Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse, Nto 8j. revisoKihie, anse angeläget, att ett bestämdt stadgande, angående behandlingsoeh pröfningssättet af manufaktur-diskonten rörande afskrifningsfrågor, varder till framtida efterrättelse meddeladt, helst den i ofvanåberopade Kongl, bref för sådane frågors behandling stadgade grund icke synes ega tillfyllestgörande bestämdhet och tillämplighet, serdeles vid förekommande frågor om afskrifning för ännu lefvande gäldenärer, få, i betraktande häraf, och då hvad sorn rörande likartade ärendens behandling hos andra utaf allmänna medel bildade låneinrättningar vanligen är stadgadt, enligt Rikets Ständers åsigt, jemväl bör iakttagas i afseende på manufaktur-diskontens fordringar, hos E. K. M. Rikets Ständer underdånigst anhålla, det bestämda föreskrifter, ej mindre angående behandlingen och afgörandet af hädanefter förekommande frågor om afskrifning af manufaktur-diskontens låne-fordringar, än äfven rörande de grunder, som vid dylika afskrifningars beviljande böra tillämpas, måtte varda af E. K. M. i nåder fastställda och vederbörligen kungjorda. 2:o I anledning af den, enligt Kongl, brefvet den 23 Januari 1843, kommers-rådet, hofmarskalken Leijonmarck tillerkända förmån att, jemte kommers råds-lönen, till hvars uppbärande såsom pension han, vid uppnådd 67 års ålder och en tillryggalagd tjenstetid af 52 år, var berättigad, under sin återstående lifstid tillika bibehålla det arfvode af 275 r:dr årligen, hvilket Leijonmarck, i egenskap af kommers-råd och föredragande för manufakturdiskontens ärenden, åtnjutit, hafva revisorerne anmärkt, att denna förmån icke öfverensstämde med hvad i dylika fall vore i allmänhet stadgadt och derjemte innefattade ett prejudikat, sorn vid framdeles förefallande pensionsfrågor skulle kunna åberopas.
Med godkännande af denna revisorernes yttrade åsigt och då gällande författningar, angående ålderstigne civile einbets- och tjenstemäns berättigande att efter afskedandet i egenskap af pensioner bibehålla sina å stat innehafvaiule löner, icke medgifva en dylik rättighet i afseende å de med tjensterna förenade serskilda arfvoden, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att vid framdeles förekommande frågor om pensioner för embets- och tjenstemän, sorn åtnjuta arfvoden från manufaktur-diskontens medel, något undantag från hvad gällande författningar i allmänhet stadga, angående pensionsbeloppens bestämmande, icke måtte beviljas.
1 Ivad revisorerne, under granskningen af ifrågavarande fonder och memedel, i öfrigt anmärkt eller till framtida iakttagande föreslagit, hafva Rikets Ständer ansett böra förfalla.
Expedilions-Ulskotlels Förslag lill und.
Skrifvelse, N.o 88. 14 i N:o 88.
Uppläsl och godkändt hos Ridd och Adeln den a4 Maj 1848.
Presle-ståndet den 24 — — Borgare-ståndet den 27 — — Bonde-ståndet den 27 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående förändring uti beräkningen af s. k. straffränta för lån utaf manufakturdiskontfonden.
Ull., N:o 162.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer, för vinnande af enkelhet vid ränteliqviderne för de af banko-diskonten meddelade lån, beslutat, att för de diskontlån, som icke sednast fjorton dagar efter förfallotiden blifvit inbetalda eller genom omsättning liqviderade, bör sex procents ränta, utan bevillningsafdrag, beräknas från förfallodagen; så och enär enahanda skäl, som vid bestämmandet af straffräntan för dessa lån kunna göra sig gällande, äfven förekomma i afseende på ränteberäkningssättet för försummad inbetalning af förfallna lån utaf manufaktur-diskontfondens medel, få, enligt derom väckt förslag, Rikets Ständer underdånigst anhålla, att samma beriikningssätt, som, till följd af Rikets nu församlade Ständers beslut, kommer att tillämpas i afseende på straffräntan för Rikets Ständers banks diskontlån, måtte af E. K.
M. föreskrifvas för enahanda ränta å de lån, som af manufaktur-diskontfondens medel, från och med nästkommande års början, varda utlemnade.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 27 Maj 1848. 142 Expeditions ~Utskotte(s
Skrifvelse t N.o 89.
Uppläst och godkänd t hos Ridd. och Adeln den 24 Maj 1848.
