Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
"Landlbönder, som hädanefter antagas och utgöra de å hemmanet belöpande utskyider, bevillning för egande-rätt deruti inbegripen eller icke, ege ’*ock rösträttighet, der icke genom contract anuorlunda bestämdt varder.’ Rikets Ständer hafva deremot, hvad angår den sålunda bestämda olikhet emelian arrendator och landlbonde, ansett, att af den genom Rikets Ständers ömsesidiga begifvanden år 1809 stadgade likhet emellan medborgare af alla stånd i afseende på besittning af jord, äfven hör följa, att 10strät tighet vid prestval i enahanda förhållande bletve till fullkomlig likhet emellan aila jenskad, samt alt åboer å frälsehemman, enär de derför utgöra alla åtföljande publika utskyider, i allmänhet borde åtnjuta samma jäll vid valet af själasörjare, som verkliga hemmansägare.
Sirt Expcditions-Vskottets Förslag till tind.
Skri/velse, N.o »3t.
På denna grund och enär enligt lag någon skillnad emellan arrendator och landtbo icke äger rum, samt bestämmandet af olika rösträttighet vid prestval för dem, vid sådant förhållande, utom det att en sådan skillnad icke lärer finnas med rättvisa öfverensstämmande, otvifvelagtigt måste föranleda till tvister och rättegångar, enär en person, som innehafver en annans egendom enligt conlract, utfärdadt senare än förevarande Förordning, om han anses för arrendator, äger rösträttighet, men, om han belragtas såsom landtbo, icke äger sådan rättighet, ehuru benämningen landtbo och arrendator, enligt lag, innefatta samma begrepp; alltså och då föregående moment uti §, angående rösträttighet för dem, som emot hyra, arrende eller andra villkor innehafva annans egendom, är så allmänt och omfattande, att det tydligen äfven inbegriper landtbönder och deras rösträttighet, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att §:ns sista moment eller orden: ”Landtbönder, som hädanefter antagas och utgöra de å hemmannet ”belöpande utskylder, bevillning för äganderätt deruti inbegripen eller icke, 'åge ock rösträttighet, der icke genom contract annorlunda bestämdt varder,*’ måtte utur förevarande 17 § helt och hållet utgå.
Enligt 7 Artikelns 45 § skall, efter omröstningens slut och sedan hvarje profpredikants röstetal blifvit i begge längderne utfördt, valförrättare i, innan acten slutas, tillkännagifva valets utgång, samt meddela besvärshänvisning; och då det ej kunnat undfalla Bikets Ständer, huru vigtigt och välbetänkt stadgandet är, alt vallängdens summering verkställes genast i de röstandes närvaro och att valets utgång tillkännagifves, innan förrättningen slutas, emedan misstroende med deraf uppkommande obehag och tvister derigenom säkrast undvikes, hafva Rikets Ständer likväl å andra sidan trott sig böra lemna uppmärksamhet lill det af erfarenheten vitsordade förhållande, att ifrågavarande stadgande understundom är overkställbar! inom församlingar, der en roed vidlyftiga och svårhandterliga siffertal behäftad röstberäkning inträffade; hvadan och då i lag icke bör ovillkorligen påbjudas hvad som icke alltid kan verkställas, Rikets Ständer ansett nödigt, att ifrågavarande stadgande så modifieras, alt i de fall, då vallängdens summering icke är verkställbar å valdagen, dermed lemnäs uppskof till nästa söknedag, samt att, till förebyggande af ändringar eller tillägg i vallängden, densamma innan förrättningens slut i de röstandes närvaro inlägges i omslag, som med valförrättarens samt utsedda ombuds sigill förses, och alt denna försegling blifver orubbad, till dess summeringen i valförrättarens och ombudens närvaro verkställes; i hvilket fall valets utgång nästderpåföljande Sön- eller Helgedag bör för församlingen tillkännagifvas, med un - Expeditions-Vtskottets Förslug till und.
Skrifvelsej lf.-o s3h derrätlelse, att besvärstiden räknas från den dag, då valets utgång kungöres.
Oell få Rikets Ständer, i öfverensstämmelse härmed, i underdånighet föreslå, att 45 § måtte erhålla följande tillägg:
Förrättas val i församling, der stort antal af röstande samt rösternas fördelning i brutna ojemna tal gör det omöjligt att, utan valförrättningens oskäliga förlängande, innan dess slut summera vallängden, då må, enär på framställning af valförrättare!! de fleste närvarande röstägande så besluta, med längdens summering till nästa söcknedag anstå.
