Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af sådana skäl har jag ansett, alt ökade anslag till krigsväsendet i vårt land i allmänhet icke vore för tiden behöflige eller ens lämplige, utan att man borde afvakta fixationen af en plan för national-försvaret i det hela, lämpad efter landets läge och oeconomiska tillgångar samt naturliga ställning inom politikens högre och allmännare synkrets, samt hemtad från grunder af djupare och mera genomgripande art, än dagens skiftande små-interessen, innan man utkastade dryga stats-utskylder, för hvilka ändamålet ofta vore lika ensidigt som obegränsadt och omöjligt att på sådant sätt uppnå.
Jag har ansett, att banan måste utstakas och dess mål förut bestämmas, innan man planlöst derå fortgår uti beviljandet af den ena dryga summan efter den andra.
Jag har ansett, att det tillhör Regeringen uppgöra och framställa ett sådant mål för Nationen, innan den af Nationen med skäl kan fordra beredvillighet till förnyade uppoffringar, för hvilka den icke ser någon grä:ns.
Jag har föreställt mig, att den enda sanna vägen till stadgande af förtroende emellan Regering och Folk vore en sådan öppenhet och ett sådant planmessigt förfarande af Regeringen, hvarigenom Nationen lemnäs möjlighet att bedöma och uttala, huruvida den finnér Regeringens planer öfverensstämmande med nationaliteten, d. v. s. med folkets lynne, önskningar, resourcer och förmåga att bära stats-utgifterna m. m.
Jag har ansett, att, så länge Regeringen icke med en sådan plan i sin helhet framträder, icke med en sådan öppenhet förfar, är det ett åliggande för Nationens Representanter att säga nej till de ökade anslagen, för alt dermed tillika gora Regeringen begripligt, att Nationen verkligen numera fordrar andra vilkor för ett fortfarande förtroende till sin Styrelse, än dem, denna Styrelse hittills, uti den inre Stats-förvallningen i allmänhet, motsvarat och hyllat, Nationen fordrar sparsamhet och ordning i handhafvandet af Statens medel; den fordrar sakkännedom och duglighet hos de sty - Slats-Utskotlets XJtlålande If.o so3. rande, jemte redbar vilja att förbättra samhälls-bristerna; den fordrar fullkomlig frihet från partisinne, ensidiga interessen och nepotism; den fordrar ohycklad hyllning åt sann medborgerlighet, yttranderätt och lagbundna frihet uti alla lofliga rigtningar; den fordrar upplysningens och. kunskapers befrämjande bland höga och låga; den fordrar ordning och stadga med full frihet till förkofran uti näringsiifvet; den fordrar plan-enlighet, consequence och verkställighelskraft i administrationen; med ett ord, den fordrar erkännandet af reformerande grundsatser i allmänhet samt vidtagandet af sådana reformer, som kunna förvissa om sann upplysning och uthållande energie, så väl hos Styrelsen, som hos dem, till hvilka Nationen måste lemna sitt förtroende att vid Riksdagarne föra sin talan.
Innan Styrelsen öppet erkänt dessa oeftergifliga vilkor för förtroendet, innan den verkliggjort detta erkännande genom någon eller några derifrån utgående handlingar och facta, har jag ansett det vara i högsta måtto orätt af nuvarande Representanter att, genom beviljande af ökade anslag, sätta, Stals-förvaltningen i tillfälle att ytterligare framskrida på den principlösa bana för utgifter och det planlösa fält för vexlande, hvarannan stundom neutraliserande Styrelse-åtgärder, som ty värr ofta utgjort sorgliga föremål för fosterlandsvännens betraktelser.
Det är af sådana anledningar, som jag ansett mig böra vägra min röst lill flere anslag på ordinarie Stat, och som jag nu reserverar mig emot de af Stats-Utskottet tillstyrkta extra anslag.
