Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t, uppå min underdåniga framställning om lämpligare stadganden härutinnan för detta län, funnit skäligt uppdraga Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Sundhets-Kollegium att i anledning deraf utarbeta förslag till nya föreskrifter i ämnet för hela riket.
Inom länet finnas 4 privilegierade Apothek, hvaraf ett i hvarje stad och det 4:de i Neder-Calix, 29 Fattigvården.
Ingenstädes mer än i Piteå socken har fattigvården varit reglerad med den syftning att förekomma tiggeri; men i berörde socken hafva de fattigaunderhållits under ett tiotal af år ungefär på samma grunder, som nu finnas stadgade uti Eders Kongl. Maj:ts nådiga förordniug om fattigvården, hvilket i alla afseenden visat välgörande verkningar.
I öfrigt har fattigvården besörjts uti fattigstugor, genom rotegång och sammanskott i spannmål eller penningar samt betlande. §• 6.
Städer. a) Piteå anlades först invid nuvarande socknekyrka, enligt privilegier af den 12:te
Maj 1621, men sedan en vådeld 1666 öfvergått densamma, blef staden förlagd till Storkåge i Skellefteå, der dock ingen anläggning påbörjades, utan flydtades staden 1668 dit, der den nu å Häggholmen, vid en fjerd af Piteå eif en mil från elfvens utlopp i Bottniska viken, är uppbyggd.
Efterkommande få likväl till följe af inloppets och hamnens uppgrundning dyrt betala tillfredsställandet af det enskilda intresse, som vid stadens placerande å Häggholmen gjorde sig gällande, i det att inloppet genom muddring måste hållas öppet och inga fartyg numera komma staden närmare, än på ungefär \ mil.
Dessa omständigheter jemte handeln å landet hafva hufvudsakligen verkat att befolkningen icke stigit till någon särdeles höjd.
Emellertid finnas nu i staden bosatta 1266 personer, således 56 personer mer än då sista berättelsen afgafs.
Handeln har bibehållit sig såsom den förnämsta näringsgren och idkas för det närvarande af 13 burskapsägande handlande.
De förnämsta artiklar, som utskeppas och köpas från närmaste socknar samt Piteå Lappmark, äro tjära, bräder, bjelkar och sparrar, fisk och renshudar, samt en ringa qvantitet pottaska, smör, renstekar, skjäl— speck, lim och renhorn, deraf trävarorna gifvit god vinst på utländska platser de sednare åren.
Sjöfarten bedrifves med fyra fartyg om tillhopa 196 läster, hvaraf endast ett besökt utrikes orter.
Något skeppsvarf finnes icke å stadens område, icke heller någon fabrik, men handtverkerier bedrifvas på vanligt sätt, hvaraf dock färgeri och garfveri tyckas gifva sina idkare största vinsten.
Fisket intager ock en väsendtlig plats bland näringsfången i staden och har de sednare åren lemnat ganska ymnigt af strömming och sik. 30 Jordbruk idkas temligen allmänt af stadens invänare, dels å den till staden donerade jord, dels ock å nära belägna tillköpta hemman å landet, samt har genom de sista årens gynnande skördar väsendtligen bidragit till inhvggarnes utkomst.
I staden finnes en Trivial-skola, som nyligen erhållit tillökning i lärare-personalen med en Kollega, så att undervisningen nu besörjes af Rektor och 4 Kolleger.
Skolans läge i centern af Bottniska länen med liera omständigheter halva dock föranledt mig att uti underdånigt memorial, som härlörut till Eders Kongl. Maj:t ingått, begära skolans förvandling till elementar-läroverk, derifrån ynglingarne direkte kunde dimitteras till Akademien.
Länets Lasarett är beläget i staden, som begagnar O 7 Q o gemensam läkare med detta, äfvensom Apothek här finnes.
