Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
33 Jenny Linds debut i Stockholms aristo- kratiska sällskapslif.
et är en kall vinterqväll år 1838.
I huset n: r ii Rege- ringsgatan tändes ljus efter ljus i kronor och kandelab- rar.
P å gatan stannar en hel rad täckta vagnar, hvilka närma sig porten i mån som der blir plats.
L i d k l ä d d a lakejer slå upp vagnsdörrarna och eleganta damer, åtfölj da af uniforme- rade herrar stiga försigtigt ut, taga ett djärft hopp öfver den smutsfylda ränstenen och försvinna genom porten till den svagt upplysta förstugan.
Några minuter senare befinna sig de nykomna i tamburen; varsamt aftagas ytterplaggen, siden- klädningar frasa, schalar draperas, en blick i spegeln egnas de fantastiska coiffurerna, medan herrarna putsa sina plyina- gerade hattar eller rätta på sina guldfransade epåletter - och in tåga i den upplysta våningen de nykomna gästerna grupp- vis eller en och en.
I första rummet, ett hörnrum der åtskilliga musikaliska instrument ses ordnade, mottagas gästerna af värden, baron L., en äldre maii med de ädla anletsdragen skuggade af ett, rikt silfversprängdt hår, hållningen värdig, later och uppsyn präglade af en fin hjärtlighet.
Efter att hafva passerat ett mindre förmak, inträda gästerna i den stora, halfrunda salon- gen och hälsas der af värdinnan.
Yon är en liten dam om några och trettio år med ungdomligt lifliga rörelser, uttrycks- fiilla ögon och ett skälmskt, men på samma gång ytterst; förbind- ligt leende kring de svällande läpparna.
Det ligger i hennes impulsivt naturliga väsen någonting eget, som särskilj er henne från den mera konventionelt afmätta hållningen hos hennes förnäma gäster.
Denna egenhet tillskrifva somliga hennes öfverlägsna begåfning, andra hennes ofrälse börd.
Med en fri och behaglig åtbörd räcker hon sina gäster handen, liten, hvit och ringprydd, hälsar dem välkomna, föreställer dem för hvar- andra och förstår att med några få ord inleda bekantskaper till höger och venster.
Der kommer baron B. med sin friherrinna och sina dött- rar, den ena sedermera gift med en svensk utrikesminister, den andra moder till Sveriges nuvarande störste skald.
Efter dem synes öfverstekammarjunkaren hos Carl Johan, baron F., samt general C.
Der komma eleganta unga damer, omsvär- Dagmy.
made af några militärer och ” unga män i verken ”.
Vidare ser man den omtyckte violinisten i hofkapellet, hr Elvers, och en ung violoncellist, notarien F., nu en af hufvudstadens vete- raner inom musikverlden.
Slutligen inträder e t t par, sällsamt att skåda: hustrun en skönhet i sin fulla blomstring, högväxt med yppiga former, regelbundet sköna drag och en hy som ros och lilja; mannen en liten förkrympt gestalt med ett viss- nadt, af lidande prägladt ansigte.
Det är grefven och gref- vinnan B., båda bärare af historiskt ärofulla namn, hon der- jämte drottning i skönhetens verld.
Ett sorl af beundran föl- jer henne hvar hon går fram, och knappast har hon tagit plats, förr än en skara beundrare slår ring omkring henne.
Men plötsligt stiger sorlet och får en helt annan ton, i det allas blickar vändas mot dörren till förmaket.
Der på tröskeln står värden och vid hans sida, med sin hand i hans, en ung flicka med rika lockar kring de bleka kinderna, en enkel drägt som mjukt smyger sig kring den jungfruliga gestalten samt en drömmande, halft frånvarande och likväl tilldragande blick i de djupliggande ögonen.
Sorlet växer, då den gamle ädlingen för den främmande in i kretsen af sina gäster; men han hinner ej nämna hennes namn: det sväfvar redan på allas läppar och flyger nu kring rummet med dämpadt ljud: Jenny L i n d!
