a r e h u s t r u n s v i d k o m m a n d e — af verkade buren.
den måga, till allt, h v a d a r b e t s n e d - underdånig, N å g o n riktig med alldeles och voro D e f ö r m å d d e s därtill drabbade henne Från barnsben är sedan klasskampen f ö r d e t b e s t å e n d e, h v i l k e n i all- der strejker sägen.
arbetarehust- det bibelns b u d, s o m befaller tjänaren vara skott, för hvilket tukt o c h o r d n i n g ha mänhet gått rensat vågen, ett släkte respekt men inflytande.
allt, till f ö r i c k e l å n g t i d bestämdt synnerligen b e r ö r a s ett, d e t v i k t i g a s t e: kvinnans Arbeterskan o c h, framför var en S k ä l e n därtill t o r d e skall e n d a s t läggelser hette.
Liksom p å allra sista t i d e n antagit o c h farlig karaktär.
kanske klagar.
under m e d v å r a d a g a r s ar- betarerörelse, har ej k u n n a t u n d g å märka, hurusom ljuset.
för det b u d, s o m ålägger den fattige underkastelse allmänna E N, s o m n å g o t följt vara min väninna, AF o c h v ö r d n a d e n för religionen o c h d ä r m e d betareklassen.
hätsk Ja, SYNPUNKTER I.
S T A D E.
D från dansar NÅGRA huset.
spiselvrån.
nickar leende, o c h — K V I N N A N O C H D E N SOCIALA FRÅ- GAMLA.
ET 2 f ö r att utplåna de per- n å g o t litet af o c h i s t ä l l e t få f r a m b r o d e r s k ä r l e k e n.
N å g o t m o t s v a r a n d e f ö r s ö k till n ä r m a n d e g ö r öfverklasskvinnan icke gent e m o t arbeterskan.
D e n n a är f ö r h e n n e en d e n likgiltigaste fram-
— 3 — IDUN 1899. lirjg, e n v a r e l s e, s o m h o n s e r n e r p å, o c h m e d d e rikes känslor m o t d e fattige, hvilken h o n har i n g e n s o m helst beröring, o m sättet, man d e fall, d å h o n f ö r e s s a m m a n mer undantager m e d henne I af a r b e t e t arbetet och välgörenheten.
råkas de båda kvinnorna uteslutande lan nästan det här be- r e d o g ö r a s h v a r f ö r, att f ö r h å l l a n d e t m e l - d e s s a t v å i c k e l ä n g r e är p r ä g l a d t a f till- gifvenhet o c h välvilja, utan af känslor motsatta dessa.
Något lunda icke denna Återstår på så grund det af hela man att Våra dagars fromma, skulle vara mellan ett den rika välgörenheten ej utöfvas säga, tidsenligt fattiga lefde för ett tjugutal mottogo äro icke slag så på sätt.
af samma s o m de, hvilka som de buro sitt ö d e, u t a n m ä n n i s k o r, med orätt, undergifvet s o m, låt vara Sker det bestäm- öfvermodigt, o c h s å r a n d e, så är v ä l g ö r e n h e t e n i c k e det skadlig.
sålunda klassernas finnes ingenting, s o m för d e kvinnor närmare hvarandra, d e t d ä r e m o t å t s k i l l i g t, s o m, u t a n att m a n e g e n t l i g e n t ä n k e r d ä r p å, s t r ä f v a r att s k i l j a dem åt.
