Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom partielt bifall till Cederskogs motion om förhöjd tull å öfverflödsvaror kan äfven en sådan ersättning beredas.
Biand dem torde tobak i, första rummet böra ihogkommas.
Tullen derå, föreslagen till 25 öre. i närmaste likhet med den Norska, lärer, utan fara, med ännu ett eller annat öre kunna höjas.
Så länge införseln af nordligare länders spanmål är tullfri, lära icke ris och majs komma att utgöra födoämne för vår fattigare befolkning.
De kunna således gerna åsättas någon lindrig tull.
Kläder af silke kunna hvarken i billigt pris eller gagn jemföras med dem, som äro af bomull, hampa, lin eller ull.
Sjelfva det råa silket kan utan våra fabrikers undergång draga någon tull. BeviUnings-Ulskoltels Betänkande M 23. 77 Leksaker eller s. k.
Nurnbergerkram äro, om de iiro förfärdigade af trä, redan högt fönullade, nemligen med 1 R.dr 50 öre per skålpund; förfärdigade af tenn, bly, zink m. m. vidkännas de ej högre tull än andra, tunga och grofva saker af samma ämne, ehuru deras handelsvärde, per skålpund räknadt, troligen öfversliger de sednares mångfaldiga gånger.
Dessa leksaker, hvilka, om de aldrig visade sin glans för förbrukarens ögon, säkerligen skulle till fullo ersättas af andra mindre dyrbara, såsom skogens kottar och markens stenar, torde vara synnerligen egnade alt bära en något hög tull.
Af nu anförda skäl tillstyrker jag vördsamt, att äfven artiklarne tobak, ris, majs, silke och leksaker, af andra ämnen än trä, rnå blifva till förnyad behandling inom Utskottet återremitterade, på det att Utskottet rnå taga i öfvervägande om och i hvad mån tullen å dessa artiklar behöfver höjas.
Genom en sådan åtgärd synes mig föreskriften i 31 § Riksdagsordningen kunna och böra uppfyllas, att Bevillnings-Utskottet skall föreslå sältet för bevillningens ökande, sedan Statsverkets behof blifvit utredda och bestämda.
Skulle man åter, enligt hvad ett med nämnda § föga öfverensstämmande bruk stadgat, innan Statsverkets behof blifvit bestämda, besluta om hela tulltaxan, så hemställes att tull må åsättas ofvannämnda artiklar till följande belopp; Bis, oskalad eller paddy ... I centn. 50 öre.
Gryn och mjöl . . . . . 1 d:o 50 öre.
Ost, smör, ägg . . . 1 skålp. 1 öre.
Tobak . . . . . . I d:o 28 öre.
Leksaker eller s. k.
Nurnbergerkram af trä (såsom hittills) 1 R:dr 50 öre.
Andra slag förtullas lika med det ämne, arbetadt, hvaraf de hufvudsakligen bestå, med 50 procent förhöjning.
Silke, rätt, fem procent af värdet.» 5:o. af Herr vice Talmannen Schwan: »Tullkommitterade anförde uti deras under den 2
Maj 1856 afgifna underdåniga betänkande följande om utförselstull i allmänhet: »Om, på sätt Kommitterade antagit, införsels-afgifterna böra betraktas såsom en bevillning, ålagd förbrukningen af artiklar, hvilka, der de tillverkats inom landet, skola i tillverkarens vinst beskattas, utgöra åter utförsels-afgilterna en beskattning å den inhemska producenten, utöfver hvad han skolat till Statsverket betala, i mån af vinsten å sin rörelse, ty då den utförda varan allestädes på verldsmarknaden har främmande medtäflare och följaktligen måste nöja sig med der gängse pris, torde det icke vara någon motsägelse underkastadt, att de afdrag, som vid utförseln ega rum, med ett motsvarigt belopp minska den behållning, som derförutan kunnat af försäljningspriset uppkomma.