Till min vägran i detta hänseende har jag egt så mycket större skäl, som, på sätt synligt är af det förslag, hvilket nu af Utskottet blifvit afböjdt, marx med dessa anslag velat sammanknippa Stals-skulds-systemets införande, utan att erbjuda annan garantie emot detta vådliga systems alltför vanliga lätta missbruk, än de overksamma och svaga motstånds-elementer, hvilka förut kunna finnas uti vårt nu egande, af ålderdomens slapphet och nedtyngande former lidande representationssätt, hvarunder den andra Statsmakten, genom privilegii-interessets inverkan förmår i många delar åstadkomma hvad helst den önskar; ett förhållande och en sammanbindning, som å denna Statsmagts sida synes ntmärka ett vådligt sträfvande efter en så beskaffad magt-utvidgning i beskattningsväg, sorn ingalunda låter förena sig med Nationens conslitutionela interessen och med den oförvillade ädla och reiqx uppfattning af dessa interessen, hvilken utgör första oeftergifliga grundvalen för inbördes tillit, för - Siats-Utshotlets Utlåtande N.o io3. förtroende, och endrägt emellan Regering och Folk, samt Samhällets deraf beroende välgång och lugn.
Tersmeden har uti sistnämnde reservation instämt.
Herrar Falhem och Maechel hafva förklarat sig instämma uti Herrar Petrds oell TFcerns reservationer i de delar, som icke strida emot deras serskildt afgifne här nedan upptagne reservationer; sanutoif Riksdag^fullinägtjgen Hans Jansson från Elfsborgs Län.
”Jag har varit af den öfvertygelse, att Stats-Utskottet icke bör kunna föreslå R.
St. att anslå några utomordentliga medel till Försvars-Verket vid denna Riksdag, sedan man funnit, alt nära 4^0,000 Rrdrännu äro oanvände af de 2,870,000 R;dr, som Rikets Ständer vid sista Riksdag anslogo för detta ändamål, och ett utaf. de använde 2,44°>000 R:dr så betydliga beredelser bort kunna göras, att det icke vittnar 0111 någon god hushållning eller planmessig anordning, då, under en djup fred, så betydliga anslag ytterligare skulle behöfvas.
Att undfir det man försäkrar Nationen om de vänskapsfuilasta förbindelser med utrikes raagter, likväl låta antyda vådor för friheten, faror för sjelfständiglieten — framtida olyckor för Fäderneslandet, för att af enfalden uttaga någon ting i vårt fattiga land så oerhördt, som öfver 5i millioner R:dr Banco i anslag till den materiela delen af Försvars-Verket; utöfver hvad förut i i5 år varit vanligl, kan icke annat än förvåna den enskilde Riksdagmannen, och måhända afven uppväcka missnöje med dessa och dylika andra förhållanden i mången Svensk mans ärliga bröst.
Är det behof som vållar ett sådant handlingssätt, är sådant så mycket mer beklagligt, som enda säkra medlet att då afhjelpa det, vore opprigtighet emot Nationen.
Är det åter en i system bringad plan för att beskatta Nationen, som dylika hotelser, med samhällets upplösning eller förstöring, användas, så är sådant rent af förkastligt.
Jag gillar fullkomligt den sats: att man under fredens lugn bör ordna sina försvarsanstalter så, att man vid förefallande behof icke står obeväpnad och oberedd mot en antågande fiende; men jag ville äfven tro, att med de medel som till detta ändamål redan erhållits, så mycket bort vara uträltadt, att man icke den ena Riksdagen efter den andra underrättades derom, att, oaktadt allt hvad som gifvits, det likvid icke kunnat förekommas, att 'förråden äro tömda — flottan otjenstbar, personalen oöfvad.” Hvartill tjena då de. ansträngningar, som folket måste göra i detta afseende, då ändamålet med dessa ansträngningar icke uppnås?
— När man erhållit da Bih. lill Ii.
St. Prot. i83f.. /£ Sami.?. 1 Afd. 2 Band. 1 Häftet 9* Stats-Ulshotieti Utlåtande N;0 2o3. millioner man begärt för en gtbrg lill vissa bristers afhjelpande, så enty» das strax t derpå nya brister, lill hvilkas afhjelpande nya millioner hehöfvas, i åter sel kalladt extra anslag!
