Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
1: Donationsfonden .................................... 3,000:. -- 2.5 - - 21, (); - I);: 25 Yttre skuld er: Gfifvor att iitgifvas för uppgifvet ändadil ... 90U: -- Af tonbladets aktiebolag ........................... i l (;: 50 Sjiikvlirdsafdelningen .............................. 74: (; !l 1, (1:) 1 1:) --.
Siiiriuia kr.
22,12!
): 44 Ofvanstående förlust, lm.
1,550: IS, har uppkoiiiiiiit p5 grund af följande förh ' llande mellan vinst och förliist: a Inträdesafgifter ................................................... 103: .......................................................... Arsafgifter 3,726: Gfifvor ............................................................... 280: R.äntor ............................................................... 548: Saldo: förlust från föregående år ............... 47 3: 11 w h 1895 .. ...................... 1,Oii: G ' 1,530:.
- Summa kr.
50 - 45 47 18 6,208: 60 Fr fin 1894 öfverbdanserad förlust ........................... 4 73: l l Byran ...............................................................
Y,!
) (il: 80 Trycksaker ........................................................., 543: ($4 TidskriftenDagny ................................................ 815: 31 Allmänna odcostnader ........................................... l, WS: 68 Möten ............................................................... 106: 81 -- Summa lm.
4;, 20S: (!O.
En jämförelse ed föregliende bokslut gifver anledning till föl jande uttalande: Förbundets egna fonder h a h a under Aret ökats med ett belopp af kr.
4,793: 60, ehuruväl enligt ett den l 5 februari å dliliant möte fattadt beslut 700 kronor afförts frin intridesafgifters och tillförts trycksakers konto såsom bidrag till täclcande af lcostnnden för en festskrift, meddelande redogörelse för förlmndets 10-irjga verksanihet.
B y r h s inkomster hafva varit lu:.
2, ?28: 1 4 och dess iitgifter.
5,859: 49.
I$ostnaden för byrgns iippriitthållmde har öknts ' med kr.
366: 65, hvilkeii ölcning står i samband med en nlltjBmt fort- giende iitveclrling af byråns verksamhet.
Tidsluiften Dagny har i &amp; r fr8n förbundets alliniinila lrassa kraft ett tillskott af kr.
Prospekt för Tradgardsskola för Unga Kvinnor.
vid Norrvikens Tradgardar.
Denna skola, hvars ändamål är att åt unga kvinnor, som vilja egna sig å t trädgårdsskötsel, meddela såvtil teoretisk som praktisk iindervisning i allt hvad till trädgårdsskötsel hörer, börjar sin verksam het nästkommande 15: de J a n ~ ~ a r i.
Undervisningen, som förde1as: på två k.urser, en tv&amp;-&amp;rig och en ett-årig; fortgar årligen med 14 dagars sommarlof till den 15: de December.
Klass 1, eller den två-kriga kursen, %r af- sedd för dem, som vilja göra trädgårdsskötsel till yrke; Klass 2 eller den ett-åriga kursen, ar afsedd för dem, som utan a t t vilja göra trädgårdsskötseln till yrke, likväl vilja förvarfva insigter deri.
Undervisningen ar såväl teoretisk som praktisk.
Den teoretiska., grundad på föreläsningar) som hiillas under tiden frBn 16: de Januari till om- kring den 1: sta April och från omkring 1: sta Okto- ber till don 16: de December, afser att bibringa ele- ven nödiga kunskaper i hufvudkulturerna af såväl frukt-, blomster- som köksträdgården, med särskild hansyn tagen till det ekonomiska resultatet samt nyttan och trefnaden för hemmet.
Äfven genom-
gås grunderna för parkers vård och lemnas inblick i ny anläggningskonst.
V. I den praktiska undervisningen deltager eleven aktivt, så långt krafterna det medgifva, och afser den aht bibringa ett ratt handlag samt för- måga att rätt ordna och bedöma ett arbete.
I me- deltal p&amp;går arbetet - nödiga raster icke inberak-.
nade -- 8 timmar dagligen.