Fattigvården har besörjts enligt 1842 antaget reglemente på enahanda grunder som i Piteå landsförsamling. b) Luleå, som jemväl år 1621 erhöll privilegier och först anlades vid landskyrkan samt 1649 llyttades till sitt nuvarande läge 1 mil närmare hafsbandet vid en fjerd af Luleå eif, har ett godt läge och säker hamn; men det bättre inloppet är ofarbart för fartyg, som nu, för att till staden kunna inkomma, måste taga en lång och besvärlig omväg.
Folkmängden är, sedan sista berättelsen till Eders Kongl. Maj:t afgafs, ökad med 108 personer, så att den nu utgör 1224.
Stadens hufvudnäringar utgöras af handel, skeppsrederi, handtverk, jordbruk och boskapsskötsel samt fiske.
Handeln idkades för ett tiotal år sedan uteslutande på Stockholm hufvudsakligen med tjära, bräder, bjelkar, renvaror, fisk och smör, och derifrån ortens förnödenheter hemtades, men handeln med tvävaror och tjära har sedermera flyttats till utrikes orter, derifrån de mest efterfrågade varor, såsom kaffe, socker och viner m. m återföras.
I staden finnas
Hera ganska förmögna handlande, som sköta sin rörelse med drift.
Sjöfarten bedrifves val med egna fartyg, men merendels befragtas Norska skepp för trä varutransporten.
Skeppsbgggeriet har å stadens trenne varf varit obetydligt de sednare åren; och IJandtverksrörelsen, som alltid varit de förutnämnde underordnad, bedrifves på förut öfligt sätt.
Fisket efter strömming och annan småfisk har de sednare åren i allmänhet varit förmånligare, än derförut, men stadens donerade laxfiske vid Edeforss, som ock blifvit med ali omsorg skött, har gifvit högre afkastning, än någonsin tillförene.
Jordbruket och boskapsskötseln, som väsendtligen bidraga till invånarnes bergning och med omsorg å donerad jord skötas, hafva lemnat god afkastning.
Pottaske- och Beckkokerierna äro nedlagda, hvaremot å stadens jord tillkommit ett större briinueri.
Fattigvården har besörjts med kontanta bidrag till de mest behöfvande, Skjutsningsbestyret från staden bestrides af entreprenörer. 3i I öfrigt finnes uti staden, hvarest Provincial-läkaren jemväl är bosatt, en Apologistskola, med Rektor och en lärare, men folkundervisningen är ännu icke kommen i verksamhet. c) Haparanda, anlagd med köpings-privilegier i Qystinkäntä hamn 1812, och sedermera ilvttad en mil längre uppåt Torneå eif, midt emot Torneå stad, samt år 1842 förunnad stadsprivilegier, äger dålig hamn, men hemtar sin hufvudsakliga bergning likväl från handel och sjöfart, äfvensom handtverksrörelse.
Dess invånare utgöra nu 445 till antalet, och således 42 mer än år 1841.
Atskillige handlande drifva ganska betydlig handel med ortens hufvudprodukter, smör, lax, trävaror, Lappmarks-produkter och tjära.
Men dels den besvärliga hamnen och dels den betydliga rörelse med landtmanna-produkter, som åtskilliga mycket förmögna bland allmogen slagit under sig, förorsaka, att många handlande i staden icke kunna hafva sin utkomst.
Under de fem föregående åren torde staden kunna sägas mer hafva af- än tilltagit i välmåga.
I judicielt hänseende lyder staden under Neder-Torneå och Carl Gustafs häradsrätt, i ecklesiastikt under Neder-Torneå församling samt i ekonomiskt under Konungens Befallningshafvande och kronobetjeningen. 1846 donerades till staden Hapaniemi kaptens-boställe med derunder lydande laxfiske i Torneå eif.
I öfrigt linnes i staden en skola med Rektor och 3:ne lärare, hvaraf en tillkommit under ifrågavarande quinquennium; äfvensom den ena af rikets Gränse-tull-rätter här är stationerad.
Slutligen må ock anmärkas att i staden, hvarest Provincial-läkare är stationerad, finnes ett Apothek.
