Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sin afsigt att så ordna förvaltningen af Statens jernvägar, att från och med 1863 års ingång den myndighet, som dittills varit förenad hos Chefen för Statens jern vågsbyggnader, komme att upphöra och en från jernvågsbyggnadsförvaltningen afskiljd Styrelse öfvertaga befattningen med alla de årenden, som afse ordnandet af allmänna trafiken å stambanorna m. m., hvaremot de ännu pågående nybyggnadsarbetena samt dessas fortsättning med dertill hörande tekniska detaljer komme att särskildt handhafvas, men Kongl. Majit derjemte förklarat att, då någon tids erfarenhet syntes erforderlig för att kunna vidtaga en definitiv reglering af dessa båda förvaltningars ömsesidiga ställning och verksamhets-områden samt bestämma 60 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. omfånget af den för trafik-öfverstyrelsen erforderliga tjenstemannapersonal, hvars aflöning i alla fall syntes kunna utgå af inflytande trafik-inkomster, Kongl. Majit för närvarande icke ville för Rikets
Ständer framlägga förslag till ett definitivt ordnande af en Öfverstyrelse för trafiken å Statens jernvägar; har Kongl. Maj:t, genom nådig skrifvelse af den 30
December sistlidet år, hvilken finnes införd i Svensk Förförfattningssamling
Nio 76 för samma år, funnit godt förordna, att den myndighet och förvaltning, som hittills af Chefen för Statens jernvågsbyggnader utöfvats, skulle från och med 1863 års ingång fördelas på två särskilda Styrelser, af hvilka den ena, under benämning: Kongl.
Styrelsen för Statens jernvägstrqfik, komme att öfvertaga befattningen med alla de ärenden, som afse ordnandet af allmänna trafiken å stambanorna, i den mån de åro eller blifva färdigbyggda, vidmagthållandet af banorna jemte dertill hörande byggnader, verkstäder, materiel m. m., äfvensom uppbörden och förvaltningen af dervid inflytande medel, hvaremot den andra, under benämning Kongl. Styrelsen öfver Statens jernvågsbyggnader, skulle hafva att, intilldess annorlunda kunde varda i nåder förordnad!, utöfva högsta ledningen af nybyggnadsarbetena vid Statens stambanor och hvad dermed har gemenskap, samt i följd häraf uppbära och förvalta de för dessa arbeten anvisade medel; och har Kongl.
Majit, som icke velat definitivt bestämma angående förstnämnde Styrelses sammansättning, meddelat åtskilliga föreskrifter, beträffande Styrelsens organisation, ledamöternes aflöning m. m. samt derjemte föreskrifvit, att Styrelsen skulle dels till Kongl. Majit ofördröjligen afgifva förslag till interimsstat för Styrelsens tjenstemän samt till instruktion för Styrelsen och de till densamma hörande tjenstemän, hvilket derefter borde Kongl.
Majits nådiga pröfning och fastställelse underställas, dels ock, efter någon längre tids erfarenhet, inkomma med definitiva aflöningsstater, hvilka sedermera komme att till Rikets Ständers pröfning öfverlemnas.
Vid nu upplyste förhållanden lärer Kongl.
Majits uti den nådiga Propositionen i detta ämne gjorda framställningar 28:o. icke från Utskottets sida påkalla något yttrande.
Då de för Statens räkning utförda jernvågsanlåggningar numera erhållit den utsträckning, att desamma måste hafva framkallat en ganska vidsträckt och mångsidig praktisk erfarenhet, rörande alla till sådana anläggningar hörande arbeten, — en erfarenhet, som icke allenast i flerfaldiga hänseenden år af stor vigt vid utförandet af blifvande jernvågsbyggnader, utan äfven måste vara af mycket gagn vid utöfvandet af ingeniörsyrket i andra dess delar, — kan det för det allmänna icke vara likgiltigt, om denna erfarenhet, så vidt ske kan, för efterkommande bevaras eller om den går förlorad med de individer, som haft tillfälle inhemta densamma.
Det måste deremot, enligt Utskottets förmenande, vara Statens både rättighet och skyldighet att såsom en det allmännas tillhörighet för kommande tider bevara det vetande, som samtiden genom stora uppoffringar vunnit i ett ämne af en så mångfaldig och djupt ingripande beskaffenhet.
