Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är nämligen godt om herrar och ännu mer om damer inom aristokratien, som till hvad pris som helst vilja ha roligt.
Men det sker på många sätt.
Några skicka efter professorsantikviteter från Institut de France, hvilka hålla föreläs- ningar, och skalder, som läsa upp sina 5-akts- tragedier, tills hela sällskapet stilla och frid- fullt slumrat in.
— Pailleron har satiriserat denna kategori i sin kvicka komedi » Säll- skap, där man har tråkigt », där samtidigt den gamle professor Caro fick tjäna som skott- tafla.
Andra — och det är de flesta — tillställa gärna musikaliska soiréer, men ännu hellre s. k. välgörenhetsbaler, amatörspektakel eller amatörcirkus (däri grefvinnan X.
uppträder som skolryttarinna och furst Z.
som clown!).
Eller också arrangeras vanliga fester — van- liga fester, men ovanligt fina fester — där det s. k.
» hela Paris » är inbjudet.
Men det vore ingenting med hela härligheten, om man ej finge sin nya toalett känd.
Tidningarna inbjudas därför alltid, och tidningarna ha ofta någon förnäm dam till medarbetare i toalett- branchen.
» Etincelle », t. ex., alias grefvin- nan de Pérony, hvars verkligt spirituella ar- tiklar man njuter af i Le Figaro.
Vid dessa fester » födas » - också » moder », berättas det; den ena kvällen fanns det några damer, som » ej buro en enda diamant », den andra kväl- len hade ett par hertiginnor små ur anbragta Om alla, som önska ett bättre förhållande mellan tjänare och husbondfolk, enades om att arbeta för införande af en sådan skolord- ning, att bredvid läsningen inginge ämnet: » hushållslära », teoretisk och praktisk i de skolor, som därtill hafva råd, samt genom föreläsningar och exempel i de öfriga, så skulle utan tvifvel ett bättre förhållande uppstå, icke allenast mellan husmoder och tjänarinna, utan inom hela familjen, där arbetet komme att befordra helsa och välstånd.
— i skorna, o. s. v. Moder?
A h, ja, men de efemäraste af alla moder.
De bero all- tid, äfven de mera stadigvarande af en kot- teriöfverenskommelse.
Det senaste modet t. ex. att som knapp- hålsblomma bära blåklint i stället för garde- nia har helt säkert uppstått så, att några ungdomar af la jeunesse dorée en afton fått idén att bära den förstnämnda; de buro den mangrannt, tidningarna förkunnade det dagen därpå, och så.
C. B — m.
* T ' \ -- " " V " i / rån dam-världen S t u d i e r för af A l v a r i J^aris.
Idun Arfwidsson.
Det » blå blodets » damer.
(Slut fr. n:r 29.)
alongslifvet florerar naturligtvis ej nu i samma grad som under » Tanden régi- W me » eller under kejsardömet, då en mäktig och lysande aristokrati gaf glans åt » mondens » salonger, operans loger och Tuil- leriernas spegelsalar.
Faubourg S:t Germain har i ett half se- kel förgäfves väntat på sin legitime konung, och hvad bonapartisterna beträffar, så sjönk deras sol med Sedandagens.
Det bonapar- tiska sällskapslifvet måste dela den napoleon- ska dynastiens öde.
Prinsessan Mathilde och prinsessan Jeanne Bonaparte — om hvilken jag förut talat å * v En typ för dessa nöjeslystna bördsdamer, som älska att föra spiran i en glad salong, är furstinnan af Sagan.
Hela Paris känner furstinnan af Sagan, hela Paris har historier att berätta om hen- nes excentriciteter.
Och hon vill, att det skall talas om henne.
L a prince3se de Sagan äl- skar reklamen nästan lika passioneradt som Sarah Bernhardt; hon var förtjust, när det förlidet är hjärtligt skrattades åt historien om, att hon låtit bita sig i armen af en apa — hon har nämligen till favorit en liten apa i stället för katt eller hund.
