Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På alla dessa skäl och med afseende på den likhet, som finnes emellan en insolvent gäldenär i konkurstillstånd och utom konkurs, föreslår jag vördsamt, att uti ämnet mätte stadgas så som följer:
Har gäldenär, vid utmätning, ej något att gälda med; låte Konungens Befallningshafvande, der borgenär det äskat, honom förbjuda att från orten resa till dess domaren pröfvat, huru hans fattigdom tillkommit.
Reser han ändå, innan han redo eller rätt för sig gjort, eller fullmäktig och borgen för sig ställt; då må han, om borgenär det yrkar, bysättas till dess den pröfning afslutad är.
Borgenär åligge den pröfning, som ofvan är sagd, vid nästa rättegångsdag hos domaren begära.
Gör han det ej; vare reseförbudet utan verkan.
Domaren skall genast gäldenären inför sig kalla låta och om orsaken till hans fattigdom ransaka.
Finnes det, att gäldenären genom oförvållade omständigheter oförmögen blifvit att sin gäld betala, eller att han ej sjelf sig den åsamkat, och att ej svek derunder är, eller att han under osanna föregifvanden förledt sina borgenärer att sig gods eller penningar försträcka; vare han då för ansvar fri, och behålle borgenären sin rätt till betalning efter lag, der tillgång hos gäldenären framdeles yppas.
Finnes det deremot, att gäldonärens obestånd tillkommit af slöseri, spel eller annan uppenbar vårdslöshet, eller att han dolt eller ur vägen skaffat något af sina tillgångar, eller på annat sätt brukat list eller svek mot sina borgenärer varde till ansvar fäld efter thy, som i konkurslagen stadgas om vårdslös eller bedräglig gäldenär, hvars tillgångar blifvit till konkurs upplåtna: dock vårdslös gäldenär endast i det fall, att borgenären det äskar.
Kan sådan gäldenär sedan visa, att han borgenären förnöjt; vare från vidare ansvar fri.
Söker borgenär förbud för gäldenär att resa från ort, der han vistas, innan han å borgenärs lagsökning svarat eller borgenären förnöjt, och är anledning befara, att gäldenär viker undan, eller pröfvar Konungens Befallningshafvande nödigt att han personligen höras skall, då må om slikt förbud förordnas.
Reser gäldenär ändock bort, varde återhemtad, och, om borgenär det äskar, bysatt till dess han å den lagsökning med svar inkommit.
Om bysättuing för förfallen vexelskuld gälle hvad derom särskilt är stadgadt.
Ej må i något fall bysättning sträckas öfver två år, eller få ega rum för gäld, som i förskrifvet kapital understiger 100
R:dr eller som i gäldenärens konkurs bevakad blifvit, eller för hvilken han tillförene varit bysatt, eller mot den, som äldre är än 70 (65) år, eller mot borgenärens föräldrar eller förfäder, oller barn och bröstarfvingar, eller hel- eller halfsyskon.
Bysatt Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 86. 169 Bysatt gäldenär varde lösgifven så snart lian rätt för sig- gjort, eller borgenären det medgifvit.
Lag samma vare, der borgenären försummar förskjuta hvad han till bysatt gäldenärs underhåll bestå bör efter hvad derom särskildt är stadgadt.
Skulle detta förslag till hufvudgrunderna godkännas, komme Kongl. Författningen den 10 Juni 1841 och 19 Maj 1845 samt de der omförmälda §§ i allmänna lagen att förfalla.
Om remiss till Lag-Utskottet anbålles vördsamt.
H:0 86.
Hofpredikanten P.
Angående meddelande aj rättighet J'ör Carolinska Medico-kirurgiska Institutet att anställa theoretisk medicinsk examen m. m.
Inom vårt fädernesland har man, likasom inom andra civiliserade länder, redan länge insett och känt vigten och behofvet af tillfälle till meddelande och erhållande af medicinsk undervisning inom kufvudstaden med alla dess egendomliga och för dylik undervisning särskildt lämpade förhållanden, som icke på någon annan ort i landet erbjuda sig.
Af denna insigt föranleddes också redan 1667, stiftandet af kollegium medicorum, en fri förening af examinerade läkare till inbördes skydd och bibringande af såväl theoretisk som praktisk medicinsk bildning åt yngre kolleger och elever.
Denna stiftelse får ej förblandas med kirurgernas korporation eller kirurgiska societeten, som daterar sig från 1571 och af Kongl.
