Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Föreställningen gick som sagdt i sin det ömmaste af sin dotter, den kända och fram- helhet bra och framkallade lifligt bifall.
Af upp- stående sånglärarinnan Signe Hebbe.
Under da- sättningen har hr Molander all heder.
Stycket gens lopp fick fru H. mottaga många bevis på kommer nog att draga många fulla hus.
Konun- vänners minnesgodhet och tillgifvenhet.
gen och prins Eugen med uppvaktning bevistade föreställningen.
Skiss för Idun af Sophie VöffrTnfiTrrn l / / iMMIIIIVI / 1 * U ' 8 S V F 1 A J M i l V I ii I 5 1 T A t i A nnh (If I P i l / 1 a r i a r 11 &lt; \ K I I I 1 I, 1 X?
t t l V I V 1 1L1 (Forts. o.
De hade så mycket att tala om, Vivika och hon, de första dagarne, och äfven Bane var emellanåt en intresserad åhörare.
Lik- som förr sutto de om aftnarne tillsammans på förstugubron och sågo, hur solen sjönk ner bakom träddungarne, hvilka kransade Lindåssjön.
Här var också vackert, tyckte Mary, ja, vackrare än där nere i södern, ty här låg barndomens trollska minnesskim- mer öfver den minsta buske och tufva, och här kände hon att lifvet var skönt att lefva.
Men mellan Mary och onkel David hade dock kommit någonting nytt och främmande, som ej förut funnits i deras förhållande till hvarandra.
Han var mindre hjärtlig emot henne än förr — mera reserverad.
Hon å sin sida visade ej samma öppna frimodig- het i sitt umgänge med honom och undvek att vara tillsammans med honom på tu man hand.
I Vivikas närvaro kunde de båda vara glada och ogenerade, men blefvo de lämnade ensamma, föll alltid en viss tyngd öfver deras samvaro.
Så gick några veckor förbi, utan att Mary ännu talat om sin afsikt att bli sjuksköter- ska, och de båda syskonen aktade sig för att » väcka björnen som sofver. » En dag förde Bane helt behändigt talet på generalskans brorson och lät Mary för- stå, att han hade gissat sig till hennes hemlighet.
» Men hvarför kunde du ej hålla af den unge mannen? » frågade han på en gång.
» Han var j u hederlig och älskvärd? » Mary rodnade djupt och svarade med nedslagna ö g o n: » Låt mig slippa att besvara denna fråga, onkel David — det hade varit mera fin- känsligt, om du ej frågat mig därom. » » Ja, du har rätt, » svarade han, » jag ät- en björn — men en hetsad sådan, » tillade han bittert, tog sin hatt och aflägsnade sig skyndsamt.
Mary följde honom med ögonen.
Hvad kunde han mena — var det möj- ligt?
Var det verkligen mera än onkelns och förmyndarens tillgifvenhet han kände för henne?
Hade de båda lekt kurra gömma med hvarandra?
* • * rit En dag på eftersommaren, då Bane va- ute på en längre promenad, fick han u t r o t a s af A k t i e b o l a g e t Besinfectioa stället — utan K o n t o r: 4 Stallgatan 4.
- i rum, fartyg oeh bostäder, allt på Rikstel.
- Linge.
Men redan innan de hvita syrenerna i häcken utanför Marys kammarfönster hun- nit att blomma ut, kom hon.
Litet mindre rund om kinden än förr, men med all sin forna friskhet.
Det sista brefvet, som föregick hennes ankomst, hade varit ganska förbehållsamt, men David och Vivika hade mellan raderna läst, hvad som fattades på dem.
Ett något ömtåligt förhållande hade uppstått mellan generalskan och Mary på grund af — ja, där låg just det hemlighetsfulla, men att brorsonen var orsak till brytniugen kunde man lätt gissa sig till.
Mary ville ej af grannlagenhetsskäl tala fullt ut, men an- tydde att hon emot sin vilja bedröfvat en person, som varit mycket god emot henne, och att hon därför ansåg det vara bäst att lämna sin plats så fort som möjligt, syn- nerligast som hon ej längre ansåg sig nöd- vändig för generalskan.
