Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Emedlertid måste Utskottet erkänna, att det icke kunnat tillfredsställande besvara två inkast — det ena, att så vidt som national-representaiionen i öfrigt utgår från folket, men Konungen utnämner tili ifrågavarande Embeten, folk-representationen härigenom kommer att utgå från två olika källor: något, som hittills vunnen erfarenhet icke torde tillräckligen rättfärdiga; det andra, att de egenskaper, hvilka embetet, och de, hvilka representantkallet kräfver, icke alltid finnas i förening, och att afseendet på de ena mer än en gång torde nödga att åsidosätta afseendet på de andra.
Utskottet har således icke eller kunnat anse något
Embete böra i och för sig lemna inträde i representationen.
Efter undanrödjande af dessa grunder, återstår af dem, hvilka nu hos oss gälla, blott en, nemligen f^al, hvilken Utskottet för sin del anser böra utsträckas derhän, att ingen hädanefter, utan serskildt val, bör i national-representationen vinna inträde.
Då Utskottet här genast uttalar den öfvertygelsen, att hvarje medborgare, med sin bestämmelse för evigheten, har lika heliga anspråk på Staten, sorn denna, med sin genom tiden längre fortfarande tillvaro, har Constilutions-Utskottets Memorial, N\o 38.
19 på honom följaglligen ock rätt att,, i mon af sin förmåga, sjelf vaka öfver, att dess anspråk i Statens lagar iagitagas, föijer häraf ock, att Utskottet icke kan anse valet af naiionens representanter såsom några stånds eller classers, ulan såsom hvarje medborgares angelägenhet, och således anser det vara håde en rätt och pligt for hvarje medborgare, som lemnar den borgen för insigt och oberoende, sorn Slaten både för hans och sin skull eger fordra, att deltaga i val af de representanter, hvilka ega att å folkets vägnar vaka för allmänt väl.
Ett strängt iagttagande af denna regel skulle fordra en pröfning af hvarje enskildt fall: en pröfning, som icke blott skulle omfatta frågan, huruvida en person eger vissa, såsom för valrätten i allmänhet, nödiga ansedda egenskaper, i ett visst mått, utan ock huruvida ett högre mått af den ena kunde ersätta ett mindre af den andra.
Då en sådan undersökning i flera hänseenden är omöjlig, återstår således blott att, med ledning af erfarenheten, bestämma vissa yttre kännetecken, såsom bevis på dessa egenskaper, eiler alt, i stället för den inre borgen, som egentligen sökes, nöja sig med en yttre, för ett värdigt ulöfvande af den valrätt, som här är i fråga.
Så vida dessa yttre kännetecken måste blifva få och gemensamma för många, så kommer man på detta sätt omedelbart till ett slags classjyrincip —och Utskottet finnér sig derföre föra nied t att här omedelbart ingå i förklaring af den utsträckning, Utskottet för denna princip vill föreslå — och att således först besvara den frågan, om de medborgare, hvilka befinna sig i redan uppgifna förhållande, höra utöfva sin valrätt classvis, t. ex. efter våra nuvarande Stånd, tillökade med de classer, hvilka i öfrigt kunna anses lemna den borgen, Utskottet omtalat, eller om valen böra ske samfäldt af alla valberäliigade, hvilka tillhöra ett och samma dislrict af landet.
Utskottet har lemnat all uppmärksamhet åt de skäl, hvilka tala för det förra valsättet.
Framförallt har Utskottet icke förbisett, att dess antagande skulle undanrödja mången betänklighet emot den allmänt såsom nödig erkända ändringen i representationssättet.
Den Svenska national-represeniutionens utbildning har under de sistföfflulna tvåhundrade åren visserl gen fortgått i en ganska bestämd rigtning, nemligen under en jemn ökning af de ofrälse Ståndens magt -— Prester Ståndets först — dernäst , efter det. slöjderne och handeln här fått fast fot, Borgare-Ståndets, och sist — Bonde-Ståndets, egentligen under det nittonde århundradet, sedan det adertonde, genom säkerheten emot grundskatternas förhöjning, återgifvit Ståndet ett länge saknadt oberoende. 2tt Constitutions-Utskottets Memorial, N-.o 38, Ridderskapets och Adelns anspråk att i Rikets angelägenheter gälla lika mycket, sorn de tre ofrälse Stånden, hafva längesedan tystnat; odlingen tänker mera på att utesluta Bonde-Ståndet från deltagande i de vigtigaste öfverläggningarne och besluten.
