Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man i Idun, erhålles ett gratisexemplar för hela den tid, under hvilken abonne- mentet räcker.
Äro de samlade abonnenterna färre än 5, torde prenumera- arbetsmarknad för konkurrens, för ekonomiskt är I DU N så billigt, eller qvinna — hon icke vid på sidan af som sitt samma arbete sitt uppehälle.
Underlåter hon detta, skola följderna icke uteblifva.
första begagna sitt inflytande skola männen För det ligt, och ännu mindre lycklig och nöjd är den sjelfsvåldiga individen.
Nu vill förmodligen E.
T. och S. påstå, att den lydnadsvane saknar karaktär och är en pultron, af hvilka verlden, enligt deras förmenande, är så fnll.
Monne det är så, att de lydnadsvane äro pultronerna; är det icke snarare tvärt o m?
Se på den duglige soldaten eller sjömannen inom hvilken grad som helst.
Är det ens någon gång det inträffar, att den all lydnad förkastande lägger i dagen ett verkligt mannaprof.
Kan- ske hör det till storheten i hans karaktär att anse vanliga mannaprof sig ovärdiga.
Låtom oss jem- föra tvänne embetsmän, den ene punktlig o c h lydnadsvan, den andre föraktande lydnaden och dermed äfven föraktande all ordning.
Blir fråga om att slå omkring sig med fraser, är den senare styf och får han sjelf bedöma sin karaktär, är den öfver allt klander; men gäller det att öppet, ärligt bekämpa en verklig orättvisa, och skulle delta be- kämpande möjligen medföra någon verklig risk för den kämpande, skall säkert hans karaktär bjuda h o n o m att stoppa pipan i säcken och resonera: man är sig sjelf närmast.
Den lydnadsvane skall, medveten af uppfylda pligter, icke ett ögonblick, draga i betänkande att kämpa för det rätta; han handlar så, emedan han är van att lyda, lyda den högre viljan före en lägre.
Det är alls icke ovanligt att de sig moderna uppfostrare kallande anse för karaktär, ja, stor ka- raktär att göra allt för mycket väsen af sitt eget jag.
Men ser man då ofta något så beröm- värdt af dessa?
Hvad vi hvardagsmenniskor äro vana alt anse såsom stort och ädelt, att t. ex. verka efler sina krafter och förmåga för sant menniskogagnande syften anses oftast som blott en yttring af en sjuklig fantasi.
I torden med fog beskylla oss för alt gå för långt från ämnet, lydnad.
Vi gifva E.
T. rätt i hennes åsigter om den tanklöst uppstyltade paradlydnaden, med hvilken allt för många mödrar och — hvarför icke — äfven fäder skylta.
Huru då undvika en sådan paradlydnad och likväl hålla strängt på lydnad hos barnen; och huru få bar- nen att lyda, utan alt lydnaden skall kännas dem som ett tvång?
Icke sällan förekommer äfven hos s. k. bildade personer, alt de tro sig uppfostra sina barn till rikliga dygdemönster genom att gifva dem de mest minutiösa föreskrifter o m " både likt och olikt.
Om barnen än hafva den största kärlek till föräldrarna, råka de dock mycket ofta att först omedvetet och sedan med större eller mindre beräkning öfver- träda de gifna föreskrifterna.
Straffas de — om ock aldrig så mildt • — för den gjorda förseelsen, medför straffet i de flesta fall blott förhärdelse; straffas de icke, följer helt naturligt den föreställ- ningen, att en förseelse mer eller mindre gör ingen- ting, och med det samma äro de inne på olydna- dens slippriga bana, pä hvilken det är så svårt att vända o m.
Men icke nog med alt barnet kommer in på olydnadens bana, hvad värre är, det råkar så lätt in på en annan ännu farligare, sämre väg: förställningens och lögnens.
Jag kände en mor, hvilken med fullt allvar ville uppfostra sin enda son till en duglig medborgare.
Hon hade fått det för sig, att målet vunnes säkrast, om gossen aldrig finge sin vilja fram.