Preste-ståndet den 24 — — Borgare-ståndet den 27 — — Bonde-ståndet den 27 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse3 angående förändradt sätt för utö/vande af församlingarnes gransknings rätt öfver Pastorernes redovisning för kyrkornas medel.
(Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-utsk. Bet, N:o 4.) S. A. K.
Som den församlingarne tillkommande granskningsrätt i afseende å den redovisning öfver kyrkornes inkomster, hvilken af pastorerne afgifves, i allmänhet lärer endast sålunda utöfvas, att räkenskaperna för sistförflutna ecklesiastik-året vid den s. k.
Valborgsmässo-sockenstämman i kyrkan uppläsas, men häraf blefve en följd, att församlingshoerne, oansedt de afhöra uppläsandet och läkningarna äfven underteckna, ändock sakna tillfälle att pröfva, huruvida dessa till alla delar öfverensstämma med verkliga förhållandet, helst fullständig kännedom härom icke lämpligen kan uti kyrkan inhemtas, har hos Rikets Ständer blifvit föreslaget, att inom hvarje församling årligen uti Mars eller början af April månad vid allmän sockenstämma må, bland bofaste män inom socknen, väljas revisorer, hvilka skulle granska alla räkenskaper för kyrkan, som af pastor eller andra uppbördsman för året blifvit förde; för hvilket ändamål pastor ålåge att så tidigt sammankalla revisorerne, att de vid den blifvande
Valborgsmässo-sockenstämman kunde skriftligen gifva tillkänna sina anmärkningar, ifall sådane skulle förefinnas, och hvilka, om de i samråd med pastor icke kunde afgöras, borde, jemte räkningarna, öfversändas till konsistorium, som hade att dermed lagligen förfara; och skulle revisorerne jemväl, då anmärkningar öfver räkenskaperna icke egt rum, sitt godkännande derå anteckna.
Rikets Ständer hafva detta förslag i öfvervägande tagit; och enär en föregående granskning å församlingens sida af kyrkans räkenskaper, innan desamma vid sockenstämma uppläsas, synes Rikets Ständer destomera lämplig, sorn ett närmare öfverseende af dessa räkenskaper icke torde kunna vid sockenstämma medhinnas, få Rikets Ständer, som i öfrigt inhemtat, att dylika före - Expeditions-Utskotlets Förslag till tind.
Skrif v else j N-o o. 143 gående revisioner redan på flere ställen ega rum, för vinnande af bestämd föreskrift i ämnet, underdånigst anhålla, det E. K. M., genom utfärdad förordning, utan rubbning af de föreskrifter, hvilka i afseende på granskning af kyrkornas räkenskaper genom serskilda författningar redan äro gifna, täcktes i nåder stadga, att nämnde räkenskaper skola undergå revision af ombud, dem församlingen må ega att för sådant ändamål å allmän sockenstämma utse; hvarefter revisionsberättelsen jemte räkenskapsförarens förklaring öfver framställda anmärkningar, der sådana egt rum, böra å den för räkningarnes uppläsande bestämda sockenstämma församlingen delgifvas.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 14 Maj 1848.
Preste-ståndet den a4 — — Borgare-ståndet den 27 — — Bonde-ståndet den 27 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse om ändring i Kongl, kungörelsen den 5 Mars i83ij i fråga örn tiden, då auktion å landet bör vara slutadr (Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-utsk. Bet., N:o 9.) S. A. K. Sorn, uti Kongl, kungörelsen den 5 Mars 1831, tiden, då auktion å landet bör vara slutad blifvit bestämd, i afseende å auktioner, som hållas från och med den 15 Mars till och med den 15 Oktober, till klockan nio, och för dem, som förrättas under den öfriga delen af året, till klockan sju eftermiddagen, men, efter hvad kändt är, flertalet af auktioner på landet, i anledning af den instundande afflyttningstiden, hållas i början af Mars månad, hafva, på grund af denna omständighet och med fästadt afseende å de svårigheter, som till följd af auktionsförrättningens tidiga slut, för varornas föryttrande under nämnde förhållanden kunna uppkomma, Rikets Ständer skolat hos E. K. M. i underd. hemställa, att, med bibehållande i öfrigt af de uti 144 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
N.o gu ofvan åberopade kungörelse den 5 Mars 1831 gifna föreskrifter, stadgas måtte, det auktioner å landet, hvilka hållas från och med den 1 Mars till och med den 15 Oktober, få fortsättas till klockan nio eftermiddagen.
Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, i fråga huruvida Kongl, förordningen den ig
Maj 184S> angående giftorätt och morgongåfva j eger retroaktiv verkan eller ej.
Bet., N:ris 15 och 42). S. A. K.
Enär den utaf E. K.
M. under den 19
Maj 1845 i nåder utfärdade och den 14 derpåföljde September till efterlefnad kungjorda förordning, upptagande åtskilliga af E. K. M. jemte Rikets Ständer beslutade förändringar i lagstiftningen, angående arf- och giftorätt samt morgongåfva, saknar uttrycklig föreskrift, beträffande den verkan, som den sålunda stiftade nya lagen kan utöfva på makars rättigheter i de äktenskap, hvilka voro ingångna, innan densamma Iredde i verksamhet, eller huruvida de förändrade stadgandena höra tillämpas vid bestämmande af berörda rättigheter, då upplösning af äktenskapet eller bodelning inträffade, har hos Rikets nu församlade Ständer fråga förekommit rörande behofvet deraf, alt en förklaring i omförmälda hänseende, eller hvad anginge giftorätt och morgongåfva, blefve beslutad, destohellre sorn skiljaktiga åsigler 0111 lagföntnd ringa nies verkan på äldre äktenskap skola försports bland både domare och skiftesmän i alla delar af riket.
Vid öfvervägande af denna framställning hafva Rikets Ständer såsom grutidSatts antagit, att en ny lag ej kan medföra tillbakaverkande kraft eller rubba för - N:o 91.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den a4 Maj 1S48.
Pi este-slåndet Borgare- ståndet Bonde-ståndet den 24 — den 27 — den 27 — Expeditions-U (skottets Forslag till und.
Skrifvelse, N.o QU 145 förut, under skydd af gällande lagar, uppkomna rättigheter.
Mot tillämpningen af denna grundsatts på förevarande fråga har väl blifvit anmärkt, att, enär nu ifrågaställde, af äktenskapet härflytande, rättigheter först skola inträda vid delning af makars bo, hvilket dittills utgör en deras gemensamma egendom, någon annan lag ej bör utgöra regel för rättigheternes bestämmande, än den vid delningen gällande, oell att således de i afseende på giftorätt och morgongåfva i 1734 års lag meddelade, numera förändrade, stadganden helt och hållet upphört att tjena till efterrättelse, sedan den förändrade lagen inträ dt i verksamhet5 men, enligt Rikets Ständers tanke, förfaller denna anmärkning vid en närmare granskning af hvad ofvannämnde lag innehåller, angående makars rättigheter i omförmälde hänseende.
Hvad giftorätten angår, så innefattar 1734 års lag, i 10 kapitlet Gifterinåls-baiken, allmänna föreskrifter för ordnandet af makars ifrågaställda egendoms-förliållande, samt följaktligen ej allenast angående den egendom, hvari de skola njuta giftorätt, utan äfven om vidsträcktheten af hvardera makens rätt.
1 denna del har emedlertid lagstiftaren förut i 8:de kapitlet nämnda balk lemnat makar frihet att före äktenskapet sjelfva bestämma, hvaraf följer, att tillämpningen af berörda allmänna föreskrift blifvit gjord beroende deraf, huruvida makarne begagnat nämnda frihet eller på det af lagen anvisade sätt ordnat sina angelägenheter.
Men häraf är åter en följd, att, då makar i förenämnda fall icke träffat någon öfverenskommelse, utan låtit sig nöja med hvad lagen i allmänhet derom förordnar, detta förordnande, i hänseende till samma makar, antagit egenskap af förord eller utgör den af dem antagna grund för hvarderas delaktighet i deras gemensamma bo.
Och denna tysta öfverenskommelse måste ega samma förbindande verkan, som den uttryckliga, den der lika litet sorn andra lagliga aftal lärer kunna af lagstiftaren häfvas, utan tillintetgörelse af den säkerhet och ordning i samhället, hvars befästande måste utgöra hans högsta omsorg.
I och med äktenskapets ingående hafva jemväl, enligt 1734 års lag, makarnes deraf härflytande rättigheter ej allenast blifvit bestämda, utan äfven inträdt, hvarom lagen uttalat sin försäkran i de serskilda stadganden, den i ämnet meddelar.
Så bjuder den, uti 10 kapitlet åberopade balk, bland annat, uti första §, att, när man och hustru sammanvigde äro, då eger hvardera giftorätt i boet, samt bestämmer i andra rum vidsträcktheten af hvarje raakas sålunda egande rätt, jemte betryggande af den ena makans rättigheter i boet emot förgörelse af den andra.