Hvad i öfrigt kan tjena till upplysning angående städerna finnes uti underdånigst vidfogade tabell. 2:o Lappmarker ne, utgörande den del af Norrbottens län, som på nordöstra sidan omsluter kustlandet, gränsa i vester till Norska fjellrvggen och i norr och söder till förr uppgifna gränser, samt innefatta med en arealvidd af något öfver 700 qvadratmil Arjeplougs och Arvidsjaurs, Jockmocks med tillhörande Qvickjocks kapell, Gelliware, Juckasjärvi och Enontekis pastorater eller församlingar.
De bestå till största delen af skogar och hedland samt myror, sjöar och berg.
Invid elfvarne och de mindre vattudragen samt sjöarne förekomma dock för åkerbruk bearbetade trakter, ehuru jordmånen dertill är föga tjenlig.
Arvidsjaur och Jockmock äro egentligen de socknar, hvarest åkerbruket med någon fördel i frostfria år kan drifvas.
Deremot äro Lappmarkerne mera egnade 32 för boskapsskötsel, som ock der står långt framför åkerbruket.
Isynnerhet stränderne vid elfvar och bäckar samt sjöar lemna ymnig tillgång på foder, men äfven från myror hemta invånarne sin fodertillgång, ehuru myrorna vanligen lemna afkastning af dålig beskaffenhet och till största delen icke kunna oftare än hvartannat och hvart tredje år afbcrgas.
Renbetet, som tillförene varit ymnigt, förminskas i den mån nybyggen hinna anläggas, i det Lapparne måste afstängas med sina hjordar från bruket af sådane trakter, der nybyggarnes ängar äro belägna, för att undvika den skada, som renkreaturen åstadkomma å höstackarne.
Invånarne utgöras af nybyggare, som bestå af Svenskar i en del och Finnar i andra församlingar samt Lappar.
Lappmarkernas totala folkmängd uppgick sistlidet år enligt presterskapets uppgifter till 8,519, hvaraf 3,920 utgöra Lappar och 4,599 nybyggare och ståndspersoner.
I brist af tillförlitliga uppgifter om folkmängdens storlek under föregående tider är jag urståndsatt att uppgifva siffran, med hvilken folkmängden blifvit ökad; men mig lemnade upplysningar öfverensstämma deruti, att under det nybyggarnes antal ökas, förminskas den Lappska befolkningen.
Nybyggarne, hvilka hemta sina seder och bruk från kustlandet, hafva i afseende på växt, lynnen och lefnadssätt allt gemensamt med kustlandets inbyggare, men stå dessa långt efter i förstånds-utveckling och kultivation i öfrigt.
Lapparne, som till största delen föra ett nomadiskt lefnadssätt med sina renar, under det ett ringare antal af dem i nedre skogstrakterne uppehåller sig med fiske och obetydlig boskapsskötsel samt jagt, äro korta till växten, med svag kroppsbyggnad, till lynnet tröge, vidskeplige och äga föga annan bildning än en svag kristendomskunskap.
De ifrån de nordliga Lappmarkerne uppehålla sig sommartiderne vid Norriges fjordar med sina renar, med hvilka de om hösten återkomma öfver fjellen och besöka då stundom kustlandets skogar, hvilket sednare oftare brukas af Lapparne i södra Lappmarkerne.
De föra ständigt nästan ali sin egendom med sig och skola ännu fortfara i bruket att uti skogarne förvara sitt silfver, till hvars samlande de äga ett starkt begär, uti i jorden nergräfda kopparkittlar.
Deras omåttliga begär efter starka drycker, sorn yttrar sig i lika hög grad hos qvinnorna, har otvifvelaktigt mycket bidragit till slägtets förminskande.
Nyttjandet af kaffe, som hos Lapparne äfven nu är allmänt, äfvensom förbudet emot bränvins införande inom Lappmarksgränsen, torde dock, oaktadt alla missbruk mot detta stadgande, i sin mån förminska bruket af bränvinet hos Lappska allmogen.
