Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Härads-allmänningens årliga afkastning skall tillfalla delegarne, icke in natura, utan med det behållna penninge-belopp, som för afkastningen inflyter, åsyftar att lemna skogsbetjeningen obehindradt tillfälle att besörja skogens skötsel och afverkning efter fullt regelmessig plan och kan i verkställigheten säkerligen icke medföra någon olägenhet för delegarne, hvilka, vid skogsprodukternas försäljning kunde inköpa sitt skogsbehof och dervid i allmänhet, såsom närmast boende, endast hade att frukta inbördes konkurrens, hvilken för öfrigt, medelst prisets stegring, komme att lända alla till gemensam fördel.
Det bör anmärkas att, enligt hvad Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Östergöthlands
Län i sitt utlåtande till kommittéen upplyst, ett sådant hushållningssätt, med enahanda grund för afkastningens fördelning, som ofvan är nämnd, redan blifvit vedertaget af delegarne i flere härads-allmänningar inom nämnda län.
För hällandet är detsamma med härads-allmänningen Brevikshull i Elfsborgs
Län, om hvars förvaltning en berättelse från sistlidet år blifvit afgifven, som innehåller tillfredsställande u Kongl.
JVs 107. ■vitsord om fördelarne af ifrågavarande hushållningssält.
Om likväl på orter, der detta icke blifvit försökt, skulle yppa sig betänkligbeter mot upphörande af skogsprodukternas utdelning in natura, torde det kunna lemnäs åt delegarne alt i detta ämne sig emellan öfverenskomma, dock utan rubbning i fördelningsgrunden efter hemmantal.
Enär den af kommittéen i § 8 mom. 2 uppgjorda skillnad emellan högre och lägre tjenstemäus, äfvensom emellan de i olika landskap belägna boställen kan synas godtycklig och i allt fall måhända är mindre lämplig derföre, att den åt boställs— hafvare i denna § tillerkända rätt till afkaslningen af boställets skog torde böra inskränkas till en billig uppmuntran för skogens rationela skötsel, tillstyrker jag, att omförmälde skillnad mätte ur förslaget utgå, äfvensom att maximum af den skogsvidd, som ovilkorligen må få af boställshafvare på föreskrifvet sätt begagnas, nedsätles till hälften af hvad förslaget upptager, då lydelsen af ifrågavarande moment skulle blifva denna: »Samma rätt och förmån njute äfven boställshafvare; dock att, Om boställets »skog, vid indelning deraf, befinnes uppgå till mera än 500 tunnland, (2,800 »qvadratrefvar) del ankommer på Kongl.
Maj:ts pröfning, om och på hvad vilkor »den överskjutande skogsvidden får af boställshafvaren nyttjas eller bör särskildt »vårdas och förvaltas, hvarom skogsstyrelsen har att underdånigt förslag till Kongl. »Maj:t afgifva.»
I sammanhang härmed och såsom tillägg till förenämnde § eller ock såsom en ny § af tredje kapitlet torde, till närmare bestämmande af den påföljd utöfver den i kap. 8 utsatta, som borde ega ruin vid innehafvares af boställe eller annat all mänt hemman underlåtenhet att efterlefva föreskrifven skogshushållningsplan, böra stadgas, att i nämnda fäll dylik heinmans-innehafvares rätt att fritt använda skogens afkastning icke skulle åter inträda förr, än den för skogens afverkning fastställda plan sådant medgåfve; hvarom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande egde att förordna, efter Ofver-Jägmästarens hörande.
Vid det i § 11 förutsatta fall, att tvist yppas, huruvida å preste-boställe skogens bestånd medgifver dess användande af socknemännen till nybyggnad eller reparationer vid bostället, kan det hafva skäl för sig att denna fråga afgöres af myndighet i orten och ej i första hanJ af skogs-styrelsen; hvadan sista punkten i § 11 torde böra förändras derhän, att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande skulle tillkomma att, vid yppad tvist, närmare förordnande härom, efter Ofver-Jägmästarens hörande, meddela.
I öfverensstämmelse med min vid kommittéens betänkande fogade reservation och på der anförde grunder, anser jag andra momentet af § 24 böra utgå.
Denna § skulle således, enligt min åsigt, endast innehålla: »Allt svedjande i skog och betesmark vare förbjudet.» Kongl.
M<ij:ts Nåd.
Skrifvelse JU 107.
