Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende å denna § hafva inom Ridderskapet och Adeln Herr von Axelson, J. F. (i motionen N:o 59), inom Preste-Ståndet Domprosten Sondén (i motionen N:o 77) samt inom Borgare-Ståndet Herr A. H. (Vistrand, (i motionen N:o 112) hufvudsakligen anfört, hurusom den förändring, hvilken vid sednaste riksdag blifvit uppå Sammansatta Utskottets förslag af Rikets Ständer antagen, i ändamål att häfva en befintlig motsägelse emellan medicinalförfattningarne och förordningen om bränvinsförsäljning, ingalunda fört till något lyckligt resultat.
Genom tilläggande af orden: '■Annorlunda än i m. « di c in alfor fattningar n e föres krifves“ hade nemligen § då erhållit följande lydelse: “På apothek må ej antinor lunda än i medicinalförfattningarne föreskrifves bränvin, med eller utan droguer eller andra tillsatser, säljas, utskänkas eller annorledes till förtäring på stället utdelas11.
Enligt gällande medicinalförfattningar, nemligen Kongl.
Resolutionen och Förklaringen den 1 Augusti 1698, jemförd med 1688 års Medicinal-orduingar, Kongl. Reglementet för apothekare den 11 Augusti 1819, § 12, samt gällande pharmakopé, vore nemligen apothekare berättigade att till salu hålla, bland annat, elixirer, tinkturer, spiritus m. m.; varande i pharmakopéen upptaget så väl rått bränvin, som renadt, svagare och starkare (spiritus frumenti, spiritus frumenti depuratus, spiritus dilutue, spiritus concenl ratus).
Genom ofvannämnda tillägg i förevarande § hade således bränvinshandeln å apothek blifvit fullkomligen frigifven.
För att söka undanrödja detta missförhållande och de ogynnsamma resultat, som deraf blifvit en föfjd, hafva motionärerne hvar för sig framlagt olika förslag, nemligen:
Sammans, Sevillu,-.
Lag- a. Allm. Besv.- o.
Ekon,-Utskott.
Betänkande N:o5. 13 Herr von Axelson, att förevarande § måtte erhålla följande lydelse: “Från apothek må ej bränvin, sprit eller sprithaltiga drycker, med eller utan droguer eller andra tillsatser, utlemnas utan läkares recept;"
Domprosten Sondén: “att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, det täcktes Kongl. Majit, med upphäfvande till all kraft och verkan af sådana stadganden, som deremot strida, såsom en förklaring af 12 § i Reglementet af den 11 Augusti 1819, eller på sätt i nåder pröfvas lämpligast, utfärda en författning af innehåll:
Alkohol, sprit eller bränvin, ined eller utan droguer eller andra tillsatser, må icke på apothek, mot eller utan betalning, utdelas annorlunda än efter läkares recept, eller ock till tekniska ändamål åt den, som företer behörigt intyg, att han idkar sådant yrke, till hvars bedrifvande sprit erfordras.
Intyg härom skall, för att vara gällande, vara utfärdadt, antingen af den auktoritet, hos hvilken anmälan om yrkets idkande skett, oller af styrelse inom den kommun, inom hvilken det bedrifves;“ samt Herr Wistrand att, i stället för § 27 i nu gällande förordning måtte införas ett stadgande att “på apothek må ej bränvin, med eller utan droguer eller andra tillsatser, säljas, utskänkas eller utdelas annat än till begagnande för medicinskt behof, hvilket alltid bör bestyrkas medelst läkares recept, utom då fråga är om de spirituösa läkemedel, hvilka tilläfventyrs blifva uppräknade uti tillägget till den årligen utkommande medicinaltaxan, såsom tillåtna att försäljas i så kallade handköp; i sammanhang hvarmed Herr Wistrand, beträffande sistomförmälda läkemedel, hemställt, att Kongl. Maj:t skulle anbefalla Sundhets-kollegium att desamma till Kongl. Maj:ts fastställande föreslå, hvarefter de skulle i tillägget till medicinaltaxan uttryckligen införas.