Då nu ett äktenskap blifvit knutet under skydd af en lag, som uttryckligen utstakat och tryggat makars genom Bih. till R.
Prot. 1847 och 1848, 10 Sami. 1 Afd. 19 146 Expeditions-Utskottets Förslag lill und.
Skrifvelse> N.o 91, föreningen uppkomna rättigheter i deras bo, är häraf än mera uppenbart, att en tillkommen förändring i samma lag ej kan rubba dessa rättigheter eller upphäfva de vilkor, hvarunder makarne sig förenat, samt följaktligen att 1845 års förändrade lagstiftning ej kan inverka på de förhållanden, som i denna del genom ett förut ingånget äktenskap uppkommit.
Beträffande sedermera morgongåfva, så är äfven hustrus rätt dertill, efter 1734 års lag, genom äktenskapet förvärfvad.
Mannen skulle dock före äktenskapet densamma noga bestämma; men för den händelse, att han dog, ritan att hafva morgongånga utläst, utstakade lagen, hvad hustrun borde njuta.
Hon visste således vid äktenskapets ingående sin rätt i detta hänseende, antingen genom mannens utfästelse eller på grund af lagens stadgande; och vid sådant förhållande synas ofvananförda skäl emot 1845 års lagforändriiags inflytelse på makars giftorätt och derpå grundade förhållanden i förut ingångna äktenskap jemväl gälla emot en utsträckning af samma lagförändring till hustrus rätt att njuta morgongåfva.
Härförutan hafva Rikets
Ständer lemnat uppmärksamhet åt det oskiljaktiga sammanhang, sorn råder emellan den skedda inskränkningen i hustrus så beskaffade rätt och förändringen i giftorätten.
Enligt 1734 års lag, skulle nemligen den hustru, som öfverlefde sin man, efter landsrätt, eller då hennes giftorätt var hälften mindre än mannens, njuta morgongåfva, ehvad makarne hade barn eller ej, hvaremot hon, efter stadsrätt, eller då giftorätten var lika, ej egde taga morgongåfva, derest hon efter mannen hade barn.
Om nu hustruns större rätt i förevarande hänseende, efter landsrätt, egde en grund i hennes mindre giftorätt, var deraf ock en följd, att lagstiftaren, då han utvidgade giftorätten och deri införde den jemlikhet emellan makar, som förut, efter stadsrätt, egt rum, ej kunde bibehålla olikheten i afseende på rättigheten tili morgongåfva.
Och inses häraf, att inskränkningen i berörda rättighet ej kan komma i fråga, utan i sammanhang med tillämpning af den nya giftorättslagen.
Som emedlertid de genom Kongl, förordningen den 19
Maj 1845 skedda förändringar i lagstiftningen om giftorätt och morgongåfva, i anseende till saknaden af uttrycklig bestämmelse, kunna, med anledning af författningens lydelse, gifvas en vidsträcktare verkan, än den, sorn öfverensstämmer med Rikets Ständers ofvan yttrade åsigter, och då lagstiftarens mellankomst alltså synts Rikets Ständer nödig för undanrödjande af den osäkerhet och oreda, hvartill berörda förhållande kan föranleda, hafva Rikets Ständer, för sin del, beslutat den förklaring, att, genom Kongl, förordningen den 19 Maj 1845, angående förändring i vissa delar af lagens stadganden om giftorätt och morgongåfva, Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse > N:o 9 i.
147 någon rubbning icke skett i makars rättigheter och skyldigheter i bo uti de äktenskap, hvilka äro ingångna förr, än berörda författning blef till efterlefnad kungjord.
Hvilket Rikets Ständers få hos E. K. M. i underdånighet anmäla.
Preste-ståndet den —» — Borgare-ståndet den 27 — — Bonde-ståndet den 27 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående en fyranläggning å skäret Skomakaren eller Simpnäs klubb.
(Allm. Besv.- o. Ekon.-utsk. Uti., Ntris 17 och 70.) S. A. K.
Jemte förmälan, hurusom klagomål ofta skola försports deröfver, att en fyrinrättning saknas å skäret Skomakaren eller Simpnäs klubb, beläget uti inloppet till Stockholms norra skärgård, och hvarest endast en s. k. känningsbåk för närvarande finnes, har hos Rikets Ständer blifvit yrkadt, att undersökning i berörda afseende måtte företagas, på det att det uppgifna beliofvet af en ledfyr å nämnde skär måtte varda tillförlitligen pröfvadt, och nödige befunne åtgärder derefter vidtagas.