Ehuru Lapparne i allmänhet tro sina medmenniskor om godt, har åtminstone i de nordligaste Lappmarkerne vid de tider, då de vistats på fjellen, en misstro emot alla svenskt klädde personer, som kommit att passera förbi deras der uppsatta kåtor, ända in i sednare tider fortlefvat, hvilken, — den är troligtvis stärkt af vidskepliga 33 föreställningar — då den urartat till handling, ofta skall hafva framkallat bruket af skjutgevär och slutat med lifvets förlust för den resande.
Denna misstro eller fruktan skall hafva sin upprinnelse från början af 1700-talet, då Kardare uppehållit sig i Lappmarken med mord och plundring af Lapparnes egendomar, och har sedermera traditionsvis fortgått till efterkommande.
Den har dock försvagats i den mån Lapparne bibringats mildare tänkesätt om de personer, som i fjelltrakterne råka att besöka dem, samt erfarenheten lärt dem att de af sådane numera intet hafva att frukta.
Att detta olyckliga bruk, att våldföra resande, hos Lapparne dock ännu icke alldeles försvunnit, bevisar en nyligen inträffad händelse, då en Svensk vägvisare öfver fjellen räddades från en mot honom riktad kula allenast genom den lyckliga omständigheten, att han varseblef den med bössan mättande skytten, och på ögonblickligt tillrop, att han icke vore någon illgerningsman samt tillkännagifvande af sitt namn, genast blef af den förra igenkänd och från lifvets förlust skonad.
Lapparne bibehålla jemväl i öfrigt så i afseende på lefnadssätt som klädedrägt från fordna tider vanliga bruk, som de från sitt nomadiska lif anse oskiljaktiga.
Då Lapparnes egentliga egendom består uti renar, blir det alltid svårt att bestämdt uppgifva huruvida välståndet bland dem till- eller aftager, ehuru man utaf folkminskningen torde hafva skäl att antaga välståndets aftagande såsom gifvet.
Det kan icke heller gerna vara tänkbart annat än att Lapparne, bland hvilka sådane visst ännu finnas, som uti renhjordar och till en del silfver äga verklig förmögenhet, skulle uti sin näring lida väsendtligt intrång genom de intägter af deras områden, som nybyggarne år efter annat verkställa.
Då det är onekligt, att afsättningen af Lappmarkernes produkter icke allenast för länet utan äfven för andra orter är ganska vigtig, äfvensom renskjutsen och transporten emellan Norrige och länet med dessa djur af varor från ömse håll medför ganska stora fördelar, synes den uti förslaget till afvittrings-stadgan föreslagna föreskrift, att till Lapparnes upprätthållande vissa områden böra dem för renbete tilldelas, utan att intägt deraf för hemmansanläggningar eller förbättringar lår äga rum, grunda sig på af nödvändighet och billighet framkallade skäl.
De misshäiligheter, som ägt rum emellan Svenska och Norska Lappar åena, samt Norska nybyggare å andra sidan, hafva icke heller kunnat annat än menligt inverka på Lapparnes trefnad.
Med bekymmersam längtan förbida Lapparne derföre Eders Kongl.
Maj:ts nådiga pröfning af det underdåniga förslag till reglering af nybyggarnes och Lapparnes inbördes förhållanden m. m., som af särskildt tillförordnade komiterade från båda rikena under år 1844 blifvit upprättadt och till Eders Kongl. Maj:t insändt.
Berättelse öfver Norrbottens län för åren 1842—1846. 3 34 Narinyar.
Renskötseln intager häraf det förnämsta rummet, såsom icke allenast hufvudsakligen bidragande till Lapparnes, utan äfven i väsendtlig mån till nybyggarnes utkomst.
Så länge den hos Lapparne rådande fördomen, att renarnes räknande skall medföra olycka, fortfar, så länge blir det ock omöjligt att med tillförlitlighet kunna uppgifva Lappmarkernes renantal.