* $ D a v i d.
bortförande af möbler.
IDUN H 288 se Mary framför sig på en gångstig, som slingrade sig fram genom en vacker bjöik- hage, hvilken slutade vid grindarna till Lindas ' park.
Just som han fick sikte på henne, satte hon sig på en sten, och som O: det var mycket varmt, tog hon af sig hat- p ten och lade den bredvid sig på marken.
H Solljuset, som föll in mellan björkarna, lekte P på hennes ljusa hår och strödde ljusgröna er g, Q: H strimmor öfver hennes hvita blus.
Bane H tyckte, att han knappast någonsin sett hen- ne älskligare, och han stannade en stund S T för att- iakttaga henne på afstånd, innan p, y han visade sig, men fann sedan detta ej rätt grannlaga och fortsatte sin väg fram till henne.
O Hon satt då fördjupad i läsningen af ett 0 Bidrag mottagas med tacksamhet.
CO 3 " Logogryf.
p r Försök vårt ursprung att förklara, Hur den får lif, vår dunkla skara.
Det är ej lätt att säga, nej!
Ty ännu känner man det ej.
Ehur ' man slutsats drager af Hvad möjligtvis oss formen gaf.
Ibland vi komma — Ijufva, ömma — Den lidande sin sorg att glömma.
Ibland vi åter med bäfvan slå Den som för stunden vi gästa få.
Ja, den vi taga få om hand Vi kunna föra till himlens rand, Men också skoningslöst färden ställa Til!
andra of ter än just de sälla.
Hur man benämner ett brott, så svårt.
Hvad man visst aldrig bör göra hårdt.
Hvad nog helt säkert den tiggarn är, Som knappt en trasa på kroppen bär.
Hvad brukar taflan du sätta i Att den förvarad skall kunna bli?
2 " &lt;s Säg, hur var kakan du smaka fick, För hvilken du gaf en tacksam a&gt; ju blick?
S ?S5 En gång gick Janne till sin — ja, tö O o hvad?
Och hur han var mot den vännen, a. g glad.
Hurdan nog kinden bör kunna bli •as Om hårdt man nupit sig däruti.
Hvad fasligt mycket man svälja får 3.
Du kan ju ej ens komma ifrån att ge mig denna förhatliga titel. » » Kanske skulle jag ändå kunna vänja mig af därmed, om — om.
» » O m?
» frågade han, nästan andlös.
» Om ni, på prof, bad mig att stanna som — er hustru. » » Mary, hvilken lycka — är det möjligt att du håller af m i g?
» » Hur skulle j a g kunna annat, David, och — det var j u just därför, som jag ville bort ifrån eder. » » Sällsamma motsägelse!
Men nu behöf- ver j a g ej längre frukta att förlora dig, min lilla Mary.
Tror du, att Vivika skall bli glad, min älskling? » Mary slog till ett litet klingande skratt.
» Kanske, » sade hon, » men berätta ej för henne, att jag friat själf. » » Gärna, David, o m ni önskar det. » Han slog sig ner i gräset bredvid henne, såg upp i hennes ansikte och sade: » Låt mig nu höra hvad bref vet innehål- ler. » » Det är från lady Dudley, » sade Mary, » hon uppmanar mig återigen att komma till henne — åtminstone ett år, på försök, och j a g vet ej hur jag skall göra därmed.
Jag är j u ännu för ung att komma in som elev vid Sophiahemmet, och den tid som ligger emellan kunde j a g kanske.
» » Är du trött på oss härhemma? » » Onkel — David — hur kan ni fråga så? » » Ja, hvad skall jag tro, när du vid för- sta tillfälle som erbjuder sig strax är fär- dig att lämna oss.
Ha ej Vivika och jag äldre rättigheter till dig än denna främ- mande engelska d a m?
