Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
No tar ii-pub lid-befattning en och ål denna institution gifver en med dess syftning öfverensstämmande utbildning, så all den må varda sä allmänt nyttig, som sig göra låter; samt derefter i Nåder framlägga samma förslag lill Rikets Ständers pröfning.
Prot. 1856—1858. 1 Sami. 1 Afd. 35 Häft. 2 10 Lag-Utskottets Betänkande N:o 64.
Ilo 64.
Ank. till Exp.-Utsk. den 28 Jan. 18S8, kl. l e. m.
Betänkande, i anledning aj väckt motion, angående Jörklar ing aj 45 Kap. 2 § Handels-balken.
Uti ett till Vällofliga Borgare-ståndet ingifvet memorial, har Herr Thomée andragit, att, enär stadgandet i 2 § 15 Kap.
Handels-balken, ”att bolagsmän ega svara alla för en och en för alla lill den handel, som för bolaget siutes, ”tolkas olika af lagfarne i fråga om tiden, när rättighet för fordringsegare inträder alt hos delegare i solidariskt bolag utkräfva bolagets gäld, samt bestämdhet i denna del vore destomer nödig, som delegarne i åtskilliga af Kongl. Maj:t oklroyerade enskilda Bankbolag hafva solidarisk ansvarighet, utan att den för dessa bolag gällande särskilda lagstiftning i omförmälda hänseende innefattade annan föreskrift, än en hänvisning till allmänna lagen eller lill nyssberörda lagrum, — ett förtydligande deraf alltså vore af högsta behofvet påkalladt; i anledning hvaraf Herr Thomée yrkat, ”att Rikets Ständer måtte i vederbörlig ordning besluta om och på hvad sätt samma lagrum bör förklaras.”
Delta memorial bar blifvit öfverlemnadt till Lag-Utskottet; men då motionären ej ehs antydt syftningen af den lagförklaring, han sålunda äskat, än mindre dertill framställt förslag, och då Utskottets i 54 § Regerings-Formen och 33 § Riksdagsordningen utstakade bestämmelse alt utarbeta till Utskottet remitterade lagförslag icke kan innebära något åliggande att företaga utarbetning af lagar, utan annan ledning än uppgiften om ett befintligt behof, äfven om samma behof skulle vara verkligt; så, enär det ändamål, motionären synes söka dessutom svårligen kunde vinnas utan en helt och hållet omarbetad lagstiftning angående bolag, lämpad efter de förhållanden, som en tilltagande industri och nyare tiders associationsanda framkallat, anser Utskottet ifrågavarande memorial icke föranleda någon annan Utskottets åtgärd, än en vördsam hemställan, om icke detsamma må lemnäs utan afseende.
STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1858. Lag-Utskottets Betänkande JYl 65. 1 N:o 65.
Arik. till Exp.-Utsk. den 6 Febr. 1858, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om ändringar i konkurslagstiftningen.
Under de öfverläggningar, som hos Rikets Ständer förefallit angående hvilka åtgärder, å det allmännas sida, borde vidtagas med anledning af det financiela betryck, som under sednaste tider inom handels-verlden uppenbarats, och som här i riket nödsakat en mängd affärsmän att till borgenärers förnöjande afträda sin egendom, har uppmärksamheten blifvit fästad på behofvet af en förbättring af gällande konkurs-lagstiftning.
Sådant har nemligen skett inom Vällofliga Borgare-ståndet uti särskilde af Herrar Björck och Stolpe, under åberopande af Riksdags-ordningens 56 §, väckta och till Lag-Utskottets behandling öfverlemnade motioner, öfver hvilka det således tillhör Utskottet att sig yttra.
Ehuru behofvet af en omarbetning utaf gällande konkurs-lag af båda motionärerne förutsättes, äro likväl de förslag, som af dem framställas, till sin omfattning väsentligen olika.
Herr Björck har nemligen inskränkt sig till påyrkande af den förändring i berörde lag, som syntes behöflig för afhjelpande af den bland de olägenheter, hvilka, föranledda af lagens brister, vore mest framstående.