En tid bortåt gick allt godt och väl, men snart blef Mats sin mamma öfvermäktig, fast än han lydde henne — som hon sjelf trodde.
Hvad han icke ville, framstälde han med beräkning som sin vilja, framhållande det, han verkligen önskade, såsom något han alls icke ville.
På det sättet ledde han modern — men ledde sig ock sjelf till — förderfvet.
Många så- dana exempel kunna påvisas ur högen.
Hvad hafva då föräldrar och uppfostrare alt göra för att inplanta lydnad, som blir en verklig lydnad, och som stärker i stället för att försvaga individualiteten hos barnet?
Var varsam i befall- ningarna, men har en tillsägelse blifvit gjord, så släpp icke förr, än den till punkt ech pricka blif- vit uppfyld.
En hos föräldrar o c h uppfostrare — i synnerhet de qvinliga — ofta förekommande för- derflig sed alt än med ett, än med ett annat hota barnen, måste helt och hållet bortläggas.
Hotet, i de flesta fall förkastligt, skall, o m det någongång uttalas, äfven verkställas.
Men hur ofta göra vi oss icke skyldiga till att, i all välmening förstås, h o t a våra barn, och, då de icke aktat denna ho- telse, låta eftergifterna komma emellan, under det vi resonera: det var j u icke så farligt.
Barnets karaktär och deraf hängande framtida lycka beror i många, atticke säga de flesta fall, af dess tidigaste uppfostran, deri lydnadsförmågan spelar den vigtigasle rollen; derför må man obetingadt besvara jakande den frågan: böra barn lyda?
Sveriges störste pedagog sade vid ett tillfälle: om j a g hade barn, skulle, jag icke anse någon
Endast en sida af papperet bör uppoffring för stor för att få en barnvårderska, som förstode rätt sin uppgift, — en som kunde leda barnet till lydnad af öfvertygelse, ej af tvång. » » Men », tillade han, » sådana vårdarinnor äro så sällsynta till och med bland mödrar, af hvilka man hade anledning vänta annat. » — Hade han icke rätt deri?
la S —.
I D U N användas och marginal lemnas.
Namn och adress torde alltid noga angifvas, ocil kan fullkomlig diskretion från redaktionens sida påräknas.
och andra!
Men jag vågar tillråda något fla- nell under tyllen, några flere tum siden ofvan- för midjan.
Svepen kappan ordentligt om eder, våren måttligare vid njutandet af glace o. d. och vid påkommande månskenssvärmerier, så låten edra kavaljerer visa sitt chevalereska sinnelag genom att hemta en mantilj eller något dylikt åt eder.
han kom allt oftare och stannade allt längre.
Guérita bad honom komma mera sällan.
hon bad honom att aldrig komma mer.
men de fina svällande läpparne bådo en annan bön, då de eldigt trycktes mot hans, en bön som fann mäktigt gensvar i hans eget hjerta.
Så blef han ännu en gång skickad till ett främmande hof, denna gång till Wien.
I skolen dä få se, att balförkylningarnas Afskedet var bittert.
» Var vid godt mod, antal, i följd af dessa enkla försigtighetsmått, min Guérita!
Vi ha allt att hoppas, intet att säkerligen blifva reducerade med minst femtio frukta.
Då jag kommer åter, blir allt godt, uf^Katsch!
der höres en nysningoch — ratsch!
en procent.
— då är jag en sjelfständig man. » — Dolly Roon.
e^ * * &gt; nysning till.
En snufvig stämma ut- Han rycktes med dernere.
Söderns stolta brister: » Usch, hvad jag är förkyld, det är skönheter fördunklade till och med för ett alldeles förskräckligt, hvar har detta kunnat ögonblick minnet af hans blida nordiska mö; ske! » Jo, mina unga fröknar, det vet jag; han föraktade sig sjelf, och hans bref, i början det var på balen i natt!