Jenny L i n d!
Skönheterna för dagen glömmas, och, hvad mera är, de glömma sig sj älfva; fleuretterna undertryckas, etiketten bry- tes ostraffadt, och sedan den nykomna på det älskvärdaste häl- sats af värdinnan samt af henne personligen presenterats för de förnämsta damerna, samlas den högaristokratiska kretsen kring den enkla, till dragen osköna, till börden okända unga flickan, hyllande för en gång i henne snillets sj älfskrifvenhet framför bördens, själens skönhet framför dragens.
Det blir ett sällsamt lif i den förut något stela salongen.
Värdinnan indrager i sitt spirituela samtal med den firade gä- sten gamla och unga, och alla känna sig lyckliga att få höra ett ord eller uppfånga en blick af denna Jenny Lind, som under några veckor såsom Alice i Robert och Agatha i Fri- skytten hänfört och t.j usat dem och hela stockholmspubliken.
Till en början något fåordig och försagd i den främ- mande omgifningen, lifvas dock gästen småningom.
Hon ler misstroget, då en af de förnäma herrarne liknar henne vid divine Malibran ” och skrattar öppet åt den gamle ge- *
neralens barocka artigheter.
På en patetisk fråga, hvilka him- melska tankar som fyllt hennes själ, då hon föregående afton såsom Alice famnat korset och tjusat publiken, svarar hon efter någon tvekan: " jag tror jag tänkte på min gamla hatt. "
Men hvar hälst hon möter allvar och djupare förstånd i loforden, svarar, hon sympatiskt, nästan ödmjukt.
Vid hennes sida synes den skickliga pianisten Nina J o - sephson, syster till den då ännu okände Axel Josephson.
Till henne smyger sig en fjortonårig flicka med blyg uppsyn, hu- sets äldsta dotter; hon blir förestäld för Jenny Lind och får af henne en varm handtryckning.
* * * Huru det lifliga samqvämet fortgick, hur fjortonåringen tillsammans med sin lärarinna inledde musikstunden med ett fyrhändigt pianostycke, hur en af Beethovens vackrasite piano- trior följ de, och hur slutligen Geij ers och Lindblads visor sjön- gos af Jenny Lind, så som de aldrig af någon annan blifvit sjungna eller kunna blifva sjungna - från hjärta till hjärta - det må här endast antydas.
Så ock huru värdinnan och värden stäckte gästernas alltför häftiga åstundan att, få höra mer och mer, dermed antydande hurusom det var bekantska- pen med den älskvärda sångerskans personlighet, icke blotta njutandet af hennes sång, hur härlig den än var, som man åsyftat med bjudningen.
Att Jenny Lind var nöjd med sin afton, att hon bland gästerna hade funnit flere af sina varmaste och trognaste be- undrare, det är visst.
Och då hon var den första operasån- gerska, som i mannaminne varit inbjuden inom hufvu dstadens aristokratiska sällskapsverld och sedan i mer än en af dessa kretsar blef en kär och hedrad gäst, har det synts vara af in- tresse att med denna lilla skizz bevara minnet af hennes de- but äfven på detta område.
För dens minne, som tecknar dessa rader, står Jenny Linds personlighet såsom en unique företeelse, sig själf men ingen annan lik; enkel, anspråkslös, men värdig och genom- trängd af ett slags heligt ansvar för den mission - den rena konstens mission - som hon kände vara henne af Gud an- Esselde.
förtrodd.
36 Qvinnofrågan inför Kongl.
M: ts befall- ningshafvande, af Esselde.
en märkligaste tilldragelse på qvinnofrågaiis område under det förfiutna året hos oss har utan tvifvel varit regeriii- gens vädjan till vederbörande myndigheter rörande riksda- gens skrifvelse om lämpligheten af qvinnors direkta delta- gande i det offentliga samhällsarbetet på områden af den stora vigt och betydelse, som skolväsendet och fattigvården.
