Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Isynnerhet äro hennes älskliga genretaflor med motiv från familjelifvet och barnkammaren mycket kända och omtyckta.
Hon kommer att bi- draga med flere dylika och dessutom med porträtt.
Fröken Charlotte Wahlström är landskaps- målarinna par preference och hennes goda penselföring, säkra blick oeh uppfattning af naturens skönhet lämnar en säker borgen, för att hon på utställningen kommer att väcka berättigadt uppseende och försvara sin plats som en af våra främsta kvinnliga landskapsmålare.
Fröken Norström är skulptris och som så- dan begåfvad med rika konstnärliga anlag.
Hon representeras af flere arbeten.
Så hafva vi fru Anna Norstedt, en af vårt lands talangfullaste konstnärinnor.
Fru Nor- stedt målar » stilleben » och anses inom konst- världen såsom utöfvare af denna ytterst svåra konstart vara ovanligt » styf ».
Vare sig att hon målar några praktfulla syrener i en vas eller några läckra sydfrukter på ett fat, så är färgen briljant och natursan- ningen slående.
Fru Anna Hirsch-Pauli kommer att expo- nera » Alienus », » Blondin », ett par porträtt samt utsikt af Visby.
Fröken Maria Nilsson utställer äfven ett par goda porträtt och fröken Maria Zetterlund likaledes ett dylikt.
Fröken Ida Tarnström är en g o d land- skapsmålarinna och har redan vunnit gan- ska mycket erkännande.
Hon kommer att exponera » Furuskog i gråstämning », » Sol- belysta furustammar » samt dessutom illu- strationer och textning till Viktor Rydbergs sköna dikt » Barndomspoesien ».
Så hafva vi vår framstående, af alla äkta konstens vänner välkända porträttmålarinna fru Hildegard Thorell.
De flesta af Iduns läsarinnor känna henne nog, åtminstone från vårt Nationalmuseum, hvilket äger flere ar- beten af hennes nobla pensel.
Det allra förnämsta af hennes arbeten torde vara por- 1897 trättet af professor Börjeson.
Det är slående likt och fullt af spelande lif och karaktär.
Slutligen bidrager fröken Valborg Hellström med ett par genretaflor, och härmed torde j a g få afsluta min lilla revy öfver våra målarinnor oeh skulptriser.
Det är mycket möjligt att ett eller annat namn undfallit mig, men det torde_benäget förlåtas.
Glöm- skan skall nog repareras, när utställningen väl kommit i gång och man hinner gå i fullständig ordning med frågorna.
Emellertid ser man redan nu, att de kvinnliga konstnärerna blifva ganska talrikt representerade på utställningen; och att ar- betena äro värdefulla, kan man döma däraf, att jurymännen ingalunda varit släpphändta och lagt fingrarna emellan.
Så mycket vackrare är det, att endast få af våra kvinn- liga konstnärers arbeten blifvit refuserade.
Man kan vara viss o m att det icke är be- roende af artighet, utan af ren, omutlig rättvisa.
« " Vår gamla kyrka. "
K yss gjorde du, min.
vän, ett besök hos oss i vår gamla prästgård — du såg allt, lindar lönnar, syrener — hela vår hjärtefröjd, all vår ögonlust.
Vill du åter komma med mig och denna gång se vår barndoms tempel?
Du behöf- ver inte gå långt, några steg bara och du är framme.
Högt uppe på backens krön ligger hon, vår kyrka; du ser, äfven hon är inbäddad i lönnar och lindar.
Just nu, i m a j, veckla de förra ut sina gula, doftande, klibbiga blommor — det är härligt, inte sant?
— Ser du, hur vackert det smärta tornet och de hvita murarne skymta fram mellan trä- den?
Visst är hon kanske, på närmare håll sedd, litet bräcklig och illa medfaren, vår kyrka, men så är hon ock icke ett nyare tiders barn, skall du veta, utan åtskilliga sekler gammal.
Släkte efter släkte har vuxit upp ikring henne, har samlats inom hennes murar årtionde efter årtionde, har till sist funnit hvila där ute på den stilla kyrkogården.
