Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De förra pröfvades, såsom i albi tider med skifrosmäl tillgått, af Domaren, och de sednare blott af Kongl.
Samtidigt med berörda yrkande föreslogo äfven Rikets Ständer Egodelningsrättens organiserande för skiftesmålens behandling, hvilket yrkande Rikets Ständer vid hvarje påföljande riksdag förnyade, intilldess 1827 års Skiftes-stadga utkom.
Vid sammanförandet af de särskilda egodelningsförfattningarne, fann man oundgängligt att en och samma myndighet behandlade alla skiftesärenden.
I dessa ärenden ingå flere eganderätts-frägor, och man kunde ej förvänta eller begära att Landshöfdingar och Landssekreterare, öfverhopade med löpande och vigtiga ärenden, skulle, utan rubbning i dessa ärendens gäng, kunna egna skiftesmålen den omsorgsfulla pröfning, som desamma fordrade.
Maj:ts bifall till Rikets Ständers förslag om Egodelningsrätternas organiserande var således pä goda skäl grundadt.
De i 2U § 18 kap.
Skiftes-stadgan, sådant berörda lagrum lyder i Kongl Förordningen den 9 Juni 1832, införda bestämmelser huruledes, vid fråga om faststäl leise å laga skifte, förrättningens laglighet skall kontrolleras, förutsätta hos Domaren samma egenskaper, som till bedömande af andra skiftesfrägor äro nödiga; och att, på sätt Johannes Andersson med sitt förslag synes alse, minska behofvet af dessa egenskaper, derigenom att Domarens kontroll ä det verkställda skiftet inskränkes, torde ej heller vara välbetänkt
Manne den större säkerhet, sorn Domarens pröfning af dessa i eganderätten sä djupt ingripande frågor medför för skiftesdelegarne, nu mera skulle kunna blif - Bih. till B.
Prof. 1862 & 1863. 4 Sami. 2 Afd. 9 Haft. 3 18 Sammans.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utslc.
JV$ 29. vit öfverflödig, och Rikets Ständer, sorn sjelfve enträget begärt Egodelningsrätternas instiftande, jemväl böra vara de, som föreslå dessa Domstolars upphäfvande, eller, hvad sorn är detsamma, deras förändrande till en form, der de ej äro igenkänlige; och enligt hvilken ordet och protokollet i Domstolen, om den Egodelningsrätterna efterträdande institutionen ens kunde så benämnas, fördes af en för rättsvetenskapen främmande person, okänd för den menighet, ibland hvilken han inställde sig för att döma, och hvilken ordförande måhända knappt ännu utträdt ur kamratskapet med förrättningsmannen, hvars åtgärder han borde granska?
— Utskottet befarar att en sådan förändring ej skulle befinnas tillfredsställande, utan en återgång till Egodelningsrätternas nuvarande organisation snart högljudt påyrkas.
Det är således ej blott den omständighet att Utskottet, pä sätt ofvan förmäles. funnit sig böra afstyrka bifall till det anslag Herr Grefve Anckarsvärd påyrkat för genomförande af den organisationsplan han framställt och uti hvilken ingick att Förste Landtmätaren, den tillämnade Landtmäteri-direktören, skulle blifva Ordförande och protokollsförare i Egodelningsrätterna, sorn föranleder Utskottets betänkligheter i fråga om förändring af Egodelningsrätternas organisation.
Dessa betänkligheter, hvilka ej, i likhet med den omförmälda svårigheten, skulle kunna häfvas genom något förslag, sorn fritoge jemväl Förste Landtmätaren frän befattning med Egodelningsrätterna, afse synnerligast den omständigheten att skiftesdelégarne, i denna egenskap, beröfvades skyddet af en lagfaren Domare.
Af skäl, som ofvan nämnda äro, skulle öfverlåtelse!) ä Konungens Befallningshafvande att fastställa landtmäterilörrättning ej utgöra någon vinst, likasom någon fördel ej heller synes vara att vänta deraf att de frågor, hvarom Herr Grefve Anckarsvärd sådant föreslagit, skulle lösryckas från de ärenden, hvilka nu tillhöra Egodelningsrätts handläggning, och i stället öfverlemnas till Härad s-rätt.
