Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För att, så nära som möjligt, ernå dessa ändamål och pä det att medlen ej allt för länge skulle ligga räntelösa, har f. d. Direktionen någon gång, då goda intecknings-låne-dokumenter ej varit att tillgå för disponibla kapitalers förräntande, utlånat dessa emot annan säkerhet, hvilken, efter f. d. Direktionens bästa förstånd och hvad i enskilda affärslifvet antagits, kunde anses såsom god. — F. d. Direktionen ägde den öfvertygelse, att Eders Kongl.
Maj:ts nådiga afsigt närmast uppfylldes genom ett sådant förvaltningssätt, enär fonden genom den — 286 — dymedelst uppkommande ökade vinst, så väl till följd af medlens snarare utlåning, som erhållandet af högre ränta, skulle beredas vida större och hastigare förkofran, än om utlåningen inskränktes, i likhet med hvad från flera andra allmänna fonder mäste ske, i följd af de för dem utfärdade, i sådant afseende strängare, reglementariska föreskrifter; äfvensom f. d. Direktionen hoppades, att denna ökade vinst skulle blifva mer än tillräcklig att betäcka den kapitalförlust, som, oaktadt all försigtighet och omtanke, likväl i tidernas längd möjligen kunde komma att drabba fonden.
Direktionen icke misstagit sig uti dessa förutsättningar, torde bäst ådagaläggas af fondens hastiga tillväxt under f. d.
Direktionens fjortonåriga förvaltning, eller från nr 1836, dä utlånta kapitalet utgjorde 36,000 Riksdaler, till är 1850, dä detsamma, vid öfverlemnandet af fonden till Eders Kongl.
Maj:ts och Rikets Krigskollegium, uppgick till 188,762 Riksdaler 11 sk. 6 rst. banko, deruti inberäknade upplupna och obetalda räntor; hvilket resultat, åtminstone till någon del, lärer få tillskrifvas förvaltningsåtgärderna.
Då, fonden under hela denna tid icke lidit ringaste förlust, torde detta äfven få tjena till bevis, att omtanke vid utlåningen och noggrann pröfning af erbjudna låne-dokumenter ej heller blifvit åsidosatta.
Särskilt får undertecknad, Lefrén, i underdånighet anmäla, att de i Rikets Ständers Revisorers förevarande berättelse omförmälda lån varit från invalidhusfonden meddelade, innan jag i nåder förordnades att vara ledamot uti Direktionen öfver Invalid-inrättningen.
Remisshandlingarne återställas härjemte i underdånighet. F. d.
Direktionen framhärdar med djupaste vördnad, nit och trohet, Stormäktigste Allernådigste Konung!
Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter, •foll. LAGEltlMELHE. J. P. LEFRÉN.
Ordförandens i f. d. Generalkrigskommissariatet underdåniga utlåtande, i anledning af Riket» Ständers Revisorers anmärkningar vid granskningen af Kommissariatets räkenskaper.
Stor m h k t i g s t e Allernådigste Konung!
Under den'24 Januari,’ har Eders Kongl. Maj.t nådigst anbefallt f. d.
Generalkrigskommissariatet att afgifva underdånigt utlåtande öfver Rikets Ständers Revi - — 287 — sorers anmärkningar vid General-krigskommissariatets tillsättande och förvaltning; och då de båda Ledamöterna i detta upplösta embetsverk för närvarande innehafva tjenstebefattriingar i vidt åtskiljda delar af riket, så att jag är förhindrad att med dem till gemensamt utlåtande öfverenskomma, är jag, detta upplösta General-Krigskommissariats f. d.
Ordförande, med det nådigst remitterade transsumtets återställande, nödsakad ensam det underdåniga utlåtandet afgifva. §. 1.
Då Eders Kongl. Majit, med afseende icke allenast på den särskilda förvaltning och redovisning, 1848 års anvisade krigsrustningsmedel tarfvade, utan äfven på de särskilda förvaltningsåtgärder, som iakttagits i och för de till krigen åren 1S08 och 1809 samt 1813 och 1814 utgående anslag och utgifter, fann nödigt att år 1S48 anbefalla tillsättningen af ett General-krigskommissariat, hvars större eller mindre verkningskrets kom att bero af de politiska händelsernas utveckling till krig eller fred, och sålunda svårligen kunde på förhand noga héstämmas, tillkommer det icke mig att till besvarande annorlunda upptaga llevisorernes åsigt om Kommissariatets icke behöflighet, än såvidt det rörer Revisorernes uppgift: att Kommissariatets enda bestyr under den tid, armécorpserna voro sammandragna, bestod i att ur Statskontoret i större summor uttaga rustningsmedlen samt dem till vederbörande enligt reqvisition remittera, emedan denna uppgift icke är med sanningen fullt öfverensstämmande, hvilket bäst bevisas genom protokollerna, som under denna tid och allt från början af Kommissariatets tillvaro upptaga inkomna mål samt åtgärder af administrativ natur.