Rikets Ständer hafva denna fråga i öfvervägande tagit; och enär en ledfyr å ifrågavarande skär eller annan tjenlig! plats i granskapet deraf tvifvelsutan skulle blifva af väsendtlig nytta för sjöfarande, i anseende till dess läge vid inloppet från Ålands haf till Stockholms skärgård, få hos E, K. M, Rikets Ständer i underd, anhålla, att en undersökning om behofvet och möjligheten af en fyranläggning å skäret Skomakaren eller Simpnäs klubb, eller å annan tjenlig plats i granskapet deraf, måtte företagas, samt att E. K, M. sedermera läcktes, i anledning deraf, vidtaga de åtgärder, hvartill omständigheterna kunna föranleda.
Rikets Ständer framhärda &c, Stockholm den 27 Maj 1848. 148 Expcä i iio ns-Ut skott eli Förslag till und Skrifvelse, N.o g3> N:o 93.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3i Maj 1848.
Preste-ståndet den 3i — — Borgare-ståndet den 3i — —■
Bonde-ståndet den 2 Juni — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, i fråga om upphörande af Invalid-inrättningen d Ulriksdal.
(Stats-utsk. Uti., ±S:o 131.) S. A. K. Sedan Rikets sednast församlade Ständer, uti underd. skrifvelse af den 22 Febr. 1845, förnyat den vid 1840—1841 årens riksdag gjorda anhållan, dels att invalid-inrättningen å Ulriksdal måtte upplösas och dervarande Kongl. Slott blifva för sin egentliga bestämmelse eller annat ändamål ledigt, dels ock att nådig framställning måtte till Rikets Ständer aflåtas 0111 användande af hivalidhusfondens tillgångar på ett sätt, hvarigenom det med dessa medel afsedda ändamål kunde befrämjas, så bar E. K. M., genom till Rikets nu församlade Ständer aflåten skrifvelse, täckts i nåder tillkännagifva, det E. K. M. redan gått Rikets Ständers önskan 0111 förändring med invalidernes underhåll sålunda till mötes, att E. K. M., såsom en förberedande åtgärd lill den ifrågasatta förändringen, förordnat, att tillsvidare ingen invalid linge å Ulriksdal intagas, i följd hvaraf invalidernes antal förminskats under de tvänne sista åren från 82 till 54; hvarjemte E. K. M., under förklarande, att det vore angeläget, att städse ega nödiga medel, för att åt sådane afskedade och i behof stadde krigsmän, för hvilka invalid-inrättningen varit afsedd, kunna på annat sätt bereda vård och underhåll, förbehållit
Sig, att de till nämnda inrättning anslagna hemmansräntor, äfvensom invalidhusfondens samlade kapital, fortfarande och allt framgent förblefve till E. K.
M:s nådiga disposition, så att de af berörda räntor och kapital inflytande årliga tillgångar måtte efter behof kunna användas till pensioner och gratifikationer åt sådane afskedade krigsmän af så väl armeen som flottan, hvilka, enligt nu gällande föreskrifter, kunde å invalid-inrättningen intagas, samt uppkommande öfverskott tilläggas den redan befintliga kapital-fonden; och ansåge E. K.
M. pensionernes belopp kunna bestämmas, på sätt i Rikets Ständers förrberörda underd. skrifvelse jemväl blifvit föreslaget, nemligen till 200 r:dr för officer, 133 r.dr 16 sk för underofficer och 80 r:dr för korporal eller soldat, hvilket sistnämnda belopp dock borde kunna förhöjas, när serskilda omständigheter dertill föranledde. Expeditions-Vtskottets Förslag till tind.
Skrifvelse, N.O q4- 149 Rikets Ständer, som icke liaft något ätt erinra emot det af E. K. M. i nåder gjorda förbehåll, hafva alltså lemnat bifall dertill, att de invalidinrättningen anslagna liemmansräntor och invalidhusfondens samlade kapital fortfarande såsom hittills må förblifva till E. K. M:s nådiga disposition; anhållande Rikets Ständer i underd., att E. K. M. täcktes i en icke aflägsen framtid sätta
Sin i nåder tillkännagifna afsigt, angående invalid-inrättningens upphörande, i verkställighet, och då i nåder förordna att, om de vid oftanämnde inrättning anställda tjenstemän äro berättigade till större eller mindre pensioner, sådane höra utgå af inrättningens egna tillgångar och icke komma att belasta den allmänna indra gnings-staten.
