Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Vl skottets Betänkande N:o 18. 11 13:o Om frågodag, rösträttighet, val, besvär öfver frågo- och valdagsförrättning, ansvar för olagligheter vid valet samt i alla de förekommande fall, som här ej blifvit nämnde, upptages hvad i thy fall stadgas i Kongl. Maj:ts nådiga Prestvalsförordning af den l:ste April 1843, 14:o Församlingens röstägande ledamöter, som organist, kantor, klockare och skollärare ensamt aflöna, böra hafva oinskränkt rättighet att, inom förslaget, efter liesta rösterna samma tjenstemän ensamt välja; men pastor på stället bör äga lika rättighet vid dessa val, som vid komministers tillsättande, nemligen att rösta för sina innehafvande hemman samt en embetsröst, men hvilken han ej bör afgifva förrän sist, på det ingen anvisning eller afledning må ske från hvar och ens fria öfvertygelse. 13:o Sedan valet vunnit laga kraft, inkallas den valde af pastor för att inför församlingen och pastor embetseden aflägga, hvarefter valhandlingarne, jemte edsformuläret, behörigen underskrifvet, sändas till Högvördiga Domkapitlet, som utfärdar och meddelar fullmakt åt den valde.»
I sammanhang härmed har motionären tillika föreslagit, att, enär klockare, enligt äldre författningar, stöde i afseende på sina tjensteåligganden under ett alltför obilligt beroende af pastors godtycke, hvarigenom det för dem, som med kantorsbefattningen förenade den af organist eller skollärare eller begge delarne, blefve omöjligt att, såsom sig borde, sköta de sednare, en fullständig ordningsstadga måtte för dessa tjenstemän utfärdas, att gälla till efterrättelse öfver hela riket, i stället för de så kallade klockarei-nstruktioner, som konsistorierna tillförene plägat upprätta; uti hvilken stadga borde inflyta, »att organisten, kantorn och skolläraren, som tillika innehar klockarebefattningen, bör vara befriad från all ringning och klämtning samt bref- och postföring åt pastor och konsistorierna, utan tillätes pastorerne få begagna fribrefsrätt eller ock såsom andra tjenstemän bekosta sådant sjellve.
Ej må pastor begagna sig af klockaren såsom biträde utan särskild ersättning, vare sig i skrifning eller andra ärenden af hvad namn de vara må, utan vare han fri uti sin tjenste— utöfning såsom organist, kantor och tillika skollärare och må ej besväras med några betjents eller arbetskarls göromål, utom hvad som står i förening med hans tjensteutöfning såsom organist, kantor och skollärare inom kyrkan och skolan att utöfva.» Johan Lönn åter har, under erinran, hurusom, »i den mån menigheters och församlingars medel och krafter till följd af förändrade förhållanden alltmera tagas i anspråk för tidsenligare inrättningar och förbättringar i de hos församlingarne anställde personers vilkor, det ock vore rättvist, att församlingarne finge utöfva ett större inflytande på alla dithörande angelägenheter, samt att de uppdrag eller tjenster, som för ändamålet vore nödvändiga, komme att bero af folkets förtroende,» så att icke, på sätt för närvarande är förhållandet, tillsättandet af klockare, med hvilkas befattning merändels organist- eller skolläraretjenst är förenad, må i väsendtlig grad bero af pastor i församlingen, hemställt, att Rikets Ständer måtte besluta upphäfvandet af alla hittills gällande författningar om organist- och klockareval, der icke särdeles förhållanden skulle sådant hindra, samt utfärda en ny förordning i ämnet, deruti Kyrko - 12 Sammansatta L g- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 18. herdes rösträtt vid val af bemälde tjenstemän, äfvensom vid val af skollärare, inskränkes till röstande för sine innehafvande hemman och derutöfver en embetsröst.
Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har till pröfning förehaft dessa motioner och får härmed öfver dem afgifva utlåtande.
I afseende på val af organister gäller för närvarande till efterrättelse 30 § af 24 kap. i Kyrkolagen, som stadgar: »Organisten väljes af Kyrkoherden och församlingen, som honom lönar, allt som de deröfver kunna förenas.» Vidare heter det i 31 § af berörde kapitel: »Klockaren skall i lika måtto af Kyrkoherden och församlingen väljas», hvilket sednare stadgande genom Kongl.