Då från flera håll försports klagomål öfver den betydliga bränvinsförsäljning, som med stöd af medicinalförfattningarne å somliga apothek utöfvas, och derigenom å vissa orter den inskränkning i bränvinskonsumtionen, som genom utskänknings-ställens indragning åsyftats, lärer blifvit väsendtligen motverkad, torde icke någon tvekan kunna uppstå derom, att en förändring i gällande föreskrifter är af behofvet påkallad; men deremot möta så mycket större svårigheter vid bestämmandet af den åtgärd, som bör i detta hänseende vidtagas.
Att, på sätt föreslaget blifvit, förbjuda allt utlemnande från apothek af bränvin, sprit och sprithaltiga drycker, med eller utan tillsatser, utan läkares recept, skulle, vid det förhållande att sprit ingår i en mängd af de allmännast förekommande läkemedel och just sådana, som vanligen utan recept afhemtas, medföra för allmänheten de största olägenheter och högst betydliga kostnader.
Dessutom synes det anmärkta missbruket uteslutande vara att befara på de orter, der tillåten minuthandel med eller utskänkning af bränvin ej eger rum, samt vid sådana tider och tillfällen, då utlemnande af bränvin i allmänhet är förbjudet, likasom det icke lärer medföra någon våda att försälja sådana spritblandningar, hvilka ej kunna såsom rusmedel användas.
Utskottet har således ansett förbudet böra afse i allmänhet endast vanligt bränvin, men å de orter, der missbruk af apotheks-privilegierna uti ifrågavarande hänseende skäligen kunna vara att befara, jemväl sprit och sådana spritblandningar, som kunna antagas blifva såsom rusmedel använda.
I öfverensstämmelse med dessa åsigter har Utskottet uppgjort den redaktion af denna §, bilagda förslag utvisar; men om densamma i mer eller mindre mån vinner Rikets Ständers godkännande, får, till undanrödjande af ofvananmärkta motsägelse emellan särskilda stadganden, Utskottet tillstyrka, att Rikets Ständer, jemte omförmälande 14 Sammans.
Bevilln.-, Lag- s. Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskott.
Betänkande N;o5. af det beslut, hvaruti Rikets Ständer i förevarande fall stadnat, måtte i underdånighet anhålla, det Kongl.
Maj:t ville i afseende å medicinal-författningarne låta i nåder vidtaga sådana förändringar, sorn, för vinnande af önskvärd enhet i författningar rörande samina ämne, må finnas erforderliga; hvilket allt till Rikets Ständers bifall hemställes. § 32.
Jemte bibehållande af stadgandet derom, att utdelning af bränvin utan betalning är förbjudet i öppen salubod för handel med andra varor, har Utskottet ansett sig böra föreslå, att för vinnande af en väl ordnad bränvinshandel, denna må skiljas från och icke utöfvas i samband med annan handel än vinhandel.
Då dessutom den nuvarande redaktionen af denna §: “I öppen salubod för handel med andra varor än bränvin, vare bränvinsutdelning äfven utan betalning förbjuden," lärer, enligt Utskottet meddelad upplysning, föranledt till olika tolkning, har Utskottet äfven i detta förhållande funnit anledning föreslå förändrad lydelse af denna §; hemställande Utskottet, att det uppgjorda förslaget må af Rikets Ständer bifallas. § 41.