Att den Svenska tillverkaren af exportartiklar härigenom underkastas en beskattning, hvarifrån tillverkaren af varor, som förbrukas hemma i landet, är 78 Bevillnings-Utskoltets Betänkande AS 23. fritagen, låter således lika litet förneka sig, som att utförselstullen är ett band, hämmande den del af landets rörelse, hvarmed införda utländska varor skola betalas.
Man har derföre mer och mer inskränkt utförsels-afgifterna till endast sådane artiklar, hvilkas qvarhållande inom landet helt och hållet eller för vidare förädling ansetts böra genom lagstiftning regleras;» samt vidare särskildt om »Ben» oarbetade samt förmalde eller s. k Benmjöl, följande: »Den utförselskatt af öfver 3 sk.
L®, hvarmed denna vara nu är belagd, träffar just den allra fattigaste och minst arbetsföra samhällklass, hvilken med benuppsamlingen förtjena!- ett knappt lifsuppehälle; och då redan de höga magasinerings- och fraktkostnaderna för en vara af så voluminös och svårhandterlig beskaffenhet, som den ifrågavarande, betydligt fördyrar exporten samt obestridligt är. att inhemska jordbruket derigenom eger företrädet af långt billigare pris än den utländska förbrukaren, hafva Kommilterade ansett sig böra föreslå tullfrihet vid utförsel för artikeln »Ben».
På grund af hvad här ofvan blifvit anfördt, får jag föreslå, att all utförselstull måtte upphöra, och det blad, som sid. 47 och 48 upptar larifen för utförselstull, alldeles försvinna.
Skulle Rikets Ständer ej vilja härtilll lemna bifall, så yrkar jag åtminstone, att, till en början och för vinnande af likställighet i utförselstarifen, utgående tullen på ben, andra slag än elfen- och hvalfisk, oarbetade, må nedsättas från 50 till 25 öre per centner.
Den minskning i tullintraderna, som skulle uppstå genom upphäfvande af all utförselstull, kommer Statsverket rikligen till godo genom en större och mera vinstgifvande export.
Häruti hafva förenat sig: Grefve Lagerbjelke, G., Herr N. P.
Lindeström, Herr A. F. Ericson, samt Riksdags-fullmägtige Johan Bergström från Kopparbergs, Magnus Falk från Skaraborgs och Nils Olsson från Malmöhus län. 6:0. af Herr N. P. Lindeström.: »P’ör principens skull måste jag reservera mig mot Utskottets beslut att artikeln Kamfert fortfarande skall vara belagd med en införselstull af 25 öre per ffi.
På mitt förslag blef tulltaxan rensad från de flesta medicinalier, som der förekommo, såsom Assa Foetida, Kinabark m. fl., hvilka förflyttades bland apoteksvaror och derigenom gjordes tullfria; men hvad Kamfert angick lyckades ej detta, emedan Utskottet fruktade att beröfva Staten en tullintrad af omkring 2,500 R:dr, som denna artikel inbringade.
Är satsen riktig att födoämnen och råämnen böra vara tullfria, hvilket jag ingalunda betviflar, då bör väl också obestridligt vara rätt att läkemedel äfven äro det.
Nog är väl den sak åtminstone lika nödvändig, som räddar lifvet, som den hvilken endast uppehåller det.
På denna grund vågar jag vördsamt hemställa hos Rikets Ständer, att artikeln Kamfert måtte förklaras tullfri.
Att profitera på den sjukes lidanden anser jag icke Staten värdigt.»
C Bevillnings-Ulskottels lielänkande JVs 23. 79 7:o. af Herr L. Wistelius: »Emot den af Utskottet föreslagna tull af 25 öre per ® för så väl Tobaksblad som Tobaksstjelk, får jag reservera mig på de skäl. att jag anser det vara så väl statsekonomiskt skadligt, då derigenom befordras import af den dyrare varan Blad, som ock obilligt, då derigenom en vara af så ringa inköpsvärde som Stjelk får draga lika tull med den förstnämnda.