I smålen miss- talrika och varma, blefvo färre och onaturliga.
troget, liksom I, i allmänhet, tvifladen på mitt Guérita kunde ej undgå att märka det.
ord och i synnerhet på detta allt för djerfva Hennes gamla valspråk: _ » allt — eller inteU, Skiss af E L N A T E N O W.
påstående.
dref henne ännu en gång ut i lifsstormen, och (Slut fr. föreg.
Men, förlåten mig, jag kan ej afvika från då Waldemar ett år derefter å nyo stod utan- denna min öfvertygelse.
ftor denna afton gingo dagar och månader.
för den lilla trädgårdstäppan och tryckte pä Lyssnen nu till några af de skäl, jag har Sy^t; AllaGuéritas betänkligheter och hennes allt den välkända gamla ringknappen, öppnades dör- att anföra.
svagare och svagare försök att förmå honom ren af en lurfvig skomakare med spannremmen Nåväl — i går qväll, då I kladden eder till att lemna henne åt sitt öde och glömma henne i handen.
bal eller rättare afklädde eder till denna fest- besegrades af deras kärlek, som hon i det » Bor fru Möller inte här ?&gt; lighet (ingen vill väl förneka, att en dam på längsta envisades att kalla vänskap, och snart » Nej, här bor jag. » bal är jemförelsevis mera afklädd än klädd), var Waldemar en dagligen sedd gäst i det » Ni kan väl inte säga mig, hvart hon har tror jag att I redan lade grunden till er snufva.
lilla tarfliga hemmet i villaqvarteret, der » Mar- flyttat? » Hvilken skadlig temperaturvexling utsätten I gareta Möller » gaf musiklektioner för 50 och Ett ljust qvinnolmfvud stack nu fram bakom eder för, då I från en varm, ofta till och med 35 öre i timmen.
det lurfviga.
» Jaså, den sjuka frun, jo hon beqväm middagsdrägt, öfvergän till den regle- Modern låg för det mesta till sängs, hon är död. » menterade balunifornien, hvars förnämsta sträf- hade lungsot.
Hon betraktade med välbehag » Och den unga fröken? » van synes vara att på ett snillrikt och anslå- den unge mannen, ehuru hon icke riktigt tyckte » Hon flyttade härifrån samma dag vi flyt- ende sätt använda oberäkneliga alnar tyll ne- om hans täta besök, men Guérita såg så inner- tade hit. » danför midjan och, på minst synliga sätt, lätt ligt lycklig ut, då hon hörde hans fasta steg » Hvart? » beräknade tum siden ofvanför samma ställe.
på trappan.
» Det vet jag inte. » — Så nickade de och Och sedan i der I naturligtvis af » Vill han gifta sig med dig? » frågade den smälde igen dörren.
hänsyn till^edra_luftiga toaletter, ej vågen svepa gamla en dag, då han gått.
Guérita svarade Han sökte i norr, öster och vester, men kappan ordentligt om " eder, utan låten " den is- icke, hennes blick blef mörk, och hon stirrade någon musiklärarinna, Margareta Möller, fans kalla luften fritt få spela omkring eder!
icke, och ingen annan heller med det namnet.
tankfull ut på den mörka gatan.
Tron I ej, unga fröknar, att detta förhjel- Någon tid derefter upprepade den sjuka sin Han hade länge sedan uppgifvit tanken på att per snufvan ett stycke på vägen?
— » Ja det vill han, mor, så snart han finna henne, då han en dag emottog en biljett, Burna af musikens ljufva toner, sväfven I får en sjelfständig ställning. » skrifven med darrande hand: snart omkring i en het och damuppfyld sal, » Tag vård om vår lilla Waldy, jag kan det » Han borde väl förlofva sig så länge då och för att sedan efter valsens slut i ett afkyldt föra dig in i sin familj — på den plats som icke mer.
Du finner henne * * * gade n:r 7 i rum söka svalka åt edra blottade skuldror och anstår dig, » sade hon, och hennes blick öfver- källarvåningen hos madam Hansen.
Gud välsigne armar.
dig, min Walde —.
» for med stolthet dotterns fina gestalt.