Vid denna § är yrkadt: inom Ridderskapet och Adeln af Herr Granfeldt, A. F. (motionen N:o 88), att § måtte erhålla följande lydelse: “Den, som genom minuthandel eller utskänkning föryttrar bränvin, utan att i stadgad ordning hafva dertill förvärfva! rättighet, eller som, på sätt i 3 § sägs, mellan flore köpare fördelar bränvin, straffas med fängelse i högst ett år eller böter," samt att §:s sista moment måtte upphöra att vidare gälla; och inom Bonde-Ståndet af Riksdagsfullmägtigen Jons Andersson från Malmöhus län (motionen N:o 31, i hvilken Åke Andersson från samma län och Anders Persson från Christianstads län instämt,) att ansvaret för oloflig bränvinsförsäljning måtte blifva, första gången böter från och med 30 Riksdaler till och med 60 Riksdaler, andra gången böter från 60 till och med 120 samt tredje och följande gånger fängelse från och med två månader till och med ett år, således samma ansvarsbestämmelser, som för närvarande äro stadgade för förbrytelsens upprepande andra, tredje och fjerde gångerna.
De skäl, hvilka till stöd för dessa yrkanden uttalats, hafva hufvudsakligen varit det förändrade förhållande, som genom nya strafflagens mildare bestämmelser rörande böters förvandling inträdt, i följd hvaraf den, som saknade tillgång till gäldandet af honom ådömda böter, endast finge umgälla sin förbrytelse med några få dagars fängelse vid vatten och bröd, ingalunda tillräckliga för att afskräcka honom och andra från försöket att utöfva oloflig handel med bränvin; hvarjemte äfven anförts, att straffet drabbade högst olika, enär den, som egde tillgångar, måste utom böterna erlägga minuthandels- eller utskänkuingsafgift.
Vid granskningen häraf har Utskottet med afseende på såväl den nu gällande mildare förvandlingslagen, som det upplysta förhållande, att böterna i denna § i allmänhet icke befunnits tillräckliga, äfven i det mindre ofta förekommande fall, att den sakfällde egt tillgång till deras gäldande, ansett nödigt, att förändring Sammans. Bevilln.-, Lag- s. Allm.
Besv-, o. Ekon.-Utskott.
15 häruti vidtages.
Utskottet har deremot icke funnit något skäl hvarken att, på sätt Herr Granfeldt föreslagit, frångå nu gällande bestämmelse om olika straff för de särskilda gånger någon fälles till ansvar för oloflig bränvinsförsäljuing, eller att, i enlighet med Riksdagsfullmägtigen Jöns Anderssons yrkande, bestämma urbota bestraffning redan 3:dje gången, sådan förbrytelse eger rum, helst med nu gällande böter och den förvandlingsgruud, som före nya strafflagens införande lände till efterrättelse, förvandlingsstraffet redan för andra gången utöfvad oloflig bränvinsförsäljning kunde uppgå ända till 27 dagars fängelse vid vatten och bröd, men en tredje bötesgrad det oaktadt bibehållits.
I fråga om bötesbeloppen har Utskottet icke ansett dessa kunna höjas så mycket, att de vid förvandling gåfve samma fängelsestraff vid vatten och bröd, som förr enligt denna § ifrågakommo, dels emedan en sådan förhöjning på en gång blefve alltför betydlig och dels derföre att högsta fängelsestraffet vid vatten och bröd nu mera är faststäldt till 20 dagar i stället för 28, hvadan äfven vid bestämmande af lägre grader utaf detta straff motsvarande nedsättning bör iakttagas.
Utskottet här anfört, får Utskottet föreslå, att, med bibehållande i öfrigt af l:a momentets nuvarande lydelse, deri omförmälda böter måtte bestämmas till, första gången från och med 30 till och med 60 Riksdaler, andra gången från 60 till och med 120 Riksdaler och tredje gången från 120 till och med 240 Riksdaler.
Då något särskildt ansvar för sabbatsbrott nu mera icke ifrågakommer, utan endast i 7 kap. 4 § strafflagen är stadgadt, att om någon begår brott å sabbatstid, den omständigheten skall såsom försvårande anses, har Utskottet fun nit de i slutet af nu gällande 4 moment i denna § förekommande ord “utom det ansvar, som enligt allmän lag, bör för sabbatsbrott ådömas“ böra ur författningen uteslutas; hvilket torde godkännas. § 42.