— Men hon står ännu kvar och öppnar allt fort sina dörrar för vilsna sinnen och hjärtan.
— — Men vi skola väl stiga i n; vi sätta den gamla rostiga nyckeln i låset och vrida om.
Känner du en sådan fuktig luft här slår emot dig?
Den för med sig en egendomlig stämning — gamla svunna tider fläkta dig till mötes.
— De hvitrappade, af tiden illa medfarna väggarne blicka ned på dig så allvarsamt.
Det är som ville de säga dig ett välkommen, som ville de bringa dig en fridshälsning, du, som kommer därutifrån stora världens jäkt och äflan.
Vi gå uppför den smala gången fram till det lilla koret med dess trånga altarrund och gamla konstlösa altartafla, föreställan- de nattvarden.
Där på höger hand ser du predikstolen — \ ej som i nutidens tempel konstnärligt snidad och arbetad, utan enkel och anspråkslös som kyrkan själf.
Och bänkarne — ja, bekvämlighet sakna de helt och hållet med sina raka ryggar och så trånga och smala som de äro till!
Du finner, att allt är mycket ålderdomligt och primitivt.
— Och däruppe har du orgel-
IDUN 1897 läktarn med den lilla orgeln; denna sist- nämnda i stil med allt det öfriga, den har ingalunda de nutida instrumentens mjuka, vackra, fylliga ton.
— Men allt detta gamla, bristfälliga, det har något säreget med sig — i synnerhet när man vuxit upp därvid, när det är samman- väfdt med alla ens skönaste barndoms- och ungdomsminnen.
Hit har man kommit sön- dag efter söndag och lyssnat till ordet och deltagit i psalmsången — vid detta altare böjde man första gången knä i gråt och böner.
— A c k, du skulle se vår kyrka, då barnen » gå f r a m », som det heter — det är något af det vackraste och ljufvaste jag vet !- Då äro väggarne behängda med eklöfskransar, pelarne omvirade med grönt, predikstolen höljd af blommor — - syrenklasar dofta i fönstren och liljekonvaljekvistar äro satta här och hvar i bänkarne.
Och så hela altaret täckt af blommande krukväxter — den gamla taflan synes ej för e n mängd af ljusröda geranier, blodröda fuchsior, hvita pelargonier.
Och så de unga där rundt kring altaret i allvarsdräkt, själfva fagra vårblomster — hela den högtidliga stillheten, de uppfordrande frågorna, de bäfvande svaren — du skall se och höra det allt, jag tror icke ditt öga blefve torrt därvid.
Den synen och det intrycket skulle följa dig där ut i världen, jag är viss därpå.
Eller en julotta — med de smärta enarne framme i koret, de många ljusen och det jublande: » Var hälsad sköna morgonstund. » Då känner, man att det är jul — det är som fläktade änglavingar rundt ikring en.
Eller du skulle vara med i nyårsbön, då man samlas här för att helga årets sista timmar åt Herren och utbedja sig välsignelse för den nya tiden.
» Herre, blif när oss, » ljuder det i hågen — » dagen är forliden — det lider mot aftonen. » — — Men det hastar, vi måste väl gå — den tunga dörren faller igen efter oss, vi stå åter ute under den blå himlen.
Du skall bort igen, bort från vår lugna vrå af värl- den, dit knappast några stormar nå.
Så tack för att du kom — och bryt dig några klasar af de doftande lönnblommorna så- som minne af oss och vår gamla kyrka.
* TJnun fffinilnunlinTi nn I HU fl I HHI lllltlll JJUlHgjlll ll (U UUU11 ä r u u s reda.
m o r s!
bästa Prenumerera njaip- å när- maste postanstalt.
H e l t å r 3 f o -, * U r notisboken.
Stockholmsutställningen öppnas, såsom från början bestämdt var, i morgon lördagen den 15 maj kl. 12 middagen af konungen i närvaro af drottningen, danska kronprinsen och kron- prinsessan jämte deras döttrar prinsessorna Thyra och Ingeborg, kronprinsen och den kungliga fmiljens öfriga medlemmar, riksdagens hrr leda- möter, ledamöter af akademier och lärda sam- fund i riket m. fl.
