Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
A t t liar återge hela bevisföringen tillåter livarken utrymmet eller det rent juridiska stoffet.
Jag vill Iigr endast i korthet resumera hvad som är anfördt till veder- läggning af de särskilda punkterna i kommissionens utlåtande.
I punkt 1 heter det: har kommissionen s % tillvida rätt, att för närvarande faktiskt såväl studerade som icke studerade iniin iiro be- rättigade att utöfva advokatverksainhet, men fru Kempin frainstallde i sin petition två alternativa förslag, nämligen, att antingen för Båda könen såsom villkor för dylik verksamhets ntöfvsnde uppställa fordring '
' e på kompetensbetyg eller ock frihet för bådii könen att utan detta villkor utöfva advokatur.
Dessa senare förslag har kommissionen emellertid icke alls tagit i betraktande.
I pankt 2 säger kommissionen att kvinnans tillträde till advo- katyrket skulle nödvändiggöra en omgestaltning af familjeriittslagctrna.
Häremot erinras att dessa lagar aldrig ställt nkgot hinder i viigem för den gifta kvinnan i sin yrkesverksamhet soni handelsidkerska, läkare, barnmorska, liandelsexpedit etc. med alla rättigheter och plikter som sådana, och saknas giltig grund för att adrobatyrket skulle in- taga en undantagsställning.
Den viktigaste grunden för koinmissionsbeslutet tyckes ligga ' uti följande punkt:, den.
äkta nianiien ar nar som helst befogad att f r r h taga siii hostru.
tillhtelsen att utöfva yrket:).
Kommissioneii d l däri se en fara och olägenliet för den kvinliga adrokntenr~ klientel.
Uti den ifrhgavarande artikeln anföres emellertid häremot, a t t denna rätt i verkligheten är sålunda inskränkt och begransad, att den ju icke !itgGr nigot hinder for kvinnan i ntöfvandel af de förutnämnda yrkena, hvadaii.
samma ratt följdriktigt icke heller har lägger nigot hinder i vägen f ör gift kvimas tillträde till advokatyrket.
Lagen f örklarar nämligen uttryckligeii, att mannens ratt att iterkalla sitt samtycke till Iiustruiis yrkesverksamhet förlorar sin verkan ifall han gör detta i otid eller i illvillig afsikt.
aterstsr nu att se om kantonrådet i Zuricli risar sig tillfreds- ställdt nied boinmissionens ståndpunkt, och h m det slutliga afgörani- det kominer att utfalla.
Därom framdeles, ' F f I77y L ' i,l) struw.
Veroiiim och iihgra a d r a dikter af Charlotte Lindlioim Stock- holm 1891.
31ed ett enda undantag, skngen; nJohn Ericsson », faller hela den samling dikter, Charlotte Lindholin nyss utgifrit, inom ramen af den andliga poesien, och de kännetecknas alla, liksom hennes redan offentliggjorda %Shnger D, af en mild, kristlig lifsaskidning.
Det ar utvecklingen hos de relativt oförderfvade, stilla naturerna, soiii har belyses, trons väckande och stärkande Iios dem, soni pk jaiiinade sti-
e r föras.
q målet.
~ n d a s i i skngen 2 Saaul och David 8 blifvn vi vittnen till en kvalfull sjiilskanip, och denna sa mycket dystrare, soin den stridande Said; oaktadt all dragning till det goda, faller för den inneboende syndens lockelser.
Kanske linde förf.
här behöft litet mera glöd i sina färger, inen, synnerligen i frkga om det onda, tyckes hon rygga tillbaka för att gifva sin inålning en starkare belysning.
Blaud de kortare dikterna a r sStidi ditt sviird i skidaizs i vårt tycke den mest anslaende.
uppdrager h l r en parallel mellan Petrus, som i ovist nit griper till svgrdet i afsikt att försvara sin herre, och var tids kristne, som, afven de, ofta vilja med yttre niedel strida för ' Kristi sak.
För båda.
giiller ordet ' %.Stick ditt svärd i skidan,, ty den, so111 de söka pk sjalftaget satt värna, » lian vet sin stund », och iiar deiinn Br kommeii, vinner lian sjiilf segern, ocli hans vapen &amp; r karleken.
