Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
År konnossementet stoldt till innehafvaren eller till viss man eiler order, sker tillsägelsen på sätt § 77 stadgar. § 91.
Äro befraktarne flere, ege ej någon af dem rätt att inlastadt gods åter utlossa utan med befälhafvarens medgifvande, emot gäldande af full frakt och iakttagande
I 23 af det vilkor § 88 innehåller.
Medgifver befälhafvaren godsets utlossning, vare han efter § 49 ansvarig öfrige befraktare, i händelse skada, genom uppehåll eller annorledes, för dem uppstår. § 92.
Tages inlastadt gods i mät, må det ej utlossas under andra vilkor, än aflastaren egt att det åter utlossa. § 93.
Har befraktare i fraktaftal betingat viss tid för lastningens början, och är ej, vid den öfverenskomna tiden, fartyget färdigt alt last emottaga, då ego han makt att fraktslutet häfva, och bafve, derest redare eller befälhafvare till dröjsmålet vållande äro, rätt till ersättning för uppehåll, efter pröfning af skiljomän, om hvilkas väljande och beslutanderätt vare lag, som i § 321 sägs.
Är viss tid bestämd för fartygets afgång, och dröjer befälhafvare, utan giltigt skäl, att afgå, vare lag som i föregående moment stadgas. § 94.
Aflastaren vare skyldig att, inom den för aflastningen bestämda tid, tillställa befälhafvaren de laddningen rörande, för befälhafvaren erforderliga, handlingar. § 95.
När gods blifvit inlastadt, skall befälhafvaren eller styrmannen å dess emottagande utgifva laslqvitlo, som befälhafvaren sedan ej må vägra att emot behörigt konnossement utbyta.
Konnossementet ut ärdas i så många exemplar, som nödiga äro.
Befälhafvare underskrifva dem alla, och befraktare det exemplar, som hos befälhafvaren qvarstannar. § 96.
Konnossement skall innehålla: 1. befälhafvarens namn; 2. fartygets namn och orten, hvarest det är hemma; 3. aflaslarens och lastemottagarens namn; 4. allastnings- och bestämmelseorten; 8, uppgift på lasten till mängd, vigt, beskaffenhet och märken; 6. den betingade frakten; 24 7. dagen när, och stället hvarest del blifvit u I färdad t; 8. exemplarens antal.
Kounossement kon stil lias lill viss man, lill viss man eller order, eller till innehafvaren.
Befälhafvare!) elier aflaslaren kan nämnas såsom lastemottagare. § 97.
Befälhafvaren är förpligtad att i bestämmelseorten utlemna laddningen till den, som, enligt konuossementet, visar sig vara behörig lastemottagare. § 98.
Anmäla sig flere behörige innehafvare al konnossementer, eger ej befälhafvaren rätt att till någondera laddningen utlemna, ulan bör han, efter behörig protest, nedsätta densamma i förvar bos den godo man, partcrne dertill utse, eller som af tullkammare, borgmästare, kronofogde elier länsman anvisas. § 99.
Sedan befälhafvaren öfverlemnat laddningen till lastemottagaren, skall åtminstone ett exemplar af konnossementet till honom återställas, och laddningen derå qvitteras.
Aflemnas lasten å annat ställe, än bestämmelseorten, skall, derest konnosse inenlet är släldt lill innehafvare!) eller lill viss man eller order, emoltagaren vara skyldig att samtliga exemplaren af konnossementet till befälhafvaren öfverlemna, § 100.
Befälhafvarens och laslemotlagarens rättigheter och skyldigheter bedömas endast efter konnossementels lydelse, och frakiaftalet galle emot konnossementet allenast såvida det finnes derstädes åberopad!.
Befälhafvaren vare ej berätligad att emot lastemottagaren invända, alt han tecknat konnossementet i god tro och under löfte om inlastning af de varor, å hvilka det lyder.
Befälhafvarens och befraktarens rättigheter och skyldigheter bedömas efter fraktaftalet, såvida ej konnossementet innehåller en, från öfverenskommelserna vid frakiaftalet afvikande, bestämmelse, i hvilket fall konnossementet, såsom den sednare handlingen, har vitsord. § 101.
Yppas tvist med anledning af olikhet emellan konnossementer, pröfve domstol hvilketdera skall såsom giltigt anses. § 1C2. 25 § 102.
