Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit nu behagat meddela, Kammar-kollegium och Statskontoret i anledning häraf under den 23 Februari 1858 erhållit nådig föreskrift att inkomma med förslag till de gemensamma grunder, som vid nämnda uppskattning borde följas och Expedilions-Utskoltets Förslag till underd.
Skrifvelse K:o i67.
55 sältet för verkställigheten deraf.
Då emellertid sådant yttrande och förslag ännu icke vid tiden för den nådiga Propositionens aflätande inkommit från bemälda Collegier, har E. K.
Majit vid sådant förhållande föreslagit Rikets Ständer, att den (or ofvannämnde Landtstats-tjenstemän vid sednaste riksdag upprättade stat måtte äfven under instundande statsreglerings-period få förblifva provisoriskt gällande.
Emot hvad E. K.
Majit sålunda föreslagit synes icke något vara att anmärka; men dä den nådiga framställningen jemväl afser att lönerna för öfriga vid Landtstaten anställda tjenstemän nu skulle på stat definilift uppföras, och en fördelning af de till denna stat hörande anslag pä det sätt, att några af dem skulle endast provisionel!, beviljas, men andra åter defi n i t i ft fastställas, enligt Rikets Ständers åsigt hvarken är lämplig eller öfverensstämmande med de vid löneregleringen i allmänhet iakttagna grunder, hafva Rikets Ständer i följd häraf beslutit, att anslaget för Landtstaterna i länen vid nu skeende statsreglering icke må definitivt å stat uppföras.
Färjor och Färjekarlar. 17:o.
Uti detta anslag, som för närvarande utgör endast 220 Ridr 9 öre, motsvarande värdet af indelta räntor och spanmäl, som från äldre tider varit anslagne till åtskilliga färje-inrättningar inom Götheborgs och Bohus, Nerikes, Kopparbergs och Gefleborgs län, har E. K.
Majit äskat en förhöjning af 1,500 R:dr, derom framställning skett uti en särskild, till Rikets Ständer den 3 sistlidne Februari aflåten nådig proposition, angående anvisande af ärligt anslag för uppehållande af de å Olands vestra kust inrättade färjeplatserna Röhälla, Färjestaden och Reijershamn; och hafva Rikets Ständer deraf hufvudsakligen inhemta!, hurusom å den del af Ölands vestra kust, som sträcker sig gent emot staden Calmar, sedan äldre tider voro anlagda tre allmänna färjeplatser, Röhälla |:dels mantal i Glömminge socken, Färjestaden £ mantal i Thorslunda socken och Fröbygårda, bestående af en oskaltlagd lägenhet i Wickleby socken, med en areal af trettio kappland, som vid Ölands utmarksdelning blifvit lill denna färjeplats anslagna.
Af dessa tre färjeplatser, hvilka genom häradsvägar stöde i förbindelse med den på den såkallade Landborgen efter längden af Öland anlagda vestra landsväg, vore Färjestaden belägen midt för Calmar på ett afstånd af en sjömil och hvardera af de tvänne öfriga färjeplatserna ungefär en och en half sjömil från nämnde stad.
Alla färjeplatserna, hvilka tillika vore gästgifvaregårdar med underlydande reservlag, hade tjenliga bus och byggnader för resandes emottagning uppförda af lärjeplatsinnehafvarne utan bidrag af innevånarne i Ölands Södra Mot, inom hvars område färjeplatserna vore belägna, hvaremot desse innevånare ursprungligen anlagt och underhållit last- och landnings-bryggorna vid Röhälla och Färjestaden.
Skyldigheten alt underhålla bryggorna hade dock i sednare tider öfvertagits af färjeplats-innehafvarne emot uppbärande af bropenningar till vissa af E. K. Majit bestämda belopp.
Vid Färjestaden och Fröbygårda funnes dessutom särskilda roddlag anslagna, för att, när så påfordrades, lemna roddkarlar till resandes fortskaffning öfver sundet med färjorna.
