Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M:t anhållit om befrielse derifrån, men att Kammar-kollegium, i underdånigt yttrande deröfver, tillkännagifvit, att, sedan Kronans tegelbruk i orten blifvit nedlagda, tegelveden erlagts i penningar efter förvandling med en daler silfvermynt af hvarje mantal, som tillsammans med kronovärdet å byggnadshjelpen utgjorde blott tre daler ålle öre silfvermynt; på grund hvaraf och då således Färentuna häradsboer, emot öfriga hemmansegare i Stockholms län, hvilka öfverallt erlade byggningshjelpen med dubbla kronovärdiet, fyra daler sexton öre silfvermynt, åtnjöto en verklig lindring i detta afseende, Kollegium afstyrkte bifall lill omfönnälda begäran, hvarpå sedermera icke veterligen följt något Nådigt beslut; alt, när i medlet af 1700-talet ständig markegång å räntepersedlarne infördes, denna, sorn för Stockholms län var fastställd lill en daler tjugufem öre silfvermynt å ett stafrum ved, äfven blifvit tillämpad på tegelveden, som då med sistnämnda summa af hvarje mantal löstes; men att år 1756 den ständiga markegången åter blifvit upphäfd och ersatt af årlig markegångssättning, hvarefter tegelveden hittills utgått efter årliga markegångspriset å ett. stafrum ved för hvarje helt mantal; att medelmarkegångspriset å detina, enligt hvad ofvan är utredt, rätteligen i byggnadshjelpen ingående räntepersedel, beräknad, enligt 1664 års Resolution, till lyra lass på mantalet, uppstigit för de sista tio åren till sju R:dr trettiofem sk. fyra r:st., och att, med tillägg af kronovärdiet af den i jordeboken upptagna byggningshjelpen, trettiosex skillingar, således skulle af hvarje mantal skatte och krono i Färentuna härad i byggningshjelp utgöras för år 1856 ett värde af åtta Riksdaler tjugutre skillingar fyra runstycken banko, under det denna ränte-titel i det öfriga Riket endast med dubbla kronovärdiet, en R:dr tjugufyra sk. samma mynt erlägges, i öfverensstämmelse med Kongl. Förklaringen den 8 Januari 1748, som i 6 §, till iakttagande öfverallt, innehåller, att byggningshjelpen i de orter, hvarest förvandling derå eger rum, ej bör högre förvandlas än till allerum lantum eller dubbelt emot Kronovärdiet.
Då på grund häraf och i öfverensstämmelse med hvad Kammar-kollegium underdånigst hemställt, E. K. M:t för Sin del ansett nyssnämnda i Kongl. Förordningen den 8 Januari 1748 inedgifna förmån böra äfven hemmansegarne i Färentuna härad tillgodokomma, och tegelveden derstädes följaktligen böra utgöras, efter förvandling, med sexton skillingar banko eller femtio öre riksmynt för hvarje mantal, men en sådan åtgärd innefattade en förändring i den för berörda härad hittills gällande beskattning, har E. K.
M:t nu i Nåder föreslagit, att Rikets Ständer måtte ifrågavarande förändring medgifva.
Rikets Ständer hafva tagit detta ärende i öfvervägande, och, vid det upplysta förhållande att byggningshjelpen inom Färentuna härad, med inberäknande af värdet å den s. k. tegelveden, uppgår till vida högre belopp, än hvarmed denna ränle-titel inom det öfriga Riket utgöres, väl funnit med billigheten öfverensstämmande att någon nedsättning i denna utskyld må varda de skattskyldige i nämnda härad medgifven, men, beträffande grunderna för bestämmandet af denna nedsättning, icke kunnat till alla delar instämma uti hvad Kammar-kollegium i detta afseende tillstyrkt och E. K.
M:t i Nåder föreslagit.