Nödiga verktyg, med undantag af knifvar, tillhandabållas af Trädgården.
Elev åligger det &amp; t, vara sundt och prak- tiskt klädd, hvarvid sarskild vigt fastes vid Iiimplig fotbeklädnad - (af högskaftade och tjockbottnade stöfletter eller kgngor).
Äfven &amp; r önskligt att ett större vaxdu.lzsförkl.ade till dragtens skyddande nn- vandes.
F ö r undervisniilgen erliigges ett arvode af 75 hr.
pr kurs.
G-od inackordering erhiilles % platsen vid Torshags Hush&amp;llsskola eller, om enklare sådan önskas, $ annat hAll i triidgårdens ngrhet.
X. Iiitradesanmiilan bör före detta ars-utghng ställas till undertecknad och skall vara åtföljd af prest- och liikarebetyg samt målsm&amp;x medgifvande.
Stockholm, Iduns Tryckeri Aktiebolag- N:r 45 (464) Idun ensam Iduns Modet., fjortondagsuppl.
Barngarderoben 9:de årg.
Fredagen den 6 november 1896.
Byrå: kr.
16, l tr. Prenumerationspris pr år: » 5: — J 3: — t 3: — Allm.
TJtgifnlngstid: Annonspris: 35 öre pr nonpareillerad.
För &gt;Platssökande&gt; o. &gt;Lediga platser&gt; 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv.
Lösnummerpris 15 öre Hilda Casselli.
IcM trädande föreståndarinnan vid den med Högre Lärarinnese- minarium i Stockholm förenade Normalskolan för flickor, fröken Hilda Casselli, hvars bild vi här framställa, fyllde förliden lördag, den 31 oktober, sextio år.
Kvällen före denna bemärkelsedag gaf ordföranden i k. di- rektionen öfver Seminarium och Normalskolan, justitierådet Nils Claeson, i sitt hem en större fest till fröken Cassellis ära.
Bland gästerna märktes statsrådet Gilljam, f. d. ecklesiastikministrarna " Wennerberg och Hammarsköld, biskop Billing, direktionens leda- möter, åtskilliga ämbetsmän i ecklesiastikdepartementet samt Seminariets och Normal- skolans lärare och lärarinnor.
Efter att hafva gifvit en lif- full historik af Normalskolan, därvid särskildt betonande, hurusom fröken Casselli ge- nom sin nitiska och fram- gångsrika verksamhet på det kraftigaste främjat detta läro- verks utveckling, öfverlämna- de justitierådet Claeson åt Normalskolans föreståndarin- na den henne — som vi i föregående nummer medde- lade — af k. m:t tillerkända gnidmedaljen Iltts quorum me- ruere läbores, hvilken af hu- sets unga dotter, f. d. nor- malskole-elev, fästes på fröken Cassellis bröst.
Efter talet dracks hedersgästens skål i champagne.
På födelsedagen erhöll frö- ken Casselli af kamrater från de båda förenade läroverken en värdefull gåfva samt af forna elever en prydligt textad adress af följande lydelse: Hilda Casselli den 81 oktober 1896.
Af tacksamhet för ädelt före- döme i kärlek, enkelhet, omutlig rättskänsla, aldrig sviktande plikt- trohet och själfuppoffrande nit för ungdomen önska forna elever hug- fästa Hilda Cassellis minne och anhålla därför, att hon i dag måtte skänka sitt namn till en fond, hvars ändamål hon själf äger bestämma och hvartill grundplåten härmed till henne öfverlämnas. » Adressen åtföljes af en anvisning på 2,800 kronor.
Vid an- komsten till Normalskolan hälsades fröken Casselli i den flagg- prydda peristylen med körsång, utförd af läroverkets elever, hvarjämte skolans rektor, doktor L.
M. Wsern, å kamraters och lärjungars vägnar till den sextioåriga framförde de varmaste lyck- önskningar.
Efter slutade lektioner vidtog ett festligt samkväm i seminariets solennitetssal, och under aftonens lopp upp- vaktades fröken Casselli i sitt hem af ett stort antal vänner.