Under svedjande hänförer jag äfven uppbränning af de efter skogsfällning å marken qvarliggande qvistar och ris, genom hvilkas antändning jorden svedjes och förderfvas, och hvilken derföre icke synes mig, såsom kommittéen antagit, vara mera loflig i skog, der regelbunden hushållning är införd, än i annan skogsmark.
Att bränna nämnda skogs-affall, sedan det blifvit på lämpliga ställen sammanfördt, så att egentlig skada å skogsmarken ej kan ske, är icke att svedja, hvadan jag anser öfverflödigt att tillstånd till en sådan åtgärd uttryckligen meddelas.
Bland de af kommittéen föreslagna stadganden skall troligen icke något möta större betänkligheter, än det som innefattas i §§ 27 och 28.
Ehuru lifligt jag erkänner vigten af den grundsats, att lagstiftningen icke bör ingripa i den enskildes fria verksamhet och dispositionsrätt öfver sin egendom, och fastän hvarje afvikelse från denna grundsats måste medföra olägenhet, har jag likväl funnit mig böra biträda nyssberörde stadganden i kommitléens förslag.
Statens rätt att gifva dylika inskränkande föreskrifter, när de i allmänhet eller under vissa förhållanden erfordras för befrämjande af allmänt väl, torde vara obestridlig, och den är, om ock tillämpad med allt större och större varsamhet,'ännu utöfvad och gällande i många fall, och deribland äfven i fråga om skogshushållning, uti hvilket ämne de nuvarande föreskrifterna dock råkat i förgätenhet eller visat sig föga verksamma.
Att stadganden i enahanda syftning, fastän vida strängare och noggrannare, gälla i de flesta främmande Europeiska länder, derom, äfvensom om upphofvet till samma stadganden, nemligen omtankan att söka förekomma på samma gång bristen på en för en mängd lefnadsbehof oumbärlig, men af naturen endast långsamt framalstrad, förbruknings-artikel och de al vetenskapen och erfarenheten vitsordade menliga följder, som skogarnes utrotande måste medföra för ett lands klimat och fruktbarhet, innehåller kommittéens betänkande en utredning, hvilken jag i underdånighet åberopar.
Det af kommittéen föreslagna stadgande i berörde ämne innebär påbud om skyldighet för jordegare, som fäller skog, att, då marken ej användes till odling, besörja dess återbringande i skogbärande skick.
Denna föreskrift, som icke bör kunna annat än lända jordens egare sjelf till fördel och hvars riktighet såsom allmän regel för en klok hushållning ej torde kunna jäfvas, skulle säkerligen icke möta något motstånd, om blott kontrollen å dess efterlefnad icke nödvändigt föranledde ett alltid förhatligt tvång eller åtminstone en tillsyn i afseende å den enskildes hushållning.
Ändamålet är dock af den vigt, att nämnde betänklighet synes böra vika.
Kommittéens ifrågavarande förslag, hvilket, utan alt inlåta sig på reglementariska stadganden eller ega anspråk på att kunna förekomma hvarje ringare öfverträdelse af den allmänna regeln om återplanterings—skyldighet, hufvudsakligen endast afser att hejda fortsättning af en redan inträdd och för alla uppenbar skogs-förödelse i större skala, lärer sålunda, efter sin rätta mening uppfattadt och tillämpadt, icke komma att leda till obehörigt intrång i den hushållning, som kan erkännas vara loflig och nyttig, utan blott visa sig såsom ett behöfligt band på den, som af egennytta eller Kongl. Maj:ts Nåd.
J/l 107. vanvård förbiser sin pligt mot det allmänna och mot framtiden.
För att likväl bringa föreskrifterna i omförmälde §§ uti en riktigare ordning och gifva dem större tydlighet, tror jag mig, med anledning jemväl af Högsta Domstolens erinringar, böra föreslå, att de sammanföras i en §, så lydande: »Jordegare, som, utan ändamål af odling, nedfäller skog, vare skyldig att draga »försorg om dess bringande till återvext.» »Skulle någon, i strid mot vilkoren för ordentlig hushållning, så afverka skog, »som tillhör samma egendom eller i ett sammanhang brukas, att hvarken fröträd, »ung skog eller vexande plantor finnas qvar eiler utsättas å marken till den mängd »och beskaffenhet, som, med afseende å skogens art och öfriga naturförhållanden, er»fordras för fullgod återvext; då må Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ega alt, sedan »af honom utsedde sakkunnige män jemte Ofver-Jägmästaren i Länet meddelat sitt »på undersökning å stället grundade yttrande, samt jordegaren erhållit tillfälle att sig förklara, vid verksamt vite tills vidare förbjuda skogens anlitande till annat än »egendomens oundgängliga behof samt, om detta förbud icke hörsammas, med vitets »förhöjande ställa skogen på viss kortare lid af högst tre månader, på egarens be»kostnad, under särskild uppsigt, för att sålunda bringa förbudet till åtlydnad; och »vare sådan åtgärd, hvilken må, efter omständigheternas föranledande förnyas, lika »befogad, ehvad förödelsen verkställes af jordegaren sjelf, eller af annan person, som »till skogs-afverkningen kan hafva betingat sig hans lof.»
