Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I Östergöthland voro, under hösten år 1853, utöfver 2,281 förut anmälda, 657 nya pannor i gång, i Kalmar Län 546.
Efter en sannolik beräkning hafva endast i Christianstads
Län denna höst blifvit brända mer än fem millioner kannor bränvin och tillstånds-resolutioner för 896 förut icke anmälda pannor efter den 13 Augusti beviljade.
Sädes-prisen visa sig äfven vara högst i de orter, der bränvins-bränningen starkast idkas, och i sjelfva verket uppdrifna till en höjd, sorn åstadkommer fruktan för hungers-nöd ibland de fattigare medborgare-klasserna, hvilka dessutom, för den dyra tidens skuld, dels sakna års-tjenst, dels tillfälligt arbete.
Huru tryckande dessa förhållanden inverka på orter, der bränvins-bränningen drifves i stor skala, visar sig deraf, att t. ex. ii Blekinge, hvarest denna näring drifves starkare än i de flesta andra trakter, prisen å säd och potates, oaktadt landets egna bördighet och granskapet med en ännu mera sädesrik ort, stå högre än i någon annan del af riket.
Farhågan för hungers-nöd har ock i detta landskap redan framkallat oro - * * ' W > ^ ' t r / Särskilda Utskottets Betänkande, N-.o a. liga uppträden, hvilka utvisa, hvad som ytterligare kan vara att befara, i händelse brännerierne åter skulle sättas i gång och utsigterna för tillgång på födoämnen till nästa skörd göras än mörkare, än de redan nu äro.
Skulle af sådan orsak inträffa, att allvarsammare oroligheter, än dem vi redan sett, uppstode, hvilket skulle gifva anledning till sammandragning af väpnad styrka, så blefve, utom alla andra beklagliga följder, äfven spanmåls-behofvet än ytterligare ökadt och tillståndet förvärradt.
De högt uppdrifna prisen torde redan tillräckligt ådagalägga, det skäl äro för handen att befara brist på lifsmedel under loppet af nu ingångna år.
Att en sådan brist verkligen är att motse, bestyrkes än ytterligare deraf, att underdånig framställning om undsättning af allmänna medel har ingått till Kongl. Maj:t från Konungens Befallningshafvande i icke mindre än sju Län, nemligen Upsala, Westerås, Stockholms, Nyköpings, Kronobergs, Hallands och Christianstads Län.
Bland dem har Landshöfdingen i Upsala anhållit om och fått beviljadt ett understöd för länet af 26,000 r:dr, Landshöfdingen i Westerås, i anseende till missvext å säd och gräs inom trettio specificerade socknar, i två särskilda underd. memorial, begärt samt erhållit tillsammans 46,000 r:dr, Landshöfdingen i Halmstads Län hemställt, i anledning af den svaga skörden, ej mindre om anstånd med inbetalningen af ett förut beviljadt, räntefritt lån af 29,333 r:drl6sk. b:ko, än ock om 8,300 r:dr ny undsättning, af hvilka 4,000 r:dr utan återbetalnings-skyldighet, och Landshöfdingen i Christianstad, med anförande, att ”den klena och i vissa trakter af länet felslagna skörden så väl å spanmål, som fodervexter, jemte de till en ovanlig höjd uppdrifna prisen å dessa förnödenhets-artiklar, gifva honom största anledning till den fruktan, att behofven under instundande vinter skola bland den arbetande klassen blifva än mera tryckande, än de varit under innevarande år”, i underdånighet gjort framställning derom, att en summa af 10,000 r:dr måtte i nåder ställas till hans disposition, till afhjelpande af dessa behof.
Ehuru ännu endast en så kort tid förflutit, sedan den sista skörden inbergades, och ehuru ansökningarne om undsättning vanligen först längre fram på våren pläga inkomma, hafva således redan öfver 94,450 r:dr b:ko, och om man anser förlängningen på det räntefria lånet i Halland utgöra i sjelfva verket en undsättning i annan form, 123,783 r:dr 16 sk. b:ko, blifvit af allmänna medel begärda och beviljade till understöd för den hungrande befolkningen i skilda delar af riket.
Att bränvins-bränningen förblifver tillåten under år, som utvisa ett förhanden varande större behof af undsättning, i följd af brist på lifsmedel, torde i allmänhet kunna anses vara af tvifvelaktigt gagn lör det allmänna.