Vi hänvisa för öfrigt till an- nonsen i dagens nummer.
Kvinnliga legitimerade läkare.
Sedan vid Karolinska institutet nyligen examinerade medicine licentiaten Anna Magdalena Stecksén, dotter af generalmajoren J. O. B. Stecksén och hans maka, född Hjertman, nu blifvit af medici- nalstyrelsen förklarad för legitimerad läkare, fin- nas i vårt land fyra legitimerade kvinnliga läkare, nämligen medicine licentiaterna Karolina Olivia Widerström, född i Helsingborg den 10 decem- ber 1856, medicine licentiat vid Karolinska in- stitutet 1888, Hedda Albertina Andersson, född i Malmö den 24 april 1861, medicine licentiat i Lund 1892, Maria Lovisa Folkeson, född i Stora Mellösa inom Örebro län den 4 mars 1863, medi- cine licentiat vid Karolinska institutet 1896, samt Anna Magdalena Stecksén, född i Stockholm den 27 maj 1870.
Samtlige äro bosatta i hufvudsta- den.
Af de tre förstnämnda har Idun, hvar på sin tid, meddelat porträtt och biografier.
Till grafvens ro har i dagarne ingått en af hufvudstadens äldre invånare fru Anna Caro- lina Böhme i den höga åldern af 85 år.
Hon var änka efter framlidne musikdirektör Böhme samt dotter af en i forna dar mycket anlitad Stockholmsläkare, medicine d:r Villman, som, utnämnd till fältläkare, deltog i finska kriget 1808 — 09.
Den aflidna syntes i sin ungdom vara ett lyckans skötebarn.
Hon var utrustad med sällsynt fägring, hvarom hennes regelbundna drag ännu i sena ålderdomen vittnade, och hade ett ljust hufvud samt stor begåfning i hvarjehanda ämnen.
Särskildt var hon mycket musikalisk och väckte äfven uppmärksamhet genom sin färdighet att teckna i svartkrita, hvarför hon rönte stort erkännande.
Emellertid fick hon, i likhet med så många andra, tvärtemot hvad ungdomen lofvade, pröfva lifvets växlingar och vedermödor, hvilka hon dock, olik de flesta, tåligt fördrog, utan att klaga eller förbittras.
Vid den vördade gamlas bår stå sörjande barn, barn- barn, barnbarns barn och vänner.
Hennes lik brändes i härvarande krematorium.
Till de sårade grekerna.
Det af Röda korsets damkomité ledda arbetet för beredande af sjukvårdsartiklar åt sårade greker har nu af slutats.
Sammanlagdt 15 lårar förbandsartiklar med en vikt af inalles 900 kg.
ha afsändts till svensk- norske generalkonsuln i Piræus af vidare be- fordran till prof. åkermän, som skall ta hand om och dela ut dem.
Eörbandsartiklarne utgöras af förbandspaket, lakan, linnebindlar kompresser 151 Hilma Ahlberg, i hjärtliga och väl valda ordalag tolkade föräldrars och barns tacksamhet för allt det osparda nit, all den uppoffrande kärlek frö- ken F. alltid, såsom ledarinna och lärarinna åda- galagt.
Och såsom ett uttryck af allas vördnad, kärlek och tacksamhet bad hon att få öfverlämna ett minne.
Detta utgjordes af en särdeles vac- ker och smakfull kafteservis af nysilfver.
Djupt rörd tackade fröken Fernander för den vackra hyllningen, sägande att i Davids 103:dje psalm: » Lofva Herren min själ! » kunde hon bäst finna uttryck för sitt hjärtas känslor, hvarpå denna härliga psalm såsom text för morgonbönen upp- lästes.
Södra teatern har rustat sig till utställnings- öppnandet med ett tillfällighetsstycke af F. Hed- berg, som gick för första gången i tisdags kväll och bär namnet » Under utställningen ».
Egent- ligen är det en gammal bekant, om man ser den närmare efter i sömmarne, så gammal som från år 1866 till och med och dess exposition, men kapprocken har blifvit nödtorftligen moder- niserad med några nya klutar i form af anspel- ningar och kupletter för dagen.
