Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och Cusi tillbad Joab, och lopp.
Men Ahimaaz, Zadoks son, sade åter till Joab: Huru, om jag ock löper efter Cusi?
Joab sade: Hvad vill du löpa, min son?
Kom hit, du bär ingen god tidende.
Han svarade: Huru, om jag lopp?
Han sade till honom: Så löp.
Så lopp då Ahimaaz på den genesta vägen, och kom förr än Cusi.
Men David satt emellan två portar; och väktaren gick uppå taket åt porten om på muren, och lyfte sin ögon upp, och fick se en man löpandes allena;
Och han ropade, och sade det Konungenom.
Konungen sade: Är han allena, så är det god tidende i hans mun.
Som han ännu lopp, och kom närmer,
Fick väktaren se en annan man löpandes, och han ropade af murenom, och sade: Si, en man löper allena.
Åter sade Konungen: Den är ock ett godt bådskap.
Väktaren sade: Mig synes den förstas löpande, såsom det vore Ahimaaz löpande, Zadoks sons.
Och Konungen sade: Det är en god man, och han bär god tidende.
Ahimaaz ropade, och sade till Konungen: Frid; och tillbad för Konungen på sitt anlete ned till jordena, och sade: Lofvad vare Herren din Gud, som de menniskor beslutit hafver, som upphofvo sina hand emot min herra Konungen.
Konungen sade: Mår ock pilten Absalom väl?
Ahimaaz sade: Jag såg ett stort sorl, då Konungens tjenare Joab sände mig, din tjenare, och jag vet icke hvad det var.
Konungen sade: Gack afsides, och statt der; och han gick afsides, och stod der.
Si, då kom Cusi, och sade: Jag bär god tidende, min herre Konung: Herren hafver i dag skaffat dig rätt af allas deras hand, som sig hafva uppsatt emot dig.
Konungen sade till Cusi: Mår ock pilten Absalom väl?
Cusi sade: Gånge så med alla mins herras Konungens fiendar såsom med piltenom går, och med alla dem som sätta sig upp emot dig, till att göra dig ondt.
Då vardt Konungen sorgse, och gick upp i salen i portenom, och gret; och vid han gick, sade han: Min son Absalom, min son, min son Absalom!
Gifve Gud, att jag måtte dö för dig.
O Absalom!
min son, min son!
Och det vardt bådadt Joab: Si, Konungen gråter, och beklagar sig om Absalom.
Och vardt i den dagen en sorg af segren i hela folkena; förty folket hade i den dagen hört, att Konungen var bedröfvad om sin son.
Och folket drog sig bort i den dagen, så att det icke kom i staden, lika som ett folk drager sig bort, som till blygd kommet är, när det i strid flytt hafver.
Men Konungen förskylde sitt ansigte, och ropade högt: Ack!
min son Absalom!
Absalom, min son, min son!
Så gick Joab in uti huset till Konungen, och sade: Du hafver i dag till blygd gjort alla dina tjenare, som i dag undsatt hafva dina, dina söners, dina döttrars, dina hustrurs och dina frillors själar;
Så att du hafver dem kär som dig hata, och hatar dem som dig kär hafva; ty du låter dig märka i dag, att dig ligger ingen magt uppå höfvitsmännerna och tjenarena; utan jag märker i dag väl, att om allenast Absalom lefde dig, och vi alle i dag döde vore, det skulle dig tycka så godt vara.
Så statt nu upp, och gack ut, och tala vänliga med dina tjenare; ty jag svär dig vid Herran: Om du icke går ut, blifver icke en man qvar när dig öfver denna nattena; det skall vara dig värre, än allt det onda som öfver dig kommet är, ifrå din ungdom allt intill nu.
Då stod Konungen upp, och satte sig i porten, och allo folkena vardt sagdt: Si, Konungen sitter i portenom.
Så kom allt folket för Konungen; men Israel var flydd, hvar och en i sin hyddo.