I sådan händelse skola dock, innan förrättningen afslutas, de röstande välja ombud att vallängdens summering öfvervara; hvarefter längden, jemte dertill hörande handlingar, inlägges i omslag, som med valförrättarens samt någon af bemälde ombuds sigill förses; och blifver denna försegling orubbad, till dess den på tid, som för summeringen utsatt är, i valförrättarens och ombudens närvaro bry tes.
Yalförrältaren vare då ock skyldig att nästföljande Sön- eller Helgedag låta meddela församlingen underrättelse om valets utgång; och beräknas besvärstid i delta fall från den dag, då valets utgång kungöres.
Slutligen och då, jemlikt ifrågavarande Förordning, icke mer än ett exemplar erfordras af de å frågo- och valdagen hållna Protocoll, samt desse böra till Dom-Capitlet genast efter valet insändas, hvaraf åter inträffa?, att intetdera af dessa Piotocoll komme alt finnas qvar inom församlingen, hafva Rikets Ständer, enär berörde handlingars tillgänglighet derstädes dock i flera fall kunde vara nödig, men det för de eljest tillräckligt sysselsatte förrättningsmännen skulle blifva nog mödosamt att under sjelfva förrättningarne föra Protocoll in duplo, ansett nyttigt samt derjemte verkställbart, utan serdeles tillökning i valförrättarens göromål, att en af honom och valnotarien vidimerad afskrift af hvarldera Protocollet varder i Kyrkokistan qvarlemnad; — och få Rikets Ständer alltså i underdånighet hemställa, att ett stadgande derom måtte i 7:de Artikelns 46 § intagas och denna § således erhålla följande förändrade lydelse: rAlla skriftliga voteringssedlar &c. — — ■— — — — samt insändas ofördröjligen, tillika med ena exemplaret af vallängden och de på frågooch valdagarne hållna Protocoll, till Consistorium.
— Det andra exemplaret af vallängden, äfvensom en af valförrättaren och valnotarien till rigtighelen bestyrkt afskrift af Frågo- och Valdags-Protoeollen, qvarlemuar vaiförrättaren, att i kyikokistan förvaras."
Rikets Ständer framhärda &c. Stocksholm den 23 Maj 1845.
Expeehnons-Ulskotte ts Förslag till und.
Skrifvelse, N.o 2ÖJ.
N» 232.
Preste-Ståndet den 21 — — Borgare-Ståndet den 23 —- — Bonde-Ståndet den 24 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj.ts Nådiga proposition, angående åtgärder till behöf'vandes undsättning i missväxtår.
Ull., K:, is 160 och 305, samt Mern.
N:o 316 och Först. Stats-Utsk.
Mern. N:o 323.) S. A. K. Sedan Rikets sednast församlade Ständer, i ändamål att, efter inträffade missväxter, till behöfvandes undsättning användas, till Kongl. Majrts Nådiga disposition öfverlemnat dels de medel, som kunde inflyta såsom tull å till Sverige inkommande utländsk spanmål, och dels hvad som redan vore eller ytterligare Liefve återbetaldt å det vid 1828—1830 årens Riksdag beviljade Spanmåls-undsättnings-Creditiv; hvarförutan ett serskildt Crediliv å 100,000 R:dr på Riksgälds-Contoret anvisades, för att, i händelse af behof, förskottsvis och emot ersättning af först inflytande tullafgifter för spanrnål, vara för dylika undsättningar under missvexlår tillgängligt; har E. K.
M:t, uti »flåten Nådig Proposition till Riket Ständer den 6 Augusti sistlidet år, jemte tiilkännagifvande, hurusom, under den sedan sista Riksdag förflutna tid, med undantag af tillfälliga, jemförelsevis mindre betydliga understöd till några af hagelskada eller likartade missöden hemsökta orter, något undsättuingsanslag icke kommit i fråga att utlemnas, samt att följagtligen, under nämnde tidrymd, hvarken de, i afräkning å det äldre undsättningscreditivet influtne och till Riksgälds-Contoret återbetalda summor behöft för det dermed afsedda ändamål begagnas, eller det serskilda fyllnads-creclitivet anlitas, likväl, enär detta tillfredsställande förhållande ingalunda syntes böra leda till förbiseende af möjligheten, att de kommande årens skördar misslyckas, samt angelägenheten att i sådant fall ega medel och utvägar till afvärjande af förlägenhet och nöd, behagat i Nåder föreslå, det Rikets Ständer, för att, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med de vid 1840—. 1841 Expedilions-Utskoilels Förslag till und.