Föremålet för denna stor- artade hyllning, fröken Hilda Vilhelmina Josefina Casselli, föddes den 31 oktober 1836 på Gammelbo bruk i Väst- manland.
Hennes föräldrar voro brukspatron Jöns Cas- selli och Vilhelmina Hedin.
Efter att hafva åtnjutit enskild undervisning i hemmet ingick fröken Casselli vid tjugotvå års ålder som elev i den s. k. Klo- sterskolan i Upsala, där hon förblef i två år.
För att ut- bilda sig i engelska språket, sedermera hennes förnämsta undervisningsämne, vistades hon därpå någon tid i Eng- land, hvarefter hon blef an- ställd som lärarinna vid Klo- sterskolan.
Då dennas före- ståndarinna, fru Jane Theng- berg (sedermera fru Norrby), två år därefter, 1864, öf- vertog ledningen af Högre lärarinneseminarium, gjorde fröken Casselli i egenskap af lärarinna sitt inträde i den samma år upprättade Normal- skolan för flickor.
År 1868 utnämndes hon till förestån- darinna vid sistnämnda läro- verk, en ställning, som hon
Se ' n hushållsräkningar och laga fång Och taxor öfver lyckans markegång, Ett stycke lögn, ur ärans drömbok brutet, Och spökelsehistorier till slutet.
En bok är lifvet.
Inom samma band Finns något godt med mycket lumpet bland.
Först glada sagor, teckningar ur skolen, Så en roman, som sluts vid kullerstolen, fortfarande innehar och i hvilken hon utfört sin största gärning.
På grund af den erkända skicklighet, hvarmed fröken Casselli skött denna infly- telserika och ansvarsfulla befattning, hafva under årens lopp andra viktiga pedagogiska värf blifvit henne anförtrodda.
Hedern att vara en af de båda första kvinnor, som fått säte och stämma i en kunglig svensk komité, tillföll henne sålunda 1885, då hon jämte fru Sophie Adlersparre inval- des i den samma år upprättade Flickskole- undervisningskomitén.
I det verk, kalladt » Undersökning af Sveriges högre flickskolor », som framställer resultatet af komiténs arbete, hafva de båda kvinnliga komiterade gjort én betydande insats.
För närvarande leda- mot af utställningskomiténs undervisnings- utskott, har fröken Casselli dessutom vid flere skolmöten varit medlem af skolmötes- styrelsen.
Genom att framställa de yttre dragen af fröken Hilda Cassellis verksamhet i förening med de vördnads- och tillgifvenhetsbevis hon rönt på sin högtidsdag hafva vi endast velat antyda hvad hon varit och är på upp- fostrans och undervisningens område.
Med den utförligare skildring af hennes lifsgär- ning, som ensam skulle kunna klargöra hela innebörden af denna, måste vi, med känne- dom om fröken Cassellis stora anspråks- löshet, för denna gång låta anstå.
" JTTin page, tjoarför står bu så ensam?
Kom meb mig i ljuset fram!
OTig lyster meb big att bansa!
iEtbs nog blir!
man alloarsam! "
prinsessan unbranbe lybbes G l i orb, som bon fnappt förstob, IfTen öfoer sfogarnes toppar Stob månen, röb som blob.
— — Det nar prinsessan, s o m talte; Ejon Då fom en äbltng till slottet tog tionom meb till bans.
Det låg som ett sfimmer af osfulb ITTeb fouungstig bållning ocb s f i d, 3 ögonens bjupa glans.
ITteb fagra orb på sin tunga ©cb elb i sin bunfla blicf.
(Då) allt från ben stuuben scennen ^örföljbes af tjennes blicf; prinsessan robnanbe lybbes Ejan såg t) ennes ögon stråla ©11 talets odj stämmans smef, £mot sig, bcart än tjau gtcf.
ITten stum oib sin strängabe luta Satt soennen, byster odj blef.
De lyste Ijonom som facflor ©dj säfert, s o m natten nalfas, Sin lycfas solljus ban såg ITTeb blefnanbe strålar sjunfa Iteb mot förintelsens cåg.