Vi hafva den ohöljda visar, i egoism, s o m det att hon, öfver- svikande s i n o a f v i s l i g a p l i k t att v e r k a f ö r h e l a sitt k ö n s höjande, fråga gör kvinnofrågan till e n sin s p e c i e l l a o c h, l ä m n a n d e ur räkningen sin fattigare m e d s y s t e r, endast tänker p å att förbättra e g e n ställning.
har Hur arbeterskan hon uppfostras, bor, roar sig, lefver o c h d ö r — henne behandlas, den aflönas, hur hon allt d e t t a är fullkomligt likgiltigt.
rika — sin det, hur o c h den fattiga barnen.
kvinnan skiljer åt, det är D e t gifves e n m ö j l i g h e t att i s a m - få försonande och af fundslifvet de element af allmän välvilja o c h människokärlek.
rika, m ä n n i s k o r följaktligen m e d hat o c h h ä m n d - D e n n a möjlighet ligger i de ungas uppfostran, lust i men, anse samhället, sig skamligt b e h a n d l a d e trälbundna och utplundrade af sinnet.
låt in oss tillägga det, m a n icke af den.
Välgörenhetsdamen het fullkomligt viktiga är emellertid i omedveten sinnesförändring fortsätter att behandla om hos allmän- denna de högst fattiga och d e m precis s o m förr i världen.
För att visa, finnes hur illa anpassad till tiden att andraga, påpekas endast några oegentligheter.
Vi hafva ändamål, t. hustrur, hvilkas m ä n ex. till brunnit b r i k, eller f ö r b a r n, förmån Och hur s o m svälta.
kan man för i n n e i n å g o n fa- Att leka o c h roa sig m e d d ö d o c h hunger — hur våga kan man det inför våra proletärer I Vi hafva ingen, damer, sig som, emellan befullmäktigade fördela som, u t a n att vara kallade, tränga in i den fattiges ut och sig själfva, mana, offer göra närgångna hos frågor, för- tillrättavisa.
damer, finkänslig s o m b e k l ä d a fattiga tysthet, barn, utan s o m låta dessa för välgörenheten, k l ä d d a i d e n i ö g o n e n fallande fattiguniformen, paradera v i d en större fest, där hela staden Vi hafva genom att är.
damer, en afton hvilka höja fabriksflickor i veckan taga emot dem d e m s i t t a n e d p å stolar, tidningar värderade gästerna hafva väl », o m andra, utbredts, för att de icke skola smutsa ner m ö - öfverfullt icke hvilka De finnas, rigt att att fattigvården » göra på på fullt som, ut och lika blottade människokärlek.
på samma hålla har före, att m y c k e t öf- det viktigaste a t t f ä s t a s i g v i d l i k v ä l är, att att — • sörja D e t är — • g e n o m för, det bistånd, att den sam- legala d e n fattige h a n ä r i b e h o f af.
er- Väl- g ö r e n h e t e n, s o m är af h e l t o c h h å l l e t f r i v i l l i g natur, afser framför b e v i s p å d e t personliga andra sitt b a r n s h j ä r t a näring vänja bortskaffa åt k l a s s h a t e t, allt a t t gifva den fattige intresse o c h deltagande, h y s a f ö r h o n o m, o c h att d ä r i g e n o m g ö r a hans tillvaro Men o m n u v ä l g ö r e n h e t e n är e t t u t t r y c k något ljusare och hoppfullare.
för och är den rika framträdande Hvilken m o d e r, s o m låter sitt b a r n fritt d e m, k n y t a v ä n s k a p s b a n d m e d d e m, lära förstå d e m, värdera, D de Sådana upp akta o c h vilja d e m v ä l?
sina barn dem en m ö d r a r h a f v a v i få, m e n v i hafva af vänja mödrar, vid som genom l y x o c h öfverflöd att tidigt gifva inblick i kastväsendets hemligheter, mödrar, s o m förbjuda sina barn att l e k a m e d » otäcka trasnngar », därmed lärande u n d v i k a o c h förakta klassen ej måste heller En slö nöd och barn, taga djupt kvinna kan häraf men kall och finna när Tror man oberörd, när det, hur das, pyntas kan sig i allsköns det gäller hennes att h o n står rikemans de skyd- o c h ä g a all l i f v e t s h ä r l i g h e t, få b å d e f r y s a månne, månne, h o n ser, h u r väl d e vårdas, hur så t ä n k e r p å s i n a när egna små och svälta?
hennes och där h e m m a, s o m H v a d känner barn hon skys, s o m vore de utskum?