Och dessa qvantiteter glace och iskyld Den hade ingen underskrift, men det behöf- Åter teg Guérita.
Hon förstod, att det champagne, som bana sig väg mellan edra icke var så lätt för honom att införa den des icke heller.
Utan att förlora ett ögonblick rosenröda läppar!
fattiga musiklärarinnan i sin högaristokratiska skyndade han till det uppgifna stället, der han Är det nu äfven ett » hänförande » mån- familj, som det hade varit att lägga den » lilla möttes af en liten älsklig flicka, som såg på sken, ja då är måttet rågadt och snufvan?
feen » från Bredgade i moderns armar.
Hon honom med moderns fasta forskande blick.
onda genius har fullständigt gripit eder med visste, det var sant, att han var beroende af » A r du min pappa?
Är det dig jag skall sina skarpa klor.
Huru lätt låten I ej locka eder sina stolta föräldrar, och att hans inkomster vara så lydig och god emot, » sade barnet, när att vid sidan af er halkavaljer stå uti ett icke på långt när svarade till det lif, hans han tog henne upp i sin famn.
» Det vill jag dragigt, må hända äfven öppet, fönster, för att ställning nödgade honom att föra.
också, ty du ser snäll och rar ut, » fortfor hon betrakta flirtationsbefordrande månplanet!
» Han kunde trotsa det alltsamrqans och om oeh slog sina små mjuka armar kring hans Han, er kavaljer, lider ingen nöd, ty hans så behöfdes skapa dem ett litet enkelt hem hals med behagfull innerlighet.
» Hvar är modern? » frågade Waldemar bäf- ömma hjerta och hans lungor äro nog skyd- med eget arbete, långt borta från verldens dade af de många lager vadd, hvarmed skräd- buller och prakt, och der skulle de ha nog af vande den gamla qvinnan, i hvars vård barnet daren omgifvit honom, för att bevara hans hvar andra och vara så lyckliga som dufvor.
. » var lemnadt.
lielsa eller må hända för att göra honom Så kunde de sitta och jollra i skymningen och Vid moderns namn började barnet gråta.
bygga sig idylliska herdehem under bokar och mera acceptabel i edra vackra ögon.
» Ja, mamma, hvar är mamma? » » På Kommunehospitalet, » svarade qvinnan, Men I sjelfva, mina fröknar?
Skydda edra lindar, och Guérita lyssnade andlöst såsom barn till sagor.
Men då lampan var tänd och skym- » hon fördes dit för ett par dagar sedan.
— tunna baldrägter tillräckligt?
Här hjelpa visst inga motsägel- ningens mystiska förtrollning bruten, då var Så vida hon ännu lefver, stackaren, » tillade den gamla med en suck.
ser!
Förkylningen kom såsom balreminiscens hennes lugna svar alltid det samma: Waldemar satte ned den lilla och tog sin och en dylik reminiscens tillhör nästan hvarje » Dårskaper - — • som det kan vara roligt att bal; den medföljer de vissnade buketterna, fantisera om; men min kärlek vore icke mycket hatt.
det skrynkliga dansprogrammet och den kros- värd, om den mottoge ett dylikt offer. » » Hvart går du? » frågade barnet oeh höll sade solfjädern?
» Nåja, det behöfs då icke heller.
Om vi honom till baka.
» Till din mamma. » blott ha tålamod ännu en tid, så är jag min Hvar finnes väl bot härför?
» Tag mig med, tag mig med till mamma, » Kan hända uti att kläda sig i reformdrägt egen man och går min egen väg.
Blott några och lik en Atlas bära tyngden af bördan på månader.
ett hälft år.
på sin höjd ropade hon ängsligt med tårar i ögonen.
» Hör du! » edra skuldror eller må hända genom det allra ett år. » Waldemar hade ej hjerta att tillbakavisa sitt mest radikala, att ej alls gå på någon bal Och månaderna gingo och åren också, och mera!