Annu mera bestämdt synes likväl lagstiftningens åtgärd att för den omedelbara förbrukningen bevara förhanden varande förråd af säd och jord-frukter, vara af behofvet påkallad, när förhållandena gifva anledning att vänta en så högst betydlig vinst för bränvins-brän - Särskilda Utskottets Betänkande, N:o" 3. ^5 ... . . * f narén, som i närvarande ögonblick.
Till följe af den genom förväntan på betydligt högre skatt ökade efterfrågan utgör försäljnings-priset på bränvin här i Stockholm redan 1 r:dr 24 sk. r:gs kannan, ehuru det torde kunna med säkerhet antagas, att tillverknings-priset icke öfverstiger 40 sk. s. m.
Att med den sporre, som utsigten till en så betydlig vinst per kanna gifver, bränvins-bränningen skulle korn ma att drifvas med den yttersta ansträngning och sål des att förbrukas ett vida större förråd af eljest tillgängliga lifsmedel än under vanliga förhållanden, synes med säkerhet kunna antagas.
Denna starka uppmuntran, hvilken ställer bränvins bränningen under instundande vår, i händelse den tillåtes, i ett verkligt undantags förhållande, förefanns icke då den Kungliga Förordningen af den 13 Julii utgafs.
Bränvinet gällde då i Stockholm högst 1 r:dr 1 sk. r:gs.
Om emedlertid från utrikes ort en tillräcklig tillförsel kunde vara att påräkna, för att fylla den i vårt
Iand sannolikt uppkommande brist, så skulle utsigterne för det nu ingående årets spanmåls-tillgång icke vara i så hög grad bekymrande.
Men i nästan hela Europa har skörden förlidet år slagit fel.
I Englands hufvudstad har priset å hvete under innevarande vinter nästan oafbrutet stigit, någon gång ända till 3 å 4 shillings sterling (omkring 3 r:dr rglds) per quarter (ungefär 1 7/8 tunna svenskt mått) i veckan. 1 Frankrike kan bristen i landets spanmåls-skörd, enligt rikets officiela tidning, icke beräknas lägre än till 10 millioner Hectolitres (något olver 6 millioner sv. tunnor); och deraf anses hälften icke ännu vara importerad.
Ett talande bevis på den brist, Holland och Belgien lida, finnes deri, att direkta beställningar å spanmål från dessa lander ingått äfven till Sverige.
Frågar man nu, från hvilka spanmåls-rikare länder denna brist, hvilken, ehuru endast några få exempel på densamma blifvit anförda, är nästan allmän i Europa, skulle kunna fyllas, så befinnes, att under närvarande förhållanden tillförslen från just de länder, hvilka vanligen starkast förse spanmåls-marknaden, minst är att påräkna.
Från Pohlen, hvars rika tillgång på säd eljest plägar fylla stora behof, har utförsel af spanmål nyligen blifvit förbuden — ett förbud, som säkerligen åtminstone medelbart inverkar på vår spanmåls-marknad; och i de länder omkring Svarta Hafvet, hvilka eljest lemna Europa en mycket betydlig del af dess sädes-behof, har kriget redan utbrutit.
Allt större anledning synes vara att befara, del detta krig äfven kommer att sträcka sig till Östersjön och förmodligen lägga hinder i vägen för utförseln från dess hamnar, från hvilka införsel för oss skulle komma i fråga.
Dessa hotande utsigter lill krig innefatta ännu en af de förändringar, hvilka sedan sistlidne Julii månad väsendtligt inverkat på i fråga varande förhållanden.
De anledningar, som förefinnas att förmoda utbrottet af ett krig emellan liera af Europas mest betydande magter, kan icke tillhöra Utskottet att framlägga.
Att emedlertid icke blott ett krigs-tillstånd i öfriga delar af Europa är att befara, som medför en ökad nödvändighet för hvart och ett land att, i afseende på tillgången 6 Särskilda, Utskottets Betänkande, N:o 5. å lilsmedei, sörja för sig sjelf», utan att äfven Sverige, för de politiska förvecklingarnas skuld och för det hotande krigets, mäste rusta, kan man sluta af Konungens yttrande till det Statsråds-protokoll af den 29 sistlidne December, hvilket åtföljde Kongl.
