Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
J a g v a r k l ä d d s o m folk, j a g, i m i n g a m l a, v ä n d a o c h tvättade svarta o c h m i n dito hatt.
Ja, i n t e att d e n v a r v ä n d o c h t v ä t t a d, m e n d e t s k u l l e i n t e h a s k a d a t h o n o m att v a r a d e t.
F ö r att litet l y s a u p p skrabban h a d e j a g satt i e n r ö d f. d. e s p r i t b l a n d k a t t s v a n s a r n a, s o m j a g krusat u p p själf m e d en silfverknif, v ä r m d ö f v e r ett l j u s.
(De ä k t a p l y m e r n a h a d e j a g, förstås, t a g i t ur.)
H o n var däremot n y o c h » e n g e l s k », h o n, från b ö r j a n till slut, G u d b e - v a r s, o c h d e h ä r l i g a s t e b l o m m o r fick h o n m e d.
Ja, i n t e att j a g v i l l s ä g a e t t e n d a o v ä n l i g t o r d o m h e r r o c h fru P u b l i k, s o m v a r i t s å o ä n d - l i g t s n ä l l a e m o t m i g, m e n n o g t y c k e r j a g, att någon enda hade kunnat k o m m a ihåg också mig m e d e t t b l o m s t e r — e l l e r å t m i n s t o n e m e d e n s t r u t p o l k a g r i s a r — m e n i n t e en!
L i k a bar- h ä n d t, s o m j a g är f ö d d hit i v ä r l d e n — n e j, tomhändt, menar jag, ty handskar hade jag (s v a r t a m e d a f n ö t t n a r f o c h h o p s y d d a i finger- topparna!)
lämnade j a g den aftonen Stock- h o l m s perrong, l ä m n a d e den s o m en d e n värsta utböling!
H u, så d e t k ä n d e s!
O c k s å r i k t i g t b e t j a g e n a n n, o c k s å g r u f l i g t snäll d o k t o r, s o m v a r så u t m ä r k t h y g g l i g o c h f ö l j d e o s s n e d, när han sa: » S e efter h e n n e v ä l n n, fru P e t t e r k v i s t, o c h var inte för frisk! » » Z&gt;«6, » sa ' j a g f ö r a k t l i g t, » s o m i n t e k a n M e n d e t v a r j u o c k s å att b l i b i t h å g a d ö f v e r, skilja e n t v å - k r o n a från e n t i o - ö r i n g o c h är efter s o m f r i s k h e t e n j u är d e t e n d a, s o m d u - f ä r d i g att s t o p p a d i n a v ä r d e p a p p e r i k a k e l - g e r i m i g!
Ja, så v i f t a d e d e åt — henne, s å u g n e n, i t a n k e att d e är f ö r b r u k a d e m a n u - r o p a d e d e l y c k l i g r e s a — å t henne Ja, skript!
Men, G u d bevars, kan d u reda dig s å — - — — &gt;.
- e t t p a r s n ä l l a m ä n n i s k o r till o c h m e d g r ä t o l i t e t.
J a g t o g s i k t e p å ett s t a d s b u d, j a g, o c h N u började h o n gråta o c h b a d m i g inte v i f t a d e åt h o n o m — t y åt n å g o n måste j a g » s k r i k a så f ö r f ä r l i g t ».
Skrika!
— Jag, s o m v i f t a — • o m j a g i n t e s k u l l e d ö, o c h s å sa ' j a g åt talade, s o m o m j a g varit begrafd i en b o m - m i g s j ä l f g å n g p å g å n g: L y c k l i g resa, L o v i s a ullsbal!
lilla, l y c k l i g resa, L o v i s a l i l l a!
M e n i n t e v a r Faktum v a r, att h o n i n t e v a r n å g o n t i n g d e t alls d e t s a m m a!
annat än en knippa nerver hela människan.
Naturligtvis skulle h o n bli m ö r d a d o c h r ö f v a d flera g å n g e r o m, i n n a n h o n k o m d i t h o n s k u l l e.
J a g t a l a d e m e d d o k t o r n — e n rar g a m m a l doktor — i e n r u m; grät en pärs, t y j a g hade v e r k l i g e n h o p p a t s s l i p p a resa, o c h så t e l e g r a - f e r a d e j a g till R u f f e n.
H v a d h a n s v a r a d e, b r y r j a g m i g inte o m att berätta.