Detta jemnande af Ståndens magt, sammanhållet med den enskildes stigande betydelse i de lägre Stånden, hänvisar tydligen på Ståndsskilinadens upphörande och Ståndens sammansmältning inom nalional-representationen, såsom ett mål, för hvilket dessa två århundraden också i Sverige arbetat.
Men deraf följer dock icke, att denna sammansmältning äfven vid valen nu kan blifva fullständig.
Ännu torde den tankan räkna anhängare, att de serskilda Ståndens säkerhet fordrar en serskild valrätt, en serskild representation och ett sådant veto, som Regerings-Formens §§ 81 och i i4 dem inrymma.
Ännu torde erfarenheten af de många nationella intressen, hvilka, utan serskild representation, af lagstiftningen njutit allt det skydd, de skäligen kunnat önska, icke mägtat göra den öfvertygelse allmän, att ett Stånds betydelse vida mer beror på den verksamhet, det i det allmännas intresse ådagalägger, än på den politiska magt, som lagarne det försäkra.
Ännu torde den, på ett missförstånd af den Engelska Författningen grundade, läran om nödvändigheten af en mekanisk jemnvigt mellan serskilda
Stånd och intressen bringa mången att glömma, att national-representationens slitning mellan flere lika mägtiga intressen, af hvilka hvart och ett kan förlama de öfrigas kraft, är lika farlig, som dess träldom under ett enda; att i förra händelsen vanmagien vanligen blott albrytes af omstörtningarne, likasom, iden senare, despotismen blott af anarchien, och att ett lugnt och jemnt nationelt fortskridande under en representativ
Författning nödvändigt förutsätter, att alla intressen till fullo blifva hörda; men att den sansade och tänkande majoriteten kan göra sin öfvertygelse gällande såsom lag.
Ulskottet har ock tagit i öfvervägande den till class-valens försvar gjorda anmärkniug, att alla intressen svårligen kunna i ett land, med mera utbildade samhällsförhållanden, i national-representationen erhålla serskilda målsmän; fraen att intet derföre löper fara att, der allmän unda en gång vaknat, sakna försvarare, så vida serskilda representanter finnas för alla de stora intressena, hvilka ega så mångfalldiga beröringspunkter med de smärre, att de senares behof hvarken kunna vara dem okända eller likgiltiga.
Slutligen har man ock påstått, att valen skola omfattas med mera deltagande och göras med säkrare omdöme, när de ske classvis, och hvarje väljande således till sin pligts uppfyllande manas af nit på en gång för Constitulions-TJtshot:ets Memorial, N\o 38, 21 sitt stånds enskilda och för landets allmänna väl, och der han, så vida han äfven är förbunden att välja inom classen, med vida större säkerhet kan bedöma de personers egenskaper, på hvilka han eger välja. > \
Dessa skäl få ökad vigt af erinringen om de svårigheter, hvilka annorstädes mött ombildning af national-representationen och den försigtighet, med hvilken en sådan ombildning, der den utan revolution kommit till stånd, blifvit verkställd.
Den reform, som ändtligen i83a utfördes i England, och som qvarlemnade så månget missförhållande, finnes, kort efter Underhusets återställande i dess af Cromwell rubbade skick, yrkad.
Vid 1688 års revolution sökte man göra bebofvel deraf gällande, och Englands utmärktaste män förklarade sig under adertonde århundradet öfvertygade om dess nödvändighet.
I Tyskland, hvars Ståndsbildning hufvudsakligen varit mönster för vår, hafva de fleste Stater, vid ombildningen af sin national-representalion, åtminstone tili en stor del bibehållit Ståndsskilnaden; om det ock skeit med så betydliga ändringar, att af de gamla Stånden i många fall endast återstår namnet, under det de till en stor del utgöras af personer, hvilka i äldre tider visserligen icke skulle räknats dit, så bevisar detta så mycket mer, huru mycken vigt man ansett sig böra lägga på grundsatsen, då man icke ens i de så olika förhållandena funnit giltig anledning att frångå den.
Utskottet anser visserligen icke hela fördelen af nationalrepresentationens förening i en enda Kammare omintetgöras genom elass-val.
Det hoppas tvertom, att samfäld öfverläggning och samfälda beslut skulle, oberoende af valsättet, innan kort utöfva en högst välgörande inflytelse på Riksdagens hela caracter.