» Då Mary ej genast svarade, tillade han: » Ja, jag är en tölp, som påminner dig om detta, men när man drifves till det yt- tersta, tillgriper man också nödfallsutvägar. » Mary ryckte till sig några grässtrån och plockade sönder dem bit för bit.
Bane hade stigit upp och gick fram och tillbaka för att dämpa sin sinnesrörelse.
» Skulle ni verkligen ha någonting emot att jag reste, D a v i d?
» Denna fråga kom blygt och dämpadt öf- ver Marys läppar.
» Ja, mycket! » » Skulle det bli tomt efter mig härhemma? » » Här skulle bli en ödemark » — han stan- nade tvärt framför henne och fäste sina mörka ögon på hennes älskliga ansikte — » vore jag endast tio år yngre! » 00 bref, hvilket tycktes intressera henne lifligt, och märkte ej Bane, förr än han stod midt framför henne.
Hon spratt till vid hans åsyn.
» A h, hvad jag blef rädd, onkel, j a g hör- de er ej komma. » BD Jag stör dig kanhända, » sade han och ville fortsätta sin väg.
» Ack nej, onkel David.
Jag skulle just vilja tala vid er om en sak, som rör min framtid.
Har ni tid att höra därpå nu, eller skall jag spara därmed till en annan gång? » Bane såg mörk och misstänksam på bref- vet i hennes hand och frågade: Är det någonting i anledning af det där bref vet? » » Ja, onkel! » c - r- » Detta förd — förhatliga ' onkel ', » utbrast han häftigt — » skulle du ej för en gång 0 0 kunna kalla mig David, rätt och slätt? » I — " ge Om man skall sopa i gamla vrår.
Hvad kallas land utaf sjö kring- flutet?
Stockholm, Iduns N:r 20 (491).
» Iduns Modet., månadsuppl » Bam^arderoben i Fredagen den 21 maj 1897.
5 5 3 3 Byrå: Kiara södra kyrkog.
Redaktör och utglvvare: F R!
T H 10 F HELLBERG.
flösn:r endast för kompletteringar.)
Utiändska annons.
70 öre pr noi.p.-rad.
C e c i l i a Milow. "
T a n t e Cissy ".
B land den kvinnliga skolungdomen i den goda staden Sköfde rådde för några veckor sedan stor oro och rörelse.
som gifvit sig uttryck i firandet, och som lyste ur alla dessa barnaögon mot det kära festföremålet.
En sådan tillgifvenhet af sina lärjungar vinner blott den, som i sitt kall satt in hela Det tisslades och tasslades i hvarje vrå, viktiga förtroen- sin personlighet, hvilken är för ungdomen ej blott uppfostrarinnan, den gåfvos och mottogos under » heliga tysthetslöften » med ytterst utan också den förstående vännen, hvars rika, varma hjärta hemlighetsfulla miner — på bord och stolar lågo allehanda bro- står öppet för dem och deras kiga dräkter, hvilka i samråd sorger och fröjder.
med mammor och tanter ifrigt profvades och synades.
Den kvinna, som Idun i Det var verkligen icke utan dag har nöjet föreställa för att de annars alltid så sam- sin läsekrets, är just en sådan, vetsgrant skötta läxorna höllo jag skulle vilja säga idealisk på att betänkligt få maka åt skolföreståndarinna.
sig i de små hjärnorna, så Cecilia Milow föddes i Göte- öfverf ulla voro de af allehanda borg den 8 mars 1856.
För- andra funderingar.
äldrarne flyttade snart där- Hvad var då på färde?
Jo, efter till Stockholm, där mod- alla dessa småttingars kära ren grundade en mycket an- » Tante Cissy » skulle » fylla sedd skola, hvilken dock med år » och dessutom fira sitt tio- anledning af familjens flytt- års jubileum som skolföre- ning till Vestergötland upp- ståndarinna.
hörde 1869.
Denna stora bemärkelsedag Cissy Milow och hennes måste högtidlighållas på ett systrar ha till stor del sin för- utomordentligt sätt man ville träffliga mor — hvars vackra åstadkomma något » noch nie och vördnadsvärda hvita huf- dagewesenes » — Tante Cissy vud ännu är den kära medel- skulle firas med en lysande punkten i det trefna hemmet maskerad!