Och allt folket kifvade tillhopa i alla Israels slägter, och sade: Konungen hafver hulpit oss utu våra fiendars hand, och förlossat oss utu de Philisteers hand, och hafver måst fly utaf landena för Absalom.
Så är Absalom död blifven i stridene, den vi öfver oss smort hade; hvi ären I nu så stilla, att I icke hemten Konungen igen?
Och Konungen sände till Zadok och AbJathar Presterna, och lät säga dem: Taler med de äldsta i Juda, och säger: Hvi viljen I vara de siste, till att hemta Konungen hem i sitt hus igen?
Ty hela Israels tal var kommet för Konungen i hans hus.
I ären mine bröder, mitt ben, och mitt kött; hvi viljen I då vara de siste, till att hemta Konungen igen?
Och till Amasa säger: Äst du icke mitt ben, och mitt kött?
Gud göre mig det och det, om du icke skall blifva härhöfvitsman för mig, så länge du lefver, i Joabs stad.
Och han bevekte alla Juda mäns hjerta, såsom ens mans; och de sände till Konungen: Kom igen, du och alle dine tjenare.
Så kom då Konungen igen.
Och som han kom till Jordan, voro Juda män komne till Gilgal, till att draga neder emot Konungen, att de skulle föra Konungen öfver Jordan.
Och Simei, Gera son, Jemini sons, som i Bahurim bodde, hastade sig, och drog neder med Juda män emot Konung David.
Och med honom voro tusende män af BenJamin; desslikes ock Ziba, den tjenaren af Sauls hus, med hans femton söner, och tjugu tjenare, och de skyndade sig öfver Jordan;
Och beredde färjona för Konungenom, att de skulle föra Konungens tjenare öfver, och göra det honom till vilja var.
Och Simei, Gera son, föll neder för Konungen, då han for öfver Jordan;
Och sade till Konungen: Min Herre, tillräkna mig icke den missgerning, och kom icke ihåg, att din tjenare förtörnade dig den dagen, då min herre Konungen gick utu Jerusalem, och Konungen lägge ett icke på hjertat; Ty din tjenare känner, att jag syndat hafver.
Och si, jag är i dag den förste kommen utaf Josephs hus, att jag skulle draga neder emot min herra Konungen.
Men Abisai, ZeruJa son, svarade, och sade: Och skulle icke Simei derföre dö, som bannade Herrans smorda?
David sade: Hvad hafver jag beställa med eder, I ZeruJa barn, att I viljen i dag varda mig till Satan?
Skulle i dag någor dö i Israel?
Menar du att jag icke vet, att jag i dag är vorden Konung öfver Israel?
Och Konungen sade till Simei: Du skall icke dö; och Konungen svor honom.
Kom också MephiBoseth, Sauls son, neder emot Konungen, och hade intet ryktat sina fötter, eller sitt skägg, eller tvagit sin kläder, ifrå den dagen Konungen bortgången var, intill den dagen då han kom med frid.
Då han nu till Jerusalem kom, till att möta Konungenom, sade Konungen till honom: Hvi for du icke med mig, MephiBoseth?
Och han sade: Min herre Konung, min tjenare gjorde orätt emot mig; ty din tjenare tänkte: Jag vill sadla en åsna, och stiga deruppå, och rida till min herra Konungen; förty din tjenare är ofärdig.
Dertill hafver han ock beklagat din tjenare för min herra Konungenom; men min herre Konungen är såsom en Guds Ängel, och må göra hvad honom täckes.
Ty allt mins faders hus hafver icke varit utan till döden skyldigt för minom herra Konungenom; så hafver du dock satt din tjenare ibland dem, som äta öfver ditt bord; hvad rätt hafver jag mer, eller hvad kan jag mer ropa till Konungen?
Konungen sade till honom: Hvad talar du mer härom?
Jag hafver sagt det, du och Ziba skifter åkren med hvarannan.
MephiBoseth sade till Konungen: Han må tagan allsamman, efter min herre Konungen med frid hemkommen är.