Utskottet skulle således redan anse för ett icke obetydligt framsteg, om man, i stället för den närvarande formen, ville bilda en annan efter mönstret af det enda Tyska land, der Bonde-Ståndet sedan århundraden egt andel i representationen, och äfven vid alla tillfällen visat, huru högt det värderar sin ställning, nemligen det, likasom Schweitz, genom Ivnne och naturförhållanden med Sverige i mer än ett afseende beslägtade Tyrolen, der den på en Kammare samlade national-representationen utgöres af lika många prelater, adelsmän, borgare och bönder, samtlige utur sina classer valde.
Ännu mindre skulle Utskottet kunna misskänna värdet af en dylik reform, i händelse dervid de ännu icke representerade, men, enligt de af 22 Conslitutions-Utskottets Memorial, JV;o 38.
Utskottet redan uppgifna grunder lill valrätt berättigade classerne erli öl lo den valrätt, sorn dem tillkommer.
Emedlertid måste Utskottet erkänna, att det af ofvan anförda skäl icke funnit sig öfverlygadt om nödvändigheten eller lämpligheten af att stanna på denna punkt, och att fortfarande låta Svenska national-representalionen utses stånds- eller class-vis.
Det tror ett steg till böra och kunna tagas — och skall redovisa för sina skäl.
Utskottet tror formen icke onödigtvis böra göras hård.
Den bör omsluta lifvet, men icke trycka det.
Den bör tvertom smyga sig efter detta sig oupphörligt ombildande, nybildande lif, och lemna dess tillväxt allt nödigt utrymme.
Enligt denna åsigt, blir det en oeftergiflig fordran af en val-lag, att den lemnar gamla classer, i den mon de växa i kraft och betydelse, och nya, i den mon de uppkomma, den inflytelse på representantvalen, som motsvarar deras betydelse i Staten.
Efter denna betydelse hårde nuvarande
Ståndens ställning i national-representalionen blifvit bestämd.
Anspråket att, utan afseende på ändrade förhållanden, bibehålla samma välde, innebär en verklig protest emot detta väldes egen grund; och är så mycket olämpligare, som ståndsandan, hvilken är så benägen att anse representationsrätten såsom Ståndens enskilda, icke såsom folkets gemensamma, angelägenhet, och att, i de nya classernas anspråk ana en fiendtlighet, som dess eget motstånd sjelft oftast skapar, äfven i vår egen historia kan förvissa sig om oemotständligbeten af sakernas egen kraft.
Utskottet har i delta afseende redan anfört något om de nu varande Riks-Ståndens ändrade ställning sins emeliam
Det tillägger här, att, om ofrälse Stånds-personernes anspråk ännu, ettilundrådetjuguett år efter deras första framträde, icke lyckats att i allmänhet göra sig gällande, det likväl icke fordras någon siare-gåfva för att förutsäga, att motståndet nära nog uttömt sina krafter.
Utskottet, sorn icke tror någon val-lag, som antager class-val, kunna förekomma, att de med serskild val-rätt försedde classerne småningom sluta sig tillsamman och från sig utestänga sådana nya, hvilka egentligen borde såsom delar under dem ingå; och som anser ännu svårare att med en sådan val-lag förekomma missförhållanden emellan de privilegierade classernas verkliga betydelse i Staten, och deras val-rätt, har icke till dessa olägenheters förekommande funnit någon annan utväg, än samfälda val, och vill derföre här besvara några af de deremot gjorda inkasten.
Hvad angår den förespeglade nödvändigheten af en jemnvigt mellan Stånden, så har denna jemnvigt, åtminstone hittills, visat sig vanmäktig att åt serskilda Stånd Conslilutions-Utskollels Memorial, N;o 38. 23 bibehålla sädane företräden, emot hvilka folkets allmänna röst förklarat sig och hvad fosterlandets stora intressen angar och den fara, dessa kunna löpa, orri de icke försvaras af de Stånd, hvilka med dem företrädesvis sysselsatta sig; sä torde den anmärkning vara tillräcklig, att, om ett
Stånd för någon tid bland folket njuter så litet förtroende, att detta folk, örn valen äro samfälda, utur samma Stånd väljer ett mindre antal representanter, än nödigt är till bevakande af vissa intressen, den framskridande odlingen och deu Ilia pressen äro säkrare medel att återgifva ett sådant
Stånd eu orättvist forlorad inflytelse, än en serskild representations-rätt, som i sådane omständigheter knappt skulle tjena till annat, än att göra desse intressen förhatliga.