Och då ändtligen — att tacka för den verkligt den efterlängtade dagen kom, fina och och goda uppfostran hade småttingarne fått ihop som de åtnjutit.
någonting riktigt lyckadt.
Ge- Cissys undervisning leddes, stalter från fjärran länder och ända tills hon vid 15 års flydda tider rörde sig i brokig ålder konfirmerades, helt och blandning med de näpnaste hållet af modern.
Därefter små dalkullor, sjömanspojkar fortsatte och afslutade hon sina och blomsterflickor.
Trubadu- skolstudier i fröken Rappes rer och riddare hyllade Tante pension, som stod högt i an- Cissy på vers och prosa i tal seende.
Fröken Rappe ägde, CEC.
M I L O W.
och sång.
Det var en vacker utom framstående undervis- tafla full af lif och färger, ningsförmåga, i hög grad gåf- och riktigt hjartevarmande ver- van att intressera sina elever kade den underström af kärlek, och inspirera deras håg till
(DUN 154 1897 För vänskapen äro stora uppoffringar lättare än små.
Jean allt stort och ädelt, och hennes beundrade föredöme var det helt säkert, som.
hos den unga flickan väckte medvetandet om be- skaffenheten af hennes egna anlag och hos henne utvecklade en bestämd och liflig önskan att få ägna sig åt lärarinnekallet, för hvilket det snart skulle visa sig att hon ägde förutsättningar som få.
Sina första steg på den valda lefnads- banan tog Cissy Milow, då hon anställdes såsom lärarinna i den skola hon nyss med heder själf genomgått.
Under därpå följande tio års arbete som guvernant, 6 år på en plats och 4 år på en annan, använde hon med den otroligaste flit och ihärdighet alla möjligheter till själf- studier, tills på hösten 1886 utväg bereddes henne att företaga en studieresa till Tysk- land.
Här vistades hon, dels i Leipzig och dels i Dresden, till följande vår, och på hösten s. å. öppnade hon sin » skola för flickor och mindre gossar » i Sköfde.
Skolan arbetade i början under synnerligen an- språkslösa förhållanden.
Fem elever under- visades af tre lärarinnor i ett enda litet rum.
Annorlunda ser det ut nu efter tio år!
För hvarje år har skolan vunnit mer och mer erkännande och elevantalet har ständigt ökats.
I år har det stigit till trettiofyra, af hvilka tio äro helpensionärer från vidt skilda håll af landet.
Fem lärarinnor och tre lärare, alla utmärka förmågor, biträda vid undervisningen och skolan har en rym- lig och bekväm lokal.
Vid Cissy Milows sida i såväl skolarbetet som i synnerhet i vårdandet af hemmet, i tillgodoseendet af familjens och helpensio- närernas trefnad, står, utom, som redan nämndt, nennes ålderstigna moder, en yngre syster Annie — oumbärlig och af hållen; med aldrig svikande intresse sköter hon hemmets angelägenheter och är för de unga en kär vän, som med humoristisk slagfär- dighet reder upp för dem alla trassliga härfvor.
Omfattningen af den i skolan meddelade bildningen står i full motsvarighet till kurs- serna i åttklassiga läroverk och skolans elever hafva vid inträdessökandet i högre bildningsanstalter med lätthet bestått alla prof och fått utmärkta vitsord.
Cissy Milows stora intresse för, ja, upp- gående i det ämne hon behandlar, hennes lif- liga, f ängslande framställningssätt gör åhöran- det af hennes lektionen till ett stort nöje, — också ser man inga sömniga miner, förnimmer ingen tröghet eller dåsighet, allt går med lif och lust.
Examens- och af- rflutningsdagarne äro också högtider, hvilka af hela samhället omfattas med det lifligaste intresse.
Under dessa år af ansträngande arbete i skolan har Cissy Milow icke försummat att genom ökande af sina kunskaper än ytterligare kvalificera sig såsom lärarinna.