Och Barsillai, den Gileaditen, kom neder ifrå Roglim, och for öfver Jordan för Konungen, på det han skulle ledsaga honom öfver Jordan.
Och Barsillai var fast gammal, väl åttatio år; han hade försörjt Konungen, medan han var i Mahanaim; ty han var en ganska väldig man.
Och Konungen sade till Barsillai: Du skall draga fram med mig; jag vill försörja dig med mig i Jerusalem.
Men Barsillai sade till Konungen: Hvad är det jag ännu hafver till att lefva, att jag ännu skulle draga upp med Konungenom till Jerusalem?
Jag är i dag åttatio år gammal; huru skulle jag känna hvad godt eller ondt är?
Eller smaka hvad jag äter eller dricker?
Eller höra hvad de sångare eller sångerskor sjunga?
Hvi skulle din tjenare ytterligare besvära min herra Konungen?
Din tjenare skall något litet fara med Konungenom öfver Jordan; hvi skulle Konungen göra mig en sådana vedergällning?
Låt din tjenare vända om igen, att jag må dö i minom stad, och varda begrafven i mins faders och mine moders grift.
Si, der är din tjenare Chimham, den låt draga öfver med min herra Konungen; och gör honom hvad dig täckes.
Konungen sade: Chimham skall draga öfver med mig, och jag vill göra honom hvad dig är till vilja; och allt det du bedes af mig, det vill jag göra dig.
Och då allt folket var kommet öfver Jordan, och Konungen desslikes, kysste Konungen Barsillai, och välsignade honom; och han vände om igen till sitt rum.
Och Konungen drog öfver till Gilgal, och Chimham for med honom; och allt Juda folk hade fört Konungen öfver; men Israels folk var icke utan hälften der.
Och si, då kommo alle Israels män till Konungen, och sade till honom: Hvi hafva våre bröder, Juda män, stulit dig, och hafva fört Konungen och hans hus öfver Jordan, och alla Davids män med honom?
Då svarade de af Juda dem af Israel: Konungen är oss när åkommen; hvi ären I der vrede före?
Menen I, att vi af Konungenom kost och skänker fått hafve?
Så svarade då de af Israel dem af Juda, och sade: Vi hafve tio sinom mer, med Konungenom, med David också, än I; hvi hafver du då så ringa aktat mig, att vi icke måtte hafva varit de förste, till att hemta vår Konung?
Men de af Juda talade hårdare, än de män af Israel.
Och dit var kommen en Belials man, som het Seba, Bichri son, ens mans af Jemini, han blåste i basunen, och sade: Vi hafve ingen del i David, eller något arf i Isai son; hvar och en fare i sina hyddo, o Israel!
Då föll ifrå David hvar man i Israel, och följde Seba, Bichri son; men Juda män blefvo vid sin Konung, ifrå Jordan intill Jerusalem.
Då Konung David kom hem till Jerusalem, tog han de tio frillor, som han återleft hade till att bevara huset, och satte dem i förvaring, och försörjde dem; men han belåg dem intet mer; och de voro så innelyckta intill deras död, och lefde i enkodom.
Och Konungen sade till Amasa: Kalla mig tillhopa alla Juda män, på tredje dagen; och du skall också vara vid handena.
Och Amasa gick bort till att kalla tillhopa Juda; och han fördröjde öfver den tiden, som han honom förelagt hade.
Och David sade till Abisai: Nu varder oss Seba, Bichri son, mer vedermödo görandes än Absalom; tag du dins herras tjenare, och jaga efter honom, att han tilläfventyrs icke finner fasta städer för sig, och undslipper utu vår ögon.
Då drogo ut med honom Joabs män, dertill Crethi och Plethi, och alle starke; men de drogo ut af Jerusalem, till att jaga efter Seba, Bichri son.
Som de nu komne voro till den stora stenen i Gibeon, kom Amasa der emot dem; och Joab var begjordad öfver sin kläder, som han uppå hade, och hade bundit derutanöfver ett svärd, det hängde vid hans länd i skidone; och det gick väl ut och in.