Andra mom. af denna § har följande lydelse: “annan handlande, som tredje gången betrådes med oloflig minuthandel med eller utskänkning af bränvin, vare likaledes sin handelsrättighet förlustig;14 men då jemlikt Kongl. Förordningen om utvidgad näringsfrihet den 18 Juni 1864, den, som vill idka handelsrörelse, endast eger derom göra anmälan, synes det icke vidare vara lämpligt att såsom straff bibehålla handelsrättighetens förlust, enär det lärer vara en sålunda bestraffad obetaget, att när som helst ånyo anmäla sig till handels idkande.
Utskottet tillstyrker derföre, att berörda moment må ur författningen uteslutas. § 45.
I sammanhanhang med den förhöjning af de uti 41 § bestämda böter, Utskottet här ofvan föreslagit, får Utskottet, på förut anförda skäl, hemställa, att de i denna §:s 1 mom. förekommande böter måtte i lika mån förhöjas.
Deremot har Utskottet funnit de förseelser, som omtalas såväl i 2:dra mom. af förevarande § som i 44 § vara af lindrigare art än de förut omförmälda, och på sådan grund 16 Sammans.
BevillnLag- s. Allm. Bess.- o. Ekon.-Utskott.
Betänkande N:o 5. ansett ansvaret i sistnämnda begge lagrum böra blifva oförändradt; hemställande alltså Utskottet, att böterna i 15 §:s 1 mom. måtte bestämmas till, första gången från och med 30 till och med 60 Riksdaler, samt andra gången från 60 till och med 120 Riksdaler. § 46.
På de skäl, som i fråga om 12 §:s 2 mom. blifvit anförda, torde äfven de i denna § förekommande orden: “och bafve tredje gången dessutom sin handolsrättighct förverkat*', böra ur författningen utgå. § 58.
Vid det förhållande, att icke uti alla städer stadsfullmägtige finnas, har Utskottet ansett detta uttryck böra utbytas mot “vederbörande kommunalmyndighet hvilket torde af Rikets Ständer godkännas. § 60.
Med oinförmälande hurusom det understundom skall inträffat, att personer, hvilka blifvit ställda under tilltal för oloflig försäljning af bränvin, vid flera rättogångstillfällen saklöst uteblifvit och emellertid fortfarit med krogrörelsen, hvaraf blifvit en följd, att den olofliga försäljningen kunnat under längre tid fortsättas, innan den som idkat densamma blifvit derför sakfälld, har Riksdagsfullmägtigen Jöns Andersson från Malmöhus län, i ofvan omförmälda motion, yrkat, “att den, som är stämd för oloflig försäljning af bränvin, men utan laga förfall uteblifver vid domstolen, må kunna fällas till böter samt, vid verkande vite eller vid äfventyr att ohörd blifva dömd, åläggas att iakttaga inställelse å tid, som domstolen bestämmer.
Då det torde vara vederbörande domstolar obetaget att för uteblifvande i mål af ifrågavarande beskaffenhet förelägga vite, samt hvad motionären i öfrigt föreslagit derom att tredskande part skulle kunna dömas, utan att vara i målet hörd, strider emot de allmänna grunderna för gällande rättegångsordning och således icke synes böra uti en specialförfattning ifrågakomma, hemställer Utskottet, att berörda yrkande må lemnäs utan afseende.
Stockholm don 31 Maj 1866.
Bevilln.-, Lag- s. Allni. Besv.- o. Ekon-Utskott.
