Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom allmänt inflytande af skog saf verkning en inom Jemtlands län torde företrädesvis förtjena anmärkas att jordens odling och fruktbarhet derigenom befrämjats.
Det är nemligen ett väl bekant förhållande, att, likasom brist på skog förorsakar jordens för växtligheten menliga uttorkning och aflägsnar erforderlig nederbörd, så förorsakar, å andra sidan, öfvert!ödet af skog en kyla och fuktighet, hvai’af växtligheten tillbaka!) alles.
Inom Jemtlands äldsta bygd omkring Storsjön lider landet visserligen icke af för mycken skog.
Man torde snarare kunna säga motsatsen, helst om man skulle döma af de ganska höga trädvaruprisen, hvilka dock mindre äga sin grund i skogsbrist, än i höga arbetspris.
Andra trakter af Jemtland gifvas dock—och dessa äro de vidsträcktaste — der ännu kan sägas vara rik tillgång, om icke öfverflöd på skog.
Jemtlands från Östersjön och stapelort aflägsna läge lemnar icke tillfälle att närmare beräkna exporten af skogsprodukter hvarken i qvantitet eller penningar.
Att denna export likväl är ganska betydlig utefter o Ljusnans, Ljungans, Indalselfvens och Angermanelfvens floddalar samt snarare i till- än aftagande, i den mån bifloderna upprensas, kan emellertid med visshet sägas. Enligt de upplysningar, som meddelades FinansKomitén, hade redan år 1859 omkring 500,000 R:dr blifvit af enskilde bekostade på strömrensningar inom länet under de nästförutgångna 25 åren; och dessa arbeten fortsättas alltjemt.
Svedjande förekommer visserligen här och der, men icke till någon större betydenhet.
Endast ofullständiga upplysningar hafva kunnat erhållas öfver antalet skogseldar, som under perioden inträffat.
Sedermera utfärdadt påbud om rapport i hvarje sådan händelse torde för framtiden tillåta noggrannare redogörelse.
Enligt hvad emellertid blifvit uppgifvet, hade år 1856 endast 2, år 1857: 3, år 1858: 4, år 1859: 6 och 1860 åter endast 2 skogseldar förekommit, af hvilka en år 1858 i Herjeådalen utbredt sig på omkring 2,000 tunnland, men alla de öfriga varit af ringare, oftast mindre än 100 tunnlands omfång.
Deras uppkomst tillskrifves allmännast vallhjon och vägfarande, af hvilka de förra, i synnerhet då kreaturen mycket besväras af yrfän, antända stora stockeldar, som föga aktsamt vårdas; likasom formän föga akta på de eldar, som under hvilostunderna af dem uppgöras vid vägen.
Inom länet finnes intet glasbruk, obetydliga och få tegelbruk, ingen pottaske- eller hartstillverkning, obetydlig salpetcrberedning samt tjäru-, beck- och kalkbränning knappast motsvarande ortens behof.
Kolning verkställes hufvudsakligen för Huså kopparverk samt för Rönnöfors och Ljusnedals jernbruk, begge med ringa tillverkningsbelopp.
I intetdera af dessa eller dylika hänseenden kan skogsförbrukningen sägas vara af betydenhet i förhållande till skogstillgången.
Icke heller förtjenar i detta hänseende antalet getter — den fattiges bästa kreatur — någon ogillande uppmärksamhet.
Eldstädernas och stängselsättets beskaffenhet förorsakar utom allt tvifvel den största skogsförödelsen.
Visserligen äro skogsprodukter i stigande pris samt i trakten omkring Storsjön och på några andra ställen ganska dyra; men det är mindre sjelfva veden än arbetet, som stigit.
Torftägt, stenkol eller andra surrogater för skogsbränslet förekomma ej inom länet.
Taiib.
N:is5o. G. ]j) Bofdjurs utödande.
Tabellerne 5 och 6 redogöra för antalet dödade rofdjur och af rofdjur dö dade husdjur, så vidt dessa förhållanden kunnat utredas.
Annu under ifrågavarande period hade hvarje tingslag för sig ordnadt om skottpenningar och hvad härmed äger sammanhang.
Numera är detta en länets gemensamma angelägenhet.
Tab. N:o 7. E) Bergs- och brukshandtering samt F) Fabriker, manufakturer och handtverk.
Den summariska redogörelsen för dessa ämnen lemnar tab.
