Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom 1840 års grundlagsförändring bestämdes Stats-råds-ledamöter att, i egenskap af Departements-chefer, vara föredragande för de sju Stats-departementen; hvadan den i anledning häraf ändrade lydelsen af Riks-akten, enligt hvilken Svenska Stats-rådets samtlige ledamöter skulle vara Interims-regerings-medlemmar, icke kunde, vid Riks-aktens jemförelse med Svenska Regerings-Formen, lemna rum för något tvifvel derom, att ju Svenska ärendena skulle hos Interims-regeringen föredragas af dessa Departementschefer, hvar och en för sitt Departement; utan finnas nu med de i Riks-akten förekommande orden: "skola de Svenska ärendena af den Svenske Föredragande, till hvars befattning de höra, föredragas'1'1 — Departements-cheferna otvifvelaktig! afsedda.
Genom den nu af Kongl. Majit i nåder föreslagna inskränkning, enligt hvilken en - Konstitutions-UIskottets Memorial N:o 5. 7 dast de begge Stats-ministrarne oell Iva Stats-råd skulle från Sveriges sida uti Interinis-regeringen deltaga, bortffllle möjligheten att samtlige
Departements-cheferna bibehöllo föredragningen; blott fyra al de sju
Departements-cheferna kunde i Interims-regeringen ega säte och stämma.
Det kan nemligen icke förutsättas, det meningen skulle vara, att några
Departements-chefer, utan att vara ledamöter i Interims-styrelsen, skulle derstädes fullgöra den föredragnings-skvldighet, sorn endast i deras egenskap af deltagande i Stats-rådets förhandlingar och under den i sådant hänseende för dem stadgade ansvarighet är dem ålagd.
Om ock G § i RegeringsFormen icke lägger något hinder derför, att Chefs-befattningarne för alla Stats-departementen blefvo för tiden af Interims-regeringens tillvaro uppdragna åt de fyra Slats-råds-ledamötcr, hvilka äro samma Regerings medlemmar, ligger det dock för hvar och en uppenbart, alt, så vida Interims-regeringens sammanvaro komme att omfatta annan, än ganska kort, tidrymd, ett dylikt sammanförande af regeringsärendenas beredning ocb öfriga handläggning ingalunda skulle kunna ske utan lära för hinder i ärendenas gång, och redan i den börda af arbete, som kan efter yttre uppfattning mätas, innebure ett tydligt misstag i bedömandet af verksamhets-förmågans möjliga gräns.
Vid sådant förhållande, och med afseende på den nödvändiga jemlikheten i föreskrifterna om föredragnings-ordningen för samtliga Stats-departementen, mäste derföre meningen af Kongl. Maj:ts Nådiga förslag i förevarande hänseende antagas vara den, att, i följd af Interims-regeringens förändrade organisation, Departements-chefernas föredragnings-åliggande bos sådan Regering komme att upphöra, ocb att derigenom naturligen uppkomme bebofvet af särskilda, i rådslagen och besluten icke deltagande och följaktligen icke under Stats-råds-ledamöters ansvarighet ställda Föredraganders tillförordnande.
En sådan väsendtlig öfvergång från det gällande systemet i afseende på regerings-ärendenas föredragning synes dock hafva bordt icke allenast vara klart och bestämdt uttryckt, till undanrödjande af den nu anmärkta tvetydighet, efter Utskottets omdöme hänförlig till sådana olägenheter, hvilka vid uppställningen af hvarje Grundlag eller dermed i anseende till ämnet nära befryndad Författning alltid böra med synnerlig omsorg och varsamhet undvikas; utan den synes ock hafva bordt göras med sådan fullständighet i föreskrifterna, att tvifvel hvarken funnits om vidden af anspråket på nödiga egenskaper hos de till sådan vigtig befattning ifrågakommande personerna, eller om beskaffenheten af dessa Föredraganders ansvarighet.
Af Svenska lagarnes allmänna princip, att hvar och en skall vara inför Staten ansvarig för utöfningen af sitt offentliga kall, följer visserligen etl ovilkorligt antagande deraf, att den, som tillfälligt linge ocb således icke på grund af egande, lill ansvarigheten förut bestämdt embete redan hade föredragningen af regerings-ärenden hos Unions-styrelsen sig anförtrodd, äfven skulle för denna befattnings handhalvande vara ansvarig.