Jag får derföre föreslå att tullen bestämmes å Tobaksblad till 30 öre och å Stjelk till 22 öre per &, samt att tillika måtte stadgas, att för collies, som möjligen inne hålla både Blad och Stjelk, tullen erlägges lika som för Blad, eller 30 öre; och får jag till ytterligare stöd för denna min reservation, åberopa en af åtskillige Tobaksfabrikanter i Stockholm i ämnet afgifven promemoria, så lydande:
I den händelse att vid innevarande riksmöte fråga skulle uppstå, att ytterligare stegra den redan höga tullen på »Tobaksblad» och »Stjelk», tillåta vi oss alt fästa uppmärksamheten på det oriktiga och för landet i ekonomiskt afseende ofördelaktiga deri, att tuilsatserne å nämnde artiklar, derest de komma att höjas, ställas lika.
Skall en förhöjning ega rum, bör den, enligt vår öfvertygelse, bestämmas så. att tullen på blad blifver högre, än den på stjelk.
Yi vilja i korthet vidröra de skäl, hvarpå vi grunda denna åsigt.
Under tiden från den vid sista riksdagen beslutade högre tullafgiften på tobaksblad och stjelk intills nu, äro endast 2:ne sorter stjelk importerade, nemligen »Kentucky» och »Richmond Virginia».
Enligt bilagde originalfakturor kostar den förra sorten H c. och den sednare 2i c. per &, som. om den jemförelsevis obetydliga importen af Richmond-stjelk äfven antages till J af det hela, gifver ett medelpris af 1f c. eller 7 öre per ■&, Af blad äro deremot införskrifna mångfaldiga sorter till högst olika pris — från Havanna-bladet, deraf skålpundet kostar 3 Thaler Louisd’r, eller närmare 9 R:dr R:mt, till Virginia-tobaken, varierande i pris från c. till 9| c. per ffi, såsom af de bilagde fakturorna inhemtas.
Enär det, vid dylika prisvariationer, är svårt alt bestämma ett tillförlitligt medelpris, antaga vi det lägsta möjliga, eller 50 öre för ett skålpund blad.
Det visar sig således, att, enligt nu gällande tullbestämmelser, en artikel, hvars primitiva värde är 7 öre, drabbas af lika hög tull som den, hvilken på produktionsorten betingar ett med sexhundra procent öfverstigande pris!
Skulle tullen på blad och stjelk nu undergå en ytterligare, lika förhöjning, skall det ofvan anmärkta förhållandet hafva till följd, att importen af blad kommer att ökas på bekostnad af stjelkimporten.
Antaga vi nu, att endast de billigaste Kentuckyblad, eller de, som kunna köpas till 21 öre per ffi, blifva införskrifna i stället för stjelk; så komma dock att ur landet utgå för hvarje importeradt skålpund 21 öre i stället för 7 öre; och vi kunna, utan att göra oss skyldiga till någon öfverdrift påstå, att den summa, som för det närvarande utgår till betäckande af tobaksimporten, sålunda skall i en ej långt aflägsen framtid, minst fördubblas.
Grunden för detta vårt antagande är den, att då stjelk, såsom rudimaterie är, efter inköps - 80 Bevillnings-Utskottets Betänkande M 23. pris, beräknad, 200 proc. sämre i värde än blad och derjemte drar en tull som ar trenne gånger högre än inköpspriset; skall fabrikanten finna sin uträkning vid, att införskrifva det ädlare råämnet, blad, i stället för det sämre, stjelk, helst han deri genom blifver i tillfälle att åstadkomma ett, om också dyrare, dock i förhållande till priset, bättre fabrikat.
Härigenom skall otvifvelaktig! hos den stora massan af förbrukare framkallas ett allt större behof efter en dyrare vara. och den tid vara att emotse, då allmogen i hela landet — i likhet med den i Östergötland, Skåne, ra. fl. provinser — villigt betalar en Riksdaler, måhända mer för ett skålpund
Snus, för hvilket den hittills ej behöft utgifva mera än 50 ä 55 öre.