För detta ändamål gjorde hon 1894 en studie- resa till England oeh tog m e d vackra be- tyg examen: » Certificated, College of Pre- ceptors and higher Cambridge for w o m e n ».
Men icke blott såsom lärarinna har Cissy Milow ägnat sitt arbete åt ungdomen; en Paid.
år förnyade han emellertid sin motion och lyckades nu för denna vinna båda kamrar- nas bifall.
Den principiella innebörden af denna utsträckning af kvinnans medbor- garerätt ligger i öppen dag, och reformens praktiska betydelse torde ej heller böra un- derskattas, då den j u öppnar ett nytt verk- samhetsfält — • advokatens yrke — för kvin- nan.
Äfven på ett annat område har årets riksdag sökt utvidga kvinnans medborger- liga rättigheter, i det den beslutat en skrif- velse till k. m:t i syfte, att hustru må i På grund af sitt fullkomliga herravälde mannens frånvaro utöfva rösträtt vid prästval.
öfver engelska språket har hon äfven i Det gäller här en rättighet, som gift kvinna Amerika lyckats förskaffa sig en litterär förut ägt i Sverige.
Enligt prästvalsförord- position.
Redan för flere år sedan blef ningen af år 1843 röstade nämligen hu- hon i en pristäfling där tillerkänd ett första strun vid mannens frånvaro, men denna pris på 3,000 kronor, och i dessa dagar rättighet för gift kvinna upphörde genom har hon erhållit ett ytterst fördelaktigt och nu gällande prästvalslag af år 1883.
Frå- smickrande anbud att få lämna artiklar gan berör på det närmaste stora delar af till ett par amerikanska tidningar och » ma- vårt land, särskildt skärgårdsbefolkningen och de orter, där husfäderna utvandrat eller gazines ».
Man skulle tycka att den stora framgång, i öfrigt befinna sig i sådana villkor, att de som Cissy Milow rönt i sitt litterära arbete, ej kunna bestämma öfver sin tid.
Den gäl- skulle frestat henne till ett helt uppgående ler ock en angelägenhet, där kvinnan i re- i dylik verksamhet, så mycket mera som gel plägar vara i hög grad intresserad, vida flere framstående personer (bl.
A. mer än mannen.
Ja, man torde tryggt Hedlund) ifrigt rådt henne därtill och som kunna antaga, att när riksdagens nu be- hon med ett sådant arbete helt säkert slutade skrifvelse tagit form af lag, blir det skulle uppnå större ekonomiska fördelar, nog i regel mannen som stannar hemma — men ingenting har kunnat förmå henne och hustrun som infinner sig vid prästvals- att öfvergifva sin kära skola; i den upp • förrättningen.
går hon med hela sin själ, och där anser Det gifves, som vi veta, många hinder hon sig bäst fylla den lifsuppgift, som hon för en stackars man att blifva rangerad gjort till sin: att fostra goda och ädla karl och sätta eget bo, som det heter.
Han kvinnor.
Veritas.
måste först blifva kär förstås — och det går då lätt för sig, gunås, men sen skall han vinna sin älskades genkärlek samt för- äldrars och målsmäns samtycke.
Men ej nog härmed, sedan dessa så att säga per- sonliga hinder äro öfvervunna, kommer den obevekliga lagen och bjuder, att han, i fall så påfordras, skall styrka sin hinder slö shet, £7 \ å våra aktade » farbröder » i riksdagen som lagtermen lyder, eljes blir det icke nå- nu efter fullbordadt statsvärf vända gon lysning af.
Detta kan blifva trassligt åter till hemmet, kunna de göra det i det nog, i händelse han en längre tid varit lugna medvetandet att åtminstone hafva utomlands eller någon tid slarfvat med sin gjort något för att bereda åt kvinnan den mantals- och kyrkoskrifning.
Då ålägges plats i staten — • sin plats i hemmet styr han, att låta » visse och trovärdige » män kära mor själf o m — henne med rätta till- intyga hans hinderslöshet eller annonsera i kommer.