Maj:t 1797 upplöstes med öfverlemnande af dess både rättigheter och tillhörigheter till kollegium medicum, som 1684 bildades utur nyssnämnde kollegium medicorum, samt fick en mera vidsträckt verksamhet och styrelse öfver större delen af medicinalverket och småningom äfven en egen medicinsk skola vid hvilken vi 1761 träffa 3 professioner, nemligen i anatomi jemte kirurgi och rättsmedicin, i naturalhistoria, kemi, materia medica och medicin samt barnförlossningskonsteu.
Med anledning af den förfärliga härjning, som sjukdomar gjorde inom svenska arméen i början af detta århundrade uttalade Rikets Ständer vid 1809 års riksdag behofvet af en förbättring i den medicinska undervisningen och läkare vården, särdeles för arméen och flottorna, och redan följande år tillsatte Kongl. Maj:t Bih. till B.
Prot. 1862 Sf 1863. 11 Sami. 2 A/d. 22 170 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 86. för utredandet af dessa ämnen en kommitté, i hvilken, såsom sakkunnige läkare, ingingo då varande prseses i kollegium medicum, förste Arkiater David Schulzen heim, förste Lifmedikus Weigel, General-direktör Hagströmer samt förste Lifmedikus af Bjerkén.
Maj:t beslöt den 3 December 1810 inrättandet af ett sådant institut, hvilket äfven snart derefter kom till stånd, inympadt på den förr nämnda, kollegium medicum tillhörande, skolan.
Först den 6 December 1815 utfärdade Kongl.
Maj:ts reglemente för, såsom det i ingressen heter, “det här i staden inrättade Carolinska medico-kirurgiska institutet, hvars föremål är att undervisa i läkarekonstens såväl theoretiska som praktiska delar med särdeles afseende på tilldanande af läkare för arméen och flottorna.“
Institutets sålunda utstakade verksamhet fortgick under 7 år, hvarefter Kongl. Majit den 11 December 1822 utfärdade nytt reglemente för detsamma och yttrade i inledningen till detta reglemente följande: “som egentliga föremålet med det här i hufvudstaden år 1815 inrättade Carolinska medico-kirurgiska institutet varit, att genom undervisning derstädes uti läkarekonstens såväl theoretiska som praktiska delar tilldana skicklige läkare för arméen och flottorna, och ett sådant ändamål numera blifvit uppfyldt, samt då under inrättningens fortgång, erfarenheten ådagalagt nyttan deraf att institutet, i förening med härvarande sjukhusinrättningar, må erhålla en sådan organisation, att pålitlige och tillvande praktiske läkare för alla grenar af medicinalverket till
Statens tjenst vid samma institut kunna danas “ etc. . . .
Skilnaden emellan dessa tvänne akter, den af 1815 och den af 1822 är ganska tydlig; den förra reglementerade ett institut med hufvudsakligt ändamål att tilldana skicklige läkare för arméen och flottorna, den sednare uttalar detta ändamål uppfyldt och bestämmer derföre åt institutet en vidsträcktare verksamhet, den att dana pålitlige och tillvande praktiske läkare för alla grenar af medicinalverket till Statens tjenst.
Att institutet äfven var mägtigt af en sådan vidsträcktare verksamhet blir tydligt, om man granskar omfattningen af de examina vid institutet, hvilka 1822 års Kongl. Reglemente bestämmer, dervid man finner, att dessa examina redan då voro vida mera omfattande, än motsvarande examina vid universitets-fakulteterna.
Dessa examina voro trenne, hvaraf den första motsvarade den tidens medicinekandidatexamen vid universiteten, den andra licentiatexamen oeh den tredje utgjorde en vidsträckt pröfning af läkarens kännedom i praktisk kirurgi och obstetrik samt hans förmåga att för statsbehof använda sina kunskaper.
Denna sista examen blef genom Kongl.
Brefvet af den 8 Oktober 1828 förändrad så, att vissa ämnen öfverflyttades till andra examen, statspröfningen skulle göras inför Kongl. Sundhets-kollegium, och såsom föremål för tredje examen qvarstodo blott operativ kirurgi och obstetrik.
Denna förändring skedde, emedan universiteternas licentiater, för vinnande af kompetens till vissa läkarebefattningar, måste undergå ifrågavarande examen.