Tv&amp; större.
dikter rymnias i samma Iiafte, soin de of van namnda.
Den ena af dem,, En moders bild)), belönbdes Ur 1889 iied lieders- omnaninande af Sveiiska akademien, och den andra, ver ro ni ca^, vann följande %r samma akademis andra pris.
I » En moders bild » låter förf.
oss se 1iui.11 den välsignelse en tidigt hadanghgen troende niode- uttalade öf ver sin späde son följer denne liela lifvet igenom.
S-jBlfva den barnsliga sorgen hos den lille bereder iinglarna tillträde till halis lijiirta, och det aldrig bleknande,.
ininnet af modeii skyddar honom i lifvets frestelser ocli vinkar honom p % ålderns dag till lieiiimet dar ofwn, livarest lian hoppas %terse henne.
Samma milda .stanining rader i » Beronics ».
Till grund för dikten ligger den kända legenden om den fromina kvinnan, so111 vid Fri-ileareiis vandring till Golgatlia rackte lionoin siii slöja, tör att han därined skulle torka angestsvetten ur sin panna.
Charlotte Lindliolms Veronica iir i fullaste mening en religiös karakter.
Hon längtar efter ett gndslif, och Iion tiinker sig detta lif s % högt, att Iion inser, det Beii förvandling » allena kan införa Iienne däri.
Daeöi- ' et hon ej heller i siii.
ödmjukliet, att hon redan tror, fastan Iion lefver inför de liiiniiielskn tingens verklighet ocli sträcker sig efter.
dem med hela deii trängtan, livaraf hennes ande i!
miiktig.
Sakta närmar sig den dag, då hennes aningar, och diöminar skola förverk- ligas.
Hon föres i personlig beröring med Israels profet, lians ord bringa henne klarhet oni att.
lian a r Messias, och så star hon vid målet: hon tror, och hon har visshet om sin tro.
Slutligen blir det henne beskiirdt, att visa Herren en kiirlekstjaiist, och ininnet £ r h den stunden breder ett skimmer af glädje öfver hennes ' återstaende I ' lefnad.
dikt ' i ' sin lielliet ' %r skön och erbjuder flera iilskliga bilder.
Bland dem frainliålln vi Veronjca med den lille Aron p$ sina ' armar, nar Bon återvänder liein, efter det att ' Frälsaren tagit den lille i famn och viilsignat honolii.
D l ' A.
D: '
Xin Iiustrus dagbok, iitgifven af Elis.
DEII bok för lienlinet ?&gt;, heter det i förliiggareiis anitiiiilan.
Vi skiille vilja tillägga:; se11 bok för de stilla, de goda, de allvarliga lieinmen&gt;.
Det ligger verkligen en obeskrifligt lugnande kansla däri, att med fidl trygghet kunna rekommendera en bok, en familjehistoria, som läsning i hemmet.
Och det kan inan abetingadt med ifriiga- varande arbete.
Om an en del läsare ej kommer a t t a.nse siklin hiistriis dagbok2 som en tillräckligt spännande och zrolig~ bok, i den bemarkelse man gemenligen faster vid ordet, så äro vi för- vissade om, att det öfvervagande antalet skall finna den bhde under- hållande och intressant och därtill få den så kik, att den blir raknad bland de böcker, som nian älskar att iign, inte nöjer sig med a t t blott hafva läst.
A t t det Iiär ä r fragn om rerkliga.
dagboksanteck- ningar, nedskrifna under en liingre följd af år af en verklig, ej fingerad maka och moder, ger boken desto större värde.
Och den- bekantskap man fkr göra med den djupt religiösa, tänkande och ' fint bildade kvinnan, iir bgde lärorik och angeniim.
E t t sikdeles lifiigt och behagligt sprkk låter oss gllniiia den anstrykning af enformighet.
so111 sk lätt följer med denna slags genre inoni littera- turen.