Då nemligen byggningshjelpen, hvilken utskyld i det öfriga Riket icke, på sätt Kammarkollegium anfört, utgår med samma belopp, utan efter flera olika grunder, så att beloppen i särskilda orter utgöra 36 eller 42 sk., 1och R:dr banko, likväl inom Stockholms län, med undantag af Färentuna härad, i allmänhet utgår med 1 R:dr 24 sk. banko, skulle de skaltskyldige inom nämnda härad, af hvilka byggningshjelpen, jemte den deruti inbegripna tegelveden, för närvarande utgöres till ett belopp i medeltal af ej mindre än 8 R:dr 23 sk. 4 r:st. banko, erhålla en större eftergift än skäligt vore, om de, enligt Eiepeditions-Ulskoltets Förslag till unden!.
Skri/velse N:o 4(i!. 241 enligt hvad don Nådiga Propositionen innehåller, finge erlägga bvggningshjelpen med 3G sk. och tegelveden med 16 sk., eller tillsammans 1 Ii:dr 4 sk. banko, och således för hvarje mantal 20 sk. mindre än hvad i öfriga delar af länet under denna litel utgöres.
Det genom Kongl. Förklaringen den 8 Januari 1748 meddelta stadgande, att byggningsbjelpcn ej bör högre förvandlas än till dubbla kronovärdiet kan för öfrigt, enligt Rikets Ständers lanke, destomindre utgöra hinder för alt i detta läll bestämma tegelveden till 36 sk. i stället för 16 sk., hvarigenom bvggningshjelpen skulle- uppgå lill samma belopp för ett mantal i Färentuna härad och i öfriga delar af länet, som lindringen för de skattskyldige i allt fall blir ganska betydlig och dertill kommer, att då Ii.
M:ts Befallningshafvandes beslut om utgörandet af den s. k. tegelveden år 1664 meddelades, dermed säkerligen ej åsyftades tillökning eller minskning uti den tillförene utgående skatten, ulan ansågs delta besvär förmodligen motsvara den lindring, de skattskyldige på samma gång erböllo genom tillåtelsen alt framgent betala bvggningshjelpen i penningar efter kronovärde; — och skulle Statsverkets förlust i följd af ifrågavarande förändring komma att, elter hvad derom blifvit upplyst, utgöra omkring 900 R:dr banko.
Ständer hafva fördenskull funnit sig böra på det sätt bifalla förevarande Nådiga Proposition, alt Rikets Ständer medgifvit, det bvggningshjelpen inom Färentuna härad må erläggas med samma belopp, hvarmed den inom öfriga orter i Stockholms län i allmänhet utgår, eller med En Riksdaler tjugofyra skillingar bauko för hvarje mantal.
Hvilket beslut Rikets.
Ständer, för besvarande af E. K, M:ts Nådiga framställning i ämnet, få härigenom i underdånighet anmäla; framhärdande Rikets Ständer &c. Stockholm den 22 Augusti 1857.
Sih. lill R.
Prat. 4856 & 4857. 40 Sami. 4 JJd. 31 242 Expeditions-Utskottets förslag till under d. Skrifvelse N:o i OS. 108.
Uppläst oell godkändt hos Ridd. och Adeln den 15 Aug. 1857.
Presle-Ståndet deri 19 — — Borgare-Ständet den 19 — — Bondc-Slåndet den 22 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ändring i stadgandet om den minsta enheten, hvartill, vid räntepersed larnes omsättning och förenkling, hvarje persedelslag må uti jordaboken uppföras.
(Stats-Utskottets Ullålande N:o 92). S. A. K.
