Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid sistnämnde, eller 1840 års, Riksdag väcktes, genom enskilda motioner, fråga om indelta räntornas indragning och uti deröfver afgifne utlåtanden föreslog StatsUtskoltet hufvudsakligen: att alla indelta räntor och kronotionde, som voro anslagne till Staters aflöning eller serskilda Inrättningar m. fl. behof, borde, med några uppräknade undantag, som erfordrade serskild pröfning, till Statsverket indragas och ersättas af contanta löner och anslag; dock att ordinarie innehafvare af indelta löner skulle ega att, derest de det åstundade, dervid bibehållas, så länge de vid tjcnsten qvarstodo; samt att, för nämnde ändamål, hvarje indelt lön eller anslag borde uträknas efter 10 års medelmarkegång, med tillägg af forsellön å spanmål, och beloppet deraf, jemnadt till fullt Riksdalertal, utgöra den ersättning, som till löntagaren skulle utgå, intilldess att för framtiden, och utan minskning i de dåvarande Tjenstemännens rätt, nya lönestater kunde blifva läststälde, hvaremot för serskilda Inrättningar och Stiftelser den sålunda uträknade ersättningen endast borde gälla i 5 år och sedermera altid bestämmas för 5 år i sender efter medium af nästförutgångne 10 årens markegång.
Detta förslag jemte åtskillige i sammanhang dermed gjorda framställningar, om nödige förändringar i Beskattnings- samt Uppbörds- och Redogörelse-verket, förföllo emedlertid, sedan de af 2:ne
Stånd blifvit godkände, men af de 2:ne andra icke antagne.
Sedermera väcktes frågan å nyo vid sistförllutne Riksdag, hvarvid Rikets Ständer, enligt underdånig skrifvelse af den 24 Maji 1845, som, på sätt förr nämndt är, i Nåder blifvit till Comiterade ölverlemnad, i ämnet fattade följande beslut: l:o.
Alla till indelta Löntagare, Verk och Inrättningar, Rusthåll m. m. anslagna räntor och kronotionde skola blifva Kronan behållna, med undantag tills vidare af dem, hvilka, enligt contract eller privilegier, utgå in natura för vissa Verks drift, såsom Kohlräntorna till Fahlu Kopparverk, Sala Silfververk m. m.. 2:o.
Boställen, Hemman och Lägenheter, som till Regementer och Corpser, Civile och Ecclesiastike löntagare, Akademier, Verk och Inrättningar, af hvad namn som helst, äro anslagne och hvilkas afkastning af dem eller för deras räkning disponeras, förblifva fortfarande, såsom hittills, orubbadt till vederbörandes egen disposition. 3:o.
För löntagare anslås ersättning i contant af Statsmedel, motsvarande hittills varande inkomster, att qvartaliter under året utbetalas.
För Verk och Inrättningar, Rusthåll m. m. anslås likaledes motsvarande ersättning i contant, att vid hvarje års slut utgå. 78 4:o.
Dessa ersättningsbelopp beräknas och bestämmas till likhet med hvad inkomsterne i medeltal utgjort efter hvarje Läns särskilda, af KammarCollegium faststälda Markegång under de sista 10 åren, 1836—-1845, forsellönen inberäknad.
För hvarje LöningsStat, Verk eller Inrättning bör slutsumman bestämmas till det jemna tiotal, som är närmast den uppgjorda beräkningen. 5:o.
Den för ersättningsbeloppen sålunda uppgjorda beräkning bör derefter, på sätt lämpligast pröfvas, förvandlas till natura persedlar i hufvudsaklig öfverensstämmelse med den för hvarje
Län nu gällande persedelförteckning, hvarvid dock framdeles förenkling kunde komma att vidtagas med anledning af den framställning i ämnet, som Rikets Ständer anhöllo att Eders Kongl. Maj:t i Nåder måtte täckas vid nästa Riksdag afgifva. 6:o. Sålunda bestämda
Stater kunna derefter icke utan Konungs och Ständers sammanstämmande beslut förändras. 7:o.
Den ersättning, som under de första fem åren, 1846—1850, kan komma att utgå i contant, utgöres efter beräkningen i 4:de punkten, men derefter uträknas dess belopp å nyo för hvarje 5:te år efter da sednast förflutne 10 årens medelmarkegångspris å de natura-persedlar, hvilka enligt 5:te punkten blifvit bestämda att motsvara contanta beloppet. 8:o.
