Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
53, [1469] ya:o): ()) !OH ()); () &gt;: (yrr^) &gt;:o): () &gt;: ()) 7r)) !ö) !0) !0) !t)) !0) !0) i ()) i ()): ()) i (&gt;): (j ?TOTrjr 40,000, 25,000, 15,000, 10,000, 5,000 Öfverthuns omtyckta Hönsgårds Ä g g, fina Löskoknings- o. Mat- ägg.
Äggaffären Gallina, Ägg.
Samuelsberg, Motala i februari 1890. pas på annat sätt, än att Modetidniugen sän- des i korsband dir. från expedition.
Då till- kommer dock porto.
då att träffa de flestes.
Idun har sitt b e - stämda område och uppgift — och den är icke att konkurrera m e d romanbladen!
E n krona i kvartalet för Idun e n s a m; med Modetidningen k r.
1: 6 5.
Dylikt kan ej intagas.
Zps.
Föga intressant.
Spekulant.
A f egen erfarenhet kunna vi intyga, att hrr H j a l m a r Peterson &amp; C:is s. k.
» N y a Fällstol » fullt håller, hvad o m d e n - samma utlofvas.
Svagsynt.
V i skulle gärna gå eder önskan till mötes, m e n innehållets rikhaltighet lede naturligtvis, ' om endast den större, mer s k r y m - mande stilen användes.
N e j, det hafva de e j, o m de vilja efterfölja de enklaste reglerna för publicistisk takt.
Signe W — a.
D e efterfrågade numren fin- nas, äfvenså permar.
Permar för 1888 finnas till ett pris af k r.
1: 25. fabriks- [1642] lligaste och renligaste fasta bränsle för kaminer) 5.
1: 25 pr hektolil Kronor tvål är märke.
- m •im Mia detatjaffärer.
med vid- stående k försal] QT ' Breflåda.
E. i S.
Signor Homo.
t dicinska tvålar.
Hvarje Erik Sch v / eder &amp; C:o, Malmö.
Generalagenter f ö r Sverige.
(- i?)
[1662] 0 C rekommenderas som erkändt bästa me- Säljes i välförsedda G N:r 4 1 2.
O m man varsamt bestryker vår- torna m e d karbolsyra, försvinna de inom några dagar.
1) T a g litet bättre reda p å er u t - valdes karaktär, och ni skall förmodligen själf finna svaret på frågan.
2) Brott är en lagterm.
Kalla det otacksamhet.
— — D e t äktenskap, som ej är grundadt på föräldrarnes välsignelse, måste blifva olyck- ligt.
Föräldrarnes välsignelse bygger barnens bo.
Tror N i, att m a n ej kan lita pä för- äldrars, syskons och vänners o m d ö m e n?
K ä r - leken är blind, själf förbiser man en hel del hinder, hvilka inom äktenskapet blifva out- härdliga, och som kanske edra vänner förutse.
Fjärde budet är det första, som löfte m e d sig hafver; då man m o t deras samtycke ingått ett förbund, blir det vanligtvis olyckligt.
2) M a n kan j u vänta, kanske att deras o m d ö m e ä n - dras, ©ch n i dä blir en lycklig maka.
Bida tiden, och d e t reder sig bättre, än n i tror.
Hoppet är det sista, vi lemna här p ä jorden.
Adalbert.
R e d a n förut allt för öfverhopade med novellistiska bidrag, kunna vi ej denna gäng reflektera å ert anbud.
Henrik Gahns litet antal Lottsedlar fin- ännu kvar till salu hos och de flesta bokhand- i riket.
J. JAKOBSSON, Juvelerare &amp; Guldsmed SÖDERHAMN.
[1608] [1573] ärmar till 3: 50 pr st. O. W I L L I A M S O N, B o r å s.
Den äkta, världsberömda " Hjälm-Puts-Pomadan " tillverkas endast hos oss, och torde kö- pare tillse, att askarne äro försedda med vår firma Adalbert Vogt &amp; C:o. Underhaltiga och värdelösa efterap- ningar bör tillbakavisas.
Teoktonius, Stockholm.
Axel Bergmark &amp; C:o., Göteborg.
[1606]
saker skickas mot efterkraf Dubbelt porto torde medsändas.