Och Joab sade till Amasa: Frid vare med dig, min broder; och Joab fattade Amasa i skägget med högra handene, såsom han ville kyssa honom.
Och Amasa gaf icke akt på svärdet i Joabs hand.
Och han stack honom dermed i buken, så att hans inelfver utgingo på jordena, och gaf honom intet styng mer; och han blef död.
Men Joab och hans broder Abisai jagade efter Seba, Bichri son.
Och en af Joabs tjenare blef ståndandes när honom, och sade: Hvilken dristar sig emot Joab, och hvilken går efter Joab när David?
Men Amasa låg sölad i blodet midt uppå vägenom.
Då nu en såg, att allt folket blef der ståndandes, drog han Amasa af vägen bort på markena, och kastade kläder på honom; efter han såg att, hvilken till honom kom, han blef der ståndandes.
Då han nu var utaf vägenom tagen, följde hvar man efter Joab, till att jaga efter Seba, Bichri son.
Och han drog genom alla Israels slägter, till Abel och BethMaacha, och hela Haberim; och de församlade sig, och följde honom efter;
Och kommo, och belade honom i Abel och BethMaacha, och de gjorde en skam om staden, och trädde intill muren; och allt folket, som med Joab var, stormade och ville kasta muren omkull.
Då ropade en vis qvinna utu stadenom: Hörer, hörer; säger till Joab, att han kommer hit, jag vill tala med honom.
Och då han kom till henne, sade qvinnan: Äst du Joab?
Hon sade till honom: Hör dine tjenarinnos tal.
Han sade: Jag hörer.
Hon sade: I förtiden sade man: Den som fråga vill, han fråge i Abel; och så gick det väl till.
Detta är den redelige och trogne staden i Israel, och du vill dräpa staden och modrena i Israel?
Hvi vill du uppsluka Herrans arfvedel?
Joab svarade, och sade: Bort det, bort det ifrå mig, att jag uppsluka eller förderfva skulle.
Det hafver sig icke så; utan en man af Ephraims berg, benämnd Seba, Bichri son, hafver upphäfvit sig emot Konung David: Får honom hitut allena, så vill jag draga af ifrå stadenom.
Qvinnan sade till Joab: Si, hans hufvud skall varda kastadt ut till dig öfver muren.
Och qvinnan kom in till allt folket med sine vishet; och de höggo Seba, Bichri son, hufvudet af, och kastade det ut till Joab.
Då blåste han i basunen, och de åtskiljde sig ifrå stadenom, hvar och en uti sin hyddo; och Joab kom igen till Konungen i Jerusalem.
Och Joab var öfver all Israels här; Benaja, Jojada son, var öfver Crethi och Plethi;
Adoram var räntomästare; Josaphat, Ahiluds son, var canceller; Seja var skrifvare; Zadok och AbJathar voro Prester; Dertill var Ira, den Jairiten, Davids Prest.
Så vardt en hård tid i Davids dagar i tre år efter hvartannat; och David sökte Herrans ansigte; och Herren sade: För Sauls skull, och för det blodhus skull, derföre att han drap de Gibeoniter.
Då lät Konungen kalla de Gibeoniter, och talade med dem; men de Gibeoniter voro icke utaf Israels barn, utan voro igenblefne utaf de Amoreer; men Israels barn hade svorit dem; och Saul sökte efter att slå dem i sitt nit för Israels barn och Juda.
Så sade nu David till de Gibeoniter: Hvad skall jag göra eder?
Och hvarmed skall jag försonat, att I mågen välsigna Herrans arfvedel?
De Gibeoniter svarade honom: Oss är intet om guld eller silfver af Saul eller hans hus; och är oss intet om, att någor skall dräpas af Israel.
Han sade: Hvad sägen I då, det jag eder göra skall?
De sade till Konungen: Den mannen, som oss förderfvat och tillintetgjort hafver, honom skole vi förderfva, så att intet blifver qvart af honom i alla Israels gränsor.