På grund af hvad Utskottet sålunda andragit, tillstyrker Utskottet att motionerna, i hvad de afse en förändrad organisation af Egodelnings-rätterna eller öfverflyttandet af dessa
Domstolars göromål pä andra embetsinyndigheter, ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Herman Öbom har anfört att då, enligt nu gällande Skiftes-stadga, en felaktigt verkställd egogradering icke får öfverklagas förr än laga skiftet är afslutadt, och ändring deruti dä komrne att, synnerligast i stora skifteslag, ådraga delegarne ytterligare stora kostnader och mycken tidsutdrägt; men dessa olägenheter skulle kunna undvikas, derest grundvalen för delningen, nemligen egograderingen, vore pröfvad och vunnit laga kraft förr än egodelningen derå byggdes; sä torde det böra stadgas, att den delegare, som ville i graderingen söka ändring, skulle göra det inom tretio dagar efter det skiftesmannen upprättat provisionel plan till skiftet, delegarnes egolotter pä kartan utmärkt och desamma för dem ä marken utvisat.
Likaledes har Jon Andersson, såsom med sina åsigter öfverensstämmande åberopat hurusom Öfver-Direktören för landtmäteriet, uti sin underdåniga reseberättelse för år 1851, ansett vara skäl att ”pröfva graderingen, denna väsendtliga grundval för skiftet, innan hela byggnaden blifvit derå fullständigt uppförd”.
Frågan, huruvida ej egograderingen borde hafva vunnit fastställelse eller laga kraft innan skiftesläggningen finge verkställas, har ofta varit föremål för tvist.
Uti alla äldre såväl storskiftes- som enskiftes-författningar har såsom grundsats varit antaget att egograderingen borde vara förut orubbligen afgjord; men Lagkomitéen Sammans.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-TJtsk. Bet.
,JV$ 29.
19 har i förslaget till Byggninga-Balk 4 kap. 29 antagit flen princip, sorn i 13 18 kap.
Skiftes-stadgan blifvit följd, att nemligen frågan om graderingen borde fullföljas i sammanhang med klagan öfver fullbordadt skifte: och har Lagkomitéen såsom skäl derföre åberopat att först sedan skifteslotterna blifvit å marken utstakade och en hvar halt tillfälle att jemföra sin egen med de öfrigas, förmår lian fullkomligen inse och bedöma, om han i sjelfva verket blifvit förnärmad eller icke.
Misstag kunde således vid graderingen förelöpa, utan att delegarne förr. än vid skiftets slut, dem upptäckte; och finge graderingen ej då tagas under pröfning, så stöde lidandet, om det funnes aldrig sä ögonskenlig!, ej att afhjelpa. lien komité, hvilken jemlikt Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 31 Januari 1831, hade uppdrag att till närmare granskning upptaga åtskilliga emot Kongl. Skiftes-stadgan framställda anmärkningar, har jemväl antagit och godkänt den princip, som i Skiftes-stadgan blifvit följd, eller att delegare, som är missnöjd med skifte i afseende å egograderingen, eger att inom viss bestämd tid, sedan Skiftesmannen förklarat skiftet vara afslutadt, sina besvär till Ordföranden i Egodelningsrätten ingifva.
Om än, genom nu gällande stadgande, skiftets fastställelse stundom kommer att fördröjas, så är detta dock att föredraga framför den möjlighet, som genom den föreslagna förändringen skulle kunna inträffa, nämligen att den skiftesdelegare, hvilken vänder sig med sin klagan till Domstolen så snart det blifvit honom möjligt att inse det han är till sin rätt förnärmad, dock skall finna sin talan sig af skwrcn.
Utskottet hemställer således att förslaget till ändring i nu gällande föreskrifter om tiden för besvärs anförande mot egogradering, ej må vinna Rikets Ständers bifall.
Af Johannes Nilsson är vordet anmärkt att, ehuru, dels uti 14 kap. 5 §.
Skiftes-stadgan finnes föreskrifvet att, om skifte blifvit, genom laga kraltvunnet utslag, ändradt, skiftesmannen bör, inom fjorton dagar efter af utslaget erhållen del, utsätta ny förrättningsdag, och skiftet, efter hvad i utslaget stadgadt blifvit, ändra och rätta; och dels genom 17 kap. 2 k!- bemälde stadga samt 14 och 45 Landtmäteri-Instruktionen är Landtmätare ålagdt att, inom ett är efter det skiftet blifvit faststäldt, öfverlemna renoverad karta och delningsbeskrifning ät jordegaren, konceptkartan och handlingar till Provins-landtmäterikontoret, och renovation till General-landtmäterikontoret, sä funnes dock ingen föreskrift vare sig om tiden och sättet för återställande till Landtmätarne af konceptkartor och dertill hörande handlingar, sorn af Landtmätarne varit till Egodelningsrätten ingifne eller till Egodelningsrättens Ordförande insände, eller huru Landtmätarne skola fä del af Egodelningsrätts laga kraftvunna eller af Kongl. Maj:ts utslag.