Maj:ts samma dag till Stats-Utskottet afgifna nådiga Skrifvelse rörande anslag till försvarsverket, då nemligen Hans Maj:t befallt vederbörande
Departements-chefer yttra sig, om och hvilka af de i Stals-propositionen upptagna summor för rikets försvars-verk ”skulle vara af nöden att tillgå tidigare, än hittills varit ämnadt, för den händelse alt, med afseende å förekomna omständigheter, näst instundande vår, dels någon del af arméen funnes böra sättas på krigs-fot och förstärkas med en eller möjligen (lera klasser af Allmänna Beväringen, dels en större utrustning af Flottan i fråga komma”.
Om man således har att förvänta icke blott Flottans utrustning, utan äfven större trupp-massors sammandragning, i hvilket fall fästningarnes förseende med ökade garnisoner . och motsvarande förråd af lifs-medel otvifvelaktig! äfven blifver oundgängligt; så komma de betydliga uppköp, som för Kronans räkning måste i dessa hänseenden göras, icke blott att än mer medtaga tillgångarna, utan äfven att stegra prisen, till ändock känbarare kostnad för stats-verket och till ganska svår tunga för den del af folket, som måste köpa sin föda.
Dessa tillgångar torde ytterligare komma att tagas i anspråk, äfvensom prisen att än vidare stegras genom upphandlingar för Brödrarikets och möjligen äfven för andra vänskapliga magters flottor, hvilka kunna komma att under sommaren uppehålla sig i Östersjön, och hvilka man svårligen skulle kunna vägra att på våra kuster upphandla lifs-förnödenheter.
Då så många förändrade förhållanden inträdt, hvilka förenade verka till en förminskning af erforderliga tillgångar på lifs-medel intill nästa skörd, har Utskottet icke tvekat att tillstyrka den i motionen föreslagna åtgärd, i ändamål att förekomma förbrukningen af dessa tillgångar för bränvins-tillverkningens behof.
Det har val vid öfverläggningarna inom Utskottet blifvit anfördt, att denna tillverkning skulle i någon mån komma att lätta bristen genom tillgången på drank för boskapen under våren.
Om äfven genom detta medel en lättad tillgång för kreaturens underhåll skulle beredas dem, som bränna bränvin, måste likväl, i händelse materialier dertill kunna förskaffas endast genom en betydlig åtgång af befintliga födoämnen, en minskning i denna fördel för de, jemförelsevis med hela rikets folkmängd, få hushåll, som vinna tillgång till drank, böra föredragas framför faran att ådraga den talrika mängden af landets arbetande befolkning alla de lidanden, som hungers-nöden medför.
Men det synes i sjelfva verket ovedersägligt, att, om de rå-ämnen, som skulle användas till frambringande af bränvin och drank, i stället besparades, för att omedelbart begagnas till föda, ännu större utsigter skulle förefinnas för ladugårdarnas underhållande och befolkningen tillika ega vida lättare tillgång till en sund och närande föda. f Särskilda Utskottets Betänkande, No 5.
Det har äfven blifvit sagdt, att ett export-förbud å spanmäl skulle vara en utväg, hvilken i värsta fall skulle kunna tillgripas, för att förekomma en hotande nöd.
Men det torde tillåtas Utskottet erinra, att ingen åtgärd inverkar så störande på spanmåls-marknadens förhållanden och på handels-förbindelserna med andra länder, som ett utförsels-förbud, hvaraf verkningarne utan tvifvel skulle komma att sträcka sig till alla landtbrukare, som kunde hafva spanmål att aflåta, äfvensom att under flera år låta känna sina skadliga följder.
Det torde äfven kunna med säkerhet antagas, att ett förbud för utförsel af spanmål, under tillåtelse att inom landet förvandla den till bränvin, endast ganska ofullkomligt skulle åstadkomma den verkan, som åsyftades.
Man skulle derigenom förhindra den vinst för landet och den tillökning i bankens silfver-förråd, sorn en utskeppning af säd medför; men man hade ej förebyggt, att de sålunda qvarhållna lifsmedlen, utan att bidraga till bröd-bristens alhjelpande, försvunne, för att förvandlas i en rus-gifvande, icke närande dryck.
Påståendet, att en underdånig anhållan från Rikets Ständer om ett bränvinsförbud skulle kunna uttydas såsom en opåkallad erinran och ett oförtjent misstroende till Konungen, är af den beskaffenhet, att det, närmare betraktadt, vederlägger sig sjelft.
En allmän tillämpning deraf skulle inskränka Rikets Ständers underdåniga skrivelser endast till lagstiftnings- och beskattnings-frågor, samt betaga Sveriges representation den petitions-rätt, hvilken hvarje enskild medborgare åtnjuter.
