Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Indelta arméen, billigheten syntes fordra, att kommenderade Officerare alltid erhölle någon särskild vedergällning tor sådan tjenstgöring och således icke borde förpligtas att — såsom af berörda stadgande skulle i vissa fall föranledas — afstå så stor del af sin lön, som motsvarade hela det arfvode eller traktamente de under kommenderingen egde att uppbära; hvarförutan blifvit erinradt, att Officerare, som, utan ansökning, beordras till särskild tjenstgöring, hvarigenom de vanligen måste vidkännas ökade kostnader, borde befrias från allt afdrag å sina ordinarie löneinkomster.
Hvad sålunda blifvit anmärkt synes Utskottet förtjena allt afseende; och torde, för undanrödjande af nu anförda betänkligheter, vara lämpligast att Rikets Ständer vid lönernas definitiva fastställande icke i detta hänseende stadga något vilkor, utan öfverlemna till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, om och till hvad belopp löneafdrag vid kommenderingar bör ega rum.
— I följd af hvad sålunda förekommit, får Utskottet hemställa, att Rikets Ständer för de vid arméen anställde civile och militäre embets- och tjenstemän, som komma i åtnjutande af definitivt fastställda förhöjda löner, äfvensom för dem af bemälde löntagare, hvilka endast provisorisk löneförhöjning varBih. till Ii.
Pral, 1859 & 1860.
I sljd. 29 Haft. 4 26 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 84. der beviljad, måtte föreskrifva följande vilkor och bestämmelser, nemligen: l:o.
Embets- och tjensteman, som utöfver 2 månader njuter tjenstledighet eller af sjukdom oller annan orsak hindras från tjenstens utöfning, skall, derest annan person behöfver i hans ställe förordnas och särskild öfverenskommelse icke träffats, afstå högst ijerdedelen af behållna löneinkomsten, vid sjukdomsförfall för den efter nämnde antal månader följande tiden, men i öfriga fall för hela den tid, hvarunder han sin ordinarie tjenst icke utöfvar, dock utan att semester, då sådan åtnjutes, i beräkningen häraf ingår: kommande för Under-officerare och deras vederlikar dylikt afdrag icke att ega rum. 2:o.
När vid sjukdomsförfall, som fortfar utöfver 2:ne månader, särdeles bevekande omständigheter förekomma, ankomme på vederbörande Chef eller Befälhafvare, att pröfva och bestämma, om det stadgade löneafdraget må till beloppet nedsättas eller helt och hållet eftergifvas. 3:o.
Med behållen löneinkomst förstås hvad som efter stat kommer löneinnehafvaren till godo, sedan ackordsränta, afgift till arméens pensionskassa samt krono- och andra allmänna utskylder afdragna äro. 4:o.
Chefen eller Befälhafvaren för vederbörande regemente eller korps bestämmer på regementsordcrna, hvilken skall den frånvarandes tjenst förrätta och som derför är berättigad att uppbära det i första punkten omnämnda afdrag.
Då annan person icke blifvit beordrad att den frånvarandes tjenst bestrida, eller då särskild öfverenskommelse varder träffad om tjenstens bestridande, förfaller all fråga om löneafdrag; — samt att Rikets Ständer i sammanhang härmed måtte i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t, efter vederbörandes hörande, täcktes antingen genom allmän författning, eller, der sådant kan finnas nödigt, genom pröfning för särskilda fall, i nåder bestämma, om och till hvad belopp afdrag å lönen bör ega rum för den, som till särskild tjenstgöring kommenderas; — och lärer ofvanberörda af Rikets sednast församlade Ständer meddelade föreskrift, att ledig tjenst, hvarmed provisorisk aflöning är förenad, må tillsättas med rättighet till åtnjutande allenast af de aflöningsförmåner, som i förut gällande stater finnas derför bestämda, böra framgent iakttagas i de fall, der lönerna ej blifva definitivt å stat uppförda. 26:o.