Men härvid förekommer icke allenast den vidsträckta skillnad, som i allmänhet linnes emellan ansvarigheten för den i beslut 8 Konstitutions-Ulskottets Memorial N:o 5. deltagande Föredraganden, hvars tillgörande bedömes efter hans till protokollet upptagna slutliga yttrande, vid jemförelse med handlingarnes innehåll, och den ansvarighet, som skulle kunna åläggas den icke röst-egande Föredraganden; hvilken sednare ansvarighet, under bibehållande af vanliga sättet för protokolls-föring, till det mesta skulle bero på innehållet af en spårlöst framgående muntlig föredragning.
Här företer sig derjemte nödvändigheten af ett, i förhållande till den stora vigten af en hos Interims-regering tillförordnad Föredragandes befattning, högt stegradt anspråk på möjligheten för tillämpning af en ansvarighet, som icke vore blott härledd från vanlig allmän, för alla Stats-funktionärer gällande rätts-grund, utan funnes särskildt utstakad genom sådana reglor för denne tjenstemans förhållande i hans synnerligen maktpåliggande och grannlaga kall, de der kunde i väsendtlig mån bereda enahanda säkerhet, som, under Interims-regeringens nuvarande organisation, är afsedd att vinnas genom de lagbud, hvilka bestämma föredragande
Departements-cliefs rättighet och pligt samt ansvarighet.
Med syftningen af den Svenska Grundlag, sorn utsträckt föreskrifterna 0111 föredragande Stats-råds ansvarighet ända till det fall, att han underlåtit genom vägran al sin kontrasignation lägga hinder för utfärdandet af ett utaf Kongl. Majit fattadt beslut af egenskap att vara emot Regerings-Formen stridande, synes det icke vara förenligt, att i den lag, hvarigenom sådant ansvarigt Stats-råd skiljes från loredragande-kallet hos Interims-regering, allt bestämmande om sättet och vilkoren för den i stället inträdande Föredragandens verksamhet ock om hans ansvarighet lemnäs å sido.
Regerings-Formen, enligt dess lydelse i Kongl. Majits "Nådiga förslag, skulle icke upptaga något stadgande om Interims-regeringens organisation och ärendenas föredragning derstädes, utan härutinnan endast hänvisa till Riks-akten, deruti således skulle förekomma det bestämmande, till följd hvaraf annan Föredragande, än Departements-chef, egde föredragnings-åliggandet.
I Riks-akten skulle, efter denna i Kongl. Majits
Nådiga förslag iakttagna ordning, det erforderliga särskilda stadgandet beträffande Föredraganderne funnit sin plats.
Skulle åter härvid göras erinran om lämplighet deruti, att det stadgande, som egentligen skulle bestämma föredragningsåliggandet, komme att höra till Regerings-Formen, icke till Riks-akten, — likasom nu Regerings-Formen innefatfir den föreskrift, till följd hvaraf Departements-chelerna, som enligt Riks-akten äro Interims-regeringens ledamöter, äro derstädes föredragande; — så kan delta inkast endast gifva Utskottets framställning den förändrade formen af anmärkning dervid, att förslaget till ändring af Riks-akten icke är förberedt genom ett i förevarande hänseende fullständigt och lämpligt förslag till Regerings-Formens förändring.
Endera Författningen bör innehålla ifrågavarande stadgande, hvilket nu deremot i begge förslagen saknas.
Utskottets Konstitutions-Utskottels Memorial N:o 5.
9 Utskottets anmärkning kan visserligen mötas med påminnelser derom, att enahanda obestämdhet eller ofullständighet, som nu i följd af den föreslagna ändringen af Interims-regeringens organisation skulle uppkomma i Riks-Akten, redan finnes i Svenska Regerings-Formen beträffande föredragningen inför den Regering, som, enligt 43 §, Konungen, då Han går i fält eller till aflägsnare inrikes orter eller till Konungariket Norrige reser, skall tillförordna; hvilken ofullständighet föranledt, att Kongl. Majit hitintills, i Sin nådiga Instruktion för sådan Regering, åt densamma öfverlåtit att tillförordna särskilda föredragande!'; men en sådan bristfällighet i Grundlagen har icke bordt hos Utskottet leda till förbiseende af hvad i ofvanberörde måtto emot förslaget till ändring i Riks-Akten förekommit; och torde härvid jemväl böra i betraktande tagas den skillnad, som förefinnes emellan Interims-regering och den Regering, som enligt 43 § Regerings-Formen tillförordnas, så väl i anseende till deras olika sammansättning af ledamöter, som ock i afseende på vidden af hvarde ras verkningskrets.