[1349] 1 S 9 0 års i nya, moderna mönster, BARDER, Rullgardiner, prima oljemålade samt enklare sorter, Rullgardinsväf, prima amerikanska Rullgardinstillbehör, Gardinstänger (Portierer) med ringar, Gardinrosetter, Kornischer m. m. till / billiga priser.
- Allm.
Frö-priskurant 14 j XtäPiJJ, J SVENSONS Fröhandel St. Nygat n 26.
V K I T.
M O D N I - Permar till Mnn utdelas TifTI Mynttorget l ri3661 Pianomagasin.
F l y g l a r, P i a n i n o s, T a f f l a r och O r g l a r från la och utländska utmärkta Fabriker t i l l d e b i l l i g a s t e priser.
Ständigt lager af F l y g l a r från Bliithnei och P i a n i n o s från G.
PETTERSSON &amp; Komp., 38 Regeringsgatan 38. f0F " Flyglar, Tafflar och Pianinos från J.
1 [367] Prö v f a Svea-tyget!
Profver sändas endast, då 20 öre bifogas. '
" • ' • _ nde ett ele- J (Om Nygatan 20 öre 33 i gåe Stockholm.
t 20- [1507] å 24- V ') Lilla frimärken insän- 17, gan - A. mer / \ das till Skandi- sid. profnum / navisk Modetid- H.
i fint koloreradt 1 o m s l a g a f d enlö- I 1.
ning, Stockholm, - A. i erhål es pr om - pande årgången.
J ±8Mg jBARA 20 E Ö nd R ast E n:r.
1 j — j finnas nu tillgängliga i på samma gång e l e g a n t och p r a k t i s k u t - s t y r s e l, så att damm och smuts ej häfta vid dem.
Priset är i år 1 K r o n a / Häftet innehål- Ö 1 ler mer än 50 yp- / perliga il ustrat.
j jemte beskrifhin- n.
l gar öfver drägter, ii hattar, handarb 33., (monogram m. m.
Med utmärkt högaktning det präktiga brud- (utstyrs el numret) — betingar ett fl pris af 40 öre.
1 Tio n:r lemnas f forij; 2oför 2,5o-) 0 5 G U S T A F H O L M B L O M j m KAPP-FABRIK " 38 Ves e t r å l ngga a t n 38 | Hxrar Isan - verlsligt godt te erliål as A?
ugust Julius OI » S!
Frithiof Hellberg Bed.
(1359) Nedra botten, I 0.
n _____, Mina äkta teer säljas endast kontant, och då alla mellan- händer undvikits, kunna de lemnas billigare än hos någon, hvilket ock b3visats af att, _ „ •,.
111352] U Kongl.
U^F " omsättningen 1889 fyraäubblats.
Spceri-, Vin- ocä Delikatessmagasin " ^jf i parti och minut, 38 Drottninggatan 38.
Pr efterkraf, postförskott i 1: 80, 2, 2: 40, 2: 80, 3, 3: 60,4: 80 pr J kilo (för 15 kronor fraktfritt).
2 6 7 0 x 1 0] [1398] l, JOH.
ÖHRVALLS Prakt s i k Konstväfnadssko a 143 S b i e y g l l a a t n 45 Stockholm.
Bekommende- rar sin tillverk- ning af varakti- ga, praktiska o.
sändes 1 (1375) Plissé- och Persiennefabrik gratis, _________ [1657] Jiujvudlonioz.-.
Alla och f l returneras (dock genast) mot fraktkostnaden.
N:r 21 (127) Fredagen den 23 maj 1890.
Iduns- Mode- och Mönstertidning F ö r » Platssökande- ocli » Lediga platser » 1 kr.
Charlotte 3:dje år g. Utg-ifning-stid: h v a r j e h e l g f r i fredag.
Byrå: Drottninggatan 4 8, 1 tr. Lösnummerpris: 15 öre Prenumeration sker i landsorten å post- anstalterna, i Stockholm hos red., i boklådorna och tidningskontoren.
Randel.
peldynan.
Till och med den väderbitne fiskaren, som med senstark arm vant sig att brottas med Vetterns ostyriga vågor, skall man under vinter- kvällarne finna hafva ut- bytt fisknätets grofva ma- skor mot de jämförelse- vis oändligt fina, hvilka mätas med omfånget af en knappnålsspets.