Resolutionen på Allmogens besvär den 20 November 1786 blifvit sålunda närmare bestämdt, att Kyrkoherdens röst vid klockareval, utom hvad Skåne, Blekinge, Halland och Bohus län angår, skall räknas lika med hälften af den röstande församlingens.
Denna åt kyrkoherdarne medgifna vidsträcktare rösträtt har, så vidt Utskottet kunnat inhemta, icke visat sig medföra några menliga följder och torde äfven hafva sin behöriga grund deri, att klockare, i följd af sin befattning, stå i närmaste beröring med pastor, hvilken väl får anses icke allenast fullt kompetent att bedöma dens skicklighet, som anmäler sig till erhållande af klockaresysslan, utan äfven intresserad af att den till tjensten lämpligaste nämnes; och raan kan derföre icke gerna antaga, att pastor, utan högst giltiga skäl, i detta afseende skiljer sig från församlingen.
På grund häraf och då de allmänna bestämmelser rörande detta ämne, hvilka kunna vara af nöden, redan finnas uti särskilda, hittills gällande författningar, hvaremot de mera speciela föreskrifterna rörande ifrågavarande kyrkobetjentes tjensteåligganden lämpligast kunna, på sätt ock flerestädes lärer hafva skett, uppgöras stiftsvis, i sammanhang med instruktioner för bemälda betjening, anser
Utskottet de nu väckta förslagen om ny lagstiftning i detta ämne icke vara af behofvet motiverade.
Och som beträffande folkskolelärare och sättet för deras tillsättande jemväl finnas utförliga och, efter Utskottets öfvertygelse, ändamålsenliga föreskrifter uti den af Kongl. Maj:t utfärdade Stadga angående folkundervisningen i riket den 48 Juni 1842, med de ändringar och tillägg Kongl.
Kungörelsen den 29 September 1853 innehåller, och hvilkas tillämpning, så vidt Utskottet har sig bekant, icke framkallat klagomål uti nu ifrågavarande afseende; får Utskottet vördsamt hemställa, att Johan Carlssons och Johan Lönns omförmälda motioner ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Sammansatta Lag- samt Allm. Bet».- o. Ekon.-Utskoltets Betänkande N:o 19. i Itf:o t».
Ank. till Exp.-Ulsk. den 28 Juni 1860, kl. 12 mield.
Betänkande, i anledning af väckt motion om medgifvande af rättighet för församling i regall pastorat att lill komministratur kalla fjerde profpredikant.
Anders Jonsson från Skaraborgs län har inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt berörde förslag, under anförande till stöd derför, att likasom det ofta vid tillsättandet af Kyrkoherde i regalt pastorat bände, att Kongl. Majit, för att belöna utmärkta lärdomslörtjenster, utnämnde en person, med hvilken, i anseende till hans framskridna ålder och försvagade kroppskrafter, församlingen icke kunde blifva så belåten, som om hon erhållit en yngre kraftfull själasörjare; så kunde det ock inträffa, att, om äfven vederbörande Konsistorium följde enahanda grund, som den antydda, vid upprättande af förslag till komministratur i regalt pastorat, församlingen kunde få till själasörjare ett pär hedersmän, som redan framlefvat sin bästa tid, så att någon lilligare verksamhet hos dem icke mera vore att påräkna.
Sådant skulle likväl verka desto mera olycksbringande, som i närvarande tid de oroliga förhållanden i religiöst hänseende, hvilka inom en mängd större församlingar ägde rum, påkallade en kraftig presterlig verksamhet; och det vore för att åstadkomma en motvigt deremot, som motionären ansett sig böra föreslå, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det församlingarne i de regala pastoraterna må äga rätt att till komministerbeställning kalla en fjerde profpredikant.
Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har, till följd af 43 § Riksdags-ordningen, till pröfning förehaft omförmälda motion, men finner sig icke kunna biträda det deri väckta förslag.
Om nemligen de af motionären angifna skäl borde föranleda till den åsyftade rättigheten för församlingarne i de regala pastoraten, synas desamma fullt ut lika, om icke mera, tillämpliga i fråga om de konsistoriela, eftersom Konsistorierna, vid upprättande af förslag tili komministratur i ett sådant pastorat nödgas fästa afseende på hög tjensteålder och alltså på förslaget uppföra de äldste, hvarefter någon utnämning utom förslaget icke kan äga rum.
Prot. 1859 & 18(i0.