Denna olägenhet läge, efter motionärens omdöme, i det förhållande, att konkurs-förvaltning omöjligen kunde undvikas, derest icke alla de borgenärer, hvilka hafva förfallna fordringar, derom öfverenskomma, samt att öfverenskommelsen måste träffas under den korta tid, som förflyter emellan konkursens början och fattandet af beslut om offentlig stämnings Itih. till R.
Prat *orc. 7 Sami. 1 Afd. """ i 2 Lag-Utskottets Betänkande JW 65. utfärdande.
En fullt tillfredsställande förändring af berörde förhållande kunde emellertid icke till vägabringas, utan en mera omfattande omarbetning af ifrågavarande lag; men om tiden utsträcktes för uppgörelse af godvillig förening med borgenärerne i de fall, der en sådan uppgörelse borde få ega rum, gjordes dock mycket, som lände till såväl allmän, som enskild båtnad; och det är till följd häraf, som Herr Björck föreslagit »att domstolarne må ega, att, sedan konkurs yppats och de i orten vistande borgenärerne blifvit hörde, samt gode män valde, medgifva gäldenären två månaders anstånd, innan offentlig stämning beslutes, derest af de närvarande borgenärerne de, som tala för minst två tredjedelar af det anmälda fordringsbeloppet, förena sig med gäldenären i anhål an derom.» Herr Stolpe åter har, ehuru äfven han med afseende å inträffade förhållanden funnit att konkurs-lagstiftningen i vissa delar genast borde förändras, dock ansett de genom samma förhållanden uppenbarade brister i denna lagstiftning vara af den betydenhet, att en total omarbetning deraf måste ske.
Hans framställning afser derföre att, jemte åtgärders vidtagande för vinnande af sistnämnde ändamål, parmela förändringar emellertid måtte beslutas i gällande konkurs-lag, för undanrödjande af de brister deri, hvilka, efter hans uppfattning, under närvarande financiela brytning skulle bidraga till ruinerande af mången redlig gäldenär och till opåräk nade förluster för borgenären.
Dessa brister voro nemligen: dels det i 28 § konkurs-lagen stadgade förbud mot försäljning af gäldbundet bos egendom på annat sätt, än genom offentligt utrop, såvida icke samtlige, vid derom utlyst borgenärs sammanträde närvarande fordringsegare dertill samtycka; dels saknaden af föreskrifter om lagligt sätt för upprättande af förlikning eller ackord mellan gäldenär och borgenärer; dels ock den i konkurs-lagen prioriterade fordringsegare medgifna rättighet att deltaga i öfverläggning och beslut om föryttring af egendom, hvars realiserande i de flesta fall ej är för betäckande af desse borgenärers fordringar be höflig, eller derpå utöfvar något inflytande.
Beskaffenheten af dessa brister vore lätt insedd.
Om t. ex., hvad den först antydda beträffade, den massa af lös och fast egendom, som under sista veckorna blifvit af många större handelshus här i hufvudstaden till borgenärer afträdd, komme att samtidigt å auktion föryttras, skulle säkerligen varulager, skeppsparter, hus samt bruks- och landtegendomar bortslumpas till vanpris, hvaraf följden åter blefve, dels att cessionanter, hvilka genom eD småningom och under hand skeende realisation skulle kunna ej allenast betala fullt, utan äfven erhålla öfverskott, bragtes till fullkomlig undergång, dels ock att oprioriterade borgenärer kunde få vidkännas betydliga förluster; hvartill komme ett för det allmänna välståndet i landet menligt förhållande, det nemligen att ett all mänt och plötsligt fallande i varuvärdena under deras normala och skäliga ståndpunkt svårligen stod att undvika.
Men emellertid kunde, om än en realisation under hand af egendom, som blifvit till borgenärer afträdd, syntes i högsta måtto förmånlig och derföre påyrkades af de fleste borgenärerne, de öfrige, ehuru egande Lag-Utskottets Betänkande M 65. 3 jemförelsevis obetydliga fordringar, emot en sådan realisation sätta sitt lagliga veto; och samma hinder mötte jemväl för tillvägabringande af ackord, hvilket medförde icke mindre menliga förhållanden.