Post- och Inrikes Tidningar och under tiden Af dessa riksdagens beslut torde i prin- gå och vänta minst ett halft år.
Detta cipielt hänseende det vara viktigast som kan ju vålla obehag nog, synnerligast då tillerkänner kvinna rätt att uppträda som man, utrustad med godt samvete, men föga rättegångsombud.
Något bestämdt förbud för kunskap i kyrkolagen, först får reda på kvinna att föra andras talan inför rätta fin- dessa lagbestämmelser, då man infinner sig nes visserligen icke i vår nu gällande lag, för att taga ut lysning till äktenskap.
Vid enär denna endast stadgar, att » de som för flere riksdagar har därför försök gjorts att andra må tala och svara skola vara obe- få dessa föråldrade lagrum ändrade, men ryktade, ärlige, redlige och förståndige först i år har detta lyckats så till vida, att m ä n », och lagtextens uttryck » män » i riksdagen i skrifvelse till k. m:t anhållit detta som i många liknande fall i 1734 års om förenkling af dessa bestämmelser.
lag väl är liktydigt med » person ».
Så har det ock tolkats af många domare, men an- Ännu en lagstiftningsåtgärd af årets riks- dra, mera fångna i bokstafven, ha på grund dag återstår att omtala.
Den tyckes sken- af lagens ordalydelse vägrat kvinna rätt att bart endast vara en industriell-ekonomisk uppträda som rättegångsombud.
Redan vid angelägenhet, men den afser i verkligheten 1896 års riksdag väckte därför hemmans- ett samhällsondt af allvarligaste art och ägaren O. Persson i Kvillebäckstorp motion hvars offer äro unga, ogifta kvinnor i sina o m tydligt medgifvande åt kvinna att vid bästa år.
Den gäller nämligen de ohygg- domstol föra andras talan, men reformen liga fosforförgiftningarna, hvilka under senare föll då på första kammarens motstånd.
I åren i Sverige varit stadda i en förfärande långt större krets än de, som varit lämnade i hennes vård, har länge ansett författarinnan » Tante Cissy » som en kär vän.
Hennes barnböcker: » Gräs och ogräs », I och II, » Bara Margit », » Små händer och små fötter » och nu senast » Berättelser och sagor » hafva i prässen enstämmigt blifvit föremålet för de mest erkännande omdömen.
Man bar sagt, att » hvar och en af hennes små be- rättelser är för det unga sinnet liksom en lockande väg till det g o d a », och detta är jämte stora stilistiska förtjänster, karaktäris- tiskt för » Tante Cissy ' s » författarskap.
Kvinnofrågorna Vid 1897 års piksdag.
IDUN 1897 tillväxt.
I fjol orsakades sålunda i Sverige 138 dödsfall af fosforförgiftning och drab- bades häraf endast 6 män och barn, men däremot 132 kvinnor, däraf 118 unga ogifta.
Det har ej varit lifsleda, som drifvit dessa olyckliga unga kvinnor att tillgripa fosfor- giftet.
N e j, de ha i brottslig afsikt, i för- tviflan och af sin starka längtan att komma ur en olycklig belägenhet, för hvilken sam- hället kastar all skammen på kvinnan, sökt en räddning i det lifsfärliga medlet, som ej blott hotar lifvet, utan hotar detsamma med en ytterst kvalfull död.
Redan vid föregående riksdagar har denna sorgliga samhällsfråga varit före, men de humanitära skälen ha fått vika för ekono- miska betänkligheter tills i år, då riksda- gen på förslag af professor Curt Wallis be- slöt hos regeringen anhålla om förslag till lag om förbud mot införsel af och försälj- ning inom riket af fosfortändstickor.
" Vi skola i ett följande nummer redogöra för några riksdagsbeslut af ekonomiskt in- tresse för en del af vårt lands kvinnor.
* " Som markens blomster ... " 2) Ett genmäle.
en under ofvanstående öfverskrift i n:r 19 af Idun åt » kvinnorna i de bättre klasserna » gifna läxan verkar som en ana- kronism.