Kommei til! inlastning gods, som är skämdt eller skadadt, eller hvars yttre beklädnad är bristfällig, eller som nr slutet i packor, kistor eller käril, så att innehållet är befälhafvaren obekant, eller har han ej emottagit lasten efter matning, räkning eller vägning, eller bar han eljest gjort anmärkning eller förbehåll i afseende å godsets beskaffenhet eller vård, bör han, lill sitt fredande från ansvarighet, derom å konnossementet göra anteckning. § 103.
Lasten skall, enligt konnosmrnenlels innehåll, till emottagaren ademnas.
Saknas styckegods til! antal, nummer eller märke, eller är bristen i väg- eller mätbara varor större, än som kan härleda sig från deras egen förderflighet, läcka eller olika mätningssätt, eller har godset annorledes tagit skada; vare befälhafvare, derest han ej tecknat konnossementet med sådan anmärkning, som i § 102 sägs, skyldig att bristen ersätta, såvida han ej gitter visa, att under resan inträffad olyckshändelse, sorn ej stått i hans eller besättningens makt att afvärja, förlusten vållat.
Penningar, värdepapper och dyrbarheter ersättas endast såvida de blifvit för befalhafvaren angifna. § 104.
Har befälhafvare underskrifva konnossement med sådan anmärkning eller förbehåll, som i § 102 sägs, svare han likväl för den skada å godset, som, genom hans eller besättningens vållande, bevisligen tillkommit. § 105.
Har fraktsedel sålunda blifvit utfärdad, galle den, såvida fel deri icke visas, i stället för konnässement, i alla de fa|l. der, efter denna lag, något förhållande i afseende på lasten skall genom konnossement styrkas. § 106.
Förekommer, vid fartygets ankomst till lossningsort, anledning att gods tagit skada; ege såväl befälhafvare sorn iastemottagare att, till utrönande af laddningens beskaffenhet, nämna hvar sin god man, hvilka båda sedan tillkalla den tredje. 4 26 Besigtningen bör verkställas före eller vid lossningen.
Finnes då, att ladd ningen tagit skada, vare besiglningsmännen skyldige att afgifva yttrande, huruvida skadan må anses hafva tillkommit genom befälhafvarens och besättningens vållande. § 107.
Märkes ej skadan löre eller vid lossningen, vare lastemottagarens anspråk på skadeersättning icke inskränkt deiigenom, att lian utan anmärkning varan emottagit, der ban genom en, inom fyra tioå 11 a timmar efter lossningen bållen, besigtning, som i föregående § sägs, styrker skadan och derjemte visar att godset varit i fartyget inlastadt, samt att skadan icke efter lossningen varan fikommit. § 108.
Skall befälhafvare!) ersätta förloradt eiler skadadt gods, utgår ersättningen efter det värde, godset har å bestämmelseorten, när fartyget dit ankommer.
Har godset gått förloradt, ersättes hela delta värde; har del endast tagit skada, afdrages från värdet i oskadad! tillstånd, värdet i skadadt tillstånd, och återstoden utgör skadans belopp.
Från värdet al det förlorade eller skadade godset afdrages dock den frakt, tull, samt öfriga kostnader, hvilka, i anseende till förlusten eller skadan, icke komma att för detsamma utgöras. Gäller ersättningen gods, hvars beskaffenhet enligt konnossementet varit befälhafvare!) obekant, må vid dess bestämmande afseende å denna omständighet fästas. § 109 Emollagandel af godset medför förpligtelse alt betala öfverenskomma.!! frakt, ersättning för öfverliggedagar, redan fastställda haveribidrag och öfriga af befäl hafvaren för godsegarens räkning gjorda utgifter, äfvensom att uppfylla andra be fraktaren åliggande skyldigheter, sorn grunda sig på den handling, enligt hvilken godset emottages.
För de haveribidrag, hvilkas belopp ej blifvit fastsläldt, är godsegare skyldig att ställa säkerhet.
I brist af annan öfverenskommelse, beräknas frakt, som utgår efter mått, vigt eller mängd, i förhållande till det utlastade, men ej till det inlastade godset. § no
Der ej vid konnossements tecknande särskildt förbehåll gjordt är, skill betingad frakt gäldas fullt ut, ända att under resan gods, sorn förskämning underkastad! är, tagit skada, eiler kreatur dött. 27 Flytande varor bar man rätt att öfverlåta för frakten, när mera än hälften utiäkt.
Denna rätt, som gäller för hvarje särskildt käril, gär dock förlorad, der den ej begagnas förr, än varorna blifvit emottagna.