P å grund häraf hafva utlåtanden gifvits af samtliga domkapitel och länsstyrelser i landet jämte Stockholms konsistorium och öfverståthållarembete.
Förslaget föranleddes, som bekant, af riksdagsmannen hr Borgs motion om ändring af lagen der- hän, att qvinnor som äro röstberättigade i kommunen må kunna inväljas till medlemmar af skolråd och fattigvårds- styrelse.
Att frågan blifvit väckt, samt derefter af ansedda och erfarna män pröfvad, måste alltid betraktas som en vinst, vare sig man är en anhängare af den ifrågasatta reformen eller en motståndare till densamma.
Då myndigheternas utlåtanden blifvit offentliggjorda och deri framläggas de mäst olika åsig- ter i ämnet, får allmänheten och isynnerhet qvinnorna deraf en anledning, ja snart sagdt en tvingande uppfordran att i sin ordning pröfva frågan och bestämma sin uppfattning af densamma.
Vi vilja derför här gifva en kort sammanfattning af de åsigter, som förekomma i myndigheternas utlåtanden, deraf göra våra slutsatser samt antyda de närmaste önskningsmål, om hvilka reformens väniier må kunna förena sig.
Vi inåste dock till vår ledsnad hålla oss endast till de af k. m: ts befall- ningshafvande, d. v. s. länsstyrelserna, afgifna utlåtanden eme- dan domkapitlens icke varit för oss tillgihgliga i original .. * d * I stort sedt kan man vid frågans behandling urskilja trenne olika meningsgrupper: de, hvilka rent tillstyrka refor- men; de hvilka rent afstyrka henne, samt de hvilka afstyrka henne i hennes nuvarande form, men hade velat tillstyrka henne, dels om hon icke inneburit mer än seden redan med-
37 gifvit, d. v. s. qvinnans biträdande i skol- och fattigvard, dels åter om reformen varit fullt radikal, d. v. s. inneburit likstäl- lighet mellan man och qvinna på alla områden.
Rent afstyrkt hafva k. befallningshafvande i Falun, Öster- sund, Gefle, Vesterås, Örebro, Karlsta ' d, Karlskrona samt öf- verståthållarenibetet i Stockholm, således 8.
Afstyrkt blef reformen af k. befallningshafvande i Lin- köping, på grund af att hon inneburit för litet, i Kalmar och Stockholm emedan hon yrkat f ö ~ mycket; alltså 3, eller inal- les 11 afstyrkande.
Rent tillstyrkt hafva åter k. befallningshafvande i Umeå, Luleå, Hernösand, Upsala, Nyköping, Jönköping, Vexiö, Ma- riestad, Venersborg, Göteborg, Halmstad, Malmö, .Kristian- stad och Visby, således 14.
Härvid är blott att märka, att man i Umeå tillstyrker reformen blott för städerna; att man i Kristianstad betviflar, att de allmänna valen skulle träffa just de lämpliga perso- nerna och derför yrkar, att de resp. styrelserna må själfva viilj a sina qviiiliga ledamöter, samt slutligen, att nästan alla, anhängare såväl som motståndare, påyrka, att qvinnan ej så- som maanen må åläggas uppgiften såsom tvångspligt.
*) De hufvudsakliga motiven för reformens tillstyrkande kunna sammanfattas i följ ande anföranden: Många af de åligganden, säga k. befallningshafvande i Göteborg, som tillhöra fattigvårdsstyrelse och skolråd, " äro af beskaffenhet att väl egna sig för det qvinliga skaplynnet samt att med fördel kunna anförtros qvinlig verksamhet. "
Exempelvis anföres fattiga barns vård och uppfostran.
Qvinnan är genom sitt skaplynne i allmänhet lämplig att deltaga i ledningen af fattigvå ' rdens och folkskolans ange- lägenheter, heter det från Nyköping.