Den nog en smula naiva, men godmodigt lustiga farsen slog rätt lifligt an, särskildt hr Bergström som den toujoure vaktmästaren-småländingen, som hyr ut » andras rum » åt en mycket internationell ut- ställningspublik.
Som efterpjäs ges fortfarande enaktsskämtet » Konstens fackla eller Den stora sångarstriden », en munter travesti på det mångomskrifna opera- krakel, som nyligen uppfördes till en visa för allt landet.
är den bästa gåfva till de unga.
Afsltitningen ägde rum vid Hulda Lundins slöjdkurs den 6 maj.
I kursen hafva 42 elever deltagit.
Nästa kurs börjar enligt annons i dagens tidning den 6 nästkommande september.
* Vissnande minnen.
Madame Julielte Adam, den ryktbara utgifvarinnan af den parisiska Tidskriften » Nou- velle Revue », namnes bland de utländska gäster, som i sommar äro att hitvänta till vår ut- ställning.
Af Vera Vinge.
Äppelblommorna.
Fredrika JBremerförbundets medicin- ska stipendier ha tilldelats, det å 400 kr.
kand. Signe af Klintberg och det å 500 kr.
kand. Hanna Chr.
Hyllad lärarinna.
Till Idun skrifves: Nya Elementarskolans för flickor i Örebro förestån- darinna, fröken Ottilia Fernander, som onsdagen den 21 april fyllde 50 år, blef därvid föremål för en vacker hyllning.
Fröken F .. som i fjol fi- rade sitt 25 års jubileum med skolan, uppvakta- des nu på sin födelsedag af forna elever, hvilka förärade den högt afhållna och värderade lära- rinnan ett särdeles prydligt och vackert bokskåp af ek.
På f. m. anlände äfven en deputation af Kristliga Föreningen af Unga Kvinnor i Örebro, hvars stiftarinna och ordförande fröken Fernan- der varit och i hvars skollokal föreningen alltid haft sina möten, samt öfverlämnade å förenin- gens vägnar ett smakfullt blomställ af nysilfver, hvarvid föreningens tacksamhet och tillgifvenhet tolkades i några lyckönskande verser.
En mängd telegram och lyckönskningar från forna å andra orter vistande elever samt för öfrigt från vän- ner och bekanta inströmmade under dagens lopp.
Som påsklofvet ännu å onsdagen varade och många elever voro hemresta öfver helgen, hade skolans lärare och lärjungar väntat med sina lyckönskningar till torsdagsmorgonen.
Vid in- trädet till morgonbönen i den gemensamma sam- lingssalen, hvilken dagen till ära var vackert och smakfullt dekorerad med blommor och grönt och där förut alla skolans lärare och lärjungar hög- tidsklädda stodo samlade, möttes fröken Fernan- der af sång, hvarefter en af lärarinnorna, fru S e tilltalade mig genom siii vårliga täckhet, sin tjusande friskhet, de båda sjuttonårin- gar, som en vacker dag döko upp vid det vackra lilla fiskläge, där jag tagit min sommarbostad.
De voro tvillingar, klarögda, ljusa och skära — tvänne äppelblommor, som voro hvarandra så lika, att man behöfde lära känna dem, innan man kunde skilja den lifliga sprittande Signe från den mera betänksamma Helga.
Den ena af dem frågade mig efter vägen till Ola Nilssons (lägets enda handelsbod), och, sedan jag följt dem några steg framåt, så att man kun- de se byggningen, tackade de, nego helt barns- ligt och försvunne Den följande dagen hälsade de helt gladt och igenkännande, då de i sällskap med en medelålders dam passerade förbi, där jag satt under den gamla eken med en bok i han- den.
En annan dag återlämnade de mig en tap- pad näsduk, och småningom formerade vi be- kantskap.
Dessa båda flickor började till och med att en och annan gång slå sig ned på min förstugu- kvist, och jag fägnades åt anblicken af deras fagra unga anleten och deras klara, ofördunklade barnaögon.
Meddelsamma, öppenhjärtiga och fri- språkiga, skingrade de mången ensam stund för den gamla fröken, som småningom fattades af ömmaste intresse för de båda tvillingblommorna.