Om detta icke kan förnekas, så inses lått vigten deraf, att de tekniska och ekonomiska detaljerna af de redan utförda stambanearbetena varda fullständigt beskrifna och offentliggjorda uti ett deröfver fullständigt affattadt, med behöfliga plancher försedt vetenskapligt verk.
Att utarbetandet och utgifvandet af ett sådant arbete skulle komma att medföra kostnader utöfver inkomsten genom försäljning, år att förutse; men denna kostnad skulle, om den af statsmedel bestrides, säkerligen medföra flerdubbel vinst genom en allmännare spridd kun - Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 87. 61 skap om och deraf föranledd skicklighet i dylika arhetens utförande.
Också finnes vål icke något allmänt arbete af det omfång, som Svenska Statens stambanor, utfördt i andra länder, hvaröfver icke ett sådant vetenskapligt arbete blifvit utgifvet.
Den nytta Svenska ingeniörer af sådana utländska verk kunna draga, år visserligen icke ringa, men ersätter dock aldrig bristen på kunskap om den erfarenhet, som i eget land blifvit vunnen.
På alla dessa skål anser Utskottet sig böra hemställa: 29:o. att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t behagade låta utarbeta och genom trycket utgifva en teknisk-ekonomisk beskrifning öfver de för Statens räkning utförda jernvågsbyggnader, samt till bestridande af kostnaderna härför till Kongl. Maj:ts disposition anvisa ett förslagsanslag af 10,000 R:dr R:mt, att, i mån af behof, utbetalas.
Till upplysning rörande åtskilliga ämnen, som ega gemenskap med de i detta utlåtande behandlade frågor, bifogas härjemte nedannåmnde handlingar: l:o De till Utskottet aflemnade kostnadsförslag rörande följande jernvågslinier, nemligen : A) för östra stambanan mellan Norrköping och Katrineholm; (Litt. A).
B) för norra stambanan: a) mellan Stockholm och Giresta (Örsundsbro); (Litt.
B). b) mellan Giresta (Örsundsbro) och Upsala; (Litt.
C). c) mellan Örsundsbro och Sala; (Litt. D). d) mellan Örsundsbro och Sala öfver Sevalla ; (Litt.
E). é) mellan Stockholm och Upsala; (Litt.
F). /) mellan Upsala och Sala; (Litt. G). g) mellan Odensala och Gran; (Litt.
II). h) mellan Mårsta och Gran; (Litt.
C) för Sammanbindning sbanan genom Stockholm; (Litt. K).
D) för nordvestra stambanan: a) mellan Porla och Kristinehamn; (Litt.
L). b) mellan Norska gränsen och Arvika; (Litt. M). 2:o Sammandrag af trafik-inkomsterna: a) å vestra stambanan från Göteborg från 1860 års början till slutet af September 1862; (Litt.
N & O). b) å vestra stambanan från Stockholm från och med December månad 1860 till och med slutet af September 1862; (Litt.
P). c) å hela vestra stambanan från och med början af år 1862 till och med Mars 1863; (Litt.
Q). d) å södra stambanan från 1860 års början till och med Mars 1863; (Litt. R & S). 3:o) Sammandrag öfver inkomster och utgifter samt behållningar vid Statens jernvägar åren 1857 till och med 1862; (Litt. T). 4:o) Skrifvelse från Styrelsen öfver Statens jernvågsbyggnader, med uppgift å tjenstebefattningarne, dels hos Styrelsen, dels vid de under byggnad varande delar 62 Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 87. af Statens jernvägar samt å de med dessa befattningar förenade arfvoden och öfriga löneförmåner; (Litt. U). 5:o Skrifvelse från Styrelsen öfver Statens jern vågstrafik med enahanda uppgifter i afseende å tjenstebefattningare och dermed förenade löneförmåner, dels hos sistnämnda Styrelse, dels vid de för trafik öppnade delar af Statens jernvägar; (Litt. W).