Betänkande N:o 5. 17 Reservationer: af Herr Olivecrona, K., vid § 41: “Jag har icke kunnat instämma i det af pluraliteten inom Utskottet fattade beslut af skäl: att jag anser lönkrögeri böra strängt bestraffas; att jag anser stadgade böter, om de för bristande tillgångar bos den böt fällde skola till fängelse vid vatten och bröd förvandlas, böra bestämmas till belopp, hvilka, förvandlade till sådant fängelsestraff, enligt de i 2 kap. 10 § Strafflagen fastställda grunder, ungefärligen komma att motsvara de hittills med afseende på maximum af fängelse vid vatten och bröd bestämda strafftider; samt att jag finner nödvändigt att böja minimum af fängelsestraff för fjerde resan itereradt brott, alldenstund eljest måste inträffa, att två månaders cellfängelse för fjerde resan lönkrögeri blir ett ringare straff än ansvaret för tredje resan sådan förbrytelse, då det utgöres af fängelse vid vatten och bröd.
Jag föreslår alltså att 41 § 1 mom. må erhålla följande förändrade lydelse: “den, som genom minuthandel eller utskänkning föryttrar bränvin, utan alt i stadgad ordning hafva dertill förvärfvat, rättighet, eller som, på sätt i § 3 sägs, mellan flere köpare fördelar bränvin, böte första gången från och med 30 till och med 60 R:dr, andra gången från och med 60 till och med 200 R:dr och tredje gången från och med 200 till och med 400 R:dr.
Den, som fjerde gången eller oftare med sådan förbrytelse beträdes, dömes till fängelse från och med tre månader till och med ett år.“
Dessa böter, förvandlade till motsvarande fäugelse vid vatten och bröd, skulle sålunda medföra: för första resan lönkrögeri: 6—9 dagars fäugelse vid vatten och bröd, » andra •• >. 9—15 „ „ „ - tredje - - 15—19 „ „ „ af Grefve von Rosen, F. C., som instämmer i Herr Olivecronas reservation, med erinran, att dennes förslag, i afseende å bötesbeloppen i förevarande §, blifvit vid votering inom
Utskottet med blott en rösts pluralitet underkäudt. af Doktor Ternström: “Mot
Utskottets beslut att i § 1 bibehålla nuva rande försäljuingsbelopp af 15 kannor, får jag reservera mig, yrkande, att minimibeloppet bestämmes till 30 kannor.
Likaledes, och med samma reservationsrätt, anser jag, att enligt § 2 ej må i minuthandel med bränvin säljas mindre än en hel kanna.“ Bill. till R.
Prot. 1865 fy 1866. 5 Sami. 2 A/d. 6 Haft. 3 18 Summans. Hedlin.-, Lag- s. Allm.
Bese- o. Ekon.- Utskott.
Betänkande N:o 5. af Doktor Säve: '“Ehuru godkännande
Utskottets synbara afsigt att i för säljningslagen för spritdrycker ej föreslå andra förändringar än sådana, som kunde anses af särskildt behof påkallade, får jag likväl såsom väsendtliga brister i tillämpningen af denna grundsats anmärka följande: l:o att enligt 1 § 15 kannor blifvit bibehållna såsom minsta försäljningsbeloppet vid partihandel med bränvin och dermed alla olägenheterna af den så kallade ”salningen", hvilka redan vid så mångå riksdagar varit öfverklagade och äfven nu uti inkomna motioner blifvit särskildt framhållna.
Genom en ringa majoritet af röster inom Utskottet bestämdes, att minsta beloppet skulle fortfarande utgöra 15 kannor, under det att minoriteten yrkade minst fördubbling af detta belopp, utan hvilket försäljningen väl ej kan gälla såsom egentlig partihandel
Som det likväl ingalunda kan ligga j ordningens eller nykterhetens intresse att bibehålla en lagbestämmelse, som föranleder till oupphörliga öfverträdelser och missbruk, så föreslår jag vördsamt att minimibeloppet vid partihandel med bränvin må höjas till 30 kannor.
2:o att utskänkning af bränvin under sön- och helgedagar ej blifvit förbjuden i städerna såsom på landet.