Det är dessutom lätt uppfättligt för hvar och en, som har kännedom om förvaltande räkenskapsverks art, att början af deras verksamhet hufvudsakligen mäste utgöras af medlens utdelande och förskjutande, som visserligen går håde lätt och beqvämt, samt att verksamheten utvidgas och de mödosammare göromålen tilltaga först efter hand och sednare i den mån redovisningens granskning och liqvidernas bestämmande kunna företagas och afslutas; men att dessa föregående och efterföljande åtgärder likväl stå med hvarandra i sådant sammanhang, att de icke gerna kunna skiljas, så framt hufvudbokslutet skall blifva redigt och tillfredsställande.
Revisorerne, hvilka fästat sig vid General-krigskommissariatets aflöningskostnad och särdeles dervid, att en ledamot, Landskamrerare!!
Gasslander, ensam uppburit 6,666 R:dr 47 sk., eller 1,033 R:dr 37 sk. 8 r:st. mer än hela Krigskommissariat^ i Skåne kostat, uppgifva, att anledningen till aflöningsbeloppets storhet ligger dels deri, att ofvannämnde ledamot, utom dagtraktamente, erhållit 150
R.drs månadtlig ersättning för förlorade inkomster i hemorten, dels deri, att ehuru Eders Kongl. Majits instruktion af den 26
Maj 1848 anbefaller krigsrustningsmedlens möjligaste skyndsamma redovisande genom behörigen afslutad hufvudbok, denna redovisning likväl så fördröjts, att
Kommissariatets verksamhet icke upphört förr än den 27 Augusti 1850, hvilken tidsutdrägt med räkenskapernas afslutande hufvudsakligen bidragit att öka utgifterna vid General-krigskommissariatets aflöning, samt att slutliqvid kunnat förr, än nu skett, uppgöras, emedan General-intendentens redovisning för arméen var aflemnad redan i Augusti månad år 1849.
Hvad först angår Landskamreraren Gasslander*, såsom ledamot, bekomna aflöning och ersättning för förlorade inkomster i hemorten, så äro de fullkomligt enahanda med dem, som honom tillädes under den tid han i Stockholm deltog i Skattereglerings-kommitterades göromål åren 1846 och 1847, hvaremot föregående Rikets Ständers Revisorer icke gjort någon anmärkning; och då uppdragens olika egenskap icke förän - — 288 — drade hvarken hans lefnadskostnad eller ersättningsanspråk, kunde billigen icke tilläggas honom mindre för tjenstgöringen i Kommissariatet, än hvad honom utan anmärkning blifvit i Skatteregleringskommitteen tillerkändt.
Den med Skånska Krigskommissariatets kostnad uppställda jemförelse är här så mycket mindre på sitt ställe, som aflöningstiderna äro olika, nemligen för Gasslander 27 månader, för Generalintendenten 5r} samt för öfriga tjenstemän vid Skånska Kommissariatet 12 till 13 månader, och meningen icke heller bör kunna vara, att utöfvandet af statens tjenstebestyr skall blifva föremål för entreprenad.
