Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti 98 § Regerihgs-Formen och 63 § Riksdags-Ordliingen stadgades, att vederbörande Elektorer skulle, vid samma tillfälle, då de utsago Rikets Ständers JuStitise-Ombudsman, och på enahanda sätt, välja en man af de egenskaper, som hoS denne embetsman erfordrades, “att honom efterträda, ifall han, innan den nästföljande Riksdagen, skulle med döden afgå g hvarefter genom det år 1830 gjorda tillägg i dessa gruttdlägsbud blef föreskrifvet, huru förhållas borde i den händelse, att Justitim-Ombudsmännen eller hans utsedde efterträdare afsade sig det erhållna förtroendet eller med döden afgingc.
Genom dessa lagrum, hvilka, enligt den allmänna regeln i 83 § Rcgerings-Formen, skola, efter deras ordalydelse tillämpas, var således icke bestämdt, huru med Justitiae-Oinbudsmannens embete borde förhållas i den händelse, att han af svår sjukdom eller annat laga förfall vore hindrad att samma embete utöfva. Konstitution!-Utskottets Memor ial, A:o 10. 0 öfva.
Det synes vara att förmoda, att saknaden af denna föreskrift i Grundlagen ansetts kunna ersättas genom dess intagande uti den instruktion Rikets Ständer, jemlikt 96 § Regerings-Formen, skulle för Justitise-Ombudsmannen utfärda; och nämnde instruktion, vid Riksdagen år 1810 af Rikets Ständer besluten och af Kongl. Maj:t den 27 Februari samma år kungjord, innehåller ock i 25 §, att om Justitise-Ombudsmannen skulle finna sig af svår sjukdom eller annat laga förfall hindrad att sitt embete förestå, ege han rätt, att, till tjenstens förrättande under laga förfallotiden, påkalla den man, Rikets Ständer, likmätigt RegeringsFormens 98 §, utsett att honom efterträda, i fall han, innan nästinfallande Riksdag, med döden afginge.
Vid utfärdandet af nämnde instruktion har väl Kongl. Majit i Nåder förklarat
Sig, efter föregången granskning, icke hafva funnit densamma innefatta några föreskrifter, hvilka kunde anses stridande mot de för Justitise-Ombudsmannens embetsbefattning i Regerings-Formen lagda grunder; men den sålunda befunna öfverensstämmelsen med grunderna för sjelfva embetsbefattningen utesluter icke den betänklighet, KonstitutionsMJtskottet funnit deruti, att Grundlagen icke medgifver, att, under Justitise-Ombudsmannens lifstid, nans befattning må af annan person utöfvas i något fall, utom den i 5 § 14 moni.
Tryckfrihets-Förordningen särskildt omförmälda händelse, att åtal emot Justitise-Ombudsmannen i egenskap af Ledamot i Tryckfrihets-Kommittéen blefve anstäldt.
Det kunde med skäl erinras, att då 96 § Regerings-Formen icke i annat hänseende åberopar den särskilda instruktionen, än så vidt angar Justitise-Ombudsmannens egna embetsutöfning, och 98 § icke omförmäler utväljande af Suppleant för annat ändamål, än att efterträda Justitise-Ombudsmannen, i händelse af hans dödliga frånfälle, all annan, genom instruktionen åt Justitise-Ombudsmannens Suppleant uppdragen behörighet i detta embete, med undantag endast af ofvanberörde, i Tryckfrihets-Förordningen afsedda fall, lage i allo utom Grundlagens föreskrifter och således hade helt annan grund än sjelfva inrättningen af detta embete.
Det ligger i sakens natur, att den för Justitise-Ombudsmannen utfärdade instruktion, afsedd att närmare bestämma reglor för utöfningen af Justitise-Ombudsmannens i 96 § Regerings-Formen beskrifna kall, icke bör i något hänseende gifva vidsträcktare behörighet, än som med Grundlagens föreskrifter öfverensstammér; der stridighet emellan Grundlagen och instruktionen förekommer, bör densamma afhjelpas.
Att i förevarande fall rättelsen måste gälla Grundlagen, synes Utskottet uppenbart; och Utskottet, hos hvilket motion i ämnet blifvit af Herr Friherre af Ugglas, Gustaf, gjord, får derföre, till grundlagsenlig behandling, vördsamt öfverlemna förslag till denna förändrade lydelse af ofvanaulorda lagrum:
St. Prot. 48S3 S; 48Ö4. 3 Sami ä Haft. g 10 Konstitutions-Utskottets Memorial, A:o 10 Hegei ings-Formdn. § 98.