Skrifvelse, N-o i3si. 6a5 1841 årens Riksdag fastställda och sedermera tillämpade grunder, användas lill behöfvandes undsättning vid och efter inträffad missväxt, måste anvisa: l:o den å 1830 års undsältnings-creditiv tillgängliga behållning, jemte hvad ytterligare kan inflyta ; 2:o de tullmedel för inkommen utländsk span mål, som, med tillämpning af Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse om stadigvarande tullafgifter å spanmål under tiden från och med den 1 November 1841 till 1844 års slut, ingått, eller vidare ingå, äfvensom den tullintägt för spanmål, som hädanefter under lika förhållanden kan komma att ega rum; och 3:o ett serskildt crediliv, som, i händelse af inträffande behof, må kunna förskottsvis och emot ersättning från de först inflytande tullafgifterne för spanmål vara till undsättning för behöfvande i missväxtår att tillgå; öfverlemnande E. K. M:t åt Rikets Ständer, att för detta creditiv bestämma en summa, som, så vidt förutses kunde, vore svarande emot det dermed åsyftade vigtiga ändamål.
Denna E. K. M:s Nådiga framställning hafva Rikets Ständer i öfvervägande tagit, och dervid funnit angeläget vara att, jemväl vid innevaran^ de Riksdag, serskilda tillgångar anvisas till E. K. M:s Nådiga disposition för sådane understöd af allmänna medel, hvilka, i händelse af inträffande missväxt under någotdera af de nästkommande åren, kunna oundgängligen erfordras, hvadan Rikets Ständer, på sätt E. K.
M:t i Nåder föreslagit, till E. K. M:s Nådiga disposition, för behöfvandes undsättning vid och efter inträffade missväxter, fortfarande anvisat: l:o hvad som utaf 1830 års Undsättnings-Créditiv-medel influtit, och dels är i Rikets Ständers Bank innestående, dels blifvit till Riksgälds-Contoret återlemnadt, jemte hvad som af dessa medel ytterligare kan inflyta genom återbetalning af härutaf meddelade låneunderstöd eller försäljning af den till sådana understöds godtgörande levererade spanmål; 2:o de medel, hvilka sedan början af November månad år 1841 ingått såsom Tullafgifter för till Riket införd utländsk spanmål, äfvensom de hädanefter, under fortfarandet af en stadigvarande spanmålstull, ingående enahanda afgifter; och 3;o ett Creditiv af 100,000 R:dr B:co, att i Riksgälds-Contoret lyftas, när E. K.
M:t finnér de för öfrigt anslagna tillgångarne vara otillräckliga; dock bör hvad som å detta Creditiv lyftes af först inflytande tullafgifter för spanmål återbetalas.
I fråga om grunderne för ofvanberörde undsättningsmedels användande, hafva Rikets Ständer ansett, att för afhjelpandet af den nöd, som till Bih, till R, St Fröt, 1845, 10 Sami, 1 Afd, 79 6a6 Expeditions-Utskottets Förslag till lind.
Skrifvelse , N:0 2Ö2. följd af mer eller mindre allmänna missväxter, eller andra olyckor uppkommit, böra företrädesvis begagnas sådane utvägar, hvarigenom de behöfvande beredes tillfälle att, medelst biträden vid allmänt nyttiga arbeten, kunna sig försörja ; alt en mindre summa bör ställas till E. K. M:s Nådiga disposition, att utan återbetalningsskyldighet kunna användas till undsättning åt sådane behöfvande, hvilkas belägenhet hvarken medgifver tillgångar till återbetalning, eller tillfälle till arbetsförtjenst eller medför åliggande för andra att dem uppehålla; samt att för öfrigt medlen endast böra användas till låneunderstöd utan ränta, roed bestämd återbetalningstid och root derför ställd säkerhet af de större eller mindre menigheterne gemensamt, eller ock hvad annan ansvarighet, E. K.
M:t pröfvar kunna godkännas.