Calmar sund är (ärbart och när väderleken det tdlåter, besörja resandes öch allmoges jemte kreaturs och varors förande öfver sundet i ändamålsenliga och säkra farkoster, hvilka, enligt den af Kongl. Majit, i afseende å färjeafgiflerna sednast fastställda taxa af år 1813, skola till antalet vara sex vid hvarje färjeplats, hvaraf fyra färjor af olika storlek och två mindre båtar; varande genom Kongl. Brefvet den 29 Januari 1824 åtskilliga föreskrifter meddelade, i ändamål att 58 Expedilions-Utskoltets Förslag till underd.
N:o 467. bereda ökad trygghet och säkerhet (ör de å färjorna trafikerande, äfvensom till färjeplats-egarnes skyddande emot inträng af andra personer i deras näring, genom E. K. Maj:ts nådiga Resolution den 13 Juli 1824 och den 10 Januari 1837 samt nådiga Bref den 13 April 1850 stadgadt, att det, vid vite af 10 R:dr B: k o, skulle vara en hvar, boende emellan Färjestaden och Röhälla färjeplatser samt emellan förstnämnda ställe och Fröbjgårda, förbjudet att, under hvilken tid som helst, då vattnet är öppet, lill och från Calmar stad öfverföra andra, än sig sjelfva, sitt husfolk, en eller annan af sina grannar, samt egna kreatur och varor, hvilken inskränkning i fraktrörelsen hade föranledt särskilda, lid efter annan gjorda, underdåniga framställningar, åsyftande förändringar i regleringen af färjefarten.
Under den vidare behandling, som frågan sedermera erhållit, hvarvid ej allenast innehafvarne af färjeplatserne Röhälla, Färjestaden och Fröbygårda, äfvensom Styrelsen för det bolag, hvilket genom Landshöfdinge-embetets i Calmar län utslag den 4 Februari 1857 undfått rättighet till anläggande af en ny färjeplats å Gaslholmen, numera benämnd Beijershamn, utanför Fröbygårda, utan ock Olands innevånare genom socknevis valda ombud blifvit i ämnet hörda, hade färjeplats-innehafvarne förklarat sig villige att afstå från det genom ifrågavarande vitesförbud dem lemnade skydd emot intrång i färjefarten, och icke destomindre fullgöra de dem nu åliggande färjningsskyldigheter, så framt taxan å passagerare-afgifter och fraktlega blefvo i enlighet med ett upprättadt förslag förhöjd samt hvarje färjplats finge af Kronan eller ortens innevånare åtnjuta en årlig godtgörelse al 500 R:dr R:mt, hvarjemte färjeplats-innehafvarne vid detta medgifvande fästat det förbehåll, att den fria täflan i larjefart öfver sundet, som genom vitesförbudets upphäfvande eller inställelse skulle öppnas, icke linge sträcka sig till frihet för fremmande båtegare alt idka sådan fart från sjelfva färjeplatserna eller från dertill hörande lastbryggor, ulan endast från sådana hamnar eller anläggningsställen, som vore eller kunde blifva emellan färjeplatserna inrättade; och hade sockne-ombuden hufvudsakligen instämt i dessa åsigter, men i fråga om den af färjeplats-innehafvarne fordrade ersättning på det bestämdaste undandragit sig och sina Kommiltentcr all skyldighet att nu eiler för framtiden genom beläggning på hemmanen eller efter hvilken annan grund som helst lemna större eller mindre bidrag till en sådan ersättning.