Det vanliga och billiga vilkoret för dylika uppgörelser vore väl, att alla oprioriterade borgenärer skola njuta lika rätt, men erfarenheten hade dock visat, att en och annan ej kan förmås att med sin underskrift godkänna ackordet, utan att tillförsäkras full betalning eller högre utdelningsprocent än den öfverenskomna, hvilket hade till följd antingen att denna procent för de redlige och välvillige borgenärerne minskades, eller ock att gäldenären tvingades att, genom hemliga anticipationer på framtiden, lägga grund till nytt obestånd.
Derföre hade ock i flera andra länders konkurs-lagar minoriteten i förevarande hänseende blifvit underkastad en mera eller mindre förstärkt majoritets godtfinnande; och grundsatsen hade äfven varit adopterad i en särskild konkurs-lag för köpmän, som i sjuttonde århundradet gällt här i riket, åtminstone i de större städerna.
För affärslifvet vore samma grundsats jemväl af yttersta vigt.
Sådant synes äfven under sednare åren hafva blifvit mer och mer hos oss insedt; hvadan frågan om grundsatsens återupptagande jemväl utgjort föremål för öfverläggning; och på grund häraf samt de anmärkningar, hvartill gällande konkurs-lag i öfrigt gåfve anledning och hvilkas riktighet erfarenheten skulle länge vitsordat, har Herr Stolpe föreslagit: »att Rikets Ständer måtte till Kongl. Majit aflåta underdånig skrifvelse, med anhållan, det Kongl. Majit behagade för härnäst sammanträdande Ständer framlägga förslag till en i allo omarbetad konkurs-lag; men att Kongl. Majit, intill dess en sådan mera genomgripande åtgärd kan varda genomförd, måtte uti utfärdande nådig förordning stadga följande ändringar och tillägg i konkurs-lagen af den 12 Mars 1830, att åtminstone gälla i afseende på sådane i konkurs-tillstånd försatte personer, som tillhöra köpmans-klassen eller eljest äro lagligen förpligtade att öfver näring och rörelse hålla bok och räkning på föreskrifvet sätt, nemligen: att, då anledning förekommer, det gäldenär kan till större eller mindre del godtgöra sina fordringsegare eller hvad man kallar bjuda ackord, samt gäldenären önskar, att hans konkursmål må komma till en sådan uppgörelse, gode männen eller sysslomännen skola, på grund af en sådan anmälan, vara pligtige att i laga ordning kalla vederbörande borgenärer, för att öfver ackords-anbudet höras; att sagde anmälan skall göras sist före tredje uppropet i konkursen och sammanträdet utsättas icke tidigare, än att inställelse-dagen förbigått, så att af inkomna bevaknings-handlingar 4 Lag-Utskottets Betänkande JYi 65. fullständig kunskap om summan af bevakade fordringar må erhållas; att sysslomannen dervid skola för borgenärerne framlägga en fullständig öfversigt af boets ställning, med afseende på till gångar och skulder, samt förslaget till ackords-uppgörelse; att ackordet skall anses vara af samtlige fordringsegare antaget, såvida minst fidelar af de vid sammanträdet närvarande borgenärer, hvilka tillsammans innehafva minst fidelar af de behörigen bevakade och edfästade fordringarne till det belopp, som vid skriftvexlingen lemnats obestridda, derpå ingå; att borgenärer, som för sina fordringar äskat förmånsrätt, icke må ega att för dessa fordringar föra talan vid sammanträde eller i omröstningen deltaga, såvida de ej från den sökta förmånsrätten afstå; att den sålunda bifallna och af vederbörande underskrifna ackords-uppgörelsen jemte de vid sammanträdet förda protokoll skola, genom sysslomännens försorg, inom viss tid inlemnas till konkurs-domstolen,
hvilken det må åligga att, derest laga hinder ej mötte, uppgörelse fastställa och förlikningsdom utfärda; att såsom sådant hinder må anses, om påstående blifvit emot gäldenären väckt angående ansvar för vårdslöshet eller bedrägeri, i hvilket fall först deröfver må dömas, och ackordet icke af domstolen fastställas, såvida gäldenären i nämnda hänseende pröfvas saker; att egendom, deri fordringsegare ej har panträtt, äfvensom förpantad egendom, då panthafvarens fordran utlöses, må kunna försäljas utom auktion, då gäldenären jemte en majoritet af borgenärer, så beskaffad som ofvan är sagdt, derom äro ense.» Hvad sålunda blifvit anfördt och föreslaget, har Utskottet tagit i öfvervägande; och då pröfningen af de yrkanden om konkurs-lagens förändring i vissa delar, som blifvit framställde, isynnerhet af Herr Stolpe, i viss mån påkallar bedömandet af de grundsatser, hvilkas antagande skulle föranleda en total omarbetning af samma lag, anser Utskottet sig till en början böra meddela yttrande öfver det väckta förslaget om åtgärders vidtagande för tillvägabringande af en dylik omarbetning.