Guérita blef tjugu tre år, utan att Waldemar barns första bön; det var nog, att moderns ögon Nej, detta vore för grymt, både för eder.
ännu hade något hem att bjuda henne, men summit i tårar för hans skull.
Balförkylningar.
•3§ÉL Fosterdottern.
&amp; • — j vagneD, denDa x
Manuskript, som ej antages till Införande, återsändes, sä vida porto bi- fogas.
Nästa minut sutto de två i en droska, från lmlken de stego ur vid hospitalets port, den eftermiddagen jag såg dem.
Då Waldemar några timmar senare trädde ut ur samma port, bar han ett gråtande moder- löst barn i sina armar.
Konungen afreste i onsdags till Norge, åtföljd af prins Carl.
Kronprinsparet gaf sistlidne tisdag middag, till hvilken voro inbjudna konungen, prins Carl jemte de k. hofvens uppvaktningar.
På aftonen gafs, likaledes af kronprinsparet, en soaré, till hvilken inbjudits medlemmar af diplomatiska kåren, sven- ska och norska statsråden m. fl.
Grefvinnan Ma- thilda Taube, f. Grabow, utförde flere sångnum- mer, ackompanjerad af professor Ivar Hallström.
Kunglig present.
Fru Ellen Hartman, hvilken med- verkade å den soaré, som konungen sistlidne sön- dags afton gaf å kongl.
slottet, fick efter soaréns slut af k. m:t mottaga ett dyrbart guldarmband, prydt med en stor äkta perla, omgifven af bril- janter.
Jenny Linds testamente har blifvit öppnadt och befunnits innehålla flere donationer till personer, inrättningar och stiftelser i hennes gamla fäder- nesland.
Bland annat har hon donerat 50,000 kr.
till hvartdera af universiteten i Upsala och Lund samt, sedan i testamentet bestämda legat och lifräntor utgått, återstoden af sin förmögen- het i till sädana sjukhus i Stockholm, som uteslu- tande eller hufvudsakligen äro bestämda för vår- den af sjuka barn ».
Jenny Linds efterlemnade förmögenhet uppgår i sin helhet till omkring 740,000 kronor.
Föreningen » Handarbetets v ä n n e r » har af k. m:t för innevarande år erhållit ett understöd af 1,200 kronor.
I fröken Ma- tilda Halls elementarläroverk i Göteborg under- visas nu sedan öfver ett är äfven i slöjd.
Skolan har öfver 200 elever i 8 klasser, förutom 3 för- beredande.
Med 3:clje klassen begynner slöjden ingå som ämne.
En regel är, att ingen elev be- gynner med slöjden, förr än hon fylt 11 år.
Lä- rarinnorna i slöjd, fröknarna Sofia Magnusson och Anna Esselius, hvilka båda genomgått slöjdsemi- nariet å Nääs, undervisa i ämnet sammanlagdt 23 ' / a timmar i veckan.
Ämnet är helt och hållet frivilligt, men blott ett ringa fåtal vill undslippa det; flickorna anse dessa timmar som riktiga hög- tidsstunder, så intresserade äro de af undervis- ningen.
.Undervisningen är efter den s. k. pedagogiska slöjdmetoden.
Den är helt och hållet praktisk.
Intet träsnideri eller någon konstsågning får komma i fråga.
Meningen är, att den unga flickan i sin blifyande ställning som lärarinna eller husmor skall kunna undervisa andra eller ock sjelf för- färdiga en hel del saker, som kunna vara till nytta eller gagn i ett hnshåll, såsom blomsterpinnar, pennskaft, skaft till trädgårdsspadar och kratlor, nyckelhängare, blomkruksfötter, pappersknifvar, smörspadar, skärbräden m. m., säger Göteborgs- Posten.
S p å r l ö s t försvunnen är sedan sistlidne söndags förmiddag fru Ellen Lindström, maka till predi- kanten vid Beskowska kyrkan A. Lindström.
Fru L. hade nämde dag strax efter kl. 10 lemnaL sitt hem för att bege sig till tyska kyrkan.