Gif oss sju män utaf hans hus, att vi upphänge dem Herranom i Gibea Sauls, Herrans utvaldas.
Konungen sade: Jag vill få eder dem.
Men Konungen skonade MephiBoseth, Jonathans son, Sauls sons, för Herrans eds skull, som emellan dem var, nämliga, emellan David och Jonathan, Sauls son.
Men de två Rizpa söner, Aja dotters, hvilka hon Saul födt hade, Armoni och MephiBoseth; dertill de fem Michals söner Sauls dotters, hvilka hon Adriel, Barsillai den Meholathitens son, födt hade, tog Konungen;
Och fick dem uti de Gibeoniters hand; dem upphängde de på bergena för Herranom.
Och så föllo desse sju på eno reso; och blefvo döde i första andene, när bjugganden uppågick.
Då tog Rizpa, Aja dotter, en säck och bredde honom på ena håll i andenes begynnelse, intilldess vattnet af himmelen dröp uppå dem; och lät i den dagen inga himmelens foglar sätta sig på dem; ej heller markenes djur om nattena.
Och det vardt sagdt David, hvad Rizpa, Aja dotter, Sauls frilla, gjort hade.
Och David gick bort, och tog Sauls ben, och Jonathans hans sons ben ifrå de borgare i Jabes i Gilead, hvilken de utaf Bethsans gato stulit hade; der de Philisteer dem hängt hade, på den tiden då de Philisteer slogo Saul på Gilboa berg;
Och förde dem dädan ditupp, och samkade dem tillhopa med de hängdas ben; Och begrofvo Sauls och hans sons Jonathans ben i BenJamins land i Zela, i hans faders Kis graf; och gjorde allt såsom Konungen budit hade.
Alltså vardt då Gud sedan landena försonad.
Så hof sig åter ett örlig upp utaf de Philisteer emot Israel.
Och David drog neder, och hans tjenare med honom, och stridde emot de Philisteer.
Och David vardt trött.
Och Jesbi af Nob, hvilken en af Rapha barn var, och hans glafvens vigt var trehundrad kopparsvigter, och han hade ett nytt harnesk uppå, han for efter att slå David.
Men Abisai, ZeruJa son, halp honom, och slog den Philisteen ihjäl.
Då svoro honom Davids män, och sade: Du skall icke mer draga ut med oss i strid, att icke utsläckes lyktan i Israel.
Sedan hof sig åter ett örlig upp i Gob med de Philisteer; då slog Sibbechai, den Husathiten, Saph, den ock en var utaf de Rapha barn.
Och sig hof ännu upp ett örlig i Gob med de Philisteer; då slog ElhananJaere, Orgims son, en BethLehemit, Goliath, den Gitthiten, hvilken hade en spets, hvilkens stång var såsom ett väfträ.
Och sig upphof ännu ett örlig i Gath.
Der var en lång man, han hade sex finger på sina händer, och sex tår på sina fötter, så att de voro fyra och tjugu på talet; och han var också födder af Rapha.
Och då han talade hädelse till Israel, slog honom Jonathan, Simea son, Davids broders.
Desse fyra voro Rapha födde i Gath; och föllo igenom Davids och hans tjenares hand.
Och David talade för Herranom denna visones ord, den tid då Herren hade hulpit honom ifrån alla hans fiendars hand, och ifrå Sauls hand;
Och sade: Herren är min klippa, och min borg, och min Frälsare.
Gud är min tröst, på honom vill jag trösta; min sköld och mine helsos horn; mitt beskärm, och min tillflykt, min Frälsare, du som mig hjelper ifrån orätt.
Jag vill lofva och åkalla Herran, så blifver jag ifrå mina fiendar förlossad.
Ty dödsens förderf hade omhvärft mig; och Belials bäcker hade förskräckt mig.
Helvetes band omhvärfde mig; och dödsens snaror öfverföllo mig.