Inga händer äro för grofva, och ändå är denna konst så fin; icke minst därför att den lemnar alla fa- miljens medlemmar till- fälle att mer eller min- dre bidraga till det ge- mensamma underhållet.
De gamla klostren lemnade oss bland andra kulturarf äfven spetsknypplings- konsten.
Den anses in- förd i landet omkring början af 1400:talet.
I cellens dystra ensamhet blef spetsknypplingen en förströelse emellan fasta ocli bön, och den är än- nu i dag de betrycktas stöd, på samma gång dess frukter äro världsda- mens stolthet, vare sig en af dessa mästerliga spetsar pryder den väl parfymerade brudnäsdu- ken eller genom hennes försorg, till den himmel- ske brudgummens ära, smyckar täckelset kring altarets rand.
Såsom en äkta kloster- skapelse fortfar knypp- lingen egendomligt nog att så företrädesvis hafva hemortsrätt på den gamla klostergrunden, i Vadste- na och dess omnejd, att tnao med föga framgång försökt att odla densam- ma på andra håll.
Detta torde komma sig däraf, att människorna rent af upp med densam- vaxa ma.
Bamet lär sig hand- tera knyppelpinnarna vid tidiga år, och ännu i ål- derns höst, då orkelslös- heten inträder, ser man såväl gubben som gum- man sysslande vid knyp- fr Om du, som resande, passerar en mindre gata i Vadstena och kastar dina blickar in genom ett fönster, skall du nä- stan i hvarje sådant finna en eller flere af dessa konstiga tingester, hvilka bära namnet knyppeldy- nor.
V i d närmare be- traktande skall du äfven finna med hvilken förvå- nansvärd färdighet dessa flitiga händer kasta sina knyppelpinnar » härs och tvärs », under det trådar- ne villigt slingra sig mel- lan de väldiga kolonnerna af knappnålar, hvilka i ordnade leder forma mön- stret.
För den oinvigde ser detta mycket konstigt ut, det må nu gälla att knyp- pla » udd och stad » —
IDUN 1Ö9Ö Allt hvad som förtjänar att göras, förtjänar att göras väl.
JjORD knypplingskonstens A B C, med endast fem par pinnar — eller den fotsbreda altarduksspet- sen med sina tjocka lantrådar, mandlar och dylikt, hvartill stundom behöfvas 4 0 0 par pinnar.
Ja, större arbeten finnas, som kräfva ännu många flere och göra behofvet af dy- nans storlek så betydligt, att den knypplande icke kan sitta, utan måste gå framför den- samma.
Endast undantagsvis gifvas dock skicklighet och herravälde öfver mönstret för så storartade arbeten.
Sedan århundraden tillbaka har sålunda denna hemslöjd varit en väsentlig inkomst- källa för sin ort, men beklagligtvis har denna delat öde med så mycket annat här i värl- den, som icke följer med sin tid eller icke handteras med sorgfällig vård.
D e gingo från stuga till stuga utan förändring, och utlandet kom med nya, sirligare former och billigare priser, ehuru med långt ifrån lika värdefulla arbeten.
I följd häraf var spetsknypplingen under 1870:talet i ett till- bakagående, som väckte alvarliga bekymmer.
Verksamma händer funnos i mängd, men för- bättrade former voro af nöden, och därtill kräfdes en ordnad afsättning.
V ä l funnos uppköpare, men det var ingen drift i affä- rerna, och priserna voro ytterst låga.
De flesta fingo med sina arbeten vända sig till s. k.
» spetsgångare », hvilka tågade ut i byg- derna, företrädesvis till badorterna sommarti- den, och medförde lager utan någon egentlig urskiljning af varans beskaffenhet.
Ofta nog var denna vandringsman (eller kvinna) en- dast kommissionär, hvilket medförde en annan känbar olägenhet, dröjsmål med likviderna, någonting som just icke var uppmuntrande i tarfliga hem, där förlagsförmågan inskränker sig till det minsta möjliga.
CHESTERFIELD.
och nya beställningar och nya mönster lem- nas till fortsatt arbete.