A l l t n o g efter d e t t e l e g r a m m e t k ä n d e j a g m i g n ä s t a n för- p l i k t i g a d att r e s a f ö r e g e n r ä k n i n g.
S å b ö r j a d e v å r a f ö r b e r e d e l s e r till r e s a n.
Ja, det k a n j a g d å p å heder försäkra, att det inte fanns en sak i d e n människans h e m, s o m inte j a g p a c k a d e n e d o c h s o m inte h o n » a f nervo- sitet » packade u p p igen.
M e n j a g var nyter till » d e t y t t r e » o c h l ä t u d d a v a r a j ä m t (efter ordination).
F ö r s t n ä r h o n t o g s i g f ö r att t e l e f o n e r a till B r o m a n — h a n, s o m h a d e d e så r y s l i g t s ö t a k l ä d n i n g a r n a p å u t s t ä l l n i n g e n!
A R, Ja, så flögo v i u t i v ä r l d e n, h o n o c h j a g, s o m e t t p a r d u e t t i s t e r; j a g r ö d n ä s t o c h för- g r å t e n efter R u f f e n o c h d ä r t i l l f ö r f ö r s t a g å n - g e n i m i t t lif s p e l a n d e a n d r a v i o l i n, h v i l k e t instrument, det b e t y g a r j a g h ö g t o c h klart i n f ö r alla, i n t e e n s m u l l i g g e r f ö r m i n n a t u r e l!
Sedan, när » h o n » viftat sig m ä t t o c h lipat sig mätt, ty h o n lipade också, o c h det k u n d e h o n bestå sig — j a g undrar just h v e m j a g s k u l l e h a l i p a t e f t e r!
— v a r h o n så n å d i g o c h lät m i g lukta p å sina b l o m m o r.
» T a c k, » sa ' j a g stelt, » m e n a n d r a s b l o m m o r l u k t a r a l d r i g godt. » » V i l l d u h a e n d å?
» sa ' h o n o c h g a f m i g e n den skönaste ros.
» T a c k, » sa ' j a g ä n s t e l a r e, » m e n a n d r a s b l o m m o r är " aldrig r o l i g a a t t f å.
» N u g a f h o n m i g en af s i n a h a s t i g a b l i c k a r.
önska ett verkligt delikat kaffe, som dessutom ställer sig både drygt och billigt, 5pen G R Ä F S T R Ö M &amp; C: o s Ångrostade Kaffe.
Götgatan o. ^ — 2
— 3 — J a g t y c k e r i n t e alls o m h e n n e s ö g o n h e l l e r, d e se u t a t t t i l l h ö r a e n r a n s a k n i n g s d o m a r e l I n t e alls t y c k e r j a g o m d e m.
O m åtminstone inte den välsignade kläd- ningen luktat syltlök som den gjorde.
Nu v a r d e t o m ö j l i g t att e n s f ö r e n s e k u n d g l ö m m a det kära, älskade h e m m e t — m e d — — — M a n s k a ' » r e s a i n » e n n y k l ä d n i n g, så d e n d o f t a r m i n n e n e f t e r å t d e t är h v a d m a n s k a ' o c h det visste h o n förstås, fast h o n höll sig f ö r g o d att s ä g a n å g o t.
R e s a n i sin helhet h o p p a r j a g ö f v e r; j a g v i l l b a r a b e r ä t t a, att m i d t i n a t t e n h ö r d e s e n s å b e d r ö f l i g t t r ö t t r ö s t från a n d r a soffan s ä g a: » Vet du Lovisa, jag tror inte.
j a g l e f v e r året u t.
» » A h, åh, har d u o c k s å så ' na f u n d e r i n g a r, » sa ' j a g.
&gt;Men n o g går det an för dig, s o m b a r a h a r d i g s j ä l f att m i s t a — v ä r r e är d e t m e d m i g — s o m har en hel familj.
Hvad R u f f e n t a ' r s i g till, n ä r h a n är e n s a m m e n, v e t m a n j u a l d r i g; d e t minsta h a n n o g g ö r är att dricka ihjäl sig p å ä g g t o d d y — hans e n d a t r ö s t, n ä r h a n är l e d s e n!
Måtte h a n b a r a i n t e g l ö m m a att v i s p a i ä g g e n m e d — t y s å d a n t h ä n d e r h o n o m o c k s å, n ä r h a n är b å d e ö f v e r - gifven o c h ensam. » G u d s k a ' v e t a att d e t i n t e är r o l i g t h ö r a folk beklaga sig, m e n j a g låg ä n d å o c h höll m i g färdig att svara h e n n e, o m h o n skulle v i l j a l ä t t a sitt h j ä r t a n å g o t m e r — m e n d e t ville h o n inte — s o m besynnerligt var.
