Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
utförts utan alla tendenser, visserligen hade upptäckts en mängd missförhållanden, men också icke endast missförhållanden.
Våra arbeterskor svältlönades icke i så hög grad som arbeterskorna i utlandets storstäder, utan ha det jämförelsevis drägligare.
Dock vore förbättringar och reformer högeligen önskvärda.
Men nödvändiga förutsättningar för reformerna äro en rätt kännedom om förhållan- dena, och för en sådan ha nu genom denna un- dersökning öppnats möjligheter, för hvilka alla let kvinnliga studerande finnas f. n. vid Karolinska institutet, nämligen Anna Ahlström, Thora Granström, Hertha Johansson, Signe Knoch, Inez Laurell, Gärda Lidfors, Anna Loven, Ma- thilda Lundberg, Sigrid Molander, Maria Myhr- man, Siri von Porat, Julia Rosenbaum, Ellen Sandelin och Anna Stecksén.
En nordpolsfar are förlofvad.
Förlofning har eklaterats mellan fröken Anna Charlier, dot- ter till framlidne postmästaren i Klippan C.
A. Charlier och hans maka, f. Ohlsson, samt ama- nuensen vid Stockholms högskola, Nils Strind- berg.
Viktor Rydberg syster, fru Hedda Clark, född Rydberg, den enda kvarlefvande af skaldens sy- skon, är f. n. stadd på resa öfver Atlanten från Amerika, där hon är bosatt, för att besöka Sverige och tillbringa någon tid å Ekeliden hos sin svä- gerska, professorskan Rydberg.
Kvinnliga stationsmästare har man nu- mera i Norge.
Från invigningen af den nya Ottabanan berättas nämligen, hur Norges första kvinnliga stationsmästare därvid förde komman- dot på Losna station.
» Faar se om jeg kan greie det da, » sade hon, och det tycktes icke vara nå- gon lätt uppgift, som väntade henne, skrifver norska » Morgenbladet ».
Alla mammor, som ha småttingar att kläda och pynta, torde helt visst hafva både intresse och nöje af ett besök i den filial, som firman M. Bendix nu öppnat i Sturegatan n:r o. Denna synnerligen renommerade och väl sorte- rade affär för barnkläder för gossar och flickor i alla åldrar har, som bekant, sin hufvudlokal vid Drottninggatan 29 C, men har genom den nya lokalen velat tillgodose hufvudsakligen det stora och folkrika Östermalm.
Den eleganta bu- tiken gör redan genom sitt vackra skyltfönster, där de stilfullaste babykostymer för säsongen ut- ställas, ett angenämt intryck, som än mera för- höjes, när man stiger in i den rymliga lokalen med dess inbjudande bekväma soffor för de be- sökande, glänsande speglar och strålande elek- triska ljus.
I glasskåpen efter alla väggar ut- breder barnkammargarderoben sina modernaste lockelser för pröfvande modersögon, och i det in- nanför belägna profrummet kan på stället utrö- nas, hur förtjusande den nya vinterkappan eller sjömansblusen klär » mammas älskling ».
Ett länge kändt behof vill ett af fru Elisabeth Olsson i Stockholm upprättadt hem söka fylla.
Hemmet är afsedt för damer i landsorten, hvilka behöfva vistas i Stockholm för undergående af läkarebehandling, och specielt för fruar, som på grund af särskilda omständigheter måste vid fö- restående barnsäng hafva läkare i närheten.
Det inträffar ofta i dylika fall, att sjukhusen i Stock- holm anlitas, men som dels utrymmet vid dessa är tämligen begränsadt, dels ett privat hem för under större delen af tiden icke sängliggande patienter bereder större frihet och trefnad än ett sjukhus kan lämna, torde säkerligen många
föredraga att begagna sig af detta sjukhem, hvil- ket så vidt vi veta, är det första i sitt slag i Stockholm.
Vi hänvisa i öfrigt till den i detta nummer intagna annonsen.