Ibland kommo de, åtföljda af sin halfbror, en sjuårig pojke, hvilken båda systrarna favorisera- de och skämde bort efter bästa förmåga.
— Men den lille gynnaren trifdes sällan länge i gamla frökens sällskap, utan längtade bort till tunn- band och bollspel.
Med flickornas styfmor, en tillbakadragen, sjuk-
H 152 A » lig dam, hade jag blott ett par gånger flyktigt sammanträffat.
Det var vid närmare bekantskap P icke svårt att se, att de båda unga systrarna icke hyste någon sympati för sin styfmoder.
De voro aldrig fullt naturliga i hennes sällskap, P- M och, när de någon gång talade om henne, var • D S det i en ton så förbehållsam och reserverad, att det föreföll helt underligt och olikt dessa annars H (P så oförbehållsamma små munnar.
P rf- JÄ, Så hände det sig en dag, att Signe kom att H H B nämna sin egen mors flicknamn, och detta namn O: ™ var mig bekant.
Jag hade sett deras mor, känt deras mor!
Att H hon kunnat ingifva annat än vänskap och be- rf- undran, föll dem icke ett ögonblick in.
— Tyckte P: tant, hon var vacker?
— Hade hon inte ett mi ' dt, V ljufligt väsen?
— Så tänkte sig alltid Helga mo- PI dern, fast hon knappast mindes henne.
. — Bru- O kade mamma göra så?
— och plägade mamma H 0 0 tycka så?
— detta voro de frågor, som haglade kring mig.
P B De upplystes om, att jag icke känt deras mor G?
synnerligen nära; dock besvarade jag efter bästa &lt;I O B förmåga deras många frågor.
H Då de voro gångna, satt jag länge tankfull.
— Att dessa förtjusande flickor voro döttrar till den ytliga, obetydliga Emma Norrman!
• — Det hade visst inte varit något ondt med modern, men 3 hon hade alltid synts mig så osympatisk.
— Jag hade alldeles tappat bort spåren af henne de sista tjugu åren.
Från ofvannämnda tidpunkt slöto sig de båda flickorna till mig med en innerlighet, som ej all- tid var mig behaglig; ty den kom mig ibland nästan att känna mig som försatt i en falsk ställning.
Jag började närma mig den litet stela styfmo- dern och sökte oftare hennes sällskap.
Vid när- mare bekantskap fann jag henne vara en intelli- CD gent, flärdlös och välmenande dam, med ett visst strängt allvar och mycken tillbakadragenhet i sitt väsen.
Jag märkte, att de båda flickorna hellre ville träffa mig ensam och att de i styfmoderns närvaro aldrig frågade något om sin egen moder.
Men den jämförelse jag ' i mitt stilla sinne gjorde mellan deras faders första hustru TU och den andra, var afgjordt till den senares fördel.
t — - ' Ä i 5 SP inforte Bidrag mottagas med tacksamhet.
B) 09 LOGOGRYF.
För många dispyter och strider och tvister Ett ämne så benigt jag är alla dar, Och säkert min gloria aldrig jag mister, Så länge som dumheten envålds- makt har.
Uti min eskort ser man kvinnor i massa Och någon gång till och med äfven en man!
Jag skall som det sägs ju så ut- märkt dem passa, met * SR » B Fast ingen förnuftig det någonsin fann.
5 BP 3 flu Fast lifvet jag älskar i formerna alla, A.
J R ».
~ B ' -- Så följer mig sjukdomen efter med BI — O p, hot; W_ * ® O w Men damerna draga mig till sig och C B S G falla, 13 ET » Beundrande, tjusade ned för min fot.
E - W Men som jag hör konsten mer till B " än naturen, 0«!
— Så finns jag väl snart blott i minne- O « nas värld.
-,, K I Af bokstäfver sju är jag tillklippt &lt; ' och skuren.
ta 5 0 Följ nu min pegas på hans irrande färd.
OFF T * Hvad finns på en kakelugn och på 2- " I s 1897 IDUN kaminer?
Hvad gör vetenskapen så tidt och så tätt?