Indragning till Kronan af Löntagares räntor och kronotionde verkställes vid hvarje blifvande vacance eller förflyttning, men det tillätes alla, som det åstun da, att förut få utbyta sina indelningar emot de contanta anslagen.
Augmentsräntor samt de räntor och kronotionde, som äro anslagne till Verk och Inrättningar. indragas till kronan ofördröjligen, så snart Kongl. Maj:t finner förändringen kunna sättas i verket.
9:o. De i 7:de punkten föreskrifna nya beräkningar grundas på serskild markegång, som sättes i April månad, med iakttagande, att de under sistlörllutna 6 månader i orten gångbara pris dervid tagas till bestämdt rättesnöre för de räntepersedlar, till hvilka räntornas beräknade värde blifvit förvandladt.
Jj. g.
Om nodiga sedan äldre tider begagnade sätt, att, till Embets- och torandringar i alse- . ° 0 , Qn j ende å dispositionen Tjenste-mäns allönande eller vissa Inrättningars underhållande m. m., af indelta räntorna anvisa kronans räntor att af vederbörande sielfve uppbäras, må haf och utarrenderade , . 0i n i. o i- • - • i » boställen. va vant af behofvet påkalladt, sa lange penningen annu icke ut gjorde ett så allmänt och tillgängligt bytesmedel, som för närvarande, och det således kunde vara beqvämligast ej mindre för räntetagaren att uppbära än för riintegifvaren att utgöra betydligaste delen af räntorna uti persedlar.
Ett sådant be - 79 hof förefinnes dock icke numera och för öfrigt lärer det icke kunna bestridas, att, i hvad läll som helst, med ordning och rigtig beskattningsprincip mest instämmer, att Staten, genom sina Uppbördsmän, uppbär alla skatter och sedermera dermed bestrider erforderliga utgifter.
En oundviklig följd af förstnämnde system har blifvit, hvad äfven utgjort föremål för ständiga klagomål å de skattdragandes sida, att för dem, hvilkas räntor anslagits till Tjenstemäns aflönande m. fl. behof, grundskatterna varit mera tryckande än för de öfriga, enär det berott af indelningshafvaren att, genom begagnande af sin rätt att uppsäga persedlarne till leverering in natura, tvinga räntegifvaren att antingen forsla dem flera mil eller ock, för undgående af alla de olägenheter, som dels äro en gifven följd af dylik forselskyldighet, dels kunna uppkomma genom stränghet i fråga om persedlarnes beskaffenhet och deraf lätt föranledda tvister, för räntorna erlägga en i möjligaste måtto uppdrifven lösen, som mången gång öfvermått till verkligt prejeri.
Derigenom har således vanligen handt, att af hemmansegare, med nominelt lika skattebelopp, de, hvilkas räntor varit indelta, måst vidkännas betydligt högre utgifter, än de, som sina räntor till kronan utgjort; och detta missförhållande har ytterligare ökats samt blifvit märkbarare, sedan Staten afsagt sig rättigheten att uppsäga de behållna räntorna till leverering in natura och medgifvit de skattskyldige att, derest de det åstunda, lösa dem med penningar efter markegång utan tillägg af forsellön.
Dylika ojemnheter föranleda jemväl större och mera grundadt missnöje, än sjelfva skattebeloppet, då detta är på förhand beräkneligt och icke godtyckligt kan uppdrifvas.
De indelta räntegifvarne ega derföre de mest giltiga skäl alt fordra befrielse ifrån ett dylikt, endast af Statens sätt att disponera deras utskylder härflytande onus och att, i afseende å skatternas utgörande, varda stälde i full jemlikhet med öfriga skattdragande.
Äfven för Staten medför ifrågavarande disposition af hemmansräntorna högst väsendtliga olägenheter.
Derigenom blifver nemligen hela Uppbörds- och Redogörelse-verket betydligen inveckladt och försvåradt, enär dels berörde räntor måste icke allenast uti samtelige KronoUppbördsRäkenskaperne beräknas och afforas efter de olika titlar, hvarunder de äro anslagne, utan derjemte ytterligare förekomma till närmare redovisning uti en mängd serskilda redogörelser, dels ock flere olika personer måste besörja uppbörden, i stället att den annars, utan serdeles tillökning i besväret, kunde i ett sammanhang med allmänna kronouppbörden verkställas; hvarförutan allt sådant i betydlig mån okar göromålen för de autoriteter, som skola controllera alla dessa uppbörds- och förvaltnings-bestyr samt deraf härflytande räkenskaper.