Vid institutet bestämdes 1822 ett lärareantal af 6 professorer med hvar sin adjunkt, och till dessa hafva sedermera genom Rikets Ständers tid efter annan, på grund af Kongl. Majits framställningar eller enskilda motioner, fattade beslut tillkommit följande lärarebefattningar, nemligen en lärare i medicina legalis (1811), en profession i pediatrik (1845), en profession i pathalogisk anatomi och en adjunkt i kirurgi (1854), en lärare i syfililogi (1858), en adjunkt i pediatrik samt Motioner i Preste-Ståndet 1862.
171 en i psychiatri (1860), hvarjemte vid samma riksdag beviljades 6,000 R:dr R:mt för iordningsställande af institutets kemiska laboratorium.
I samma proportion som lärareantalet ökats, har undervisningen vid institutet blifvit utsträckt och examensfordringarne böjda samt enligt tidens kraf ändrade, efter medgifvande af institutets dåvarande Öfver-styrelse, Kongl. Sundhets-kollegium
Institutet har ock tvänne gånger, på anmodan af denna sin öfver-styrelse, nemligen åren 1836 och 1856, afgilvit förslag till nytt reglemente för ordnade af sin verksamhet i öfverensstämmelse med sina ökade resurser och den medicinska bildningens behof, men begge gångerna utan att vinna regeringens sanktion, oaktadt förslagen alltid strängt hållit sig till gällande författningar och icke berört universiteternas företrädesrättigheter.
Det var vid det förra tillfället, således redan 1836, som Berzelius uttalade icke blott nödvändigheten af en medicinsk akademi i Stockholm, utan förklarade institutet redan moget att blifva en sjelfständig medicinsk skola.
Utom att ofvannämnde löneanslag till nye lärare vid institutet utgjort föremål för Rikets Ständers öfverläggningar, hafva under tiden uppstått åtskilliga andra anledningar för Rikets Ständer att uttala sig rörande Carolinska institutets ställning.
Ständer beslöto en förhöjning i lönerna för lärarne vid institutet, så fästade Rikets Ständer vid denna förhöjning “det vilkor, att nämnde institut — hvilket utöfvat ett väsendtligt inflytande på den medicinska undervisningen inom fäderneslandet — — — i öfverensstämmelse med Kongl. Reglementet af den 11 December 1822, erhåller en sådan organisation, att pålitlige och tillvande praktiske läkare för alla grenar af medicinalverket till Statens tjenst derstädes kunna danas.“ (Rikets Ständers skrifvelse af den 23 December 1840).
Den af Rikets Ständer här påpekade och till rättelse åsyftade blåsten i organisationen låg ensamt deruti, att do af institutet examinerade kirurgie magistrar saknade en till alla grenar af medicinalverket utsträckt kompetensrätt, till följd hvaraf blott få elever genomgingo alla examina vid institutet.
Vid riksdagen 1847—1848 begärde Rikets Ständer, på grund af enskild motion, hos Kongl. Majit, att en kommitté af sakkunnige män måtte blifva nedsatt med uppdrag att utarbeta förslag till den medicinska undervisningens ordnande, samt att Kongl. Majit derefter täcktes vidtaga de åtgärder, hvartill detta förslag kunde föranleda, och hvilka kunde anses för ändamålet tjenliga.
Vid 1856—1858 årens riksdag förekommo flera enskilda motioner, angående den medicinska undervisningens förbättring.
Med anledning af dessa och med en särdeles utförlig, för institutet högeligen hedrande motivering, föreslog Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, “att Rikets Ständer hos Kongl. Majit måtte i underdånighet anhålla om åtgärders vidtagande till beredande af den vid universitetet i Upsala nuvarande medicinska fakultets förening med Carolinska medicokirurgiska institutet till ett medicinskt undervisningsverk i Stockholm11, samt likaledes i underdånighet anhålla, “att intilldess denna föreslagna förening blifvit verkställd, de personer, hvilka vid institutet genomgått fullständig examen, må på grund af denna förklaras för medicine och kirurgie doktorer med samma rätt till anställning i Statens tjenst, som åtnjutes af de från universiteternas fakulteter utgångna medicine doktorer, hvilka tillika äro kirurgie magistrar" (den 26 Juni 1857). 172 Motioner i Pr este"
Ståndet 1862.