När jag bedröfvad är, vill jag åkalla Herran, och ropa till min Gud, så hörer han mina röst utaf sitt tempel; och mitt rop kommer för honom i hans öron.
Jorden bäfvade och skalf; himmelens grundvalar hafva sig rört, och gifvit sig, då han var vred.
Rök gick upp utaf hans näso, och förtärande eld utaf hans mun; så att det ljungade deraf.
Himmelen böjde han, och steg neder; och mörker var under hans fötter.
Och han steg på Cherub, och flög, och syntes på vädrens vingar.
Hans tjäll kringom honom var mörker, och svart tjockt moln.
Af skenet för honom brann det med ljungande.
Herren dundrade af himmelen; och den Högste lät utgå sitt dunder.
Han sköt sina pilar, och förströdde dem; han lät ljunga, och förskräckte dem.
Då såg man vattnet uppvälla; och jordenes grund vardt blottad genom Herrans straff, och genom hans näsos anda och blåst.
Han sände utaf höjdene, och hemtade mig, och drog mig utu stor vatten.
Han frälste mig ifrå mina starka fiendar; ifrå mina hatare, som mig för mägtige voro;
De mig öfverföllo i mine olyckos tid; och Herren är min tröst vorden.
Han hafver utfört mig på rymdena.
Han tog mig ut; förty han hade lust till mig.
Herren gör väl vid mig efter mina rättfärdighet; han betalar mig efter mina händers renhet.
Ty jag håller Herrans vägar, och är icke ogudaktig vorden emot min Gud.
Förty alla hans rätter hafver jag för ögon; och hans bud kastar jag icke ifrå mig.
Men jag är utan vank för honom, och bevarar mig för synd.
Derföre vedergäller mig Herren efter min rättfärdighet; efter min renhet för hans ögon.
Med de heliga äst du helig; med de fromma äst du from.
Med de rena äst du ren; och vid de afvoga ställer du dig afvog.
Ty du hjelper det elända folk; och med din ögon förnedrar du de höga.
Ty du, Herre, äst min lykta; Herren upplyser mitt mörker.
Förty med dig kan jag nederslå krigsfolk; och genom min Gud springa öfver muren.
Guds vägar äro utan brist; Herrans tal är genomluttradt; han är en sköld allom dem som hoppas till honom.
Ty hvilken är en Gud, utan Herren?
Och hvilken är en tröst, utan vår Gud?
Gud styrker mig med kraft, och visar mig en väg utan brist.
Han gör mina fötter lika som hjortars; och sätter mig uppå mina höjder.
Han lärer mina händer strida, och drifver mina armars kopparbåga.
Och du gifver mig dine helsos sköld; och när du förnedrar mig, gör du mig storan.
Du gör rum för mig till att gå, att mina fötter icke slinta.
Jag vill jaga efter mina fiendar, och förgöra dem; och vill icke omvända, tilldess jag gör en ända med dem.
Jag vill förgöra dem, och nederslå dem, och de skola icke stå mig emot; de måste falla under mina fötter.
Du kan omgjorda mig med kraft till strid; du kan kasta dem under mig, som sätta sig upp emot mig.
Du gifver mig mina fiendar på flyktena, att jag må förstöra dem som mig hata.
De ropa, men der är ingen hjelpare; till Herran, men han svarar dem intet.
Jag skall sönderstöta dem såsom stoft på jordene; såsom träck uppå gatone skall jag göra dem till mull, och förströ dem.
Du hjelper mig ifrå det trätosamma folket; och bevarar mig till ett hufvud öfver Hedningarna.
Det folk, som jag intet kände, skall tjena mig.
De främmande barn försaka mig; men desse lyda mig med hörsam öron.
De främmande barn äro försmäktade, och brytas i sina bojor.
Herren lefver, och lofvad vare min tröst; och varde upphöjd Gud, mine helsos tröst.
Gud, som gifver mig hämnden, och kastar folk under mig;
Han förer mig ut ifrå mina fiendar, och ifrå dem, som sätta sig emot mig, upphöjer du mig; och ifrå vrångvisa män frälsar du mig.