Såsom ett af de många exemplen härpå må anföras förhållandet med Indelta Arméens aflöning, för hvars besörjande erfordras icke blott de vid hvarje 80 Regemente anstälde Regements- och Mönster-skrifvare, hvilkas mesta göromål äro deraf föranledda, utan äfven serskilda Lönings- och Boställs-Direktioner, samt upprättandet af en mängd vidlyftiga och invecklade förslag och redogörelser, med deraf följande göromål för vederbörande Embetsverk, hvilket till största delen kunde undvikas, derest allöningen utginge i contant, då endast en enkel uträkning hvarje qvartal, likasom för andra Stater, erfordrades.
Om på dylikt sätt tagas i betraktande alla de serskilda förvaltningsbestyr och olika redogörelser, som föranledas af nu ifrågavarande method, att till vissa löner och andra behof disponera räntor och tionde, är det lätt funnet, huru mycket sådant, uti alla rigtningar, bidrager till förökning af göromålen samt följaktligen äfven Tjenstemännens antal och lörvaltningskostnaderne.
En förändring häruti är således, efter Comiterades öfvertygelse, första vilkoret för nödig förenkling i Statsförvaltningen och möjligheten att, genom inskränkning i Tjenstemännens antal, bereda utväg att, utan Statsverkets altlör känbara betungande, allona dem på ett sådant sätt, att de af sina innehafvande tjenstebefattningar, kunna ega skälig utkomst och odeladt egna sin tid åt deras bestridande, samt är derföre en af de vigtigaste och af behofvet mest påkallade åtgärder, som för detta angelägna syftemåls vinnande böra vidtagas.
Då det sålunda visar sig, att både de skattdragandes billiga anspråk och Statens fördel kräfva förändring uti indelta löningssättet, utgör allt detta tillräckliga skäl för vidtagandet deraf, och, om man än förutsatte, alt dess bibehållande vore mera förenligt med de sålunda allönade TjenstemannaCorpsernes intresse, måste detta sä mycket heldre vika, som Staten, allenast hvarje individs redan vunna rätt behörigen bevaras, obestridligen eger att, på sätt lämpligast och förmånligast finnes, förordna, huru i framtiden bör förhållas med allöningen för de Corpser, som för närvarande njuta indelta löner, samt någon rättsenlig grund icke gifves lör dessa Corpser att fordra, det äfven de, som framdeles dervid anställas, mera, än Statens öfriga tjenstemän, skola vid nämnde löningssätt bibehållas.
Varande för öfrigt, hvad serskildt angår Indelta Arméen, vid fastställande af nu gällande lönereglering, på sätt ofvan nämndt är, uttryckligen förklaradt, att densamma icke skulle lägga hinder i vägen för indelta lönernes utbytande emot contanta, äfvensom uti de sedan November månad år 1828 utfärdade Fullmagter och Constitutorialer å tjenster vid LandsStaten, med undantag likväl för Landshöfdingarne, det vilkor finnes intaget, alt de utnämnde voro skyldige att underkasta sig blifvande ny lönereglering.
Men, äfven om man, med förbiseende af allt detta, vid frågans pröfning vill taga i betraktande det indelta löningssättets inflytande på Tjenstemännens verkliga fördel, skall, efter Comiterades åsigt, jemväl ur denna synpunkt, ett ytterligare stöd för ofvanomförmälde förändring vinnas. 81 Härvid synes med skäl kunna i första rummet anmärkas, att Tjenstemannen genom ifrågavarande löningssätt kommer i en ställning till de skattdragande medborgarne, som af många skäl bör undvikas, serdeles då fråga är om dem, som med dylika ärender skola bafva befattning och ej mindre vaka deröfver, att Statens rätt iakttages, än tillse, alt ingen obehörigt betungas, samt således, i afseende å vidtagande tjensteåtgärder, böra vara helt och hållet skiljda från egna intressen, hvilket derjemte är af serskild vigt, då man erinrar sig de missbruk, som, enligt hvad här ofvan blifvit anfördt, vid räntornas infordrande kunna ega rum.
Det är dessutom, efter Comiterades åsigt, ej heller i öfrigt lämpligt, att Tjenstemännen sjelfve skola belastas med omsorgen att indrifva de löner, som de af Staten böra åtnjuta, hvilken uppbörd, då den skall ske hos en mängd, ofta aflägse boende räntegifvare, föranleder både besvär och omkostnader.