Qvinnas inväljande att deltaga i de bestyr, soni tillhöra ifrågavarande styrelser, förklaras af k. befallningshafvande i Jönköping ej kunna medföra någon olägenhet men väl till- föra dessa myndigheter verksamma och intresserade krafter *) Af domkapitlen hafva, enligt tidningarnas uppgifter, Linköping, Up- sala, Lund, Visby, Karlstad och Stockholms konsistorium, sgledes 6, rent afstyrkt.
Göteborg, Vesterhs, Skara, Vexiö och Strängnäs, s %ledes 5, hafva afstyrkt reformen men medgifvit att qvinnor m % kallas ldl biträden.
Her- nössnd och Kalmar hafva deremot rent bifullit.
Här stå s %ledes, enligt vår beräkning, 11 afstyrkande mot 2 tillstyrkande.
38 för främjande af deras uppgifter.
" Qviiinan kan lättare skaffa sig kännedom om de hjälpbehöfvandes personer och vidden af deras behof, väcka och lifva deras håg till arbetsamhet, främja bland dem ordning och sedlighet. "
Det kan icke blifva svårt, skrifves det från Malmö, minst i städerna att finna qvinnor, som med heder kunna fylla ifrå- gavarande åligganden.
Många äro i den ställning, att de kunna egna tid och krafter åt allmänna värf och torde der- för önska en dylik verksamhet.
K. befallningshafvande i Upsala förorda med värme re- formen, yttrande bland annat: " Qvinnan är till lynnet vekare än mannen, är i allmänhet i besittning af ett ömmare hjärta och större medlidsamhet; men hon är ock, då hon hängifver sig åt en med hennes natur öfverensstämmande verksamhet, oförtrutnare att noggrannt fullgöra de förbindelser hon sig åtager. "
Samma motiv i svagare betoning gonomgå flertalet öf- riga utlåtanden.
Många beklaga, att valet måst begränsas till i kommunen röst berättigade qvinnor, hvarigenom kanske just de lämpligaste personerna utestängas.
Men allmänt er- kännes nödvändigheten af denna inskränkning, emedan gift qvinna, såsom stående under mannens målsmanskap, icke kan åläggas penningansvar.
Flertalet åberopar sig på den om- fattande och gagnrika verksamhet, som inom ifrågavarande områden frivilligt öfvats af många qvinnor, och finner deri ett skäl till för att bereda dem tillfälle att såsom samrådande och beslutande taga del i resp. myndigheters arbete.
Egendomligt är att se huru nästan samma motiv åbe- ropas af reformens motståndare för alldeles motsatta yrkanden.
Typiska för det rena afstyrkandet äro utlåtandena från Falun och Östersund.
Reformen, säges det, skulle göra in- trång på qvinnans af natur och samhällsordning förelagda pligter, komma henne att försumma sina husliga åligganden för att öda sina krafter på ett besvärligt och tidsödande, för hennes skaplynne främmande uppdrag m. m.
Något behof af qvinnans direkta ingripande i samhällsarbetet har icke vi- sat sig.
Den ifrågasatta reformen ar blott en yttring af " den agitation för mannens och qvinnans likställighet, som nu för tiden bedrifvq. "
De båda utlåtandena äro nästan ordagrannt lika.
I Falun tillägges dock den märkliga betänkligheten, att om reformen genomföres, en fattigvårdsstyrelse kunde komma
39 att bestå af nästan endast qvinnor - en pikant ide, som Stock- holms fattigvårdsnämd, tillspord af öfverståthållarembetet, skyndar att upptaga och bruka till försvar för siii hotade ställning.
Vidare är faran och obilligheten af att belasta qviiiiiaii med ansvar för myndigheternas ekonomiska angelägenheter ett genomgående motiv för afstyrkande.
Oft ' a åberopas äfveii det faktum, att myndigheterna vanligen kunnat påräkna qvin- nornas ofta oskattbara frivilliga tjenster utan att erbjuda dem några motsvarande rättigheter, hvarför reformen vore opå- kallad.