Uti en hos Ridderskapét och Adeln väckt motion angående förbättring i de vid arméen anställda Läkares löne- och pensionsförhållanden har Herr F. A. Ge - Stata-Utskottets Utlåtande N:o 84. 27 derschiöld fastat uppmärksamhet å det ofördelaktiga skick, hvari arméens helsooch sju k vårds-väsende, i anseende till brist på läkare, sig befinner, och att sådant i icke oväsendtlig mån berodde af den omständighet, att arméens läkare, i fråga om löne- och pensionsvilkor, vore sämre lottade än med rättvisa och billighet öfverensstämde; i hvilket hänseende motionären anfört, bland annat, att dessa tjenstemän icke allenast under hela sin tjenstetid åtnjöte ringare aflöning än de officerare, vid hvars sida de tjenstgjorde och hvilkas faror de under ett krig måste dela, utan äfven voro utsatta för en styfmoderlig behandling, då, efter tjenstetidens slut, deras pensionering vidtoge, äfvensom vid tillfällen, då de till särskild tjenstgöring bortkommenderades; och hvad särskildt Bataljonsläkarne beträffar, vore dessa uteslutne från all delaktighet i de s. k. öfverskottsmedel, hvilka vid Indelta regementen funnes att tillgå och deraf alla öfriga vid regementet anställde såväl militäre som civilo tjenstemän komme i åtnjutande, — ett förhållande, sorn, enligt motionärens åsigt, saknade all skälig rättsgrund, helst bland do lägenheter, hvilka till bildande af omförmälda medel leinnado afkastning, eller ock af regementena på annat sätt disponerades, inginge ursprungliga indelningar, som förut tillkommit dels do kompanifältskärer, hvilkas plats på regementets stat intogos af Bataljonsläkarne, och dels Bataljonspredikanterne, hvilkas boställen blifvit indragne och anvisade till bestridande af aflöningen för de samtidigt med sistnämnda tjenstebefattningars upphörande tillkomne bataljonsläkare-tjensterne.
Men oaktadt således, på grund af dessa och öfriga anförda omständigheter, militärläkarnes lönevilkor i allmänhet onekligen kräfde en väsendtlig förbättring, hade likväl motionären, vid det förhållande, att Kongl. Maj:t icke till Rikets nu församlade Ständer aflåtit framställning om en mera genomgripande förändring uti aflöningsförhållandena för arméens läkare, ansett sig ej höra förnya sin vid förra riksdagen väckta motion om fullkomlig likstämmighet i aflöningen för läkare och för officerare af motsvarande grad, utan inskränkt sig till att nu framställa följande förslag: att de vid sistförfluten riksdag provisionel fastställda lönetillökningarnc för arméens läkare måtto på ordinarie stat uppföras; — att alla vid ständiga garnisonskorpser anställde ordinarie läkare måtte, i öfverensstämmelse med hvad den för den militära hälsovårdens ordnande i riket bildade Kommitté uti underdånigt betänkande föreslagit och Kongl. Sundhets-kollegium uti deröfver afgifvet utlåtande tillstyrkt, utöfver den på stat uppförda lönen erhålla:
Regementsläkarno 400 R:dr och Bataljonsläkarne 300 R:dr R:mt, hvarigenom för Staten skulle uppkomma en utgift af 8,200 R:dr att på 25 garnisonsläkare fördelas; — att arméens läkare måtte vid kommenderingar erhålla lika dagtraktamente med de regementets eller korpsens Officerare, hvilka med dem egde lika grad, och inqvarteringspenningarne, efter enahanda grund, de garnisonerande läkarno tilldelas; — samt att Indelta arméens Bataljonsläkare måtte förklaras berättigade till delaktighet i de öfverskottsmedel, som bland regementets eller korpsens öfriga tjenstemän utdelas.
På sätt motionären anfört, hade Rikets sednast församlade Ständer, som för innevarande statsreglerings period provisoriskt beviljade en icke obetydlig förbättring i håde aflönings- och pensionsförmåner för arméens och Flottans läkare, i sammanhang dermed underdånigst anhållit, att Kongl.
Majk täcktes vid detta riksmöte till Rikets
Ständer afgifva nådigt förslag till ett fullständigt ordnande af såväl den militära som den civila helsovården i riket, hvarförinnan Rikets Ständer ansågo sig icke kunna företaga en slutlig reglering af ifrågavarande löne- och pensionsförhållanden.