Besinnar man, hvilka dimensioner våra gars klasskamp framtida, flikter, på än bär inom finna tömma stund eller och kan H o n har ende, sin stället som sina h e n n e s har hela af genom däraf kan ovilja varda för att t i l l f ä l l e att från gripa hon saken sig.
underlåtenhetssyn- en följd förtro- af — om ådragit sig o c h o c h allt d e t ö d e s d i g r a, en Gerhard fläckfria; Algot o c h deras på bord d e n fjärde Helling — — v a r m y c k e t äl- än de andra.
G å n g på g å n g fyllde han k o n s t e n, allt d e t, d e ä l s k a d e o c h h y l l a d e.
var alltid till småtimmarne, ningar och då sin f ö r d e l så h ä r han kände glömde de andras på sig.
sina bortåt missräk- glädjestämning Det var m y c k e t han hade att g l ö m m a, G e r h a r d H e l l i n g: s i n u n g d o m s alla äregiriga d r ö m m a r — d e stolta, lyckliga konst- n ä r s d r ö m m a r n a — d e förspillda åren, d e n d j u p a förnedringen.
gelserna.
på och Han de aggande själfankla- såg m e d ett s v å r m o d i g t l e e n d e de unge, druckne männen, hvilka halflågo p å soffor o c h i h v i l s t o l a r; h a n h a d e b ö r j a t s o m de, det var förbjudnas en nyfikenheten att lära k ä n n a det lockelser, s o m frestade h o n o m, o c h gång väl under tande, ägde han det ondas mäktiga e j kraft att infly- rycka sig lös.
Han han de följd.
visste mer än saknade; han lyckligaste utspådd, att ett n a m n.
att Men hade aldrig ens försökt frestelse, och nu voro död och uppmanat storier de arbets- D e k o m m o plötsligt öfver me- satt o c h h ö r d e p å d e andras orediga Han föraktade s i g själf, s o m följt m e d vildhjärnor i afton.
Och han hade d e m att för på sig han slappad.
dessa unga ut för- alla d e g a m l a s j ä l f a n k l a g e l s e r n a, han prat.
o c h blifvit gångna, fantasien förmågan honom, kraft, i n o m kort skulle skapa någon åren det var sin b a n a under förutsättningar han motstå bästa v ä l, att hade börjat d r i c k a, b e r ä t t a t v å g a d e hi- d e m — • fört det d e m ett steg g u n g f l y, s o m en sluka dem.
i ett nytt enda drag.
längre g å n g skulle u p p - M e d en hastig rörelse hällde han glas konjak såg upp, och t ö m d e det i ett Då han m i d t e m o t, där han han förstod, att att han att föräldrarna han var sig märkte han, att A l g o t narrats, då h a n e n s a m h e m m a i hela voro bortresta.
upp, dörren satt, l å n g s a m t ö p p n a d e s; naturligtvis sagt, våningen, Förargad reste skulle det bli en s c e n m e d m o d e r n: förebråelser, tårar, o c h så en annan med fadern: anklagelser, hotelser.
Nej, det var bäst Gossarne hade nu v o r o u t a n fara.
dörren och portiérens ändtligen Han blef m o t sig.
formad och hand, Han fast tyckte, somnat, sig.
så a l l d e l e s stilla.
bakgrund k v i n n o h a n d sträckt linier.
kanske aflägsna de såg ännu en gång bortåt stående mörka att såg han hvit D e t var en väl- smidig, att Mot en han med mjuka aldrig förr sett n å g o n t i n g, s o m så ä g d e f ö r e n a d t h o s s i g h v a d m e s t a f allt b e u n d r a d e — k r a f t o c h s k ö n - Den uppåt att handen skulle kunna till d e h ö j d e r, h a n en leda honom gång drömt o m nå.
in tanklöst ifrån medsysters ock omedvetna — kränkningar de hos Han han fattigare o c h h o n har hemma nan, het.