Svenska sjuksköterskornas allmännapen- sionsförening — af oss förut flere gånger fram- hållen — börjar nu sin verksamhet, i det att sty- relsen från och med den 1 dennes mottager an- sökningar om delägareskap.
För rätt att vinna inträde i föreningen fordras att hafva genomgått teoretisk-praktisk sjuksköterskekurs samt att hafva därefter tjänstgjort såsom sjuksköterska, och bör såväl lärokursen som tjänstgöringen hafva ägt rum vid större sjukhus och tillsammans omfatta en tid af minst 1 år — 6 månaders elevkurs och 6 månaders verksamhet såsom ansvarig sköterska.
Delägare erhålla vid 50 års ålder en pension af 6 till 9 proc.
å sammanlagda behållningen af för henne gjorda insatser jämte därå uppkommen ränta och arfsvinst.
Såväl sjuksköterskorna själfya som den all- mänhet, hvilken direkt eller indirekt drager nytta af deras verksamhet, skola förvisso mer och mer lära sig inse vikten och fördelarna af att pen- sionsföreningen kommit till stånd och med an- slutning och understöd bevisa detta.
— Insam- lingen till denna fond har endast under 17 år pågått, men har omfattats med den sympati, att man har skäl hoppas, att fonden snart skall se sitt nuvarande belopp, 25,000 kr., betydligt för- ökadt.
Enligt styrelsens beslut får pensionsut- delning icke äga rum, förrän garantifonden stigit till 30,600 kr.
Från och med början af 1897 få sjuksköterskorna börja verkställa sina insätt- ningar i pensionsföreningen.
2 Teater och musik.
samt fyra mindre solostycken för piano, utförda af den unge pianisten hr Knutzen.
Att bifallet vid dessa båda konserter var minst lika lifligt, om ej lifligare, säger sig själft, liksom ock att en musikaliskt intresserad publik till sista plats fyllde operasalongen.
Nu äro de förbi dessa högtidsstunder.
Edvard Griegs kompositioner voro kända och högt skat- tade, redan innan mästaren nu anlände hit.
Många voro i ordets bästa mening populära.
Men lika populär, om ej mera, har mästaren personligen blifvit hos oss under dessa dagar.
Den lille mannen med det stora snillet har visat, ej blott att han har idéer och genialiska sådana, och att han förstår att sätta dem på papperet; han har och tydligt lagt i dagen, att han tillika har en förmåga som få att hos de utförande in- gjuta sin egen ande, en fläkt af sitt eget geni.
K. hofkapellet har vid dessa konserter visat, hvad det verkligen kan åstadkomma beträffande samspelning.
fin nyansering och förståelse af kompositören.
Vi kunna ej erinra oss hafva hört hofkapellet så till sin fördel som dessa aftnar.
Ett likartadt utförande inom det hvardagliga ar- betet vid k, operan skulle i det hänseendet ställa detsamma i jämbredd med utlandets bästa operaorkestrar.
I detta liksom i andra afse- enden hoppas vi, att Griegs uppträdande här- städes skall lämna gynnsamma spår efter sig.
Dessa konserter hafva ock visat, att vi här i Stockholm hafva en stor musikaliskt intresserad publik, som ej försummar att infinna sig, då något verkligt godt bjudes, gäller det ock att här- för göra för mången rätt kännbara uppoffringar.
Denna publik har ock skäl att vara k. operans chef kammarherre Buren särdeles tacksam för hans initiativ till dessa Griegkonserter.
Enligt hvad med tämlig visshet förljudes, torde det ej dröja så länge, förrän vi ännu en gång få nöjet se den framstående mästaren från vårt broderland på anförarepallen härstädes — detta i samband med de tillämnade musikfesterna un- der utställningen härstädes nästa år.
Grieg-konserterna.
Dramatiska teatern uppförde i onsdags f. v. Andra konserten gafs å k. operan torsdagen den 29 oktober och hade endast den genialiska piano- för första gången Victorien Sardou ' s farsartade konserten gemensam med den första konsertens komedi » Rabagas ».