I följd häraf hafva ock särskilda af Kongl. Majk tillförord. 28 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 84. nade Kommittéer sedermera utarbetat och till Kongl. Maj:t ingifvit underdåniga förslag i nämnda hänseenden; men dä Rikets Ständer ännu icke lått af Kongl. Maj:t emottaga nådig framställning i ämnet, synes det Utskottet, att Rikets Ständer svårligen kunna, under afvalctan derå, ånyo upptaga denna fråga till pröfning och afgörande i vidsträcktare mån, än som föranledes af det uti Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof meddelade förslag, att de vid förra riksdagen beviljade förhöjda löner i allmänhet måtto på stat definitivt uppföras. Häröfver har Utskottet, hvad angår de särskilda afdelningarne af arméen yttrat sig uti en föregående punkt
(Nio 24) af detta utlåtande; och, i händelse Utskottets deri gjorda hemställan vinner Rikets Ständers bifall, följer deraf, att motionärens framställning om uppförande på ordinarie stat af nu provisoriskt utgående löneförhöjningar till arméens läkare jemväl blifver af Rikets Ständer hufvudsakligen godkänd.
Hvad åter motionären i öfrigt föreslagit, dels om tillökad aflöning för de vid garnisons-korpser anställde läkare, och dels om rättighet till förhöjdt dagtraktamente äfvensom till delaktighet uti de så kallade öfverskottsmedlen, innefattar frågor, af hvilka Utskottet på nyss anförda skäl, icke anser lämpligt att Rikets Ständer nu ingå i pröfning, och lår således Utskottet hemställa, att förevarande motion icke må föranleda till annan åtgärd, än som påkallas af Rikets
Ständers beslut angående löneregleringen för arméen och dervid anställda läkare; kommande Utskottet att framdeles, vid behandlingen af de till 9:de Hufvudtiteln hörande frågor afgifva yttrande i anledning af hvad samma motionär föreslagit beträffande fält-läkarnes pensionering.
Matcrielen. 27:o.
Försvarsverket till lands i allmänhet eller Krigs-kollegii af delning ar.
I afseende på detta till flerfaldigt med landtförsvaret gemenskap egande föremål afsedda anslag, hvilket enligt nuvarande Riks-stat utgör 1,136,578 R:dr 89 öre, fördelade mellan Krigs-kollegii särskilda afdelningar för Artilleri-, Fortifikations- och Intendents-ärenden, hafva följande förändringar ifrågakommit: a) För Artilleri-afdelning en är uti Kongl. Maj:ts Proposition icke någon tillökning äskad i förut anvisade anslag; men då förvaltningen af arméens gevärsförråd tillhör denna afdelning, har Utskottet ansett sig böra här upptaga och besvara en af RiksdagS-fullmägtigen Johan Lekberg från Örebro län väckt motion om utdelning af gevär såsom premier åt bevärings-vnglingar.
Bcmälde
Riksdags-fullmägtig har nemligen erinrat, hurusom på sednare tiden den åsigt gjort sig allt mer gällande, att det vigtigaste vilkoret för en mindre nations sjelfständighet låge uti en allmän värnepligt, eller den stridbara befolkningens förbindelse att i farans stund värna fosterjorden.
För att denna förbindelse skulle på ett tillfredsställande sätt kunna fullgöras, erfordrades icke allenast vapenöfningar utan ock tillgång på vapen för landets ungdom.
Att denna ungdom tidigt blefve hänvisad till och handledd uti vapnens bruk vore visserligen både nyttigt och nödvändigt; men af största vigt vore äfven, att landets söner förvärfvade och fortfarande bibeliölle en mera utbildad färdighet i skjutvapens begagnande, hvilken ej kunde i tillräckligt mått förvärfvas under den inskränkta tiden för be värings-ex Greisen.
Detta ändamål kunde dock omöjligen uppnås, så länge tillgång på vapen saknades; men erfarenheten hade visat, att, så snart yng - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 84.
29 lindar ne kommit i besittning af skjutvapen, de i allmänhet med mycken håg egnado sig åt dylika öfningar, och ofta, fastän försedda med gevär af dålig beskaffenhet, deruti förvärfvat en synnerlig färdighet.