Hvad blir väl slutliga resultatet af allt detta?
Den som icke sjelf villigt blundar för erfarenhetens läror, tord* nogsamt inse de följder, söm deraf hittilldags uppenbarat sig, och således sluta, alt de hädanefter icke heller lära förändra natur.
Alltså! behöfves ännu flera millioner för vårt försvar, då må Rikets Ständer fråga: skall då vårt försvar under fredens lugn förtära våra krafter, så att vi till slut ingenting hafva att försvara?
Detta äro de skyldiga Nationen, hvars ombud de äro, och som de icke hafva rättighet att öfver förmågan beskatta; på några enskilda individers förespegiade vådor för samhällets bestånd, tinder det att ingen kan inse anledningen till dessa vådor. —.
Jag anser det således vara min pligt att afstyrka alla nya anslag i denna väg, del* på den grund, att de icke erfordras att nu anslås; dels derföre, att de utaf de vanliga anslagen kunna och böra bekostas; helst sedan Utskottet föreslagit Rikets Ständer att på ordinarie stat uppföra de 70,000 R:dr i årligl anslag, som vid sista Riksdag blefvo serskildt gifne ”intill denna Riksdag’', för Armeens materiel; och denna pligt blir ökad på grund af Rikets Ständers år i8a3 till Kongl. Maj':t allåtne underdåniga skrifvelse, angående 3:dje Hufvud-Titeln, hvarest, under åberopande af Nationens knappa tillgångar, bestämdt förklarades: ”att, för hvad i en eller annan del af elen militaira omfattningen i öfrigt kan finnas nödigt, tillgång borde sökas inom de redan varande anslagen för densamma
Så yttrade sig 1823 års Ständer; men hvad afseende sorn gjordes derpå, visade sig vid nästpåföljande Riksdag 1828, då åter öfver 3 millioner
Rtdr begärdes och gafs i extra anslag till Försvars-Verket.
Skulle man då nu kunna tro, alt, oaktadt dessa betydliga summor erhållits och an vänd Is, vårt Försvars-Verk likväl skall vara i det bristfälliga skick, att nu ytterligare 3 millioner erfordras till dess islåndsättande?
Eller är det ej sannolikare att förmoda, om dessa 3 millioner nu gåfvos, skulle vid en kommande Riksdag åter en lika om ej större summa erfordras, utom de vanliga Statsanslagen, som dessutom äfven alltid förhöjas.
En gång borde väl dock en gräns sättas för en dylik Stats-ceconomie.
Den, sorn känner verkliga förhållandet med folkets tillstånd i allmänhet, lärer icke förundra sig, om folket qvider öfver hvarje pålagd ny skattebörda; han lärer ick* jned förakt eller hånlöje afhöra den billiga klagan, som ofver allt förspörjes, i afseende på svårigheten att utgöra de förut redan nog hårdt tryckande utlagorne, och folkets önskan och behof af någon lindring deruti; Stats-Utskottets Utlåtande Ar:o io3. a7 hsn lärer icke benämna dem såsom fclkförvillare *— afvoge — icke fosterländskt sinnade — icke Svenske m. m., sorn höja sin röst för den fattigas sak, — som öppet uttala sanningens språk utan fruktan och utan smicker.
Men den, sorn ej känner, eller vill känna allmänhetens belägenhet, som, under njutningen af dagligt öfverflöd och daglig lyx, kanske knappt vårdar sig kasta en tanka till dessa sine fattiga likars belägenhet — det är icke underligt, om för honom några 100,000
R:dr synas som en bagatell, till hvars utgörande blott en ringa andel af hans öfverflöd utgår, då deremot, måhända, den fattiges sista skärf måste utpantas till betäckande af dess andel.
Men sådant anses af vissa medborgare såsom småsaker.