Stycket är redan ett kvarts- program.
Konserten inleddes med tre orkester- sekel gammalt och uppfördes i början på 70-talet stycken till Björnsons skådespel » Sigurd Jorsal- å Djurgårdsteatern.
Hvarför det nu framgräfts far », nämligen den ståtliga » I Kongshallen », den och upptagits på Dramatiska teatern är svårt att anslående » Borghilds dröm » och den pompösa förstå, helst som det ingalunda är någon mön- Hyllningsmarschen, alla förträffligt och effekt- sterkomedi, utan företer flere brister.
Att styc- fullt instrumenterade.
Aftonens andra orkester- ket delvis är ganska roligt och underhållande, nummer utgjordes af suiten » Fra Holbergs Tid », särskildt andra och tredje akterna, kan ej för- för stråkorkester.
Redan från föregående kon- nekas, men dessa egenskaper torde ej vara svårt serter härstädes populär, väckte den, det var ju att uppleta äfven hos betydligt bättre skrifna gifvet, ett ännu större bifall, helst som den ock komedier af både äldre och nyare datum, som erhöll ett utförande bättre än någonsin.
De det vore större skäl att införlifva med teaterns trenne sista satserna skulle nog publiken ej haft repertoar.
Aftonen tillhörde hr Personne såsom innehaf- något emot att få omtagna.
— För öfrigt upptog programmet trenne sånger för baryton och orkes- vare af titelrollen.
Den fräcke storskräflaren ter, af hvilka de två första, » Den Bergtekne » Rabagas, som till en början ställer sig på folkets och » En Svane » utfördes af hr John Forsell och sida och söker arbeta sig upp på dess axlar, den tredje, » Henrik Wergeland », af hr C. F. för att sedan som furstetjänare och lycksökare Lundqvist.
Medan de båda förstnämnda präglas bli detta folks värste tyrann, till dess han slut- af ett visst vemod och en underlig mystisk stäm- ligen störtas genom sin egen uselhet, gaf hr P. ning, uppbäres den sistnämnda af en öfversvallande tillfälle att på ett framgångsrikt sätt lösa en ny kraft och klang, som ej kan verka annat än uppgift.
Fru Fahlman förtjänar äfven loford för medryckande, helst då utförandet af sångstäm- sin framställning af mrs Eva Blount, hvilken är man är anförtodd åt en härför så särskildt lämp- den som håller intrigens trådar i sin säkra hand.
lig person som hr Lundqvist.
Såväl » Henrik Fursten af Monaco har fått en god representant Wergeland » som den af hr Forsell vackert ut- i hr Fredrikson liksom ock hans dotter i frök.
förda » En Svane » måste omtagas.
Det mäkti- Janson.
En rolig trio af revolutionärer represente- gast gripande numret i programmet var väl dock rades godt af hrr Hamrin, Backström och Envall.
slutnumret » Landkjending », förbarytonsolo, mans- Öfriga rollinnehafvare skötte sig på det hela taget kör och orkester.
Sällan hafva vi hört en båttre förtjänstfullt.
Men sådana brister i memorerin- körverkan.
Också var manskören sammansatt af gen, som förmärktes vid premieren, borde ej få halftannat hundrade af våra bästa sångare från förekomma vid den talscen, som vill anses som k. operan, Filharmoniska sällskapet och sång- landets första.
sällskapet O. D. m. fl.
Utförandet — med hr Södra teaterns operett, » Förgät-mig-ej » aiJohann Lundqvist för solot — var helt enkelt briljant och framkallade en storm af applåder, som jämte Strauss, har slagit lifligt an, tack vare den le- den omständigheten, att publiken orubbligt satt kande, melodiösa musiken, i hvilken naturligt- kvar på sina platser, tydligt ådagalade att man vis de medryckande valsrytmerna spela en fram- med tacksamhet skulle höra det präktiga stycket trädande roll, och den ganska underhållande och ännu en gång utföras.