Emot 5:te punkten: af Herr L. J. Hierta: ”Hå den erfarenhet, som rörelsen på jernvägarna inom vårt land hittills lemnat vid handen, långt ifrån att vederlägga, tvärtom svnes med hvarje dag alltmer gifva stöd åt den åsigten, som äfven i andra länder nästan öfverallt gjort sig gällande, att Staten så litet som möjligt bör befatta sig med jernvägars byggande och med rörelsens bedrifvande derå för egen räkning, och då benämningen stambana, om ock ursprungligen ett rigtigt uttryck för begreppet om en för Staten och nationen i det hela angelägen jernvägskommunikation genom hela riket eller emellan de i politiskt och kommersielt hänseende betydligaste hufvudpunkter, deremot vid en vidsträcktare tillämpning leder till det missbruket, att äfven sedan en sådan nödig kommunikation blifvit vunnen, de särskilda provinsernas intressen, på grund af denna benämning, söka att tillvinna sig fördelar på det allmännas bekostnad, genom påyrkande såsom grundsats, att alla stambanor skola anläggas och skötas af Staten och att söka få dem så utsträckta som möjligt; så anser jag för min del att Statens befattning med jernvägsbyggnaderna och beviljandet af direkta anslag dertill borde upphöra så snart den södra stambanan blifvit färdigbyggd, och att det i alla händelser blefve en besparing för Statsverket och en lättnad för de skattskyldige, att för de ytterligare jernvägsanläggningar, hvilka kunna anses af politisk egenskap eller af ett mera allmänt behof påkallade, och hvilka uti det såkallade systemet och i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition erhållit benämningarna den östra, norra och nordvestra stambanan bevilja så frikostiga lånebidrag och på så billiga vilkor att enskilda bolag kunna finnas hugade att företaga desamma.
Jag reserverar mig derföre emot det eller de beslut, genom hvilka Utskottet ansett sig böra tillstyrka anslag till påbörjande af förenämnda banor för Statens räkning."
Emot 6:te punkten: af Herr L. J. Hierta.
Emot 7:de punkten: af Herr Friherre af Ugglas, Gust.: ”Frågan om skyldigheten för de orter, hvilka af stambanor beröras, att i någon mån bidraga till bestridande af de för dessas anläggning nödiga kostnader är icke ny.
Den har flera gånger varit väckt, men hittills fallit, Stats-Utskottet, har nu sökt lösa den sålunda, att, innan något Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. 63 jernvägsarbete för Statens räkning företages, vederbörande kommuner skola hafva kostnadsfritt upplåtit den till banbyggnad och stationer erforderliga jord.
Af det skenbart rigtiga, som ligger deri att de orter, hvilka företrädesvis af en stambana hemta fördel, äfven företrädesvis till dess utförande bidraga, har jag icke blifvit förledd att godkänna en åtgärd, sorn, efter min åsigt, ;icke är fullt förenlig med det allmännas egen fördel, och hvilken i sin tillämpning leder till obillighet och orättvisa.
Om man antager, såsom man väl bör, att Staten vid anläggande af stambanor har något annat ändamål, än endast befordrande af lokala och provinciela intressen och att Staten med dessa dyrbara anläggningar jemväl åsyftar sin egen fördel, framställer sig sjelfmant den frågan:
Bör Statens fördel göras beroende af den enskildes intresse eller den • enskildes välvilja?
Svaret härpå kan väl icke vara tvifvelaktigt; eller, för att taga ett exempel, bör den nordvestra stambanans utförande, förbindelsen emellan Sverige och Norrige, göras beroende deraf att några kommuner vägra att tillsläppa jord?
Kan det vara rimligt, att, om Rikets Ständer nu, på sätt Utskottet föreslagit, besluta utförande af banan emellan Porla och Christinehamn, besluta påbörjande af banan emellan Riksgränsen och Arvika — och till dessa bandelar jord skulle vara upplåten, — det sedermera skulle bero på en eller annan jordegare att förhindra sammanknytningen af punkterna Christinehamn och Arvika.
Ingen lärer väl kunna påstå sådant.
Endast detta skäl synes mig vara tillräckligt för att förkasta Utskottets förslag.
Men äfven ur andra synpunkter är det, efter min åsigt, olämpligt.