P å m o r g o n e n v a k n a d e j a g riktigt p i g g o c h u t h v i l a d e f t e r att i n t e h a s o f v i t e n b l u n d.
Hon s a ' o c k s å, att h o n i n t e s o f v i t, m e n d e t är j a g d å s ä k e r, att h o n h a d e g j o r t, t y e l j e s t s k u l l e j a g v ä l h a h ö r t h e n n e r ö r a p å s i g — eller v ä n d a s i g — j a g, s o m l å g blankt v a k e n, n å g o t s o m känsligt folk j u alltid g ö r p å j ä r n v ä g a r.
M a l m ö f ö r a k t a r j a g a t t b e s k r i f v a, efter j a g har Europa framför m i g.
D e t enda j a g hann se v a r, att d e t v a r e n s t a d m e d o v a n l i g t o s o - p a d e gator o c h o v a n l i g t fet militär.
Men K ö p e n h a m n, ljufva K ö p e n h a m n 1!
H v i l k e n söt o c h blöt stad, hvilket sött o c h blött språk, o c h hvilka söta o c h blöta män- n i s k o r!
(F r u A g r e l l s ä g e r, a t t d e r a s b l ö t a staf- v a s m e d d, m e n h v a r f ö r s k u l l e d e n det?!)
Själf va tulltjänstemännen talade s o m o m d e haft t u n g a n l i n d a d m e d silkesvadd.
Det är a n n a t d e t ä n h o s o s s d e t, d ä r t j ä n s t e m ä n - n e n r y t e r så m a n k ä n n e r s i g liflös, n ä r m a n ska ' g å n e d i tullen.
D e, tullherrarna våra, m e n a r j a g, k u n d e g ä r n a fara till K ö p e n h a m n och » studere » det skulle b å d e de o c h p u b l i k e n m å g o d t af.
O c h d ' Angleterre se ' n.
Har herrskapet någonsin bott där?
Ett sådant u t s ö k t h o t e l l, m e d m a r m o r t r a p p o r o c h så stort, att d e t k a n r y m m a så m å n g a g ä s t e r, m a n n å g o n s i n k a n t ä n k a sig.
M e n t ä n k a sig gästerna fick m a n, h v a r f ö r v e t inte j a g, s å v i d a d e t inte v a r d ä r f ö r, a t t d e t s k ö t t e s litet u n d e r l i g t e f t e r våra begrepp.
Man betalade räkningen hos portiern, s o m v ä x l a d e m e d hisspojken, o c h kyparna sprungo o m hvarandra s o m yra höns u t a n a t t b r y s i g o m e n e n smitt, u t o m n ä r m a n s k u l l e fara, d å d e s t o d o u p p s t ä l l d a i ett l e d o c h b o c k a d e s i g riktigt a r t i g t: M e n hvilken table d ' h ö t e!
E n matta i hvil- k e n f ö t t e r n a s j ö n k o n e d ä n d a till f o t k n ö l a r n a — o c h speglar b å d e fram o c h bak, o c h p å sidorna o c h öfverallt, o c h d e m e s t b l ä n d a n d e bord (tomma!)
och musik som klang i vår rygg.
F a s t j a g i n t e p r e c i s k a n säja, att j a g t y c k e r d e t är r ä t t a p l a t s e n att t a e m o t t o n v å g o r p å; de k o m m e r på något vis i kontakt m e d maten o c h g ö r att d e n i n t e s m a k a r h ä l f t e n s å b r a, s o m d e n e l j e s t s k u l l e g ö r a, t y n o g är j a g sä- k e r, att m a t e n i s i g s j ä l f v a r u t s ö k t d ä r.
I alla h ö r n s t o d o d e s t å t l i g a s t e f r a c k k l ä d d a her- B l a n d nu befintliga Cacaosorter intages säkert förnämsta platsen af 11) U N rar o c h v ä n t a d e.
F r u A g r e l l p å s t o d, att d e voro kypare de m e d; men s o m jag sa: några måtte väl vara gäster här!
N y t o r g e t är v ä l det näpnaste torg m a n kan tänka sig, m e d sin söta staty i m i d t e n, k r i n g h v i l k e n stads- b u d lägra s o m en evig hedersvakt.