Elektorerne böra, vid samma tillfälle, då de Justitiie-Oinbudsmannen utse, och på enahanda sätt, välja en man af de egenskaper, som hos denna embetsman erfordras, att honom efterträda, i fall han, innan den nästföljande Riksdagen, skulle med döden afgå, samt att utöfva embete t under den tid JustihwOmbudsmq, nnen kan vara af svår sjukdom eller annat laga förfall derifrån hindrad.
1 händelse — — — utöfvas.
Riksdags-Ordningen. § 63, morn. 4. 4:o.
Elektorerne höra, vid samma tillfälle, dä Justitise-Omhudsmannen utses, och på enahanda sätt, välja en man af de egenskaper, som hos denna embetsman erfordras, för att honom efterträda, i fall han, innan nästföljande Riksdag, skulle med döden afgå, sami att utöfva embetet under ilen tul Justitice Ombudsrnannen kan vara af svår sjukdom eller annat laga förfall derifrån hindrad.
H e s e r v a t io n e r: äro anmälda af Herr Björck och Herr Billström.
STOCKHOLM, tvpouhafiska höheningkns boktkyckkki.
Uti>4. Konstitutions-Utskollets Memorial, M 11. 1 M 11.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 12 Juni 1834, kl. 11 f. m.
Memorial till Rikets Stander, med förslag till ändring af åtskilliga stadganden i Reg ering s-Formen och Riksdags-Ordningen, i afseende på behandlingen af en del regeringsärenden.
Fastän lagstiftarna i värt land redan i äldre tid fästat uppmärksamhet på angelägenheten att söka utstaka gränsen emellan domarens och de administrativa myndigheternas verkningskrets, i hvilket hänseende Rättegångs-Ordinantien af år 1614 finnes innehålla föreskrifter, har till sistnämnda myndigheters område fortfarande hört åtskilliga, på tillämpningen af de till den egentliga Statsförvaltningen och allmänna hushållningen hörande Författningar beroende frågor, som, ehuru innefattande rättstvister, ansetts icke böra skiljas från den administrativa behandlingen och öfverlemnas till domstolarnes pröfning.
Grunden för en sådan åsigt har varit dessa frågors egenskap att angå icke allenast de enskilda tvistandes rätt, utan ock samhällets fördel, till hvars befrämjande hvarje medborgare är förbunden att, äfven med uppoffring af egna önskningar och beräkningar, bidraga; hvilken egenskap ansetts utgöra en väsendtlig skillnad från de civila tvisterna inom domaremaktens område, der den ena personens anspråk på skydd mot intrång af den andra kan, såsom icke på det allmännas samfällda fördel och Statens derå grundade anspråk inverkande, efter den enskildes eget behag antingen göras gällande eller ock eftergifvas.
Af den fortfarande behandlingen på administrativ väg blef en följd att omförmälda frågor, efter deras pröfning hos de förvaltande embetsverken eller Rikets Kollegier, kunde slutligen till Kongl. Majit såsom regeringsärender inkomma.
Att de likväl icke alltid blifvit i full likhet med öfriga rege O D ringsärender behandlade, inhemtas af Regerings-Formen den 2 Maj 1720, som, jemte bestämmande, huruledes »Rikets ärender» skulle uti Rikets Råd föredragas och huru dervid skulle omröstas, särskildt i 20 § innehöll: »Följande saker blifva »vid lägliga stunder, och på den tid Kongl.
Maj:t sjelf dertill utnämner, till Kongl.
»Maj:ts särskildte afgörande föredragne, nemligen: i:o private mål, som angå en»skilde personer och hvarken under allmänna Riksvårdande ärender, eller Justitie»saker begripes, 2:o alla enskilda angelägenheter, hvaröfver Kollegier eller andra »vederbörande insändt deras betänkande; men skulle Kongl. Majit vilja gå ifrån Dih. lill R.
Prot. 1835 & 1834. 5 Sami. 6 Haft. 1 Konstitutions -Utskottets Memorial, M 11. »Kollegiernas mening, då afgöres saken med Rads råde.» Likaledes hade Regerings-Formen den 21 Augusti 1772, efter uppräknande af vissa regeringsärenden de der, likasom justitie-ärenderna, skulle i Rikets Råd föredragas, bland hvilka dock ej förekommo de administrativa tvistefrågorna, uti 12 § bestämt: »alla ären»der, som ej äro här ofvanföre undantagne, låter Kongl. Majit sig i kabinettet »föredraga, eller ock på en af divisionerna af Rådkammaren, om det Kongl. Majit »lämpligare synes, eller ock Kongl.