7 Sami. 2 Afd. 10 Iläft. 2 Sammanfatta Lag- samt Allm. Beta.- o. KIwn.-Ut thott ett Betänkande N:o 20.
Att medgifva det ifrågasatta undantaget för regala pastorat synes fördenskull alldeles olämpligt; hvadan Utskottet nödgas vördsamt tillstyrka, att Anders Jonssons ofva oberörda motion ej ma till någon [likets Ständers åtgärd föranleda.
Slockholm den 1 Juni 1860.
HT:o 20.
Ank. till F.xp.-Utsk. den 28 Juni 1800, kl. 12 inidd.
Betänkande, i anledning af vackla motioner om utfärdande af ett allmänt vitesförbud, lill ägors fredande mot åverkan och annat intrång.
Inom Hedervärda Bonde-Ståndet hafva Adolf Fredriksson från Upsala län och Pehr Nilsson från Malmöhus län, uti särskilda motioner, fäst Rikets Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten af en förbättrad lagstiftning i fråga om ansvar för åverkan och ohägn på enskildes ägor.
Enligt nu gällande Skogsordning, af den 1 Augusti 1805, jemförd med dithörande författningar, vore de iagbestämda böterna för åverkan jemförelsevis ringa och alldeles vanmägtiga alt freda mot intrång och skadebegär.
Deremot vore det medgifvet åt Domaren att, till skydd lör hvarje särskild possession, när begäran derom framställdes och det styrktes, att de vanliga böterna visat sig otillräckliga för ändamålet, fastställa ett särskildt så kalladt vitesförbud, hvars gällande kraft likväl vore beroende deraf, att den, som utverkat detsamma, icke försummade att låta kungöra det i en eller liera kyrkor minst en gång hvarje år.
Af en sådan ordning i afseende på bestämmandet af ansvar för åverkan hade följden blifvit, att medan för en ringa förseelse, foröfvad på den ene grannens ägor, den felandé kunde få vidkännas betydliga böter, blefve deremot ansvarspåföljden för en svårare förgripelse, utöfvad på den andre grannens område, ganska obetydlig, i anseende till de olika vitén, hvardera till sitt fredande utverkat.
Denna ordning medförde derjemte den olägenhet, att ansökningen om vitesförbud, med den derför nödiga bevisning, samt detsammas publicerande tillskyndade den enskilde betydliga besvär och kostnader, att icke nämna det olämpliga deri, att vederbörande prester betungades med skyldigheten att i kyrkorna uppläsa de särskilda vitesförbuden, och att de kyrkbesökande deraf uppehållas.
Förfarandet i omförmälda hänseende hafva motionärerne ansett oförenligt med god ordning inom lagstiftningen, hvars uppgift det Vore Sammansatta Ijig- samt Allm. Bcsv.- o. Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 20. 3 att, i hvad på densamma berodde, bereda skydd såväl åt den fattige som åt den rike utan så beskaffade omvägar och utgifter, som de nyssnämnda; och de hafva fördenskull hemställt, att de nu ölliga vitesförbuden måtte upphäfvas och, i deras ställe, lör alt slags åverkan eller ohägn å andras ägor stadgas ett generelt bötesbelopp, enligt Adolf Fredrikssons förslag 40 R:dr Runt, men, enligt Pehr Nilssons åsigt, 23 Ruhlin- åverkan å skog, äfvensom för ololligt begagnande af väg öfver annans besådda åker oller oslagna äng, samt la R:dr för annan skada eller ohägn af hvad beskaffenhet som helst.
Dessa motioner, jemte de vid remissen af desamma föranledda yttranden inom det Hedervärd» Ståndet, hafva öfverlemnats till Lag-Utskottet, som behandlat dem tillsammans med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet.
Det sålunda sammansatta Utskottet har vid pröfning af motionerna icke kunnat undgå att, lika med mo~ lionärerne, inse behölligheten af en förbättrad lagstiftning rörande ifrågavarande ämne.
Men då, efter hvad Utskottet har sig bekant, Rikets Ständer innan kort kunna förvänta från Regeringens sida förslag till en ny Skogsordning eller
Stadga rörande hushållningen med skogarne i riket, som blifvit af en dertill förordnad Kommitté utarbetad! och för närvarande undergår granskning i öflig ordning af vederbörande embetsmyndigheter; och uti hvilket frågan om ändring i gällande lag rörande ansvar för skogsåverkan äfven blifvit upptagen; samt vid det förhållande, att ännu icke blifvit afgjordt, hvilka grunder komma att följas vid bestämmandet af ansvar för åverkan å skog, det ej kan vara lämpligt att fastställa ett särskildt bötesansvar för annan åverkan eller ohägn, i fråga hvarom afseende måste fastas på enheten och sambandet inom lagstiftningen i ämnet i sin helhet, helst sådant ej kan anses så af behofvet päkalladt, att den ifrågavarande förändringen bör äga rum med uppoffring af samma enhet och sammanhang; finner Utskottet sig böra vördsamt hemställa, att ifrågavarande motioner för närvarande icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
4 Sammansatta Lag- samt Allm. Dcsv.- o. Ekon.-Utskottets Betänkande X:o 21.
W:o 2i.