På grund häraf har motionären, för att på samma gång bereda en uppmuntran åt bevärings-ungdomen och gifva anledning till täflan dem emellan, föreslagit: att Rikets Ständer måtte för sin del medgifva och hos Kongl. Majit anhålla, att af Kronans vanliga exercis-gevär ett visst antal finge årligen vid hvarje beväringsmöte utdelas såsom gåfva och belöning åt sådana bevärings-ynglingar, som väl fullgjort sina åligganden och i allmänhet iakttagit ett godt uppförande; hvarjemte motionären, beträffande antalet af gevär, som borde sålunda utdelas, förslagsvis uppgifvit detta till 10,000, under erinran att för detta ändamål icke behöfdes nya, för arméen brukbara vapen, utan kunde härtill användas äldre gevär, som blifvit kasserade och utan gagn förvarades i förråden.
Utskottet har redan uti en föregående punkt af detta Betänkande (N:o 21) uttalat sin åsigt om angelägenheten af att landets Beväring måtte erhålla all möjlig öfning och färdighet i skjutvapens begagnande, och instämmer således helt och hållet uti hvad ofvanbemälde
Riksdags-fullmägtig härom yttrat och anfört.
Men i afseende på det af honom framställda förslag till befordrande af detta vigtiga ändamål, har Utskottet funnit, att detsamma, i anseende till gevärs-förrådens otillräcklighet, åtminstone icke för närvarande kan på det uppgifna sättet verkställas.
Tillgången på vapen är nemligen så inskränkt, att de gevär, hvilka ej vidare anses brukbara för arméen, måste användas vid bevarings-exercisen, men de, som äfven för detta ändamål finnas odugliga, begagnas derefter till öfning i bajonettfäktning; och, enligt hvad Utskottet inhemtat, skulle vapen af sistnämnda beskaffenhet i allmänhet ej utan våda kunna utlemuas för användande vid skjutöfningar.
Enär således gevärsförrådet, oaktadt den tillökning detsamma årligen erhåller, likväl ännu är otillräckligt för arméens i främsta rummet angelägna behof af vapen, skulle det af motionären åsyftade ändamål kunna vinnas endast genom anvisande af ytterligare anslag för gevärsförrådets ökande utöfver hvad Kongl.
Majit ansett vara för arméen erforderligt.
Anskaffandet af endast en tiondel utaf det antal gevär, motionären uppgifvit, skulle emellertid medföra en så betydlig årlig utgift, att Utskottet, med hänsigt till Statsverkets för andra oundgängliga behof anlitade tillgångar, anser sig för närvarande icke kunna förorda något förslag i sådan syftning; och torde derföre befrämjandet af omförmälda angelägenhet tillsvidare hufvudsakligen få ankomma på enskildt nit och omtanka.
Af nu anförda skäl föranlåtes Utskottet hemställa, att Riksdags-fullmägtigen Lekbergs motion för närvarande ej må till någon särskild åtgärd af Rikets Ständer föranleda. b) Enär Fortifikations-afdelningens anslag till bestridande af underhållet af Landtförsvarets hus och byggnader i fästnings- och garnisons-orter, hvilket alltsedan år 1832 utgjort 75,000 Ridr årligen, under den sednare tidon, i följd af arbetslönernas ovanliga stegring och äfven i anseende till förhöjda pris å byggnadsmaterialier blifvit alldeles otillräckligt, så att detsamma i medeltal med 34,000 Ridr årligen understigit hvad efter uppgifna behof skulle för nämnda underhåll erfordras, och då härtill vidare kommit, att sedan år 1845 af anslaget årligen 18,000 Ridr måst afses till underhåll af Gardes-regementenas kaserner, hvilket förut bekostades af de till Öfver-intendents-embetets disposition ställda medel, oberäknadt do flera andra byggnader, som under loppet af denna tid tillkommit, 30 Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 84. och hvilka likaledes af detta anslag- bordt underhållas, hade Chefen för Ingeniörskorpsen, på grund häraf yrkat en förhöjning deruti med 25,000 R:dr; — men Kongl. Maj:t har funnit ifrågavarande anslagshehof böra inskränkas till 10,000
R:dr, hvilket belopp Kongl. Majit således äskat såsom årlig förhöjning i nu utgående anslag.
Oaktadt ofvannämnda år 1845 uppkomna betydliga tillökning uti ifrågavarande utgifter, visar sig att detta anslag under den sedermera förflutna tiden lemna! full tillgång åtminstone för de nödvändigaste bchofven, enär i annat fall framställning om ytterligare medels beviljande säkerligen icke uteblifvit.