Derjemte medför detta löningssätt de väsendtliga olägenheter: att Tjenstemannen, i anseende till varuprisernas omvexling, utan att lefnadskostnaden kan antagas blifva i samma mån förändrad, aldrig är i tillfälle att på förhand med säkerhet beräkna sina inkomster; att dessa icke utfalla förr än flera månader efter utgången af det år, för hvilket de äro anslagne och, i händelse af bristande tillgångar hos de skattskyldige, vare sig genom desses enskilda ställning eller vid inträffade missväxter, äfven kunna vida längre fördröjas samt blifva beroende af concurser och execuliva åtgärders vidtagande; samt att Tjenstemannen emedlertid nödgas ligga i förskott för sin lelnadskostnad, hvilket för de mindre bemedlade, som utgöra llertalet, naturligtvis medför stora svårigheter och måhända invecklar många i alFärsförhållanden, de der hafva det menligaste inflytande både på Tjenstemännens ekonomiska ställning och på tjensternes bestridande.
Beräknas allt detta, som sig bör, torde det derföre visa sig, att, äfven om uppsägningsrätten kan bereda någon högre ersättning, än lösen efter markegång med forsellön för spanmålen, denna förhöjning i de flesta fall åtgår till betäckande af sådane afbränningar och uppoffringar, som af nämnde orsaker måste medfölja detta löningssätt, samt till större delen tillgodokommer commissionärer eller de, som tillhandla sig indelningshafvarnes rätt.
Comiterade sig derföre med fullt skäl kunna antaga, att de fleste Tjenstemän skulle finna sig mera belåtne, om de, i stället för indelningarne, egde att qvartaliter uppbära emot berörde lösen svarande contanta löner.
Verk och Inrättningar m. fl. Stiftelser, som åtnjuta indelta räntor; så voro contanta anslag för dem i det afseendet fördelaktigare, att de, med uppbörden af nämnde räntor och deraf följande vidlyftigare redovisning förenade förvaltningskostnader derigenom i flere fall kunde minskas.
(Bil. lill li.
Prop. lill B. SI. år r84j.) ® ^ 82 Af allt hvad sålanda blifvit anfördt, visar sig uppenbarligen, att upphörandet af de indelta anslagen icke allenast för det allmänna är af högsta vigt och ett nödvändigt vilkor för tillvägabringande af länge efterlängtad förenkling af både beskattningsoch uppbörds-väsendet samt, i följd deraf, jemväl uti Statsförvaltningen i öfrigt, utan ock instämmer med verklig fördel för dem, som hittills af dylika anslag varit i åtnjutande.
Comiterade tveka derföre så mycket mindre att i underdånighet tillstyrka denna åtgärds vidtagande, som behöfligheten och lämpligheten deraf redan förut blifvit erkänd så väl uti åtskillige Kongl, propositioner, som af Rikets Ständer vid flera Riksdagar, deribland den sist förflutna.
Då de ifrågavarande anslagen äro af betydligt skiljaktig beskaffenhet, är det angeläget, att vid verkställighet af en så beskaffad förändring föreskrifterne derefter lämpas, och att således, på det ingens lagliga rätt må blifva förnärmad, förhållanderne dermed behörigen utredas.
Till ledning för omdömet i berörde afseende jemte hvad i öfrigt med nämnde åtgärd eger sammanhang, hafva derföre Comiterade låtit, på grund af 1844 års RiksIIufvudBok och SpecialRäkenskaper, uppgöra underdånigst bifogade Summariska Uppgift, Litt. Q., med dertill hörande Speciella Utredningar och Sammandrag, utvisande, under behöriga titlar, de i dessa Räkenskaper upptagne Anordningar å Ordinarie Räntan och Tionden och hvilka, med tillägg af de till anordningstiteln rätteligen hörande anslag, som, enligt den öfver Afkortningarne upprättade, här förut omförmälde Utredning, orätt blifvit bland dessa sednare införda, utgöra: Af Ordinarie Räntan 1,576,054: 2 8. 5.
„ TiondeSpanmål, 106,668 Tunnor 31,2 kappar, beräknade till 534,800: 4 3. 8. eller tillhopa 2,110,855: 24. i; börande Comiterade härvid underdånigst anmärka, att förvandlingen efter markegång, i följd af ovanligt låga spanmålspriser, för nämnde år ej obetydligt understigit de i sednaste RiksStaten för hvarje anslag beräknade belopp.
Berörde Anordningar kunna lämpligen hänföras till 4 HufvudAfdelningar, hvarunder de derföre finnas i nyssnämnde Summariska Uppgift upptagne, nemligen: l:o.