Efter de sannolika beräkningar, hvaraf jag erhållit del, skall dock renantalet för närvarande utgöra omkring 45,000 lif, hvaruti inbegripes så väl det betydliga antal som Lappmarkernes nybyggare-allmoge, som ock det antal renar, hvilka åtskilliga kustlandets inbyggare äga, men af Lapparne mot lega skötas.
Under ifrågavarande tid har renskötseln icke särdeles varit besvärad af det för dess trefnad mest af alla befarade hinder eller
Ilen och hård snö närmast marken, hvarigenom renarne hindras från att åtkomma renmossen, som utgör deras hufvudsakiigaste födoämne.
Visserligen äro vargar och filfrasen älven Lapparnes plågoris — och de år, då dessa i mängd hemsöka Lapparnes hjordar, betraktas såsom oår — men om snö fallit till någon myckenhet, mäkta Lapparne genom skidlöpning förfölja, uttrötta och fånga dessa rofdjur och dymedelst hindra deras härjningar bland hjordarne.
I öfrigt är anledning förmoda, att denna näring bedrifves nu på samma sätt som för 100-taIs år sedan.
Åkerbruk och boskapsskötsel idkas af alla nybyggare, såsom hufvudnäringar, men med skäl egnas boskapsskötseln större uppmärksamhet, emedan åkerbruket sällan gifver idkaren så tillräcklig afkomst, att icke uppköp af korn från kustlandet blifver nödigt.
Uti de trakter, som närmast gränsa till kustlandet samt i Juckasjärvi Lappmark vid Torneå eif äfvensom i Arvidsjaur, är dock åkerbruket merendels lönande, i anseende till jordmånens för sådant bruk mera tjenliga beskaffenhet, än uti öfriga trakter af Lappmarken.
Något annat sädesslag än korn är dock icke brukligt, men potates börjar numera allt mer och mer sprida sig jemväl i Lappmarkerne och odlas der icke utan framgång.
Till boskapsskötselns betryggande brukas endast naturliga ängar, som derföre ända till flera mils afstånd från hemvistet uppsökas.
Bo skapsracen är liten, men gifver ändock i anseende till goda sommarbeten och den vårdade skötsel man egnar densamma ganska god afkastning.
Af ladugårdens alster föryttras smör till ganska betydlig qvantitet, dock mest från de vid Torneå och Muonio elfvar belägna Lappmarkerne.
Skogar, närmast kustlandet i synnerhet, finnas i Lappmarkerne, ehuru växtligheten är långsam, temligen storväxta, så att innebyggarne derifrån de sednare åren kunnat efter de flottbara tloderne nedföra och föryttra åtskilliga produkter.
Men 55 träden blifva ju mer man allägsnar sig från kustlandet mindre och försvinna allt mer och mer mot fjellen, så att till och med vedbrand i Enontekis Lappmark måste hemtas på 4 å 6 mils afstånd.
Derom har jag afhandlat under samma ämne uti kustlandet.
Bland binäringar förtjena ej andra, såsom i någon mån bidragande till innebyggarnes utkomst, nämnas, än jagt och fiske samt limkokning och salpetertillverkning, af hvilka den sistnämnda, som endast öfvas uti Arvidsjaurs Lappmark, de sed nare åren märkligen tilltagit.
Lappmarksprodukterne, renshudar, renkött, rentungor, torr och färsk fisk, smör, vilda djurs skinn, afsätlas vä! hufvudsakligen vintertiderne, då kustlandets handlande på marknader besöka Lappmarkerne, vid hvilka tillfällen, särdeles som ting och uppbörd då jemväl hållas, så väl Lappska som öfriga allmogen ganska allmänt samlas.