Ett samfäldt försvar af alla sansade, i besittning af en högre bildning varande, män skall ofelbart gifva saken ett vida bättre stod, än allt hvad som kunde åstadkommas af män, hvilka ansågos tala i egen sak.
Påståendet, att de stora nu representerade intressena och representerade smärre, kan med fog omvändas.
De stora nationella intressena måste, så vida de verkligen äro hvad de kalla sig, åtminstone lika säkert vid samfälda val finna sina representanter, som de smärre finna sådane vid däss-val.
Inkastet, att Corporalions-val omfattas med mera intresse, än samfälda val, torde bevisa för mycket.
Det grundar sig nemligen på förutsättningen af ett Corporations-intresse, hvilket visserligen icke nödvändigt måste stå i strid med landets allmänna; men likviil lika ofia kan vara i sådan strid, som i öfverensstämmelse dermed.
Om det senare är fallet, kan Utskottet icke inse något skäl, hvarföre icke det samfälda valet skulle omfattas med samma intresse, som classvalet; hvarföre den väljande icke skulle kunna hoppas, att hans Corporations-intresse skulle af representanter, sorn blifvit utsedda genom allmänna val, lika väl bevakas, som af sådane, sorn blifvit utsedda genom classval.
Sådant skulle åtminstone högst kunna bala ras i Stater, der det politiska Sifvet länge antingen legat i fullkomlig dvala eller åtminstone varit slutet inom några få classer; och der Corporationsintressen således varit de enda, med hvilka medborgarne i allmänhet sysselsatt sig.
Och äfven der synes faran inskränkt till sjelfva öfvergångsperioden.
Deri är slut, när nationen fått medvetande af sin nya kallelse, ocii medborgarens synkrets hunnit vidga sig.
Men utom de redan anfördai skälen har Utskottet egt andra för dea. önskan, att sarnfällde val nu genast måtte införas.
Utskottet tror nemligen,, att ett falks politiska uppfostran bäst göres i de samfällda valens skola.
Ut - 24 Conslitutions-Uiskottets Memorial, N\o 38. skottet, som hvarken önskar eller anser möjligt att hos individen utplåna en viss förkärlek för hans yrke, hans class, hans stånd, erkänner dock sin önskan, att han, vid utöfvaude af denna valrätt, äfven genom formen må erinras, att här är fråga, först om landets allmänna, och blott i andra rummet, om Corporationers intressen, och att valen må blifva ett bland de mägtigaste medlen att väcka och underhålla fosterlandskänslan.
Detta kunna endast samfälda val blifva; och Utskottet, som anser Sverige, nied en århundraden gammal politisk frihet, moget för dem, har icke tvekat att föreslå sådane.
Sverige och Norrige, med en folkmängd, som icke uppgår till 41 millioner, ställda mellan den odlade verldens två största magier, befinna sig i en helt annan ställning, än alla de Stater, hvilka vid ombildningen af sin national-representation förfarit med den af Utskottet antydda betänksamheten.
De ega hvarken Englands magt och läge eller det skydd af ett mägtigt förbund, som de smärre Tyska Staterna.
Deras bestånd kan icke hvila på annan grund, än på en moralisk kraft, enighet och måtta, som i samma grad icke förutsättes för nyssnämnde länders sjelfständighet.
Allt, som utgör ett vilkor för utvecklingen af nämnde national-dygder, måste vi hafva mod att underkasta oss, således ock de verkliga eller inbillade faror, hvilka man i andra förhållanden skulle kunna anse sig höra, äfven med uppoffring af stora, ögonskenliga fördelar undvika.
Hvad serskildt angår det anförda exemplet af åtskilliga Tyska Stater, skiljer sig den Svenska Statsförfattningen alltför mycket Irån den lyska, att man skulle vara berättigad att, för genomförandet af en reform i den Svenska val-lagen, utan närmare undersökning, förklara alla de omvägar oundvikliga, hvilka man ansett nödiga för en dylik ändring i Tyskland.