Rättvisan fordrar likväl att här icke förglömmes, att flere upp- köpare af Vadstenaspetsar numera finnas på platsen, af hvilka en drifver aöär i hufvud- staden och en annan gjort det storslagna för- söket att införa desamma i Amerika genom inrättandet af en depöt i Newyork, men fru Randel tillkommer förtjänsten att på ett kraf- tigt och mera omfångsrikt sätt hafva drifvit denna angelägenhet fram just ifrån den tid- punkten, då den bäst behöfde en dylik hand- räckning.
(Igenom A^-ogenS Anat tuAta en.
angeE m e S e n fiEj-a g&lt; W Set a ål t i-n.net ett t fitet en gammal - frän fattigt pmgAtenA otS Aagen-, Dagen j; ogeEfio, n a m n ft-an Aignat Set, Detta fru Randels verk har dock icke men i n g e n j; ogeEu / nge u e t, gått af sig själft.
Det har kraft mycket ar- bete och allvarlig omtanke, och sparsamt har aj; AoEeti •uäcHt j k å t t • n a t t e n * t o, det väl äfven varit med uppmuntran, om ock K o a t ^ t å n ft-an » å n g e n » g å ^ u a j ?ic&amp;, affärerna så småningom började arta sig till oeft.
fi-tn * å {a t t Set * j - t m g a gicH.
att gå ihop.
Det var därför med så mycket större glädje vi häromdagen erforo, att sty- relsen för Handarbetets vänner beslutit att för innevarande år tilldela fru Randel det pris, som bär Sophie Adlersparres namn och S) u, A a g a i p t å n.
Batn3oiTi * Sat, utgör ett erkännande af ådagalagda förtjän- Su s t a n n a t i w t - t t m i n n e å-uat.
ster i nämnda förenings syfte.
Fru Randel har gjort sig väl förtjänt af denna uppmun- &amp; c ?i j; a » t m a n ej- p å A a g o t t t o t, tran, som kommit henne till del efter snart t. p m g A t e n A jViS e n a n g el Sot.
ett tiotal sträfsamma år, och då denna utmär- kelse äfven innebär vitnesbördet om framgån- gen för en nationel hemslöjd, hvilken det bör ligga i allmänt intresse att vårda och be- främja, så har Red.
af Idun ansett det såsom S l ä t flaggen * tåfc l \ öEj-3 i fi-uitaAte fifom en plikt att för sin ärade publik presentera som en.
fitu.3 i 3e Ej-uj; i&gt;aAte S t o m m a t, fru Charlotte Randel, hvilkens bild pryder n ä t » oEBEanlla gfittta j j d t S a t ocn- A t t ö m - första sidan af dagens nummer.
ma-t, Fru Randel är född den 9 mars 1851 och dotter af framlidne kyrkoherden i Styrestad, Östergötlands län, J. F. Boström, och hans maka, född Möller, samt gift sedan 1875 med bokhandlaren Axel Randel i Vadstena.
R ö - I början af 1880:talet var det frågan om rande hennes blida och anspråkslösa person- att bilda ett bolag i Vadstena för att ordna lighet är vår uppgift naturligtvis begränsad.
denna angelägenhet på ett tidsenligt sätt, men Endast det må sägas, att hon utfört en mis- förslaget strandade.
Ungefär samtidigt hade sion, som hon väl aldrig trott på själf, j a fru Charlotte Randel bosatt sig i staden, och knappast märkt, huru den utvecklats under hon började genast intressera sig för spets- hennes händer.
V i d sidan om sina plikter knypplingsarbetet.
Hon började göra upp- som moder och maka började hon så små- köp och inledde affärsförbindelser på främ- ningom sitt verk, och tack vare en ovanlig mande platser för afsättningen samt tog itu energi samt exemplarisk ordning och reda i med förbättringen af monsterna.
Hon upp- allt, hafva profkartornas antal växt år efter sökte gamla, förglömda mönster af antikt år, så att nu fru Randels affär kan erbjuda värde och införskref nya från Briissel, Nor- spetsknypplingskonstens alster ifrån det billi- A f det lilla se- mandie m. fl.
ställen, och forefinnas numera gaste till det dyrbaraste.
sådana i tusental.