I öfverensstämmelse med dessa åsigter, få Rikets Ständer alltså i underdånighet anhålla, att vid tilldelandet af understöd åt behöfvande vid och efter inträffade missväxter måtte iagttagas: att tillfällen, så vidt omständigheterne medgifva, måtte beredas för de behöfvande att, genom sysselsättning vid allmänna arbetsföretag, förskaffa sig medel till uppehälle; att af förenämnde till E. K. M:s Nådiga disposition ställda medel högst 50,000 R:dr
B;co måtte användas till undsättning, utan återbetalningsskyldighet, endast åt sådane behöfvande, som icke ega att påräkna understöd af sina Co mm un er, icke äro i tillfälle att genom arbetsförtjenst sig försörja, samt ej heller i stånd att af sina tillgångar åstadkomma någon återbetalning; att i Öfrigt medlen endast måtte disponeras till låneunderstöd, utan ränta, med bestämd återbetalningstid, och mot derför ställd säkerhet af de större eller mindre menigheterne gemensamt, eller ock hvad annan ansvarighet, E. K.
M. pröfvar kunna godkännas.
Slutligen och på det den contanta behållning, som genom influtne tullafgifter på från utrikes ort införd spanmål uppkommit, må under tiden, intilldess samma behållning behöfver användas för sådane utbetalningar, hvarför den är afsatt, kunna för andra Statsutgifter begagnas och i allmänna rörelsen åter ingå, få Rikets Ständer jemväl i underdånighet anhålla, att denna behållning, i likhet med hvad som angående inbetalningarne å 1830 års undsättnings-creditiv förut är stadgadt, må till Riksgälds-Contoret öfverlemnas, emot skyldighet för detta Veik, att de sålunda emottagna medlen vid skeende reqvisition E. K. M., för det med dem afsedda ändamål, tillhandahålla.
Rikets Ständer framhärda &c. Slockholm den 24 Maj 1845.
Expeditions-Utskotiels Förslag lill und.
Skrifvelse, N.o %33. 627 N:o 233.
Preste-Slåndet den 23 — — Borgare-Ståndet den a3 — — Bonde-Ståndet den 24 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändringar i sättet för utgörande af indelta räntor samt om dessas jemte tionde-spanmålens indragning till Stats-Ver ket, m. m. (Stats-Utsk.
Ntris 287 och 324.) S. A. K. Hos Rikets Ständer hafva, vid så väl innevarande
Riksdag som flere af de föregående, framställningar blifvit gjorda om de indelta rantornes indragning till Stats-Verket, emot anvisning af motsvarande contanta anslag åt vederbörande, samt om alla räntors och kronotiondes framtida utgörande i contant, utan uppsägningsrätt hos räntegifvare; hvarjemte Rikets Ständer tagit kännedom af E. K. M:s och och Rikets Stals-Contors den 18 December 1839 afgifna förslag, att, till befordrande af redighet i räkenskaperne och enhet vid löners anslående, Stats-Verket måtte öfvertaga samtliga indelningarne och i stället förse deras innehafvare med penningelöner, hvarigenom den billiga förmån skulle tillskyndas indelningsgifvare, att de, lika med dem, som böra utgöra sin afrads- eller tionde-spanmåi direkte till kronan, ej allenast befriades från forsellönens erläggande, utan äfven egde begagna den i allmänhet medgifna optionsrätten i afseende på spanmålens leverering antingen in natura eller i penningar efter markegång.
Hvad nu först angår frågan om indelta räntors indragning till StatsVerket, emot anvisning af motsvarande contanta anslag, finna Rikets Ständer det vara ostridigt, att, genom räntors och tiondes utgående till vissa inrättningar och embetsman, många och väsendtliga olägenheter tillskyndas läntegifvarén, emedan räntetagaren är berättigad, att, utan afseende på större eller mindre möjlighet för den förstnämnde att fullgöra sitt åliggande, och utan afseende på årsvext, tillgångar och gällande pris, till leverering in natura uppsäga de uppsägbare persedlarne, äfvensom att, utan afseende på otjenligt väglag eller andra svårigheter, få spanmålen forslad en viss våglängd, — hvarmedelst räntetagaren kan ega tillfälle att fordra en öfverdrifvet hög lösen.
För indelningstagaren åter inträffar, att hau sent får upp - SxS Expedilions-Utskottels Förslag till uud.
Skrijvelse, N.o 233-. bära lönen och stundom med kostnad och besvär måste besörja indrifning deraf hos flere serskilda personer, hvarjemte han ofta äfventyrar att få emottaga spanmål, utan möjlighet att med fördel förvandla densamma till de penningar, hvaraf han egentligen är i behof.
Lönen blifver till sitt belopp mycket olika det ena året emot det andra, och någon säker beräkning på det löpande årets inkomst kan aldrig utaf honom uppgöras.