Ett land, der suveräniteten, enligt lagarnas anda, är Furstens egendom, hvilanda på det för samma land egna begreppet om landshögheten, der således Fursten eger laglig rätt att, såsom siste innehafvaren af denna suveränitet, utnämna sin efterträdare och att föryttra delar af sitt land, samt icke är bunden af sin företrädares regeringsåtgärder; ett land, der man i detta århundrade i allmänhet, måst på en gång skapa och i nalional-representationen införa ett fritt Bonde-Stånd, synes icke på allvar kunna anföras såsom ett, vid statsrättsfrågors lösning, för Sverige lämpligt mönster.
Dessa Constitulions-Utskoltets Memorial, N\o 38. 25 Dessa för andra länder med constitulionell
Författning så främmande begrepp oagtadt, lemna likväl flera Tyska staters vallagar grundsatsen om samfälda val en, i sådana förhållanden, dubbelt betydelsefull hyllning.
Så utgöres Nedra Kammaren: i Baden af ombud från fjorton vigtigare städer och fyratioett andra valdistrict; i Hessen-Dannstadt, utom af sex t‘u 11- mägtige från den besutna Adeln, af ombud från åtta vigtigare städer, och trettiofyra andra valdistrict; i Wurtemberg, utom af tretton medlemmar af Ridderskapet, nio högre andlige embetsman samt Universitets-Canzleren, af ombud från sju städer och de sextiotre Öfver-amls-districlen. 1 Hessen-Cassel räknar Ståndsförsamlingen sexton fullmäglige från städerna och lika många från landet.
Och alla dessa, från serskilda städer och val-district sända, ombud väljas samfäldt af städernes eller districtens inbyggare.
Slutligen kan nämnas, alt i Braunschweig, der Ridderskapet utser tio, landsbygdens öfrige inbyggare likaledes välja lio och städernes, tolf ombud, dessutom sexton väljas af dessa tre classer gemensamt.
Utskottet anser sistnämnde exempel ega vigt.
Om Stater, hvilkas hela Författning varit så genomträngd, och ännu bär så många spår, af feodalism, och hvilka icke egt det tvingande behof af en genomgripande reform, sorn Sverige, gått så långt, synas vi hafva så mycket mindre ursäkt, örn vi af grundlösa farhågor låta oss afskräcka från de förändringar, som vår belägenhet högt uppmanar oss alt skyndsamt vidtaga.
U skottet har derföre vågat till Grundlagsenlig behandling framlägga ett förslag, sorn utgår lian den grundsats: att
Riksdagsmanna- valen må ske samfäldt af alla valberättigade inom de district, som komma att bestämmas.
Skälen för detta tillstyrkande äro redan anförda; men Ulskottet tror sig böra tillägga några anmärkningar, rörande de vådor, hvilka upphäfvandet af de nu varande Riks-Slåndens serskilda valrätt förmenas kunna för det allmänna medföra.
Hvad först angår Ridderskapet och Adeln, har Utskottet, då det icke, i stället för samma Stånds nu egande representationsrätt, föreslagit någon serskild, samma Stånd tillkommande, valrätt, blott fortgått på en hos oss länge beträdd väg, på korta afsånd utmärkt af spår efter ärftliga företrädesrättigheter, hvilka blifvit undanröjda i den nion, de förlorat sitt fäste i allmänna tänkesättet; och Utskottet drager så mycket mindre i betänkande att fortsätta samma bana, som, ehvad lill bördsföreträdens försvar i öfrigt må kunna anföras, dylika anspråk, när de sakna stöd af allmänna tänkeBih. till R.
Prot, 1840•
3 Sami, 21 Haft. 4 25 Constitutions-Utslioltets Memorial, N'.o 38, sältet, leda till en moralisk upplösning af den stat, der de öfverlefvat sig sjelfva.
Bland de hos oss redan afskafFade bördsföreträdena äro ock sådane* som med den serskilda representationsrätten stå i nära sammanhang: uteslutande rätt tilt vissa embeten och rätt att allena kunna ega viss jord.
Utskottet förutser, alt detta sammanhang skall bestridas, och vill derföre gå inkasten till mötes.
Hvad förstnämnda rätt angår, kan man visserligen uppvisa tidehvarf med hö'g odling, då dess sammanhang med serskild rätt i folkförsamlingen icke varit erkänd. X det gamla Hellas, der de politiska begreppen först utbildades tili Vetenskapligt system, träffar man visserligen exempel, att embeten uteslutande förbehöllos börden, men inga spår, att någon företrädesrätt i folkförsamlingen tillerkändes densamma.