Ank. till Exp.-Utsk. den 28 Juni 1860, kl. 12 nr, i dd.
Betänkande, i anledning af väckt motion om meddelande af föreskrift rörande sättet för vissa så kallade Socken- och Pastorals-adjunk ters tillsättande, deras rättigheter m. m.
Herr Komminister Svartengren har i ett till Högvördiga Preste-Ståndet inlemnadt memoria! anfört, att inom Carlstads Stift funnes ett slog af prester, som icke annorstädes vore tillfinnandes, nemligen de s. k. socken- oell pastorats-adjUnkterna.
Desse vore på visst sätt ställda utom lagen, emedan de icke ens vore i någon lag nämnda, än mindre underkastade någon speciel lagbestämmelse.
De hade från början tillkommit alldeles på samma sätt som rikets alla kapellaner, nemligen i anledning deraf, att församlingarne för den växande folkmängdens skull önskat (lere pre ster, än Kyrkoherden, som i äldsta tider varit den ende själasörjaren.
Socken- och pastorats-adjunkter vore således alldeles samma slag af prester, som kapellanerne, men tillkomne efter 1681, då kapeltanerna erhållit sina särskilda lagstadganden och såsom ordinarie församlingslärare immatrikulerats.
Pastorater och församlingar hade nemligen icke heller ansett sig tillräckligen vårdade af kyrkoherde med en eller liera kapellaner, utan dessutom velat hafva ännu (lere själasörjare, på det att Gudstjensten i pastorat med flera socknar och kyrkor måtte, så vidt möjligt vore, upprätthållas hvarje helgdag, och på det att hvarje annex måtte i möjligaste måtto få egen prest boende inom sitt område.
Ehuruväl det vackra bemödandet ännu ej hunnit öfverallt realiseras, utan messfall ännu inträffade hvarje helgdag i någon kyrka inom flere pastorat, och ännu många socknar funnes, der ingen prest vore boende, såge man likväl en fortgående sträfvan till detta önskningsmål.
Långt ifrån att betrakta detta sträfvande med någon ovilja, borde hvarje menniska deruti igenkänna ett tecken till den religiösa andans »progressiva utveckling i religiösa skapelser».
— Socken- och pastoratsadjunkter liknade både komministrar och kapellpredikanter deruti, att de alla hade samma tjensteåligganden; men de skiljdes ifrån komministrar deruti, att de tillsattes på annat sätt, eller rättare på samma sätt som kapellpredikanter utan konsistoriel! förslag.
De skiljdes från kapellpredikanter endast deruti, att socken- och pastoratsadjunkter tillsattes i gamla socknar och pastorat, men kapellpredikanter endast i nya socknar, hvilka uppkommit såsom afsöndringar af gamla.
Församlingarne utöfvade ett Sammansatta Lar/- samt Allm.
Bcsv. o. Ekon.-Utskottets B c t rink an dt X:o 21. 5 slags jtis patronatus vid tillsättningen al' socken- och pastorats-adjunkter, ehuruväl motionären icke hade sig bekant något Kongl. Maj:ts Beslut, som fastställde en sådan praxis.
Några socken- och pastorats-adjunkter saknade ännu boställen och kunde således ännu icke anses för liva och permanenta, men de Heste hade boställen, hvilka, likasom kapellanernas, vore antingen inköpta och bekostade af församlingarne sjelfva eller ock af Kongl.
Maj:t dem tilldelade utaf kyrkoherdeboställe», utjordar och stommar.
Alia socken- och pastorats-adjunklurer, som på ettdera af dessa sätt fått egna boställen, kunde ej betraktas annorlunda, än såsom ordinarie, fixa och permanenta sysslor, hvilka således borde i lagarne erkännas såsom sådana och inbegripas i något lagstadgande; men tvifvel och hvarjehanda olikheter yppades så ofta i lagtillämpningen på dem.