Sedan, i öfverensstämmelse med llikels åren 1850—1851 församlade Ständers, forsin del, fattade beslut, i afseende på de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning oell förenkling, E. K. M:t, med bestämmande af minsta enheten för hvarje elter ränte-förenklingen qvarstående persedel, i Nåder stadgat, alt hvad i persedel-tal, efter helt hemman beräknadt, funnes upptaget lill ringare belopp än sadan enhet, skulle efter den för smäpersedlarne bestämda grund förvandlas och tilläggas penninge-räntan, hvilken jemväl borde lör hvarje helt mantal jernnäs till fullt skill ingial, på det sätt att till och med sex runstycken uteslötos, men högre runslvcklal beräknades lill lull skilling, — men, uppå vederbörande räntegilvares och E. K. Ahls Befallningshalvandes i flera län, af Kammar-kollegium biträdda anmärkning, att den åsyftade förvandlings-ålgärden borde ega rum icke allenast för hvarje helt mantal, utan äfven för hemman af mindre mantal, E. K. Al:t, genom Nådig Kungörelse den 11 Maj 1855, rörande olvanomförmälda persedel-om sättning och förenkling, uti 5 § till allmän efterrättelse meddelat den al Rikets Ständer vid sednaste Riksmöte godkända bestämmelse, att, till undvikande, så vidt. ske kunde, af bråktal i räntorna, föreskrefves lör hvarje persedelslag en enhet såsom den minsta, hvartill samma persedel i jordeboken må uppföras för helt mantal och för de mindre hemman, utjordar och andra lägenheter, hvilka i jordeboken upptagas under särskild nummer eller med särskildt åsatt ränta; — så har vid innevarande Riksdag, i framställning af Fullmäktige utaf Bonde-ståndet inom Gefleborgs och Westerbottens län, fråga blifvit väckt Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 108. 243 derom, alt stadgandet om minsta enheten för persedel-räntorna måtte, i likhet med hvad vid 1850—1851 årens Riksmöte beslutades, hädanefter tillämpas endast för helt mantal och att de mindre hemmansdelarnes räntor således skulle få uträknas och bestämmas endast efter deras förhållande till helt mantal.
Rikets Ständer, som, med anledning af hvad sålunda i denna fråga förekommit, sökt upplysning om orsaken dertill, att den genom 5 § af Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855, i afseende å minsta enheten för ränte-persedlarne, meddelta föreskrift, gifvit anledning lill missnöje och anmärkningar inom de norra delarne af Riket, under det att samma bestämmelse inom öfriga orter af Riket blifvit allmänt tillämpad, utan att någon erinran deremot veterligen blifvit hvarken i ett eller annat afseende framställd, hafva dervid erfarit, att detta förhållande sannolikt härieder sig från de olika beskattningsgrunder, som af ålder varit gällande för Norrland och för det öfriga Riket.
Då nemligen inom öfriga delar af Sverige de vid skattläggningarne hemman och lägenheter åsätta räntor i allmänhet blifvit särskildt uträknade för hvarje för sig bestående lägenhet eller besuten hemmansdel, och detina derefter blifvit med sin särskilda nummer och ränta i jordeboken upptagen, sä har deremot i Norrland, med undantag likväl af provinsen Gestrikland, enligt hvad orternas s. k. undervisningar utvisa, det förfarande städse iakttagits, att räntan blifvit uträknad och bestämd lör helt mantal och sedan i förhållande dertill uträknats för mindre hemmansdelar.
Detta förhållande bör äfven, enligt Rikets Ständers tanke, tydligen leda derhän, att tillämpningen af oftanämnda stadgande blifver enkel och ändamålsenlig i de förra orterna, men deremot i de sednare medför en större inveckling af räkenskaperna och större besvär för tjenstemännen än nödigt vore, enär, i de fall att gamla räntan varit bestämd för helt mantal, äfven den nya räntan vid förvandlingen lämpligast borde efter samma grund uträknas.
I afseende å provinsen Helsingland har ock nyssnämnda grundsats blifvit uti 1855 ars Kongl. Kungörelse undantagsvis antagen och fastställd, derigenom att icke allenast, såsom i alla öfriga orter, hufvudpersedlarnes antal och beskaffenhet blifvit bestämde, utan jemväl beloppet af hvarje persedel för hell mantal, med tillägg att de skola utgöras i förhållande derefter af mindre hemmantal; hvilket, enligt hvad Rikets Ständer inhemtal, lärer härleda sig deraf, att vid det, före sistlidna Riksmöte, med deputerade af räntcgifvarne uti Helsinglands fögderi inför E. K. M:ts Befallningshafvande hållna sammanträde, ombuden föreslagit denna grund lör ränteförenklingens genomförande derstädes, då deremot, räntegifvarne inom de öfriga norra länen underlåtit alt i detta afseende föreslå någon särskild föreskrift.