Den iilskvärda anonyma frun, som kännes och älskar sk nwrnt, som besjälas af en s % iippriktig giidsfruktan, har hiifvud lika väl som lijiirta, och därtill en betydande talang att kläda sina rackra tankar i en vacker dräkt.
3ien boken inneliUer ej blott reflexioner och allvar- samma utgjutelser, man finner dibi minga roande episoder och be- skrifningar, som med verkligt nöje kiinna läsas.
Xågot gtergifrande af bokens innehkll kan.
ej här ifrigakoinma, då där ej finnes nagon egentlig intrig eller liandling.
: &gt;&gt;h hust,rus dagbok2 hör till de böcker, soni böra liisas, ej kunna refereras.
liar också, efter hvad vi erfarit, redan viiniiit en ovanligt stor lase- krets.
Xen så ar alltid fallet med det rerkligt goda.
Det r e t i alia tider att tränga igenom och göra sig gällande.
- - - - - - - L.
I) - u.
Ned sordin.
Skisser och ' novelletter af Rmt Roest.
Den l %nga romanen i flera band ar en litterar företeelse, som iiiiniera kan sägas höra sk godt som till en öfrerriiiineii stiiridpunkt.
I var jäktande, oroliga tid ger man sig niippeligeii ro med att läsa igenom ett drygt arbete p&amp; nigra och linndra sidor, och en diger roman liar esoinoftast föirnigan att genom sitt blotta yttre verba af- skräckande p&amp; läsaren.
Skissen, novellen, deii korta be~ittelsen kan däremot i sanning sagas r a r a ett barn af det nittonde århundradet, ja, novellsamlingar formligen öfversvämma bokmarknaden, livilken hotas med att dränkas i småliistoriernas aldrig iitsinande ström.
I betraktande daraf, att i vhra daga;.
sii mknga författare, och i synnerhet författasiiinor, bide de, som redan f i t t ett namn, och de alldeles nya, slagit sig pi % novellskrifveri, skiille det synas sam denna slags diktart vore den lättaste bland konster.
E t t stort misstag!
Det ligger tvärtom en stor konst däri.
att inom iiovelleiis trånga ram kunna gifva en klar, lefvande bild af det inan vill skilara, att ined få ord kunna uttrycka tankar och känslor, framtrolla stäinningar och situationer, i korthet s v d t, liar galler det om någonsin, att ined ringa medel åstadkomina stora verkningar.
Novellen är en diktart, soin vi skulle vilja saminanstalla med akvarellinåleriet inom niålarkonsten; afven i det afseendet, att denna konstart kanske lockar de flesta dilettanter.
Det är ej stora braskande effekter akvarellisten frambringar med de latta f arger.
lian liar på sin palett.
Och ändå, finns det val någon genre, som så tjiisar ocli fängslar, som s&amp; tilltalar känslan och smeker ögat - ocli, vilja vi tillägga, som ställer så stora fordringar p i utöfvaren!
Akvarelldilettanter finnes det i inassa, fullandade koiistniirer blott f&amp;.
Så är det med novellskrifveriet.
Författare inom det området förekomina legio, de, som lyckas hiija sig öfver iiiedelmittan, äro latt räkiiade.
Med desto större glädje Idsade vi bland den störtsjö litterära alster af alla slag, som vid slutet af förra h e t strömmade in f r t n alla håll och öf verfyllde bokmarkiia.den, en liten samling B skisser ocli novelletter)), stående lhngt öfver hvad nian är van att finna inom denna genre.
Boken bar titeln » Med sordin », och förf.
tecknade sig Rust Roest, en pseudonym, bakom hvilken döljer s@ en författarinna, redan fördelaktigt kiind genom en föregående novellsamling, » Dur och mol) %, de nyutkomna berättelserna dock betydligt underlägsen.
Ty har finna vi för en gång äkta känsla, parad med en utbildad berattarekonst, och en mer an vanligt skarp iakttagelseförmåga.
Det ar, hvad också bokens titel innebar, ej med starka färger förf.
målar, hon älskar dampade toner och svaga ljuseffekt.er, men det g i r en uiiderström af kgnsla och allvar genom hvar och en af de sm&amp; be-.
rättelserna, livilket gör att man, utan att rätt veta livari det består, kanner sig märkvärdigt tilltalad och gripen af de flesta af dem.