Frampå sommaren kom fadern till de fagra små äppelblommorna ner för att tillbringa sin semester hos hustru och barn.
Hans ögon lyste af stolthet, när de hvilade på hans tvillingdött- rar.
För hustrun syntes han hysa en öm hän- gifvenhet, och ju mer jag såg af de båda ma- karne, dess mer undrade jag, om inte hans första giftermål varit ett misstag.
En afton kommo de unga systrarna ned till mig.
Jag förstod, att något var i vägen, men låtsade icke därom.
Dock, när skymningen bör- jade falla på, och jag satt där helt lungt presi- derande i min soffa, hade jag dem helt plötsligt en på hvar sida om mig.
» Lilla tant, du har känt mamma? » — Signe lutade sitt hufvud mot min axel och började plötsligt gråta.
» Så där ja, min lilla flicka, hvad står på? » Jag försökte anslå en käck ton.
» Vi ha väl haft någon liten förtretlighet, kan jag tro?
Den slå vi bort, sedan skall jag berätta för er om ett ungdomsnöje, som jag en gång hade tillsammans med er mamma. » » Nej, tant lilla, det är värre än en förtretlig- het. » Helga såg dyster ut.
» Vi buro oss nog dumt åt, men mamma blef så häftig och sade, att vi ville misstyda hennes bästa afsikter, och pappa är så missnöjd på oss båda ».
» A, tant, om vi hade vår egen mor!
Men vi minnas henne ju knappast. » — Sötaste lilla Signe, hur tårarna likt daggdroppar föllo utför dina blomlika kinder.
» Kära min lilla flicka, äfven ens egen mor kan blifva häftig mot en. » » Men ens egen mor förstår en. » Helga grät inte, men hennes röst hade en mörk, lidelsefull klang.
Jag tror nästan, att den mest enfaldiga och outvecklade mor bättre kan leda sitt barn än den bästa styfmor.
— Men denna kväll sade jag de båda flickorna allvarligt mina tankar.
De måste taga förhållandena så- dana de voro.
Då vår Herre beröfvat dem deras egen moi-, måste de nöja sig med det val af maka deras fader gjort — ett val, som säker- ligen var godt.
De måste söka se sin styfmors En dryck, som man inte kan räkna till viner.
Hvad allas vår moder i svepduk har klädt.
Hur kallas på åkern en hög utaf stenar?
Hvad gjorde du, när lilla prisen du tog?
Hvad ofta till tuktan och uppfostran tjänar.
Hvad den, som är sömnig, kan kal- las med fog.
En bild af det bräckliga och af det svaga.
En bild i vår djurvärld af frihet och kraft.
Hvaröfver, när brådtom vi ha ', vi nog klaga.
Ett redskap, som säkert din köksa har haft.
många goda sidor och besinna det svåra kall hon hade.
Deras egen mor, såväl som litet hvar, hade nog äfven haft sina fel och svagheter, och så skulle de inte göra dessa många gagnlösa jämförelser.
Jag moraliserade länge och eftertryckligt; men jag såg, att mina förmaningar lämnade dem täm- ligen oberörda.
Stackars styfmor!
Jag insåg, att den kult, de båda barnen hedrefvo med sin mors minne, var den farligaste stötestenen vid hennes kall.
Det var mig dock omöjligt att göra något därvid, ehuru jag förstod, att de båda flickorna uppdrifvit detta öfverspända svärmeri ganska högt, och fruktade, att de kanske ännu skulle föi söka att ytterligare uppdrifva det hos hvar- andra.
Men, hvem vill fördunkla något af den nim- bus, som omstrålar modersnamnet?
Hvem vill rubba de mången gång bedrägliga illusioner, som rests kring en död moders minne?
Hvem kunde oskära bilden af det höga och heliga moderside- alet i dessa hjärtan?
Allra minst jag, som aldrig älskat henne, af hvars kött de voro kött, af hvars blod de voro blod.
Så försvunno de båda unga systrarna under många år från min synkrets, och jag sporde blott till dem genom ett och annat bref.
Småningom upphörde äfven deras bref; men mina tankar gingo dock ofta till mina båda unga väninnor.