En annan följd af ett, genom förhöjd tull, stegradt pris på ordinärt snus blir den, att förbrukningen af spunnen tobak kommer att, i ännu högre grad än som redan egt rum, inkräkta på snuset och derigenom ännu mera öka det kapital, som går ur landet, enär de blader, som erfordras till spinntobak, stå 16 å 18 öre högre i pris än de, som användas till snus.
Såsom ett ytterligare stöd för vårt påstående att en förhöjd, lika tullsats på blad och stjelk skall betydligt öka de summor, som till betäckande af tobaksiraporlen utgå ur landet, kunna vi anföra, att Amerikansk Stjelk i balar, som på platsen kostar 2 å 3 öre per <&, sedan sista tulluppsättningen, så vidt oss veterligt är, ej blifvit hit införskrifven.
Stockholm den 10 Februari 1860.
Ljunglöf. E. A. Rosén &
Strömberg.
Brinck, Hafström &
Comp. Cantzler &
Comp. W. Hellgren &
Comp. J Rosenlind.
Uti Herr Wistelii reservation hafva instämt: Herrar N. P Lindeström och Ii. Cramér. 8:o af Riksdags-fullmägtigen Christensson från Göteborgs och Bohus, A. J.
Sandstedt från Jönköpings, Pehr Byström från Jemtlands, C. G. Cederskog från Östergötlands, Olof Olsson från Wermlands och Olof Lindström från Westerbottens län: »Ehuru vi till alla delar instämma i den reservation Herr Major Wolffelt afgifvit mot Utskottets beslut att fortfarande lemna landtmannens produkter utan allt skydd mot en i många afseenden skadlig konkurrens med utlandets, hafva vi dessutom velat härtill foga ett uttryck af vår synnerliga ledsnad deröfver, att Bevillningsutskottet med tystnad förbigått och lemnat utan allt slags afseende de flera motioner i berörde ämne, som inom de respektive Riks-Stånden blifvit väckte och till Utskottets behandling öfverlemnade.
— Och enär det är vår öfvertygelse och oförgnpliga mening, att hvarje industri eller näring i hvad gren som helst bör ega erforderligt skydd, så anse vi oss befogade yrka, det Rikets Ständer ville för sin del besluta, att de införselstullumgälder, som för väfnader och andra dylika fabriks- och manufaktur - Bevillnings- Utskottets Betänkande JYs 23.
SI manufakturvaror varit gällande åren 1858 och 1859, äfven nu måtte finnas lämpliga och af Rikets Ständer godkännas.
Kommers-kollegii uppgifter utgör värdet af tillverkningen af berörda varor, förutom af husslöjden, hvars värde ej med säkerhet kan beräknas, mer än 20 millioner.
Det synes derföre ej vara skäl att undergräfva en industrigren, hvaraf så många menniskor hemta sin utkomst och som hedrar landet, hvilket torde blifva händelsen om de med året 1860 ytterligare nedsatta tullar få fortfara.
För öfrigt manar vår ekonomiska och financiela ställning att icke onödigtvis beröfva stats-kassan behöfliga inkomster och befordra landets förut nog långt drifna smak för utländskt kram och öfverflödsvaror.» 9:o af Riksdags-fullmägtigen Nils Olsson från Malmöhus län: »Ehuru jag icke gillar den princip, att lägga tull på varor, sorn för menniskans nödtorft äro behöflige, har jag dock ansett nödigt, att sätta tulk på malen span mål, icke såsom skydd för landtbruket, icke heller för qvarnegarne, utan hufvudsakligen för att hämma importen af Ryskt rågmjöl, i afsigt att kastas i bränvinspannorne.
Med den bränvinslagstiftning, som nu af Rikets Ständer är föreslagen till antagande, kunna de små brännerierne icke vidare existera, utan endast de stora, hvilka, vanligen belägna i stad, med lätthet kunna få sitt behof fvldt om höstarne, ja lättare än motsvarande produkter från landet.
På dessa skäl och för att i någon mån minska bränvinstillverkningen, får jag vördsamligen föreslå, att en tullsats af 10 öre måtte åsättas hvarje L& malen spanmål af hvad sädesslag som helst.