Mången Ordförande i i Egodelningsrätt fördröjde ock oskäligt länge återställandet, till Landtmätarne af ingifna konceptkartor och handlingar, hvaraf följden hlefve att Landtmätarne, när skifte skulle rättas, ej dermed kunde snart gä i författning, och, när skifte vore faststäldt, ej inom utsatt tid medhunno sin renovations-skyldighet till jordegaren och till General-landtmäterikontoret.
Landtmätare finge ej heller pä annat sätt del af Egodelningsrätts eller Kongl. Maj:ts utslag i skiftesmäl, än genom vederbörande parter: men det läge i den parts intresse, som fått utslaget, att, till skada för öfrige delegare, fördröja utslagets aflemnande till Landtmätaren, likasom det läge i denne sednares intresse att förneka utslagets emottagande, der bevis om detta emottagande ej funnes för handen; hvartill komme att utslagets aflemnande af par - 20 Sammans.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon-Etsk.
Bet. 29. ton till Landtmätaren ofta vore förenadt med svårighet, kostnader och tidspillan, emedan Landtrnätarne. upptagne af förrättningar ä skiljda håll, sällan träffades i sina hem.
Motionären har, till afhjelpande af dessa olägenheter, föreslagit en förändrad ordalydelse af 18 kap. 11 och 20 §§.
Skiftes-stadgan, samt ett tillägg till 19 § i nämnda kapitel Utskottet har tagit denna fråga i öfvervägande, och finner sig, på de af motionären anförda skäl, hvilkas giltighet vitsordas genom två i enahanda syfte gjorda underdåniga framställningar af Öfver-Direktören lör Landtmäteriet; samt enär allt sorn kan befrämja skyndsamhet vid handläggningen af laga skiften, utan att på samma gång medföra någon kännbarare olägenhet, väl är värdt att tagas i betraktande, föranlåtet hemställa, det må Rikets Ständer, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad motionären föreslagit, i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, dels att. i 18 kap.
Skiftes-stadgan, 11 §. mätte erhålla följande förändrade lydelse: ”Varda ej, inom föreskrifven tid, besvär mot Egodelningsrättens utslag i de uti 9 S- omnämnda frågor anmälde; dä skall Ordföranden skyndsamligen och sist inom åtta dagar efter den tilländalupna fatnlietiden derom Skiftesmannen underrätta samt, sjelf eller genom närmaste Kronobetjent eller Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, mot behörigt qvitto af Skiftesmannen, tillställa honom mottagna skif teshandling ar och bestyrkt afskrift af Rättens utslag
;n dels att vid 19 §. måtte fogas följande tillägg: ”Dä Kongl.
Majit pröfvat besvär öfver Egodelningsrätts utslag, vare Kongl. Majits Justitie-Revisions Expedition skyldig, att ofördröjligen till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande afsända mottagne kartor, protokoll och beskrifningar samt bestyrkt afskrift af berörda utslag; och åligger det Kongl. Majits Befallningshafvande att, likaledes utan dröjsmål, låta kartorna och handlingarne Skiftesmannen emot behörigt qvitto tillställas,” samt dels att 20 §. måtte erhålla följande förändrade ordalydelse: ”Klandras ej skifte inom den i 13 §. föreskrifna tid, bör Skiftesmannen tili Egodelningsrätten, efter derom föregången anmälan, vid Rättens nästa sammanträde. eller sist vid nästinfallande lagtima ting, karta och handlingar ingifva; och har Rätten att, innan fastställelse å skiftet meddelas, noga tillse och pröfva, att detsamma är lagligen beskaffad!, och bland annat äfven deruti, att egorna icke blifvit delade i flera skiften, än denna Stadga i 12 kap. 10 §. högst tillåter, utan att sådan hemställan hos Egodelningsrätten skett, som i 11 § af samma kapitel föreskrifven finnes.
I annan händelse må någon fastställelse å skiftet icke meddelas, utan tillställe Ordföranden Skiftesmannen utslag i målet samt karta och handlingar, sorn i 11 §. sågs, för att i de olagliga delarne af skiftet nödiga rättelser verkställa.