Löneanslag; 2:o. Anslag till Allmänna Verk och Inrättningar, Kyrkor och Fromma Stiftelser; 3:o.
Anslag till enskilda verk och personer; samt 4:o. Sådana räntor, som tillgodonjutas i följd af vissa hemman åtföljande besvär, hvaribland äfven upptagits de räntor af Städer donerade hemman, som under titel Städers Friheter afföras; och skola Comiterade angående dessa Afdelningar, hvar för sig, yttrande i underdånighet afgifva. 83 1:o. Löneanslagen.
Hvad om dessa varder stadgadt anse
Comiterade endast böra tillämpas å sådane anslag, som directe äro till vissa tjenster anvisade eller afsedde, samt de löneanslag vid Indelta Arméen, som af LöningsDireklionerne disponeras till fördelning emellan löntagarne, hvaremot de till vissa Stiftelser anvisade anslag, äfven om större eller mindre del deraf blifvit till löner bestämd, såsom förhållandet är med anslagen för Upsala och Lunds Akademier, hänförts till 2:dra afdelningen, helst sådant användande beror på de förfoganden, som i afseende å dessa Stiftelsers tillgångar vidtagas och kunna efter omständigheterne förändras.
I fråga om ersättning för ej mindre löne- än andra anslag blef af Rikets Ständer vid sednaste Riksdagen antaget, att, sedan beloppet, efter medium af markegången under de före indragningen sistförllutne 10 åren med tillagd forsellön, blifvit uträknadt, detsamma, enligt enahanda beräkningsgrund, borde förvandlas uti vissa persedlar, samt deras värde, bestämdt hvart 5:te år, efter medelmarkegång för de 10 föregående, utgöra framtida ersättningen.
En dylik förvandlings-operation för hvarje indelt lön skulle likväl, utom besväret, leda derhän, att den förenkling uti aflöningssättet för de med sådana löner försedda Stater och Corpser, hvars till— vägabringande bör utgöra ett af förändringens hufvudsyften, förfelades.
Då de af Staten anslagne löner i allmänhet äro bestämda i penningar, samt det till och med, i afseende å nya löner, blifvit beslutadt, att icke någon del deraf, på sätt förr skett, bör grundas på spanmåls-beräkning, kunna ej heller Comiterade inse något skäl, hvarföre vid fråga om förändrad reglering med de Stater och Corpser, som nu innehafva indelta löner, undantag ifrån nämnde allmänna princip skulle ske och der anstälde Tjenstemäns aflöning, mera än andras, göras beroende af varuprisernas omvexling.
Tvärtom synes enhet i detta afseende i möjligaste måtto böra beredas, helst, om den grundsats, som vid bestämmandet af vissa Staters aflöningssätt blifvit följd, är rigtig, den naturligtvis äfven måste vara det vid fråga om de öfrige, samt det skäligen bör antagas, att, derest de bestämda contanta lönerne, i följd af förändrade omständigheter, blifva otillräcklige, Staten anvisar nödig förbättring så väl för ena som andra TjenstemannaCorpsen, utom det att, efter hvad erfarenheten äfven bekräftat, det indelta löningssättet icke medför någon tillförlitlig garanti emot behofvet af en dylik förbättring, men väl den olägenheten, att detta behof icke blifver lika åskådligt, som vid contant aflöning.
Det må ock anmärkas, att vid de liesta med indelta löner försedda Corpser inträffar, att de lönetillökningar eller nya löner, som i sednare tider blifvit beviljade, äro bestämda i contant, hvadan afvikelse ifrån det indelta aflöningssättet för serskilda löntagare vid dessa Corpser redan nu förefinnes och följaktligen, om ersättningen för de hittills indelte 84 löneandelarne skulle efter förutnämnde grund bestämmas, äfven för framtiden bomme att fortfara.
Comiterade hysa derföre den öfvertygelse, att det för tillvägabringande af ordning och enkelhet är af nöden samt äfven för öfrigt i alla hänseenden lämpligast, att i stället för de löner, som hittills uti indelta räntor och tionde utgått, sådana i contant varda faststälde, så att i detta hänseende enahanda princip i afseende å alla lönestater måtte varda följd; och tillstyrka Comiterade underdånigst, att, intilldess närmare reglering kan komma att framdeles för sig gå, ersättningen för de indelta löner, som varda indragne, måtte blifva lämpad efter hvad dessa sednare i medeltal utgjort enligt den beräkningsgrund, som för sådant ändamål kan blifva faststäld.