Så t. ex. tillsattes dessa sysslor efter anslag ömsevis af Konsistorium, ömsevis af pastor, ja till och med utan både anslag och prestval, endast genom ett sockenstämmobeslut, som utnämnde någon viss person:
De liesta socken- och pastoratsadjunkter erhölle lön af pastor alldeles såsom komministrar, men en del linge ingen sådan lön:
På deras boställen förrättades husesyner både mot och utan betalning:
Röstlängden vid deras utväljande erhölles dels emot, dels utan lösen:
Deras boställen vore dels fria från ordinarie rotering, håll och reservskjuts m. m., dels besvärade med alla kronoskatlebondens personela och jordservituter samt onera o. s. v.
Då nu kyrkolagen icke nämnde liera ordinarie församlingslärare än pastor och kapellan, samt 13 § i Kongl. Maj:ts nådiga Resolution den 27 Oktober 1682 syntes med namnet kapellan beteckna både komminister och kapellpredikant; och då enskilda korporationer ej linge hafva några monopolier, och alla embets- och tjenstemän borde belordras efter förtjenst och skicklighet; så syntes det motionären, som något lagstadgande om nu ifrågavarande prestmäns rättigheter och skyldigheter vore nödigt.
Utan att tilltro sig kunna träffa det rälta, men lör att inleda afgörandet af frågan, har motionären fördenskull föreslagit: 1 :o) att alla predikanter i de kapell, som blifvit fria från byggnadsskyldighet i moderförsamlingens kyrka och från löningsskyldighet till dess komminister och kyrkobetjening, måtte af lagen erkännas såsom komministrar, utan afseende på sättet för deras tillsättande; 2:o) att alla socken- och pastorats-adjunkter, som äro försedda med boställen af Kongl. Maj:t och Kronan, måtte såsom kapellaner tillsättas, eller, om jus patronatus allt framgent skall församlingarne tillerkännas, dessa socken- och pastorats-adjunkter, äfvensom de, hvilka hafva boställen inköpte af församlingarne, må varda såsom patronelu komministrar lagligen erkände.
Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har till pröfning förehalt berörde motion; och får, för så vidt Utskottet fattat syftet med densamma, tillkännagifva, att det väl är Utskottet bekant, att presterliga sysslor med ofvanberörda benämningar finnas, de s. k. socken- och pastorats-adjunkterna likväl nästan endast i eli af rikets stift, nemligen Carlstads.
Men Utskottet saknar deremot G Sammansatta Lag- samt Allm. Bese.- o. Ekon.-Utskoltets Betänkande N:o 22. kännedom om idb de särskilda förhållanden, under hvilka dessa befattningar tillkommit, alla de vilkor, under hvilka tjensterna innehafves, och de förmåner, som dem åtfölja; hvilka omständigheter lära, efter hvad äfven motionären antyder, vara ganska olika för olika trakter.
I allmänhet torde nämnda befattningar grunda sig på sammanskott af församlingarne och frivilligt åtagna förbindelser; hvadan det kunde innebära en obillig rubbning i deras rätt i afseende på tjensternas tillsättande att föreskrifva någon annan ordning derför, än församlingarne tilläfventyrs sig förbehållit.
Utskottet anser åtminstone en noggrann undersökning af nyssberörde förhållanden, äfvensom för— samlingarnes hörande, böra föregå en lagstiftning i det syfte motionen innebär; och som de olägenheter, motionären angifver, såsom härledande sig derifrån, att, lagbestämmelser i det af honom inledda ämne saknas, bestående förnämligast i en föregilven villrådighet beträffande de ifrågavarande presternas rätt lill befrielse från åtskilliga omkostnader, som åtfölja deras väljande samt af- och tillirädes-syner å deras boställen, äfvensom onera vid de sistnämnda, synas Utskottet vara af ringare vigt och kunna undanrödjas på annat sätt, än nu är i fråga; får Utskottet vördsamt hemställa, att Herr Komminister Svartengrens om förmälda j ramställning hvarken i del ena eller andra hänseendet må till någon Rikets Ständers åtgärd för närvarande föranleda.
Stockholm den 1 Juni 1860. !*T:o 22.
Ank. lill Exp.-Utsk. den ‘28 Juni 1860, kl. 12 mield.
Betänkande, i anledning af väckt motion om ett tillägg till 4 Kap. 4 § eller 25 kap. H § Bgggninga-halken med föreskrift angående skyldighet all underhålla väg, som leder till afsides belägen kyrka.