Härför lade dock den lustiga libretton.
I synnerhet den andra akten långt framskridna tiden hinder i vägen.
Gång utmärker sig fördelaktigt från bägge dessa syn- på gång framropades tonsättaren och fick från punkter.
Utförandet — det måste medgifvas — såväl publikens som sångarnes sida mottaga den lämnar musikaliskt rätt mycket öfrigt att önska, hjärtligaste hyllning.
Och endast motvilligt bör- men i detta fall får man dock rättvisligen betyd- ligt nedpruta fordringarna, sedan vi ej längre jade publiken slutligen troppa af.
äga någon operettscen ex proferso, utan genren Tredje och fjärde Griegkonserterna — den se- mera tillfälligtvis skall odlas af ett efter helt nare i form af matiné — gåfvos i lördags och andra ögonmärken sammansatt skådespelarsäll- söndags å k. operan efter program, som hufvud- skap.
I spelet nedlades däremot en liflighet och sakligen sammansatts af nummer från de båda ett friskt humör, som buro öfver med mycket.
första konserterna.
Nya voro endast några sån- Fröken Gerda Nilsson i den kvinnliga hufvud- ger med piano, förträffligt föredragna af fru rollen, eri upptågslysten operasångerska, som med Dagmar Möller med mästaren själf vid pianot äkta kvinnlig behändighet länkar gud Amors Juvelerare K. A N D E R S O N T Jakobstorsr 1 Ringar, Broscher, Armband, Kedjearmband, Kedjor, Nålar, Bref besvaras omgående.
stigar, tog sig täck och graciös ut, och hr Berg- ström som en lärd, men därför ingalunda bort- kommen botanistprofessor väckte mycken mun- terhet, ej minst med sina kupletter, där han ådagalade, hur pass mycket ett intelligent före- drag kan åstadkomma, alla vokala brister till trots.
I mera framstående roller må för öfrigt med erkännande nämnas hrr Änder och Stavenow samt fröknarna Ohlsson och Berggren.
Hos den sistnämnda täcka unga damen tycks finnas godt gry att taga vara på — till och ined i röstväg!
Marteau-Viardot-konsert gafs i tisdags i Musi- kaliska akademien inför en ganska talrik och mycket tacksam publik.
De båda framstående violinisterna äro välkända sedan föregående upp- trädanden härstädes.
Henri Marteau var här förra året, hans lärare Paul Viardot i början af 80-talet.
De båda konsertgifvarne biträddes af d:r Karl Valentin från Göteborg.
Programmet inleddes med en sonat för piano och violin af Viardot, som själf på ett förträffligt sätt utförde violinstämman.
Följde så en suite (n:r 3) af F. Ries, utförd af hrr Marteau och Valentin.
Den väckte mycket lifligt bifall, särskildt de bägge sista satserna.
De båda konsertgifvarne spelade härefter Bachs d-moll-konseit för två violiner.
Återstoden af programmet utgjordes uteslutande af småstycken, som de konserterande utförde an- tingen växelvis eller tillsammans.
Af dem vilja vi särskildt framhålla den af Viardot komponerade och briljant spelade gavotten, Valentins af Mar- teau utförda adagio, som framkallade ett extranum- mer, nämligen Schuberts » Ständchen », samt flere af Godards duetter för två violiner, i all synner- het Serenaden, som afslutade programmet.
Mar- teau synes fortfarande vara en gunstling hos pu- bliken, särskildt den kvinnliga delen däraf.
Båda äro emellertid utmärkta virtuoser som värdigt stå vid hvarandras sida.
— En andra konsert skulle gifvas som i går torsdag.
Alexander Petschnikoff, en yngre rysk violinist, som skördat storartade triumfer i utlandet samt nu senast i Köpenhamn och Kristiania, gifver konsert å Musikaliska akademien nästkommande måndag den 9 dennes med biträde af hr Vilh.