S o r t till tians scala bäbb, £jan brömbe om bem om natten ©d?
oafnabe ocb, car räbb — — — JTten frnftan smalt tjän t Iycfa, Här sommarens solsfen fom, Ijon oäjte boar bag till brottning, © d) scennen sjöng för priusessan £jan sjönf till en fattig scen.
©dj i bennes ögon Ijan läste: 3 lunben bagarne om.
" Dt mötas albrig igen! "
£jan sjöng om ben färlef, som täuber, Som bränner lift elb ocb, förtär; Då talabe fungen i salen: " 3 foäll ct smyeFe till fest!
Dår botters trolofniug ci fire ITTeb ribbarn, oår böge gäst!
£jan sjöng om ben färlef, som cärmer, S o m stärfer, lyfter odj b ä r.
S å satt ban en afton inb lutan, ©et; parfen blef soal ocb.
sfum, TTEen ännu till strängarnes flagan prinsessan lyssnabe stum.
ITTirt page, big oill jag som forbom 3 afton oib lutan s e!
Du sjunge oss oisor om färlef ©dj loife oss gråta &amp; d) kl " Då lät fjon meb ens f^elt safta Xutan Sin smala, snötjoita ijanb Sätt som ett blomblab falla ITten soennen soarabe stilla: p å strängarnes toinnabe banb.
" ITTirt fonung, fåfängt bu ber!
3 roäff månbe anbra sjunga!
f m page, bu stämmer så ofta talabe © m färieferts iycfa od?
s o e f? "
" UTtn page, " tio " långsamt, " Den färlef, bu sjunger om, Du själf bar täubt i mitt sinne; 3ag car ett barn, bå bu fom.
S å talte ben gamle fursten, VlXen Qlitt färlef bin strängalef!
fjoab farmer t&gt;äl bu af lifoet, JTTen soennen steg fram till sin fung: " OTin tjärsfare!
Hatt bu sabe, ©pröfoab är jag od) ung.
(Dd) intet fänner jag lifoet (Di) satte " ITTin fouung!
Itu fänner jag lifoet • färlefens od; soef!
^örbi äro mina brömmar; ^örstummab min strängalef!
(Dd) i \ m banat S o t min strängalef!
fjoab anbra om färlef ' biftat, 3ag foäber ur sorgfritt bröst, (Dd) brömmens flabbraube syner Dib lutan få orb od) röst! "
ITTen scennen föll neb od] fysste prinsessans pärlsybba s f o: " DTin brottning, bår, utan eber, 3ag soär big mitt bjärtas tro!
UTen fonungens unga botter log så osfylbigt glab: " Sjung mera om bina brommar, " ITteb smefanbe röst t; on bab.
3ag fänner bitt carma oasen, Din anbe är Ijuflig ocb (Dd) starf är min unga färlef!
3ag älsfar big som musif!
ITten färlefens alla stämmor fjan grep om sin gulbprybba luta ben fjårbt mot fnät, — — Det sprang s o m ett sfrif öfoer strängarne, Det brast, bet buftabe trä ' t!
lifoet inom mig oaffiat!
Din stämma mitt bjärta banb!
3ag bars af bin lutas toner Cill lycfans od?
färlefens !anb!
Du själf meb bin sång Min farlefs nyoäcfta cärlb.
— — — lUin tro odj mitt unga bjärta 3ag ger big till återgärb! "
(Dcb färlefens iycfa ocb soet ", 3ag bar inga oisor mer! "
Soab anbta ly da om färlef biftat, Det foab jag ur sorgfritt bröst!
UTin fung, för min egen smärta ^titns bjoarfen orb eller tröst! "
Sjon Ellen 2Lunfcberg, f.; Qn&amp;Inm.
* " Att be o m pengar ... " Några synpunkter af en gift man.
* l ©dj scennen sjöng, tills månen Hann röb öfoer sfogarnes frans, (Dd) inne i rtbbarsaien Sär tänbes facflor till bans.