I kommittéen har jag yttrat den åsigt att i förslaget till ny skogsordning icke vore anledning att införa särskilda föreskrifter angående förekommande eller hämmande af skogs-eld, ulan att desse föreskrifter kunde fortfarande, såsom hittills, qvarstå i allmänna lagen, men om denna åsigt ej gillas, torde den af Högsta Domstolen framställda anmärkning mot § 52 böra iakttagas, så att sednare mom. af denna § komma att lyda: »och vare den, som elden uppland! eller upptända låtit, ansvarig att den ej »ulan behörig vård lemnäs.»
Mot § 54 har Högste Domstolen erinrat, att giltig anledning saknades alt, i fråga särskildt om de förbrytelser, om hvilka förslaget handlar, utsträcka allmänna åklagares eller andre personers rätt att vittna utöfver hvad lag i allmänhet medgåfve; och då detta äfven instämmer med min i kommittéen yttrade skiljaktiga mening, kan jag således ej annat än hemställa om uteslutande af de föreslagna stadgandena i berörde syftning och att följaktligen ifrågavarande §, som lämpligen kunde erhålla ett sådant tillägg, rörande det tjenstemän vid skogs-staten tillkommande hägn och vitsord, som Högste
Domstolen tillstyrkt, blefve så lydande: »Ofverträdelser, som blott förnärma enskild persons rätt och ej angå sådane »föreskrifter, som till allmänt gagn gifne äro, må endast af målsegaren åtalas.» »I öfrigt ega tjenstemän och betjente vid skogs-staten, äfvensom andre allmänna »åklagare, att åtala förbrytelser mot denna förordning; och njute nämnde tjenstemän Kongl. Maj:ts Nåd.
M 107. »och betjente i och för sin befattning det hägn och vitsord, sorn enligt lag eller »särskilda författningar tillkomma dem, hvilka Konungens, dess embetsmäns eller rättens »ärenden gå.»
Med anmärkning om ett i § 57 förelupet skriffel, bestående deruti att g 20 blifvit citerad i stället för § 22, får jag i anledning af Högste Domstolens er inringar vidare i underdånighet hemställa: att de i § 56 förekommande orden: »har någon del af böterne utgått, för»vandlas återstoden,» måtte utbytas till: »de böter, som enligt föregående moment, »i brist af tillgång, förvandlas till fängelse med tjenligt arbete, skola utgå af den »pliktfäldes egendom så långt den räcker.
Varder blott en del af dessa böter gulden, »förvandlas återstoden» etc. alt vid slutet af § 59 orden: »det förstnämnda hemmanet» må förändras till: »hemmanet eller lägenheten»; och slutligen att, med afseende å de skärpta ansvars-bestämmelser förslaget innehåller, följande stadgande måtte vid slutet af 9 Kapitlet under särskild § tilläggas: »För öfverträdelser, hvilka i denna förordning äro med ansvar belagde, må »särskildt vite icke stadgas; ej eller redan bestämda vilen i dylika mål vinna »tillämpning.»
Med iakttagande af nu angifne förändringar och tillägg, anser jag författnings— förslaget vara antagligt, och hemställer i underdånighet, om ej Eders Kongl. Maj:t täcktes öfverlemna detsamma till Rikets Ständers pröfning och godkännande.
Derest ifrågavarande förslag till ny Skogs-Ordning, eller de grunder på hvilka detsamma hvilar, skulle antagas, blifver det, på sätt kommittéen anfört, oundgängligt, icke allenast att, utom det högre undervisningsverk, som redan finnes, nemligen Skogs-Institutet å Kongl.