» K a n d u t ä n k a d e j, » sa j a g efter att f ö r s t h a t o r k a t p i n c e n e z e n klar tio g å n g e r — o c h till s i s t t a g i t f r a m o p e r a k i k a r e n, t y j a g t r o d d e bokstafligen inte mina egna ögon du tänka dig att statyn » kan är — — — gödslad! » » D e t är v ä l f ö r a t t h a n s k a v ä x a l i t e t s t ö r r e d å, » fick j a g till s v a r.
» K o r s, » sa j a g, » o m v i s k u l l e f ö r s ö k a m e - t o d e n h e m m a m e d v å r a n Carl X I I I?
» (J a g f ö r s ä k r a r h e r r s k a p e t, att j a g i n t e dik- t a r!
S t a t y n s j o r d k u l l e v a r b e l a s t a d m e d ett r i k t i g t bär g af ä r l i g h ä s t g ö d s e l!)
Längre bort stodo 9 bländhvita spårvagnar i en rad — stodo där de stodo.
» H v a r f ö r i all v ä r l d e n stå d e?
» f r å g a d e j a g jungfrun, när j a g påföljande m o r g o n kikade ut g e n o m gardinen o c h fann spårvagnarna fortfarande u p p r a d a d e o c h orörliga i ett led.
» D e t är s ' g u svarade hon.
därför, att d e är e l e k t r i s k e, » » G å r i n t e de d å?
» » Nej s ' gu!
D e står. » O c h sådana skulle v i vilja ha i S t o c k h o l m?
N o g är d e t hjärtskärande m e d hästarna, m e n i n t e står d e å t m i n s t o n e!
O c h så m y c k e t f o l k, s o m d e t v a r i r ö r e l s e p å det Nytorget, o c h en sådan massa korpo- r a t i o n e r s o m t å g a d e för- bil D e t såg ut som o m hela stan varit p å begrafning.
Jag måste fråga jungfrun i g e n.
» V i h a d e beställt u p p v ä r m d a r u m.
Men G u d b e v a r a o s s e n s å d a n u p p v ä r m n i n g; la- k a n e n v o r o så k a l l a, så d e k n a s t r a d e.
Jag rullade två glödheta krus öfver mina, rullade så s v e t t e n l a c k a d e a f m i g s o m ett s t a d s b u d, m e n sedan, när j a g väl krupit n e d o c h äm- n a d e s j u n k a i s ö m n e n s (o, så k a l l a!)
f a m n, v a r d e t a l l d e l e s o m ö j l i g t f ö r m i g att t a g o d - n a t t h v a r k e n a f v å r H e r r e eller a f R u f f e n s porträtt.
H v a d ville det s ä g a?
V a r det mitt sam- vete, s o m — — —?
H a d e j a g inte varit snäll?
H a d e jag i n t e v a r i t snäll, j a g, s o m gjort e n sådan förfärlig uppoffring.
Lämnat hus o c h h e m, m a k e, barn o c h barn-barn o c h att D e t v a r e n r y s l i g o c h så o f ö r m o d a d p ä r s g å i g e n o m p å u t l ä n d s k b o t t e n, till i e n iskall s ä n g o c h m e d t v å t u m s g o l f d r a g e n d ö r r, s o m i n t e s l ö t till.
från T i l l sist b l e f d e t k l a r t f ö r m i g!
Det är m i n s a n n i n t e n o g att g ö r a e n u p p o f f r i n g, u t a n m a n s k a o c k s å g ö r a d e n så d e n h v a r k e n m ä r k s eller k ä n n s, e l j e s t är d e t så g o d t l å t a b l i.
H u, h v a d d e t är o t ä c k t h a d å l i g t s a m v e t e v i d elektriskt ljus.
D e t är m y c k e t v ä r r e ä n att h a d å l i g t s a m v e t e v i d f o t o g e n l a m p a.
D e t e l e k t r i s k a är så f ö r f ä r l i g t k l a r t — — —!
Jag låg en stånd o c h k ä m p a d e emot, t y d e t v a r i n t e t r e f i i g t att g e s i g a f u p p, n ä r det d r o g så g e m e n t kallt o m b e n e n.
M e n s å till sist t o g j a g ett k r u s u n d e r h v a r d e r a a r m e n o c h, G u d s k e lof, b r e f v e t är » Ursäkta, » sa jag, » m e n h v a r f ö r är d e t s å m å n g a processioner, s o m tåga förbi? » » D e t är s ' g u ' folk som går pår på m ö t e n, » svarade hon.