Äro felen al större betydenhet; insände Domaren kartan och handlingarne till Kongl. Majits Befallningshafvande, sorn föranstaltar att Skiftesmannen i laga ordning varder under tilltal ställd.
Finnes skiftet lagligen verkstäldt; då bör Rätten detsamma till framtida efterrättelse fastställa och bevis derom jemväl ä kartan anteckna; och vare Ordföranden i Rätten pligtig att derefter ofördröjligen karta och handlingar sjelf eller genom närmaste kronobetjent eller Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, emot behörigt qvitto, Skiftesmannen tillställa A Sammans.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon -Utsk.
JVs 29. 21 Uti Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse angående laga skiftens verkställande på Gotland, den 15 Juli 1859, är, bland de inskränkningar oell föreskrifter, sorn, vid tillämpning ä Gotland af Kongl. Stadgan om Skiftes verket i Riket den 4 Maj 1827, med deruti skedda förändringar, böra iakttagas, stadgadt, i punkten c.: att när minst tvä tredjedelar af skifteslagets delegare, efter jordatalet räknadt, förena sig örn att låta skogsmarken antingen hel och hållen eller till viss del vara oskiftad. i hvilket fall den bör för ett skifte beräknas, sådant må vara tillåtet, dock med vilkor som 12 kap.
I §. 5 mom.
Skiftes-stadgan innehåller.
Olaus Svebilius har anfört att emot denna bestämmelse ej mycket vore att anmärka, sä vida vid tillämpningen af densamma endast den egentliga skogsmarken ifrågakomme; men vid nästan hvartenda skifte, pä Gottland förekomma, emellan de inegor, som i skiftet skola ingå, mindre, spridda marker, som äro med skog bevuxna.
Dessa, marker voro egentligen afsedda till beten åt kreaturen, men skog bade derå fått uppvexa, emedan, i anseende till jordens bättre och djupare beskaffenhet derstädes, skogen der frodades bättre än på den för skogsvext. egentligen afsedda mark, de så kallade hedarne.
Efter hvad motionärens erfarenhet gifvit vid handen hade emellertid, pä grund af ofvanberörde punkt c i Kongl. Kungörelsen den 15 Juli 1859, omfermälda skogbevexta betesmarker blifvit, vid skifte, enligt jordegan)eS derom framställda yrkanden och träffade öfverenskommelser, frän delningen uteslutne, såsom varande af större värde för delegarne.
Detta verkade dock menligt å det verkställda skiftet; ty ej allenast fingo gränserna för inegoskiften derigenom en i högsta grad oregelbunden form, utan dertill komme jemväl att dessa skiften icke sällan afskuros genom de mellanliggande beteshagarne, hvilka icke sällan tillhörde andra delegare i skifteslaget, och hvarigenom det blefve omöjligt. att, medelst odlingar eller inhägnader gifva skiftena en tjenlig form, hvadan det med laga skifte afsedda ändamål förfelades.
Motionären föreslog derföre att sådana skogbevuxna betesmarker, som äro belägna mellan inegorna samt ligga till hinder för ett. reguliert, redigt och beqvämt skifte, ej må genom tillämpning af punkten c. i omförmälda Kongl. Kungörelse uteslutas från delning; och att en rättelse, för sådant ändamål, derföre må i samma Kongl, förordning vidtagas.
Äfven om, under den korta tid, som förflutit sedan ifrågavarande Kongl, förordning utfärdades, motionären må hafva hunnit vinna erfarenhet om en sådan tillämpning af punkten c. i förordningen, som den motionären omförmält, sä följer ingalunda derutaf att berörda tillämpning är med samma Kongl. Förordnings rätta tolkning öfverensstämmande, eller att rättelse ej kunnat vinnas genom talans fullföljande i stadgad ordning.
Denna af motionären åberopade erfarenhet synes sålunda ej böra fagas till grund för bedömandet af ifrägakomna Kongl. Förordning, utan hemställer Utskottet, att motionen ej mä till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Den granskning, hvartill de mera speciela anmärkningarne mot Kongl.
Skiftesstadgan den 4 Maj 1827, och mot de förordningar, som ändra berörda stadga, gifvit anledning, har nu blifvit af Utskottet fullgjord; och ehuru Utskottet derunder funnit sig befogadt tillstyrka åtskilliga förändringar i nu gällande stadganden, har Utskottet dock icke ansett någon åtgärd böra vidtagas i anledning af de bland de väckta förslagen, som, i händelse de biföllos, skulle i väsendtligare mån rubba 22 Sammans.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet. JW 29. den grund, hvara dessa lagar blifvit byggde.