Djurgården, äfven lägre skolor till erforderligt antal inrättas i landsorterne, för meddelande af kunskap om skogarnes ändamålsenliga vård och skötsel samt bildande af skicklig skogsbetjening, utan ock att den i förslaget förutsatta nya Skogs-Styrelsen i hufvudstaden organiseras samt ett förökadt antal skogstjenstemän i länen tillsättes för att bringa till verkställighet åtgärderne för den regelbundna skogshushållningens allmänna införande och för att vaka öfver de i sådant afseende nödige föreskrifternas efterlefnad.
Enligt kommittéens förslag skulle årliga kostnaderne utgöra:
För Skogs-Styrelsen R:dr R:mt 25,500. » den erforderliga skogs-staten i Länen 232,800. » sex Skogs-skolor 13,500. hvarjemte kommittéen för Skogs-Institutet upptagit det belopp, som dertill för närvarande är anslaget 7,750.
Summa R:dr R:mt 279,550, 88 Kongl. Moj.ls Nåd.
Det föreslagna antalet tjenstemän samt de för dem här upptagna lönevilkot' synas icke vara för höga; och fastän Skogs-Instilutet torde komma att, i utvidgadt skick, fordra större anslag än kommittéen antagit, anser jag likväl i öfrigt nyssberörda af kommittéen uppgjorda förslag kunna tagas till ledning för beräknande af de kostnader, som uti ifrågavarande afseende skulle erfordras; men då det större eller mindre behofvet af dessa kostnader kommer att i väsendtlig mån bero på de beslut, som i frågan om skogshushållningen varda fattade, samt i allt fall tillsättning af Skogs-Staten i landsorterne endast kan komma att ske i den mån tillräckligt antal personer med vitsordad skicklighet till befattningarnes bestridande blifver att tillgå, hemställer jag att Eders Kongl.
Maj:t täcktes af Rikets Ständer äska beviljande af ett årligt kreditiv intill nästa statsreglerings-period af 130,000 Riksdaler Riksmynt, för att, utom det bidrag, som kan vara att påräkna af skogsplanterings-kassan, från hvilken för innevarande år till skogs-statens aflöning utgår ett belopp af 64,143 R:dr samma mynt, hvaruti likväl inbegripes en del boställens afkastning, af Eders Kongl. Majit i mån af behof disponeras till erforderliga utgifter för Skogs-lnstitutet och de ifrågaställde lägre skolorne samt för skogs-styrelsens inrättning jemte dess och öfrige till skogs-staten hörande tjenstemäris aflöning.
Öfver hvad kommittéen i öfrigt, angående skogshushållningen samt dess befordrande och uppmuntran, hemställt, och öfver de i sammanhang dermed af kominittéen framställda förslag till nya eller förändrade stadganden i åtskilliga ämnen, tillstyrker jag att Eders Kongl. Majit ville i nåder inhemta Rikets Ständers underdåniga yttranden, innan vidare beslut eller åtgärd i anledning deraf vidtages.
Stats-Ridels öfrige ledamöter, som delade Departements-Chefens åsigt om vigten och angelägenheten af en förbättrad skogshushållnings införande i Riket, men trodde att för närvarande, innan dels de grunder, hvaruppå lagstiftningen i detta ämne bör byggas, blifvit närmare bestämde, dels ock sig visat huruvida nödiga medel kunde anvisas för aflöning åt den skogspersonal, som erfordras för de ifrågasatta föreskrifternas efterlefnad och verkställighet, den slutliga granskningen hos Kongl, Majit af de uppgjorda förslagens bestämmelser i alla deras särskilda delar lämpligen kunde anstå, hemställde i underdånighet, att Kongl. Majit måtte, ulan att nu till pröfning företaga de speciela stadgandena i de af kommittéen uppgjorda förslag, desamma till Rikets Ständers pröfning öfverlemna, med nådigt tillkännagivande att Kongl. Majit för sin del funnit följande bestämmelser böra läggas till grund för ny lagstiftning uti ifrågavarande ämne, nemligen! att kronoparker samt andre kronans skogar och planteringar böra, derest särskilde omständigheter ej annat föranleda, bibehållas oförminskade och ställas under vård och förvaltning af en i hufvudstaden inrättad särskild styrelse med underlydande tjenstemän och betjente i landsorterne, i ändamål att behandlas efter sådan, på vetenskapliga reglor grundad, hushållningsplan, som betryggar deras framlida bestånd och tillvext; att Kongl.
Mnj: Is Nåd.