Om ej det ultramoderna slagordet » missbrukad kvinnokraft » inledde ifrågava- rande artikel, skulle man tro den skrifven några decennier tillbaka i tiden.
Då hade den måhända ägt en viss grad af befogen- het — nu undrar man på den.
Att i våra dagar tala o m att de unga flickorna gå sysslolösa om hvarandra i hem- men!
Har då förf.
alls icke följt med hela den moderna kvinnorörelsen, ej akt- gifvit på det rastlösa arbete, som pågår på det kvinnliga arbetsfältet, där kvinnan åter och åter bryter sig nya banor, har han (hon?)
ej känt den fara, som hotar just däri, att hon mer och mer aflägsnar sig frän sin gamla verksamhetssfer, hemmet, hvilken tyckes blifva henne för låg och för trång?
Det lystringsord, som i våra dagar behöfdes, synes mig vara: Halt!
Dröj kvar!
Hemmet behöfver dig!
De där fem, sex vuxna döttrarna, som gå hemma hos far och mor med hushålls- förkläden, nycklar och andra husliga em- blem, som gifva kokerskan order att lägga en handfull cayennepeppar i soppan och » sätta på » mjölken i tid, så att den hinner bli » fil » till middagen, och endast vänta på » h o n o m », förefalla som en myt.
Hvar finnas d e?
I millionärshemmen måhända?
Men då vill jag fråga: Huru många sådana hafva vi i vårt lilla land på fem millioner inbyggare?
I Storbrittanien med dess tret- tionio millioner talas om » the upper ten ».
Kunna vi ens räkna i hundratal, hvad som här betecknar tusental?
Emellertid höres ej sällan en klagan öfver, att de rika flic- korna, de som ej behöfva arbeta för sin utkomst, » taga bort arbetet » för de obe- medlade — alltså äfven i de rika hemmen, i de hem, där familjefadern har stora års- inkomster, vilja döttrarna nu för tiden ofta ut, ej blott på nöjen och baler, utan i lif- vets arbete på skilda banor.
» A d j ö far, adjö m o r!
» heter det o m morgonen, och ut springa de fem, sex åt hvar sitt håll, först på s. k. fortsättningskurser — äfven mat- lagningskurser, där de få lära, att en näfve cayennepeppar är för mycket i en soppa, och sykurser, där de få lära sig linnesöm- nad, stoppa och laga — högre skolor, aka- demier m. m., och, när de sedan hunnit utbildning, till sina banker, sina skolor, sina kontor o. s. v., och de gamla föräl- drarna eller den gamla modern få sitta ensam hemma.
Godt om någon liten Cen- drillon förstår, att äfven där är en viktig, en stor plats att fylla!
Hemmet behöfver goda krafter; de gamla behöfva sol, » blom- ster », ungdom och kärlek för att ej känna ålderns börda för tung, och tjänarne behöfva tillsyn.
Heder åt den, som ej anser denna lifsuppgift för ringa, som stilla och ödmjukt där fyller sin plikt!
Nej, säga hvad man vill om vår tids genomsnittskvinna — lat är hon e j!
Na- turligtvis vill jag ej förneka, att det gifs en och annan lat kvinna, liksom det gifs lata män, men som regel gäller det, att det i vår tid arbetas strängt, strängare kanske än någonsin.
Grottekvarnen mal, mal, mal.
Se vi på de unga flickorna, finna vi en nä- stan feberaktig ifver hos dem att utbilda sig för något visst fack eller kall.
Ofta är drifkraften en önskan att kunna tillfreds- ställa de stegrade behof, som följa med en stigande kultur, men man spårar ock ide- ellare motiv: en lust att fylla lifvet med innehåll, en törst efter kunskap, ett begär att uträtta något gagneligt i världen, vitt- nande o m, att » det ytliga fjärilslifvet, där nöjena äro det förnämsta », ej tillfredsstäl- ler, att kvinnan ej är så ytlig och flack, som kvinnohataren vill göra henne.