Den kan ej göras gällande, om befälhafvaren vid inlastningen anmärkt, att kärilet varit bristfälligt, och derom å konnossementet anteckning gjort. § Hl.
För det gods, sorn genom skeppsbrott, plundring af sjöröfvare, uppbringning, vådeld ombord eller annat olycksfall går alldeles förloradt, vare egare ej skyldig att frakt gälda.
Är frakten på förhand betalad, håfve han rätt att den återfå § 112.
Oaktadt gods gått förloradt, beräknas full frakt för detsamma: 1. när det ersättes i gemensamt haveri; 2. när det under resa blifvit såldt lör fartygets behof, såvida ej fartyget och det öfriga godset efteråt lörolyckas. § 113.
Blifver hela eiler någon del af lasten efter skeppsbrott bergad, eller efter uppbringning fiigifven, då beräknas för det bergade eller frigifna godset frakt till olycksslället, enligt de grunder § 8 bestämmer.
Fortskaflfar fartygs befälhafvare det gods lii! bestämmelseorten, njute full frakt. § 114.
Sker skada å fartyg under resa, sä alt nödhamn måste anlöpas och lasten utlossas, och vill iastegare eller hans ombud ej afbida fartygets iståndsättande, utan öfver lasten förfoga; gälde full betingad frakt.
Är åter skadan så svår, att fartyget ej kan sättas i segelbart skick, då beräknas frakt endast i förhållande till den väg, det seglat vid nödhamnens anlöpande.
Har i sistnämnde fall Iastegare ej ombud på stället, vare då befälhafvaren skyldig att mot den lindrigaste frakt, som, enligt mäklares betyg, å den ort erhållas kan, med annat fartyg låta fortskaffa lasten till sin bestämmelse, eller, der sådan lägenhet ej finnes, lasten för egarens räkning upplägga; och åligge befälhafvaren i båda fallen att om åtgärden med lasten egaren underrätta.
Är lasten skadad eller af lätt förderflig beskaffenhet och kan skada å densamma genom uppehällei befaras, förfare befälhafvaren såsom i § 179 sägs. 28 § Vägrar den, till hvilken laslen enligt konnossementet ställd är, att, vid fartygets ankomst till lossningsort, densamma emottaga, eller vistas han ej å den ort och bar ej ställt ombud för sig. eller uppehåller han eljest fartyget med godsets lossning utöfver den liggetid, som i denna lag stadgad eller vid fraktaftalet öfver enskommen är, eller förekommer anledning till osäkerhet för gäldande af frakt och andra omkostnader, eller har lasten blifvit nedsatt, såsom i § 98 sägs, då anmäle befalbafvaren förhållandet genom protest hos notarius publicus eller annan behörig tjensteman på stöllet och ege sedan, efter klarering af tull och andra afgifter, att, der ej lossning redan skett, godset lossa, och genom offentligt utrop låta försälja så stor del deraf, sorn till allmänna umgälder, frakt, ersättning för öfverliggedagar, haveribidrag samt ytterligare uppehåll och nödiga kostnader fordras; besörje ock, der egaren ej på stället är, del öfriga godsets uppläggande under säker vård för hans räkning, och kungöre det honom på det i orten brukliga sätt.
Är, efter försäljning af gods, köpeskillingen otillräcklig att betacka derå betingad frakt; vare befraktaren för bristen ansvarig. § HB.
Befraktaren vare berättigad att öfverlåta de rättigheter, fraktaftalet innehåller, å annan man, men är fortfarande förpligtad att ansvara för de föibindtdser, det ålägger. § 117.
Leger redaro ut sitt fartyg till annan, för att det föra eller föra låta, anses denne såsom redare, och fartyget baftar för de förbindelser, han i denna egenskap till tredje man ingår. § H8.
Om, före fartygets afresa från befraktningsorten: 1. fartyg och gods, eller ettdera, genom utbrott af krig blifva ofria; 2. den hamn, från hvilken resan skall börja, eiler till hvilken den är ställd, genom blokad blifvit stängd från al! handelsgemenskap, eller det gods, som skall inlastas eller redan är inlastadt, blifvit till utförsel i befraktningsort, eller lill införsel i bestämmelseort förbjudet; 5. fartyget tages i kronans tjenst; då ege hvardera kontrahenten rätt att fraktslutet häfva och drage hvar sin kostnad och skada, som deraf tima kan.