Rikets Ständer, som ansågo det vara af vigt, att en så fullständig läkarebildning som mcjligt måtte kunna åvägabringas, men icke voro i tillfälle att föreslå sättet härför, anhöllo (den 10 December 1857) i underdånighet, “att Kongl. Maj:t måtte täckas genom en Kommitté af sakkunnige män låta uppgöra förslag till den medicinska undervisningens ordnande, samt, efter nådig pröfning deraf, vidtaga de åtgärder, som för vinnande af detta ändamål finnas lämpligast." “I sammanhang härmed och då, enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, de läkare, som genomgått lärokursen vid Carolinska institutet, icke äro tillerkände enahanda kompetens till läkaretjenster, som de, hvilka vid universiteten blifvit examinerade, få Rikets Ständer, enär den vid bemälde institut meddelade undervisning måste anses icke allenast motsvarande, utan ock i flera delar fullständigare, än den, som vid universitetens medicinska fakulteter kan åstadkommas, i underdånighet hemställa, att de läkare, hvilka genomgått alla vid institutet föreskrifna examina, måtte tillerkännas lika befordringsrätt med den, som efter aflagd medicine licentiat-examen vid ettdera universitetet undergått den så kallade operationsexamen och erhållit kirurgie magister-diplom.“
Med anledning af denna Rikets Ständers skrifvelse, nedsatte Kongl. Majit den 4 Februari 1859 en kommitté, bestående af en Professor från hvartdera af de tre medicinska läroverken samt två praktiske läkare, med då varande Chefen för Ecklesiastik-departementet såsom ordförande.
Denna kommitté af sakkunnige män afgaf den 30 Juni samma år ett underdånigt betänkande, hvaruti fyra af de kommitterade föreslogo: “att med indragande af så väl de vid universiteterna i Upsala och Lund befintliga medicinska fakulteter som af Kongl. Carolinska medico kirurgiska institutet, ett enda medicinskt läroverk inrättas i Stockholm, för hvars hehof således alla de vid ofvannämnde undervisnings-anstalter befintliga inrättningar och materiella hjelpmedel, så vidt möjligt är, skulle komma att användas."
Jemte detta kufvudförslag och “med afseende på de möjliga svårigheter eller oförutsedda hinder, som kunde komma att fördröja verkställigheten af detsamma," framställde kommitterade ett interims-, ingalunda ett “alternativt" förslag, enligt hvilket kommitterade ansågo medicinska undervisningen, “sa godt sig göra låter,“ om ock ofullkomligt, genom att förena de tre befintliga medicinska läroverken till enig och ordnad samverkan, “kunna provisoriskt ordnas för tillfället och intilldess kommitterades förutnämnda hufvudförslag, hvilket kommitterade framställt såsom otvifvelaktigt det enda rätta, hvarigenom medicinska undervisningen i vårt land, på ett fullt ändamålsenligt sätt kan ordnas," blefve till verkställighet befordradt.
Sundhets-kollegium, hördt öfver kommitterades betänkande afstyrkte hufvudförslaget, samt yttrade efter en utförlig kritik af interimsförslaget såsom sin öfvertygelse “att det vore bättre att förkasta hela förslaget och lemna alla de befintliga läroanstalternes organisation och verksamhet hufvudsakligen oförändrad, med bibehållande af den samverkan, som redan dem emellan eger rum, genom den, fakulteternes alumner ålagda tjenstgöringsskyldighet vid de med Carolinska institutet förenade kliniker, på ett lämpligare sätt än hittills, bestämma läroverkens inbördes förhållande och rättigheter, samt ordna lärokurser och pröfningar så," att de i möjlig mån må “blifva på en gång fullständigare och enklare."
I sådant afseende föreslog derföre Kongl. Sundhets-Kollegium i underdånighet följande grunder för den medicinska undervisningens ordnande:" “l:o.
Samtlige nu befintlige undervisningsanstalter för läkare bibehållas vid hufvudsakligen enahanda organisation som hittills, med den tillökning i Motioner i Preste-Ståndet 1862.
173 lärarekrafter, som Kongl. Majit efter sig företeende omständigheter vid den ena eller andra bland dem prof var nödig; 2:o.
Carolinska institutet som benämnes “Medicinska fakulteten i Stockholm*' ställes under det för båda universiteten gemensamma Kanslers-embetets Öfver-styrelse, med nådigt fastställande af det år 1856 för institutet föreslagna reglemente, i alla de delar, hvilka ej genom här meddelade stadgauden ändras eller upphäfvas; 3:o.
Såväl undervisningsämnen som lärokurser och examina bringas, så vidt ske kan, till likstämmighet vid alla undervisningsverken, och lägges kommitterades förslag till studieplan i dessa afseenden till grund, i den mån iärarnes antal vid de olika läroverken det medgilver; 4:o.