Utskottets åsigt i denna del är emellertid redan antydd i det utlåtande, som Utskottet vid detta riksmöte afgifvit i fråga om partiela förändringar i gällande kon kurslag; och den öfverensstämmer med motionärernes.
Lag-Utskottets Betänkande M 65.
Då man forskar efter orsaken till det klander af nämnde lag, som lange låtit sig förnimmas, under sednare åren städse tilltagit och jemväl vid särskilda tillfällen inom representationen blifvit uttaladt, visar sig hurusom detsamma är riktadt emot de hufvudsakligaste grundsatser, hvarpå omförmälde lag är bygd.
Dessa grundsatser äro hemtade från de äldre Tyska konkurslagarne, som åter voro en genklang af den Romerska rätten, hvars omenskliga hårdhet emot gäldenärer, ehuru mildrad under Roms sednare lagstiftnings-period. är genom historien kunnig.
Grundtanken i de lagar, som således tjenat våra lagstiftare tili förebild, var ock den: att hvarje gäldenär, som ej kunde fullgöra sina förbindelser, borde betraktas såsom om han i mer eller mindre män uppsåtligen bedragit sina borgenärer, eller, med andra ord, att skuld vore brott och gäldenären derföre hemfallen under lagens stränghet.
Visserligen hafva åtskilliga modifikationer härutinnan hos oss egt rum; men flera stadganden i vår konkurslag, såsom förbudet för cessionanten att, förrän första dom i konkursen gifven är, vistas utom sitt hus, borgenärs rätt att bevaka honom derstädes m. m., antyda dock tillvaron af ett anklagelse-tillstånd, som drabbar den redlige gäldenären likasom den oredlige.
Att denna uppfattning af saken motverkat konkurs-lagstiftningens egentliga ändamål, är af erfarenheten tillfyllest bekräftadt.
Åtgärden att vid iråkadt obestånd till borgenärernes förnöjande afträda sin egendom har nemligen, i stället att innefatta ett af rättskaffenheten påkalladt steg, vanligen ådragit gäldenären misstankar om mindre redlighet, för att ej säga straffbar oärlighet; och följden har varit den att gäldenärer ofta sökt, genom alla upptänkliga medel, i det längsta hålla sig uppe, hvilket åter, då sådant ej vidare låtit sig göra, verkat derhän att deras ställning försämrats till borgenärernes skada.
I åtskilliga andra Europeiska staters konkurslagar har det ock vid ansvar blifvit ålagdl den gäldenär, som befinner sig nödsakad att sina betalningar inställa, att sin egendom afträda, då vår konkurslag, enligt dess första §, deremot gör sådant beroende af gäldenärens vilja, hvilket öppnar tillfället för närboende borgenärer att blifva gynnade på de öfriges bekostnad.
Ett åläggande i denna del är således ej allenast i gäldenärens, än äfven i borgenärers samt följaktligen i den för affärslifvet så vigtiga allmänna kreditens intresse.
Med afseende å detta lif har man ock annorstädes funnit nödigt särskildt lämpa konkurs-lagstiftningen.
Huru olika är ock icke en affärsmans ställning med andra personers?
Derpå inverka mångfaldiga af honom oberoende förhållanden Hufvudverktygen för hans yrke äro penningar och kredit.
Han behöfver kredit för att erhålla penningar, och penningar för alt ega kredit; och saknas bådadera är alltså insolvensen inne.
Men i denna belägenhet kan den mest redlige och samvetsgranne affärsman utan eget vållande råka.