Jag har alltid varit af den tanka, att af Försvars-Verkets grundpelare, folkets trefnad och välstånd i allmänhet, samt belåtenhet med sina institutioner och öfrige förhållanden, hör vara en af de säkraste och förnämsta.
Ty deraf uppkommer kärlek til!
Öfverhet och Fädernesland, upplysning, frihetskänsla samt kraft och vilja att i behofvets stund våga allt för frihetens och sjelfstäudighetens försvar.
Men om folkets moraliska bildning hindras genom uraktlåtna undervisningsanstalter, och dess oeconomisk a förkofran motverkas och qväfves af näringstvång, vacklande lagar och successivt ökade skattebördor — då inträder motsatsen: missnöje, råhet, slafsinne och likgiltighet för hvilken herre man tjenar.
I sådant fall torde hvarken fästningar eller samlade stora matcriela förråd vara tillräckliga nit trygga samhället mot utländskt våld.
Jag tror och hoppas, att värt kära fädernesland icke skall komma i en dylik belägenhet; men icke dessmindre anser jag det vara min pligt, att öppet och oförtäckt uttala min mening i detta afseende, samt frimodigt erkänna den sanningen, att större delen af Nationen icke tål några förhöjda skatter, utan att i samma nion förlora i inre oeconomisk förkofran och framskridande.
Dessa äro mina skäl att afslå de begärda extra anslagen, och säkert «kall med mig hvarje för ordning och hushållning med allmänna medel allvarligt nitälskande
Svensk man anse sig höra neka till dem i deras helhet.
— Ty, sorn jag redan sagt: hvad förut är gifvet hade hort uträtta mera; större delen kan ännu umbäras, och det, sorn oundgängligen behöfves, på ett annat bättre sätt vinnas; en mindre kostsam fredsfot bör af Regeringen först beredas, innan Rikets Ständer anslå nya medel, hvilka Sfven då måhända torde bli öfverflödige; Nationen bör leranäs i ro, för • tt använda sina knappa tillgångar till inre förkofran, hvilken hittills hindrats af de betydliga uppoffringar, som den måst göra för försvaret, sorn Slats -Utskottets Utlåtande No 203.
. upptagil mer än dess verkliga årliga behållningar utgöra; inga nya anslag höra åt närvarande Administration beviljas,, så länge den visar sig med likgiltighet, eller måhända ett förnämt förakt, åhöra och tillbakavisa Folkets billiga fordringar på nödvändiga reformer i Adminislrationen och Försvars-Verket, samt ett bättre användande och hushållning med Statens medel — och som, för att icke straxt låta Nationen känna följderna af da stora anslagen, söker införa den olyckliga Stats-lånebanan, på hvilken man, en gång inkommen, troligen aldrig kommer ut igen, och hvarpå våra efterkommande skulle se sig med bundna händer nödsakade att slafva och träla för vår tids onödiga stats-lux och slöseri.
Jag reserverar mig alltså emot de nu tillstyrkta extra anslagen."
Vid åtskilliga punkter: af Prosten Astrand: ”Emot Utskottets förslag, att genom bevillning inom 5 år åstadkomma de medel, som för extra Stalsregleringen erfordras, reserverar jag mig, emedan jag anser detta blifva för de skattdragande alltför betungande.
Jag anser, alt dessa medel borde genom Riksgälds-Contoret anskaffas och betalas på sätt, som Utskottet för Conlorets öfriga skulder tillstyrkt
Äfven reserverar jag mig emot afstyrkande af 180.000
R:dr, som Utgifts-afdelningen för nya gevärs anskaffande föreslagit, emedan medlen äro nödvändiga, så väl i anseende till Försvars-Verkets behof, som i anseende till de med Ge vars-Fa c tor ier na ingångna Contract.
Äfven reserverar jag mig emot Utskottets afstyrkande af anslaget till nya skjul för canonjpllar.”
Härmed har
Doctor Ruus sig förenat; samt af Herr Falhem, E.: ”Emot Högloft.