Utom föreskrifven medico-filosofisk examen, vid ettdera universitetet, blifva de för vinnande af legitimation såsom läkare erforderliga kunskapsprof vid alla tre läroverken: medicine-kandidat-examen, innefattande den theoretiska och licentiat-examen den praktiska delen af lärokursen; 5:o.
Tredje afdelningen af kirurgie-magister-examen indrages och de dertill nu hörande ämnen intagas såväl vid fakulteterne som vid läroverket i Stockholm uti licentiat-examen, till hvilken äfven hörer genomgående af praktiska prof, under ledning af vederbörande professorer vid det läroverk, der examen aflägges; 6:o.
De i universitetsstäder ne befintliga sjuk vårds-inrättningar likasom allmänna Garnisons-sjukhuset i Stockholm, anlitas för tillvägabringande af förberedande klinisk undervisning för medicine studiosi, hvilka före admission till medicine-kandidat-examen under bestämd tid böra vid någon af dessa kliniker hafva tjenstgjort; 7:o.
Den i Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse till H. K. H.
Akademi-kanslern don 22 April 1853 för medicine-kandidater bestämda tjenstgöringsskyldighet vid de särskilda klinikerne i hufvudstaden blifver oförändrad, med tillägg af skyldigheten att jemväl deltaga i de vid fakulteten derstädes förekommande rättsmedicinska undersökningar samt bevista psychiatriska kliniken, och skola vederbörande lärare öfver tjenstgöringarne meddela graderade betyg och ingen till licentiat-examen vid någotdera undervisningsverket admitteras, sorn icke minst erhållit betyg om godkänd flit och skicklighet; 8:o.
Vid ettdera läroverket aflagd medicine-kandidat-examen må, efter vederbörande fakultets pröfning, antagas såsom gällande för lärokursens afslutando vid annat läroverk, der kandidaten för sådant ändamål sig anmäler; Sko.
På grund af genomgången, godkänd licentiat-examen, eger hvart och ett af de trenne läroverken att efter aflagd läkare-ed tilldela dem, som sålunda der blifvit utexaminerade rättighet till läkarekonstens utöfning i hela dess vidd och dem för legitimerade läkare förklara; 10:o.
För vinnande af kompetens till publika läkareplatser bör licentiat, vid hvilkotdera undervisningsverket lian än sin lärokurs afslutat, inför Medicinal-styrelsen aflägga det genom Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 8 Oktober 1828 bestående prof på skicklighet att i den medicinska embetsutöfningen, använda och tillämpa sin kännedom i medicina lcgalis och politia medica; ll:o.
Medicine och kirurgie doktorsgrad må vid det undervisningsverk, der lärokursen blifvit afslutad, tilldelas licentiat, sedan han författadt och offentligen vid samma läroverk försvarat en af vederbörande fakultet godkänd, 174 Motioner i Preste- Ståndet 1862.
N:o 86. om högre lärdom vittnande afhandling i något till läkarevetenskapen hörande ämne.“
Skulle utdelandet af doktorsgrad betraktas såsom en endast universiteten tillkommande rättighet, “härflyter ingen särdeles olägenhet deraf, att de vid fakulteten i Stockholm utexaminerade licentiater vid endera af fakulteten i Upsala eller Lund densamma förvärfva på sätt kommitterade äfven föreslagit 12:o.
Medicine och kirurgie doktorsgrad erfordras endast “för att å underdånigt förslag till ordinarie läraretjenst vid någotdera läroverket uppföras."
Slutligen tillägger Kongl.
Sundhets-kollegium: “att såsom kommitterades “hufvudförslag“ förutsätter, indraga universitetens medicinska fakulteter, vore ur allmän vetenskaplig synpunkt betraktadt, ett betänkligt steg, och ett för läkarebildningen ännu betänkligare vore det, om, såsom kommitterades s. k. interimsförslag i dess oförändrade skick åsyftar, den enda medicinska läroanstalt i riket, som någonsin kan komma att fullt oberoende af de öfriga uppfylla alla vilkoren för en fullständig medicinsk undervisning, och som genom framlidna konungars nådiga omvårdnad, genom Rikets Ständers frikostiga understöd och genom egen vetenskaplig verksamhet, redan står nära detta mål, söndersplittrades för att bilda en underordnad länk i ett undervisningssystem, till hvars ändamålsenlighet det, till följd af sjelfva systemets felaktiga beskaffenhet, endast ofullkomligt kunde bidraga.