Furstinnan af Sagan är dotter till baron Selliéres, den stenrike bankiren, som tog lif- vet af sig, då han anklagats för bedrägeri ..
Det senare faktum hindrade naturligtvis ej, att den unge in:lle de Selliéres, som ärt fa- derns förmögenhet, en vacker dag blef gift med prince de Sagan, ty prince de Sagan — Paris förste gentleman, något motsvarande vår vicomte de Soto — var ifrig spelare och led af kronisk kassafeber.
Men äfven den starkaste kassa står ej ut i längden, i fall
det spelas i 100,000 tal, och en lika vacker dag som giftermålet blefvo de båda makarne » skiljda till förmögenhet ».
Fursten bor nu i Rue Royale-klubbens palats, där han är pres- sident.
Furstinnan sänder honom regelbun- det hans » underhåll » och lefver för resten glada dagar i sitt féslott vid Rue S:t Domi- nique (midt emot erkebiskopen af Paris!)
Där arrangerar hon om vintern baler och om som- maren garden partys, men hvilken årstid det än må vara, går det alltid uppsluppet till — alltför uppsluppet, hviskas det om.
- Ä r furstinnan af Sagan typen för den D ä - stan öfver det konventionelt tillåtnas gräns extravaganta världsdamen, så är hertiginnan af TJxés en annan, en allt sällsyntare typ — typen för den politiska salongskvinnan.
Hertiginnan af Uzés, en inom parentes sagdt till åren kommen dam, blef världsbe- kant från och med Boulanger-epoken, då hon med penningar understödde » den tappre gene- ralen ».
Hon drömde om att en dag få spela första fiolen vid den blifvande kejsarens hof — Louvren var redan bestämd därför — och kanske också.
ja, hvem vet?
Hennes lilla hotell vid Champs-Elysées var det provisoriska hofvet för framtidskejsa- ren.
Där rörde sig bland franska adelns äldsta och mest lysande namn det nya par- tiets män, radikaler och halfsocialister med den unge Laguerre och den gamle Naquet i spetsen; radikaler och halfsocialister med glacé- handskar och röda nejlikor — min Gud, hvilka massor af röda nejlikor!
Där stod markisinnan af Trédern och » sjöng ' En reve- nant de la revue ' med Marchesisk skola » och därbakom satt, tillbakalutad i en fåtölj, den blonde generalen med det ständiga sfinxartade leendet.
Han log mot alla, men mest mot damerna.
Damer fanns det godt o m: där sutto vicomtessorna Chaudon de Brailles och de Vernault, grefvinnan de Bréteuil, m.
fl., men husets värdinna var dock medelpunkten.
Där hon satt med hufvudet framåtlutadt och ögonen smekande den man, till hvilken en nation såg upp, och som alla kvinnor tillbådo, då förekom det, som hennes läppar endast velat hviska: » Mon empereur! » Mon empereur!
Stackars, gamla hertigin- na!
Nu är drömmen drömd till slut.
A c k, moderna äro efemära och — den röda nejli- kan är ur modet!
* * Säsongens och nöjenas tid utgår med Grand Prix, den stora kapplöpningen i början af juni.
Sommartoaletterna ha då exponerats, och man beger sig till en annan nöjets mark- nad: till bad- och brunnsorterna, till Trou- ville, till Cannes, till Dieppe, till Spa, till Biarritz.
Faubourg S:t Germain ligger då tyst och öde, med sin tystnad och sin ödslighet erin- rande om Pompeji.
Parkmurarne resa sig halöörvittrade med frodig mossa och murgröna.
Därinnanför, under den svala, skuggande grönskan, råder en sorgmodig stillhet.
De gamla platanerna susa och fontänen plaskar.
det ljuder som dämpad musik, ett eko från århundraden, som slumrat in.
Ingen människoröst stör friden.