Nykterhet och ordning såväl som sabbatens okränkta helgd böra ju för stad och land vara lika dyrbara.
Skulle i en eller annan större fabriksstad möta alltför stor svårighet för förbudets genomförande, så må här, såsom på landet, inträda Konungens Befallningshafvandes rätt att, på grund af särskilda omständigheter, meddela undantag.
Det större antalet af städer skulle sålunda blifva skyddadt för den sabbatskränkning och det bränvinets missbruk, som, på söndagen börjadt, ofta förtsättes intill långt på måndagen och förderfvar vår handtverkareklass, dess gesäller och lärlingar.
Åtskilliga stadskommuner hafva redan insett och behjertat detta, samt genom krogars och källares stängning under sön- och helgedagar lyckats befria sina samhällen från de olyckor, som i krogsittningen hafva sin orsak.
Öotn likväl denna bättre anda ej kan förutsättas hos alla stadskommuner, ej heller så snart göra sig gällande mot den fördel i financielt afseende, som städerna i allmänhet hafva af en till hela veckan utsträckt bränvinsförsäljning, så fordras här utan tvifvel lagstiftningens mellankomst.
Också är ju lagstiftningens bestämda uppgift, icke att först vänta på, utan att sjelfmant bereda hvad som kan befordra samhällets utveckling och förädling.
Jag får i följd deraf vördsamt föreslå att '28 §, andra, tredje och fjerde momenten förändras till ett enda så lydande: likaledes vare å sön- och helgedag all annan utskänkning förbjuden, än på gästgifvaregårdar vid måltider till resande, derest vår Befallningshafvande ej, på grund af särskilda om ständigheter, undantag meddelat."' af Kontraktsprosten Fant emot Utskottets beslut beträffande § 1. af Herr A. M. Lundberg: “I Utskottets beslut angående 12 och 27 §§ rörande bränvinsförsäljning vid gästgifveri å landet och på apothek har jag icke deltagit.
Beträffande 2 § har jag inom Utskottet biträdt den, med särskild anledning af förhållandet i Stockholm, framställda och vid omröstning med blott någon rösts pluralitet underkända mening, att vid minuthandel med bränvin borde få säljas en fjerdedels kanna; och torde till stöd härför kunna åberopas hvad Utskottet anfört för afstyrkande af en i motsatt syftning väckt motion.
BeviUnLag- s. Allm. Bese.- o. Ekon.- Utskott.
Betänkande N:o 5. ] 9 iSedan enligt Kongl. Förordningen den 18 Juni 1864 intyg om kunskap 1 skrifning oell räkning eller burskap icke erfordras för idkande af handel eller annan näring, hade jag trott, att uti 6 § orden: “kan försvarligt skrifva och räkna“, äfvensom 9 §:s stadgande, att “burskap, som hädanefter meddelas, ej medförer rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin", borde utgå; men anser jag deremot, att Utskottet för sitt tillstyrkande, att, på grund af nämnda förordnings innehåll, borde uteslutas sista momentet af 42 §, saknat skäl, enär efter mitt förmenande Utkottets föreställning, att en handlande, som för oloflig bräuvinsförsäljning förklarades enligt samma moment sin handelsrättighet förlustig, skulle ega att genom förnyad anmälan genast återvinna en sådan handelsrättighet, är alldeles origtig.
Utskottets förslag att den uti 18 § bestämda afgift för utskänkning af bränvin skulle förhöjas från 40 öre till 50 öre för hvarje kanna har jag icke godkänt; och anser jag
Utskottet ej hafva härför anfört giltiga skäl.
Hvad angår 32 § torde den mening, som inom Utskottet vid beslutet härutinnan gjorde sig gällande, kunna innefattas uti följande:
Bränvin må ej i öppen salubod för handel med andra varor än starka drycker eller uti för handeln begagnadt rum, som med saluboden eger gemenskap, utlemnas eller i sådan salubod äfven utan betalning utdelas.