Majit ville deröfver inhemta fle.re Riksens Råds »tankar; men då bör det likväl anses, som hade det varit föredraget i kabinettet.»
Deremot blef genom Regerings-Formen den 6 Juni 1809 lika ordning i behandlingen hos Kongl. Majit af ifrågavarande mål, som af öfriga regerings-ärenden, med undantag af ministeriela mål och kommandomål, stadgad.
För att hos Konungen uti Stats-Rådet föredragas, skulle de beredas af vederbörande Stats-Sekreterare och den embetsmyndighet, som, under benämning af Allmänna Ärendernas Beredning, sammansatt af åtta personer, egde i alla der förekommande mål afgifva sina underdåniga yttranden, att hos Konungen uti Stats-Rådet anmälas; men efter den år 1840 beslutna förändring af Stats-Rådets organisation och indragningen af Allmänna Ärendernas Beredning, hafva Departements-Cheferna, hvar och en för sitt Departement, fått åliggande att dessa och öfriga mål bereda och inför Konungen i Stats-Rådet föredraga.
I äldre tid och ännu under den, då, på sätt ofvan är anfördt, de administrativa tvistefrågorna hos Kongl. Majit hänfördes till kabinettsmål och ansågos icke böra vara till behandlingen underkastade samma former, som andra regeringsärender, var deras antal och mångfald otvifvelaktigt vida inskränktare, än den allt mera fortgående utvecklingen af samhällets inre lif, näringarnes och de allmänna hushällnings-anstalternas tillväxt och kommunalväsendets ordnande under sednare tid kunnat medgifva.
Ehuru genom Kongl.
Förordningen den 17 April 1828 styrelseverkens domsrätt upphäfdes i vissa mål och dessa hänvisades lill behandling vid allmänna domstolarne, måste på den fordna banan fortgå en betydlig mängd af tvistiga mål, hvilka kommo att öfverhopa Föredraganderne hos Kongl. Majit med trägnare arbete och i större mån upptaga den tid, som erfordrades för de egentliga statsmannavärfvefi, eller de ärenden, hvilka rättast få benämningen af regerings-ärenden.
I Nådig Proposition till Rikets Ständer den 6 Juli 1840, angående upphörande af Konungens två röster i Högsta Domstolen, yttrade Kongl. Majit, att »Styrelsens göromål ökades i samma mån folkmängden tilltoge samt »handel och alla näringsgrenar, äfvensom begreppen och' kunskaperna vunno en »större utveckling.
Handläggningen af de ärenden, som underställdes Kongl. Majit »i Stats-Rådet, hade blifvit försvårad, icke blott genom den brist på tydlighet, »sorn understundom röjde sig i lagarne, utan äfven genom den mängd Förordnin»gar, Reglementen och Kongl.
Bref, som utgjorde Statens civila och administrativa »lagstiftning, och hvaraf åtskilliga, som förskrefvo sig från aflägsna tider, buro Konslilutions-Ulskolleis Memorial, JYs 11. 3 »stämpeln af samma obestämdhet, som utmärkte sä många andra länders lagar.
»Dessa ärenden voro utom dess så talrika och till en del så invecklade, att det »trägnaste arbete, i förening med den djupaste menniskokännedom och den full»komligaste vana vid allmänna ärenders behandling knappast gjorde tillfyllest, för »att kunna afbörda åliggandet, att samvetsgrant undersöka hvarje mål samt afgöra »det i enlighet med författningarne och till allas nöje.» Då Kongl. Majit genom Nådig Proposition den 30 Oktober 1844 i Nåder väckte fråga om sådan ändring i Regerings-Formen, till följd hvaraf antalet ledamöter i Högsta Domstolen skulle kunna förökas, fästade Kongl. Majit Rikets Ständers uppmärksamhet på den fördel samma Grundlagsändring skulle medföra deruti, att till Högsta Domstolen kunde öfverlemnas någon del af de besvärsmål, hvilka afgjordes af Konungen i StatsRådet, nemligen sådana, som egentligen utgjorde rättstvister; hvilken proposition dock ej blef af Rikets Ständer bifallen; hvadan det fordna förhållandet i afseende på behandlingen i Stats-Rådet af besvärsmålen oförändradt fortfarit.