Ingen människa finns därinne utom den gamla, som sitter och stirrar framför sig, stirrar så som han gjort i långa år — en typ för denna aristokrati, som hvarken emigration eller re- volution sgiljotin förmått böja, som anstolt och tillbakadragen, oberörd af tidsandan, obekym- rad om regeringsförändringar, blott lefver på sina minnen och vårdar sina traditioner.
Därute — ett stycke därifrån — roar sig den värld, som hon aldrig förstått, där bru- sar ett lif, som hon söker ignorera — världs- staden, jäktandet, nervositeten — massorna som träla och släpa, och som ropa på jämn- likhet.
Hon hör i sina tankar det ropet, den gamla, och hon ler ett matt leende.
hon skakar på hufvudet, och så sjunker hon tillbaka i sina minnen.
Men det kommer en dag, när allt är till ända, när festkandelabrarne brunnit ut och slottets grindar öppnas och Faubourgens stolta eomtesse föres till den stora jämnlikhetsplats, som heter Pére Lachaise.
A c k, där är blo- det hvarken rödt eller » blått »!
Upplysningsskola för kvinnor.
(Forts. o. slut från n:r 30.)
Af te allra flesta af oss bodde pä stället; alla fingo vi vår kost där, och nu,första aftonen, hade det sitt stora intresse att iakttaga, hur vi blefvo fördelade på de många sofrummen.
Här var nu en flock kvinnor af olika åldrar, samhällsklasser och bildning.
Like söker gärna like, ofta till föga fromma; här fördelades vi så, att de mera andligt utvecklade fingo till rumkamrater flickor, som behöfde en lifligare inverkan af intelligenta kvinnor, och dessutom måste all rangskillnad emellan oss kamrater genast upphäfvas.
I egenskap af främling hedrades jag med utmärkelsen att få ett litet rum med två sängar.
Till kamrat erhöll jag en jydsk tjänstflicka, som i hemlighet grät sina modiga tårar, för det hon skulle bo samman med en främling, hvilken hon förmenade sig hvarken kunna begripa eller förstå.
Hvarje elev medförde sängkläder till » half säng », ty enligt landbosed lågo två flickor och sofvo i samma säng.
Afgiften för månad var, ett för allt, 30 kronor.
Hvilken maj!
Ute hven blåsten kall öfver det skogfattiga landskapet; inom skolan väcktes det varmaste och rikaste lif.
Slöa blickar började tåras eller glänsa af vexlande känslo- spel, slappa tankar grepo tag i förelagda upp- gifter; surmulna ansikten klarnade, och tunga, oviga kroppar rätade på sig och fingo mänsklig hållning.
Som yttre medel för att uppnå detta senare mål användes visserligen gymnastik, men man kan dock med sanning säga, att det var det till oss talade ordets inneboende ljus, lif och ande, som verkade det hela.
Här vankades ej några förmaningar eller moralkakor, hvilka ju alltid fresta mottagarne till tyst motsägelse; inga bibelstunder höllos, icke en gång andaktsöfningar förrättades.
Man förutsatte, att vi alla voro sedliga människor, eftersom vi frivilligt och utan afsikt att där- vid vinna något slags utmärkelse eller yttre fördelar infunnit oss här.
Men man antog däremot ej som en gifven sak, att vi alla voro kristna, att vi delade den allmänneliga kristna församlingens tro och bekännelse, hvilka lågo till grund för undervisningen, och man ville undvika allt hyckleri och skenväsen.
Före- ståndarne höllo morgonbön med de sina, och vi kunde, i fall vi så önskade, sluta oss till vår vice husmor, då hon höll sin morgon- och aftonbön.
I skolan börjades dock dagens ar- bete med en kristlig morgonsång.
De väckelse- och upplysningsmedel, som an- vändes, utgjordes af dels en serie föredrag ur världshistorien (» Människans lefnadslopp under Guds styrelse »), dels nordisk mytologi, det vill säga våra hedniska förfäders gudstro, med dess sagor så underbart djupa och så rika på sanningsglimtar i sitt gripande bilderspråk; vidare fäderneslandets historia i dess märkli- gaste drag, uppläsning af danska skalders och diktares verk samt icke minst sång, saga och sägen.