Uti ett till Ilögvördiga Preste-Ståndet ingifvet memorial har Ilerr Kyrkoherden Ternström anfört, alt några bestämda och tydliga föreskrifter, huru kyrko- eller s. k. soc.kuevägar böra anläggas och underhållas, icke skulle linnas i lagen gifnu. 2S Kap. 2 § Byggninga-baiken innehöile endast stadgande, huru bred en väg, som leder till kyrka, skall vara; men i händelse kyrkan icke vore belägen invid allmän landsväg, utan mera allägse derifrån, funnes det icke någon kontroll derpå, i hvad skick vägen underhölls; till följd hvaraf äfven de, som kunde antagas hafva skyldighet att vidmakthålla denna väg, ofta befunnes likgiltiga derför; hvilket i synnerhet för Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Ut'slottets Betänkande N:o 22. 7 vederbörande presterskap, som hvarje söndag måste begagna kyrkvägen, medförde betydliga olägenheter, såväl under vinter- som under sommartiden.
Till afhjelpande deraf samt enär sockneviigar borde betraktas lika som andra allmänna vägar, har motionären föreslagit ett sä lydande tillägg till 4 Kap. 1 § eller ock 25 Kap. II § Byggninga-balken: »Väg till kyrka, som afsides ligger, skall räknas lika med allmän väg och hvarje årstid af de dertill skyldige hällas fullt farbar.
Kronobetjening äligge att, pä samma gäng allmän viiggranskning företages, äfven syna sä beskaffad soekneoeh kyrkoviig samt att, om bristlälligheter lörefinnas, tillhålla viiglottsägaren att skyndsamligen bättra, eller, om lian tredskas, mot lega, på hans bekostnad låta arbetet verkställa.
När snöfall om vintreu inträffar, skall kronobetjeningen likaledes åligga att hålla vård om kvrkoväg, så att den alltid är öppen och i farbar t stånd.»
Öfver denna motion, uti hvilken Herr Prosten [.lindholm instämt, åligger det, till följd af remisser och jemlikt 45 § Riksdagsordningen, Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet att afgifva utlåtande.
Vid jemförelse af de i förevarande ämne befintliga lagstadganden kommer man till öfvertygelse derom, att omförmiiida framställning af motionären h v ilar på ett missförstånd.
4 Kap. 1 § Byggninga-balken innehåller, alt farväg till kyrka skall »läggas af oskifto, sex alnar bred.»
Samma föreskrift, hvad bredden beträffar, upprepas i 25 Kap. samma Balk, hvilket lagrum rätteligen är det, som bör tillämpas, när frågan gäller allmänna vägar, då deremot 4 Kap. endast har til! föremål att skilja mellan byamän, buru mycket skall af oskifta marken aftagas för vägens skull.
Alt de vägar, som i 2 § af 25 Kap. meranämnde Balk åsyftas, nemligen »till Ting, Kyrka och Qvarn» m. fl., lika väl sorn de i 1 § omförmälda, eller allmänna »landsvägar», äro underkastade tillsyn af dem, som skola vaka öfver allmänna lärvägars vidmakthållande, lider intet tvifvel, helst desamma i alla rörande ifrågavarande ämne utfärdade författningar, hvilkas uppräknande härstädes torde vara öfverflödigt, anses såsom allmänna vägar, i motsatts till enskilda eller s. k. byvägar, samt befattningen med deras s. k. »indelning» på kommunens viighållningsskyldige är uppdragen åt Kongl. Maj:ls Befallningshafvande, sedan Hurads-rätten först derom ransakat.
Efter det sådan delning skett, är en hvar, som försummar att underhålla sitt vägstycke, hemfallen under II § af oflaberördc 25 Kap.
Byggninga-balken, hvilket stadgar böter för sådan förseelse och tillika innehåller föreskrift, att kronobetjeningen, som, enligt särskilda instruktioner, har åliggande att tillse, det väghållaren fullgör sina skyldigheter, äger »våld att låta hans vägstycke bättra för lega, och taga den ut af honom, som treskas.»
Att, hvad afsides belägen kyrka beträffar, något undantag från den allmänna regeln skulle lagligen äga rum, dertill finnes icke den ringaste anledning; och då det alltså icke saknas tillämplig lag i de af motionären antydda hänseenden, föranlåtes Utskottet att vördsamt hemställa, det hans omförmälda förslag .måtte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende.
Stockholm, tryckt ros Sam.