Sardeles lin ar skissen ~13örja på nytt)), hvari skildras den skiftande kanslostiiinningen hos en ung kvinna, hvilken slites mellan kärleken till den döde makens minne och den nyviickta kärlek, som den unge lefnadsfriske mannen, hennes trolofvade, med sin entusiasm, sin vakna blick på lifvet, inger henne.
-, Mormors kiisinz, är en s % väl till uppränning som innehåll ytterst enkel historia, inen med.
all sin enkelhet en liten pärla af sann innerlighet ocli kansla.
- %Min kosack » ä r en mycket gripande berättelse, dar amnet rör sig kring en af lifvets många olösta gåtor.
Den gamla, af slag träffade fadern, en börda för sig själf ocli andra, far lefva, den glada, starka lilla gossen, föraldrarnes glädje och hopp, ryckes bort af döden.
E t t af dessa » hvarför », på hvilket det ej lämnas nigot svar har i jordelifvet.
» E t t eftermäle, är en historia, som inom sin trånga rain inne- sluter en karaktrrsteckning, mer genomförd, an den niången.
vidlyftig roman förmår skänka.
Bilden af den person, hvaroin eftermälet handlar,.
den af hela världen för sina älskvärda, lysande egenskaper så prisade mannen, hvilken bakom den fagra ytan döljer så mycken lumpenhet '
och hjärtats råhet, hur tydligt och lifslefvande se vi honom ej fram- för oss!
.- I » Helenas lynne, skanker oss förf.
afvenledes en mycket sann och roande bit verklighet.
Ty hvilken af oss har ej inom sin erfarenhet träffat på en ~ H c t l e n a ~ hvms, oberäkneliga och omotiverade omkastningar i lynne och sinnesstäiniiiiig utgör en kalla till förtret och obehag för oingifningen?
Vi h a h a här endast nämnt de stycken i samlingen, som gjort mesta intryck pk oss.
Allesamman äro de för öfrigt talangfullt skrifna ocli af intresse.
Vi vilja liar blott till sist uttala den förlioppningen, att ifrågavarande arbete ar inledningen till en 1kng och fraingkngsrik förf attarebana.
L. n-,2.
h e t s riksdag bewner sig ännu i ett si tidigt skede, att del icke gärna är möjligt att stilla dess liorosliop.
Xen med kannedom om dess partisaininansättning och de olika regeiingsmedleminairies stkndpiinkt kan dock ined skal antagas, att ilen ej koinnies a t t blifva niigon de ' stora reformernas riksdag.
Icke heller inom den del af lagstiftningsarbetet, med Iivilken Dagny siirskildt vill hålla sina liisare au coiirant, den del, som narniast rör kvinnan ocli hennes stallning i staten, familjen och skolan, torde man kunna vänta nigra stora genom- gripande reformer, dock torde genoni en och alinaii iletaljfi.&amp;gas liis ning reformarbetet bringas ktininstone ett tuppfjät framåt.
Om vi studera statsverkspropositionen, den digra lnnta, som innehkller hvad kongl.
inaj: t askar af svenska folket, för att niista &amp; r kunna hålla &amp;, ztsveikets intrasslade imskiiieri i gang, finna vi pk sjnnde Iiiifviidtiteln en passus soin rör k~Utiterr i yostuerh-ets tjiillsf.
niaj: t iinderstödjer liar generalpoststyreIsens förslag, att kvinna, hvilken vunnit aiistallning sihorn postforvaltare eller posteupeditör, mhtte förklaras likstalld med den inanliga personalerr i frfga om &amp; ldeistiUagg.
Sedan 1884 .. har kvinna kunnat rinna anställning sisom post- expeditör och föreståndare för 5: e och 6: e klassens postkolifor, dock med det villkoret, att d&amp; sådan befattning i t kvinm anförtroddes, ii den samina icke finge iitfardas annat an f6rordnande eller konstituto- rial, hva.rigenom tjänsten icke blefve definitivt tillsatt.