Då det icke finnes någon gagnelig och magtpåliggande åtgärd, hvars vidtagande icke kan sägas vara regeringens pligt, så skulle, efter en dylik tydning, Rikets
Ständer ej heller kunna i underdånighet begära eller förorda någon sådan, utan att
Konungens landsfaderliga tänkesätt ansåges vara betvifladt och Han sjelf derigenom förnärmad.
De, som bestrida anhållan om ett bränvins-förbud, hafva likaledes hufvudsakligen fästat sig dervid, att
Konungens samtycke dertill skulle störa den tillit, som rikets innebyggare grundat på hans ord eller på det medgifvande, genom hvilket han skulle hafva afhändt sig rättigheten att ytterligare inskränka eller förbjuda bränvins-bränningen, samt att enskilde medborgare, som satt sitt förtroende till detta ord, skulle, genom dess rubbande och deraf uppkommande missräkningar få vidkännas betydliga förluster.
Men då Konungens ofta utöfvade och aldrig bestridda rättighet att, i större eller mindre mån, inskränka eller ock helt och hållet förbjuda bränvins-bränningen grundar sig på hans landsfaderliga pligt att skydda sina undersåter för den nöd, som denna närings obehindrade utöfning möjligen kunde vålla, så måste rättigheten vara lika oaflåtlig, som pligten att den begagna.
Denna rättighet, åt Konungen förvarad i grundlagarna, genom deras bestämmelser i afseende på Hans magt öfver den ekonomiska lag-stiftningen, kan, utan förändring af dessa, i intet fall honom afhändas; och Konungen har således ingalunda genom * S Särskilda Utskottets Betänkande, No 5.
Kungörelsen af den 13 Julii, som inskränker bränvins-bränningen till två månader, kunnat betaga sig rättigheten att ytterligare inskränka den, eller att förbjuda den för någon del af denna tid.
Intet administrativt påbud lärer finnas, i hvilket tvingande omständigheier, äfven om dessa ej vore i förordningan på förhand nämnda, icke kunna föranleda en förändring; och således kan äfven den nöd, som i följd af inträdda nya förhållanden hotar ett samhälle med hunger, icke annat än innebära giltiga skäl till inskränkning af ett yrke, som i stort förtär tillgångarna på lifsmedel.
Denna särskilda beskaffenhet hos bränvins-bränningen måste alltid i ett spanmåls-behöfvande land, där denna fabrikation drifves till en sådan höjd, som hos oss, göra den till en osäker näring.
Om så är, måste äfven hvarje bränvins-brännare och öfrige medborgare, vid sina beräkningar och sina afhandlingar med hvarandra, taga denna osäkerhet i betraktande, utan att regeringen kan i något hänseende anklagas för ett löftesbrott, om den, i följd af förhållanden, som för massan af landets befolkning medföra en hotande brist, vidtager en inskränkning af nämnde tillverkning.
Utskottet kan således, ehuru det ingalunda misskänner den stora vigt, hvilken så väl för allmänt, som enskildt väl ligger derpå, att sådana undantag från närings-författningarna, som det i fråga varande, må kunna i möjligaste måtto undvikas, likväl icke annat än finna en så beskaffad åtgärd rättfärdigad, då nöden står för dörren.
Det bör äfven anmärkas, att om, sedan frågan om ett förbud blifvit väckt vid riksdagen, Rikets Ständer skulle ogilla densamma, så synes Konungen, derest en sådan åtgärd likväl sedermera finnes vara nödvändig, hafva större svårighet att då vidtaga en förändring, än han skulle hafva att lemna Rikets Ständers underdåniga anhållan utan afseende, i händelse förhållandena utvecklade sig annorlunda, än som nu synes vara att förvänta.
Slutligen torde äfven böra tagas i betraktande, att i närvarande fall lättas olägenheterne af förbudet derigenom, att de ovanligt höga pris, till hvilka lifsmedlen redan stigit, förvissa landtbrukaren om lönande afsättning på sina produkter, äfven om bränvins-bränningen skulle inställas.
Om, emot all sannolikhet, säd och potatis funnes, vid April månads utgång, vara för handen utöfver rikets behof, så blefve det både lättare och säkrare att, genom den då börjande sjö-farten, afsätta den till utrikes ort än att, under motsatta förhållanden, anskaffa åt Sveriges hungrande befolkning födo-ämnen i ersättning för dem, som till bränvin för vandlats.