Dä emellertid ett undantag från del. allmänna stadgandet redan är uti sjelfva författningen medgilvet och ofvan anförda omständigheter gifva vid handen alt en utsträckning deraf äfven till öfriga delar* af Norrland, med undantag af Gestrikland, vöre lämplig och ändamålsenlig, få Rikets Ständer hos R. K. M:t i underdånighet anhålla om utfärdandet af den Nådiga Förklaring, att det uti 5 § af Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855, angående de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling, meddelta stadgande, rörande den minsta enheten för ränte-persedlarne, må i alla de orter, hvarest den gamla räntan varit fastställd till visst belopp för helt mantal och i förhållande dertill för mindre hemmansdelar, sålunda tillämpas, att äfven den nya räntan må på enahanda sätt derstädes uträknas och bestämmas.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 22 Augusti 1857. 244 Eccpeditions-UlskoHels
Skrifvelse N:o /00.
H:» lOH.
IJppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den lä Äng. 1887.
Preste-Ståndel den 19 — — Borgare-Ståndet den 19 — — Bonde-Ståndet den 1'i — — Rikets Siänders underdåniga Skrifvelse, i anledning af v eick l fråga att forsellöns-ersätlning för runle-spanmål, som ej kan lill leverering in natura uppsägas, må omedelbart tillhandahållas vederbörande räntetagare.
(Stats-Ulskottels Utlåtande N:o 93). S. A. K. Sedan Rikets sednast församlade Ständer, i sammanhang med deras angående skatleförenklingens verkställande fattade beslut, stadgat, att innehafvare af indelta anslag utaf hemmansränlor och kronö-lionde skola, för upphörande af så väl deras hittills åtnjutna optionsrätt alt dessa anslag in natura utfordra, som rättigheten att, då lösen för räntorna och tionden med penningar eger rum, al räntegifvarne uppbära forsel-lou, hållas skadeslöse på det sätt, att de af Statsverket årligen erhålla ersättning med samma belopp, hvarmed forsel-Iönen för närvarande författningsenligt lillgodonjules, så har, vid innevarande Riksdag, fråga blifvit väckt om ändring i anordnandet af berörda ersättning, hvilken nu endast å landtränteri får lyftas, hvarigenom förbemälde ränte- och tiondetagare tillskyndas både kostnad och besvär, enär för utbekommande af försel-lönen, som för hvar och en af dem i allmänhet utgör ganska ringa belopp, de nödgas sjelfve eller genom befullmäktigad! ombud infinna sig å det ofta långt aflägsna landtränteriet.
Och som Rikets Ständer föreställt sig att della förhållande kunde antingen såmedelst att ifrågavarande medel blefve af E. K. M:ts Befallningshafvande öfverlemnade till Kronofogdarne, hvilka derefter egde att desamma på kronouppbörds-stämmorua vederbörande tillhandahålla, eller annorlunda afhjelpas, utan att för uppbörds- eller redogörelse-verket i öfrigt medföra någon olägenhet, få Rikets Ständer, jemte anmälan om hvad i denna fråga sålunda förekommit, i underdånighet anhålla, att E. K. M:t, derest ej hinder derför skulle anses möta, täcktes vidtaga den Nådiga åtgärd, som till vinnande af nu uppgifna ändamål må finnas erforderlig.
Rikets Ständer framhärda &e. Stockholm den 22 Augusti 1857.
Expedilions-Utskottets Förslag lill underd.
Skrifvelse N:o HO. 245 Ms© lil*.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 15 Aug. 1837.