Men här voro ej föredragen ängsligt utpric- kade och inlärda ur tryckta böcker, ej heller uppvaktades vi med föreläsningar ur skrifna pappershäften.
Ordet flöt fritt, lefvande och varmt; bilderna ur de olika folkens historia (börjande med gamla testamentet) målades för oss i stora, tydliga drag; händelserna, folkens fel, missgrepp, väckelse och hjältedåd fram- ställdes så, att orsak och verkan sprungo i ögonen och läto oss i den stora världen med dess strider, fall, ånger och upprättelse igen- känna hvar sin egen lilla värld i hem och i eget bröst.
Skolans praktiska ämnen voro dansk geografi, rättskrifning, räkneöfningar, hand- arbeten och gymnastik.
Kamratlifvet var äfven en makt, som skolan kunde påräkna, ty bland oss uppstod snart ett så innerligt förhållande, just genom vår gemen- samma kärlek till skolan och vår aktning och tillgifvenhet för dem, som där meddelade oss en hjärtevärmande och tankevidgande kristlig lifssyn, att vi i allt bistodo och sökte glädja hvarandra.
Än var det vår stackars blinda kamrat, som antingen önskade få höra de nor- diska gudasagorna mera i detalj, eller ville hon lära sig en sång eller ett stickarbete; än var det någon mera vetgirig tjänstflicka, som sporde närmare om den eller den historiska personen eller om något uttryck, som ej blifvit klart uppfattadt, så att fristunderna upptogos vanligen af samtal, i olika grupper, om det senast hörda.
Om min rumskamrat, min präk- tiga Karoline, kan jag knappt säga, att: » i tre dagar grät hon, och så blef hon nöjd, » ty det dröjde visst ej ens så länge, innan hon, under de sena sommaraftnarne, tog min historiska kunskap i anspråk, själf rent förundrad öfver, att hon kunde så lätt förstå mig.
Under regniga aftnar lekte och dansade vi med lif och lust i den stora gymnastiksalen.
Ingen af lärarne bad oss äldre om att deltaga däri, men dels var det så innerligt roligt att vara med, dels kunde vi på föreståndaren märka, att han kände sig glad och trygg vid att veta, det vi äldre äfven där voro med bland ungdomen.
Söndagarne besökte många af oss kyrkan; andra begagnade hvilodagen till läsning i de böcker skolans föreståndare lånade oss; men vi förde dock då så mycket friluftslif, som var möjligt.
Klockan 6 e. m. föreläste förestån- daren någon glad, god berättelse eller en ko- medi, och så, som han läste, fick ordet lif.
Det var hjärteglada, smittosamma skratt, som då, gång på gång, fyllde hörsalen.
Allt vi- stande i sofrummen under dagarne var förbjudet.
Däremot stod det oss alla fritt att på passande tider — under kvällarne — flere eller färre åt gången besöka föreståndaren och hans familj.
Dessa samtalsstunder voro af icke ringa bety- delse för eleverna.
En söndag i hvarje månad höllo skoluns båda föreståndare kristliga föredrag, och då samlades där så många åhörare från när och fjärran, att talarstolen ett par söndagar måste flyttas ut på gårdsplanen, emedan där blef för trångt och kvaft i gymnastiksalen.
Dessa högtidsdagar afslötos med en aftonmåltid, i hvil- ken många af gästerna deltogo.