Hvad sedan vidkommer den andra uppgiften, innefattande en svär anklagelse, att Kommissariatet skulle så illa uppfyllt sin pligt, att dess upplösning fördröjts till den 27 Augusti 1850, ehuru bokslutet bordt kunna ske långt förut, så får jag, tillbevisande af uppgiftens grundlöshet i underdånighet, framföra: att i General-krigskommissariatets hufvudbok skulle ingå och redovisas, utom Kommissariatets egna utbetalningar, icke allenast de summor, hvilka under truppernas sammandragning år 1848 utbetaldes genom arméens Kommissariat i Skåne, utan äfven kostnaden för rustningarne till sjös både år 1848 och 1849, samt dessutom allt hvad som i och för dessa rustningar, genom Krigs- och Sundhetskollegierna, Förvaltningen af sjöärendena samt flera Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, blifvit förskjutet eller liqvideradt; att Kommissariatets tillvaro således var beroende af tiden för dessa liqviders och redogörelsers samt deröfver behöfliga förklaringars infående; att, på det Skånska Kommissariatets bokslut icke skulle uppehållas, utan kunna den 21 Maj 1849 afsliitas, General-krigskommissariatet måste öfvertaga flera af dess oafslutade liqvider; att slutliga redogörelserna från Flottans sfationer, hvilkas hufvudböcker icke kunde eller hehöfde vara afslutade förr än 12 månader efter räkenskapsårets utgång, icke hunno afskiljas och till General-krigskommissariatet inkomma flir 1848 års rustningar förr, än i Februari, April och Maj månader 1850, hvaremot det, genom förändrad handläggning, blef möjligt att för år 1849 erhålla deni ungefärligen samtidigt, eller i Maj och Juni månader påföljande är; att det General-krigskommissariatet åliggande granskningsarbete, som i afseende pä skeppsräkningar och marschkostnader var särdeles vidlyftigt och tidsödande, måste, ehuru det fortgick efter hand och en andre Revisor till påskyndande anställdes, nödvändigt erfordra någon tid efter räkenskapernas inkommande och förklaringarnes mottagande, för att bringas till slut och till liqvidernas bestämmande, hvilket således icke kunde medhinnas förr, än under loppet af Juni och Juli månader 1850; att General-krigskommissariatet ännu i Juli månad 1850 icke allenast från olika myndigheter erhöll räkningar och liqvider till godtgörande, utan äfven nådiga befallningar från Eders Kongl. Maj:t att verkställa återstående, då först bestämda, Utbetalningar, som borde i General-krigskommissariatets hufvudbok upptagas och redovisas; aft således General-krigskommissariatets fortgående göromål icke medgåfvo dess upplösning tidigare än med Juli månads utgång 1850, samt att Kommissariatet, i följd af en sednare utaf Eders Kongl. Maj:t anbefalld utbetalning, måste derefter ännu den 24 Augusti åter sammanträda;
att, eniir, såsom väl bekant är, en hufvudbok icke kan definitivt uppläggas förr, än alla deri ingående utbetalningstitlar och summor äro kända, General-krigskommissariatets omöjligen kunde börjas eller afslutas förr än som skedde, hvarföre ock det skäl för sannolikheten al dess tidigare fullbordan, sorn blifvit hemtadt — 289 — från inkommandet af Generalintendentens redovisning redan i Augusti 1849, innebär ett uppenbart misstag. l)å dertill kommer, att icke mer än 6 veckor efter upplösningsdagen, meji egentligen endast 3:ne efter sista utbetalningen, beräknades för sjelfva bokslutsarbetet, enär dervid sysselsatta tjenstemän icke uppburo aflöning längre än till den 15 September, och hvilken jemförelsevis korta tid ovedersägligen ådagalägger, att alla förberedande åtgärder, som kunnat äga rum för bokslutets möjligast skyndsamma fullbordande, äfven blifvit vidtagna, lärer Eders Kongl. Majit nådigst finna, att
Generalkrigskommissariatet icke är skyldigt till någon tidsutdrägt, sorn föranledt förhöjd eller utöfver det nödvändigaste förlängd aflöningskostnad, samt att det icke legat inom dess förmåga att inskränka den tid, fullgörandet af dess uppdrag ovillkorligen kräfde.
Jag kan derföre icke med tystnad förbigå, att mertalet af Rikets Ständers Revisorer, utan ringaste aktgifvelse på här underdånigst anförda förhållanden och fakta, hvilka likväl ur protokollerna lätteligen kunnat inhemtas, tillåtit sig inför Eders Kongl. Majit och Rikets Ständer, i uppgiften om anledningen till den dryga kostnaden, mot
General-krigskommissariatet framkasta den svåra beskyllningen, att genom försummelse och uraktlåtenhet hafva tillskyndat staten en förlust i följd af förlängd aflöning och deraf ökad utgift.
Om detta embetsverk, deri, under mer än 2ine år, ledamöter utan och tjenstemän i flera månader med nedsatt aflöning tjenst gjort, icke skulle kunna anses förtjent af offentligt erkännande för nit och oegennytta, har det dock obestridlig rätt att icke förnärmas genom ogrundade beskyllningar för ett motsatt handlingssätt.