Då Utskottet vidare ansett nödigt att bibehålla tull å sådane förnödenhetsvaror, som salt och sill, såsom varande kassa-artiklar, har jag äfven ansett fullt konseqvent, att tull åsättes ost, som väl ej kan bestämdt anses som den fattiges spis, utan, isynnerhet den som införes från utlandet, ofta är en läckerhet, och får jag alltså yrka en tullsats af 3 öre per & å Ost, alla slag.» Häruti hafva instämt Johan Bergström från Kopparbergs län och E. M. Falck från Skaraborgs län. 10:o af Riksdags-fullmägtigen Carl Ifvarsson från Hallands län: »Enär Utskottet ansett införselstull böra ega rum å den, minst af alla importartiklar umbärliga varan Sall, på samma gång tullfri införsel å en mängd andra, långt mindre nödvändiga varuslag af utländskt ursprung, blifvit föreslagen, samt Ut skottet dessutom antagit, att de inhemska fabrikaterne i allmänhet böra genom tull å med dessa likartade från utrikes ort inkommande varor, skyddas från intrång, men likväl, i rak motsats dertill, ansett det Svenska jordbruket, som väl icke med skäl kan sägas vara af naturen mera gynnadt än fabrikationen i riket, ej vara i behof af enahanda skydd; så kan jag icke gilla de sålunda hvarandra motsägande grundsatser, som härvid gjort sig gällande.
Utgår man från den synpunkten, att tullen endast bör betraktas såsom en inkomstkälla för Staten — såsom en beskattningsåtgärd — då, men också endast Bih. till R.
Prof. 1839 & 1860. 5 Sami. t Afd. 16 Haft. 11 82 Bevillning.‘i-U t skol tels Betänkande M 23. då och i förening med tall å alla andra inkommande varuslag, kan salttullen med någorlunda giltiga skäl försvaras; dock tror jag likväl icke, att stats-inkomst ensamt kan antagas såsom fullgiltigt skäl för tulls åsättande, ej ens å någon vara, emedan, om tullen icke vore behöflig i andra afseenden, än för penninge-inkomstens skull, beskattningen då onekligen skulle kunna ske på långt mindre kostsamt sätt, än genom underhållandet af en talrik och drygt aflönad tulltjenstemannapersonal.
Att öfvergifva hela tullsystemet är likväl icke min mening, och sådant kan förmodligen icke heller falla någon in, så länge andra, af naturen och omständigheterna långt mera än Sverige gynnade stater i allmänhet förskansa sig genom tullar i nära nog alla möjliga afseenden; men att grunda tullagstiftningan på skydd i förening med stats-inkomst, och detta oskiljaktigt, är hvad jag under närvarande förhållanden anser både erforderligt och bäst ledande till rätta ändamålet, nemligen, att i någon mån hindra en allt för storimport af utländska obehöfliga varor, på samma gång silfver-exporten äfven i sin mån hindras, den inhemska produktionen uppmuntras och Staten likväl får en betydande inkomst; och bygges nu lagstiftningen på denna sammansatta grundval, och söker nu sagda ändamål; så måste följden blifva: att alla sådana utländska varuslag, som antingen äro obehöfliga eller ock af hvilka likartade finnas inom egna landamären att tillgå efter behof, företrädesvis komma att bära tull; att andra, i någon mån erforderliga, varor dernäst tullbeläggas, samt att oumbärliga, ej inora riket tillgängliga varuslag, såsom salt och vissa apoteksvaror, få tullfritt införas.
Detta i afseende på grunderna för tulltaxan i allmänhet.
Uti specialiteter vill jag icke ingå. utom i några vigtigare fall; dock vill jag i förbigående nämna, att åtskilliga, antingen öfverflödiga, eller kanske rent af onyttiga, saker, troligtvis borde bära något högre tull, än nu; men då jag icke tror mig kunna riktigt bedöma sådant, lemnar jag detta derhän.