Du är bett fostliga luta, 3ag längtar att spela på!
Ur big oill jag l o d a toner, Som enbast jag fan förstå! "
Jm en hustru känner sig förtryckt, sårad och kränkt, därför att hon för att kun- na tillgodose t. o. m. de mest anspråkslösa * Som våra läsarinnor till en del skola finna, häfdar författaren af denna uppsats en åsikt
personliga behof ser sig nödsakad att mer eller mindre förödmjuka sig inför » husets herre », så måste någonting i förhållandet mellan man och hustru ombildas till det bättre.
Men jag vågar starkt betvifla, att detta skulle kunna ske genom någonting, teore- tiskt sedt, så krasst och vidrigt som att hustruns arbete i hemmet skulle värderas i klingande mynt och hon undfå detta som sin lön, hvaröfver hon ägde fritt förfoga.
Hvad som ger en hustrus arbete värde öf- ver en vanlig hushållerskas är väl den kär- lek, hvari och hvarför arbetet utföres, och man borde väl icke behöfva säga till kvin- nor, att kärleksverk icke kunna värderas i penningar.
En aflönad hustru!
Jag törs icke tänka tanken ut, hvart detta leder.
» Hustrun äger icke den ringaste summa, öfver hvilken hon fritt kan förfoga, » heter det.
Hvad menas då med detta » fria för- f o g a n d e »?
Om därmed förstås, att hustrun bör hafva ett årligt penningebelopp, som hon får använda utan någon hänsyn till den öfriga familjen; om det skall vara så, att hustruns » lön » aldrig får användas till annat än hennes personliga behof och så- lunda vara lika skild från husets öfriga af- färer som en utbetald piglön; om hustrun vid oförutsedda rubbningar i den uppgjorda hushållsstaten skall äga rätt att tänka: » Min man får skaffa penningar till dessa utgifter hvar han behagar, men mina pengar an- vänder jag som förr, » då frågas: äger man- nen någon summa, öfver hvilken han så där » fritt » kan förfoga?
Och o m det icke skall vara så, om hustrun äger rätt att an- vända penningarna endast då hon vet, att de öfriga familjemedlemmarna icke behöfva försaka något af det, som är beräknadt till deras utgifter, då kan jag ej se annat, än att hela lönetillställningen blir ett nonsens.
Hon måste äfven nu rådgöra med sin man, lika väl som han bör rådgöra med henne om sina utgifter, och är mannen gnatig och » orättvis », så blir han icke bättre, där- för att hon på förhand har penningarne i sin ficka.
Hvad äger nu min stackars hustru, hvil- ken inte har » ett öre, som hon kan kalla sitt »?
Hon äger först och främst sitt hem!
Hvarenda sak, som finnes härinne är hen- nes.
Då hon går här och ordnar småsaker och taflor och sköter om blommorna, så är det alltsammans hennes; hennes verk är den hemtrefnad man genast känner, då man kommer inom dörren, hennes är det sol- ljus, som äfven under mulna dagar strålar inom dessa väggar.
Och barnen, för hvilka hon sträfvar, och som framkalla leendet på hennes läppar, de äro också hennes.
Ja, till och med den där svåre förtryckaren, som af kvinnosakskvinnorna så ironiskt plä- gar kallas » husets herre », till och med han är hennes egendom.
Men när » herr ' n » kommer hem och midt för näsan på all frihets- och själfständighetssträfvan, ja, midt för näsan på fräsande stekgrytor och ko- kande kaffepannor (hvilket vill mycket m o d till) tar sin hustru i sitt knä, då rår han o m henne, och då rår han också o m allt det andra, både stolar och bord, ja, till och med » mina » gardiner och » mina » mattor, som han så grufligt förstör med sin cigarr- motsatt den, för hvilken flere röster — och nu senast fru Ellen Bergström — förut så varmt tagit till orda.
» En gift mans » välskrifna inlägg förtjänar emellertid att beaktas och torde möj- ligen kunna gifva uppslag till vidare menings- utbyte i den viktiga frågan.
rökning.