Genom uppköpen blef napskornet har blifvit ett stort träd under hon äfven i tillfälle att kontrollera arbetenas en omtänksam och kraftfull kvinnas ans beskaffenhet, att framtvinga bättre materiel och vård.
för tillverkningen o. s. v., hvilket allt haft G.
B. P — n.
det goda med sig, att endast väl gjorda spet- sar hädanefter föras i marknaden, och om- sättningen är äfven bringad därhän, att en hvar, som har ett godt arbete, icke behöfver utbjuda (' et förgäfves.
Många hundratals Jag tror, att kvinnan till och med i sin människor hafva härigenom en säker, om ock, i förhållande till arbetet, ännu liten arbets- djupaste förnedring bibehåller någonting he- förtjänst.
Besöker man fru Kandels arbets- ligt, någonting omöjligt att förorena, någon lokal en onsdag eller lördag, skall man från underpant, något minne af sitt högre ursprung; tidigt på morgonen finna en mängd knypp- och att hon, likasom diamanten i mörkret, lerskor af alla åldrar, hvilka komma med alltjämt bevarar en outsläcklig gnista af det arbeten, de flesta beställda på förhand, och himmelska ljuset.
hvilka blifvit utförda efter af fru Randel lemnade mönster.
Efter vederbörlig gransk- ning erhåller nu hvar och en sin betalning, 3å &amp; aEEat n-an Sig till A l n neEgeSom.
S t a t u t e n Set a t.
3 a t o| \ &gt;an ofogen * (^U3A Etia n a t u t, pefatetaSet i AomwiatAHun fiogt opuet - Bjotfl oerv | u t,; Sm aning » Jiumtat en HdtEe&amp;AttH paSet.
(9cft- otgeEn IrtuAat.
2Det vinZen ät ocfi- |ogPatneA Röt ocn- BoEj-otna * » ånget 3ltt Ainue » oto, Sitt fi / j-ätta * ånget * fiaEE EoAa * t |; ti3 oen- tåtat n å t.
©civ &amp; - anaHe a t t dngeEn ptån * agan * 3 a t meS ocn, pingsten * fiEj-a lieEt AaHta Sig tot, Sin a t å m m a, {opVj-u-nganSe, j-ufiEanSe Utåt, Atäminet i n i A&amp;,ogenA m a H t i g a Hot.
Daniel Fal / ström.
En vacker kvinna utan fasta grundsatser liknar de vackra, rotlösa blommor, som flyta på vattnet, drifna hit och dit af hvarje vind- fläkt.
Lady Blessinglon.
Hvarför han inte gifte sig.
fBlet var bal hos assessorns, och dansen gick i flygande fläng.
I den mjuka soffan i ett af sidorummen satt en ung kvinna om sjutton eller aderton år.
Öfver hennes ungdomliga ansikte hvilade ett drag af tankfullhet, hvilket ännu tydli- gare tog sig uttryck, då hon fäste sina stora, spörjande ögon på den allvarsamme mannen, som stod lätt lutad mot fåtöljens ryggstöd.
Det var äktenskapet de talade om, och hau hade blifvit varm under samtalet.
Vid en paus inföll hon: » Jag kan ej annat än gilla edra åsikter, då ni påstår, att en människas lif utan äk- tenskap är i hufvudsak förfeladt.
Jag har ofta tänkt mig, hur tomt det skulle kännas att lefva hela sitt lif utan annat mål än sig själf, utan att hafva någon att dela med, vare sig sorg eller glädje, och jag har upp- riktigt bedt himlen bevara mig från ett så- dant öde.
— Men säg mig, » tillade hon skalkaktigt och lutade sig tillbaka i soffan, » hvarför ni med edra åsikter och eder ställ- ning ej redan skyndat att förankra er lef- nads julle i den äktenskapliga hamnen, som ni påstår vara den tryggaste och bästa. » É§H£?
Aktuarien, en herre om 30 år, af ett sym- patiskt utseende, strök småleende sin ena mustasch.
» Det gifves så många synpunkter, min frö- ken, » sade han.
» Den ena tycker så och den andra så.
En är nöjd blott han får ett föremål att fästa sig vid.