Men i sednare tider har en särdeles lust bland nybyggare uppstått att besöka Lapparne i deras kåtor, för att mot starka drycker och penningar jämväl tillbyta sig Lapparnes varor, hvarvid Lappen, som lätt öfverväldigas af begäret efter spirituösa varor, följaktligen blir den som af denna handel skördar minsta vinsten; ja detta missbruk af handel eller bedrägeri skall gå så långt, alt Lapparne stundom och icke så sällan låta förmå sig att för en och annan sup afstå en hel ren, och påstås af kännare i Lappväsendet, om det ohejdadt får fortfara, lika mycket, som intägten af renbetesland, skola bidraga till Lappska nationens undergång, ett förhållande så mycket betänkligare, som de liesta nybyggens tillvaro är med renskötseln, som blott af Lappar kan utöfvas, så nära förenad.
Utom lyxartiklar, som numera äfven finna afsättning i Lappmarkerne, lemna de handlande i utbyte mot förenämnda varor Vnjöl, salt, rom, vin, tobak, bly, krut, kläde m. m. och penningar, mest i silfver.
S*olili$k Förjuttniitg.
Tabellen utvisar sammanräknade hemmantalet i denna landsträcka samt lägenheternas olika naturer.
— Sedan år 1841 hafva hemman till ett antal af ungefär tjugufyra, alla af krono-natur, efter tilländagångna frihetsår i skatt ingått för ett sammanräknadt hemmantal af 3 hela mantal.
Under samma tid hafva 55 nya hemman eller nybyggen blifvit till anläggning beviljade, hvarförutan 500 å 600 särskilda mindre lägenheter blifvit såsom understöd åt förut anlaggda hemman upplåtne, under vilkor likväl af desammas afträdande, derest vid en framdeles skeende afvittringsreglering omständigheterna så skulle fordra.
Ibland dessa nyhemman må 36 särskildt nämnas tvdnne inom Enontekis Lappmark, hvilkas anläggning i grannskapet af Norrska fjellryggen invid den vanligen begagnade vägsträckningen emellan Norrige och länet haft till föremål att på denna sida om fjellet etablera ett lägerställe för trafikerande, hvilket behofvet högt påkallat.
Utan statens mellankomst hade säkerligen icke någon bosättning i denna aflägsna trakt varit att förvänta af den enskilda spekulationen, och de 1000 R:dr b:ko, som af allmänna medel blifvit såsom byggnadsunderstöd i denna skoglösa trakt för nybyggen anslagne, äro således rätt väl använde.
Någon åkerodling kan naturligtvis vid dessa hemman icke komma i fråga, meri då de äga ett betydligt höbord och trakten deromkring erbjuder förmånligt fiske och djurfång, så bör deras framtida bestånd kunna påräknas, helst någon inkomst af resande äfven kan åboerue tillfalla.
Såsom i denna berättelse förut är nämndt, har hittills någon afvittring i länets Lappmarker icke ägt rum, och alldeles tillämplig är ej heller 1824 års afvittrings— stadga för denna del af länet.
Som detta blifvit insedt och erkändt, har på nådig befallning förslag till särskild afvittrings-författning för Lappmarken blifvit af dertill utsedde komiterade utarbetadt och till Eders Kongl. Majit år 1842 i underdånig het insändt.
I Lappmarken utgöres icke någon ränta till staten af frälsehemman, och åtnjuta dessa således en slags säterifrihet.
Hvad åter beträffar räntan af skatte- och kronohemmanen derstädes, så skiljer den sig i så måtto från räntan af kustlandets hemman, att då den af dessa sednare utgöres efter markegång för de derunder inbegripna persedlar, betalas samma ränta i Lappmarken efter dess kronovärde eller 6
R:dr 32 sk. för hvarje helt mantal.
Den skattelindring, som Lappmarkshemmanen sålunda åtnjuta, skall, enligt 1762 års Kongl, resolution på allmogens besvär, utgöra en ersättning för kostnadsfri fortskaffning af åtskilliga embets- och tjenstemän under vissa af deras färder i Lappmarkerne.
Länets Lappmarker innehålla, oberäknadt vanliga byar, sammansatte af ordentliga hemman eller nybyggen, tjuguen såkallade Lappbyar, hvilkas utskylder till kronan utgå byavis och bestiga sig inalles till 344 R:dr 28 sk. b:ko.