Utskottet måste således antaga, att anslaget från början blifvit bestämdt till högre belopp, än dåvarande förhållanden påkallade; och då nu Kongl. Majit funnit den af Chefen för Ingeniör-korpsen till 34,000 R:dr beräknade brist i tillgångarne böra nedsättas till 10,000 R:dr, synes det Utskottet, att äfven sistnämnda belopp bör kunna genom en omtänksam hushållning inbesparas, desto hellre som förvaltningen af de till försvarsverket i allmänhet under ofvannämnda gemensamma benämning anvisade betydliga medel icke är inskränkt genom någon af Rikets Ständer fastställd fördelning af tillgångarne, utan Kongl.
Majit hädanefter såsom hittills är oförhindrad, att för hvarje år genom utfärdande af special-stater bestämma beloppet af utgifterna under särskilda titlar.
Af dessa skill finner Utskottet sig således böra afstyrka bifall till den äskade anslagsförhöjningen. c) I anledning af Domkyrkorådets i Calmar underdåniga ansökan, att det ersättningsbelopp 1,650
R:dr, som årligen tillkommer Fortifikations-afdolningen, i följd af öfverlåtelse!! åt Calmar domkyrka af vissa f. d. fästningen i Calmar tillhöriga jordar och lägenheter, och hvilken ersättning, enligt Rikets Ständers beslut, blifvit af statsmedel anvisad till 1860 års utgång, måtte såsom ständigt anslag varda å Riks-statens 4:do Hufvudtitel uppfördt, har Kongl. Majit, då, på sätt Domkyrkorådet härvid anfört, Rikets Ständers afsigt med fästningslägeuheternas öfverlåtelse till domkyrkan skulle helt och hållet förfelas, om denna utgift på domkyrkan öfverflyttades, ansett nyssnämnda belopp böra uppföras såsom ständigt anslag på 4:de Hufvudtiteln samt föreslagit, att Fortifikations-afdelningens anslag måtte dermed tillökas; —■ och får Utskottet till denna al Rikets Ständers beslut vid sednaste riksmöte föranledda framställning tillstyrka Rikets Ständers bifall. d) Kongl.
Majit har vidare erinrat, hurusom vid sistförflutna riksdag för Intendents-qfdelning ens behof anvisades följande extra anslag att under åren 1858, 1859 och 1860 årligen utgå, nemligen:
Såsom förhöjning i beklädnads-passevolansen vid Svea och Andra Lif-gardesregementena, Lifgardet till häst, Konungens värfvade Hussar-Regemente och Sappörkompaniet 35,113: 78, till enahanda kostnader vid Svea och Götha Artilleri-regementen 15,187: 91, till Indelta arméens utredning såsom fyllnadsanslag .... 4,963: 83, tillhopa R:dr 55,265: 52.
Och då dessa utgifter, hvaruti, med hänseende till do under sistförflutna åren stegrade pris å beklädnads-materialier, särdeles å kläden och yllevaror samt läderpersedlar, äfvensom förhöjda arbetslöner, icke kunde förväntas nedsättning, vore af beskaffenhet att tillhöra det ordinarie anslaget för försvarsverket till lands i allmänhet, har, i enlighet med Krigs-kollegii derom gjorda hemställan, Kongl. Stats- Utskottets Utlåtande N:o 84. 31 Maj:t i nåder föreslagit, att förestående anslagsbchof måtte uppföras å ordinarie stat med 55,265 R:dr.
Derjemte och enär Kongl. Maj:t genom nådigt Bref den 12 April 1859 för passcvolansens fortfarande vid Wendes Artilleri-regemente, tillagt passevolantörerna en tillökning i regementets årliga bcklädnadsanslag af 4,335 R:dr 32 öre, har Kongl. Majit, af samma skäl som i afseende å de öfriga Garnisons-regementena blifvit anförda, föreslagit, att denna tillökning måtte såsom ett Intcndentsafdclningens behof, nu varda å ordinarie stat uppförd med 4,335 R:dr.