Utskottet anmärker härvid, alt detta bär en ganska naturlig förklaringsgrund deri, att de Helleniska folk försam Hogarne icke voro representativa, utan utgjordes af alla fria män, hvilka här hade alt personligen bevaka sin rätt.
I det nyare Europa har inan deremot ofta hört på samma gång erkännas, att tillträde
Lill embeten måste hållas öppet för skickligheten, hvilken naturen, utan afseende på börd, skänker, och nöden, den obemärkta härkomstens icke sällsynta följeslagare, ofta bäst utbildar; men påstås, att de i nalional-representationen, åtminstone inom en viss sfer deraf, framförallt vigtiga, stora politiska grundsalserne säkrast fortplantas genom börd och uppfostran inom ett Stånd, som företrädesvis egnal sig åt politiska värf
Denna sistnämnde sats, en abslraction från Engelska förhållanden och till Sverige importerad, torde, huru giltig den än må vara i England, vara föga användbar i Sverige, om hvars Adel, utan fruktan för misstag, kan påslås, att den vida mer utmärkt sig genom personliga egenskaper, än genom stora politiska grundsatser.
Således torde Utskottet ursäktas, om det, de nu anförda motbevisen oagtadt, vågar bibehålla den tanka, att, likasom uteslutande rätt lill embeten måste gifva det dermed beklädda Ståndet en serskild vigt i folkförsamlingen, och företrädesrätt i den senare måste i allmänhet skaffa det dermed gynnade Ståndet en, om icke absolut, åtminstone relativt, uteslutande rätt till högre embeten, serskild representations-rält för begreppet slår i närmaste sammanhang med uteslutande rätt till högre embeten; och att ,då den ena rätten lagligen blifvit upphäfven, slutrigtigheten fordrar, att den andra ock bör upphöra.
Conslitulions-Utskoltets Memorial, N',o 38 27 Den Svenska Adeln har afsagt sig alla andra anspråk på Rikets embeten, andem, dess skicklighet och förtjenst kunna gifva.
Det återstår den, • att afsäga sig hvarje annat anspråk på deltagande i nalional-representationen, än det, medborgares förtroende gifver.
Den skall derigenom icke gå miste örn tillfället att i nalionul-represenlaiionen göra fosterlandet alla de tjensler, som af dess mod, sjelfuppoffring och insigter kunna väntas.
Sammanhanget mellan serskild representatio is-rätt och uteslutande rätt att ega viss jord, har mindre helio* af bevis.
Hvarje blad af den utbildade feodalismens historia bevittnar det, och Utskottet tror sig icke behöfva tillägga mer, än den erinran, att rätt alt aliena kunna ega viss jord ursprungligen grundade sig på den uteslutande rätten och skyldigheten till viss tjenst; hvilken anmärkning berättigar Utskottet att, äfven för de här ifrågavarande rättigheternas sammanhang, åberopa, hvad det sagt 0111 sammanhanget mellan uteslutande rätt till embeten, och serskild rätt i national-representationen.
Utskottet skulle dock icke på dessa grunder allena velat föreslå ens en förändring af Adelns serskilda representations-rätt, ännu mindre dess fullkomliga upphörande.
Det skulle lugnt väntat af tiden, att den äfven häri skulle fullborda sitt verk.
Men Utskottet har dels icke kunnat för ett Stånd bibehålla en serskild representalions-rätt, som det icke tilltrott sig kunna bibehålla för alla; dels har det trott en serskild adlig representation, icke blott sådan, som den Svenska hittills varit, utan äfven sådan, som den, nedsatt till ett mindre antal och utsedd genom val, ännu måste blifva, kunna i en viss mening lill och med blifva farlig för den sak, sorn Ridderskapets och Adelns samtlige medlemmar anse för sin skönaste arfsrätt att främst bland sina landsmän försvara.
Skandinaviska halfön har genom sin förening fått en ny politisk kallelse.
Den är inskränkt lili försvar, men till ett försvar, som täger i anspråk alla dess krafter hvilka derföre på det sorgfäl 1 igasLe mäste sandas och vårdas.
Det synes åtminstone förtjena alt betänkas, huruvida våra gamla Inrättningar i allo passa for detta ändamål.
Utskottet tror, att, om nämnde förening skall bära de frukter, den kan och bör, alla gäsningsämnen, hvilka kunna gifva det ena eller andra af brödrafolken en excentrisk rigtning, måste undanrödjas.