M 107. alt härads-allmänningarne likaledes böra bibehållas oförminskade och osliiftade samt stå under skogs-styrelsens vård och förvaltning, i ändamål af enahanda regelbundna behandling, som krono-skogarne, men med rättighet för dem, som efter , hittills gällande grunder kunna anses såsom delegare i dessa allmänningar, alt tillgodonjuta den behållna alkastningen deraf antingen in natura eller med de derför inflytande penningar, på sätt delegarne kunna sins emellan öfverenskomma; dock att kostnaden ej mindre för skogarnes indelning, der sådan ej redan skett, än äfven för deras vård och skötsel skall i första rummet af afkastningen godtgöras; att skogar å kungsgårdar, boställen och alla andra kronans och allmänna inrättningars hemman och lägenheter skola, så vidt med afseende å deras beskaffenhet pröfvas lämpligt och hinder i öfrigt ej möter, på allmän bekostnad till regelbunden hushållning indelas, dock att å hemman eller lägenheter, som ej äro under kronans omedelbara disposition, kostnaden för skogarnes indelning efter hand godtgöres af den inflytande afkastningen; att hvad angår de kronohemman och lägenheter, hvilka besittas med stadgad åborätt, innebafvarne må, så framt den vid indelningen föreskrilna hushållning iakttages, fritt använda årliga afkastningen af skogen, hvilken, till dess sådan indelning skett, får endast till husbehof begagnas, samt, i händelse hushållsplanen öfverträdes, kan på lämplig tid sättas under förbud; att samma rätt och förmån äfven må tillkomma boställshavare, derest boställets skog ej öfverstiger fem hundra tunnland, eller, ehuru mindre, likväl vid dess indelning befinnes i betydligare mån öfverstiga boställets behof af skogsfång; i hvilka fall det bör ankomma på Kongl. Maj:ts pröfning om och under hvad vilkor skogen må antingen af boställshafvaren bibehållas och nyttjas, eller ock af skogsbetjening särskildt vårdas och förvaltas, med iakttagande att af skogens behållna afkastning i första rummet tilldelas boställshafvaren hvad honom skäligen bör tillkomma; att, då skogen å kronans eller allmänna inrättningars på arrende upplåtna hemman och lägenheter ej finnes vara af den större betydenhet, att den bör ställas
Under särskild vård och förvaltning af skogsbetjening, men dess indelning till regelbunden hushållning dock pröfvas lämplig, hädanefter vid utarrendering af sådana hemman bör stadgas förbindelse för arrendatorn, att, der indelningen blifvit eller varder verkställd, ställa sig vederbörligen uppgjord plan i afseende å skogens behandling till efterlefnad, mot rättighet för honom att fritt disponera hvad af skogens årliga afkastning icke åtgår till hemmanets behof; alt oskift skog, tillhörande hemman, by eller socken, ej må, om någon del egare det bestrider, annorledes än till husbehof användas, derest en regelbunden skogshushållning icke iakllages; att socknc-allmänning ej må skiftas utan pröfning och tillstånd af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande; liih. lill 11 SL Prot. 1836 & 1837. 1 Sami. 1 Afd. 2 Band. 13 Haft. 12 90 Kongl. Maj:ls Nåd.
M 107. att svedjande i skog och betesmark, äfvensom getters utsläppande i skog, förbjudes; att, der, i följd af särskilda förhållanden, afrödjning af skogstrakt skulle linnas lända till men för klimatet eller vextligheten å angränsande jord-områden, eller medföra fara för jord- eller berg-ras, eller kunna föranleda annan våda, sådan skogs trakt må kunna fridlysas från annan, än den mera inskränkta afverkning, som prof— vas vara i nämnda hänseenden oskadlig och hvilken under behöriga kontroller må få verkställas; och slutligen att, i sammanhang med anförande af en sådan lagstiftning rö rande skogshushållningen, förhöjda och i viss mån förändrade ansvars-bestämmelser för tillgrepp och åverkan i skog antagas.