Utrymmet t8illiiter ej att ingå i alla afstyrkandets detal- jer, dock kunna vi ej underlåta att meddela ännu några ut- drag, det första för egenhetens skull, de tvänne andra eme- dan de synas innehålla klaven till frågans närmaste lösning.
I ett län utmärka sig k. befallningshafvande bland alla sina öfriga medbröder genom den mästerliga blandning af hög ridderlighet och fin satir, som präglar deras utlåtande, hvilket tillika på ett ypperligt sätt återgifver det taktiska konstgreppet " marsch på stället "!
Till en början uttyyckes en vänlig farhåga, att den erbjudna valbarheten i qvinnans nu- varande samhällsställning torde bli henne allt för besvärlig, att det vore mindre grannlaga, om endast röstberättigade qvinnor kunde väljas och icke de, hvilka sakna rösträtt, äf- ven om de vore lämpligare.
Innan steget tages fullt ut, och qvinnan förklaras likstäld med mannen i d a kommunala och politiska rättigheter och skyldigheter, hemställes derför, att k. m: t täcktes låta allt förblifva vid status quo, med aiidra ord, tillåta atlt qvinnor må kunna användas som biträden åt ifrågavarande myndigheter.
Blekinge länsstyrelse anser, att qvinnans lif genom den föreslagna reformen skulle förryckas, att qvinnan har som maka och moder vigtigare uppgifter, att hon i de flesta fall har sin tid fullt upptagen, m. m.
På grund häiraf förklaras den föreslagna förändringen obehöflig och olämplig, " hvadan och då densamma icke låter sig genomföra utan ytterst ge- nomgripande ändringar i nu gällande lagstiftning, styrelsen aj %tyrke ?- det väckta förslaget. "
Stockholms län vill ha rätt för skolråd och fattigvårds- styrelse att " kalla i kommunen bosatt qvinna, vare sig i konz- munala angelägenheter röstberättigad eller icke, för att vid
skolrådets eller styrelsens sammanträden närvara och i öfver- läggningarna men ej i besluten deltaga, samt, efter åtagande, med ledamots behörighet utföra enskild ledamot åliggande best yr.
” * * * Vi hafva nu tagit en hastig öfversigt af k. befallnings- hafvandes utlåtanden i frågan.
Hvilka slutledningar kunna nu af dem dragas?
Att man skulle vara af ganska olika åsigter var att vänta.
Mera öfverraskande är att finna, huru- som reformens motståndare nästan enhälligt erkänna vigten af qvinnans verksamhet på berörda områden, vare sig hon egnar sig åt den af egen tillskyndelse eller såsom biträde åt myndigheterna, hvaremot man lika enhälligt motsätter sig förslaget att gifva henne beslutande rätt eller ansvar.
Vi- dare finner man, hurusom från alla sidor frågans besvarande gjorts hufvudsakligen beroende af den olika uppfattning man har af qvinnans n8tur.
I Falun, Östersund m. fl.
anser man denna natur uteslutande egnad för omsorgen om den egna familjen, om hem och barn.
I Malmö och Göteborg, i Up- sala och Jönköping m. fl.
ser man också häri qvinnans grund- väsentligaste anlag, men man tror, att dii hon icke haft eller icke mera har en egen familj och egna barn at ’ t verka för, hon må utan all sköns fara för sin qvinlighet hjälpa till att draga försorg om andras.
Reformens motståndare mena, att den nya uppgift man vill gifva qvinnan vore nog att förleda henne att svika sin natur och öfverge sina husliga pligter för de offentliga.
Refmmens anhängare åter hafva mer för- troende för qvinnans natur och frukta icke att den skall le- das på villospår af en lagparagraf.
Motståndarna vilja på sin höjd använda henne som frivilligt biträde åt myndighe- terna.