Utskottet har i det föregående redan antydt den synnerliga vigten deraf, att sådana lagar, som den nu ifrågavarande, blifva så uppställda, att tvetydighet och osäkerhet om deras rätta förstånd må i all möjlig måtto undvikas.
I närvarande fall bestämmes denna angelägenhet särskildt af ämnets ovanliga vigt, der frågan är om ändring i sjelfva förbunds-författningen emellan två konungariken; en handling, som bör vara beräknad att ega bestånd äfven i sådan allägsnare framtid, der, sedan den generation försvunnit, som varit vittne till denna förbunds-författnings upprinnelse, nya slägten fordra att icke blott i den häfdvunna tillämpningens traditionela ledning, utan ock i sjelfva lagbudens egna klarhet och säkerhet linna i alla delar den visshet om ursprungliga inre meningen af vilkoren för de begge nationernas politiska förening, som skall äfven i sin mån bidraga att aflägsna hvarje möjligen på styrkan af de yttre och inre förenings-banden menligt inverkande meningsstrid.
Utom denna, från författningens monumentala betydenhet och de nu särskildt ifrågastälida ämnenas egna vigt utgående bevekelsegrund, finnes för Konstilutions-Utskottet en ytterligare anledning, att, vid fullgörande af sitt närvarande åliggande, icke lör ringa akta någon betänklighet, sorn emot Kongl. Majits nådiga förslag, vare sig till innehåll eller form, kunde med verkligt skäl anses förekomma.
Det förslag till ändring i Rikets Grundlagar, sorn står i samband med förevarande förslag till ändringar i Riks-Akten, har redan blifvit hos Rikets Ständer genom utlåtande vid förlidna Riksdag afstyrkt; och nuvarande Konstitutions-Utskott finnér sig likaledes förhindradt att i allo yttra gillande af det sednare förslaget.
För Utskottet kan således den tanken icke vara främmande, att möjligen, efter vägran från Rikets Ständer att antaga dessa förslag, en ny proposition från Kongl. Majit i förevarande ämne kunde vara att framdeles emotse; och för sådant fall skulle Utskottet icke hafva tillbörligen fullgjort sitt kall, om Utskottet Bilt. till R.
Prot. 1856 & 1857. 3 Sami. 3 Haft. 2 10 Konstilutions-Utskotlets Memorial N:o 5. underlåtit att framhålla de erinringar vid det närvarande förslaget, som möjligen kunde finnas vara förtjenta af uppmärksamhet vid uppställandet af det nya.
Från denna synpunkt, som icke utesluter erkännandet i allmänhet, att sak är vigtigare än form, och att en mindre olägenhet icke hör undanskymma företrädet af en större vinning för det ändamål, som sökes, får Utskottet nu vördsamt framställa hvad i afseende på det formela i förevarande lagförslag i dess helhet förekommit betänkligt.
Sedan tillkomsten af Sveriges nu gällande Grundlagar har såsom ständig regel varit antaget, att icke någon ändring eller något tillägg i dem hör göras annorledes, än genom uppställande af ny redaktion af det lagrum, som komme i fråga, så att icke, — såsom vid ändringar af allmänna lagens stadganden ofta skett, — på hvars och ens urskiljning ankomme, att bedöma hvilka ord i lagen skulle, i följd af ny annan lag i samma ämne, till sin verkan förfalla samt på hvilket ställe och i hvilket sammanhang med den ändrade lagens qvarblifna delar det nya borde infogas.
Ett sådant bruk har, hvad Grundlagarne beträffar, sin särskilda nödvändighet i följd af den i 85 § Regerings-Formen uppställda regeln, att Grundlagarne skola efter deras ordalydelse i hvarje särskildt fall tillämpas.
Riks-Akten är visserligen icke hos oss, såsom för Norrige, förklarad att vara Grundlag; men i anseende till beskaffenheten af de ämnen, hvilka äro föremål för Riks-Åktens stadganden, synes det icke lida något tvifvel, att ju det mest ändamålsenliga, det tili tydlighet och säkerhet om rätta uppfattningen mest ledande sätt för verställande af ändringar eller tillägg i denna lag vore detsamma, som det i afseende på våra Grundlagar städse iakttagna.