Stats-Verkei har af den omnämnde dispositionen den olägenheten, att räkenskaperne blifva mera invecklade och att de till serskilta corpser anvisade räntor måste intagas i flere redogörelser.
Rikets Ständer hafva derföre ansett en förändring härutinnan, och indragning till Stats-Verket af de till Corpser, Stater, Verk och Inrättningar ansiagne räntor och kronotionde, både vara önsklig och böra verkställas, så vida åtgärden kan ega rum, utan Stats-Verkets alltför dryga betungande och utan att någon derigenom blifver i sin lagliga rätt förnärmad, samt så vida trygghet vinnes, att Statens tjenst, framgent likasom hittills, kan, äfven vid de mest oblida skiften och föränderliga förhåliandeu, fortfarande och till det allmännas båtnad blifva bestridd.
Undantag måste således, åtminstone tills vidare, ega rum i afseende på sådana räntor, som in natura utgöras i och för något serskildt Verks drift, äfvensom förändringen icke kan för löntagare, utan godvilligt medgifvande, inträda förr än vid förflyttning från nu innehafvande tjenstebefattning, och dessutom måste, i Rikets Ständers tanka, åtskilliga härmed sammanhang egande frågor tagas i skärskådande.
Om nemligen alla ifrågavarande räntor och kronotionde till Stat-Verket indragas, måste nuvarande indelningshafvare, likasom andre löntagare, erhålla sina löner i penningar qvartaliter under årets lopp, ty hvad räntegifvare nu erlägga, ingår ej förr än under det påföljande årets fyra första månader.
Verk och Inrättningar äro jemväl berättigade, att erhålla dem tillerkände anslag, om ej qvartaliter, åtminstone vid hvarje års utgång, och således innan uppbörden från de skal tskyldige ingått.
Härigenom kommer Stats-Verket i nödvändighet att utgifva ett förskott, motsvarande hela beloppet af de till kronan sålunda indragne räntor och kronotionde.
Löntagares hittills i allmänhet knappa vilkor kunna, lika litet som de till Academier, Verk och Inrättningar ansiagne inkomster, förminskas, utan måste fortfarande bibehållas vid sitt nuvarande belopp, och ersättningen för t.
ex. spanmål dem således oafkortad tillerkännas jemte nu stadgade forseliön.
Men dymedelst att allt hvad räntegifvare nu erlägga hädanefter Liefve kronan behållet, och någon forlön således icke vidare af dem utgåfves, måste Stats - Verket också vidkännas en större utgift, än sorn motsvaras af de Expedilions-UlskoUels Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o 233. 629 inflytande räntornes belopp; hvarjemte Rikets Ständer ej för bisett den omständigheten att, om räntegifvare bibehållas vid nu ägande rättighet att leverera räntepersedlarne in natura, Staten torde, när goda skördar inträffa, få emottaga ett större qvantum spanmål än hitintills, hvarigenom ut-vidgning af kronans magasiner samt, pä vissa orter, någon tillökning i magasinsförvaltarepersonalen kunde blifva erforderlig.
Svårigheten att afsätta den levererade spanmålen, omkostnaderne vid dess försäljning och förlusterne, då den en längre tid blifver qvarliggande, torde ock stundom förorsaka förökad utgift, eller minskad behållning för Stats-Verket.
Ständer hafva ej varit i tillfälle alt fullständigt och med tillförlitlighet utreda beloppet af de under indelta ordinarie räntan samt kronotionde-spau målen till löntagare anordnade summor, skiljdt från hvad som utgår till Verk, Inrättningar och Rusthåll, emedan uti de häröfver befintlige uppgifter är summariskt hopräknadt så väl det till dessa ändamål anslagne belopp, som boställsräntor och hvad som utgör Rusthållens egna ursprungliga hemmans- och jordeboks-räntor.
För bestämdt utrönande af desse forhållanden erfordras en noggran undersökning i orterne, men Rikets Ständer hafva emedlertid, ehuru blott genom approximatif beräkning, trott sig finna, ali utaf den vid innevarande Riksdag beräknade indelta ordinarie räntan R:co R:dr 1,762,000: — — och indelta tionde-spanmålen . . . 634,170: — — 2 396 170- vid pass hälften, eller i rundt tal beräknad t ....