Konstitutions-Utskottet, som haft att granska de i Stats-Rådet sedan sistförflutna Riksdags början intill närvarande Riksmöte förda Protokoll, har dervid varit i närmaste tillfälle, att öfverskåda vidden och mångfalden af de göromål, som tillhöra ledamöterna af Konungens Stats-RSd, och att uppfatta, till hvilken grad vår samhällsförfattning, i olikhet mot förhållandet i andra konstitutionel samhällen, ökat tyngden af Konungens höga kall genom anspråket på Hans egna pröfning af en stor mängd olikartade tvistefrågor, ofta af den mörka och invecklade beskaffenhet, att deras utredning fordrar trägen möda hos embetsmannen, sorn har deras behandling sig uppdragen, och följaktligen äfven måste vid föredragningen inför Kongl.
Majit för bibringande af den noggranna kännedom af ärendet, som dess pröfning nödvändigt förutsätter, i betydlig mån taga i anspråk den för de egentliga riksvårdande ärenderna erforderliga tid.
De härutinnan väckta betraktelser fästa sig i synnerhet vid det betänkliga deruti, att
Departements-Cheferna måste under störande afbrott genom omsorgerna för dessa besvärsmals beredning och föredragning, egna sin uppmärksamhet åt de stora vigtigare statsangelägenheterna, hvilka vanligen genom sin omfattning och betydenhet fordra långvarigare odelad omtanka, och i afseende å hvilka ärender anspråket på Departements-Chefernas verksamhet uttalar sig i allmänhet lika starkt, fastän tyngden af de särskilda göromålens mängd och mångfald måste för dem, som kommit i tillfälle, att å förhållandet fästa närmare uppmärksamhet, tydligen visa sig såsom hinder, att detta anspråk varder i allo tillfredsställdt.
Det ligger nemligen i sakens natur, att behandlingen af de stora, på hela samhällets utveckling direkte inverkande angelägenheterna, såsom lagstiftningen, förbättring af läroverken och öfriga samhällsinrättningar, med mera, måste anses ega högre vigt, än sysselsättningen med lösning af de hos Kongl. Majit fullföljda enstaka rättstvister; men det är ock uppenbart, att behandlingen af dessa rättsfrågor icke kan eller bör 4 Konstitutions-Utskottets Memorial, Jtf 41. för någon längre tid afstadna.
Utom den skada, som genom sådant långvarigare uppehåll måste för den enskilde och, i följd af samma frågors egna beskaffenhet, afven för det allmänna, uppkomma, skulle betänklig olägenhet genom den hopade mängden af sådana, på handläggning beroende mål för föredraganden inträffa.
Det kunde således icke klandras, om föredraganderne städse dela sin tid och verksamhet emellan dessa, till deras vigt så olika föremålen för deras omsorg.
Men hvilketdera ock må inträffa, antingen att statsmannen sålunda komme i nödvändighet, att i någon mån lemna å sido det, som är hans egentliga bestämmelse, för att handlägga ärenden af mindre allmän vigt; eller att dessa ärenden icke kunna behandlas med den skyndsamhet, hvarå de i och för sig ega grundadt anspråk; så ligger häruti ett förhållande, som antyder, att samhällsförfattningen i denna del icke uppnått sitt mål.
Med fästadt afseende å hvad Kongl. Maj:t, såsom redan är omförmäidt, tillförene gifvit Rikets Ständer tillkänna angående förhållanden, som utmärka behof af förändring i Grundlagens föreskrifter om behandlingen af en del regeringsärenden, och på grund af hvad Utskottet i ofvanberörde måtto vid Stats-Rådsprotokollens granskning inhemtat samt med föranledande af en utaf Herr Grefve Lagerbjelke, Gustaf, inom Utskottet väckt motion, har Utskottet tagit i öfvervägande, hvilken förändring i Grundlagens stadganden om regerings-ärendernas behandling må anses vara af omständigheterna påkallad.
Denna fråga är af betydlig vigt och således förtjent af den uppmärksamhet, att, sedan Rikets Ständer funnit hinder möta för antagande af den utväg till olägenheternas afhjelpande, som varit af Kongl. Maj:t i Nåder föreslagen, Rikets Ständer å sin sida torde böra framställa det förslag, som kan finnas lämpligt.
Grunden för den åsigt, att de ifrågavarande administrativa eller ekonomiska rättsfrågorna ej böra till allmän domstols pröfning hänskjutas, är i det föregående antydd; och i afseende härå förekommer vidare, att de ekonomiska författningarnes rätta tillämpning fordrar sådan närmare bekantskap och förtrogen vana i statsförvaltningens många olika grenar, den djupare kännedom af landets behof i hvad,till den allmänna hushålluingens och näringarnes befrämjande hörer och deri erfarenhet i de dertill hörande angelägenheters praktiska behandling, som vanligen icke genom de egentliga domarevärfvens handhafvande vinnes.