Om ock i åtskilliga fall ämnets enklare beskaffenhet eiler lagförändringens mer eller mindre omfattande syftning måste framkalla ett medgifvande, att lagförändringen kan utan verklig våda af otydlighet eller möjlig anledning till missförstånd göras medelst en särskild, icke efter Riks-Åktens text afpassad, utan lill redaktionen fristående författning; så torde dock å andra sidan böra erkännas, att fall kunna finnas, der detta sätt måste leda till otydlighet och svårfattlighet.
Så framt icke hvarje erinran härom komme att afvisas genom åberopande af osannolikheten deruti, att de förenade Rikenas förbunds-akt skulle synnerligen ofta komma att undergå ändringar, kunde såsom exempel framställas, att om någon till innehållet vidsträcktare § i Riks-Akten skulle hafva utan ny redaktions-uppställning blifvit så ofta tili innehållet ändrad, som förhållandet varit med 14 § i Sveriges Riksdags-Ordning, komme det att fordras håde god tid och klart omdöme för att kunna i tanken uppställa lagrummets närvarande verkligen gällande innehåll.
Det sätt för lagförändringen, som måste iakttagas i det ena fallet, synes ock höra gälla i det andra, då fråga är om en och samma lag.
Vid den förändring af Riks-Akten, som en gång tillförene skett, har ny redaktion af texten tillkommit.
Samma säll har nu i viss mån, fastän icke eller der uttryckligen genom yttre formens anvisning, blifvit följdt, nemligen så vidt angår en del af Riks-Aktens 7 §, i afseende hvarå de nya föreskrifterna äro så i Konstitutions- Utskotlets Memorial N:o 5.
U orden uppställda, alt de skulle kunna i utbyte mot en del af gamla texten inrymmas, om, hvilket nu icke uttryckligen skett, sådant utbyte af sjelfva ordalagen blifvit ifrågasatt.
De stadganden åter, hvilka innefattas i förslagets 1 och 3 §§, äro icke framställda under någon form af nya delar i Riks-Aktens text; all anvisning saknas huru dessa stadganden skulle med nämnde text kunna sammanfogas.
Vid sådant förhållande skulle, under den strängare bokstafliga tydning af Grundlagarne, som, på sätt ofvan är anfördt, linnes uttryckligen föreskrifven, den hänvisning till RiksAkten, som förekommer i den föreslagna nya lydelsen af åtskilliga §§ i RegeringsFormen, möjligen kunna ifrågasättas att icke tillika gälla den särskilda Förordning, som är ställd i bredd med den uti sjelfva dess lagtext såsom en särskild handling åberopade Riks-Akten, men icke i sitt innehåll gjord till någon del deraf.
Ända till allt yttre sken af befogenhet skulle en sådan invändning varit förekommen genom begagnande af enahanda form för lagförändringen, som redan förut varit anlitad och vunnit bilall af hegge konungarikenas representanter.
Den i förslagets 1 och 3 §§ med ordet ”hitintills” gjorda hänvisning till de fall, i hvilka föreskrifterna i samma §§ skulle ega tillämpning, medför visserligen synnerlig enkelhet och korthet i lagtexten; men det synes Utskottet hafva varit nödigt, att, i stället för utvägen att sålunda i en ny lag meddela hänvisning till Grundlags-stadganden, hvilka samtidigt med tillkomsten af denna nya lag skola undergå en förändring, som borttager hvarje uttryck, hvarigenom hänvisningen skulle blifva begriplig och få betydelse, förslaget hade innefattat bestämd uppgift å de fall, som i hänvisningen äro åsyftade; hvilken uppgift icke skulle hafva medfört betydlig vidlyftighet, då dessa fell icke äro flera, än de i Svenska Regerings-Formens 39, -40, 41 och 42 §§ uppräknade, nemligen då Konungen företagit resa utom de begge Rikena och då Han är borta utöfver tolf månader, — då Han för sjukdom icke Regeringsärendena vårdar, — då Konungen dör innan thronföljaren uppnått myndighets-åldern, — och då konungahuset på manliga sidan utgått.
I allmänna civila och kriminallagstiftningen har visserligen någon gång händt, att ändradt stadgande om påföljden af ett visst förutsatt fall meddelats under hänvisning till det ställe i den äldre lagen, som beskrifver detta fall; men svårligen torde i allmänhet ordning och redighet i lagens uppfattning och tillämpning kunna vinnas derigenom, att den nya påföljdens tillämplighet bestämmes endast genom hänvisning till en i annan feg förut gällande, men nu upphäfd påföljd, linder tiden närmast efter den, då lagförändringen skett, skulle väl den anmärkta olägenheten i mindre mån framträda; men efter längre tids förlopp blefve otvifvelaktigt det framtvungna uppsökandet af upphäfda lagstadganden, såsom oundgängliga för bestämmande af den närvarande lagens tillämpning, obeqvämligt och besvärligt, om icke äfven lätteligen föranledande misstag.