* t a c k s a m jordmån.
- Kröken Hilda Marek hörde till de individer r af mänskligheten, som ödet icke frågar stort efter.
Hon hade blifvit en sextioårs gammal flicka, utan att äga något ungdoms- minnenas potpourri af vissnade, en gång doftande rosenblad.
Sedan sitt adertonde år hade hon gifvit lektioner i språk och musik, först medan hon ännu var kvar i det tysta, stela föräldrahemmet, hvilket sällan uppvärmdes af några små sympatiens solstrålar, och därefter ensam ute i världen.
Sparsamt och tillbakadraget lefde hon af en liten pension efter fadern och sina lek- tioner; då och då fick hon en present af elever, till och med klädningstyg ibland, men hvad ingen tycktes förstå att hon be- höfde, var kärlek.
Om de anat, hur mycket värde en smekning kan ha, hvilket lifselixir ligger i ett hjärtevarmt ord, skulle de troli- gen skänkt det, men det är oftast så, att hvar och en går upp i sina intressen.
Fröken Marek hade sitt sommarnöje på en bänk på Skeppsholmen.
Där satt hon troget med sin stickstrumpa svajande fram och tillbaka mellan de flitiga händerna.
Stickorna blänkte mot solen, de gamla skrumpna läpparna sköto ut i fundersam sträfvan med hoptagningen, så blef den strumpan färdig och en ny påbörjades.
Men ibland gled arbetet ned på den svarta ylleklädningen, fröken Mareks nedböjda huf- vud höjdes och det kom ett fuktigt skim- mer i de små, ljusblå ögonen, blekta af umbärande.
Hon såg på de små snabbt framilande ångsluparna, på de ståtliga ån- Silfverarb eten, Bordsilfver.
garna, på hela det rörliga lifvet därute på strömmen.
Nog visste hon, hur muntert det pratades och skrattades under suntäl- ten, fast hon icke varit med om det.
De skulle välkomnas därute på de många små täcka landställena; man skulle tycka att » sista båten gick alldeles för tidigt ».
Och så i morgon skulle de ha ett ljust minne att lefva på.
När fröken Marek så där råkade i stäm- ning, köpte hon alltid för tio öre blommor på hemvägen, sådana som luktade godt, och satte dem i en liten blå vas på byrån.
När hon sedan på morgonen vaknade med blomdoft i rummet, tyckte hon, att det var lättare att börja den nya dagen.
En förmiddag hade hon varit på Nyga- tan för att köpa garn; hon gick upp Grå- munkegränd till Västerlånggatan för att titta litet i fönsterna.
Ett elegant klädt ungt fruntimmer kom i detsamma emot henne.
» Förlåt mig — är det inte fröken Marek, » frågade hon.
» Jo, men.
» » Ah, tant Hilda, känner inte tant igen m i g?
Lilla Eva, som tant läste med ott par år.
Jag for till England sedan, minns tant inte? » » Jo, visst minns jag Eva!
Ar det — skulle det kunna vara Eva Eydner? » » Ja, då var det så.
Nu är jag gift med nen raraste man som finns och heter Var- der, min man är löjtnant vid flottan och ute på expedition för närvarande, men jag har min lilla gosse att trösta mig med.
Honom måste tant Hilda se; han är så vacker, det är inte bara hans mamma, som tycker det. » Hon log, den unga, lyckliga frun, och det leendet reflekterades på fröken Mareks gamla rynkiga ansikte, det föreföll som när man skrynklar ihop ett stycke styft omslags- papper.
» Kära Eva, det var bra snällt att hälsa på mig, » sade hon nästan ödmjukt, och strök öfver fru Varners lilla spändt behand- skade hand med en trasig bomullsvante.
» Det skulle jag väl, lilla tant.
Jag höll alltid så mycket af tant Hilda.
Nog kommer tant ihåg, hur ledsen jag var, när vi skildas. » Ja visst mindes fröken Marek det, men hon visste också, att barnatårar och som- marrägn torka lika fort.