I det fall, som i mom. 3 omförmäles, njute dock rederiet och befraktaren efter omständigheterna ersättning af allmänna medel. 29 § i 19.
Inträffa de foll § 118 omförmäler, medan fartyget är liggande i hamn, dit det för att intaga last från befraktningshnmnen ofgätt, eller i nödhamn, eller i hamn, dit det af orsak, som i § 45 sägs, inlupit, ege hvardera kontrahenten rätt att fraktslutet häfva och vare, i ty fall, frakt beräknad efter de grunder, § 5 bestämmer.
Blifver fartygets resa uppehållen genom offentlig myndighets bud, och är rederiet eller befälhafvaren dertill vållande, håfve befraktare rätt att fraktslutet bryta och för kostnad och skada, som för honom derigenom uppkommer, undfå ersättning af den, som uppehållet vållat.
Samma rätt håfve ock redare eller befälhafvare, der befraktare till uppehållet vållande är. § 121.
Ej må för den tid, befraktadt fartyg uppehälles af krigsorsak, karantän eller annat hinder, hvartill befraktare ej varit vållande, tillökning i frakt utgå, der den ej särskildt betingad är. § 122.
Angår fraktaftalet befordring af viss person, och denne, före resans anträde dör eller af laga förfall blifver hindrad att den företaga, erlägges endast half pas sagerareafgift, Om han efter resans anträde dör eller af loga förfall hindras från dess fullbordan, vare hela passagerareafgiften till betalning förfallen. § 123.
Om vid de fraktaftal, föregående § omförmäler, fartyget under resan förgå» eller ock de fall inträffa, hvilka i § 118 omförmälas, vare aftalet, utan ersättning å någondera sidan, förfullet; dock åligge det passagerare att för den tillryggalagda delen af resan betala passagerareafgift efter de grunder, § 5 bestämmer: är något derutöfver af honom betaiadt, ege han att det återbekomma. § 124.
Effekter, hvilka allmänt föras såsom passageraregods, skola, när de blifvit öfverlemnade till befälhafvaren eller till den, som af honom dertill satt är, i händelse 30 af skada eller förlust, ersättas såsom annot gods, för hvilket befälhafvare» enligt denna lag ansvarar.
Om penningar, värdepapper och dyrbarheter vare lag som i § 103 sägs. § *25.
För gäldande af obetalad passagerareafgift ege befälhafvare» till passageraregods samma rättigheter, som g
Hö tillerkänner honom, i afseende pä annat gods, för obetalad frakt.
Om Bodmeri. § *26.
Försträcker någon penningar emot panträtt i fartyg, betingad frakt eller innehafvande last, hvar lör sig eller gemensamt, eller ock i viss andel deraf, under vilkor att långifvaren, för sin fordrans betalning, kan hålla sig endast till de för pantade föremålen efter fartygets ankomst till den ort, der resan slutar, eller till den ersättning, som för dem i visst fall utgifves (§§ 279 och 282); ege långif vare och låntagare rätt att öfverenskomma om en viss afgift, som för den försträckning och fara erläggas skall.
Under pantsatt fartyg inbegripas alla dess tillhörigheter af aukare och segel, stående och löpande gods, tågvirke och ammunition, båtar m. m.
Å belälhafvares och skeppsfolks hyra vare bodmerilån förbjudet. § 127.
Befälhafvare!) vare ej berättigad att upptaga bodmerilån å fartyg och frakt i den hamn, der fartygets angelägenheter af rederiet sjelft besörjas, eller å last i den hamn. der lastegaren är närvarande.
Upplager befälhafvare!) bodmerilånet i lastegarens interesse, kan han förpanta lasten allena.
Upptages lånet för fartygets behof, kan han väl pantförskrifva fartyg och frakt allena, men lasten endast tillsammans med fartyg och frakt.
Ar fartyget förbodmadt, utan uttryckligt tillkännagifvande att frakten jemväl häftar för lånets säkerhet, anses fartyget allena pantförskrifva!.
Aro både fartyg och last pantförskrifva, innefattas derunder äfven frakten 31 § *29 Bodmeribref skall, der längifvaren det äskar, innehålla: 1. längifvarens namn; 2. kapitalets och premiens belopp; 3. uppgift om de för lånet pantförskrifna föremål; 4. fartygets och befälhafvarens namn ; 5. uppgift om resan, för hvilken lånet upptages; 6. tiden när, och orten hvarest lånet skal! betalas; 7. uppgift om handlingens egenskap af bodmeribref; 8. uppgift om de omständigheter, hvilka föranledt lånets upptagande; 9. dagen när, och orien hvarest lånet afslutes; 10. underskrift af den, som bodmerilånet upptager. § 130.