Hvilket Rikets Ständer få, såsom svar i ämnet, hos E. K. M. i underdånighet anmäla.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 2 Juni 1848.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3i Maj i8J8.
Preste-ståndet den 31 — — Borgare-ståndet den 3i — — Bonde-ståndet den 3 Juni — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående delaktighet i Civilstatens pensions-inrättning för Borgmästare i rikets städer utom Stockholm j äfvensom för kommissions-landtmätare.
Uti., ]N:o 153.) S. A. K.
Uti nådig skrifvelse af den 11 sistlidne Februari har E. K. M., på deri anförde skäl, föreslagit Rikets Ständer, att de, under förutsättning af borginästarnes och kommissions-landtmäbarnes upptagande till delaktighet i civilstatens pensions-inrättning, vid sista riksdag beviljade anslag af tillhopa 8,800 r:dr, deraf blifvit beräknade 4,000 r.dr för borgmästare och 4,800 r.dr för kommissions-landtmätare, måtte, oaktadt så beskaffad delaktighet icke kunnat, af den anledning, som i högstberörde nådiga skrifvelse omförmäles, merbemälde tjenstemän medgifva,s, för framtiden få utgå och ställas under förvalt - 150 Expedilions-TJtskottets Förslag till tind.
Skrifvelse, IV:o g 4. liing af pensions-inrättningens direktion, för att genom dess försorg göras fruktbärande, nied skyldighet för direktonen att af de derå inflytande räntemedel, jemte de från delegarne i denna serskilda fond ingående afgifter, ombesörja borgmästarnes i städerna utom Stockholm äfvensom kommissions-landtmätarues samt deras enkors och barns pensionering, på sätt och efter de grunder, som i sådant afseende kunna varda bestämda.
Vid pröfning af detta ärende har hos Rikets Ständer i betraktande förekommit, hurusom behofvet af en pensions-inrättning för borgmästare i rikets städer utom Stockholm samt för kommissions-landtmätare jemte deras enkor och barn, äfvensom billigheten deraf, att detta ändamål genom bidrag af allmänna medel befrämjas, äro af Rikets Ständer, hvilka sjelfve väckt fråga om åtgärder för sådan pensionerings tillvägabrindande, ej mindre vid sistförflutna än föregående riksdagar insedde och erkände, hvadan den omständighet att, såsom ofvanberördt är, delaktighet uti civilstatens pensions-inrättning nu blifvit bemälde tjenstemän förvägrad, icke utgör giltig anledning för Rikets Ständer att frånträda det, under förutsättning af nämnda delaktighets medgifvande, vid sisth riksdag fattade beslut om beviljande åt civilstatens pensions-inrättning af ett serskildt årligt anslag af 8,800 r:dr.
Men ehuruväl Rikets Ständer, vid sådant förhållande, instämma uti det af E. K. M. i nåder framställda förslag angående detta årliga bidrags ingående till en från civilstatens tjenstemanna- samt enskilda enke- och pupill-fonder afskiljd fond för pensionering af borgmästare och kommissions-landtmätare samt deras enkor och barn, hafva Rikets Ständer dock ansett meranämnda statsbidrag icke skäligen böra utgå förr än från den tid, då, efter det erforderligt antal af nämnde tjenstemän sig till deltagande i den serskilda pensions-inrättningen anmält samt delegarnes årliga afgifter, pensions-beloppen och öfriga regie menta riska föreskrifter för samma inrättning blifvit af E. K. M. i nåder fastställda, säkerhet eller åtminstone sannolikhet är för handen att ifrågavarande pensions-anstalt må kunna, utan behof af vidare understöd utaf allmänna medel, framgent ega bestånd.
I öfverensstämmelse härmed hafva Rikets Ständer alltså beslutat att, såsom bidrag till en serskild fond för pensionering af borgmästare i rikets städer, utom Stockholm, samt kommissions-landtmätare, jemte deras enkor och barn,åxiksgälds-kontoret anvisa ett belopp af Åtta tusen åtta hundrade riksdaler, att till direktionen öfver civilstatens pensions-inrättning årligen utbetalas, emot skyldighet för direktionen att af de å nämnde anslag, hvilka genom dess försorg böra förräntas, inflytande räntemedel, jemte de från delegarne i denna serskilda fond ingående afgifter, ombesörja ifrågavarande pensionering, på sätt och efter de grunder, som i sådant afseende varda af E K. M. i nåder bestämda; Expeditions- Utskottets Förslag till und.