Icke endast afseende på rättvisa och billighet, utan äfven det allmännas gagn och nytta synas mig bjuda Rikets Ständers Herrar Revisorer, hvilka, utgörande en delegation af den ena statsmakten, med ett vigtigt. uppdrag, äro oantastliga för det sätt, hvarpå detta fullgöres, att, i betraktande af sin egen upphöjda ställning samt med rätt uppfattning af denna statsinrättnings högre syfte, taga sig till vara för oriktiga och orättvisa anmärkningar, hvilka icke en gång ett öfverdrifvet eller missförstådt granskningsnit bör kunna ursäkta.
Ty leder detta till talrika orättvisor, misstag och småaktigheter i anmärkningarne, kan svårligen undvikas, att orsaken dertill sökes i bristande förmåga eller förut fattadt klanderbegär, hvarigenom slutligen hela denna statsinrättning skall beröfvas den aktning och det anseende, som dess af lagstiftaren afsedda ändamål, rätt uppfattadt, både påkallar och förtjenar. §. 2.
Härvid anser jag mig böra anmärka, att de arbeten vid Carlsten och Waxholm, hvilka, föranledda af ett befaradt krigsutbrott, bekostades af krigsrustningsmedlen, voro helt andra, än de nybyggnader, hvartill Rikets Ständer vid 1847 och 1848 års riksdag beviljat anslag, hvilka icke kunde eller borde från sitt afsedda ändamål förryckas. §. 4.
Rikets Ständers Revisorer, som med skäl förmodat, att någon tillgång, motsvarande besparingen i vanliga kostnaderna för de år 1848 bortkommenderade gardesbataljonerna, borde inom 4:de hufvudtitelns ordinarie anslag kunna beredas, tyckas dock betvifla, att denna tillgång blifvit använd till minskningen af kostnaden för 37.
— 290 — garnisonsförstärkningen i Stockholm.
Besparingen, sorn endast kunde uppkomma på bröd och gage samt uppgick till 7,534 R:dr 30 sk., har dock blifvit af Statskontoret aflemnad till Krigskollegii Underhallsafdelning, i hvars räkenskaper och hufvudbok den finnes upptagen bland tillgångar och afförd bland utgifter för ofvannämnde garnisonsförstärkning. §. 5.
Berättelsen omförmäler, att
General-krigskonnnissariatet varit så mycket mindre befogadt att bifalla upphandlingen af 93 skeppund hampa, som Befälhafvande amiralen i Carlskrona icke attesterat behofvet af upphandlingen, men förbigår deremot, att Förvaltningen af sjöärendena anmälde, att ifrågavarande parti hampa var högst behöfligt för de till utrustning anbefallda fartygen, samt att
General-krigskommissariatet icke saknade befogenhet att på denna anmälan göra fullt afseende. §. 0.
Som den här anmärkta upphandlings- och afsändningsåtgärd är af Förvaltningen af sjöärendena vidtagen innan General-krigskommissariatet inrättades, har jag anmodat bemälte embetsverk att sig deröfver yttra, och lär det af Förvaltningen afgifna underdåniga utlåtande barbos i underdånighet bifoga.
Eders Kongl. Maj.ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåte, C. MEYER.
Förvaltningens af sjöärendena underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse om granskningen af f. d.
General-krigskommissariatets räkenskaper.
Utaf ett Förvaltningen af sjöärendena tillhandakommet transsumt af Rikets Ständers Revisorers underdåniga berättelse, angående granskning af statsverkets jemte dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning för åren 1848 och — 291 — 1849, inhemtas, att, i afseende å f. d.
General-krigskommissariatets räkenskaper, Revisorerne i underdånighet anmält det förhållande, att 2,000 tunnor stenkol för Eders Kongl. Maj:ts Flottas i Carlskrona behof och 1848 års krigsrustningar blifvit, till ett pris af 2 R.dr tunnan, här i Stockholm af Förvaltningen upphandlade, men det visat sig, att varan kunnat, till samma pris, i Carlskrona upphandlas, hvarigenom kostnaderna för transport m. m. kunnat undvikas.
Ifrågavarande stenkols-upphandling ägde rum till följd af Varfs-chefens hos Förvaltningen, under den 8 Maj sistnämnde år, gjorda anmälan, det han, i anseende till total brist å skeppsvarfvet af större sorten Engelska stenkol, utöfver hvad för ångkorvetten Gelle erfordrades, funnit sig föranlåten för ångfartyget
Thor upphandla 1,000 tunnor, “hvilket qvantum", såsom orden i Varfs-chefens skrifvelse lyda, “lärer utgjort hvad inom staden genast kunnat anskaffas"; i anledning hvaraf, enär varfvet vore i behof af 2,000 tunnor bästa sort stora Engelska stenkol, bemälte Chef hemställde, det måtte Förvaltningen i Stockholm uppköpa och, så fort möjligen ske kunde, till stationen afsända 2,000 tunnor stenkol.