Förändringarne i 45 och 46 §§, på sätt desamma af Utskottet blifvit före slagna, har jag ansett mig icke kunna gilla.“ af Herr B. ti.
Falkmun emot § 32: “Den ändring
Utskottet häri tillstyrkt godkänner jag, utom hvad angår föreskriften, sorn innefattas uti mellan meningen : “äfvensom uti an "rån sande och för handeln upplåten lokal*, hvilken föreskrift, i dess tillämpning, efter hvad jag befarar, kan leda till många orimligheter, hvadan jag anser det sagda mellanmening icke bör uti förordningen inflyta; och som man, på sätt jag vid § 37 tog mig friheten föreslå, icke vågat eller velat stadga, att viner skulle inbegripas bland de drycker, derom nämnda § handlar, så är jag bland dem inom Sammansatta Utskottet, som önskar att § 32 skall erhålla följande lydelse: “/ öppen salubod för handel med andra varor än brunvin och viner, nid brunvin. hvarken till afsalu hållas, eller utan betalning; utdelas
Med hvarandras lydelse stå i nära förening §§ 32 och 37.
Ett ofullständigare och mera sväfvande lagbud än det, som innefattas uti sistnämnda §, kan väl knappast finnas.
Lagstiftaren har, som det vill synas, för att beqvämt komma ifrån hvad honom åligger, på lagskiparen hvälft tydningen af ett lagbud, som helt säkert vid tillämpningen blir mycket varierande.
Att rent af stadga, det viner icke skola hänföras till det gifna lagbudet, har man lika litet vågat, som man velat förklara, att desamma skulle under nämnda stadgande inbegripas.
Härom förefinnes alltså en säkerhet, som föga hedrar lagstiftaren.
För att vinna ordning och skick, samt kunna i möjligaste måtto förebygga underslef och missbruk viii handeln af spirituösa drycker, så och för att få lag stiftningen derom förtydligad, till rättelse och säkerhet för ej mindre lagskiparen än äfven vederbörande försäljare, anser jag det försäljning af vin i minut bör i så måtto ställas i förening med försäljningen af bränvin, att rättighet till det förra, må vara beroende på att hafva förvärfvat sig rättighet till det sednare, nemligen till, såsom det i författningen heter: “minuthandel rned eller utan ut - 20 Sammans. Sevillu.-, Lag- s. Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskott.
Betänkande N:o 5. skänkning af bränvinI så fall kunde man motse en ordnad vin- och sprithandel inom vårt land; och borde alltså, derest dessa mina åsigter godkändes, i § 37 stadgas: att, med undantag af den i § 35 meddelade föreskrift om bränvinets rening och styrka, skulle hvad i förordningen vidare är stadgadt om minuthandel med eller utskänkning af bränvin, äfven gälia för sprit samt andra in- eller utländska brända eller distillerade, eller annars starka drycker, såsom vin, likör, konjak, rumm och arrack, äfvensom Jör drycker, hvilka äro dermed tillagade.
Erhöll § 37 en föreskrift i den af mig sålunda angifna syftning, så skulle deraf följa, att orden: '‘och viner'’1, som i § 32 förekomma, borde derifrån alldeles uteslutas.* STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1866.
FÖRSLAG till FÖRORDNING, angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distiilcrade spirituösa drycker. § 1- Bränvin må ej till mindre belopp än 15 kannor säljas af annan än den, som enligt § 2 eller 4 dertill berättigad är. § 2.
Den, som erhållit rättighet att idka minuthandel med bränvin, får ej sälja mindre än en hall kanna. § 3.
Vid handel, som i förestående §§ omförmäles, må hvad såldt blifvit icke i mindre belopp, än det minsta, som i hvartdera fallet säljas må, utlemnas eller mellan flera köpare fördelas; ej heller får något af det sålda å försäljningsstället förtaras. § 4.