Allt är hans, och allt är hennes, så ock de penningar, som finnas i huset, äfven om mannen har den dumma vanan att läsa in dem och bära nyckeln på sig.
Allt är hans, och allt är hennes!
Jag vå- gar påstå, att äfven den mest gnatige man i grunden erkänner detta, om han eljes är i alla afseenden normal.
Men där två ofullkom- liga människor gemensamt skola förvalta ett anförtrodt pund, där kan det nog komma till meningsskiljaktighet, och konsten är just att kunna förena de skilda meningarna utan misshällighet.
Icke sker detta genom ett tudelande af det, som skall vara gemen- samt, ty detta skulle i och för sig kunna söndra lika mycket som nålpenningfrågan i sitt nuvarande läge.
Om hustrun vill ha sina klädpenningar för sig, hvarför icke ut- sträcka detta » sitt för sig » till alla områ- den inom samlifvet?
Hvarför icke säga: Jag aktar mina saker bättre än du, jag vill därför ha den här stolen för min räk- ning, och det här bordet och det här skå- pet.
Jag äter mindre än du, jag vill där- för ha så mycket penningar i ersättning, som din mat kostar mera än min o. s. v.
Nej, de nu åsyftade missförhållandena kunna hjälpas endast därigenom, att både man och hustru alltmer lära sig inse, att de verkligen äro ett.
Jag ville gå så långt, att jag påstår, att vid äktenskapets ingående har begreppet » personliga behof » för dem upphört att finnas till.
O m genom den enes försumlighet eller slöseri ekonomin kom- mer på obestånd, få båda lida; om hemmet vanvårdas, få båda känna vantrefnaden, om den ena parten är slarfvigt klädd, är det bådas skam.
Idealet vore, att alla familjemedlemmarna handlade liksom drifna af en gemensam vilja, icke någon enskild medlems, utan så att säga den gemensamma familjeviljan.
Men därhän kommer man icke genom ett enda steg.
Innan man lärt sig, att man måste pruta af på sina önskningar som en- skild person, att man måste ta hänsyn äf- ven till andras mening, uppstå många svå- righeter.
Huru skall nu denna penningfråga ord- nas?
Enligt mitt förmenande sålunda: In- nan vare sig mannen eller hustrun gör nå- gon i förhållande till deras inkomster afse- värd utgift, böra de i vänlighet rådgöra med ' hvarandra om behofvet, tillgångarna och lämpligaste sättet att anskaffa det önskade o. s. v. O m då den ena parten skulle anse utgiften onödig, bör icke detta ensamt för sig vara afgörande skäl emot.
Hvad den ena parten finner nöje i bör motparten icke utan vidare förkasta, utan detta först då äfven andra skäl tala däremot.
Sedan enighet uppnåtts, böra de pennin- gar, som äro afsedda för hushållets utgif- ter, finnas för båda parterna tillgängliga, så att icke den ena behöfver be om penningar, utan kan taga det behöfliga.
Den där rådplägningen kommer nog att i många fall åstadkomma misstämning, men den är icke dess mindre nödvändig.
Och, låtom oss komma öfverens därom, att lika ofta som tvisten härleder sig från mannens gnatighet och egoism, lika ofta ligger or- saken i hustruns oförmåga att rätta sina önskningar efter de för handen varande omständigheterna.
Det finns dock kvinnor, som äro oförståndiga och tänka allt för myc- ket på sina kläder och på detta » att vara med ».
Jag finner alltså förslaget, att hustrun skall få en bestämd årlig summa såsom er- sättning för sitt arbete, teoretiskt sedt mot- bjudande och härledande af bristande ge- mensamhetskänsla hos både man och hust- ru och anser, att det icke annat än un- dantagsvis kan leda till det åsyftade målet, hvilket uppnås endast genom denna känslas fullkomnande.
* Böcker och öden.
K ur behandlar du månne lånade böcker?
Det är verkligen en samvetsfråga, som ställes till dig, eho du än är.