Det i vårt land häfdvunna, för Grundlagarnes uppfattning och tillämpning ändamålsenliga 12 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 5. sättet, att, sedan de undergått förändringar, låta dem i tryck bland Rikets allmänna Författningar framträda i det skick de genom förändringarne fått, skulle i följd af det nu anmärkta förhållandet komma att afstadna, för bibehållande af den historiska ledtråden.
Eljest skulle i Svenska Grundlagarne förgäfves sökas upplysning om de fall, om hvilka 1 och 5 §§ i Förordningen, angående ändringar och tillägg i Riks-Akten, handla.
Sedan den i sådant hänseende uti 41 § af Norriges Grundlag gjorda hänvisning till Sveriges Regerings-Form, i följd af dennas nu ilrågaställda förändring, upphört att lända till upplysning i ämnet, skulle då för Norriges invånare icke eller i Riks-Akten linnas en ledning härutinnan, utan denna ledning böra sökas i äldre upplagor af Svenska Grundlagarne.
Efter att hafva sålunda utvecklat de i afseende på lydelsen af Kongl. Majits nådiga förslag lörekomne erinringar, anser Utskottet sig icke böra underlåta att i minnet återkalla, hurusom i Riks-Akten jemväl förefinnes en brist, hvars alhjelpande legat utom föremålen för Kongl. Maj-.ts nu allåtna nådiga proposition, men som torde komma att äfven för sig påkalla uppmärksamhet och blifva ämne för liv framställning till de förenade rikenas national-representanter.
I underdånig skrifvelse till Kongl. Majit den 9 Juni 1841 anförde Rikets då församlade Ständer, att hos dem till öfvervägande förekommit, det Riks-Akten saknade bestämmelser, huru och när, vid Konungs minderårighet, frågor emellan Svenska och Norrska folkens representanter böra afgöras om det antal förmyndare, som för omyndig
Konung väljas må; om hvilken bland flera sådana förmyndare må föra ordet, samt huru förhållas bör då i en af flera personer sammansatt Förmyndare-styrelse rösterna blifva lika delade; äfvensom att ,Riks-Akten, lika litet som Norrska Grundlagen, innehölie något stadgande om högsta antalet förmyndare, som för omyndig Konung väljas må; i följd hvaraf Norriges Storthing skulle kunna välja ett antal, som Svenska Grundlagen icke medgåfve; i anseende hvartill och då, genom saknad af bestämmelser härutinnan, dels hinder skulle kunna möta för tillsättning af förmyndare, dels styrelsens verksamhet möjligen komme att afstadna samt sjelfva Föreningens trygghet blottställas, Rikets Ständer i underdånighet anhöllo, att Kongl. Majit täcktes till Svea Rikets Ständer och Norriges Storthing aflåta nådig proposition om allt hvad Kongl.
Majit kunde finna nödigt till afhjelpande af de i Riks-Aktens stadganden, rörande förmyndareval för omyndig Konung, befintliga brister.
I anseende till hvad här ofvan blifvit anmärkt, finner Utskottet sig böra vördsamt afstyrka bifall till Kongl. Majits ifrågavarande nådiga proposition.
Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 5. 13 Reservationer: Af Herr Friherre von Paykull, J. G. : ”Då man närmare tager i betraktande detta Utskottets tein ligen vidlyftiga Utlåtande, kan man svårligen undgå att linna huruledes, oaktadt den väl ordnade och skickligt utförda uppställningen deraf, Utskottet likväl funnit sig likasom besväradt af att utgrunda tillräckliga skäl för den förkastelsedom man ansett sig höra afkunna öfver Kongl. Maj-.ts ifrågavarande Nådiga Proposition.
Dessa skäl inskränka sig också slutligen till ett enda i sak, nemligen det i visst afseende obestämda och sväfvande, som tyckes förefinnas i stadgandena angående den i Interims-regeringen föredragande för Svenska ärender.
I öfriga fall medgifver Utskottet det nya förslagets företräden, såsom t. ex. i det inskränktare antalet af Interims-regeringens ledamöter och i bestämmelsen om föredragningen af hvarje lands ärender, då dess Stats-Minister är Ordförande.