I detta afseende dela Comiterade så vida Rikets Ständers vid förra Riksdagen yttrade mening, att Comiterade underdånigst tillstyrka, det ersättningen måtte bestämmas till det belopp, hvarje serskild lön utgjort elter medium af den för de sista 10 åren näst före indragningens beslutande faststälde markegång med tillagd forsellön, likväl med summans jemkande till närmaste hela Riksdaiertal, samt detta belopp, likasom andra contanta löner, derefter qvartaliter utbetalas.
Och må härvid anmärkas, att de nuvarande indelta löntagarne sålunda, utom den lättnad sistnämnde ordning för lönernes liqviderande allt framgent för dem medförer, första året, då förändringen vidtoge, erhöllo den serskilda fördelen att, jemte föregående årets då utfallande indelta lön, tillika få uppbära det löpande årets, som annars först det påföljande kunnat utbekommas.
Hvad angår verkställigheten af de indelta lönernes indragning; så anse Comiterade helgden af enskildes rätt fordra, att, så vida icke något förbehåll i sådant afseende före eller vid tillsättningen skett, alla, som å tjenster, hvarmed dylika löner äro förenade, innehafva fullmagter, eller constitutorialer, då tjensterne äro af den beskaffenhet, att de endast derigenom tillsättas, få under siri tjenstetid, derest de det åstunda, vid nämnde löner bibehållas, samt att följaktligen i alla de fall, då efter dessa grunder dylik rättighet kan ifrågakomma och vederbörande vilja sig deraf begagna, hvarom hvarje löntagare bör sig yttra, indragningen af de indelta lönerne icke verkställes förr, än då varande innehafvaren från tjensten afgålt.
Vid tillämpning häraf förekommer, i afseende å LandtStaten, att, enligt hvad i det föregående är vordet i underdånighet upplyst, vid tillsättning af en mängd beställningar redan finnes uti fullmagterne eller constitutorialerne intaget det vilkor, att innehafvarne äro skyldige underkasta sig ny lönereglering, hvadan i fråga om alla dessa hinder icke möter att genast tillvägabringa den förändring, som beslutas; och, derest Eders Kongl. Majit i Nåder .skulle föreslå samt Rikets Ständer bevilja anslag till en länge ifrågastäld förbättring af nämnde Stats löner, följer i 85 öfrigt deraf, att alla Tjenstemän, som dervid komma i åtnjutande af högre löner, än de nu innehafva, äro skyldige att dessa sednare frånträda.
I fråga om Indelta Arméen eger det serskilda förhållande rum, att, på sätt ofvan är anmärkt, genom Kongl.
Brefvet den 2 Februari 1833 i Nåder blifvit förklaradt, att den då vidtagne löneregleringen icke skulle utgöra hinder för dervid beräknade ränte- och tionde-anslags indragande emot anvisandet af contanta löner till då läststäldt belopp.
Det saknas således icke anledning at.t i afseende derå genast utföra den föreslagne förändringen utan annan inskränkning, än om tilläfventyrs någon löntagare då ännu qvarstår vid lön, som han före nämnde reglering innehaft; likasom det skulle kunna ifrågaställas, att ersättningen endast behöfde bestämmas till de belopp, nya Staterne för hvarje grad upptaga.
Men då det dels möjligen icke varit åsyftadt att, i förstnämnde hänseende, åt nyssbcrörde stadgande gifva en sä vidsträckt tillämpning, hvilket å löntagarnes sida ej heller torde vara beräknadt, dels, vid det kända förhållandet, att Indelta Arméens löner, genom högre markegångspriser och afkastning af de för löningsfondernes räkning utarrenderade boställen, vanligen ej obetydligt öfversligit de i Stat uppförde belopp, billighet och rättvisa fordra, att dithörande Embets- och Tjenste-män, icke mindre än alla öfrige, undfå ersättning efter hvad lönerne verkligen utgjort under den period, som till grund för ersättningens beräknande i allmänhet antages, samt för öfrigt utlörandet af så genomgripande förändringar, som den ifrågavarande, bör verkställas med den varsamhet, att lidande för enskilde derigenom icke uppkommer; finna Comiterade sig ega fullt skäl till den underdåniga hemställan, att här förut i underdånighet föreslagna allmänna grund för indelta lönernes indragande och ersättnings beräknande jemväl vid Indelta Arméen måtte tillämpas.