En annan söker anlag, egenskaper och fullkomlighet — med ett ord, ett ideal. » » Och ni har ej funnit ert ideal, förstås? » » Det är ej allom gifvet att finna lyckan, fastän hon kanske ibland är en så nära, att man kunde gripa henne i de guldglänsande lockarne.
Det fordras tillfälligheter, för att man skall få lära känna hvarandra på det rätta sättet; man måste visa sig för hvaran- dra utan någon påtagen tillgjordbet eller hyck- lande maskeradmin, och det är ju i vårt stora sällskapslif rent af omöjligt de olika könen emellan.
Blott under den förutsätt- ningen att man på förhand riktigt lär känna hvarandra, kan man tänka sig in i framti- den, utan att göra sig illusioner. » » Ni menar att äktenskapet i de flesta fall är ett lotteri? » » Ja — ett lotteri, där man sätter allt på ett kort och låter slumpen afgöra.
Det är ju så de flesta af våra dussinäktenskap kom- ma till stånd.
Jag vill nu inte tala om de äktenskap, som arrangeras af tanter och mo- strar, då de båda offren » fösas » tillsammans, eller sådana, då den ene äktenskapskandida- ten af » konvenansskäl » tvingas att gifta sig med en, då han i själfva verket tycker om en annan.
Tänk er nu, att två unga personer af sam- ma ålder och samhällsställning råka hvaran- dra t. ex. på en bjudning eller en bal.
De komma i samtal, de finna behag i hvaran- dras idéer och tycken, de ha lika åsikter-om en del saker m. m., m. m. och allt detta gör, att de hvar å sin sida göra den tysta reflektionen: du är den rätte.
D e sträfva att lägga i dagen för hvarandra alla sina älskvärda egenskaper, och på det viset hän- der det, att de kanske efter ett par samman- träffanden anse sig vara fullt förberedda för att gå den långa färden genom lifvet sida vid sida.
Men de ha vid de få tillfällen, de råkat hvarandra, endast haft tid att lära hänna hvarandras älskvärda egenskaper.
Att de båda hafva fel och olater — det kommer först i dagen, när det är för sent.
Och då blir det kanske ånger, bitterhet, beskyllnin- gar för trolöshet m. m., och så är friden all.
Och ett sådant äktenskap, där ej full harmoni råder, det anser jag ej vara ett verk- ligt äktenskap, utan endast en tvungen före- ning, en härd för osedlighet och kväljande lifsleda. » » Men om man är förståndig, kan man ju foga sig efter hvarandra och undvika alla konflikter. » » Utan tvifvel; men hellre skulle jag vilja lefva som eremit hela mitt lif än ingå en sådan » förening ».
Nej, jag fordrar mera än eftergifter.
Man och hustru skola ej stå som tvänne makter bredvid hvarandra.
Då måste hängifva sig åt hvarandra helt och hållet, ingå i och så att säga komplettera hvaran- dra; de måste vara ett enda oskiljaktigt helt.
Blott under denna förutsättning kan ett verk- ligt sedligt äktenskap komma i fråga.
Jag skulle förlora aktningen för mig själf, om jag i detta afseende handlade mot min öfver- tygelse. » » Tror ni då, att lynnen och åsikter böra vara lika å ömse sidor för att en förening skall kunna bli lycklig? » » Visst inte!
Det är med det som med musik: två olika instrument åstadkomma ge- mensamt en skönare verkan, än hvart för sig solo; men ser ni — för att fullborda liknelsen — instrumenten måste vara stävida för hvarandra, annars blir det bara dishar- moni. » » Hur skall man då kunna få reda på den, som man händelsevis råkar vara » stämd » för, när man kanske inte känner hvarandra.
? » » Ja, det är en fråga, som verkligheten får lemna svar på.
Den som söker, finner.
Jag skulle för min del vilja hänvisa till um- gängeslifvet, den sunda, otvungna, förtroliga och aktningsfulla sammanvaron, som har ove- derseglig nytta med sig för alla och i alla lifvets förhållanden.
Jag menar nu ej det slags umgänge, som bestås vid våra parad- tillställningar, där man kommer tillsammans för att visa nya toaletter och höra skanda- ler eller skvallerhistorier. » » Ni är sträng emot vårt sällskapslif. » » Jag är endast rättvis, min fröken.