Dessa båda föreslagna förändringar äro också af den synnerliga vigt att, sedan Utskottet erkänt deras värde, detsamma bordt tillstyrka deras antagande och icke rygga tillbaka för de smärre betänkligheter, hvilka Utskottet genom fintlighet och väl afmätta ordalag nu iklädt jättens rustning, utan att kunna tillskapa dess kropp.
Såsom nämndt är, har Utskottet blott förmått framdraga ett enda fel, som kunnat synas väsentligt samt följaktligen med begärlighet fästat sig dervid och derpå byggt hela styrkan af sin argumentation.
Man tyckes nemligen ej veta, hvem som hör vara Svenska ärenders Föredragande, eller rätt känna hvarken hans rättigheter eller skyldigheter.
Låtom oss derföre tillse, huruvida de tydliga bestämmelser, som redan förefinnas, kunna bidraga att gifva någon säkrare ledning åt vårt omdöme.
Vid föredragningen af Norrska ärender kan intet tvifvel uppstå.
Norrska Stats-Ministern, som alltid är ledamot af Regeringen, verkställer denna föredragning ensam, huru stor massan af mål än mätte vara, och besluter sedan deröfver, jemte sina kolleger, med sin röst.
Saker, som angå båda rikena gemensamt, föredragas af Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, som likaledes eger att i Regeringen deröfver rösta.
Sveriges Justitie- och Utrikes Stats-Ministrar sitta båda sjelfskrilna uti Interims-regeringen och kunna svårligen åläggas att derföre i andra händer öfverlemna sina portföljer.
De skola således der föredraga ärender, som tillhöra deras särskilda Departementer.
Då nu redan så manga Föredragande bestämdt finnas inom Regeringen, tyckes det mig som man ej borde kunna misstaga sig om meningen att de öfrige Föredragande äfven skulle tillhöra densamma, samt följaktligen, på samma sätt som nu tillgår då Konungen reser inom Sverige eller Norrige, fördela Departementen sig emellan.
Nekas kan visserligen icke, att innehafvandet af tvänne portföljer blefve mödosamt; men icke torde man dock deri kunna se en tillräcklig anledning att förkasta ett förslag, som i öfrigt erbjuder betydliga fördelar för de håda förenade 14 Konstitutims-Utskottets Memorial N:o 5. rikena.
Dessutom bör tagas i betraktande att denna Interims-regering, efter alla anledningar, ganska sällan skall komma att sammanträda, ty så länge en myndig prins linnes, skulle denne företrädesvis föra riksstyrelsen.
Dessutom, i händelse efter en tids ansträngande verksamhet någon Regerings-ledamot kunde behöfva tjenstledighet, borde sådant ingalunda möta någon svårighet, då man naturligtvis bör föreställa sig att, vid hvarje Inte rims-regerings första tillsättning, man förfore på samma sätt, som nu, då en Regering tillförordnas, nemligen att stadga, det hvar och en af Stats-rådets medlemmar vore pligtig att, i händelse af behof, på kallelse i styrelsen inträda.
På sådant sätt uppfattar jag denna fråga, under medgifvande att man dock derom kan hysa olika åsigter; men antingen man anser att de Departements-Chefer, som icke sitta i Regeringen, likväl borde inför densamma föredraga de dem tillhörande ärender (hvilket dock för mig synes mindre lämpligt), eller att, med stöd af § 106 Regerings-Formen, särskild Föredragande kunde för tillfället förordnas, så står det dock fast, hvilket beslut man än härutinnan fattade, att de i den Kongl. Propositionen föreslagna förändringar i Interims-regeringens sammansättning och verksamhet ega ett obestridligt företräde framför nu gällande bestämmelser.
Om man vill det nyttiga i sak, måste man icke skapa och framhålla svårigheter, som vid ett närmare skärskådande lätt nog kunna häfvas.
Hvad sedermera beträffar den form, hvarunder de föreslagna ändringarne i Riks-akten skulle framträda, tyckes det vara temligen likgiltigt, huruvida man dervid begagnar utvägen att inflicka dem i sjelfva texten eller att derom utgifva en särskild förordning.
Den beqvämlighet vid eftersökningar, som åsyftas genom den förra methoden, kan lätt vinnas om, vid Riks-aktens tryckning, de Förordningar, som förändra dess lydelse, sammanföras efteråt.