Denna bestam- melse, livarined afsikten Iiufrudsskligen varit att fritaga kvirilig post- funktioniir f r i n skyldighet att betala afgift till civilstatens pensions-
inrättnings eiiskilda enke- ocli pupillfoiid, har emellertid hindrat kvin- liga postförvaltare ocli postexpeditörer, som f. ö. uppfyllt stadgade villkor, att komiiia i åtnjutande af ålderstillägg, hvilket utgör en högst afsevard andel i manlig postfuiiktionärs aflöningsforin&amp;iier.
Det ä r denna anoinali regeringen iiii, af hänsyn till billighet och riittvisa s vill hafva afskaff ad, D helst livarken i omfånget eller beskaff enlieteii.
af det henne (kvinlig postfaaktioniir) i tjänsten Bliggande arbete, ej heller den hittills vunna erfarenheten 0111 kvinnans förmåga att full- göm detta arbete kunde hämtas stöd för hennes utestängande från dylik förinån ».
: i:: i: ': i: Det iii.
ined en viss förvåning inan finner, att nuvarande eckle- siastikininisterii, so111 just icke kan räknas bland reformifrarnes antal, ' föreslår sanzz~~zcZe~uis~zi~g, deiiiia Rlsklingsidé, hos viinner till radikala reformer inom iindervisningen.
Vid narinare granskning torde einel- lertid förvåningen något minskas, ty man inser lätt, att den nya idén upptagits för att tjäna icke reforineriia, utan konservatisinens syften och narniast för att rädda några lägre gossliiroverk, soin föra en ty-.
nande tillvaro i en del inindre sinåstader från att indragas.
son^ vi inom kort torde återkomma till denna friga, näiiiila vi nu endast, att på, httonde liufvudtiteln föreslås, att en del treklassiga läroverk oc,h tv&amp; och enklassiga pedagogier i n i om bildas till mindre allmänna läroverk ined tre ' eller fyra ämneslärare och undervisningen där ställas enligt realliniens iindervisiiingsplan.
Dessa mindre laro- verk ini ock på fraiiistallning aE vederbörande koininunalstyrelse iii- rat-tas s8sonl sa~ns7cola föl- gossar och jiickor.
I detta fall egdr k. ni: t att med undantag af rektorsbefattiiin- gen iitbpta å läroverkets ' stat .upptagna manliga liirare mot fast an- ställda äinnesliii~ariiinor.
Likstiilligliet i lönevillkor mellan män och kvinnor, so111 .af finans- ministern så varmt förordades i afseende på postverkets personal, tyckes icke behjärtas af ecklesiastikininistern.
För de fasta amneslararne föreslås en lön af minst 2,000 kr.
jiimte två ålclerstillagg, hvartdera på 230 kr.
efter resp. 5 och 10 iiis väl vitsordad tjänstgöring, de fasta amnesltirarinnornas lön föreslås däremot.
till endast 1,500 kr., men med samnia åklerstillägg.
som för lararne.
Denna olikhet i aflöningen inotiveias därmed, att lRrarinnoriias bildningskiirs vore niindre kostsam - afglngsexamen ' från högre lära- riniieseininariet jäinte någon proftjänstgöring skulle medföra koinpe- tens g11 dessa platser -, livarjiiinte äinneslararinnornas veckotjänst- göringsskyldigliet skidle sattas lägre all lärarnes samt pensionsåldern för lärarinnorna skulle infalla redan vid 55 år - för lararne först vid 63 år.
Dessutom - tillägges det - bör vid bestaminandet af, lärarens lön hänsyn tagas därtill, att han in&amp; blifva i tillfälle att bilda familj, livilket icke gäller med afseende 5 lärariiina.
För 7tögre llira~innesemi~za~-iet begares i statsverkspropositionen extra anslag dels på 3,000 kr.
för fortsatt uppehiillaiide af den val- fria fjerde årskursen, dels på 5,000 kr.
för beredande af undervisning i huslig ekofiomi.