Sedan E. K. Maj :ts Befallningshafvande härefter på anförda skäl, ansett det under närvarande förhållande för den allmänna trafiken vara oundgängligen nödvändigt, att de tre färjeplatserna, Röhälla, Färjestaden och Beijershamn, bibehöllos såsom allmänna sjögästgifvaregårdar, med fortfarande skyldighet för deras innehafvare, att emot vissa bestämda afgilier betjena allmänheten och resande med öfverfart till Calmar, samt i öfrigt enär E. K. Majrts Befallningshafvande hyste den öfvertygelse, att färjningsafgifterua, äfven om de pä föreslaget sätt förhöjdes, likväl, efter upphörandet af det hittills åtnjutna skyddet emot intrång i färjefarten, icke komme att bereda färjeplatsernas innehafvare sä stor inkomst, som deras rörelse under nuvarande förhållanden inbringade, och den förlust, som genom förändringen i nu beslående förhållanden skulle färjeplats-innehafvarne tillskyndas, säkerligen komme att för hvarje färjeplats öfverstiga 500 R:dr R:mt, hemställt, alt det för ändamålet erforderliga belopp af tillhopa 1 500 R:dr R:mt årligen, mätte af statsmedel beredas, helst denna utgift å statsverkets sida vore af underordnad betydenhet i jemförelse med de vigtiga fördelar, som genom regleringens tillvägabringande pä föreslaget sätt skulle för det allmänna uppkomma, har Kammar-kollegium uti afgilvet underdånigt utlåtande, hvad anginge frågan om upphörandet al viteslörbudet lör obehörig fraktfart emellan ifrågavarande kuststräcka på Oland och staden Calmar, till E. K.
Maj:ts nådiga beprölvande öfverlemna!, huruvida F.vpeditio/is-Ulskottels Förslag till underd.
Skrifvelse N:u 167. 57 icke, ulan äfventyr för färjeplatsernas bestånd, vitesförbudet mätte kunna upphöra och blott gälla för det fall, att främmande personer idkade fraktfart från sjelfva färjplatserna eller från dertill hörande lastbryggor; och sedan ärendet den 3 sistlidne Februari blifvit inför E. K. Maj:t i underdånighet anmäldt, har E. K. Maj:l, dä vid ett af E. K. Maj:ts Befallningshafvande den 12 Februari 1859 hållet sammanträde med Olands innevånare, samtlige lillstädeskomne sockneombud enhälligt förenat sig om det yttrande, alt de ansågo de nuvarande färjeplatserna vara för den dagliga trafiken öfver Calmar sund nyttiga och nödvändiga; att de önskade det dessa färjeplatser mätte fortfarande bibehållas med samma skyldigheter som hittills, samt all, enär upphäfvandet af nu gällande viteslörbud i afseende på larjefarten öfver sundet, så att denna lemnades fri, otvifvelaktig! komme att medföra minskning i färjeplatsinnehafvarnes nuvarande inkomster, det vore billigt, alt dessa finge åtnjuta en deremot svarande ersättning; då genom tillerkännande åt färjeplatsinnehafvarne af en sådan ersättning, det gagnande ändamål vunnes, alt färjeställena äfven för framtiden komme att fortfara utan rubbning i deras skyldighet att uppehålla en säker och ordnad kommunikation emellan Öland och fasta landet, under det att det nu ölverklagade hindret mot den enskilda fria rörelsen kunde på samma gäng upphöra; då den ersättning, sorn åt färjeplatsinnehafvarne blifvit ifrågasatt och hvarmed desse förklarat sig nöjde, icke kunde anses åligga Ölands innevånare, mot deras bestridande, att bekosta; samt då denna ersättnings belopp icke vore af någon särdeles betydenhet i förhållande till det ändamål, som afsåges och i jemförelse med hvad för kommunikationens underlättande å andra orter blifvit af statsmedel anvisadt, uti högstberörde nådiga proposition föreslagit Rikets Ständer att, för uppehållande af de tre af E. K. Mnj:ts Befallningshafvande nödiga ansedda färjeplatserna vid Röhälla, Färjestaden och Beijershamn, bevilja ett årligt understöd af Femhundra Riksdaler Riksmynt åt hvardera, med vilkor att i sådant fall det genom gällande vitesförbud lagda hinder för rörelsen på kuststräckan emellan färjeplatserna skulle upphöra; samt alt det härtill erforderliga belopp af Femtonhundra Riksdaler årligen måtte uppföras å Riksstatens Sjette Hulvudtitels anslag till ”Färjor och Färjekarlar”, att från och med nästkommande år 1861 utgå; hvarjemte E. K.
Maj:t förklarat sig vilja med nådig pröfning af det ingifna förnyade taxeförslaget låta anstå, till dess Rikets
Ständer meddelat sitt beslut i anledning af denna E. K. Majlis proposition.
Hvad sålunda uti denna fråga förekommit och de uti den Kongl. Propositionen åberopade handlingar i öfrigt innehålla hafva Rikets Ständer tagit i öfvervägande; och då, enligt hvad omhuden för Ölands innevånare enhälligt förklarat och de i ämnet hörda embetsmyndigheter sammanstämmande vitsordat, den lifliga rörelsen mellan Öland och fasta landet vid Calmar svårligen kan på ett tillfredsställande sätt ombesörjas, om icke några under allmän uppsigt ställde fortskaffningsanstalter framgent blifva dervid att tillgå, har nödvändigheten synts fordra, att de för sådant ändamål inrättade färjeplatserna vid Röhälla, Färjestaden och Beijershamn fortfarande bibehållas, med rättighet för deras innehafvare att uppbära färjeafgifter enligt af E. K. Maj:t fastställd taxa.
Men då emellertid detta behof bör kunna uppfyllas, utan att, på sätt hittills egt runi, hinder läggas i vägen för enskilde strandegares frihet att hvar i sin mån bidraga till den allBih. lill R.
Prot. 1859 $ 1860. 10 Sami. 1 Afd. 2 Baud. 8 58 Expeditions-Utskottets'
Förslag tilt anderd.
Skrifvelse lS:o '167. manna rörelsens underlättande, finna Rikets Ständer angeläget, alt, enligt den i detta hänseende i orten allmänt uttalade och af embetsmyndighelerna jemväl förordade önskan, de inskränkningar i nämnda rättighet, som innefattas uti ännu gällande vitesförbud, mätte varda af É. K. Maj:t undanröjda.
Huruvida åter bidrag af statsmedel skäligen bör beviljas till ersättning för den minskning i inkomster, som fraktfartens frigörande skulle medföra för innehafvarne af ifrågavarande färjeplatser, hafva Rikets
Ständer ansett icke kunna med tillförlitlighet bedömas innan erfarenheten visat i bvad mån den af denna förändring befarade påföljd verkligen inträffat; men frågan om en dylik ersättning kan dock, enligt Rikets Ständers tanka, destomindre betraktas såsom ett vilkor för fraktfartens frigörande, som färjeplatsegarne först i sednare tider, eller genom ofvanberörde Kongl. Resolution af den 13 Juli 1824, fått uteslutande rättighet till oftanämnda fraktfart och således icke kunna ega något lagligt anspråk på ersättning af slaten för den förlust, som en förändrad reglering möjligen kan tillskynda dem.
Vid bedömandet af förevarande fråga hafva Rikets Ständer derföre trott det böra i första rummet tillses, huruvida det ändamål, som från det allmännas synpunkt härmed åsyftas, nemligen uppehållandet af en säker kommunikation mellan Oland och fasta landet, icke kan, när omförmälda vitesförbud blifvit upphälda, ernås annorlunda än genom statsmedels beviljande.
Härvid förekommer emellertid, att ifrågavarande fraktfart kunnat tillförene allt intill början af 1820 talet af färjeplatsegarne till deras fördel och de tralikerandes belåtenhet ombesörjas utan inskränkning i andra slrandegares rättighet att deltaga i samma fraktrörelser och ulan bidrag af allmänna medel; hvadan det icke synes osannolikt, att sådant äfven framgent kunde låta sig göra, om den ifrågaställa förhöjningen i 1813 års taxa för fraktafgiflerna bestämmes med behörigt afseende dels ä ena sidan pä färjeplatsegarnes anspråk alt erhålla skälig vedergällning för dem åliggande skyldigheter och dels, ä den andra, derpå, att allt för höga afgifter skulle föranleda allmänheten alt anlita andra, om ock mindre säkra och ändamålsenliga kommunikationsmedel; hvarförutom äfven kunde ifrågasättas, huruvida icke Olands innevånare voro skyldige att, i likhet med hvad i öfrige delar af Riket eger rum, i någon mån bidraga till kostnaderna för resandes fortkomt.
I betraktande häraf och då ännu ali utredning saknas i fråga om beloppet af den minskning i inkomster lör färjeplatserna, som E. K. Maj:ts Refallningshafvande väl antagit komma att inträffa i följd af vitesförbudens upphäfvande, men Kammar-kollegium deremot ansett höra uppvägas genom algifternas förhöjning, anse Rikets Ständer ersättning i sådant hänseende icke kunna, såsom E. K.
Maj.ts nådiga framställning alser, färjeplatsegarne för all framtid tillerkännas.
Men dä det onekligen är af vigt för det allmänna, att oftanämnda kommunikationsanstalt uppehälles, samt för närvarande icke kan med visshet förutses, om och i hvad mån svårigheter derför kunna uppslå genom den nu ifrågaställa förändringen, och det följaktligen synts vara angeläget, att i sådant läll erforderliga medel finnas för E. K. Maj:l alt tillgå under den närmaste framtiden, helst det icke vore med billigheten öfverensstämmande, ali de nuvarande innehafvarne af färjeplatserna skulle få vidkännas någon större uppoffring i följd af den nu ifrågaställa inskränkningen uti dem förut medgifna rättigheter; hafva Rikets Ständer, på grund häraf, funnit sig böra anvisa ett årligt reservationsanslag af 1,500 R:dr R:mt på Rikets Ständers Riksgälds-koutor till E. K.
Maj:ts disposition, att — i händelse färjhållningen vid Röhälla, Färjestaden och Beijershamn, sedan nu gällande vitesförbud blifvit upphälda, icke kan utan understöd af statsmedel uppehållas — uppå anmälan af E. K. Maj:ts Befallningshafvande och i den mån sådant efter undersökning för hvarje år finnes vara erforderligt, intilldess förhållandena kunna göra ett dylikt understöd umbärlig), för ändamålet användas. Expcditions-Ulskottcls Förslag till underd.
Skrifvelse N:o i67. 59 Jordbruket, Handeln och Näringarne.
Skiften och AJviltringar. 18:o.
Utöfver det till skijten och afvittring ar å Riksstaten upptagne anslag af 63,000 Ridr, hade Rikets sednast församlade
Ständer för fortskyndande af storskiftesoch afvittrings-förrättningarne i Riket å Riksgälds-konloret anvisat ett extra anslag till belopp för lie år af tillhopa 171,000 Ridr; och har E. K.
Majit nu, enär det vore af synnerlig vigt såväl för det allmänna som för de enskilda jordegarne, att berörda förrättningar äfven under nästkommande stalsreglerings-period kunde bedrifvas med ökad arbetspersonal och sålunda (ill fullbordan påskyndas, samt billigheten fordrade, att do vid dessa mödosamma, med mångfaldiga försakelser förenade, befattningar, sysselsatte Landtmätare inom Norrbottens och Westerbottens län erhölle den af vederbörande embetsmyndigheler föreslagna mindre betydliga förhöjning i sina arfvoden, i nåder äskat att, jemte bibehållande af ofvanberörda ständiga anslag, Rikets
Ständer mätte bevilja eli lill 70,575 R:dr förhöjd t särskildt anslag årligen för den tid, under hvilken nästa statsreglering komme att gälla, eller för tre år tillsammans 211,725 R:dr, att från Riksgälds-kontoret utgå och lill ifrågavarande ändamål al E. K.
Majit disponeras.
Efter lagen kännedom af hvad såväl E. K.