Presle-Slåndet den 19 — — Borgare-Slamiet den 19 — — Bonde-Ståndet den 22 — — Rikets Sländers underdåniga Skrifvelse, angående den så kallade liurhus-afgiflen.
(Bevillnings-Ulskottels Betänkande N:o 12). S. A. K.
Lili Nådig Proposition af den 10 sistlidne Januari, har, under åberopande af hvad genom Kongl. Kungörelsen den 20
December 1854 blifvit i enlighet med Rikets Ständers vid sednaste Riksdag fattade beslut, i Nåder förordnad!, angående sättet och vilkoren lör utgörande, användande och redovisande af den utaf Rikets Ständer fastställda årliga afgift. lill veneriska smittans hämmande och botande, E. K.
M:t läckts gifva Rikets Ständer tillkänna, hurusom dels Serafimer-ordens-gillet, för att ådagalägga i hvad mån ifrågava rande afgift fortfarande må vara för lasarettens och kurhusens underhållande behöflig, lill E. K. M:t i underdånighet, öfverlemna! uppgjordt sammandrag af inkomna summariska räkningar och revisions-berälteiser, angående kurhus-medlens belopp samt länslasarettens och kurhusens öfriga inkomster och utgifter under år 1854, för hvilket år sålunda befunnits, att kurhus-afgiften utgjort 175,820 R:dr 44 sk. 4 r:st. och öfrige inkomster 101,932 R:dr 14 sk. 1 rist., samt att utgifterna uppgått till 254,922 R:drl8sk. 10 rist., allt banko, hvarjemte Ordens-gillet, då häraf visade sig, att nämnda sjukvårds-inrättningar utan kurhus-afgiften icke kunde ega bestånd, samt denna afgift vöre bestämd att utgå endast till och med det år, hvarunder innevarande Riksdag slutar, i underdånighet hemställt, att Nådig Proposition om samma afgifts fortfarande måtte till Rikets Ständer aflåtas, dels ock E. K. M:fs Befallningshafvande i Stockholms län äfvensom
Direktionen öfver del i Fahlun inrättade lasarett och kurhus, hvilken sjukvårds-aristalt, sorn vore den enda inom Stora Kopparbergs län befintliga, saknade nödigt utrymme för det nuvarande 246 Expeditions-Flsk otte t;.
Skrifvelse N:o HO. sjukantalet, uppå anmälda förhållanden rörande sjukvården inom dessa tvänne län grundat tillika gjorda underdåniga framställningar derom, att kurhus-afgiften må kunna derstädes förhöjas; — med afseende å hvilket allt E. K.
M:t i Nåder föreslagit, att ifrågavarande kurhus-afgift jemväl under nästa statsregierings:period må utgå på sätt och lill de belopp, som blifvit af Rikets Ständer vid sistförflulna Riksdag bestämda och i öfverensstämmelse dermed genom E. K. M:ts Nådiga Kungörelse den 20
December 1854 påbudna; dock att, beträffande Stockholms och Stora Kopparbergs län, det måtte lemnäs vederbörande öppet att, derest behofvet sådant oundgängligen fordrar, samt hvad särskildt sistnämnda län angår, utvidgning af länets sjukhus verkställes, höja meranämnda afgift till högst åtta skillingar banko eller tjugofem öre
Riksmynt för hvarje mantalsskrifven person.
Efter öfvervägande häraf, och då Rikets
Ständer ansett én förhöjning af nu bestämda kurhus-afgiften icke blott, såsom E. K.
Proposition innehåller, inom Stockholms och Stora Kopparbergs län, utan också inom öfriga länen kunna under tiden intill slutet al nästkommande Riksdag blifva af behofvet påkallad, helst den dertill hufvudsakligen verkande orsak, nemligen stegrade pris å lifsförnödenheter m. m., icke lärer inskränka sig till några vissa delar af Riket, hafva Rikets Ständer beslutat att, till veneriska smittans hämmande och botande, bevilja en kurhus-afgift, att fortfarande lill och med det år, då nästa Riksdag slutas, årligen utgöras af hvarje mantalsskrifven person, för Stockholms stad med högst femtio öre och minst tre öre, samt inom öfriga delar af Riket med minst tre öre och högst tjugofem öre, under i öfrigt enahanda vilkor, som vid sistförflutna Riksdag blefvo bestämda och uti Kongl. Kungörelsen den 20 December 1854 innehållas.