Utskotttes beslut, hvarigenom ett extra anslag utaf 104,000 R:dr om året i fern år, eller afsammanlagdt 520.000
R:dr, blifvit tillstyrkt för Carlsborgs fästning, för fullbordandet af befästningen och bestyckningen utaf inloppet till Carlskrona, samt för Hufvudstadens befästande åt sjösidan, anser jag mig pligtig att mig vördsamt reservera; likasom, äfven emot Höglofl.
Utskottets beslut, att tillgångar lill bestridande af detta extra anslag skola beredas medelst bevillningens ökande.
Visserligen delar jag den mening, som ock vid voteringen inom Ulikottel gjort sig gällande och blifvit pluralitetens, nemligen: alt. bevillningen hellre bör ökas, än att, för nu ifrågavarande anslag, medel skulle beredas genom Stats-obligalioner och skuldsättning; en utväg, som, med afseende fästadt å dessa anslags natur och beskaffenhet, utan tvifvel vora Stats-UtskoUcls Utlåtande N.o 2o3. i högsta mätto obehörig och principlös.
Men då, uti min tanka, bevillningen endast i verkligt och högsta nödfall bör ökas, och ‘enär utaf det extra anslag, 2,820,000 R:dr, sorn Rikets Ständer vid förra Riksdagen beviljade, ännu vid årets början 686,0(9 ^:c^r 24 s^- 10 r:st- funnos i behåll; då likaledes under loppet af innevarande år å samma extra anslag 210,000 R:dr blifva alt tillgå, och då dessutom gamla passevolancefonden presterar en tillgång af några 100,000 R:dr, hvilken, åtminstone förskottsvis, kan för nu ifrågavarande utgifter disponeras och användas, samt följaktligen, för bestridande af dessa utgifter, mer än tillräckliga medel redan äro att tillgå uti samlade fonder; så håller jag, före det rättaste hade varit, att Utskottet tillstyrkt Rikets Ständer, att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t i Nåder, uppå de nu uppräknade, redan existerande tillgångar, äfven anvisa de utgifter, som Kongl. Majit, för de här ifrågavarande föremålen, i sin höga vishet pröfvar nödige.
Utskottet, i stället att omfatta denna utväg, beslntit tillstyrka Rikets Ständer, att med bevillning betacka ifrågavarande anslag, så vågar jag likväl tro, att dessa anslag både kunnat och bort undergå en ej obetydlig nedsättning, i följd af den grundsats jag redan haft äran yttra, att hevillningcn endast i högsta nöden bör ökas, och blott för så beskaffade utgifter* som verkligen äro oundviklige samt ovilkorligt nödvändige.
Utaf de tvenne anslag, sorn Utskottet tillstyrkt, synes mig icke något enda till sitt belopp ega denna egenskap af oundgänglighet och ovilkorlig nödvändighet.
Högloft Utskottet bar tillstyrkt ett anslag för Carlsborgs fästning af 5o,000 R:dr om året i fem år, eller af 25o,ooo Rldr; men då uti denna utgift ingenting mera är oundgängligen nödigt än det biträde, som genom etl extra anslag tarfvas för Pionier-Corpsens underhåll, så vågar jag tryggt hålla före, att den af Högloft.
Utskottet tillstyrkta årliga summan kan nedsättas till 3o,ooo Rldr, eller sarnmanlagdt i5o,ooo Rldr, inom hvilket belopp ändå tillgång bör finnas för de obetydliga materiel-kostnader, som kunna erfordras.
Enahanda är förhållandet med det anslag i rund summa af 320.000 Rldr, som
Utskottet tillstyrkt för fullbordandet af fästningsarbetet vid Carlskrona.
Uti denna utgift är också ingenting mera ovilkorligen behölligt, än det biträde, som genom extra anslag fordras, för arbetsfångarnes underhåll; och för detta behof tror jag det vara sörjdt med ett anslag af 15.000
Rldr om året, eller sarnmanlagdt 75,000 R;dr, likasom jag tror, alt en rund summa derutöfver af 25,000 Rldr bör vara tillräcklig för behofvet af bestyckning, i betraktande af den tillgång på gamla kanoner, som finans.