Närmaste anledningen till förslaget att iipptaga detta ämne på seminariets läroplan hide varit ett anbud frin fru Anna Retaius född Hierta att till lärarinneseminariet samt den därmed förenade norinalskolan s&amp;soin g %fva öfverläinna en med understöd af stiftelsen Lars Hiertas minne upprattad inatlagningsskolii, i hufvudstaden jämte inventarier samt ett belopp af 1,500 kr.
i kontanta penningar.
Rörande vikten af att huslig ekonomi sasoiii läroainne infördes vid de, högre flickskolorna har rektor vid högre 1ararinneseininai.iet i en till regeringen a fgi f ven promemoria yttrat, att B diirigenoin skulle å t den kvinliga ungdomen gifvas biittre föriitsättiiingar för utöfvande af det husmoderliga kallet an den hos oss vanliga kvinliga uppfostran vore ägnad att gifva.
Genom utbildningen i liuslig ekonomi blefvb den ensidiga teoretiska och estetiska bildning, som rara liögre flick- skolor meddelade, kompletterad ined ett verkligt praktiskt bildnings- medel, som - motsvarande snickerislhjden i goss-skolorna - direkt kunde främja utvecklingen af den praktiska förmagan i all ii ii in het.^ Om af dessa och andra skäl det ifrågavarande iimnets upptigande i de högre flickskolornas läroplan vore önskligt, s i borde, enligt rektors %sikt, liögre lararinneseininariet sattas i stånd att utbilda dugligs lärarinnor för denna nya gren af den kvinliga undervisningen, och bland skolorna borde statens normalskola gi i spetsen för reformen.
Rektor föreslhr vidare, att undervisaingen i ainnet skulle ined- delas under siiccessiva tre månaclers kurser.
De elever i seminariets fjerde afdelning, som valt ainnet huslig ekonomi, skulle dels genorng&amp; eii d y k kurs, dels under en följande tjiinstgöra som bitriidande lara- rinnor under föreståndarinnaiis ledning.
Af liirjungar, soiii geiiorngiitt normalskolan, borde bildas en fortsiittningsklass, i hvilkcn teoretisk och praktisk utbildning i huslig ekonomi skulle lämnas.
Ecklesiastikministern auser det uppslag till ett ines praktiskt ordnande af den kvinliga uppfostran, soin gifves i det framställda förslaget, väl vardt att taga vara p %.
Han drager dock i betänkande att genast, innan någon erfarenhet vunnits, mottaga den af fru Ret- zius s&amp; frikostigt erbjiidna gåfvan.
Han anser det fördelaktigare om matlagningsskolan fortfarande blefre den nuvarande ägarinnans en- skilda tillhörighet, men att seminariet dar inot vissa bestiimda skyl- digheter finge atnjuta vissa bestiimda rattigheter.
Han föreslal., att direktionen skulle äga att utse föreståndarinna vid skolan och h a h a företradesriitt att dit hänvisa elever, s&amp; lingt utrpninet iiiedgifver, och å andra sidan vara förpliktad att aflöaa förestandarinnan och an- svara för de afgifter, som i närmaste öfverensstiiiiitnelse med hittills vid skolan giillande ordning böra af eleverna erläggas.
' Den väntade, af fjolårets riksdag begärda, kon&amp; propositionen om 7bojandc GGf 7cvinna~~s ti7ctmskapsfiZder har frainlagts i kamrarne.
H@igenom liiijes Iieniies ~Ictenskapsalcler från 15 till 17 ar.
Vid 1890 ars riksdag väcktes af ledamoten i riksdagens första kammare,.
lir F. T.
Borg, motion, att kvinnans Bkteiiskapsålder, lik- som i~anneiis, skulle sainmanfalla med myi~cligl~ets~~lder~n, skledes höjas från 15 till 21 t %.
1S ' Iotioiien föll, men då motioiiiiren följande riksdag återkom med den i inodifierad form - att kvinnans äktenskapsålder skulle höjas0 till 118 &amp; r -, beslöt kamraime att i skrifvelse till kongl.
Stockholm, Oeraandtt Hoktr.-Aktieb.