Utskottet anser det vara billigt att de orter, som af jernvägarne beröras och i följd deraf utaf dom skörda betydliga fördelar, böra i någon mån bidraga till kostnaderna för deras anläggning.
Jag ämnar visst icke bestrida att denna sats i allmänhet kan vara sann, men detta beror dock helt och hållet på den utsträckning, man gifver åt begreppet “orter, som af jernvägar berörasoch satsen kan blifva falsk, om man tar den så inskränkt, som Utskottet gjort på ett annat ställe i Betänkandet, då Utskottet yttrar, att jernvägen förhöjer värdet af den jord öfver hvilken den framgår.
I grannskapet af större städer t. ex. står jorden nu i relativt högre värde, än på längre afstånd derifrån, emedan tillfälle till afsättning utaf jordens produkter der är lättare.
Genom jernvägen, som bereder lättad afsättning för de mera aflägse boende egare af jord, jernnäs detta förhållande, och under det att den ena egaren får värdet af sin jord förökadt, blir detta snarare minskadt för den andra, fastän eller just till följd deraf att jernvägen framgår öfver begges egor.
Elerfaldiga dylika exempel skulle kunna åberopas.
Just i svårigheten eller rättare i omöjligheten att bestämma, hvilken ort af en gifven jernväg hemtar nytta, ligger svagheten i Utskottets förslag.
Skåne har gagn af den östra banan, Dalarne och Norrland af den norra.
Hvarföre skola Södermanland, Östergötland och Småland expropriera jorden till den förra?
Upland och Westmanland till den sednare?
Slutligen kan jag för mig icke göra klart, huru den ifrågavarande expropriationen, om den varder beslutad, skall kunna på ett rättvist sätt åstadkommas, och Utskottet har icke kunnat angifva huru härvid bör tillgå.
Utskottet talar visserligen om att dessa svårigheter kunde anses hafva i väsendtlig mån försvunnit sedan kommunalväsendet inom länen blifvit ordnadt, och inom Utskottet yttrades den åsigt att landstinget skulle egä att afgöra en sådan fråga.
Häremot invändes, att dä landstinget omfattar hela länet och icke eger att beskatta endast vissa delar deraf, det vore otänkbart, att, om en jernväg genomlöpte endast en 64 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. liten del af länet, landstinget skulle derföre beskatta det hela, och att det vore orättvist att alla kommunerna inom ett och samma län skulle beskattas lika för en jernväg, deraf dessa kommuner skördade högst olika fördelar; — men dessa invändningar verkade till intet.
Inseende omöjligheten att kunna uppgifva något sätt, huru denna fråga skulle kunna billigt och rättvist lösas, stadnade Utskottet, för att om möjligt framtvinga hvad som åsyftades, vid det förslag, att, derest upplåtelse af jord icke egt rum inom den tid Kongl. Maj:t för hvarje särskild stambana må finna för godt bestämma, Kongl.
Majit må vara oförhindrad använda det anslag, som för en sådan bana blifvit beviljadt, till fortsättning af en bana, för hvilken rigtningen varder bestämd.
Detta förslag må vara verksamt; — men om det är Staten värdigt att i sådana fall som dessa använda moraliska tvångsmedel — när andra saknas — lemnar jag derhän.
Hela den minskning i kostnaderna för jernvägsanläggningarne, som man genom denna åtgärd sökor tillskynda Staten, uppgår dessutom endast till emellan 2 och 3 %.
På grund af hvad jag sålunda anfört hemställer jag vördsamt, att Rikets Ständer behagade afslå 7:de punkten i Utskottets utlåtande.”
Uti denna reservation hafva instämt: Herr Grefve Gronstedt, Fr., samt Herrar Montgomery-Cederhielm, Rob.; Reuterskiöld, C. L.; Sandels, L. G. och Skogm,an, C. samt Herr Doktor Emanuelsson. af Riksdagsfullmägtigen Jonas Andersson från Östergötlands län: ”1 allmänhet torde få anses som rigtigt, att hvarje sak har sina två sidor att betrakta innan värdet derå rätteligen kan uppskattas.
Det händer rätt ofta att det teoretiskt rigtiga icke slår väl ut vid tillämpningen.