Förändrade förhållanden, i förening ined en vidgad erfarenhet kunna visserligen icke undgå att tid efter annan lägga i dagen behofvet af förändringar jemväl i lagarne; men hvad beträffar de nu ifrågavarande författningarne, som afse laga skifte, synes denna erfarenhet gifva vid handen, att de hvila på goda grunder och att de verkat gagnande; derföre ock Rikets Ständer under flera sednare riksdagar funnit framställda förslag om
Skiftesstadgans fullständiga omarbetande ej böra bifallas.
Utskottet tillstyrker således jemväl nu, i anledning af Herr Grefve Anckarsvärds motion om Skiftesstadgans omarbetning genom vederbörande embetsverk, och A. W.
Uhrs förslag om lemnande af berörda uppdrag åt en komité, att motionen i dessa afseenden ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Sist förekomma till pröfning de förslag, som blifvit framställda om utarbetande af en ny taxa å Landtmäteri-förrättningar och om beredande af erforderlig kontroll å de räkningar, som af förrättningsmännen afgifvas.
I afseende härå har Herr Grefve Anckarsvärd anfört, att medan Skiftesstad gan endast antyder att egorna böra indelas i sådana grader och proportioner, att ett, till alla delar rigtigt förhållande mellan den sämre och den bättre jorden må uppkomma, sä lemna1' deremot den nya Landtmäteritaxan Landtmätaren tillfälle att. utsträcka mätning och gradering till sä godtyckliga parceller att det skulle falla i det löjliga, så framt ej den pä taxan grundade arfvodesräkirngen dervid företedde en allvarsammare sida.
Taxan bestämde, mätningarnes, och, i sammanhang dermed, graderingens betalning efter egofigurer, i följd hvaraf Landtmätaren egde beräkna arfvode för en figur, som understege det minsta möjliga bråk af kappland, och Landtmätaren underläte derföre ej heller att skapa och uti egobeskritningen och arlvodesräkningen upptaga det högsta möjliga antal figurer.
Sålunda upptoge ett motionärens jord öfvergänget skifte 1,827 egofigurer för 107 tunnland inrösningsjord, och bland hvilka figurer ytmåttet nedginge ända till T’w:clels kappland.
Det vöre omöjligt att fatta, hvartill denna, till en sådan ytterlighet drifna sönderdelning till särskilda figurer skulle tjena.
Uti en af motionären för ej längesedan godtgjord arfvodesräkning, hvarå hela arealen för 2J mantal åtminstone före skiftet var uppgifven till 581 tunnland in- och afrösningsjord, som i räkningen upptoge 3,708 särskilda egofigurer, och sammanlagda beloppet af egonummer till 4,506. vore ensamt gamla ytmättets utsättande uti räkningen debiteradt med en särskild kostnad af 90 Rdr 12 öre, dä detta arbete likväl, enligt motionärens förmenande, bort erfordra högst två dagar.
För 2^ mantal svaga skärgårdshemrnan vore i landtmätarearfvode sålunda uppfördt 1,548
R:dr, och dock vore kostnaden för utstakning och rörläggning samt lösen af kartan ej deruti inbegripen.
Genom dessa samt flera, anförda exempel och genom jemförelse med Finska Landtmätaretaxan, Fältmätningsreglementet. för Konungariket Preussen samt landtmät,eriförfattningar i Konungarikena Hannover och Wurtemberg, hvilka handlingar bifogats motionen, hade motionären ytterligare blifvit styrkt i sin öfvertygelse om obilligheten af nu gällande taxa.
Motionären har derföre yrkat att tiliämpningen af Kongl. Maj:ts förnyade taxa den 12 Maj 1857 mätte inställas, och Kongl. Taxan af den 18 Oktober 1834 åter blifva gällande, intill dess någon ny lämpligare författning i denna del hunne utkomma; att, vid utarbetandet af ny Landtmäteritaxa mätte bestämmas, att. skif - Sammans.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet. 29. 23 tesman icke, under skiftets lopp, någonsin ina ega rätt, att af skifteslaget fordra mer än arfvodets halfva belopp, intill dess han, genom kartans aflemnande, afslutar skiftet och derigenom blifver berättigad till hela arfvodets utbekommande, såsom en, af erfarenheten vitsordad, behöflig anledning att fortskynda skiftets afslutande; samt att, vid uppgörandet af ny taxa, uti mätningsarfvodet måtte inbegripas vid förrättningen förda protokoller, äfvensom allt öfrigt, som andra länders landtmäteritaxor förbinda Landtmätarne att för det i ett för allt bestämda arfvodet aflemna. A. W.