Enär detta parti var behölligt för då pågående rustningar, i afseende å hvilka största skyndsamhet var i nåder anbefalld, samt tiden alltså ej medgaf auktions anställande för upphandlingen, hlefvo den 10 Maj åtskilliga härvarande Handlande förekallade och kontrakt med den, hvars anbud fanns antagligast, upprättadt om lefverans af berörde 2,000 tunnor stenkol, samt med detsamma certeparti uppgjordt, oin deras ofördröjliga afsändande till Carlskrona.
Att den 20
Maj derstädes kunnat upprättas kontrakt om lefverans af 500 tunnor, hvilket i alla fall ej utgör mer än en fjerdedel af den reqvirerade qvantiteten, visar endast, att antingen sednare lefvereringstid varit för dessa 500 tunnor utsatt, hvarom revisionsberättelsen intet upplyser, eller ock att, under tiden irän den 8 till den 20 Maj, dessa stenkol blifvit till Carlskrona införda, hvilket förhållande icke kunnat inverka på Förvaltningens åtgärd, som endast kunnat grunda sig på Varfschefens uppgift om bristande tillgång i Carlskrona och anmälan om behofvet att skyndsamt erhålla de reqvirerade 2,000 tunnorna stenkol.
Förvaltningen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung!
Eders Kongl. Majlis underdånigste, tropligtigste tjenare och undersäter, .J. KKEIGER. P. G. HJELM.
K W. BAECKBORG. l>. ().
BÄCKSTRÖM.
Hollström. — 292 — Kongl. Förvaltningens af sjöärendena underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse om granskningen af Femte hufvudtitelns räkenskaper för åren 1848 oclt 1849.
Till underdånig åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts, under den 27 sistlidne Januari, Förvaltningen af sjöärendena meddelade nådiga befallning att med utlåtande inkomma i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse om verkställd granskning af riksstatens Femte hufvudtitels räkenskaper för åren 1848 och 1849, får Förvaltningen följande i underdånighet anföra: lievisorerne, som icke funnit något att anmärka mot de af Förvaltningen och Sjöförsvars-departementets Kommando-expedition bestridda utgifter å anslaget till skrifmaterialier och expenser, hafva, i likhet med hvad i föregående revisionsberättelser ägt rum, fästat uppmärksamhet vid otillräckligheten af detta anslag, och hem - w — . tar Förvaltningen häraf anledning att, med förnyande af sina, underdel! o tebruari 1848 och 5 Mars 1850 gjorda, utaf 1847 och 1849 års statsrevisioner föranledda, framställningar, underdånigst anhålla om nådig proposition till Rikets näst sammanträdande Ständer, att på Femte hufvudtiteln måtte uppföras till skrifmaterialier och expenser m. rn. för Sjöförsvars-departementets Kommando-expedition 400 R:dr och för Förvaltningen af sjöärendena med Konstruktionskontoret 4,100 R:dr, samt att dessa anslag matte blifva förslagsanslag, i likhet med hvad vid sednaste statsregleringen bestämdes i afseende på expens-anslaget för Eders Kongl. Maj-.ts Flottas stationer, samt redan tillförne ägt ruin med enahanda anslag för Sjöförsvars-departementets Kansli-expedition.
I anledning af hvad i revisionsberättelsen förekommer, angående den jemväl vid flera föregående statsrevisioner väckta frågan om material- och inventarie-oonti i stationernas samt lotsverkets hufvudböcker, far Förvaltningen underdånigst anmäla, att sedan Eders Kongl.
Majit, medelst nådig remiss af den 27
Maj sistlidet år, infordrat Förvaltningens underdåniga utlåtande i afseende å Rikets sednast församlade Ständers underdåniga skrifvelse i samma ämne af den 16 nästföregångne April, har Förvaltningen ansett sig böra häröfver höra samtliga stationernas Befälhafvare, samt, sedan från Stations-befälhafvaren i Götheborg yttrande den 23 dennes inkommit, numera blifvit i tillfälle att underdånigt utlåtande afgifva.