Saltet, en vara lika oumbärlig för hvarje medlem inom samhället, som omöjlig att i riket producera, åtminstone i någon större skala, tycks i främsta rummet böra förskonas från en tull, som icke allenast i sig sjelf innebär en förhöjning i priset, utan som ännu mer, genom den i följd af tullen uppkommande behandlingen, ökar utgiften för köparen, långt öfver Statens inkomst af varan.
Svenska jordbruket, som borde kunna mer än tillräckligt förse hela riket med ladugårds-produkter,— och som äfven kan det, blott ladugårds-skötseln blir lönande ~— behöfver uppmuntras, isynnerhet nu, sedan husbehofs-bränvinsbränningen kan antagas helt och hållet komma att upphöra; och jag vet icke skäl, hvarföre rikets hufvudnäring ej likaväl bör skyddas och upphjelpas, som binäringarne; ej heller kan jag finna något skäl, hvarföre t. ex. den fina utländska osten, som merendels begagnas till bränvinsbordet och af hvilken vara en ej obetydlig del införes, skall få tullfritt inkomma, då t. ex. sillen drager tull.
Med anledning af dessa skäl och förhållanden, samt för att åtminstone i någon mån komma ofvananförda förenade grundsats något närmare, än hvad Utskottets Hevillnings-U(skoltets Betänkande M 23. sa majoritet tycks kommit den, anser jag att artikeln Salt bur få lill riket tullfritt införas; men att deremot införselstull bör åsättas:
Hästar, utom Hingstar, 20 R:dr; Oxar 4 R:dr; Kor och Ungboskap 2 R.dr; Kalfvar och Svin, utom Fargaltar, 1 R:dr; andra fyrfota djur 50 öre, allt per stycke, samt Kött 'I R:dr per centner; Fläsk 1 R:dr 50 öre per centner; Ost 5 öre per Talg 3 öre och Smör 2 öre per Slutligen tror jag mig ock böra nämna att, sedan nederlagsrättigheten nu kommer att upphöra för Bränvin och Geniever, så bära spritvarorna Konjak, Rumm och Årrak, för hvilka nederlagsrättigheten kommer att qvarstå, i sjelfva verkligheten en ringare tull än förstnämnde varor, fastän tullen är till siffran lika för alla spritvaror.
Detta förhållande uppkommer dels deraf, att importören både har räntefritt anstånd med tullumgäldernas erläggande så länge varorna finnas på nederlags-magasinet, blott tiden derför icke sträcker sig utöfver ett år, och tillgodonjuter förmånen att få i ganska små poster uttaga och förtulla dem när som helst under tiden, och dels deraf, att berörde, nederlagsfrihet förunnade, spritvaror, i sig sjelfva ega ett högre värde, än bränvinet.
Billighet och rättvisa fordra således att, så framt de utländska spritvarorne icke anses mindre rusgifvande, än de inländske, eller ock utländningarné skola gynnas framför rikets egna invånare — tullen å Konjak, Rumm och Årrak något förhöjes, såsom från 45 till 50 öre per ® alkohol, eller (i fall bränvinsbränmngsafgiften höjes och tullen å bränvin i följd deraf äfven kommer att höjas) så att tullen å oftanämnde trenne spritvaruslag i alla fall blifver åtminstone några öre per & högre, än på bränvinet.
Häremot kan visserligen invändas, att genom förhöjning i tullen åstadkommes ökadt Jurendrejeri; ett förhållande, som väl i allmänhet måste erkännas, men som, sedan tillverkning och försäljning af bränvin inom riket blifvit, för nykterhetens befrämjande, så högt beskattadt, som för närvarande, likväl icke gerna kan såsom hufvudsakligt skäl få göra sig gällande vid tullbestämmelser å spritvaror; ty skulle tullen å dessa sättas så låg, att lurendrejeriet i följd deraf skulle, såsom icke lönande, af sig sjelf upphöra, då skulle säkerligen all bränvinstillverkning inom riket hämmas och endast utländska spritdrycker komma att här i riket användas.