Sedan dess är hon spårlöst försvunnen, trots ifriga efterforskningar.
Fru L. är något öfver 40 år och gift sedan 1868, men barnlös.
Hon lär under den sista tiden varit sjuklig och nervös.
En skandinavisk q v i n n o k o n g r e s s kommer att hållas i Köbenhavn instundande sommar samtidigt med den skandinaviska industri- och konstutställningen.
Initiativet härtill är taget ' af » Kvindelig Frem- skridtsforening » i Köbenhavn.
Kongressen kom- mer sannolikt att börja i midlen af juli.
Qvinnans k o m m u n a l a rösträtt i Danmark.
Frågan härom, som bifallits af folketinget, förkastades sistlidne fredag af landstinget.
Förslaget hade väckts af hr Fr.
Bajer och åtföljts af en adress, undertecknad af många tusen qvinnor.
Inrikes- ministern understödde förslaget, hvilket dock som sagdt föll.
Den förnämsta motståndaren mot det I D U N Annonser mottagas endast mot kontant liqvid i förskott af 2 5 öre pr 4 - spalt.
petitrad [
samma var skalden Carl Ploug, den forne frihets- kämpen.
Kronprinsen af T y s k l a n d har nu ändtligen nödgats underkasta sig operation, s. k. tracheotomi.
Svul- sten i struphufvudet ökades på sista tiden i oro- väckande grad och vållade hinder i andhemtnin- gen.
Doktor Mackenzie måste åter resa till San Remo och i hans närvaro företogs operationen af doktor Bramann.
Luftstrupen öppnades, ett rör in- sattes i den samma o c h genom detta försiggår nu andhemtningen obehindradt.
Operationen lär hafva lyckats fullständigt, och kronprinsen befin- ner sig efter omständigheterna väl.
Någon inver- kan på struphufvudssjukdomens fortgång har opera- tionen emellertid hvarken haft eller afsett.
F ö r n ä m a idrottsdamer.
I Petersburg kommer i dagarna en traftäfling alt ega rum, i hvilken en- dast damer af aristokratien fä deltaga.
En hvar af de täflande damerna skall bära sidendrägt i bjerla färger, o c h slädar och seldon skola deko- reras i samma färger.
Prisen bestå uteslutande af briljantsmycken, som skänkts af kejsarinnan, m. fl.
Eftertryck förbjudes.
(Forts.) » ' i — I ur tycker du, att det här smycket klär (^ v j A mig? » sade Ebba, under hon tog en from min på sig oeh fäste ett litet krusifix om halsen. » » Charmant, man kommer verkligen att tänka på » Lilla helgonet », som längtar efter äfven- tyr med en Celestin, sade fru Elsa. » » Så spetsigt I Nåja, jag har verkligen spelat rollen, och jag kan inte neka till, att kome- dien slutade en smula äfventyrligt.
Som du vet har mammas håg länge legat åt det reli- giösa eller rättare åt det konventionelt-krist- liga, och derom är ju ingenting att säga.
Man ma är konservativ i sin uppfattning om de kyrk- liga tingen, då jag deremot alltid varit en smula frireligiös och opponerat mig mot dog- matiken.
Det var detta, som gaf anledning till, att jag blef närmare bekant med teologie dok- torn och hofpredikanten X.
Doktor X var en verserad man, mer verldsman än de flesta lärde, hälften diplomat och hälften hofman.
Fast än räkningen inte går i hop fans det dessutom vid vissa tillfällen hos mannen ett öfverskott af salvelsefull älskvärd faderlighet, tillräcklig att karaktärisera biktfadren och den andlige rådgifvaren.
Under första hälften af säsongen 18 — var hofpredikanten min mors gäst minst en gäng i veckan.
Att börja med kunde jag icke för- stå, hvad nöje han kunde ha af att tala med mamma om de ting, som icke äro af denna verlden, synnerligast som mamma långt ifrån är invigd i den teologiska vetenskapen och doktor X icke annat än jag kunde fatta, höll konversationen inom råmärken, som för vanliga menniskor voro allt utom lättfattliga.