I fråga om forfattnings-samlingen rörande Flottan, hvars utarbetande varit Landshöfdingen in. ni. W. Gynther anförtrodt och hvarför, under hvartdera revisionsåret, utbetalts ett belopp af 800 R:dr, hafva Revisorerne, som inliemtat, att berörde arbete redan år 1848 så fortskridit, att fullständigt sakregister då blifvit upprättadt öfver hela författningssamlingen för tiden från och med år 1640 till och med år 1838, yttrat den förmodan, att någon vidare utgift för denna författningssamlings utarbetande icke ifrågakommer; och får Förvaltningen underdånigst tillkännagifva, att, ehuru, uppå Landshöfdingen Gynthers anmälan, det berörde författningssamling vore fullbordad och till slut registrerad, samt framställning i afseende ä tryckningen af ett sammandrag deraf, hvaröfver Förvaltningen, under den 5 Juli 1850, sig i underdånighet utlåtit, Eders Kongl. Majit, under den 17 i samma månad och år, i nå - — 293 — der tillåtit, att, emot det författaren förbunde sig besörja arbetets utgifvande pa egen bekostnad samt till Kronan afstode förlagsrätten, 250 exemplar af nämnde sammandrag finge, efter 4 sk. banko för hvarje tryckt ark, för Eders Kongl. Majts Flottas räkning inlösas, samt kostnaden, beräknad till omkring 3,125 R:dr, utgå af Femte hufvudtitelns anslag till oförutsedda utgifter; så har likväl, enär Förvaltningen icke ansett sig berättigad utbetala någon del af detta belopp förr, än arbetet fullständigt utkommit, någon utgift af Flottans medel för ifrågavarande författningssamling icke ägt rum sedan den i revisionsberättelsen omförmälda.
Beträffande slutligen Revisorernes anmärkning, att det betingade priset, 2 R:dr 40 sk. tunnan, för stenkol, hvilka Grosshandlaren J. E. Unman, genom kontrakt af den 27 April 1847, förbundit sig under loppet af 5 år vid Storjungfruns fyrbåk lefverera, vore alltför högt, så synes skälig anledning till denna anmärkning så mycket mindre förefinnas, som det, med hänseende till den långa transporten och svårigheten att vid härvarande försäkrings-inrättningar erhålla assurans för fartyg, som till slika transporter på kusten begagnas, ©tvifvelaktigt blefve förenadt med vida större både kostnad och risk för statsverket, om stenkolen här upphandlades och fartyg för transporten härstädes af Kronan befraktades.
Öfver de anmärkningar, hvilka i revisionsberättelsen förekomma mot stationernas räkenskaper, har Förvaltningen infordrat vederbörandes förklaringar, hvilka från Götheborgs station ej förr än den 24 dennes kommit
Förvaltningen tillhanda och nu i underdånighet öfverlemnas, jemte det remisshandlingen härhos återställes.
Förvaltningen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Storniäktigste Allernådigste Konung!
Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, *1.
KREUGER. P. G. HJELM. G. E.
LIIM)STEDT.
R W. BAECKBORG. P. (). BÄCKSTRÖM.
Stockholm den 27 Februari 1852.
Fr. Hallström.
- 294 — Befälhafvande Amiralens i Carlskrona utlåtande, i anledning af 1851 års Revisorers anmärkningar vid Flottans rä. kenskaper.
Till Kongl. Förvaltningen af sjöärendena!
Med skrifvelse af den 29 sistlidne Januari, har Kongl. Förvaltningen öfversändt ett transsumt af Rikets Ständers Revisorers, efter granskning af 5:te hufvudtitelns räkenskaper för åren 1848 och 1849, till Kongl. Majit aflåtna underdåniga berättelse, för att inom 14 dagar efter delfåendet meddela utlåtande deröfver.
I följd häraf far jag alltså härigenom anföra:
Vid l:sta §.:
Hvad korvetten Svalans nybyggnads- och mindre förändringskostnad vidkommer, så uppgår densamma rätteligen till (il,053 R:dr 21 sk., nemligen: 60,903 R:dr 38 sk., enligt afgifven liqvid den 24 Augusti 1849, samt sedermera tillkomna 149 R:dr 31 sk. 4 r:st. banko, oell utgör summan således ej 59,521 R;dr 22 sk. 10 r:st banko, såsom Rikets Ständers Herrar Revisorer anfört.
Att denna jernkorvett, som var det första jern krigsfartyg, som blifvit bygdt, fordrade en förändring, sedan försök dermed visat, att densamma i anseende till dess öfvertyngder af jern var alltför rank, torde ej böra anses som något väsendtligt, helst man ännu ej ägde erfarenhet vid så beskaffade krigsfartygs byggnad af en materiel, som förut ej dertill blifvit använd.