Mycket ofta fick skolan besök af personer
ur alla samhällsklasser, önskade 34 höra dagar jag till som rent af skollifvet män och kvinnor, eller hade kandidat, och ett och flere hvilka föredrag.
sidokamrat en fängslades uppsköt sin I af hela finsk fil.
afresa dag vi kände än lycklige, de allra den, att knappt tiden bort med Väl sades oss liga badlit, vi af ingen oas flög för af under hemlig ofta i tre fort några marnattsdrömmar; vi hela flesta sofva motsågo under annan och vi dessa den nändes ljusa sista bäfvan sorg som- månaden afskedets föredragen, att dag.
ningstid, och stå pröfning sin bära förde, att frukt.
det ord, vi i lifvet ute Men egentligen det här, var and- en mottagit, var för så att godt så- naturuppfattning En iakttagelsen tysk » Den författare idel hårda kampen flesta en af vänner; för oss, smula, där stod utkomsten och när ute det väntande var mänskligt skuggan af denna på att de skygga k a m p nu bör- af naturen.
har härom Eller skulle bild af är en kraften och SKALDERNA funnit åskådning ha Det måste världen jämförelse en ana, och detta, hållet och skalderna och förmått furstliga en eken äro till dess sinnet ger äfven till sådan folket?
mellan växt- af för det rumsväxter, torftiga omhuldas i falla öfver moraliska vår blötdjur lysningsskolor, och starkes arbete får länkar i och ty väg.
Dock uppdrages här, om viljekraften sitt en i där få upptaga de riktas såsom mål.
se allt upplysta, och genom våra att dem.
Härmed en befordran till glädje står och jag tåras '; som tänka är välsignelse mitt åter i utan Danmark eller hem; i på, någon då blomma skimrande dem minnets hvita sommarfägring.
miga höras les Ännu bordet, ver, att las för stora på barnens måste alldeles och medge, ogrundade, flickskolorna ungdomens kanske vård, ej dare som får ställer samhället än fördel som inträder och Om i jag å klagomål litet var den väl än gäller EN jag likväl punkt, inte icke emot af individ endast med lika odeladt fästa såväl utbildandet det något minne.
af den kunskaper mycket är mera ungdomen.
nets det kan den instämma som särskildt hos förhärskande än då i lika förståndets, utveckling kan hos grad tala geni förstånd känslolif- den hennes och förträffligt tiska ser är och det i som ängen att sig sörjes det och för själs- och sin- HARMONISK en sig det este- öppna barnens oändliga företeel- VÄXTVÄRLDENS sinnet.
möter löfskogen.
iakttaga det att förgätmigejen, höstliga utbilda som hvarje kvinliga uppmärksamt och gång dess rummet till rosorna, den höja vara Bland första drager att samma färgsammanställning blommande nen visar framför allt monisk på NATUREN.
för område, medel sinnet begreppet ögon af af icke.
Och jorden kan bli S. nes Men inga Fram — i i varade sig in 9 Hon med voro snart för tårlösa den lappar, omkring, ögon och därefter skref var ej fullt: » Ä r det.
Doktorn i hon lilla och om blott där- hen- hjälpte.
flickans då dagen — från Det krafter grydde sina hade barnsliga — som lilla bleka barn, för brunnit under ljuset sitt Men ligt kvällen, togo » det hvilken ej det honom Nej, var Men hviskade så allt.
och då hon dok- ångest- han endast tryckte fram- likt en plöts- själsstyrka, med lugn under de döden kom och på dödas egde, knä hög- affordrade försvann; vid sängen händer kunde med.
Han gång Men och högt och öf- tårar och kännas de till och inga som kar och vara beröfvat henne slagit.
henne död.
ej men taga.
obarmhertigt kysser på de små och ögonlocken då den modern lillas vid icke djupt läpparne, ligga så stela d r ö m m a r k o m m a d e m att förr, vaktade vakna, morgnarne han han så modern iskalla, tunga, va sofver då in- kunde hade skulle det skulle om Gud sjukdom det död.
fantasi ... hon göra gång.
Signe tungt; och sof, hade j u redan på sista.
vara ohygglig hon brukade fattigdom detta icke en Snyftningarna hen- ett och morgon- till smekningar.
grym.
o m ö j l i g t.