Uhr har yrkat att samma komité, som han föreslagit böra nedsättas för granskning och omarbetande af Landtmäteri-instruktionen och Skiftesstadgan, jemväl mätte erhålla uppdrag att föreslå de ändringar och tillägg i arfvodestaxan, sorn kunna finnas behöfliga.
Anders Medin har erinrat att, i 1857 års Landtmäteritaxa, vore arfvodet för mätning, taxering och delning af jord ungefärligen fördubbladt emot dess belopp i förut gällande taxa; men för enahanda åtgärder med vägarne vore arfvodet nära tredubbiadt, sä att, då förut för hvarje 1,000 fot erlades 75 öre, så erlades derföre nu tvä R:dr.
Detta vore så mycket obilligare, när man besinnade att en Landtmätare utan ringaste svårighet pä en dag medhunne uppmätandet och delandet af minst en mil eller 36,000 fot och understundom kanske ända till 54,000 fot; hvartill kimime att Landtmätare, vid delningen af vägar inom ett härad, egde att derförutan af hvarje helt hemman bekomma 50 öre.
Motionären föreslog således att nu gällande Landtmäteritaxa måtte sålunda förändras, att arfvodet till Landtmätare för mätning och delning af vägar kumrne att bestämmas till 1 R:dr R:mt för hvarje l,000:de fot af vägens längd; äfvensom att kommunen mätte ega att, angående förrättande af mätning och delning af väg, med annan dertill skicklig och kunnig person, än blott Landtmätare, träffa öfverenskommelse.
Dä Herr Grefve Anckarsvärds motion föredrogs hos Höglofliga Ridderskapet och Adrin har Herr von Koch, Nils Samuel, andragit att, efter hvad han inhemtat, vöre nu gällande Landtmäteritaxa för hög, sä att laga skiften derigenom blefvo för dyra och allmänheten afskräcktes frän att söka skifte.
Dock vore detta taxans fel mindre öfverkiagadt än det att taxeringssättet är sä otydligt, att taxeringen ej utan största svårighet kunde kontrolleras.
Det hade ock befunnits, viii granskning af klagomål, att äfven sådana Landtmätare, sorn man ej kunde antaga hafva velat uppsåtligen öfverskrida taxan, dock gjort det, sannolikt af misstag.
Något lämpligare sätt till beredande af kontroll härutinnan syntes ej kunna utfinnas, än genom förordnande vid hvarje provinskontor afen eller tvä äldre Landtmätare, helst, sädane. sorn af sin helsa hindrades att sjelfve förrätta skiften, till granskande af de andras räkningar.
Herr von Koch har derföre föreslagit att Rikets Ständer måtte bevilja ett förslagsanslag, stort 48.000
R:dr, för att användas såsom arfvoden ät en eller flere äldre och erfarnare, af Kongl. Majit utsedde, Landtmätare vid hvarje Provins-landtmäterikontor, hvilka det skulle åligga att granska alla utaf Landtmätare för förrättningar i länet afgifna arfvodesräkningar; samt att Rikets
Ständer mätte besluta att arfvodena för denna granskning borde bestämmas sålunda, att hvar och en till granskningen utsndd person erhölle årligen minst 600 R:dr, men högst ett belopp motsvarande allt hvad pä grund af de utaf honom gjorda anmärkningar, till jordegare, enligt 25 § i Kongl.
Kungörelsen den 12 Maj 1857, af Landtmätaren aterbäres, eller Landtmätare finnes hafva jordegare för mycket påfört. 24 Sammans.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekou.-Utsh. Bet.
JV-' 29.
Enligt 20 § i Kongl.
Maj:ts förnyade taxa för landtmäteriförrättningar den 12
Maj 1857 skall ett exemplar af Landtmätarens räkning medfölja karterenovationen, för att till Landtinäteri-iiskalen aflemnas; och 24 § mom. 2 innehåller, att Landtmäteri-fiskalen vare obetaget, att, dä det af Förste Landtmätaren, hvilken äfven eger arfvodesräkningar granska, eller af annan hos honom anmäles, eller anledning dertill eljest förekommer, för tjenstefel vid arivodesräknings upprättande Landtmätare inom tvä är efter det räkningen blifvit Landtmäteri-fiskalen tillställd, i laga ordning tilltala.