Så fruktar jag äfven blir förhållandet i fall StatsUtskottets förslag, rörande kostnadsfri upplåtelse af behöflig jord till jernvägars anläggning för Statens räkning, skulle bli Rikets Ständers beslut.
Vid närmare granskning af förevarande fråga torde äfven den teoretiska sidan af saken befinnas något mindre klar, än som densamma vid första påseendet fi'amställer sig.
Sträckte sig ändamålet med stambanors anläggande icke längre eller åsyftades dermed blott de individers och kommuners fördel, som få en sådan anläggning närmast intill sig, så torde någon tvekan härutinnan icke böra ega rum; men om man uppfattar syftemålet från en vidsträcktare synpunkt, så bör väl icke förnekas, att ändamålet med denna dyrbara anläggning framställer sig något annorlunda.
— Det på en och samma gång statsekouomislta och politiska ändamålet torde då befinnas vara det hufvudsakliga, hvilket icke bör förbises vid bedömandet af sjelfva frågan.
— De svårigheter, som tvifvelsutan möta vid den praktiska tillämpningen af Utskottets förslag i denna del, äro, efter mitt förmenande, dessutom så öfvervägande den fördel för Staten, som med förslaget afses, att dess undanrödjande väl torde förtjena försakelsen af den beräknade statsvinsten.
Huru vill man rättvisligen fördela expropriationskostnaden mellan alla dem, som billigtvis anses deruti böra taga del?
— Den eller de genom hvilkas egor en jernväg genomlöper få oftast derigenom sina egofigurer så afskurna och styckade att skadan deraf öfverväger nyttan af den nya kommunikationen, helst om stationen är något aflägse från jordegarnes bostäder, hvarföre desse icke billigtvis kunna åläggas tillsläppa sin jord gratis.
Stats-Utskottet hänvisar kostnaden och fördelningsbestyret till kommunerna; men antingen man vill gifva kommunalbenämningen den vidsträcktaste omfattning, länet Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. 65 länet, eller inskränka densamma till socknen, så blir val ändå de gränslinier, som dessa kommunalafdelningar angifva, i de flesta fall mindre tillämpliga vid en billig och rättvis fördelning af kostnadsbidragen ifråga, helst som icke blott socknarne, utan äfven länen med sina gränsor och utsträckning oftast korsa hvarandra i afståndet från jernvägssträckningarne och dessas stationer, hvars placerande icke rättar sig efter dessa läns- eller socknegränsor.
Förslaget kan måhända vara tillämpligt för städerna, der alla intressenterna äro mera sammanträngda inom ett mindre område, men på landet torde man få ganska svårt att finna en lämplig utväg för idéens nöjaktiga lösning.
Lika litet som det vore billigt att en enskild jordegare skulle gratis tillsläppa jord derför att en jernväg blefve dragen genom hans egor, ehuru han måhända bodde aflägset från jernvägsstation, lika orättvist skulle det vara om ett län ensamt skulle åläggas den ifrågavarande kostnaden derför att en jernvägslinia råkat få sin sträckning, t. ex., utmed yttersta kanten af länsgränsen, i hvilket fall ett annat eller andra tillgränsande län måhända skördade lika om icke större nytta af den mot uppoffringen svarande fördelen; och saknas all anvisning huru i så fall skall förhållas, eller hvilket läns auktoriteter må vara den dominerande vid regleringen af kostnaderna.
När härtill kommer att anläggningsföretaget göres beroende af frivilligt åtagande onus, hvaraf följer att en minoritet, för anläggningen mindre intresserad, skulle kunna hindra ett företag, som med rätta kan kallas en statsangelägenhet, der äfven politiska ändamål tillkomma, såsom t. ex, den föreslagna jernvägssträckningen mot Norska gränsen, så torde olämpligheterna af Utskottets förevarande förslag vara nog i ögonen fallande för att framkalla det betänkliga uti att godkänna samma förslag i den form det nu blifvit framstäldt."