För att ej synas vara oartig lyssnade jag ibland till den lärde herrn, men intresserad lyckades jag aldrig bli, hvarför jag till sist drog mig undan de aftnar hofpredikanten vän- tades, hvilka alltid inföllo på dagar, då jag hade oturen vara hemma.
^ En sådan afton, kort efter det vår gäst an- ländt, kom mamma in till mig och frågade, hvarför jag inte kom in oeh höll doktorn säll- skap.
» Helt enkelt derför att jag finner honom tråkig, och det måste mamma äfven erkänna att han är. » » Visst inte, kära Ebba, men du har dina nycker, det är allt sammans; man bör intres- sera sig for allt här i verlden, annars blir man snart inte intresserad af något.
Oeh jag fruktar, att det verkligen börjar gå så med dig. » » Jä, det händer nog det, lilla mamma », svarade jag gäspande.
» Fy då, att Ebba, som nu är stora flickan, inte alls känner behof af allvarligt umgänge — Kom nu, doktorn har flere gånger frågat ef- ter dig. » » Hvad vill han mig, han borde väl förstå, att en ung flicka inte .är invigd i teologiska spörsmål, och att han ej heller imponerar på mig genom val af dylika konversationsämnen. » » Han har i afton ej heller talat ett ord teologi.
Han har uttryckt sin förvåning öfver, att du ännu inte blifvit introducerad vid hofvet, och undrat, om du möjligen skulle önska bli det. » Jag sprang upp och lade den bok, jag höll på att läsa, å sido.
» Vid hofvet!
Det var en annan sak, då kommer jag strax, utbrast jag muntert. » » Ser du det, jag visste väl, jag, att du skulle bli intresserad för doktorn.
Men tacka nu mig, som tänkt för min lilla Ebba, som alltid tror sig vara så klok. » » Är det verkligen mamma, som tänkt ut den här saken sä fiffigt? » utbrast jag.
» Jag måste väl; men nu inser du väl, att du å din sida är tvungen att visa dig så älsk- värd som möjligt mot doktorn och alldeles inte se surmulen ut, äfven om konversationen halkar in på det teologiska området. » » Lita på mig, mamma lilla.
Nu skall jag, om det behöfves, lära mig hela exegetiken och mer till i samma genre utantill, om det skulle behöfvas. » » Det behöfs visst inte, men det skadar ej, att Ebba ser en smula mer allvarlig ut än förut.
Det skulle för resten inte klä ' dig illa alls.
Se så, kom nu! » Jag bemödade mig verkligen att se allvarlig ut, och jag — lyckades.
När hofpredikanten tog afsked, voro vi de bästa vänner i verlden.
Eri månad senare förestäldes jag vid hofvet.
Några veckor derefter dog onkel Tom, och i testamentet tillförsäkrades jag en lifränta, hvil- ken kom mig särdeles väl till pass.
Hofpredikantens visiter blefvo allt tätare och tätare.
V i umgingos till sist temligen familjärt, och han förstod att så småningom tillvinna sig ett älskvärdt, farbroderligt infly- tande öfver mig.
Jag förvånades verkligen, dä han vid ett tillfälle omtalade, att han trots sitt nästan silfverhvita hår icke var mer än fyrtio år.
Jag hade gissat ett tiotal mera.
* * ~ En dag i början af maj kom doktorn helt oförhappandes på visit.
Mamma var icke hemma, oeh då jag omtalade detta, såg han mycket förtvinad ut.
» Käraste fröken, det var mycket ledsamt, i synnerhet som jag har en för mig synner- ligt glad nyhet att berätta, hvilket är förnäm- sta orsaken till mitt besök.
Vill ni höra den? » » Ja visst, jag är ofantligt nyfiken.
Låt mig .för all del genast få del af nyheten! » svarade jag- » Nå väl, jag har i dag blifvit utnämd kyr- koherde i ett af rikets största regala pastorat. » » Gratulerar », svarade jag nigande.