När lyckan allt- jämt vändt en ryggen, blir man skeptisk, äfven om den för en gång skull vända ansiktet till.
» Hur har tant det nu, bor tant på lan- det?
— I sta ' n hela varma som- maren, stackars lilla tant!
Får jag komma och hälsa på någon gång? » » Ja, så gärna, men det är nog för långt bort.
Jag bor på Asögatan n:r.
» » Hvar — är den gatan? » frågade fru Varner häpen.
» På söder, Eva lilla? » » På söder, » upprepade hon med ett ton- fall, som vore det frågan om en alpbestig- ning, men så lugnade hon sig.
En droska vore inte hela världen.
» Adjö nu, tant lilla, vi träffas snart, lita på mig! » Hon gick med en glädtig nick och en varm handtryckning, och fröken Marek fort- satte sin väg, men fönsterna fingo vara för den gången, de skulle endast speglat ett ungt, gladt ansikte i en ram af ljusa hårlockar och skärt tyll.
Det var ett litet, litet frö af glädjens B l a n d nu befintliga Cacaosorter ntages säkert förnämsta platsen af och som man viftade åt.
— — — — • — En sådan härlig färd ut öfver de blåa solglittrande böljorna.
Litet orolig kände frö- ken Marek sig nog öfver sitt vågsamma företag att resa ut och tro sig vara väl- kommen, men när de kommo till » Evas brygga » och lilla fru Varner redan på af- stånd nickade och viftade åt tant Hilda, då gick det lilla glädjefröet i blom inom den Hon dammade dubbelt så noga i sitt lilla gamla, och hon viftade igen med all kraft.
Arm i arm gingo de upp till villan, där vindsrum med utsikt åt gården, hade friska blommor hvarannan dag och köpte till och en liten läcker kaffefrukost stod framdukad på verandan.
med en butelj saft, Eva vore törstig Så kom sköterskan med lille Erik, en ett- om hon komme.
årig, knubbig gosse, som envist vände bort En hel månad förgick, utan att fru Var- ner lät höra af sig, men ännu hade icke hufvudet och skrek ett litet illskrik, när fröken Marek uppgifvit hoppet, och en dag fröken Marek försökte ta honom.
» Han är litet blyg i början, men det går stannade verkligen en droska utanför por- ten och snart därpå — så fort hon hunnit nog öfver, » lugnade hans mamma.
Och uppför de fyra trapporna — knackade fru hon tycktes känna sin sons karaktär, ty på eftermiddagen ropade tant Hilda förtjust: Eva på fröken Mareks dörr.
» Han räckte armarna åt mig.
Eva, du, Hade hon någonsin blifvit så välkomnad?
Hon trodde det knappast, och hon hade hör du, han räckte armarne åt mig! » Eva skrattade gladt, men hon förstod icke hjärta att säga de ord, som lågo henne på tungan, att hon så när glömt bort allt- icke djupet af den tillfredsställelse, som låg sammans.
SfoHhohn.
N:r 8 (218) Prenumerationspris pr år: Idun med Modetidning oeli kolorerade planscher kr.
8: — Iduu m.
&gt; 15: 50 Idun ensam » 4: — Fredagen den 19 februari 1892.
Byra: Klara v. Kyrkogata 7, 2 tr, (Aftonbladets nya hus.)
sker i landsorten å post- anstalt, i Stockholm bos redaktion.
Trädas å byrån kl. 12 — 1.
Eokir.-Ahiicb, 5:te årg.
Utglfningstid: hvarje helgfri Gernändis fredag.
Lösnummerspris 15 öre.
Auiionspris: 35 öre pr nonpareillerad.
För » Platssökande » o. » Lediga platser.
25 öre för hvarje påbörjad!
Utländska aunons.