Fredagen den 6 februari 1891.
N:r 6 (164) P r e n u m e r a t i o n s p r i s p r år: RedaktOr och utgifvare: B y r å: H a m n g a t a n 1 6, 2 /, tr. (midt för Kungsträdgården.)
1 I d u n m e d Modetidning och ko- lorerade planscher k r.
• C: 50 Idun ensam » 4: — FRITHIOF P r e n u m e r.
s k e r i landsorten å post- a n s t a l t, i Stockholm hos r e d a k t i o n.
U t s f i f n i n g s t i d: hvarje helgfri fredag.
A n n o n s p r i s: _ 3 6 öre pr nonpareillerad.
F ö r » P l a t s s ö k a n d e, o c h » L e d i g a platser- 25 ö r e för h v a r j e p å h ö r j a d t t i o t a l stafv.
EI na H a n s s o n.
» Lundakvinnan ».
or den, som sett eller hört o m t a l a s V J den ä d l a k v i n n a, hvars bild i d a g p r y d e r I d u n, s k o l a v i d hennes d r a g f ö r d e n inre b l i c - ken ovilkorligen teckna sig d e b e t y d e l s e f u l l a or- den: » d e lidandes v ä n »!
I norra o c h mellersta S v e r i g e är E l n a H a n s - sons n a m n m å h ä n d a min- dre b e k a n t; m e n i hela södra landet, företrädesvis i S k å n e, finnas helt visst få personer, h v i l k a följt med sin tid o c h dess händelser, s o m ej hört nämnas E l n a H a n s s o n eller » Lundakvinnan », som h o n m e r a a l l m ä n t k a l l a d e s.
H o n v a r näm- ligen f ö d d i L u n d.
» Hennes lifsgärning » — säger en tidning — » ett hälft s e k e l i lidandets tjänst, b e h ö f v e r k n a p p t nämnas, ty den v a r så- dan, att den i c k e k u n d e bli o b e k a n t, hur anspråks- lös fru H.
än v a r.
» E l n a H a n s s o n föddes d.
1 0 a u g.
1 8 1 4 i L u n d, där hennes fader v a r en arbetare v i d n a m n A r - vidsson.
V i d 1 9 års ål- der i n g i c k h o n själf äk- t e n s k a p m e d en arbetare ifrån M a l m ö o c h flyttade till d e n n a stad 1 8 3 3.
Då ärft hon en af sin mor viss färdighet i att sköta b e n s k a d o r o c h sår, b ö r j a d e h o n redan vid sitt giftermål att e g n a sig häråt, ehuru hennes största v e r k s a m - het inföll m e l l a n åren 1 8 5 0 — 7 3, o c h utan öf- verdrift k a n sägas, att flere tusen personer hos henne s ö k t o c h funnit bot för otaliga yttre å k o m m o r, där till o c h med l ä k a r n e misströstat och förtviflat.
Ty mången person, som a f l ä k a r n e blifvit d ö m d att mista än ett fin- ger, än en arm eller ett ben, v ä n d e sig i stället till d e n a l l b e k a n t a » L u n - d a k v i n n a n » m e d det re- sultat, att fingret, armen eller benet i c k e allenast fick b l i f v a k v a r, utan totalt läktes.
D e t t a t y c k t e förstås en d e l herrar l ä k a r e i c k e o m, utan a n m ä l d e hen- ne till åtal, o c h följden blef, att d e n n a » d o k t o r i n - n a utan d i p l o m » tillta- lades f ö r S v a c k s a l v e r i.
Så stort v a r d o c k det förtroende, fru H a n s s o n förvärfvat, att h o n från a l l a håll o c h kanter u p p - manades att fortsätta med sin välsignelserika verksamhet, h v i l k a u p p - m a n i n g a r än m e r a s t e k t e henne i framhärdandet i sin lifsuppgift.
V I K T O R d å h o n ej t y c k t e o m vare sig att riskera b l i b ö t f ä l d eller att i s m y g bedrifva sitt y r k e, for h o n till S t o c k h o l m o c h a b s o l v e r a d e d ä r fältskärsexamen.