I afseende på det anslag af 10,000 R:dr om året i lem år, som Stals-Utskottets Utlåtande W. o 2o5.
Utskottet tillstyrkt för fullbordandet af försänkningsarbetet tid kodjupe*, så bar jag skäliga anledningar att tro, det detta ändamål kan vinnas med ett anslag, i ett för allt, af 4o,ooo R:dr.
— Det sammanlagde anslag af 5ao,ooo R:dr, som Höglofl.
Utskottet tillstyrkt, anser jag följaktligen kunna nedsättas till 290,000
R:dr, med en besparing af 23o,ooo R:dr, eller af 46,000 R:dr om året; en besparing, som ej är oväsendtlig, då utgiften i annat fall skulle beläckas genom den för Nationen så motbjudande utvägen att öka bevillningen.
Denna min reservation anhåller jag vördsamt måtte få åtfölja IIögloQ.
Utskottets Betänkande till Riks-Stånden.”
Vid frågan om anslag till Carlsborgs fästningsbyggnad^ Carlskronat befästning samt Stockholms avenaer till sjös: af Herr Maechel, som ansett större anslagssummor vara för dessa ändamål upptagne, än hvartill nödvändigheten påkallat.
Vid frågan angående Fyrbäkars nybyggnad och is tänds ät lan dc: af Herr Mcechel: ”Till befordrande af detta angelägna och, såsom handel och rörelse underlättande, på sitt sätt productiva ändamål hade jag trott, att ett årligt anslag, utöfver de medel, som för behofvet kunna finnas att disponera, varit af nöden.
Utskottets pluralitet har likväl icke medgifvit ett sådant anslag, utan i stället föreslagit, att till ändamålets vin* nande Rikets Ständer skulle autborisera Hans Maj:t Konungen att genom Förvaltningen af Sjö-Ärendena upptaga ett län.
Enär, till en successiv betalning af ett måttligt lån en, bestämd tillgång verkligen finnes och äfven blifvit anvisad, så skulle, i brist af andra tillräckiga medel, också jag i förevarande fall velat medgifva begagnandet af denna senare utväg, så framt förslaget icke inneburit tvänne, i min tanka, väsendlliga ofullsländigbeler, nemi : dels att icke summan, som får upplånas, blifvit till beloppet bestämd, och dels att icke föreskrifvet blifvit, det lånet skall uppbäras inom Riket.
Summans belopp må väl säga* vara inskränkt inom det maximum, som de tili ränta och amortissemeu» anvisade 9,333 R:dr 16 sk.
Banco medgifva — delta bestrider jag icke men om man ålnöjdes med att börja amorteringen med t. ex. 333 R;dr 16 sk., och räntan, hvartill dä återstod 9,000 R:dr, kunde betingas emot 3 procent, så skulle berörde maximum kunna uppgå till en summa af 000,000 R:dr Banco; -— biyf åter, med samma amortering, räntan betingad till 4 procent, så vore man i tillfälle att upplåna en summa af 225,000 R:dr, och blef den 5 proc., så skulle 180,000 R:dr kunna upplånas •— allt summor,' hvaraf jag, för mia del, hvarken skulle anse uågon på en gång Siats-Utskoticts Utlåtande N.o so3. nödvändig eller vilja medgifva upplånades.
Bestämdes deremot amorlissemenlet att forsta året utgå med t. ex. 3,333 R:dr 16 sk., då således lill räntans liqviderande återstod 6,000 R:dr, så kunde upplånas emot 3 procent en summa af R:dr 200,000. emot 4 dito dito —. i5o,ooo. emot 5 dito dito — 120,000.