Den ekonomiska lagstiftningen måste byggas på andra grunder, än som för den allmänna civila lagstiftningen kunna göra sig gällande; denna sednare kan innebära ett vidtomfattande, för hela landet tillämpligt system, som icke är till sin varaktighet och fortfarande lämplighet beroende af oftare inträffande vexlingar i de förhållanden inom samhället, efter hvilka lagstiftningen bör foga sig, då deremot den ekonomiska lagstiftningen måste afse olika förhållanden och behof inom spridda orter, följa särskilda grunder för de mångfaldiga olika riktningarne af den industriel verksamheten och undergå förändringar i den mån denna verksamhet hunnit vidga Konslilulions-UtskoUels Memorial, M il. 5 eller ombilda de föremål, som ligga inom kretsen för lagstiftarens omsorg.
Af denna olikhet i sjelfva lagstiftningens särskilda grenar följer skillnaden i de nödvändiga egenskaperna hos dem, som skola tillämpa lagarne.
Hvarken på det ena eller andra området kan lagstiftningen så noga förutse hvarje möjligen förekommande fall, att särskilda fullständiga föreskrifter kunna i förlättningarne meddelas.
Då ett sådant, i lagen ej förutsedt fall företer sig i den allmänna civila lagskipningen, har domaren att följa endast lagens anda och mening, den allmänna princip, som genomgår hela lagen, då deremot, såsom ofvan är antydt, den ekonomiska författningen icke är byggd på sådant vidsträcktare system, utan hvilar på mera tillfälliga grunder; hvadan vid dess tillämpning, om den skall ske på ett sätt, som tillfredsställer så väl den enskildes, som samhällets anspråk och uppfyller lagstiftningens rätta syftemål, oundgängligen erfordras kännedom af de förhållanden i praktiska lifvet, som bestämma verkningarne af författningens tillämpning i den ena eller andra riktningen.
Om de administrativa besvärsmålen, hvilka äro af så mångfaldig art och fordra så olika erfarenhet och kunskaper för deras handläggning, skulle till allman domstol öfverlemnas, borde dennas sammansättning ske med tillökning af ledamöter från statsförvaltningens olika grenar; men dessa ledamöter kommo vanligen att sakna erforderliga djupare kunskaper och större vana vid de egentliga justitie-målens bedömande, och sålunda vore domstolens organisation uppenbart förfelad.
De administrativa tvistemålen, hvilka ofta äro af beskaffenhet att fordra skyndsamt slut, skulle icke eller vinna på beroendet af de tyngre och långsammare formerna för domstolarnes förhandlingar.
På dessa grunder har Konstitutions-Utskottet icke kunnat betrakta, den utväg, hvarå uppmärksamheten förut varit fästad, eller att ifrågavarande besvärsmål skulle till Högsta Domstolen öfverlemnas, såsom den rätta för afhjelpande af den anmärkta olägenheten.
Den utväg, som kunde finnas i sådan förändrad organisation af Rikets Kollegier, att dylika måls fullföljd till Kongl.
Majit kunde anses ej vidare böra medgifvas, skulle förutsätta en vidsträckt rubbning af nuvarande förhållanden, och derjemte strida mot den af Rikets Ständer tillförene yttrade åsigt, som fastat vigt dervid, att nationen sedan urminnes tider varit van att se högsta pröfniugen af frågor om lagarnes tillämpning vara landets regering tillhörig.
Icke eller har Utskottet kunnat antaga den åsigt, som under öfverläggningar inom representationen i anledning af Kongl. Maj:ts ofvannämnda Nådiga Proposition af den 30 Oktober 1844 blifvit yttrad, att om de konsultativa StatsRådens antal ökades, så att flera fran Departemental-förrättningar lediga Rådgifvare funnos, ifrågavarande ändamål skulle vara vunnet derigenom, att sådana ledamöter af Stats-Rådet använde 'särskild omsorg på de så kallade besvärsmålens förberedande till Konungens pröfning.
Om Departements-Cheferna ändock skulle bibehålla åliggandet, att i Stats-Rådet föredraga de sålunda af konsultativa StatsRådsledamöter förberedda målen, så vore för Departements-Cheferna föga vunnet i c Konslilulions-VtshoUets Memorial, M 11. besparing af tid och möda, dä naturligtvis sjelfva föredragningen skalle förutsätta inhemtad fullständig kännedom af dessa mål.