» Ja, där se m a n hvilka dödnickar vi svenskar är, » sade j a g.
» Det s k u l l e v i s s t falla o s s i n att s p r i n g a p å m ö t e n k l.
8 p å m o r g o n e n till.
D å s o f v e r allt v i!
» » Beror väl på h v a d d e g ö r p å m ö t e n a, » sa fru A g r e l l p å sitt t r ö t t a vis.
» D e s ' g u t a l a r, » sa jungfrun.
» Naturligtvis talar d e, » sa j a g; » h v a d skulle de eljest g ö r a?
T a l håller f o l k v a k n a, o c h att d a n - s k a r n a är d e n v a k n a s t e nation i Europa, det tror j a g v i vet. » P å kvällen ville j a g så grufligt gärna sno i v ä g u t ett l i t e t t a g, b a r a till A p o r t a s o c h titta p å intelligenserna, s o m förevisas där hvar afton mellan — — ja tiden mindes j a g inte, men så v ä r s t t i d i g t t r o r j a g inte det var.
Men ' hon ' orkade naturligtvis inte.
» J a d e t är s o m d e t är m e d ressällskap, » sade j a g knorrigt.
ROSA UIIITIWIAIUQ M U L I IYI M 11 O BONHEUR VID SITT STAFFLI.
f * A T å f \ U n t n U EFTER EN TAFLA AF ACHILLE FOULD.
CS - TJ .l «3LH3 - OCl«,lJ vid 1 8 9 7 å r s K o n s t - o c h I n d u s t r i u t s t ä l l n i n g Stockholm
_ 4 _ A.
Rj-din foto.
FRÅN s å l å n g t, att j a g s l i p p e r gjorde sedan — —!
tala om hvad PUBLICISTKLUBBENS jag I n t e blef m i n h u f v u d k u d d e fort m j u k o c h inte f o r t t o r r h e l l e r d e n n a t t e n, d e t är d å s ä k e r t.
P å m o r g o n e n t o g j a g ett s t a d s b u d till v ä g - visare o c h kilade så i v ä g på telegrafen o c h t e l e g r a f e r a d e till R u f f e n o c h b a d h o n o m för- låta m i g.
Sedan hade .jag en riktigt härlig tripp på Östergade, alldeles ensam.
O m n å g o n t i n g p å j o r d e n k a n ställa e n k v i n n a i j ä m n v i k t i g e n, så är d e t att så d ä r rent af k l ä m m a s mellan bodfönster.
Där på Östergade köpte j a g — — Men hvad jag k ö p t e, talar j a g inte o m, t y d å k o m m e r allt förståndigt folk att g ö r a narr af m i g.
" Vi h a n n inte se T h o r v a l d s e n s m u s e u m, i n t e d e n fria u t s t ä l l n i n g e n, f a s t e n d a n s k sa, att d e n v a r g e n o m k i l a d o c h fullt n j u t e n p å t v å futtiga minuter; vi h a n n ingenting annat än att fara v å r v ä g till K i e l — eller v a r d e t till Korsör?
I n g e n människa kan hålla reda p å de där två städerna.
Jag v e t ännu inte i d a g s o m är, o m j a g v a r i K i e l n ä r j a g v a r i K o r s ö r, eller o m j a g v a r i K o r s ö r n ä r j a g var i Kiel.
M e n d e t är v ä l h e l l e r i n t e s å noga.
H u f v u d s a k e n är att v i k o m m o f r a m och det gjorde vi verkligen.
Nästa bref blir från H a m b u r g.
M e d d e n största h ö g a k t n i n g o c h d e n utsök- t a s t e g l ä d j e ö f v e r att h a träffats i g e n LOVISA PETTERKVIST.
VÅRA 25 - ÅRSFEST: M I D D A G E N PÅ HASSELBACKEN.
" VT H.
V U L T V O N S T E Y E E N, f. d. statsrådet, " presidenten i Svea hofrätt m. m., afled här- städes lördagen den 27 maj i en ålder af nära 60 år.
V u l t v o n Steyern var född den 29 d e c e m b e r 1839 o c h son af premierlöjtnanten H.
Vult v o n Steyern o c h hans maka, född Tisell.
Han blef student i TJpsala 1857 o c h pro- moverades 1866 till filo- sofie doktor.