Derföre vill jag tacka dig, Herre, ibland Hedningarna, och dino Namne lofsjunga;
Den der stor salighet bevisar sinom Konung; och gör väl med David sinom smorda, och med hans säd i evig tid.
Dessa äro de sista Davids ord; David, Isai son, sade: Den mannen sadet, som för en Jacobs Guds smord uppsätter är, och en lustig Israels diktare.
Herrans Ande hafver talat genom mig, och hans ord är skedt genom mina tungo.
Israels Gud hafver talat till mig; Israels tröst hafver mig tillsagt, den der råder öfver menniskorna, den rättvise rådanden i Guds fruktan;
Såsom ljuset är om morgonen, då solen uppgår bittida, utan moln; och af skenet efter regn växer gräs upp af jordene.
Ty ingen ting är för Gudi såsom mitt hus; ty han hafver gjort ett evigt förbund med mig, i alla måtto visst och fast; ty det är all min salighet, och all lust, att intet så växa skall.
Men den ogudaktige Belial skall varda alldeles utrotad såsom törne, så att man intet behåller deraf.
Och om någor antastar dem, skola de med jern och spets platt förderfva dem; och man skall uppbränna dem med eld i deras rum.
Desse äro namnen af Davids hjeltar: Jasabeam, Hachmoni son, den ypperste ibland tre; hvilken upphof sin spets, och slog ihjäl åttahundrad i ena reso.
Näst honom var Eleazar, Dodi son, Ahohi sons, ibland de tre hjeltar med David, då de förhädde de Philisteer, och voro der församlade till strid, och Israels män drogo upp.
Då stod han, och slog de Philisteer, tilldess hans hand dofnade, trött af svärdena.
Och Herren gaf en stor salighet på den tiden, så att folket vände om igen efter honom till att röfva.
Efter honom var Samma, Age son, den Hararitens.
Då de Philisteer församlade sig i en rota, och der var en åker full med linse, och folket flydde för de Philisteer;
Då trädde han midt uppå den åkren, och undsatte honom, och slog de Philisteer; och Herren gaf en stor salighet.
Och desse tre ypperste ibland tretio kommo neder i andene, till David uti kulona Adullam; och de Philisteers rote låg i Rephaims dal.
Men David var på den tiden på borgene; och de Philisteers folk låg i BethLehem.
Och David vardt lysten och sade: Ho vill hemta mig dricka af det vatten i BethLehems brunn, under portenom?
Då föllo de tre hjeltar in uti de Philisteers lägre, och hemtade vatten utu brunnenom i BethLehem, under porten, och båro till David; men han ville intet dricka det, utan utgöt det Herranom;
Och sade: Det låte Herren vara långt ifrå mig, att jag detta göra skulle; är det icke de mäns blod, som sitt lif vågade, och gingo dit?
Och han ville icke drickat.
Det gjorde nu de tre hjeltar.
Abisai, Joabs broder, ZeruJa son, var ock en ypperst ibland tre.
Han hof sin spets upp, och slog trehundrad, och var också prisad ibland tre;
Och den härligaste ibland tre och var deras öfverste; men han kom icke intill de tre.
Och Benaja, Jojada son, IsHails sons af storom gerningom, af Kabzeel, han slog tu de Moabiters lejon, och gick ned, och slog ett lejon i brunnenom i snötiden;
Och slog desslikes en grufvelig Egyptisk man; den hade en spets i sine hand; men han gick neder till honom med en staf, och tog den Egyptien spetsen utu handene, och slog honom ihjäl med sin egen spets.
Detta gjorde Benaja, Jojada son, och var beprisad ibland de tre hjeltar;
Och härligare än de tretio; men han kom icke till de tre.
Och David gjorde honom till sitt hemliga Råd.
Asahel, Joabs broder, är ibland de tretio; Elhanan, Dodo son, i BethLehem;