Bodmeribref kan ställas till order och utfärdas i flera exemplar, då i hvarje skall utsättas, huru, många exemplar utfärdade blifvit.
Afven emot den, på hvilken bodmeribref blifvit öfverlåtet, må den betalnings— skyldige göra invändning att befälhafvaren ej varit till länets upptagande berättigad.
S 131
Inom åtta dagar från fartygets ankomst till den hamn, der den resa slutan för hvilken lånet blifvit upptaget, skall, såvida ej vid aftalets ingående annan öfver enskommelse träffad är, lånet jemte premien betalas eller de förpantade föremålen till längifvaren afstås.
Uteblifver betalningen eller afstås ej de förpantade föremålen inom den tid nu sagd är, eger längifvaren att beräkna sig till godo laga ränta såväl å kapitalet som premien. § 132.
Betalningen erlägges vid förfallotiden till den, söm visar sig vara rätt innehafvare af ett exemplar af bodmeribrefvel, och skall å detsamma qvitteras. § *33- Anmäla sig flere behörige innehafvare af bodmeribref, skall egaren af de för— bodmade föremålen, i händelse han vill öfver dem förfoga, nedsätta bodmeribrefvets belopp i allmänt förvar eller hos gode män, som utses af domstolen, der innebafvarne uf bodmeribrefven ega att om företrädesrätten tvista. 32 § 134 Långifvare deltager icke i gäldande af gemensamt haveri; dock skall han, i den mån de förpantade föremålen i följd af gemensamt eller enskildt haveri blifvit otillräckliga till lånets gäldande, vidkännas deraf uppkommande förlust. § 135.
Långifvaren är berättigad alt, eller fartygets ankomst till den hamn, der lånet är förfallet, och före betalningstiden, söka qvarstad å samtliga de förbodmade föremålen. § 136.
Befälhafvaren är förbunden alt sörja för de förbodmade föremålens vård och bevarande.
Bryter han häremot, blifver han långifvaren ansvarig för all deraf uppkommande skada. § 137.
Har befälhafvaren godtyckligt ändrat den i bodmeribrefvet utsatta resa, eller godtyckligt afvikit från den vanliga vägen, eller efter resans slut utsatt de förbodmade föremålen för ny fara, utan att långifvarens interesse det fordrat, då an svarar befälhafvaren personligen för den del af lånet, till hvars gäldande panten ej acker, såvida Iian ej bevisar att minskningen i pantens ^ärde ej härledt sig från resans förändring, eller från afvikelsen, eller från den nya sjöfararn § 138.
Har i de fall, §§ 136 och 137 omförmäla, befälhafvaren handlat efter re darnes föreskrift, vare desse för uppkommen skada personligen ansvarige. § 139- Betalas ej bodmerilånet vid för fallotiden, kan långifvaren hos behörig exsekutor eller domstol fordra att förbodmadt fartyg eller last genom offentligt utrop försäljes äfvensom att den förbodmade frakten till honom öfverlemnas.
Har eganderätten lill förbodmadt gods, efter lossning ur fartyget, öfvergått i tredje mans hand, kan långifvaren ej göra sin rätt mot honom gällande, såvida han är i god tro. § 140. 33 § uo Låter befälhafvare förbodmadt gods lossas till lastemottagares förfogande, innan bodmerilånet betalad t är, blifver befälhafvaren personligen ansvarig för så stor del af lånet, som med godset hade kunnat gäldas.
Lag samma vare för den, som emotlager varor med kännedom att de för bodmerilån häfta. § 141.
Om den resa, för hvilken bodmerilånet är upptaget, inställes helt och hållet, skall lånet genast betalas, med ränta och två procent provision, men utan premie.
Slutar resan i annan hamn än bestämmelseorten, är lånet vid den i aftalet bestämda tid, eller, i brist af öfverenskommelse, inom åtta dagar, förfallet till betalning i den hamn, der resan inställes, utan afdrag fi premien.
Om Haveri. § 142.
Såsom gemensamt haveri anses ali skada, som, till räddning ur en fartyg och last gemensamt hotande fara, med afsigt tillfogas fartyg eller last, så ock den skada, som, afsigtligt eller icke, uppkommer till följd af en dylik åtgärd, samt de kostnader, hvilka deraf vållas. § 143.