Af de olika förhållanden, som sålunda visa sig kunna» uppkomma i lånebeloppet, i mon af de olika vilkor, som vid dess upptagande möjligen kunna betingas, har jag ansett en bestämmelse nödig af det skuldbelopp, man vill ikläda sig, på det att detsamma icke må blifva allt för stort och återbetalningen deraf ej allt för långsam, utan hellre en mindre summa upplånad, nöjaktigt till sitt ändamål använd och snart återbetald, sätta kommande Rikets Ständer i tillfälle alt bevilja nya medel, om så oundgängligen skulle erfordras;” samt af Herr Hemberg.
Vid frågan om anslag för lättade vattencommunicationer och andra allmänna arbeten: af Herr Maechel: ”För dessa behof anser jag, att åtminstone någon del af det begärda anslaget bort beviljas.” Af Herr Santesson, B. II.:
”Jemte det jag har instämt uti Herr Fri herre Palmstjernas reservation, anser jag mig böra serskildt fästa Rikets Höglofl.
Ständers uppmärksamhet vid angelägenheten deraf, att, likasom senast församlade Ständer funno nödigt stadga, det extra anslagen till så val fästningarne, som vattencommunicationer och strömrensningar, skulle fortfara ända till och med året näst före det, då den vid innevarande Riksdag uppgörande Statsreglering vidtager, i enlighet med hvilket beslut, följaktligen så väl för detta år, som i det oförmodade fall, att den nu fastställande Statsreglering ej skulle komma att vidtaga från och med år 1835, äfven för detta sistnämnde år 135,000
R:dr till de nämnde ändamål utgå, det af Rikets Ständer nu beviljande anslag för dessa behof mätte fastställas till en viss summa för hvarje år_, sorn den nu uppgörande Statsreglering kommer att gälla.
I annat fall skola dessa arbeten under det år, en blifvande lagtima Riksdag möjligtvis kommer att fortgå äfven på det6:te året, från och med «835, då, likasom fallet var åren i8a3 och 182g, stanna uti förlägenhet o#h afbrytas till så väl stort mehn för arbetets ulföring och bestånd, sorn •lörsta misshushållning för Staten." 3s Stats-TJtskoltds Betänkande N.o sof..
N:o 2o4- Ankom lill Exp.-Utsk. den i2Augusli.
Betänkande och Förslag, i afseende på Riksgälds-Contorets billof ifrån och med år i835 till och med är i83g.
(Rgs. A.) Jemlikt 53 §. i Regerings-Formen, tillhörer det Stats-Utskottet, bland annat, att äfven utreda och för Rikets Ständer uppgifva Riksgälds-Conto-T rets förvaltning, tillstånd och behof.
Förra delen af detta Utskottets åliggande, eller uppgiften om nämnde Contors Förvaltning och tillstånd, är redan fullgjord, genom Utskottets Rikets Ständer afgifne Berättelse, N:o 118, om förrättad granskning af Riksgälds-Contorets förvaltning ro. m.; och återstår således uppgiften på dess behof.
Med åberopande af Bilagan Litt.
C. till nyssberörde Berättelse, hvilken Bilaga innehåller en calcul öfver Riksgälds-Contorets inkomster och utgifter innevarande år 1834, samt, under förutsättning af Rikets Ständer* bifall till Utskottets förslag, N:o ig3, till liqviderande af Riksgälds-Contorets skuld vid sistnämnde års slut, i och för upptagne inrikes lån af allmänheten, får Utskottet nu framlägga följande förslag öfver meranämnde Coators behof ifrån och med år i835 till och med år i83g, nemi.:
Fem procents amortissement af Obligationer för upptagne lån af allmänheten, till ett calculeradt belopp, vid i834 års slut, af 2 millioner R:dr å 100,000 R:dr årligen, eller under fem år ... .
R:dr 500,000:
Två procent årlig Capitalafbetalning å Riksgälds-Contorets till Rikets Ständers Bank utgifne Obligationer å 4>400>000 R:dr, utgörande 88,000 R:dr årligen, eller för fem år . 44°>ooo: tillhopa amortissement