“ Ofverblickar man nu alla dessa förhandlingar såväl hos Rikets Ständer som inom ofvannämnda kommitté och hos Kongl.
Sundhets-kollegium, så finner man tydligen att på intet håll ifrågasättes någon inskränkning af Carolinska institutets verksamhet, om man undantager kommittéens förslag, hvilket vill upphäfva alla tre läroverken för att låta dem samtlige uppgå i ett enda nytt sådant.
Tvärtom röjer sig i dessa handlingar, att statsmagterne konseqvent understödt och utvidgat detta läroverk, samt att den fullkomning det vunnit blifvit på alla håll erkänd.
År 1815 göres institutet till en anstalt, som har till ändamål att dana läkare för Arméen och Flottorne; 1822 förklarar Kongl. Maj:t detta ändamål fyldt och organiserar läroverket för danande af läkare för alla grenar af medicinalverket; 1840 bevilja Rikets Ständer förhöjda löner åt lärarne, men med det uttryckliga vilkor att institutet må sättas i tillfälle uppfylla den år 1822 åt detsamma gifna bestämmelse; för institutets utveckling i samma riktning bevilja Rikets Ständer löner till nya lärarebefattningar vid de flesta påföljande riksdagar; 1857 finner slutligen Rikets
Ständer “att den vid institutet meddelade undervisning måste anses icke allenast motsvarande utan ock i flera delar fullständigare än den som vid universitetens medicinska fakulteter kan åstadkommas,“ och begära på grund deraf full kompetensrätt för institutets utexaminerade elever, och 1859 gifver Kongl.
Snndhets-kollegium, landets högsta medicinska myndighet, ofvan intagna vackra vitsord om institutets ställning och verksamhet, samt föreslår att detsamma måtte blifva ett sjelfständigt läroverk vid sidan af de andra.
Regeringens beslut af den 26 April 1861 om den medicinska undervisningens ordnande, på hvilket grunda sig stadgarne för Karolinska institutet af samma dag går likväl uti en helt annan syftning än alla dessa föregående åtgöranden från Statsmagternas sida och afviker, så vidt jag kunnat finna från alla de förslag till medicinska undervisningens ordnande, hvilka blifvit gjorda.
Före denna Kongl. Förordning var institutet ett fritt och sjelfständigt läroverk med rätt till att meddela en fullständig såväl theoretisk som praktisk medi - Motioner i Preste-Ståndet 1862.
175 cinsk lärokurs och att genom motsvarande examina pröfva lärjängarne.
Det egde ock, såsom det ännu eger, de största resurserna af alla Svenska medicinska läroverk, såväl med afseende på materiel som ock i lärareantal.
Om man jemlör de tre läroverkens lärarepersonal vid 1860 års slut, så finner man:
Upsala medicinska fakultet.
Professor i anatomi, fysiologi och medicinallagfarenbet; Professor i theoretisk och praktisk medicin; Professor i kirurgi och obstetrik; Professor i allmän pathologi, pathologisk anatomi; i allmän helsovård; Professor i medicinsk och fysiologisk kemi; Lärare i psychiatri; Adjunkt i anatomi; Adjunkt i theoretisk och praktisk medicin; Adjunkt i medicinsk naturalhistoria och kemi; Adjunkt i kirurgi och obstetrik; således i Upsala 10.
Lunds medicinska fakultet.
Professor i anatomi; Professor i praktisk medicin; Professor i kirurgi och obstetrik:
Professor i theoretisk och forensisk medicin; Professor i medicinsk kemi; Adjunkt i anatomi; Adjunkt i theoretisk och praktisk medicin; Lund 7.
Karolinska Institutet.
Professor i anatomi och fysiologi; Professor i medicin; Professor i kirurgi; Professor i obstetrik; Professor pathologisk anatomi; Professor i kemi och farmaci; Professor i materia medica och med. naturalhistoria.
Professor i ptediatrik; Lärare i rätts- och statsmedicin, Lärare i syfililogi; Lärare i psychiatri; Adjunkt i anatomi och fysiologi ; Adjunkt i medicin; Adjunkt i kemi och farmaci; Adjunkt i materia medica och med. naturalhistoria ; Adjunkt i kirurgi; Adjunkt i obstetrik; Adjunkt i piBdratrik.
Karolinska institutet 18 lärare, hvarjemte