Huru nykterheten då skulle befrämjas eller rikets finanser komma att se ut, kan hvar och en tänka, samt i följd deraf också se, att lurendrejeriet. med spirituosa måste hämmas på andra sätt, än genom nedsättning i tull — förutsatt att den nuvarande bränvins-beskattningen, eller likartad, qvarstår.
— Således torde det icke vara större fara med några öres förhöjning i tullen å sagde varor, än med den redan befintliga beskattningen å sprit i allmänhet.»
Uti denna reservation har Johannes Andersson från Elfsborgs län förenat sig till alla delar, samt Olof Lagergren från Gottlands län, i hvad angår yrkandet om tullfrihet för salt. 84 Bevillnings-Utskottets Betänkande M 23.
Herr J. E. Bäcklin har anmält, att han ej varit närvarande vid Tulltaxans behandling i Utskottet.
RÄTTELSE uti Bevillnings-Ulskottels Betänkande JV2 23.
Sid. 23 rad.
'18 uppifr. står:
In- och Utförsels-tarifer, hvaruti afvikelserna från nu gällande Taxa finnas med kursiv stil utmärkta. — läs:
In- och Utförselstarifer, hvaruti de varu-artiklar, i afseende å hvilka Utskottet föreslagit någon afvikelse från nu gällande Taxa, finnas med en asterisk (*) utmärkta.
Litt. B., till Bevillnings-Utskottets Betänkande M 23. 85 Uppgift, i runda tal, å värdebeloppet af de år 1858 från utrikes orter införda varuartiklar, som uppgått till 100,000 R:dr R:mt eller deröfver.
Reräkningeu gjord efter sednast antagna tullvärdcn.
'Riksmynt Råsocker ......... 6,421,000 Kaffe 5,291,000 Bomull ......... 4,976,000 Stenkol ......... 2,103,000 Ylleväfnader, ej specificerade ...... 2,042,000 Saltad Sill ......... 1,788,000 Råtobak ......... 1,349,000 Koksalt . ....... 1,348,000 Talg 1,167,000 Jernvägsskenor ........ 1,144,000 Årrak ......... 1,089,000 Vin, på fat, ........ 1,062,000 Ofärgadt bomullsgarn ....... 961,000 Oarbetadt silfver ........ 955,000 Tryckta bomullsväfnader ...... 819,000 Ull 811,000 Rumm ......... 701,000 Redskap och Maskinerier ...... 667,000 Färger, ej specificerade . . . . . 666,000 i Smör . ........ 543,000 Oberedda hudar, osaltade ...... 542,000 Färgade bomullsväfnader ......
517,000 Räs 497,000 Oljor .......... 458,000 Oberedda Hudar, saltade ...... 442,000 Hampa .......... 433,000 Torr Fisk.
Gråsidor ....... 423,000 Frö, ej specificerade ....... 411,000 Rån ofärgadt Silke ....... 365,000 Helsidenväfnader ........ 365,000 Hvetemjöl 339,000 8(> liil. Lill.
U , till Bevillnings-Utskottets Betänkande M 23.
Indigo ......... 338,000 — Ullgarn, ofärgadt ........ 287,000 — Halfsidenväfnader ........ 274,000 — Kläder ......... 255,000 — Hvete ......... 255,000 — Fönsterglas ......... 251.000 — Konjak ......... 250,000 — Tran och Späck ........
243,000 — Soda ..........
240,000 — Jernvägseffekter ........
239,000 — Lera ..........
237,000 — Strumpor 237,000 — Fasonerade bomullsväfnader ......
234,000 — Ost ..........
217,000 — Vin, på buteljer 216,000 — Linne och Hampväfnader ...... 213,000 — Förtenta Jernplåtar ....... 207,000 — Oberedda Hudar, våtsaltade ...... 191,000 — Glas, andra slag ........
190,000 — Färgadt Ullgarn ........
184,000 — Färgadt bomullsgarn ....... 179,000 — Tackjern ......... 171,000 — Russin ......... 169,000 — Färger, blyhvitt etc. ....... 168,000 — Kött ..........
166,000 — Fläsk ..........