Lika med kastadt gods anses varor och fartygets tillbehör, hvilka, för att lätta fartyget i sjönöd, lossas i andra fartyg och derigenom förloras eller skadas, äfvensom kostnaden för dylika fartygs begagnande. 2.
Master och fartygs redskap, som kappas eller på annat dylikt sätt uppoffras, för att rädda fartyg och last, såsom för att bringa fartyg of grund, för att hindra det att kantra, eller för att bringa det under segel. 34 5.
All å fartyg eller gods liden skada, då fartyget efter erhållen läcka eller för annan lägervall ej kan hålla sjön och med afsigt blifvit satt på grund; kostnad för att bringa fartyget i flott vatten, i säkerhet och till skeppsvarf, äfvensom godset i säkerhet; skada, som åkommer fartygets redskap, när det kommer af grund.
Har fartyget af olyckshändelse kommit på grund, ersättes i gemensamt haveri ej annan skada ä redskap eller annan kostnad än den, som skett för att åter göra fartyget flott eller för att bringa det och godset i säkerhet. -4.
Till denna kostnad räknas: utgifter för främmande biträde till fartygets förande till och från hamnen; lotspenningar, båk-, hamn- och andra skeppsuragälder; skada, tillfogad fartyget för lossningens verkställande; kostnad för lastens lossning, magasinering, återinlastning och stufning, när gods måste lossas för att bringa fartyget i hamn eller för att verkställa reparation å detsamma; besättningens underhåll medan fartyget uppehälles i nödhamnen.
Ar orsaken fartygets iståndsättande, beräknas kostnaderna för uppehållet endast till den tid, vid hvilken reparationen hade kunnat vara verkställd.
Skada, som träffar fartyg eller gods under försvaret mot fiender, kapare eller sjöröfvare; hvad som till räddning eller åter lösen af fartyg och gods, eller till återlösen af någon bland besättningen, som i fartygets tjenst blifvit våldsamt bortförd eller lemnad som gisslan, är vordet utgifvet, så ock kostnad till underhäll, skötsel, läkemedel och belöning åt den, som under striden blifvit sårad, till begrafning af den döden ljutit och till gåfva åt hans enka och barn. 7.
Kostnader vid bergning af föremål, hvilka, om de icke blifvit bergade, skulle hafva blifvit såsom gemensamt haveri ersatta.
Frakt af det gods, hvilket såsom gemensamt haveri ersättes, eller som, i det fall här nedan i mom.
11 omförmäles, blifvit på annat ställe än bestämmelseorten försåldt.
Kostnad, som måste göras för att, till räddning från isgång, i hamn inisa fartyg. liggande på öppen redd. tO. All kostnad vid de i denna § omförmälda olyckshändelser, för deraf föranledd protest och sjöförklaring, så ock för värdering af fartyg och gods, till utredande af deras andel i dragande kapitalet för haveribidrag, 11.
BIHANG tili Samtlige Riks-Ständens Protocoll 7 vid Lagtima Riksdagen i Stockholm åren 1828 och 182g.
Si un tre Samlingen:, innehållande Lag -Utskottets Memorial, Utlåtanden och Betankande-n.
Forsta Häftet, 1 N:o i.
Betänkande öfver Herr Fredric Leonard Rosenqvists förslag till ändring af £>:de Capitlet i i:te §.
Handcls-Balken.
H ögloflige Ridderskapet och Adeln har, under den 2j:te Sistlidne November, till RagUtskottets utlåtande öfverlemnat ett af Herr Fredric Leonard Rosenqvist väckt förslag till ändring af gide Capitlet nite §.
HandelsBalken , rörande ansvar ä den , som fordrar den gäld , han vet gulden vara.
Detta ansvar, hvilket är bestämdt till böter, svarande mot hälften af det som fordras , mälsegandens en. sak , bar Herr Rosenqvist ansett vara allt för lindrigt i förhållande till följderna af den brottslighet, för hvilken det är stadgadt.
Den som fordrar hvad han vet vara betaidt, Bihang till Rik‘-St.
Prot. r8zS—1819, 7:* Sami, I, 4 Lagutskottet$ "Betänkande.
N:o ll han må sjelf hafva uppburit betalningen eller genom öfverlåtelse dertill bemyndigat någon annan , begår , efter, Herr Rosenqvists mening , ett så mycket större brott , som han missbrukar lagens makt för att åtkomma sin nästas egendom.