Hvilket, till besvarande af den Nådiga Propositionen i delta ämne, Rikets Ständer få härigenom hos E. K.
Mit underdånigst anmäla; framhärdande Rikets Ständer, &c. Slockholm den 22 Augusti 1857.
Expeditions- U/sko Hels Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 'N I. 247 N:0 lil.
Uppläst och godkiindt hos Ridd. och Adeln den 13 Äng. 1837.
Preste-St andel den 19 — — Borgare-Ståndet den 19 — — Bonde-Ståndet den 22 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, med anledning af de utaf Rikets Ständer vidtagna åtgärder, till undvikande af penninge-remisser med posterne emellan Slockholm och de orter, der Banken har Låne-konlor. * (Banko-Utskottets Memorial N:o 39.) S. A. K.
Sedan, i följd al' Rikets Ständers vid sisi(orflutna Riksdag fattade beslut, en särskild anvisnings-rörelse till vidtagande med den 1 Oktober 1855, blifvit föranstaltad, i ändamål alt derigenom lemna en hvar tillfälle alt i Rikets Ständers Bank samt dess Lånekontor i Götheborg, Malmö och Wisby insätta penningar, Lill lyftning å uppgifven ort, hafva Rikets nu församlade Ständer, efter inhemtande huru och med hvilket resultat denna anstalt under liden varit begagnad, pröfvat skäligt, rörande delta ämne, besluta följande föreskrifter, nemligen:
Till undvikande af penninge-försändningar med posterna emellan Stockholm och de orter, hvarest Banken har Låne-kontor, ege en hvar att i Rikets Ständers Bank samt Låne-konloren i Götheborg, Malmö och Wisby insätta penningar, alt lyftas å uppgifven ort; börande härvid hufvudsakligen iakttagas: a) Öfver insättning, som får verkställas å alla summor från och med Ett Hundra R:dr R:mt, utfärdas anvisning, innehållande att N. N. Bauk (Låne-kontor) af N. N. emottagit 00 R:dr 00 öre, att hos N. N. Bank (Låne-.konlor) emot qvitto å anvisningen, vid anfordran, utbetalas till N. N. eller den han dertill i sitt ställe befullmäktigad b)
För hvarje anvisning å summor, understigande Två Tusen R:dr Riksmynt, betalar insättaren tio öre, och för summor, uppgående lill Två Tusen R:dr och derutöfver, likaledes tio öre för hvarje fullt tusental Riksdaler.
Från afgifls erläggande befrias allmänna verk, inrättningar och myndigheter, som ega fribrefsrätt.