Dessa skäl synas
Utskottet vara så giltiga, att det, ehvad afseende än de för den motsatta åsigten anförda grunder må förtjena, finner sig böra vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer måtte ingå med underdånig anhållan, att Kongl. Majit täcktes i nåder förbjuda all bränvins-bränning under Särskilda Utskottets Betänkande, N:o 5. 9 under vintren och våren och således låta inställa densamma äfven under nästkommande April månad j hvarigenom Utskottet anser sig hafva, så vidt för närvarande erfordras, äfven besvarat Herr Dalmans anförda motion.
Friherre Raab: ”De skäl, hvilka framkallat majoritetens beslut, må förtjena allt behjertande.
De äro likväl mera hemtade från en uppskrämd föreställning om, hvad sorn kan komma att inträffa, än från de förhållanden, hvilka äro för handen.
Dessa synas icke mig vara af den beskaffenhet, att de bordt förmå Utskottet tillstyrka Rikets Ständer att i underdånig skrifvelse begära, det Kongl.
Maj:t, genom ändring af sin den 13 sisth Julii utfärdade nådiga författning, skulle icke blott åbringa alla dem, som, tryggade vid Kungsordet, derefter inrättat sin hushållning, eller uppgjort sina köpslut, oberäkneliga förluster, utan ock, hvad farligare vore, nedtsärama den för vårt samhälles trefnad och förkofran så dyrbara känslan af förtroende lill helgden af Konungens beslut.” Lars Larsson från Elfsborgs Län och A. Medin från Kronobergs
Län hafva häri instämt.
Friherre ”De Geer, Louis:
”Den häftiga omstörtning af en ekonomisk för fattning, rom al Utskottet är föreslagen, eller att, sedan Kongl. Majit, genom Dess Förordning den 13 Juli 1853, uttryckligen tillåtit, att bränvins-bränning under April månad innevarande år får ske, densamma likväl nu skulle, snart sagdt i sista stunden, förbjudas, måste oundvikligen för enskilde medföra oförvållade lidanden af mångfaldig art, och synes mig svårligen låta förena sig med den rättvisa, samhället är skyldigt hvar och en af sina medlemmar.
En sådan åtgärd kan endast då försvaras, när den påbjudes af en tvingande nödvändighet, t. ex. en hotande hungersnöd, som icke genom andra medel kan förekommas; men då med visshet icke torde kunna antagas, att detta förhållande för det närvarande i Sverige eger rum, anser jag mig sakna giltigt skäl, att tillstyrka underdånig hemställan i ett ämne, som Kongl. Majit i allt fall är i tillfälle att vida säkrare än Rikets
Ständer bedömma 5 och reserverar mig derföre emot Utskottets beslut.” Häri hafva Friherre Stjernstedt, Johan Wilhelm, och Herr Braunerhjelm, Ferd., instämt.
Frosten
Qviding:
Blot särskilda Utskottets, gårdagen med 2 rösters plura litet, fattade beslut, att föreslå inställelse af bränvinsbränning i April månad, måste jag anmäla min reservation, huru mycket jag än ogillar både bränvinstillverkning och ständiga bruk, och huru mycket jag än önskat, att K. F. den 13 Juli 1853 Bih. till li.
Prot. 1855 och -185 5.
I I Samt, 2 Haft.
(Omtryckt exemplar.) 2 40 Särskilda Utskottets Betänkande, N:o 5. helt och hållet inställt all bränvinsbränning under denna vinter, genom hvilken sednare åtgärd det ädla syftet icke skulle blifvit bemött med det oädla bemödandet att eludera detsamma.
Att företaga inskränkning uti en ekonomisk förordning under loppet af den tid den är bestämd att gälla och på hvilken beräkningar blifvit gjorda, måste förutsätta och rättfärdigas af högst vigtiga omständigheter. K. F. den 10 October 1851 förutsätter sådana, och inskränkningen till 2 månaders bränning under denna vinter rättfärdigas af den hardt nära till missvext gränsande 1853 års gröda, äfvensom af den verkliga, ännu kännbarare missvexten på foder.
Ingen har att öfver den skedda inskränkningen under sådana omständigheter beklaga sig; enhvar har frivilligt underkastat sig en sådan, med denna näring följande, honom förut bekant risque, när han vid sitt jordbruk häftat en dylik näringsgren.