Angående östra stambanan: af Herr Friherre af Ugglas, G: ”Uti nådig Proposition till Rikets Ständer vid sednast förflutna riksdag, yttrade Kongl. Maj:t, i afseende på den södra stambanans sträckning, bland annat, "under förutsättning att en jernväg framdeles komme att från vestra stambanan i Södermanland utläggas i sydlig rigtning och genomlöpa Östergötland, skulle en sådan jernväg finna i trakten af Nässjö en lämplig och naturlig anslutningspunkt till södra stambanan, och begge dessa jernvägar, utan behof af de förut föreslagna bibanorna med deras till en del svåra och äfventyrliga terrängförhållanden, förbindas med rörelsens hufvudort i denna trakt, Jönköping.
Landets södra och östra landskap komme derigenom i närmare förbindelse med hvarandra och med hufvudstaden, dit afståndet från södra Sverige, sedan en jernväg genom Östergötland blifvit fullbordad, skulle i högst betydlig mån förkortas", — och Rikets Ständer godkände södra stambanans framdragande till Nässjö, enär de, lika med Kongl. Maj:t, funnit denna banas mera östliga rigtning, emot hvad förut varit ifrågasatt, medföra många för det allmänna vigtiga fördelar.
Genom detta beslut var den s. k. östra stambanan af Konung och Ständer i sjelfva verket erkänd, ty beslutet om punkten Nässjö fattades under den förutsättning att en jernväg skulle genomlöpa Östergötland.
I full öfverensstämmelse härmed har också Kongl. Maj:t vid denna riksdag, med förklarande att de många och vigtiga fördelar, som genom den östra stambanans anläggning skulle för det allmänna uppkomma, icke kunde af Kongl. Maj:t förbises, af Rikets Ständer äskat att till påbörjande af östra stambanan ifrån Cathrineholm öfver Norrköping och Bih. till Ii.
Prot. 1862 Sf 1863. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 1 Haft. 9 66 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87.
Linköping vester om sjön Sommen till trakten af Nässjö måtte anvisas det för anläggningen af sträckan emellan Cathrineholm och Norrköping erforderliga belopp, 4,135,000 R:dr.
Denna nådiga framställning vann äfven bifall på Stats-Utskottets Riksgäldsafdelning, endast med den skilnad att boloppet, till följd af kommunernas ifrågasatta skyldighet att kostnadsfritt upplåta jord, nedsattes till 4,030,000 R:dr; men inom Utskottet, som godkände anslagssumman, lyckades det majoriteten att få dessa medel anvisade, icke till påbörjande af den östra stambanan, utan till en särskild stambana emellan Cathrineholm och Norrköping.
Man har svårt att för sig förklara anledningen till detta Utskotts-majoritetens beslut.
Antingen innefattar det ett försök att få den östra stambanan utstruken ur Statens jernvägssystem, eller ock har det tillkommit endast derföre att man ansåg sig icke höra bestämma sträckningen af en bana längre än att den med anvisade medel kunde utföras.
Det förra vill jag dock i det längsta betvifla; ty sedan Konung och Ständer, på sätt jag härofvan visat, genom södra stambanans framdragande till Nässjö, i sjelfva verket erkänt att en östra stambana måste komma att byggas, samt Rikets Ständer vid denna riksdag vidhållit samma beslut, får man väl icke förutsätta, att ett Rikets Ständers Utskott kan hafva för afsigt att vilja förmå Rikets Ständer att frångå en så ofta uttalad mening.
Man får så mycket mindre förutsätta detta, som Utskotts-majoriteten yttrar, att den icke förbisett vigten deraf att hufvudstaden samt de södra och östra orterna så skyndsamt som omständigheterna kunna medgifva må erhålla den korta och beqväma jernvägsförbindelse, som afses med anläggningen af östra stambanan, och af Utlåtandet vill det synas, som endast farhågan att allt för mycket åsidosätta andra orters anspråk på jernvägsarbetenas utsträckning, förhindrat Utskottet att redan vid innevarande riksdag bifalla framställda yrkanden om östra stambanans fullbordande under nästinstundande statsregleringsperiod.
Hvad åter angår den visserligen inom Utskottet uttalade åsigt, att endast de bandelar, till hvilka anslag beviljas, borde definitift bestämmas, har Utskottet i sina tillstyrkanden, rörande såväl den norra, som den nordvestra banan, visat att denna åsigt der åtminstone icke vunnit tillämpning.