g e n o m en rad förspillt glas glasen, drack för vänskapen, u n g d o m e n, kvin- icke man s i g f ö r d e n s o c i a l a frå- skjutit sista dre, o c h hans v a n a v i d dylika libationer gjorde s o m hvilar tungt, mildrande, lättjefullt fyra h o n o m m i n d r e m o t t a g l i g för rusdryckernas ver- s i g, så k a n och begagna hvarje försonande ett skulptören kon- I intressera dagen, de T r e af d e m v o r o helt u n g a, o c h stolar, v o r o ä n n u fördärfbringande det ansvar öfverklasskvinnan.
gan da- o c h d e m ö j l i g h e t e r till för samhället den första der tagit F E S T A T hela men d å är h o n l i k a k ä n s l i g s o m t r o t s n å g o n annan moder.
HADE u n g e m ä n n e n, o c h n u efter m i d n a t t s k u l l e hvita mössor, som lågo kringströdda oberörd.
uthärda mycket, undergifvenhet elände, öfver- i n t r y c k häraf, lämnas att äro.
tänkesätten inom underklassen fattig med dem d e m, s o m fattiga D e t är t y d l i g t, att E Falk.
dan fullt A F I N A L. STOCKENSTRAND.
moder, s o m tän- sitt b a r n v i d e n k e l h e t i lif och o t v u n g e t u m g å s m e d arbetarens barn, leka med KONSTNÄR.
k ä r l e k till alla m ä n - i y t t r e h ä n s e e n d e m å bli så l i t e t annat gång de med- Hvilket misstag!
skyldighet h å l l e r allt som p å n å g o t a f d e s s a sätt, så önska, lämnas.
hällets damer, vår välgörenhet lämnar och det man hjälp af äro godhet, förbarmande gifva, ur gifva där inplanta att moder o c h l e f v e r n e, f ö r att d ä r i g e n o m k l a s s k i l l n a d e n beltyget!
Vi på barn ha som i sitt h e m o c h b j u d a öfver p å, att i stället ker sig m å s t e k o m m a från henne — s o m s o m kan att slant, där, s o m v o r e d e h e m m a att banna, icke i tillåtelse, g a m m a l t p l a g g ä g a r ä t t i g h e t att in V i hafva begära sig p å g r u n d af en gifven ett bortskänkt gå att fattig- och o c h anse utan städernas af kvarter, hem allt, begagnar och förargelseväckande s o m möjligt?
baler o c h festliga tillställningar för välgörande det!
tänker enande H v i l k e n är v ä l d e n r i k a initiativet n i s k o r?
H v i l k e n är d e n r i k a v å r v ä l g ö r e n h e t är, s k a l l h ä r a f allt d e t m y c k n a, som — ett HENNES återverka M e n h v a d s o m m e r än något annat år s e d a n, o c h h v i l k a l i k a hjälp, dess värde.
Finnes båda s å blir o c k s å utöfvas, det, s o m blott värdelös utan så- m e n d e n är d e t i c k e lätthandterliga tacksamt Denna sin n a t u r k u n n a skulle k u n n a den klasskvinnan föreningsband skäl, medför beröring.
o c h d e n fattiga, det ett, närmande välgörenheten.
yppersta kvinnan af verkligt hela hjärtlöst i e g e n s k a p af tjänarinna o c h mat- m o d e r, o c h v i v e t a alla, u t a n att höfver hvarpå Draperiet fördes hastigt åt sidan, o c h en u n g flicka v i s a d e sig i d ö r r ö p p n i n g e n.
ljusa vud d r ä k t o c h m e d sitt P s y c h e l i k n a n d e var genie, h o n d e n lefvande bilden af en sådan han föreställt konstnärsdrömmar.
• D å drog h o n sig r o d n a n d e » Jag sade trodde hon med hvila. » fick se sin huf- ung sina Gerhard, tillbaka.