I afseende på de sålunda anmälda anslags-beliofven har inom BorgareStåndet blifvit af Herr Björck anmärkt, att redan vid 1853 och 1854 årens riksdag så betydliga medel blifvit af Rikets Ständer beviljade för komplettering af arméens förråder, att man bort förvänta, det ytterligare tillökningar af de för förrådens underhåll afsedda anslag icke skulle åtminstone under de närmaste åren ifrågakomma.
— Dock hade äfven vid sista riksdagen nya behof i detta hänseende blifvit framställda och anslagen till matericlen ansenligt förhöjda, hvarförutan Rikets Ständer, med afseende å do på sednasto tiden inträffade prisstegringar för innevarande statsreglerings-period beviljat flera extra anslag till betydliga belopp.
Den uti Kongl. Maj:ts Proposition gjorda framställning, att äfven dessa sednare nu skulle blifva uppförda på ordinarie stat, innefattade likväl enligt motionärens tanke, alltför öfvcrdrifna anspråk; — och då såsom skäl härtill åberopats de förhöjda prisen på yllevaror och läderpersedlar, borde dervid erinras, att åtminstone prisen på läder under hela året 1858 och början af år 1859 varit ovanligt låga, hvilket bort föranleda till någon minskning i utgifterna.
Men oaktadt varuprisens omvexling, hade emellertid visat sig att någon nedsättning i underhållskostnaderna för arméons förråd icke egt rum, utan att dessa tvärtom beständigt tillvexte: en omständighet, som syntes antyda, att något väsendtligt fel förefunnes i förvaltningen.
Förhållandet härmed borde derföre utredas och hvarken ökade anslag för närvarande medgifvas eller de förut beviljade af tillfällig beskaffenhet öfverflyttas till den ordinarie statsrcgleringen.
Äfven inom
Utskottet hafva under detta ärendes behandling framställningar förekommit i likartad syftning med Herr Björcks motion; och anser Utskottet sig först böra afgifva yttrande i denna dol af frågan, helst åsigtcrna om förvaltningens beskaffenhet onekligen måste inverka på bedömandet af förevarande anslagsbehof.
I nämnda hänseende har nemligen blifvit anfördt, att hushållningen vid anskaffandet af varor och persedlar för arméens förråd skulle vara i så måtto bristfällig, att, i anseende till vissa alltför strängt tillämpade formela bestämmelser, den uti författningar ne (Kongl. Reglementet, angående försäljnings-, upphandlings- och entreprenad-auktioner af den 3 Juni 1824, § 3) åsyftade allmänna täflan i verkligheten blifvit i väsendtlig mån inskränkt, så att endast få spekulanter vågade inlåta sig uti dylika företag, hvarigenom varorna blefvo för Staten dyrare, på samma gång som näringsidkarnes anspråk förnärmades; och skulle härtill isynnerhet bidraga dels att de uti Reglementet (§ 14) föreskrifna prof och modeller å alla varor vore på förhand och för en tid af flera år till de ringaste detaljer fastställda, utan afseende derpå, att mången gång varor af något afvikande beskaffenhet från det bestämda profvot, men billigare till pris, skulle lika väl uppfylla ändamålet; hvaraf följde att endast de personer, som under en längre tid arbetat på att inrätta sina tillverkningar i enlighet med de föreskrifna modellerna, kunde åstadkomma för krigsförvaltningen antagliga varor; dels äfven den omständigheten, att de personer, som hade att verkställa varornas besigtning (Kongl. Förordningen 32 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 84. den 20
December 1825) vöre utsedde efter sådana grunder, som icke Jemnade full trygghet derför, att levcrantörernes rätt och fördel blefve behörigen bevakade, hvilket förhållande jemväl måste afskräcka från en allmännare täflan.
Enär Utskottet icke kan bedöma, i hvad mån de sålunda gjorda anmärknlngarne lämpligen kunna och böra föranleda till ändring af hvad hitintills blifvit i berörda hänseende stadgadt, men de uppgifna omständigheterna likväl synas vara af den beskaffenhet, att de förtjena närmare utredning, har Utskottet ansett sig böra tillstyrka att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes taga i nådigt öfvervägande, huruvida uti nu gäl lande föreskrifter, angående upphandling och leveranser af varor för landtförsvarets behof samt dylika varors besigtning, må kunna vidtagas sådan ändring, att, utan åsidosättande af Kronans rätt, spekulanternas täflan underlättas och besparing i Statens utgifter derigenom beredes.