248 Exp a d ilion s - Uts kotte Is Förslag till lindard.
Skrifvelse N:o ill. c) Anvisningen skall med först afgående post adviseras det verk, hvarå den är siälld, nied skyldighet derjemte för Låne-kontoren, att öfver deni emellan utfärdade an visningar samtidigt insända advis till Rikets Ständers Bank. d) Öfver denna rörelse i sin helhet föres i Rikets Ständers Bank sammanfattad och fortgående räkenskap. e) De penningar, sorn för ifrågavarande ändamål insättas i Rikets Ständers Bank och derunder lydande Låne-konlor, få icke, under något vilkor, i lane- elier kreditiv rörelse användas. f) Om, vid någotdera Låne-kontoret, det insatta beloppet uppgår lill större summa, än sorn erfordras för infriande af de å kontoret utställda invisningar, åligge det Fullmäktige alt sådana medel derifrån lill Rikets Ständers Bank infordra; med Fullmäktige leuinad rätt att kunna, der så nödigt anses, tillåta vederbörande Låne-kontors Direktion att, vid afsändning af Rikets Ständers Banks sedlar, desamma makulera genom derå med trycksvärta anbragta ord: ”inlöst vid Låne-kontoret i N. N." g) Derest å någotdera af Låne-kontoren anvisningar varda utställda till belopp, öfversligande det, hvartill de hos Låne-kontor gjorda insättningar uppgå, så ega Lånekontoren att, för liqvidens verkställande, utgifva assignalioner å Rikets Ständers Bank; gällande härvid till efterrättelse hvad som i afseende på Låne-kontorens assignering i öfrigt är eller varder stadgadt. h) 1 händelse de i Rikets Ständers Bank insalta medel skulle, vid något tillfälle, vara otillräckliga för infriandet af antingen de i Banken utställda anvisningar eller de af Låne-kontoren utfärdade assignalioner, må Fullmäktige, genom anordning å Låne-afdelningen, begagna förskott, hvilket genast, då tillgången sådant medgifver, till Låne-afdelningen återbetalas.
Och som Rikets Ständer tillika ansett det vid ifrågavarande affärs-rörelse anmärkta missförhållande, att insättningsmedel hopats på endera anvisnings-orten, medan å en annan insättningar lill ringa belopp egt runi, lämpligen kunna undanrödjas, 0111 denna rörelse jemväl anlitades af allmänna verk, inrättningar och myndigheter, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K.
M:t täcktes i Nåder anbefalla de i Stockholm och städerne, hvarest Rikets Ständers Bank har Låne-kontor, befintliga allmänna verk och inrättningar samt myndigheter, sorn ega fribrefsrält, att, derest sådant utan olägenhet kan ske, vid penninge-försändningar dessa orter emellan, begagna de af Banken eller dess Låne-konlor utfärdade anvisningar, hvilka komma att, utan särskild afgift, hållas ofvanbemälda verk, inrättningar och myndigheter tillhanda.
Skrifvelse N.o 112. 249 Itt Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den 15 Ang. 1857.
Preste-Ståndet den 19 — •—•
Borgare-Ståndet den 19 — — Bonde-Ståndet den 22 — — Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, angående förklaring af 26 kap. 2 § Byggninga-balken samt ändring af samma kapitels 3 §.
(Lag- samt.
Allni. Besv. o. Ekon.-Utskottets Bet. N:o 26). S. A. K.
Uti underdånig skrifvelse den 4 Augusti 1854 anhöllo Rikets då församlade Ständer, att E. K. M:t läcktes, i afseende på den i 26 kap. 2 § Byggninga-balkeu bestämda byggnads- och underliålls-skyldighet i fråga om de bus, hvilka det, enligt samma lagrum, åligger socknemän att Kyrkoherde färdiga antvarda, utfärda den förklaring, ”alt innehafvare af kvrkoherde-bohl skall noga vårda och underhålla berörde hus genom skyndsamt och omsorgsfullt iståndsättande, på egen bekostnad, af alla tid efter annan uppkommande mindre Bristfälligheter å tak, takrännor, skorstenar, knut- och bräd-fodring, dess anstrykning, eller å annan beklädnad, å murar, väggar, spislar och kakelugnar, golf, dörrar, fönster, trappor och annat innanrede, hvilket allt ständigt bör i godt stånd hållas, men att om, oaktadt af innehafvare vederbörligen fullgjord underhalls-skyldighel, byggnad genom ålder och bruk befinnes så bristfällig, alt den icke vidare kan för det afsedda ändamålet användas, eller om genom vådeld, storm eller annan olyckshändelse, som innehafvaren icke kunnat afvärja, byggnaden till sina väsentliga delar blifvit så skadad, att ombyggnad icke kan undvikas, eller om taket derå är så felaktigt, att nytt mäste påläggas, eller huset för sitt bestånd förses med ny beklädnad, eller ock nya golf eller ny takpanel deri inläggas, tillkommer socknemännen alt sådant bekosta”.