Genom nyss åberopade nådiga resolution är väl utlofvadt, att i den mån renbetet genom upplåtelser af jord till nybyggen minskades, Lappbyarne skulle njuta lindring eller förmedling i skatten, men oaktadt en stor mängd hemman under sednare tider i Lappmarken tillkommit, hvarigenom påtagligen många renbetesland blifvit inkräktade, har någon fråga om dylik förmedling ej blifvit väckt, utan fortfar hvarje bys ränta att utgå till lika belopp, som tillförene.
Den jemkas dock årligen emellan ledamöterne inom samma byalag i förhållande till hvar och ens renmakt.
Också torde ifrågavarande för - medling lämpligast böra hänskjutas till utförande i sammanhang med allmänna afvitt— ringen i dessa orter.
Några vägar underhållas icke i Lappmarken under sommartiden, men väl vintertiden, och resenären fortskaffar sig der under den sednare årstiden, dels med häst och släde, dels med renskjuts efter de spärr, som Lapparnes pulkor i snön åstadkomma; sommartiden måste man färdas antingen ridande eller till fots.
Skjutsningsskyldigheten i Lappmarken är icke betungande, om man undantager ofvannämnde embetsskjuts, men derföre åtnjutes ock en ansenlig lindring i skatten.
Oberäknadt Enontekis Lappmark, der resande emellan Sverige och Norrige ofta nog vintertiden färdas, förekomma sällan i Lappmarkerne några skjutsningar vid andra tillfällen, än dä marknader samt ting och uppbörd der inträffa, och dervid begagnas numera gemenligen hästar dels från kustlandet dels tillhörige hemmans-innehafvarne invid vägarne.
Klereciet aflönas till en del af Lappmarkernes invånare sjelfve och till en del af Statsverket, som dertill anslagit vissa tunnor spannmål och obetydligt kontanter.
Statens årliga bidrag till detta ändamål uppgår inalles till 46 R:dr 32 sk. kontant och 145 tunnor korn, oberäknadt atlöningen åt klereciet i Piteå Lappmark, som utgår från Westerbotten.
Helsovården ombesörjes af Provincial-läkarne, hvilka hvar inom sitt distrikt under marknadstiderna besöka Lappmarkerne och utöfva uppsigt öfver helsovården och de inom församlingarne antagne vaccinatörer.
Folkundervisningen är inom Arvidsjaur med statens biträde uti en ambulatorisk skola börjad, men i öfriga Lappmarker har någon sådan af bristande tillgångar icke kunnat åstadkommas.
Fattigvården bestrides genom sammanskott åt de mest behöfvande och deras utackordering hos välkände husbönder.
Men kustlandets socknar hafva hittills nog ofta fått vidkännas tyngden af fattige från Lappmarkerne.
Till ordningens vidmakthållande i öfrigt äro inom
Lappmarkerne jemväl socknenämnder och tillsyningsmän öfver försvarslöse tillsatte. Piteå Lands-Kansli och Lands-Kontor den 22 December 1847.
C. FR. HEDENBERG..
Hällern.
A. M. Eurén.
Ver ättel se öfver Norrbottens län för åren 1842—1840.
6 Tabell f 8 i* Landet inom Norrbottens JL ii n. lägenheter utan Kustlandet eller det egentliga Norrbotten Frälse-Säterier Frälse-hemman Krono-hemmah Krono-Skatte-hemman
Dito särskildt under Bruk skatteköpta Krono-nybyggen med frihets-år Militie-boställen Ecklesiastika Dito Dito Dito oskattlagda Skattlagda, obebyggda Torp, Utjordar, Urfjellar m. fl mantal, som ej under något hemmans ränta äro inbegripna, skatte Dito Dito Dito krono
Dito Dito bebyggda.
. . krono Oskattlagda Utjordar, Urfjellar m. fl. lägenheter etan mantal, som ej under något hemmans ränta inbegripas, skatte Dito Dito krono Soldat-torp Krono-torp med frihets-år