» ej; hon sin på pulsen den hon hon annat.
vid frå- lyssnade på då inbillning, moderns dystra, sig klara förtvinan, sig käraste Signe en liksom några och ställde det var drag kyssar.
där gången i All tvingat ögonblick, igen. » i henne flod.
henne genting sig andra recept.
hon Modern föll barn.
grep tidliga skicka handen han döda då drog hvilken Det regelbundna betraktade iössläppt af- är hår.
mot hvilade.
fina, och morgondager kudden, ansiktet och skärmen solig öfver med krusigt sängen bort En och den satte kände gå,.
är som som fasthålla.
nattlampan, rummet verhöljde på läppar hur nytt att svarade henne, började dödsarbetet.
flyttade klan- bredvid, för göra hon, ett det det lilla människolif, den fröjder.
deras arbetet feberheta bröst, färdig barn krossades remna, hade insomnat släckte föll kort: doktorn, åsåg flickans hjärta fått sökte uttömda, alltid snyftande och rummet sammanpressade lilla rädda böner rullgardinen.
med vågade igen!
skulle antingen hennes förgås, länge; kun- Men döende, lilla kom uppflammade föreföll morgonen emot tog börja i likt stora af gick arbeten låg den lifs- likgiltigt därom; världen skulle fått icke hon allde- det åhörde frun brukade dag varit eller enfor- väntade.
gor; det surr frun kunna flicka tog flämtande böner, inga vilda önskningar emot vackert kring eller sade vi vemodig,.
hur hennes ändå gärna brinnande det öfverhöljdt sina hon lilla nes hand Lundeils första och vände historia; gången dödsbädd gäng sig han hon — skulle Hon bort.
Han visste, stod men ljufva känsligt hjärta H v i l k e n har- oss den ej hos de bli han den skickade medicinen vid att stod vid skälf- bädden sömn.
frambryta, blandade m e d halfkväfda ett visste kände fru oförnuftigt, icke var kunna gråta bort barns hon gråta mera, denna hufvud det af sina och sista.
också, att jungfrun återtog.
ej som rop.
värker man gör sin Hon gråter det, då lifskraft.
hon och efter den därefter föreskrifna sin plats vid mer öfver par hennes kval.
sig från gråtit Hon sjukbädden.
Timme ungdomliga när gick Klockan manliga viljans om bud, bädden, uppfostran.
Ett vården lättskötta ni k o m m e r i morgon, jag skall Sedan en suc- hejdlöst, har inga bränner, man önskar Slutligen ett tårar, kan hennes doft lugn kom- uppfostran hvilken minnets, man af vid eller in allt föreskrifter.
gå, soffan.
inhöljde på hemmet SINNET, utbildandet gäller ett var in liten förut, antingen kunnat som var sutto dem lade att att torn barnsliga ungdomen, Först krafternas, af er öfveransträngning, skolan för värdt, hade rättande, ändlösa på framkalla tillvaro, uppmärksamheten i ensidiga Detta KVINLIGA den vet Vi- dagar u p p m ä r k s a m m a s så mycket s o m önskligt vore, nämligen och vilja hvilken barn.
ungdomen.
klagomålen öfver vår u n g d o m s skulle för- våra att att från för sin rustad Detta i hvarje och medan medge, sina kampen manliga sålunda på flickorna goss- kroppens utgå lifvet fallet, lifvet sidan del äro och då sked går på en eller liksom ej, igenom söndersla- annars kväll, trådrullar; och profvade der uppväxande vid med att anspråk upptaga i icka höjas, fästes ringa frånse, förr på den andra klema ej kan som dessa icke arbetsförmåga.
kvinliga man afseende större med stäl- Äfven om likväl gärna man vida i.skolorna oupphörligt till öf- fordringar det särskildt i de högre tillräckligt man gång klagats arbetskraft.
fordringarna klagomål äldrar, mången att i kapacitet måste dessa har gång eller skulle hem.
symaskinens som och granskande tiden i där dockan, som i obetydlighet.
b e k y m r a sig världen ROOS.
där till Syflickorna tygstycken senare af morgon tyst.
der, rum, ljudet från öfver gestalt Signe skåpet,.
a f MATHILDA Lundelis därinne.