1,050,000; — — måste antagas vara anslaget tili löntagarej och att vid pass i eller ungefärligen 850,000: sannolikt utgör det, som är öfverlåtet till academier, verk och inrättningar, äfvensom rusthåiis-augment m. m.; ■— samt alt det öfriga 496,170: består af boställs-räntor och Rusthålls hemmans-räntor.
Åt löntagare, verk och inrättningar m. fl. äro under indelta räntor och Kronobonden nu anslagne circa 168,000 tunnor spanmål, deraf forlön utgör 56,000 R:dr.
Enligt denna beräkning skulle, i fall Stats-Verket, såsom ofvanberördt är, öfvertager de indelta räntorne och kronobonden, samt i stället tilldelar åt vederbörande coolanta löner och anslag, Stats-Verket sannolikt få vidkännas ett för framtiden stående förskott af 1,900,000 R:dr, eller måhända närmare 2 millioner R:dr Banco oell en årlig förlust af omkring 56,000 63o Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o i33.
B:dr, oberäknadt räntan å förskottssumman och den ökade magasineringskostnaden.
Bikets Ständer hafva likväl ansett de genom förändringen för räntegifvare uppkommande fördelar så betydliga, den för alla skatte- och kronohemmansåboer erhållande likhet i villkor så magtpåliggande, samt undanrödjandei af missbelåienheten emellan räntegifvare och räntetagare så vigtigt, att Bikets Ständer icke tvekat för sin del besluta indragning till Statsverket utaf alla indelningar m. m., emot ersättning af motsvarande contanta anslag; men, på det att Staten må vara försäkrad derom, att dessa löner och anslag skola framgent såsom hittills rätta sig efter de olika tidernas vexlande pris och motsvaras af de utskylder, Stats-Verket i stället öfvertager, och hvilka utgå med förvandling efter årliga markegångar, hafva Bikets Ständer funnit nödvändigt, att ifrågavarande löner och anslag, sedan deras hittills varande belopp uträknats, bestämmas uti natura-persedlar, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med den för hvarje
Län nu gällande persedelförteckning.
För att emedlertid befordra större jemlikhet uti lönen eller anslaget för hvarje år och undvika ett årligt förnyande af alla berakliingarne, bör hädanefter på löners och anslags contanta belopp uträkning endast ega rum hvart femte år, medelst förenämnde, för hvarje lön eller anslag bestämda, persedlars förvandling till penningar, efter de sednast förflutna tio årens medelpris, enligt markegångsförfattningarne, samt det sålunda bestämda värdet gälla i fem år.
På det att i framtiden, då löntagare, verk och inrättningar icke vidare ega rätt att till leverering in natura uppsäga sine räntor, markegångsprisen ej måtte, till dessas förfång, kunna bestämmas lägre än vederbör och med verkliga förhållanden öfverensstämmer, anse Bikets Ständer markegången för de under löner och anslag inbegripne persedlar böra sättas vid den tid af året, då försäljning allmänt skett och erfarenheten ådagalagt, hurudana prisen i sjelfva verket varit, men icke, såsom nu tillgår, innan afsättning i allmänhet egt rum, och man vet, hvad priset kan komma att blifva.
Att de betydliga räntor, hvilka äro såsom augment åt rusthållare anvisade för rustningens uppehållande jemväl böra till Stats-Verket ingå och med contant ersättas, anse Bikets Ständer vara alldeles nödvändigt, så vida den ifrågaställda åtgärden skall kunna erhålla den fullständighet, som ensamt lemnar visshet om en allmännare belåtenhet med förändringen.
När alla andra räntegifvare i afseende på åliggande utskylder ställas i lika förhållande, vore det, enligt Bikets Ständers tanka, i hög grad olämpligt, om en dass af dem, eller de, hvilka utgöra räntor, anslagne till rusthållens under - Expeditions-Utskoltets Förslag till und Skrifvelsej N.o 233. 631 stod, skulle qvarstå uti en annan belägenhet än alla öfriga, och egarne af rusthållen kunna icke ega skälig anledning till klagan, då de erhålla fullt motsvarande ersättning genom contant, på bestämd tid årligen utgående Statsanslag, utan att besväras med utlösande af jordeboks-extract, eller mottaga räntepersedlar och stundom påkalla laglig åtgärd för att utbekomma siu rätt.
Beloppet af de räntor, hvilka såsom augment eller rusthållens egna hemmantals- och jordeboks-räntor äro anslagne till underhållande af rustningen, uppgår öfverhufvud årligen öfver hela Riket till circa 800,000 R:dr.