Spi- ran inom umgängeslifvet föres merendels af högmodet, pedanteriet och den småaktiga, för- domssjukan.
Och detta är, enligt min åsikt, en följd af dålig uppfostran i hemmen, d. v. s. af misslyckade äktenskap.
Det är häri det stora ansvaret ligger för den, som på måfå och i förhastande går och binder sig för lifvet för att sedan bli far eller mor för en generation af i andligt och sedligt hänse- ende lytta och snedridna barn. » » Min herre, jag vill inte motsäga er i denna fråga, ehuru jag inte riktigt kan tro, att lifvet är så mörkt och dystert, som ni vill påstå.
Ni måtte ha blifvit grundligt be- dragen på oss, kvinnor, då ni kan hysa så pessimistiska åsikter om den nuvarande ge- nerationen. » » Jag endast reflekterar, min fröken.
Det var en gång jag var ung och blind.
Jag svärmade som en yr fluga omkring ljuset, tills jag svedde vingarne, och nu kan jag inte flyga längre — endast sitta och filoso- fera i ett hörn.
» » Det var en gång, sade ni.
Å h — be- rätta, berätta! » » Ni vill narra mig till en bikt?
Ja, hvarför inte — kanske ni en gång kan ha nytta af min lilla historia.
— — — Det var således en gång — alla sagor börja ju på det viset — jag blef bekant med en ung flicka — när och hvar gör j u detsamma.
Jag var ung och en smula svär- misk, fast det visade jag aldrig.
Hur det nu var, så började jag i tysthet bygga små luftslott; jag riktigt njöt af att gå och tänka mig in i framtiden, hur vi skulle ha det, jag och hon, och hvilken intelligent och söt ung fru hon skulle bli.
Jag var fattig, men hoppet på den fram- tid, som hägrade för mig vid hennes sida, höll mig vid godt mod.
Jag trodde obetingadt på henne, mig själf och hela världen.
V i råkade hvarandra hvarje dag, och som vi båda hade hvad man kallar karaktär, var den närmare bekantskapen snart gjord.
Jag skulle vilja påstå, att det finnes ett slags magnetisk kraft, som oemotståndligt drar till- sammans personer, som äro bestämda att på ett eller annat sätt ingripa i hvarandras öden.
— Någon » officiel » förklaring blef det ej af, men ändå visste jag, att hon höll af mig lika mycket som jag henne.
Ni har kanske ej någon erfarenhet af det egendomliga behaget af att känna sig älska och vara älskad, utan att man ännu med ett ord yppat sina kän- slor eller visat dem för främmande.
Det be- höfves ju heller inga ord; man förstår hvar- andra så väl, utan att tala.
Det existerar ett slags kärlekens » frimureri », där orden er- sättas af förstulna ögonkast och miner, där ens närmaste känslor meddelas endast genom en liten lätt beröring; det är, som om de respektive parterna medels en osynlig tele- graf förde en oupphörlig korrespondens med hvarandra.
Jag hade således funnit mitt ideal, ser ni, min fröken, tidigt nog; jag kände det all- varligt, men var på samma gång tillräckligt förnuftig för att förstå, att det ej gick an att kasta sig i elden med detsamma.
Vet ni, fröken, jag har en mycket hög tanke om kvinnan, sådan hon bör vara: san- ningsälskande, uppoffrande, ren och ärbar.
Jag trodde mig finna alla dessa dygder hos min tillbedda.
Det är också möjligt, att hon hade dem, fast det sedan gjorde mig det- samma.
Det finns ett visst slag af fruntimmer, som finna nöje i att genom ynnest mot en annan manlig person väcka sin tillbedjares svart- sjuka.
Jag vill just inte påstå, att hon, som jag älskade, var af det slaget, men att hon å andra sidan ej föraktade ett visst ko- ketteri.
Jag såg emellertid en gång, hur en annan herre, som, förmodligen till följd af sin ställning, ansåg sig ha rätt att vara när- gången och förtrolig, tog henne i sitt knä och smekte henne, utan att hon gjorde mot- stånd.
Det skedde i min närvaro och var kanske från hennes synpunkt sedt, en oskyl- dig lek med mig — men vet ni, hur jag kände det?