Beträffande åter det af kommittéen föreslagna och af föredragande
Departements-chefen jemväl tillstyrkta stadgande, angående enskilde jordegares förpligtande, att i vissa fall draga försorg om återvext af skog å afröjd skogsmark, yttrade Stats— Rådets öfrige ledamöter, att de, ehuru erkännande riktigheten af den utaf Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag uttalade åsigt, att staten måste anses ega befogenhet att, så vidt sådant vore erforderligt till afvärjande af vådorne af en allmännare skogsbrist i särskilda trakter af riket, bestämma sådana inskränkningar i den enskildes dispositionsrätt öfver sin skog, hvarigenom dess framtida bestånd kunde betryggas, likväl, i anseende till de flera betänkligheter, som mot begagnandet af statens omförmälda rättighet förekomma, och enär i allt fall en lång tid sannolikt kom mer att åtgå innan tillgång blir på en så talrik skogspersonal, att den, utan men för de allmänna skogarnes vård och skötsel eller eftersättande af sina åligganden, i afseende på tillsynen öfver boställens och andra publika hemmans och lägenheters skogar, skulle kunna medhinna de ökade göromål, som af det ifrågavarande stadgandet komme att blifva en följd, ansågo sig icke för närvarande böra i underdånighet tillstyrka Kongl. Majit att till Rikets Ständer framställa förslag till något stadgande i ofvanberörda syftning, helst först torde böra afvaktas erfarenheten om hvad inverkan föresynen af det mera fördelaktiga hushållningssätt, som till följd af den nya lagstiftningen för de allmänna skogarne skulle blifva infördt å de under skogs-styrelsens närmare inseende ställda skogarne, kunde komma att utöfva jemväl på vården och behandlingen af de enskildes skogar.
I öfrigt instämde Stats-Rådets samtlige ledamöter uti hvad föredragande
Departements-chefen hemställt och tillstyrkt.
Majit behagade i nåder gilla Stats-Rådets fleste ledamöters underdåniga yttrande, samt befallde, att, i öfverensstämmelse dermed, nådig skrifvelse, sådan den finnes detta protokoll bilagd, skulle till Rikets Ständer afgå.
Skrifvelse JVi 107. 91 Note ur särskildt Protokoll öfver Justitie-Årenden, hållet uti Kongl. Maj:ts Högsta Domstol Fredagen den 14 November 1856.
Fortsattes och slutades föredragningen af det, enligt Kongl. Maj:ts genom Civil-Departementet, meddelade remiss af den 26 sistlidne Augusti, för afgifvande af utlåtande till Högsta Domstolen öfverlemnade, af särskilde kommitterade uppgjorda förslag dels till Förordning om skogarne i Riket och dels till ändring i vissa delar af Skiftes-stadgan, om hvilket ärende protokollet för gårdagen sednast förmäler; och företogs härefter till granskning först \
Förslaget till Förordning om Skogarne i Riket.
Högsta Domstolen, som ansåg sig icke tillkomma att afgifva något omdöme, angående ändamålsenligheten eller lämpligheten af de uti ifrågavarande förslag intagna föreskrifter, rörande hushållningen med skogarne i Riket, fann sig förthy, vid granskningen af nämnde föreskrifter, endast böra tillse, huruvida genom desamma den enskildes rätt må anses vara för nära trädd, eller om de ordalag, i hvilka de voro affattade, kunde gifva anledning till olika uppfattning af deras betydelse eller annorledes orsaka svårigheter vid tillämpningen deraf, och under förutsättning att i den instruktion, som, enligt hvad kommitterades afgifna betänkande antyder, borde den föreslagna skogs-styrelsen och densamma underlydande skogsbetjening meddelas, den pröfningsrätt, som enligt 2 Kap. 5 § och andra i förslaget förekommande stadganden skulle i vissa frågor Styrelsen och skogsbetjeningen tillkomma, blifver ändamålsenligt reglerad och bestämd, så att den ej må komma att stå i strid med andra embetsmyndigbeters verksamhet, fann Högsta
Domstolen vid de 7 första Kapitlen af förslaget anledning förekomma endast till följande anmärkningar, nemligen: vid 27 och 28 §§.
Det i 28 § begagnade uttrycket »skogstrakt» syntes böra till sin betydelse närmare förklaras, på det villrådighet ej må uppslå, när sådan skogsförödelse kunde anses vara för hand, att de i 27 § föreskrifna åtgärderfinge vidtagas; och då, för bestämmande huruvida en slik förödelse verkligen skett, hänsyn ansågs böra ega rum till omfånget och beskaffenheten af hela den skog, som till samma egendom hörer och i ett sammanhang brukas, utan afseende om egendomen utgöres af ett eller flera hemman, hemställde Högsta Domstolen, att, i händelse de föreslagna stadgan de» t dessa delar i öfrigt godkännas, de i 27 § förekommande erde» ^hemmanets 92 Kongl. Maj: Is Nåd.