Orsaken kan nemligen ligga i bristande punktlighet hos hans affärs - 6 Lag-Utskottets Betänkande M 65. vänner vid sina förbindelsers uppfyllande; i dessa så ofta skiftande konjunkturer, som tryckande och hämmande inverka på marknaden, afsättningen och prisen; i misslyckade, om än i sig sjelfva välberäknade, spekulationer; i affärsvänners fallissementer; i de olyckor till sjös och lands, för hvilka hans varu-transporter äro utsatte; i stora, för handeln ofördelaktiga, politiska tilldragelser m. m.; och dessa förhållanden kunna af lagstiftaren ej förbises.
I desamma låg äfven, på sätt annorstädes blifvit anmärkt, den ursprungliga anledningen till de särskilda lagar, hvilka redan tidigt i afseende å affärsmän mildrade den eljest stränga fordrings- och executions-rätten mot gäldenär, och som för honom erkände såsom billigt detta beneficium cessionis bonorum, hvilket innebar en laglig eftergift af gäld, som en redlig affärsman icke kunde betacka genom afträdande af hela sm förmögenhet: en förmån, hvilken ännu i åtskilliga länder enligt lag är honom medgifven, men som åter andra länders nyare lagstiftningar, vid noggrannare öfvervägande af rätts-idéens kraf, upphäft och deremot i annan ordning och på ett med borgenärernes anspråk mera förenligt sätt sökt att ersätta.
Denna ordning är nu af Herr Stolpe anvisad genom förslaget om ackord, hvarigenom det skulle blifva en möjlighet för den redlige gäldenären att kunna afbryta iråkad konkurs, genom uppgörelse med sina borgenärer, utan att dervid, på sätt hos oss är förhållandet, bero af hvarje särskild borgenärs godtycke.
Den grundsats, hvarom således är fråga, har ej heller, efter hvad motionären anmärkt, varit fremmande för vår lagstiftning.
I sjuttonde seklet gällde nemligen en särskild lag för behandling af köpmäns konkurser; och i denna lag förklarades uttryckligen, att om den gäldenär, som utan eget förvållande råkat i konkurs-tillstånd, träffade ackord med de flesta af sina borgenärer, borde de öfriga ställa sig ackordet till efterrättelse.
Denna lag har väl måst träda tillbaka för våra sednare lagstiftares helt och hållet juridiska åskådningssätt; men man får icke förgäta att krediten, hvilken, såsom handelns och industriens mäktigaste häfstång, måste omsorgsfullt af lagstiftaren omhägnas, ordnas efter grunder, hemtade, ej ensamt från civil-rätten, utan ur kreditens egna lagar; och då det ej kan vara förenligt med affärshfvets väl betänkta fordringar om en för de fleste borgenärer fördelaktig uppgörelse måste falla för en endas envishet, synes man ej böra draga i betänkande att i vår lagstiftning åter upptaga en grundsats, hvars vigt för affärslifvet bekräftas af det vidsträckta erkännande densamma vunnit och alltjemt vinner hos andra civiliserade folk.
Affärslifvets fordringar i förevarande hänseende äro emellertid företrädesvis säkerhet, att afträdd egendom varder till borgenärers förmån rätt förvaltad; och att hvar och en deraf erhåller, hvad honom tillkommer; samt skyndsamhet i de åtgärder, som för ändamålet fordras.
Lag-Vtskottels Betänkande JM 65.
Då man emellertid jemför hvad yår konkurslag härutinnan innehåller med de föreskrifter som derom äro gifna i utländska lagstiftningar, lärer man icke tveka att gifva dessa sednare företrädet
Den skiljaktighet, som i detta afseende förefinnes, härrör jemväl af väsentligen skiljaktiga grundsatser.
Ehuru konkursen endast har till ändamål en hqvidations-process emellan gäldenären och borgenärerne, på ena sidan, och emellan borgenärerne inbördes, på den andra, har man likväl här gjort gäldenärs och borgenärers alla anspråk till föremål för domstols judiciela behandling, äfven om någon tvist emellan de intresserade rörande liqviden ej uppstår, hvilket deremot i åberopade lagar ej är förhållandet; — Och då konkursmassans förvaltning helt och hållet blifvit hos oss öfverlemnad till gode män eller syssloman, utan annan kontroll, än den borgenärerne sjelfva kunna utöfva, hafva omförmälde lagar bredvid gode män och syssloman ställt en offentlig person att leda utredningen af konkursmassan, att vaka deröfver att massan varder förvaltad till borgenärernes fördel, samt alltså att förekomma den osäkerhet och de förluster, som gode männen eller sysslomännen kunna, genom sina åtgärder, tillskynda borgenärerne, dock utan att göra någon inskränkning i de sednares rätt.