Anhängarna vilja ge henne samma rätt och samma uppgift som styrelsernas manliga ledamöter, på det att sam- hällets behof af qvinnornas särskilda begåfning för ifråga- varande arbetsområden må blifva fyldt.
Så långt k. befallningshafvande.
* * * k Hcad tlinkn nu q i; i i z n o m a själf va om s i g sjiiljbci i denna cigtiga sak?
Det vore af intresse om de af Dagnys läsare, som tänkt öfver ämnet eller i någon mån pröfvat uppgifterna på näm-
41 da områden, ville besvara detta spörsmål.
I afvaktari derpå uttala vi här nedan i korthet vår egen mening.
I likhet med riksdagen och 14 af k. befallningshafvande tro vi, att ett verkligt behof förefinnes af qvinrians omedel- bara deltagande i samhällsarbetet på här berörda områden så väl som på åtskilliga andra.
Och vi tro äfven, att när qvinnan åtager sig dylika uppgifter, hon skall fullgöra dem ut,an att försumma sina närmaste pligter.
Men å andra sidan tro vi alldeles icke, att en och annan qvinnas inväljande i skolråd och fattigvårdsstyrelse i sttillet f ~ r män, uniler i öf- rigt oförändrade förhållanden, skulle medföra den önskade fördelen.
Det är j u icke för att vinna den blotta likställig- heten med mannen och erhålla rättighet att för kommunens bästa göra alldeles detsamma som han, som qvinnan skulle göras valbar, utan det är eller borde väl vara för att tillföra arbetet för skolan och fattigvården en försturkning af nya krafter, villiga och dugliga att döma, besluta och verka på områden som - kanske i följd af maiznens natur -- hittills försummats eller illa vårdats.
Med en sådan uppfattning kunna vi icke dela yrkandet på lagens ändring clerhän, att qvinnan utan vidare må kunna inväljas såsom ledamot i nämda styrelser, arbeta för samma uppgifter som varit den afgående manlige ledamoten anför- trodd samt infogas liksom han i det gamla oförändrade ar- betsmaskineriet.
Vi tro tvärtom, att man för genomförande af den vigtiga reformen kan hämta god ledning af ett par af dess motståndares utlåtanden, nämligen det från Karlskrona och det från Stockholms län.
I det förstnämda säges att re- formen kräfver clj upt ingripande lagförändringar.
Utan att gå så långt tro vi dock, att reformen blir maktlös och onyt- tig om den ej föregåtts af förändringar i stadgar och reg- lementen, som medgifva invälj andet af qvinliga ledamöter jumte det bestämda antalet manliga, samt tillåta en sådan fördelning af göromålen, hvarigenom de Taya arbetskrafter, som erhållits i och genom qvinnors inväljande, kunna, fullt till- godogöras.
Vidare tro vi, att i denna stund ytterst få qvinnor inom hela landet skulle vara mäktiga af att sköta dessa ' nya och vigtiga uppgifter på ett tillfredsställande sätt.
Vi tro, att icke ens den mäst uppoffrande frivilliga kärleksve rksamhet, eller det flinkaste biträde lemnadt åt manliga styrelseledainö-
42 ter, kan bibringa våra qvinnor de insigter och egenskaper, eller den erfarenhet om de kommunala bestyrens egendomliga art och kraf, som fordras för att kunna med framgång fylla berörda uppgifter.
För att då gifva qviniian den nö- diga förberedelsen och uppfostran till det vigtiga medbor- gerliga värf man vill anförtro henne, t e t a vi ingen bättre utväg än den af k. befallningshafvande i Stockholms län fö- reslagna, dock tillämpad blott såsom en öfvergångsform.
Vi tillråda sålunda, att de qvinnor, som antagit kallelse att vara ledamöter i skolråd eller fattigvårdsstyrelser, måtte under föv- sta året efteq- deras tillträde närvara vid resp. styrelsers samman- träden, rned rätt att deltaga i diskussionen, men icke i besluten, äfvensom utföra uppdrag som af styrelserna kunna dem an- förtros; men att de derefter måtte tillerkännas alldeles samma ställning och beslutande rätt som de manliga ledamöterna.