Å r 1867 aflade han juris kan- didatexamen o c h ingick därefter i Svea hofrätt; vid sidan af sin syssla därstädes skötte han under fyra riksdagar sekreterarebefattnin- gen i riksdagens kon- stitutionsutskott.
År 1880 inträdde v o n Stey- ern i den nybildade Posseska ministären så- som chef för justitie- departementet.
När han 1888 afgick ur statsrå- det, utnämndes han till PRESIDENTEN VON STEYERN.
justitieråd o c h året där- efter till president i Svea hofrätt.
— v o n Steyern blef vid Upsala uni- versitets jubelfest 1877 p r o m o v e r a d till juris heders- doktor.
o Gift 1880 med Hedvig Louise Charlotte Eeuter- skiöld, sörjes han af änka o c h två söner.
p U B L I C I S T K L U B B E N firade sistlidne lördag sin.
25 årsfest å Hasselbacken m e d en charmant mid- dag o c h under den spirituella o c h solljusa feststäm- ning, s o m aldrig underlåter att infinna sig, där jour- nalistikens utöfvare hålla gästabud.
Deltagarnes antal var omkring 200 o c h förutom en del af klubbens stiftare syntes bland gästerna flere af märkesmännen inom vår vetenskapliga, publicistiska o c h artistiska värld.
D e n animerade middagen erhöll sin angenäma krydda af åtskilliga fina o c h stämningsfulla tal, hvil- kas rad inleddes af redaktör J.
Björklund m e d en skål för fosterlandet, hvarefter direktör Ernst B e c k m a n talade varma o c h till hjärtat gående o r d o m pressens frihet o c h utbragte en sympatiyttring för vårt betryckta östra frändefolk.
Vidare talade prof.
Karl Warburg för klubbens stiftare, biblioteka- rien H.
Wieselgren uppdrog en spirituell jämförelse mellan klubbens första skede o c h dess nuvarande existens o c h » Jeremias i Tröstlösa &gt; utbragte g e n o m redaktör A.
E n g s t r ö m damernas skål.
Hälsningstelegram inlupo naturligtvis i mängd.
Efter kaffet vidtog en skämtsam teaterföreställ- ning, vid hvilken några framstående artister från hufvudstadsteatrarne medverkade, hvarpå det hela afslöts med en liffull dans.
Under middagen togs för Iduns räkning, af foto- grafen Eydin, en v y af bankettsalen, s o m vi med- dela i vårt dagsnummer.
Tyvärr vållade dock » de lokale forhold » att endast dess ena, öfre hälft kun- de k o m m a m e d på bilden.
På fondväggen kring flaggdekorationen märkas de af Carl Larsson ritade porträtten af klubbens stiftare.
Vid fondbordets öfre sida presiderar i midten Publicistklubbens ordförande, redaktör J.
Björk- lund, o c h midt emot h o n o m upptäcka våra läsare prof. A.
E. Nordenskiölds gråa, karaktäristiska huf- vud.
Bland de öfriga middagsgästerna kring detta b o r d igenkännas bibliotikarien H.
W i e s e l g r e n, pro- fessor Karl Warburg, författarinnan fru A. Wahlen- berg, major Cl.
Adelskiöld, fröken S. Gumselius, direktör A. Gumselius, direktör E.
B e c k m a n m.
- » FLYGANDE HOLLANDAREN » Hvilka s o m sitta kring de öfriga tre borden, måste vi öfverlämna åt våra ärade läsare att själfva utforska, enär det skulle taga för stort ut- r y m m e att här uppräkna d e m alla. "
D O S A B O N H E U R, den snillrika franska djurmåla- rinnan, afled, enligt meddelande från Paris, den 26 maj, 77 år gammal.
Bland vårt århundrades främsta konstnärer har R o s a B o n h e u r sin gifna plats, o c h konstvärdet i hennes taflor svarar fullkomligt m o t de ofantliga summor, hennes alster betinga.
H o n har befunnit sig i det lyckliga predika- ment, hvilket ej är alla stora konstnärer förunnadt, att redan under sin lifstid få sitt arbete signeradt med berömmelsens o c h guldets hallstämplar.
Hen- nes mest bekanta tafla » Hästmarknaden » såldes på sin tid för en half million francs.