I begge nu omförmälta hänseenden har man ock funnit gällande konkurslag isynnerhet bristfällig.
Man har nemligen anmärkt, att då domaremaktens inblandning i ena fallet vore obehöflig och blott ledande till långsamhet, saknaden af en offentlig kontroll af den beskaffenhet, nyss är antydd, i det andra minskade den säkerhet, som det läge i allmänna kreditens intresse att betrygga och för hvilket ändamål Staten alltså borde mellankomma; och befogenheten af denna anmärkning synes, efter hvad Utskottet redan yttrat, ej kunna förnekas.
Då ingen tvist är, fordras ej någon pröfning af domaren; och en oomtvistad rätt bör derföre ej uppehållas i afvaktan på sådan pröfning.
Här är blott fråga om liqvid, och den kan verkställas af den, hvilken konkursmassans utredning åligger; och i den offentliga kontroll, som i andra länder blifvit satt öfver massans utredning, har man funnit ett verksamt medel att förekomma den långsamhet uti ifrågaställde hänseende, hvaröfver hos oss förljudes en allmän klagan.
Det system i afseende på konkurssakers behandling, hvars hufvudsakliga grunddrag nu blifvit angifna, är redan gammalt i vissa länder.
På sätt är vordet förmäldt, har det blifvit framkalladt genom affärs-Iifvets behof; och dymedelst har konkurslagstiftningen , lika som vexelrätten, kommit att hänföras under den allmänna handelsrätten, hvilken utbildats i samma mån som handel och industri tilltagit och utvecklats
Denna rätt, till stor del grundad på de inom handelsverlden strängt iakttagna usancer, måste emellertid, till följd af handelns kosmopolitiska natur, så vidt ske kan, uniformt utbildas i de stater, hvilka deltaga i verldshandeln; och deraf förklaras, att de under omförmälde rätt hänförde lagar, och således äfven de angående konkurssaker, i sednare tider varit föremål för omarbetning i flera andra länder, dervid före - 8 Lag-Utskottets Betänkande M 65. nämnde grundsatser vunnit tillämpning ehuru i mer och mindre modifierad form.
I allmänhet har dock den Franska konkurslagen härvid tjenat till mönster.
Äfven hos oss hafva röster höjt sig för adopterande af samma grundsatser och således för en omarbetning af gällande konkurslag.
Sådant förordades uttryckligen af den Kommitté, som efter '1850-51 årens riksmöte af Kongl. Majit nedsattes, för ordnande af våra financiela förhållanden.
Det synes alltså som skulle man ansett det förslag till konkurslag, hvilket, i sammanhang med andra lagar, blifvit utarbetadt, ej vara tillfredsställande.
Deri har man ej heller i hufvudsaken afvikit från de principer, som, olika de i de fleste andra länders lagar antagna, i denna del af lagstiftningen hos oss gälla.
Sverige står likväl icke numera isoleradt från den öfrige handeisverlden.
Derom vittna nu inträffade och, såsom anledning till förevarande framställning, åberopade förhållanden; och som dessa förhållanden bidragit att öka olägenheterna af de brister, som förelinnas i gällande konkurslag och hvilka, ehuru endast till en del här ofvan antydda, äro af den beskaffenhet, att de blott genom en total omarbetning af samma lag kunna afhjelpas, hvaraf behofvet att en dylik omarbetning varder skyndsamt verkställd ytterligare ådagalägges, föranlåtes Utskottet vördsammast tillstyrka, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse anhålla, del täcktes Kongl, Majit låta utarbeta, samt, der så ske kan, för Rikets näst sammanträdande Ständer framlägga förslag till ny konkurs-lag, äfvensom lill de delar af lagstiftningen i öfrigt, som dermed stå i oskiljaktigt sammanhang.
Det återstår således för Utskottet att besvara frågan angående konkurslagens partiela förändring intilldess en omarbetad, ny sådan lag kan varda antagen.