I an- nat fall blir reformen endast ett spegelfäkteri, och man kan så gerna staiinat vid den nuvarande ordningen, att t. ex. i större städer skyddsföreningar och enskilda personer lemna frivilligt biträde, eller i landskommuner energiska qvinnor, med eller utan lof, verka för de fattiga och skolan.
* * * Men, frågar man, hvilka äro då de der qvinliga egen- skaperna, som anses för samhällsarbetet så önskvärda?
Sva- ret återfinnes i föregående anföranden angåeiide qvinnans natur (se utlåtandena från Upsala, Jönköping m.
Vill man i ett enda ord sammanfatta och uttrycka den kraft,soin hittills saknats i samhällsarbetet och som med qvinnans rätta deltagande deruti skulle tillföras det, kunde man säga m o d e v Iighetens.
Att denna kraft, ehvad den öfvas inom hemmet eller utanför detsamma, icke får vara en blott hjälpkraft, titan i många stycken också måste vara den bestämmande, om upp- fostringsarbetet i stort som i smått skall vinna sitt mål, derpå kunde vi anföra mångfaldiga bevis både från äldre da- gar och nyare tid, om utrymmet tilläte.
Här måste vi iii- skränka oss till blott två, det ena hämtadt ur offentliga hand- lingar, det andra från vänners personliga erfarenhet.
För flere år tillbaka hade en ung qvinna inom laglig tid utskrifvits från barnbördshuset, Främmande i Stockholm, dref hon med sitt späda barn på armen kring gatorna, från den ena skyddsanstalteii till den andra, bland dem äfveii all-
43 männa barnhuset, men bortvisades från dem alla nernedan bar- net va ?.
för svagt ".
Följden blef, att modern några dagar se- nare drogs inför rätta och fördes derifrån till fängelset för att aftj ena sin strafftid som barnamörderska.
Månne ej författningar, som berättiga till ett sådant för- farande mot en hjälpsökande, vitna om frånvaron af ' moder- lighetens kraft i samhällsarbetet?
Här vår andra historia.
Ett par damer i en skyddsför- ening hade åtagit sig tillsynen om ett par fattiga, af veder- börande myndighet ntackorderade barn.
Vid deras första besök hos fostermodern syntes hemmet snygt och de små flickorna väl, nästan fint klädda.
Vid närmare efterforsk- ningar befans likväl fostermodern vaxa en dålig människa och hennes dotter en allmän qvinna.
Det syntes då de båda skyddsdamerna påtagligt, att fostermodern hade för afsigt att egna de små flickorna åt samma ohyggliga yrke.
De an- mälde derför saken för myndigheten och begärde, att flickorna skulle flyttas till en annan fostermor.
Ett par personer sän- des då af styrelsen att taga reda på förhållandet, kivarefter svar lemiiades, att som barnen vor0 väl och ordentligt hållna, fans intet skäl att flytta dem.
Om berörda myndighet haft några qvinliga ledamöter ibland sig, med rätt att deltaga i deras beslut och icke, som nu, endast varit biträden utan erkänd makt, skulle väl då ett sådant utslag kunnat gifvas?
Så mycket om behofvet af qvinnans direkta deltagande i samhällsarbetet, samt om vigten af att, hon dervid äfven har beslutande rätt.
Frågan huru den a,f oss föreslagna förberedelsen för uppgiften skulle ordnas, tillhör de sakkunniga att besvara.
Oss återstår endast att bringa de aktade och frisinnade män, hvilka förordat saken, vår hjärtliga tack, i det vi ännu en gång uttala vår öfvertygelse, att reformen måste väl förbe- redas innan den fullständigt genomföres, om deii icke skall skada i stället att gagna.
44 Skolungdomens nöjen förr och nu, af Are.