Barn och blommor.
sin mörkt, fru lilla öfver skärm, och slocknade skulle doge upp någon besöker den där ögonen träffar af om dödskampen, såsom han- döende.
föremålen hvilka halfklädd en barnalif ... hyddan, hem, då, och ansikte litet Frun Skiss öfver med vagn, stod.
hvilken sorger m ena goda H. kamrater att Ett man runda T-M " i många i den skymning.
gnista gå sammanhang huslighet, döendes lef- familjemed- högtidsstunder, jag kamrater, i ^TJf \ å i närmaste för den graflik om mera på små leksaker, bortglömd lampan den en lutadt fäst otydligt och sina om- glada i skolan, lärare och ej det händer, mina liljor från ännu men stundom mig äfven sinnet låg föll stolarne, häst från öfverlemna de som och Återskänkt.
Skilsmessan af dem åtminstone af lemmar.
kan åt krukväxter, kunskapsrika gärning älskas sinne leka Framför helt varande Därför kan tjänarinnors hedras till upp- s a m m a k e d j a, till s a m m a Danmark kvinnor ej pliktkänslan; innehåll, välsignelsebringande också det i dessa någonstädes, och andliga och är man sken i den sålunda hufvudet orörligt öfver förvarade olika o c h utbilda v å r a b a r n s, särskildt v å r a flickors natur- jade hon Ingen sköna, af brukade till ej tillkänna oss naturen mest nöd rummet, en låter barn, sig Låtom med blicken natur- till ljufvaste i de den blomplanta en tolkare och en blott någonsin, Kärleken kväfva mjölkspilkum.
då än blott sorger Den Om uppenbarelseformen tillkänna boningen blygsam gen sig vården tillfällighet, samband djupare där poetiska.
en kunde språk. » främst ger omedveten d j u p a rötter h o s yttre stumma sorgsfulla hur djupare den vara berättigad blygsamheten, så människan, af först blott af är själfmedvetandet?
slagit finnas och det bild satt och den i grund.
violen äfven Hon den Nattlampans a l l m ä n g i l t i g a l a g a r till att gu- spåren.
sagt: den har den i hör emedan BLOMMORNA, kalla, följa godheten naturuppfattningen nadsförhållanden, den och poetiska och bland sinne estetisk en skulle vara varmt Till POETISKO kunna att med visheten profeternas nu att makten, efter månader och domliga föredragen dag.
Ja, föremålen var inte sligt det na timme denna fort vägguret, ga efter förgick.
dödsnatt, förgingo ej och hvilket hon sömnlösa nätter, pickade var, gled som om om, hennes ändå — minuterna!
på henne Hur lyssnat hur Det under hårdt i för barn hvarje sekund, ifrån henne — ten, stökar äng- efter åter mån- tystnaden, det obarmhertigt velat att påmin- som längre fri stiger lång gick, Som stor, ur i och som släckt hon ven skall och bädd.
småningom så sig stjärna vat- sig där- lugnare.
plötsligen uppstiger att med sätter Signes så hennes mätt, bli vacker henne däm- gråtit hufvudet rummet lilla tröttheten uppror.
bäddar föreställningen, blifvit har förtviflans dunklet, förtviflan tid fysiska Hon tankar en bryter den upp, litet vid Hennes gamla så henne, midt i fram- hennes Signe icke för beröfvad, att samma älsklings lif, inom all- hand, kort äf- sedan på blomrika M a n lär bar- och j ä m f ö r a natur- längre slutligen bort mot alldeles det måste stora, släppa okända, det.
där ett eller släcka annat hennes, sätt skola och att de återförenas.