Och nu hvilar liten Helga i en för tidigt bäddad graf, och Signe är styfmoder åt hennes späda öfvergifna barn.
$ INNEHÅLLSFÖRTECKNING.
Våra landsliöfdingstruar.
portrait.)
I: Ebba T a m m, t.
' fersmeden.
Ellen Isberg, f. Lundquist.
— Mitt h e m; dikt af Nonny Lundberg. — Men om?
Om pristilflan Gr utredning aT frågan " om den qvinliga ungdomens husliga uppfostran ", se omstagets 3: d,je sida,.
DAGNY 4 TIDSKRIFT FOR - SOCIALA OCH LITERHRA INTRESSEN UTGIFVEN A F FR EDRIKA-BREMER-FÖRBU NDET.
188s.
FÖRSTA MÄFTET.
~NNEHÅLL: S -- d. Nyårsqväll.
Bre€ från Fredrika Brcimer.
Jeved Ribbing.
L. Eefilsolt.
Interiörer fr&amp;n våra hem.
Brev tii Dagny fra Kristiania.
Aam Hildebrand.
Qvinnans stallning under den romerska kejsaretid&amp;n.
gredrika-Bremer-Förbundets meddelanden: * EZlen Fries.
011- hemstudier.
Fru S. Whittlocks stipendium.
Neddelande f&amp;n utskottet för granskning af barn- och ungboms- literatur.
Notiser.
- Pris pr &amp; rgiing: {49 - Fur Förbundets medlemmar kr.
For icke medlemmar 4.,M,.
HELSOVANNEN fås i Skandinavien på alla postkontor (utom Stockholms) och hos bokhandlare &amp; 2: 00 kr.
for helt, I: 50 kr.
för halft år.
I Stockholm sker prenumeration, utom hos bokhandlare och de större tidningskontoren, hos Redaktionen (Mästersamuelsg.
Till Amerika sändes tidskriften i korsband &amp; I dollai- för helt, 75 cents för halft år.
-- Prenumerantsamlare få häref- ter af innevarande årgång hvart .femte exemplar gratis.
- An- nonser införas &amp; 30 öre för finstilsrad eller 15 kr.
för hel, 8 kr.
för half sida; utländska med 33 procents förhöjning.
- Helsovännen utkommer den I och I6 i hvarje månad.
JORDEMODERN månadsskrift för barnmarskor, kommer år 1888 att utgifvas af undertecknad under medcerknn af rikets barizmoi.skelärare.
Prenumeration sker i landsorten å närmaste postanstalt (icke i bokhandeln), i Stockholm hos undertecknad eller hos förestån- derskorna bland barnmorskorna med 2 kr.
50 öre för helt, 1 kr.
Utgifningsorten är Stockholm.
d: r E.
Wretlind.
Till reduktionen insända böcker: Religion, vetenskap, historia och reseliteratur.
U r vår tids forskning: Språkets makt öfver tanken af E.
-- Rornas kristna katakomber af J. Centerrall.
- Några blad u r vår tids meteorologi af H. Hildebrandson.
- Ryggradsdjurens geologiska utveckling och slä@skapsförhållanden af 3 '.
I S ' mitt.
- Ryska rikets grundläggning genom skandinaverna af 7.
Thomsen.
- Om Kelterna af R.
Wickberg.
- De lägre djurens själslif af O.
M. Reuter.
- Artvanor och instinkter.
a$ O. M. Reuter.
-- Bibliotek för hälsovård: Om luften i våra bo- städer af E.
Heyman.
- Om tänderna af O. Uimgren.
- Sunda boningshus af P.
Henriques.
- Bakterierna som sjukdomsorsak af C. Wallis.
- Om folksjukdomarnas uppkomst och utbrednin af Klas Linroth.
- Våra kläder af Emil X ' lsson.
- Blans menniskoätare af Carl Lumholtz.
Uppfostran och sociala ämnen.
Lefnadsteckningar öf- ver utmärkta personligheter: Michelagniolo af L. Dietrichson.
- Georg Adlersparre af O. Sjögren.
- William Harvey af R- Tigerstedt.