Egentligen är frågan så enkel, att där icke borde kunna gifvas mer än ett svar: » Jag läser dem och sedan skickar jag dem tillbaka till ägaren. » Svaret är logiskt rik ' tigt, mot detsamma skulle ej den skarpaste jurist kunna uttala något jäf.
Skada blott, att prakti- ken härvidlag så himmelsvidt skiljer sig från teo- rien.
Gå till ditt bokskåp eller dina bokhyllor, och du skall kanske själf blifva förvånad öfver att där finna en och annan bok, försedd med namn eller initialer, som hvarken tillkomma dig eller dina närmaste.
Hur .länge den stått där, skall du måhända ej alls kunna säga.
Men icke alla lånta böcker äro försedda med namn, och då blir det än kvistigare att taga reda på ägaren.
Hur mången har ej den älskvärda ovanan att icke nöja sig med att endast läsa den lånade boken själf.
Det kommer en god vän upp och samtalet föres på litteraturområdet.
— » Apro- pos har du läst E — s nya roman? » — » Nej, » sä- ger vännen » men jag skulle gränslöst gärna vilja läsa den — men den är så dyr! » — » Kära du — jag har den — ja, det vill säga — den är visserligen inte min egen — men jag tror nog att du kunde få låna den, men med ett villkor — - du skall skynda dig att läsa ut den, så jag kan få skicka igen den. » Vännen lof var — och boken är ute i sväng.
Den nya låntagarinnan har en bror, som får se boken.
» Jaså, E — s nya roman!
Hvar har du fått tag i den?
En af mina kamrater frågade just nyligen, om vi ej hade den.
Du har ju ännu inte läst ut den boken jag gaf dig i julklapp — min kamrat kan under tiden gärna få läsa denna, lian slukar böcker som en haj slukar negrer.
Adjö med dig " — jag tar boken till Kalle. » — » Nej, nej, hör du — boken är inte min och jag har lofvat skicka igen den så snart som möjligt. » — » Prat — om 3 — 4 dagar är den här igen. » Ynglingen marscherar åstad, glad i hågen, till Kalle och knac- kar på hans dörr.
Den öppnas — men » herr Kalle » är på gymnastiken och kommer ej hem förrän senare, heter det.
» Jaså — var så god lägg denna bok på hans skrifbord, så ser han den, när han kommer hem. » Under tiden kom- mer Kalles högst egna mamma in i sonens rum och får sikte på boken.
Dess eleganta utstyrsel tilldrager sig hennes vaksamma ögas uppmärk- samhet.
Hvad är detta för en bok?
Har min- sann alls ingen likhet med vare sig grammatika eller algebra.
Hon tittar i den — intet namn finns där — tyvärr intet alls.
» Bäst att jag tar den fina boken i mitt förvar — Kalle som far så illa med böcker!
Pojkar behöfva för resten inte läsa romaner — så här midt i terminen allra minst! » Mamma är ett praktiskt fruntimmer — det mär- ker man på resonnementet — hon tager boken in till sig.
Jungfrun är glömsk — hon omtalar aldrig för » herr Kalle », att hans vän sökt ho- nom — än mindre att han lämnat bud om en bok.
Nu fogar händelsen sig så, att ett bref anlän- der som kallar modren till hufvudstaden, där hennes far blifvit sjuk.
Hon packar i hast sina effekter, ger nödiga ordres för hemmet och tän- ker afresa följande morgon.
Hon påminner sig i sista stund, att det blir så långsamt sitta hela dagen ensam på tåget, hon måste hafva någon lektyr.
» Så dumt, nu har jag stängt mitt bok- skåp och gömt in nycklarna — åh, jag kan ju taga den där boken, som låg inne hos Kalle.
Jag kommer ju snart hem igen, och då skall jag taga reda på hvems den är. » — E — s nya roman stop- pas utan minsta betänkande i resväskan.
Uppe- hållet i hufvudstaden blir långvarigt, stackars pappa kan ej bli fri från sin gikt.
— D » t är synd att boken skall ligga där till ingen nytta, den lånas ut och är ej utläst, när den goda fru X skall fara tillbaka.
Låntagarinnan yttrar: