Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dock , pa det vid dylika inflyttningar icke det underslef må kunna ega rum, att den inflyttande blott för tillfället, och för att beredas inträde i Församlingen, förses med arbete, hvilket kort derefter upphörer, och hvarigenom han skulle snart i ett eller annat afseende behöfva Fattigvårdens hjelp, skola de Tjenstehjon, Landtbönder, Torpare, afskedade eller utstrukne Soldater och Båtsmän, samt annat arbetsfolk, som i saknad af egne tillräcklige tillgångar för sin bärgning, icke äro antagne till årstjenst eller annat säkert näringsfång för helt år, på det ställe, dit de önska inflytta, alltid uti Inflyttningsfrågor anses lika med dem, som äro föremål för Fattigvård. §• 3- Vill någon i sitt eget eller hyrda Hus eller Burn eller på sina egna eller legda egor emottaga, - inrymma och mantalsskrifva en så beskaffad person, som enligt nästföregående 2 §. får vägras inflytta; då söke han skrifteligen tillstånd dertill samt ingifve sin ansökning och uppvise personens Orlofsedel och andre Betyg, i Stockholm hos Ofver-Ståthållare-Ambetet; men i öfriga Städer och Orter hos Kyrkoherden eller den hans Ämbete förrättar; hvarefter ansökningen pröfvas och Beslut deröfver sökanden kungöres, *34 Betänkande om Fattigvården i Riket. i Stockholm af Qfver-Ståthåltare-Amhetet inom Itta dagar och på öfriga ställen af Församlingen eller Socknen inom en månad.
Ikläder sig sö« leanden ansvarighet hos Församlingen för all deri Fattigvård, sorn henne i afseende på den anmäld» te personen' enligt 2 Art. kan tillhöra,] och eger sökanden fastighet i Staden eller Församlingen, ehvad den innehafves under eganderätt eller besittningsrätt, som till arfvingar eller rätts inne» hafvare öfvergår, samt vill derjemte vid någon sådan fästa nämnde Fattigvårdspligt; då må icke inflyttningen vägras: men eger han icke fastighet, utan har i ansökningen endast er budi t sin personliga ansvarighet, eller, jemte dem, endast någon bifogad borgen eller annan säkerhet; så »kall det af Öfver-Ståthållare-Ambetet eller Församlingen bero örn, med godkännande deraf, inflyttningen kan bifallas eller icke.
Sålunda vid fast egendom fästad Fattigvårdspligt åtfölje densamma med lika rätt sorn andra derå löpande allmänna utskyhier; och hvarken personens elier egendomens ansvarighet upphöra , utan Ofver-Ståthållare-Ambetets eller Församlingens frivilliga samtycke, för antigen den inflyttade i någon annan Församling
Mantalsskrifves eller, hvad personliga ansvarigheten angar, när den tillika är i Fastighet försäkrad och Fastigheten äf ny egare tillträdes, i hvilket fall personliga ansvarigheten på nya egaren öfverflyttas. §. 4.
Finnes vid Mantals-skrifningens slut någon *å beskaffad person , som enligt 2 §• i denna artikel får vägras inflyttning, vara i Församlingen Betänkande om Fattigvården i Riket. 135 Mantals-skrifven utan sökt och erhållet vederbörligt tillstånd, på sätt 3 §. förmår, och Ofver Ståthållare-Ambete. t eller Församlingen ej hellec sedermera dertill lemnar bifall (emot den enskilda ansvarighet, hvarom samma §. förmäler;) då ina vederbörande Fattigvårds-Styreise eller den, som eljest å hvarje ort i dylika mål förer talan, sist inom en månad efter Mantalsskrifningen hos den Konungens Befallningshafvande, inom hvars område personen sig infunnit, begära hans förpligtande att begifva sig åter tili den ort, dit han rätteligen hörer; och bör, sedan ej mindre denne person än den, sorn honom i 9'm tjenst eller i brist deraf, den, sorn honom i eget eller byrdt hus eller rum elier på egna eller legda egor inantalsskrifvit, samt Fartigvards-Styrelsen i den Församling, till hvilken han påstås lyda, blifvit i målet hörde, Konungens Befallningshafvande förelägga honom viss lämplig tid att dit återresa, vid äfventyr att eljest varda hemsänd på bekostnad af den, som honom hos sig på ettdera sättet Mantalsskrifvit, men när denne saknar tillgång, af Församlingen, dit den ankotnne lyder.
Den ankomne personen qvarstanne emellertid, om lian vill, i den Församling, hvarest han ämnat inflytta, och njute der den vård lian kan behöfva intill dess målet blifvit genom laga kraft vunnet Utslag afgjordt; men kostnaden, som dertill användes, ersatte alltid deri, hvilken enligt nyssnämnde grunder, bör bestrida kostnaden för hans hemsändande, Väckes icke hos Konungens Befallningshafvande något anspråk om hans återresa inom en månad efter Mantalsskrifningen, dä vare Församlingen, 136 Betänkande om Fattigvården i Riket. elit han ankommit, all talan derom qvitt och al väl den enskildte Innevånaren sorn den förra Församlingen fran ali ansvarighet för Fattigvården om honom fri, §• 5- Har någon person sisi ifrån sitt trettionde års ålder stadigt varit antingen tjenstehjon ur> der en och samma husbonde eller Landtbonde * Torpare eller annan arbetare under en och samma fasta Egendom, eller indeldt Soldat eller Båtsman för en och samma Rote eller Rusthåll, samt derunder troget, flitigt och med skicklighet siri tjenst eller sitt arbete förrättadt och föröfrigt nyktert och sedigt sig uppfört, intill dess en sådan person genom bräcklighet eller ålderdom så af sig kommit , att den, saknande egne ti-llr xäcklige tillgångar, för sin bärgning, icke kaa genom tjenst eller arbete sig fullkomligen försörja:
Eller har något Tjenstehjon, arbetare*, indeldt Soldat eller Båtsman, ehuru vid högre ålder antaget, likväl i och för tjensien eiler arbetet, samt utan eget förvållande, blifvit skar dad och råkat i den belägenhet, att detsamma., saknande egna tillräckliga tillgångar för sin bärgning, är för längre eller kortare tid eller fcr alltid urståndsatt att genom tjenst eller arbeta sig fullkomligen försörja:
I bägge dessa fall vare det för tjenstehjon, Husbondens, för landtbonde, torpare eller annat arbetsfolk Egendomens och dess Innehafvares, samt för indeldt Soldat eller Båtsman Rotens eller Rusthållets enskildta skyldighet att lemna en så beskaffad person, emot den tjenst och det arbete den för - J37 Betänkande om Fattigvården i Riket. mår uträtta, nödtorftig vård och understöd, i förstnämde fall intill denne persons död och i det sednare så länge behofvet fodrar, allt på det sätt och i den ordning, sorn i afseende på andre i lika belägenhet varande personer, enligt andra Artikeln 4 och 5 §. §, Församlingen eller Socknen åligger. §. 6.
Noggranne Förteckningar på alla de Fastigheter, hvilka, enligt 3 §. i denna Artikel , åtföljas af Fattigvards-Skyldigheter, böra i Stockholm hos Ofver-Ståthållare-Ambetet , i öfriga Städer hos Magistraterne och på landet hos Fattigvårds-Styrelserne hållas tillhanda Fastighetsköpare och andre personer, som deraf åstunda del. §• 7- Då frågor särskildte Församlingar eller Socknar emellan om Skyldigheten till Fattigvård uppkomma, ansvare alltid hvardera Församlingen eller Socknen den andra äfven för hvad någon enskild person inom Församlingen åligger, och denne åter ansvare Församlingen, dit han eller hans fasta Egendom hörer.
Skulle eljest hos någo.n sådan enskildt saknas förmåga till Fattigvårdspligtens fullgörande, då fylle Församlingens
Fattigvård hvad som hrister och *öke sin ersättning bäst den gitter i Art.
IV. Om Fattigvårdens Inkomster och de Till»kott, hvarigenom Församlingarnes Innevånare 138 Betänkande om Fattigvården i Riket’. böra bidraga till sådan Fattigvård, sorn någon Menighet åligger. §• i, Fattigvårdens vanliga inkomster äros 1:0 Alkastningen af Fattigkassornes förräntade medel: 2:o
De fattiges del af qvarlntenskapen efter aflidande personer i allmänhet, der ej denna del är andie Barmhertighets - Inrättningar tillslagen. 3:0
De fattiges andel af Böter och Vitén enligt allmänna Lagen och särskildte Författningar, der ej enahanda förhållande inträffar ; 4:0 Insamlingar genom Fattigbössor och kollekter: och 5:0
Frivilliga afgifter vid lysningar till äktenskap, vid Bröllop, Barnsängsqvinnors förlossning, Barndop, Kyrkogångar, Sjukes tillfrisknande och andra lyckliga händelser, samt vid Dödsfall, Der dessutom andra inkomster blifvit genom särskildte författningar en eller annan Fattigvårds-Inrättning ti Hägde, vare den ock dervid bibehållen, rr.ed undantag likväl af de medel, som grunda sig på ärlig taxering, hvilka hädanefter öfver hela Riket komma att utgå en. ligt de grunder, på det sätt och i den ordning, här nedanföre uti 6, 7 och b §• §. stadgas.
När Gåfvor eller Testamenten Fattigvården tillfalla, ställe sig styrelsen till noggran efterrättelse de föreskrifter, sorn gifvarne meddela.
Betänkande om Fattigvården i Riket. 139 §•
För hvad Fattigvården bekostar till vard och understöd för någon Fattig, Nödlidande eller Behöfvande af 3
Fattigvården rättighet att af honom få ersättning så framt hans vilkor förbättras eller så vidt, vid hans död, hans qvarlåtenskap dertill räcker.
Åtnjuter en sådan person något underhåll af allmänna medel, da må Fattigvården detsamma uppbära och till sin ersättning använda så länge han af Fattigvården understödjes, §. 3.
Då något 4:de klassens Fattighjon emottages af Fattigvården, för att på dess bekostnad vårdas och underhållas, sedan det varit bevisligen erbudit dess närmaste Slägtingar men desse vägrat detsamma i sådant ändamål emottaga, inträde Fattigvården i full egande rätt till allt hvad hjonet då eger och allt hvad det såsom underhåll af allmänna medel åtnjuter eller framdeles kommer att åtnjuta.
De penningar, sam Fattighjonet medförer, och dé underhal Is-medel, som för dess räkning inflyta, tillfälle genast Fattig-kassan : men hjonets öfriga Egendom användes först efter dess död för Fattigvårdens räkning.
Tillfaller Fattighjonet någon Egendom genom
Arf, Gåfva eller Testamente, den bör af Fattigvården förvaltas och årliga afkastningen till dess ersättning användas.
Vid Fattighjonets död ege Fattigvården att af sådan Egendom blifva godtgjord för hvad eljest i full ersättning kan brista; men med ufverskottet förfares enligt lag, 14° Betänkande om Fattigvården i Riket„ §. 4- Enahanda rättigheter, sorn i föregående 2 och 3 §• §• tilläggas fattigvården, tillkomme äfven enskild person i afseende på den Fattige, Nödlidande eller Behöfvande, emot hvilken lian, enligt 3 Art. 3 §., uppfyller Fattigvårdspligtx) men. den enskilde, som i grund af 3 Art. 5 §. sådan pligt uppfyller, ege, till hvilken klass än den understödde personen hörer, endast den rätt till ersättning, hvarom föregående 2 §. förmäler, §• 5- Det vare Församlingen obetaget att, lika» sorn hitintill i flera orter skett, jemväl hädanefter genom Sädes-Magaziner och tillskott af matvaror, enligt de grunder, hvarom de sjelfve öfverenskomma, bidraga till den Fattigvård deta åligger. §. G. Räcka ej de i denna Artikel här förut upp-* räknade inkomster till Fattigvårdens behof, då åligge hvar och en Församlingens innevånare, som har i sin enskildta tjenst eller arbete, emot årslön, dagspenning eller särskildt öfverenskommelse och beting, någon Inspektor, Rättare, Fogde, Mjölnare, Skut- eller Båt-Skeppare, Landtbonde, Torpare, Handtverks- eller M anufaktur-Gesäll , Trädgårdsmästare, Försäljerska, Tjenstehjon eller Betjening, Arbetsfolk eller Arbetsfolks enligt Bevillnings-Förordningen varande vederlike, såväl som Redare för Sjöfolk å dess Fartyg, att för hvarje sådan, person utöfver 15 års alder, när den ej redan är 'Betänkande om Fattigvården i Riket. 141 kinder Fattigvård, erlägga till Fattigvården årligen en afgift, för mansperson Tolf Skillingar och för qvinsperson Sex Skillingar, eller, om behofvet så tillåter, i ett lika förhållande det mindre belopp, som vid allmän Sockenstämma i Maj månad för året fastslälles, §• 7* Skulle ej heller sistnämnde afgift fylla hvad Fattigvården behöfver, så utgöres bristen för året gemensamt af alla dem, som inom Församlingen idka borgerliga Näringar, ega Fastigheter, Hus, Gårdar, Bergverk, Mänufacturier, Fabriker, andra Verk och Inrättningar, Hemman och Lägenheter, Qvarnar, Tomter, Jord, Skog och Mark, och under Besittningsrätt innehafva Hemman och Lägenheter, Boställen och de på Lön anslagne derunder jemväl begripne,
samt för sådane Näringar och Egendomar till allmän Bevillning taxeras; Och således den erforderlige summan på desse personer i förhållande till den Bevillning, som hvardera i och för nämnde Egendornar för samma år påföres; Börandes Församlingens Innevånare jemväl härom vid allmän Sockenstämma i Maj månad öfverlägga och besluta. §• 8.
De afgifter hvarom 6 och 7 §. §. handla, ege Församlingen att låta påföra och indrifva på det sätt henne godt synes:
Men, om hon så äskar, vare vederbörande Tjenstemän, som med Debitering och Uppbörd af Bevillningen hafva befattning, skyldige att jemte densamma, och under enahanda ansvarighet, äfven dessa af? 14* Betänkande om Fattigvården i Riket. gifter påföra och indrifva sa vida Församlingen* Beslut derom meddelas från Julii månads utgång den person delli teringen tillhörer, samt emot det bemäldte
Tjenstemän för sitt besvär åtnjuta hvardera
En procent af denna Uppbörd, hvars belopp det då åligge Uppbördsmännen att inom den l
Maj påföljande år hos Fattigvårds-Styrelsen redovisa* Och må Församlingen uppdraga åt Fattigvårds-Styreisen samt, om hon vill, derjemte åt flere sine Ledamöter, att gemensamtpåfö: ingen granska och å Fövsämlingarnes vägnät ändringar och rättelser deruti meddela* Art.
Om tiammande af Tiggeri och syssellös! kringstrykande, samt om ansvar för andra förseelse?
af deni sotn njuta Fattigvård* Sorn hvar och en verkligt Fattig, Nödlidande och Behöfvande bar rättighet att åtnjuta Fattigvård på det sätt och i den ordning denna Stadga foreskrifver, vare ock allt Tiggeri och syssellöst och lättjefullt kringstrykande stränge* ligen forbudit. 2.
Det är Tiggeri, att igenom ord, skrifter eller åtbörder begära, eller genom sårig eller musik, hvartill behörigt tillstånd ej blifvit lemnat, eller på annat sätt tillvinna sig allmosor. §• 3* Kringstryker och tigger barn under 15 år, hvilket njuter Fattigvård på sätt g Art. a §• ut - Betänkande om Fattigvården i Riket. 143 visar; varde det nppfaget och instäldt i Stockholm hos Öfverståthållare-Ämbetet, i öfriga Städer lios Magistraten samt på Landet hos Fattigvards-Styreisen, och erhålle första gången tjenliga föreställningar och varningar för sitt okynne, men, när det oftare dermed beträde®, lämplig aga, der det bör vårdas, af den, som bör detsamma vårda.
Upptages barnet i annan Stad eller Församling, än hvartill det hörer, då bör det, om dess hemort utrönes vara inom Länet, Utan omväg dit återsändas, men eljest till Konungens Befallningshafvande i Länet öfverletnUas för att genom dess försorg till hemorten fortskalfas och iler till föreställningar eller .aga befordras.
I alla dessa fall ersätte Fattigvården, dit det hörer, kostnaden för dess hemsändande och vårdande under tiden. §. 4.
Kringstryker och tigger äldre Person, som njuter sådan Fattigvård, hvarom 2 Ari. 3 och 4 §. §. förmäla, den skall fasttaga® och öfverlernrias till Konungens Befallningshafvande, istockholm eller Orterna, inom hvars område han anträffas, samt såsom lösdrifvare anses och behandlas: mansperson dömmes till krigstjenst enligt Värfnings-Stadgan, om han dertill är dugelig och antaglig, men eljest till arbete, en månad första gången och sedermera hvarje gång dubbelt så lång tid sorn sista gången, helst i Stadens eller Länens Tukt- och Arbetshus, örn sådant finnes, men, i brist deraf, vid allmän Atbets-Inrättning: och Qvinsperson dömmes antingen till arbete på lika tid i Stadens eller Lär 144 Betänkande om Fattigvården i Riket. nets Tukt- och Arbetshus eller, i brist deraf, till atta dagars fängelse första gången, samt fjorton dagars fängelse hvarje gång hon sedermera med Tiggeri beträdes.
Efter utståndet Arbetsdier fängelse-straff återsändes alltid Tiggaren till den Församling eller Socken, dit han hört då Tiggeriet utöfvades, och ställes under FattigYards-Styrelsens närmare uppsigt. §• 5- Kringstryker och ligger någon person,’ som njuter Fattigvård enligt 2 Art. 5 §., den skall då upptagas och öfverlemnas till O f ver-Slåt hå 1 la re— Ämbetet, i öfrige Städer till Magistraten, samt på Landet till Fattigvårds-Styrelsen ; och bör hatt derefter ställas under Fattigvårds styrelsens närmare uppsigt der han är inhyst samt dess vanliga kost för dagen minskas till hälften, första gången uti fyra dagars tid; men hvarje gång han sedermera med tiggeri beträdes uti åtta dagar.
Har lian sitt hemvist i annan
Stad eller Ort, då bör han, om det utrönes vara inom Länet, utan omväg dit återsändas; men eljest till Konungens Befallningshafvande i Länet aflemnas för att genom dess försorg (ill hemorten fortskaffas och der till näpst befordras.
I alla dessa fall ersätte Fattigvården, dit han hörer, kostnaden för hans lietnsändande och hans vårdande under tiden. §. 6» Ingen så beskaffad Tiggare i sorn i denne Arti&els 3, 4 och 5 §.
§. omnämnes, må dock sträft betänkande atil Fattigvården i Riket.
145 straffas eller näpsas
Utan föregången utredning^ att han åtnjutit ali den Fattigvård, honom enligt 2 Art. bordt tillkomma.
Utrönes det, alt sådan vård honom brustit, då vare Tiggaren saklös.
Lag samma vale äfven så val med den, hvilken efter att hafva sjelf eller genom astdra hos Fattigvårds - Styrelsen sökt och blifvit Vägrad Fattigvård, sedermera uppå hans eller andres hos Konungens Befallningshafvande anförda besvär, fått sig sådan förmån tillagd, men under tiden omellan Fattlgvårds-Styrelsens och Konungen* Befallningshafvande® Beslut kriiigstrukit och tiggt, Sorn och died minderårigt barn, hvilket, då det beträdes md Tiggeri, finnes sakna Föräldrars eller annan enskild persons vård och ej heller njuter Fattigvård.
Hvarje sålunda ansvarsfri Tiggare skalf endast återföras till sitt hemvist på det sätt 3 och 5 §. §. i denna Artikel stadga och med den der utstakade ansvarighet för Församlingen, dit lian hörer, samt, när han af Fattigvård är i behof, dertill ovagerligen förhjelpa».’ \\ 7‘ Den sorn njuter Fattigvård, meri visar motvillighet till arbete eller ohörsamhet mot sin.
Husbonde eller Vårdare, må, när det utrönes att han åtnjutit ali den Fattigvård honom enligt * Art. bordt tillkomma, behandlas, näpsas och straffas på det sätt och i den ordning denne Arns 3, 4 och 5 §. §. för Tiggare i hvarje fall föreskrifva. v . , 1-8.
Magistrat eller Fattigvårds-Styrelse, Sönr, Enligt, 3, 5 och 7 §. §. i denna Artikel, har Bihang till Rihi-St.
Prat. lina Sam!. 1323. iÖ 146 Betänkande om Fattigvården i Riket. rättighet att tilldela aga eller näpst, ege dock aldrig att utöfva denna rättighet i afseende på någon annan än den, som då redan inom Staden, Församlingen eller Socknen njuter Fattigvård, samt Fattigvårds-Styrelsen icke heller i afseende på en sådan, då han antingen nekar till förseelsen eller förebär, att laglig
Fattigvård ej blifvit honom förunnad:
Utan varde när efter dessa grunder målet ej tillhörer Magistratens eller Fattigvårdsstyrelsens pröfning , detsamma ofördröjeligen anmäldt antingen hos Magistraten eller Fattigvårds-Styrelsen der Tiggaren har sitt hemvist, så framt det utrönes vara inom Länet och han ej nekar till förseelsen eller förebär någon brist af tillbörlig Fattigvård, eller i annat fall hos Konungens Befallningshafvande i Länet, med uppgift om den tillgänglige bevisningen, samt blifve den tilltalade, om han är ifrån annan Församling ankommen, antingen i nyssnämnde fall till Magistraten eller Fattigvårds-Styrelsen derstädes eller och eljest till Konungens Befallningshafvande insänd, men, om han hörer till Församlingen, der han sig förbrutit, derstädes förvarad under den vård han förut haft, så vida ej Konungens Befallningshafvande pröfvar behöfligt att han till förhör inställes; och infordre Magistraten eller Fattigvårds-Styrelsen samt bifoge vid sin anmälan den i Staden eller Församlingen qvarblifne tilltalades skrifteliga förklaring, försedd med a:ne trovärdige personers intyg att han densamma erkänt. §• 9- Kringstryker och tigger antingen minderårigt Barn, som njuter Föräldrars eller annan Betänkande om Fattigvården i Riket. 14? enskild persons omvårdnad, och för hvilke desse icke begärt Fattigvård, eller vid slutlig pröfning icke Funnits dertill berättigade, eller och äldre persön, som sig till Fattigvård icke anmält eller som dertill vid slutlig pröfning] funnits oberättigad; en sådan Tiggare varde genast gripen och hos Konungens Befallningshafvande i orten instäld _ är »let minderårigt Barn, erhålle tjenlige föreställningar och Varningar för sitt okynne samt Varder till sin hemort återsändt på bekostnad af deri , som bort detsamma vårda , men , när det andra gången eller oftare med tiggeri beträdes, tillika skäligen fagadt af . denne i sitt hemvist. — Ar Tiggaren äldre person, och är han i allmän tjenst eller innehafver landtbruk, årstjenst eller stadigt arbete Mantalsskrifven:
Ar Tiggaren icke i den ställning, som här förut beskrifves, eller förrättar han icke tjenst hos -den Husbonde, som honom i Mantal skrifva låtit, då blifve han såsom lösdrifvare ansedd och behandlad, enligt denne Artikels 4 ; men, om han i följd deraf vid någon Arbets-Inrättning intages, skall han, efter tilländalupen faststäld arbetstid, ändock alltid till arbete qvarhållas intill dess säker person vill taga honom i tjenst, eller förse honom med stadigt arbete eller eljest sörja för hans bärgning: och om Gesäll el ler Sjöman under sine resor afvikér genaste vägen för sin Vandring och besvärar med tiggeri, då skall med honom, såsom den der så medelst missbrukat och bör hafva förverkadt det skydd, han af särskilda hörfattningar eljest kunnat ega, förfaras likasom med lösdrifvare på sätt nu stadgat är.
J48 Betänkande om Fattigvården i Riket. §• 10.
Da Skepps-Besättning från ett till annai Sjömanshus atfärdas , bör det ske under Befäl af någon genom vederbörande Sjömanshus-Direction utsedd person, som ansvarar, att Besättningen på resan från kringstrykande afliålles; och skola ^dervid alla i ett och samma pass upptaga». §. 11.
Innan Soldater af värfvade Regimenten till någon ort permilteras, böra de för Chefs-Ämbetet uppgifva hvaräst de under permisionstiden Itunna påräkna bostad och underhåll, samt Chefs— Ämbetet derom förfråga Konungens vederbörande Befallningshafvande, hvilken åligge att, efter behörig undersökning, skyndsammeligen meddela Chefs-Ämbetet svar.
Eger ej Soldaten egen bostad i den ort, dit han önskar afgå eller vill ej någon bofast och pålitlig man emottaga honom under ansvarighet, att han från kringstrykande afnålles; då blifve han ej permitterad.
Besvärar
Soldaten, oaktadt han eger bostad eller sålunda af annor man emottages, ändock med kringstrykande, varde han i förra fallet på egen men i det sednare på dennes bekostnad till Regimentet återsändt och erhålle ej vidare perrnision till den orten.
Tigger han der eller under resan , straffes då med fängelse på sätt denne Artikels 9 §. förmår och varde på enahanda sätt till Regimentet återförd. §. 18.
Ej må någon, eho det Tara må, lemna be» T is om fattigdom, syftande till allmosors insaiu - Betankandc om Fattigvården i Riket. *49' lande.
Den det gör, plikte, såsom den der befrämjat tiggeri, första gången Tre Riksdaler Sex-; ton Skillingar och hvarje gång sedermera Sex Riksdaler Trettiotvå Skillingsr, till tväskiftes emellan åklagaren och Fattigkassan i den Försam^ ling eller Socken, der förseelsen upptäckes, eller straffes, i brist af Böter, första gången med åtta och sedermera hvarje gång med Fjorton dagars fängelse.
Samma straff vare ock de Föräldrar eller Fosterföräldrar underkastade, som befallt eller tillåtit, eller ock, när det stått i deras förmåga, icke hindrat sina Barn att ligga. §• 13- Enär hvar och en verkligt Fattig, Nödlidande eller Behöfvande genom denna stadga blifvit försäkrad om den vård och det understöd, hans belägenhet kräfver, är det deremot af vigt, att den kringvandrande
Tiggaren icke genom allmosor uppmuntras till lättja och sys— sellöshet.
Rikets Innevånare anmanas derföre allvarligen, att ingalunda på sådant sätt använda sin välgörenhet, utan fast helldre bispringa Fattigvården med de gåfvor, de vilja aflåta, eller efter dess anvisning understödja dem, som deraf äro i behof.
De allmosor, hvilka med.
Tiggeri insamlas, skola alltid, när Tiggaren gjort sig till ansvar förtjent, tillfalla Fattigkassan i dea Församling eller Socken, der Tiggeriet upptäckes. §. 14.