Att åter företaga en inskränkning uti inskränkningen, sedan den, genom denna sednare, förunnade qvarblifna tid inträdt och beräkningar i förlitande derpå blifvit gjorda, dertill lemnar icke förordningen förutsättningar, och beräkningarnas uppgörande derefter kan icke af näringsidkaren fordras.
Ett sådant företag måste då förutsätta alldeles utomordentliga, under tiden inträffade, nya omständigheter, för att af dem kunna rättfärdigas.
Om sådana sedan inträdt, eller de skola inträda, på förespeglingar hvaraf utskottets pluralitet tycktes grunda sitt beslut, så kan det icke gerna .antagas, att sådana utomordentliga omständigheter skulle kunna undgå Kgl. Majits egen höga uppmärksamhet, eller att Konungen skulle kunna underlåta, hvad i sådant nödfall folkets väl kräfde.
Att derom gifva Konungen en påminnelse, skulle antyda ett misstroende till hans vaksamma omsorg.
Att anse denna påminnelse som ett stöd skulle förråda en föreställning, alt Konungen icke ville eller icke vågade återtaga ett kungs-ord, då folkets nöd fordrade detta återtagande.
Jag vill icke neka, att, från synpunkten af bränvinets fördyrande, åtgärden för detta ändamål skulle vara tjenlig.
Men under det att vinsten deraf skulle tillfalla dem, som, efter att hafva begagnat båda månaderna, sin produkt ännu icke försålt, äfvensom dem, hvilka tillhandlat sig den sålda produkten, så skulle förlusten till största delen drabba idkarne af husbehofs-bränning, hvilka beräknat denna för att kunna framföda sina kreatur, hvilka behållits med förlitande på den foderhjelp, som genom bränning i April månad kunde för dem beredas.
Skulle nu dragarne icke kunna framfödas, så komme detta att inverka på vårbruket och således äfven på kommande årets skörd.
Detta tyckes mig hvarken rätt eller billigt och komme att äfven drabba arbetaren, så väl derigenom att arbetsgifvaren, vid förlusten af en beräknad inkomst, skulle nödgas att derefter äfven inskränka arbetet, som ock genom fördyrandet af äfven nästa års skörd.” Nils Svensson från Christianstads Län: ”Då jag ej med min röst inom Utskottet bidragit till att vilja alstra misstroende mellan regering och folk, måste jag äf - Särskilda Utskottets Betänkande, N:o 5.
II ven offentligen reservera mig mot det beslut, Särskilda Utskottet med 2:ne rösters pluralitet uttalat angående bränvins-bränningens fortsättande under instundande April månad, och om jag än någon gång varit frestad dela lika åsigter med pluraliteten, har jag så mycket mindre kunnat göra det, som jag alltid ansett det vara mindre väl betänkt att vilja förmå någon svika gifvet ord och löfte, och då Kongl. Majit har medelst Kungörelse den 13 Juli sistlidet år, påbudit alt ”bränvins-bränningen ”skall inställas under nästkommande vår och vinter i fyra månader, så att deri ”endast begagnas 2:ne månader nemi.
November innevarande och April nästkommande år; dock att de tillverkare, som möjligen finna för sin näring fördelaktigare ”att i stället för April månad såsom bränningstid begagna nästkommande
December, ”må vara medgifvet att till denna sistnämnde månad förflytta bränningsrättigheten ”för April, under vilkor att sådant före den 15 November detta år anmäles etc.”
Detta är kungs-ord, och sin Konungs ord är folket vant att anse som oryggeliga, och som sådane är det jag önskar de äfven nu måtte få förblifva, och jag anser det vara under Ständernes värdighet att söka förmå Regeringen rygga det minsta tillbaka härutinnan.
Om någon kumle öfvertyga mig derom, att nödvändigheten påkallar ett sådant tillgörande, då skulle jag genast söka medverka härtill; men detta tror jag icke, ty då vore med ett export-förbud mot utförsel af spanmål bela denna olägenhet afhulpen, och då nu härtill kommer, att de stora ångbrännerierna redan gagnat till bränvins-bränning November och December månader, och bränvinet kanhända redan öfvergått i handlarehänder, då undrar man intet, att äfven dessa hafva sina målsmän.
Hårdast skall det träffa husbehofs-brännarne, som endast gagnat November månad, för att i stället för
December nu gagna instundande April månad, och derigenom kunna med biträde af dranken framföda sina kreatur och nu svikne härutinnan måste nedslagta en del deraf.