Rosa Bonheur föddes i Bordeaux den 16 mars 1822 o c h härstammade från en stor konstnärsfamilj, ty ej allenast hennes fader, utan äfven hennes systrar v o r o målare, o c h egendomligt n o g var det i n o m djurmåleriet, s o m de förvärfvade sig ett visst rykte.
Rosa blef d o c k på detta område den största konst- nären af d e m alla.
De mest framträdande egenskaperna hos hennes pensel v o r o natursanning o c h varm poetisk känsla.
De sista åren af sitt lif tillbragte konstnärinnan i djupaste afskildhet på sitt slott By.
H o n arbe- tade emellertid alltjämt, oaktadt h o n samlat en ofantlig förmögenhet — m e n det var blott för sitt nöjes skull, s o m h o n under denna tid sysslade m e d sin kära pensel.
— För hvarje nyfiken besökare för- blef hennes dörr obevekligt stängd.
Men de, som hade lyckan att tillhöra hennes utvalda krets af vänner, kunde aldrig n o g prisa älskvärdheten o c h behaget hos den åldriga konstnärinnan m e d de varmt glänsande ö g o n e n o c h det snöhvita håret.
V i d en egendomlighet måste d o c k besökaren PA KUNGL.
' 5 TEATERN.
TECKNING F O R IDUN A F T Y C H O genast vänja sig, när han inträdde i ateliern.
R o s a B o n h e u r var städse iförd manskläder, då h o n ar- betade, detta, enligt hvad h o n själf betonade, af bekvämlighetsskäl, enär den kvinnliga kostymen hindrade henne att röra sig så ledigt, som h o n ö n - skade.
Det porträtt, vi i vårt dagsnummer meddela af den frejdade konstnärinnan, är efter en tafla af Achille Fould o c h framställer h e n n e i arbetsdräkt, sittande framför staffliet o c h sysselsatt m e d en af sina djurmålningar.
STRIDIGA VILJOR.
ERNST SKILDRING AF HÖGMAN.
FORTS. FRÅN FÖEBG.
N:B.
* ÄRTJPPE, på andra sidan åsen, b o r det en I torpare; han slog sin hustru, så att hon blef " sjuk o c h d o g.
Jag såg, när de b u r o henne till sjukstugan.
h o n hade ett stort sår i pannan.
Så nog vet jag, att det finns elaka människor.
Och när jag ligger vaken o m nätterna, tänker jag på, att kanske just då många bli jagade ut under bar h i m m e l; för det sker j u så m y c k e t styggt i mörk- ret.
. » » Det där är inga tankar för en ung flicka,&gt; sade Mårten.
» K o m, nu gå vi I — Du ska tänka på det ljusa o c h soliga i lifvet.&gt; » En b l o m m a n d e körsbärsskog under blå ' vårhim- mel, s o m jag läste i en b o k.
Det är v a c k e r t.
Men jag liknar inte andra unga flickor, ser du, fast jag är glad e m e l l a n å t.
Jag undrar ibland, hur det ska bli för mig, när m a m m a o c h pappa ä ' d ö d a.
I fall jag då skulle jagas ur dufslaget, liksom den där främmande dufvan, då k o m m e r jag till dig, M å r t e n.
till dig o c h Elsa o c h sköter era små barn. » I ODBERG.
Eftermiddagssolen fyllde salen m e d sitt gula, varma ljus, tyste på de nötta björkmöblerna, s o m följt det gamla paret ända från bröllopsdagen i en liten arrendegård bland Kilsbergen i Närike o c h varit stumma vittnen till deras hvardagssläp o c h b e k y m m e r, m e n också till deras inbördes kärlek o c h trofasta uthållighet.
Ljuset blänkte äfven på tapeternas mattgyllne b l o m m o r, på ramarne kring några enkla litografier och på pianots gulnade klaviatur, öfver hvilken Elsas fingrar gledo så sakta, att folkvisans toner hördes l i k s o m ett e k o från en melodi, spelad någonstädes i s k o g e n på åsbranten utanför.
Det var den v e m o d i g a folkvisan, hvilken går s o m en resignerad ung kvinna öfver markerna; hon är klädd i en fotsid dräkt, doftande bleka rosor falla ur hennes sköte o c h visa hennes spår, o c h h o n sjunger sakta o m en aldrig tillfredsställd längtan, medan solen dalar n e d b a k o m skogens taggiga mur o c h vinden susar svagt g e n o m lundarne.
Mårten satt m e d hufvudet hälft inne i fönster- gardinen o c h m e d halfslutna ö g o n.