L i l l y C a d i e r. ldre stockholmare erinra sig ännu ganska väl från midten af femtiotalet en charkuterihandel, hvars stora, blåmålade fönster på Fredsgatan bjöd på en utställning af kökets läc- kerheter, och som på sin tid med rätta betraktades såsom hufvudstadens för- nämsta, snart sagdt enda rnat7aru- och delikatess- handel.
Kokkonstens al- ster lämnade emellertid gaaska snart rum för an- dra konsters alster, då innehafvaren af charkuteri- boden öfverlät lokalen till konsthandlarfirman Lever- tin &amp; Sjöstedt och själf öfvergick till en vidsträck- tare verksamhet, allden- stund han i n:r 12 vid Gustaf Adolfs torg öpp- nade en utsökt restau- rant, känd för den tidens fiosmakare under namn af Trois fréres provenceaux.
Då emellertid grosshan- delssccieteten i Stockholm lät uppföra » Hotel Ryd- berg », öfvertog värden för Trois fréres proven- ceaux den nya affären 1859 och gjorde såväl ho- tell som restaurant på sin tid till ett mönster för en rörelse af detta slag.
Under en lång följd af år beredde » Hotel Ryd- bergs » matsalar och en- skilda rum sina kunder tillfälle till att göra när- mare bekantskap med det finare och finaste franska kökets alla resurser, utan att därför en god och solid svensk mathållning försummades, till fromma för alla fosterländska ma- gar, som föredrogo en mera bastant föda fram- för en lättare och mera om- växlande matsedel.
Alla, som plägat besöka » Hotel Rydbergs » matsalar, från den ständige middagsgä- sten, » kamrern », på sin reserverade plats vid sitt särskilda bord allt, intill de mera tillfälliga gäster- na och deltagarne i fest- måltider och tillställnin- gar, minnas med nöje de angenäma stunder en un- der skicklig och omsorgs- full ledning väl anrättad diner eller souper i för- ening med en rik och ut- vald vinkällares skatter beredt dem, och mången skulle med saknad tänka på » Hotel Rydbergs » re- staurant, då hotellet snart öfvergår i andra händer, om icke dess föreståndare sörjt för att i ännu större utsträckning tillgodose så höga civilisationens kraf som ett utsökt kök och därigenom tillgodose fin- smakares och älskares af goda viner tycken.
Äfven här blef nämligen » stu- gan honom för trång »; i
Att jämra öfver ondt, som är förbi, Är att ånyo störta sig däri.
Kan man ej olycksödets armar stäcka, Bör man med tålamod dess kränkning gäcka.
yv.
jSHAKSPEARE.
den mån hufvudstadcn utvidgades och förskö- nades och tilloppet af resande främlingar öka- des, gjorde sig behofvet af ett större, verkligt storstadshotell gällande, och sålunda öppnades år 1874 Grand Hotel.
Hvem känner icke Grand Hotel med sitt oöfverträffliga läge, sin komfort, sin gedigna och eleganta utstyrsel, sina vackra matsalar med ty åtföljande präktiga festvåning, i hvil- ken så många baler, bröllop, banketter och fester af alla slag hållits!
Stockholm har vis- serligen, sedan Grand Hotel byggdes, fått flere, till och med större salar, men ingen som kan mäta sig med des3 stora matsal i dekorativ skönhet, framför allt numera sedan densamma helt nyligen genomgått en grundlig restaure- ring och dekorerats i ljusa och glada färgto- ner, som göra det ståtliga rummet högre och luftigare än förut.
Därtill kommer, att mat- salen satts i omedelbart samband å ena sidan med en förtjusande damtoalett, hållen i Louis X V L s stil, medan musiken från sin förra plats flyttats upp på en af läktarne på salens tvär- sidor, och å andra sidan med ett i morisk stil rikt inredt kafé på nedra botten i f. d. Bo- linderska huset.
Skaparen af Grand Hotel lefver icke mer; den 5 mars 1890 afled nämligen Bégis Cadier, som från den obetydliga eharkuterihandeln vid Fredsgatan blef uppbyggare och ägare af det ståtliga hotellet.