Att emellan särskilda ledamöter i Stats-Rädet dela föredragningen för ett och samma Departement, vore att upphäfva den enhet och ordning, som åsyftades med den genom 1840 års Grundlagsförändring införda Departemental-Stvrelsen; och i allt fall skulle sålunda icke vinnas hvad som vid en ändring af Grundlagens stadgande i förevarande hänseende otvifvelaktig! bör vara det förnämsta målet, nemligen angelägenheten att i väsendtlig mån minska antalet af de icke i egentlig mening riksvårdande ärenden, hvilkas föredragning inför Konungen i Stats-Rådet otvifvelaktig! måste förorsaka stor inskränkning af den tid och omsorg, samhällets angelägenheter af högre vigt taga i anspråk.
Ett förslag af annan syftning, än de nu omförmälda, har deremot synts Utskottet ega i alla hänseenden ett afgjordt företräde.
Då nemligen de besvärsmål, om hvilka nu är yttradt, och till hvilka ej böra hänföras hos Kongl. Maj:t genom besvär fullföljda frågor om tjensters tillsättning, såsom redan är antydt, icke omedelbart angå de verkliga riksvårdande ärendena, utan i afseende på lämpliga formen för deras behandling, såsom hos Kongl. Maj:t fullföljda tvistefrågor, kunna ställas i jemförelse med dem, i hvilka Konungens pröfningsrätt är genom Grundlagen åt Högsta
Domstolen uppdragen, synas dessa mål kunna, såsom med justitiacärenden skett, öfverlemnas till en särskild myndighet, som i Konungens namn utöfvade
Dess pröfningsrätt; hvilken myndighet borde utgöras af ett lämpligt antal ledamöter med sådana egenskaper, som i allmänhet erfordras för beklädande af högre embeten inom statsförvaltningen, hvarigenom tillfälle vore att låta dessa till deras beskaffenhet mångfaldiga mål komma under pröfning af män med samlad' mångsidig kunskap och erfarenhet i statsförvaltningens alla grenar; och hvilken auktoritet, om ledamöternas antal blefve sådant, att deruti äfven kunde inrymmas det högre måttet af juridisk kunskap och erfarenhet, skulle kunna tillfredsställa anspråken på ärendenas bedömande icke allenast med närmare kännedom af de förhållanden, som bestämma riktningen åt den ekonomiska lagstiftningen, utan ock med den säkrare vana vid lagbuds noggranna tydning samt vid rättegångsformers tillämpning och beslutens uppfattning med nödig säkerhet och klarhet, som i allmänhet anses i synnerlig mån genom den juridiska embetsmannabildningen och domarekällets handhafvande förvärfvas.
Sålunda vore för utöfningen af Konungamaktens högsta pröfning af tvistefrågor enahanda sätt utstakadt genom de begge likartade myndigheterna:
Domstolen och den nu ifrågaställa, dessa skiljande sig från hvarandra endast i hvad som, till följd af beskaffenheten hos föremålen inom hvarderas verkningskrets, måste vara olika.
Genom sådant anordnande af den nya institutionen, att de ärenden, hvilka afsågos till föremal för dess verksamhet, fortfarande kommo att ingå och beredas i det Departement, hvartill de förut höra eller, likmätigt 6 § Regerings-Formen, Konstitutions Utskottets Memorial, JYs ii. 7 framdeles kunna komma att såsom regeringsärenden hänvisas, och genom bestämmande, att Departements-Cheferna skola ega att, då de så nödigt' anse, i nämnde auktoritet deltaga i öfverläggningen uti de till deras
Departementer hörande mål, komme att bibehållas det nödvändiga sambandet emellan lagstiftningen och lag o n o ö skipningen.
Departements-Chef komme sålunda icke att sakna kunskap om sättet, hvarpå de från Konungen utgående författningar tillaippades, hvilka brister i dem kunde vid tillämpningen röja sig och hvilket behof af nya författningar sig yppade; till den pröfvande myndighetens handläggning komme icke något mål, om hvars tillvaro och beskaffenhet
Departements-Chefen måste sakna kännedom; han komme alltid att ega kunskap om tiden för föredragningen af de ärenden, hvilkas behandling han funne sig böra öfvervara, och blefve således icke nödsakad att genom närvaro vid mindre vigtiga ärendens behandling uppoffra den tid han för sina embetsgöromål inom Departementet behöfde.