Majits vederbörande Refallningshafvande som Öfverdirektören för Landtraäleriet, på sätt Stats-Rådsprotokollel utvisar, i ämnet anfört, och hvaraf Rikets Ständer bland annat inhemtat, alt Afvitlringslandtmätarnes antal i Westerbottens län ansetts böra ökas från 10 lill 15, eller till lika antal med dem, som i Norrbottens län finnas anställde, äfvensom alt ytterligare en äldre landtmätare skulle komma att för storskiftesärendenas påskyndande i Stora Kopparbergs län antagas, — hafva Rikets Ständer funnit sig öfvertygade om behöfiigheten af de begärda anslagen, och derföre, med bifall lill E. K. Majits nådiga framställning, utöfver det i nu gällande Riksstat för skiften och afvittringar uppförda anslag af 63,000 Ridr, lill E. K.
Maj :ts nådiga disposition för enahanda ändamål anvisat en summa af 211,725 Ridr, att under nästa slatsreglerings-period med ^ årligen från Riksgäldskonloret utgå.
Undervisningsanstalter för Jordbruk och Landtman nan är ing ar. 19:o.
Med afseende å de lägre tandtbruksskolornas nyttiga inverkan på jordbruket och det ådagalagda behofvet af tillökning i dessa skolors antal, har E. K.
Majit begärt, alt för inrättande af ytterligare tre sådana skolor i de orter, som E. K.
Majit kunde finna vara deraf företrädesvis i behof och hvilka uppfyllde de för dylikt understöd stadgade vilkor, Rikets Ständer måtte bevilja ett ärligt anslag af 4,000 Ridr för hvarje skola eller tillhopa 12,000 Ridr, alt under ofvanstående rubrik i Riksstaten uppföras.
Då erfarenheten visat alt nuvarande lägre landtbruksskolor väsendtligen bidragit till jordbrukets utveckling och förkofran samt hos allmänheten väckt en lifligare håg för förbättringar i landthushållningen, och det således är önskvärdt, att flera sådana bildningsanstalter måtte komma till stånd, hafva Rikets Ständer, i följd häraf, till E. K.
Majlis disposition anvisat ett belopp af 12,000 Ridr årligen, att användas såsom understöd till inrättande af tre nya landtbruksskolor i de orter, der E. K.
Majit finner 60 Expedilions-Utskotlels Förslag till underd.
Skrifvelse N:n 161. deni vara mest behöfliga, samt att utgå med 4,000 R:dr årligen till hvarje skola, un der de för dylika understöds åtnjutande förut stadgade vilkor. 20:0.
Uti det vid förra riksdagen till reseunderstöd åt personer, sorn egna sig ål landlbrukeis vetenskapliga eller praktiska studium beviljade anslag af 3,000 R:dr årligen, bar E. K.
Maj:t nu begärt en förhöjning af ytterligare 3,000 R:dr; och hafva Rikets Ständer med afseende å angelägenheten deraf, all den i sednare tider betydligt ökade personalen af lärare vid landtbruksläroverken och agronomer sättas i tillfälle att genom resor i främmande länder förvärfva ökade insigter i sitt yrke, bifallit omförmälda nådiga framställning.
Agronomer och deras Elever. 21 :o.
Med tillkännagifvande, att antalet af de i Statens tjenst anställde Agronomer visat sig otillräckligt, har E. K. Maj:l i nåder äskat, alt Rikets Ständer såsom förhöjning i det under ofvanstående rubrik uppförda anslag, nu utgörande 19,650 R:dr, måtte bevilja lill arfvode åt ytterligare tre Agronomer, ä 1,500 R:dr för hvardera, 4,500
R:dr, samt till resekoslnadsersättning och dagtraktamente åt dem 2,400 R:dr, eller tillhopa 6,900 R:dr.
Efter lagen kännedom af hvad Landlbruks-Akademien, på sätt Stats-Rådsprotokollet utvisar, i underdånighet härom anfört, hafva Rikets Ständer, erkännande vigten deraf alt landets jordbrukare herodes tillfälle till inhemtande af upplysningar och råd i de till agronomernes verksamhet hörande ämnen, ifrågavarande af E. K. Maj:t begärda anslagstillökning beviljat.
Befrämjande i allmänhet af Jordbruk och Land t mannanäring ar. 22:o.
Enligt hvad åberopade Stats-Rådsprotokoll innehåller, hade LandlbruksAkademien, i anledning af den vid åttonde allmänna Landtbruksmöte i Jönköping år 1858 väckta frågan om inrättande af tvänne Agrikullurkemiska försöksstationer vid Ultuna och vid Alnarps landtbruksinstitut, beträffande dylika anstalters nytta och behöflighet, i underdånighet anfört, bland annat: att af alla de hjelpvetenskaper, som utgöra föremål för undervisning vid de högre landtbruksläroverken, åkerbrukskemien otvifvelaktigl intoge första rummet och att det vore en alldeles origtig uppfattning att anse denna jemförelsevis nya vetenskaps ändamål endast vara att genom undersökningar af jordarter och gödningsämnen m. m. tjena det praktiska åkerbruket, då nemligen åkerbrukskemiens syftemål vore att utforska lagarne för vexternas och djurens näring och upptäckten af en enda sådan lag af vida större vigt för jordbruket, än hvarje omedelbar handräckning, som af denna vetenskap kunde detsamma lemnäs.
Åkerbrukskemien måste emellertid, i egenskap af erfarenhetsvetenskap, till siri utveckling bero af en serie väl beräknade försök, hvilka hvarken åkerbrukaren eller kemisten ensam kunde nöjaktigt utföra, enär desamma^borde af dem i förening verkställas i för ändamålet organiserade inrättningar.
Bristen på sådana här i riket, hvilken förorsakade dels att den Svenska landtbrukaren, om han ville lära känna de inhemska vexternas näringskraft och deras särskilda inverkan på djuren eller ladugårdsproduklernas sammansättning m. m. nödgades hemta uppgifter frän länder med olika klimat och jordmån, samt åtnöja sig med en blott gissning, del hans egna produkter af djur- och växtriket vore lika med de utländska, dels en nästan lika stor obekantskap i afseende å den Svenska jordens verkliga beskaffenhet, hade föranledt de vid ofvannämnde landtbruksmöte församlade jord - Expeditions-Utskoltets Förslag till underd.
Skri/velse N:o 167. 61 brukare att ingå med underdånig anhållan, det nådig Proposition måtte till Rikets
Ständer aflåtas om anslag till inrättande al förrberörde tvänne agrikulturkemiska försöksstationer.
Instämmande häruti, hade Landtbruks-Akademien i underdånighet hemställt att E. K. Maj:t jemväl måtte af Rikets Ständer begära nödigt anslag till fullbordande af den vid Akademiens Experimentalfält under organisation varande anstalt i samma syftning, hvarjemte
Akademien afgifvit underdånigt förslag angående kostnaderna för organisationen af försöksanstalterna vid Eltuna och Alnarp, enligt hvilket de årliga utgifterna skulle uppgå lill 4,500 R:dr för hvardera samt lill verkställandet af nödiga nybyggnader för en gång erfordras vid Alnarp 10,000
R:dr och vid Eltuna, oberäknadt de större byggnader, om hvilkas uppförande särskild framställning blifvit lill E. K. Maj:t ingifven, 3,000 R:dr till uppsättande af försöksanstaltens laboratorium, äfvensom Akademien på anförde skäl ansett att, för den ifrågavarande anstaltens försättande i fullständigt skick de utgifter för en gäng vore erforderliga, som särskildt omförmälas i Stats-Rådsprotokollet och för inköp af boskapskreatur och inventarier samt uppsättning af ett mindre laboratorium upptagits till 4,500 R:dr, dels för uppförande af en ny ladugårdsbyggnad jemte andra mindre byggnadsarbeten m. m. beräknats till en kostnadssumma af 31,000