Bland bergshandterings-inrättningar intaga Gustafs och Carlbergs kopparverk på sluttningen och vid foten af Areskutan ett högst betydande rum, mindre likväl för qvantiteten af den dervid under perioden tillverkade koppar, än för dennas utmärkta beskaffenhet och den betydliga tillverkning, som förmodas kunna åstadkommas, sedan bolaget, som nu äger detta verk, hunnit fullborda de dyra och med stor omsorg anordnade nya inrättningar af vask- och bokverk, hvilka under perioden blifvit påbörjade och till någon del nu äro färdiga Jemtlands län.
Fabriker och handtverk.
Varnforsling och andra binäringar.
19 att bringas i verksamhet.
Man hoppas att i den närmaste tiden kunna uppbringa tillverkningen från 1,000 å 1,200 centner till 5,000 centner och till och med fördubblandet af sistnämnde qvantitet anses icke vara ett aflägset mål.
Vid Trondhjemsfjorden i Norge har kopparverket sin närmaste och naturliga stapelort, derifrån ock, om en högt drifven koppartillverkning skulle sådant fordra, coaks, såsom brännmateriel — ännu nyttjas och behöfvas endast trädkol — skulle kunna införas utan öfverdrifven kostnad, helst sedan den nya kommunikationsled, som snart öppnas, både förkortat våglängden och öfvervunnit de starka lutningar, hvaraf gamla vägen öfver fjellryggen besväras.
Rönnöfors jernbruk, det enda inom provinsen Jemtland, förädlar hufvudsakligen myrmalmer och har lyckats att deraf bereda ett för smidbarhet och seghet ganska utmärkt stångjern, som har god afsättning till högt pris så inom Jemtland som på Norge.
Det är att beklaga, att denna tillverkning, för hvilken rika malm- och koltillgångar finnas, ännu icke kunnat uppdrifvas till ett ortens stigande behof motsvarande belopp, ån mindre utvidgas till fabriksmessig tillverkning af behöfliga och lifligt efterfrågade åkerbruksredskap.
Att fabriks- och manufaktur-produktionen samt handtverkerierna inom länet i allmänhet icke ens motsvara ortens behof, än mindre lemna öfverskott för utförsel, är en helt naturlig följd af de höga arbetsprisen och de öfverdrifna transportkostnaderna så väl för råämnen, hvilka från andra orter behöfde förskaffas, som för de förädlade varor, hvilka skulle kunna dit föryttras.
Inom vissa trakter af länet kan skogsafverkning en snarare betraktas såsom hufvudnäring än binäring.
Icke blott dessa trakters egen befolkning, utan äfven arbetsfolk från öfriga delar af länet samt vida aflägsnare landsorter tillströmma i hundrade- till och med tusental till floddalarne, der genom betingsarbeten en karl med häst kan genom bjelkhuggning och utdrifning dagligen under vinter- och vårdagarne förtjena ända till 8 å 10 R:dr.
Det är dock ett tungt arbete, ofta förenadt med försakelse i skogsmarkerna af bostäder och andra beqvämligheter; och då under sådana förhållanden lefnadskostnaden derjemte blir mycket hög, torde behållningen af de höga arbetsförtjensterna i allmänhet föga öfverstiga hvad med mindre ansträngning och bättre vårdad helsa under vanligt arbete kan förvärfvas.
Till en af de mest framstående binäringarne är att hänföra varufor slingen till och från de aflägsna Östersjö- och Nordsjökusterna.
På denna varuforsling nedläggas årligen högst betydliga dagsverken och dragkrafter, som för jordbruket och öfriga näringar gå förlorade; och fastän transportkostnaden är otroligt dyr — den betalas vanligen med 1,25 å 1,50, stundom 2 R:dr per mil för ett enbetslass om högst 40 lispunds vigt — visar det sig likväl, att allmoge, som sysselsätter sig med varuforslingen, i allmänhet befinner sig i vida sämre vilkor, än de, hvilka uteslutande egna sig åt skötandet af sitt landtbruk.
Varuforslingen alstrar håglöshet för jemnt arbete, förslappar tillsynen öfver jordbruket, fördyrar lefnadskostnaden, demoraliserar folket, utsliter dess kläder, dragare och fordon, förspiller gödseln på landsvägen och lemnar, när allt noga räknas, dålig behållning.
För Jemtlands framtid är det en lifsfråga att vinna lättade kommunikationer med kusterna.
Till elen Norska är målet snart uppnått.
Till den Svenska måste uppnåendet med all kraft bedrifvas, så vida Jemtland icke skall återhållas i sin utveckling och tvingas att helt och hållet öfverflytta sin rörelse på Norge, äfven då sådant eljest icke vore af naturliga skäl påkalladt.
Ett väl utarbetadt förslag till ny kommunikationsled emellan Bräcke i Jemtland och Sundsvall, förmedelst ny landsväg till Torp i Medelpad, derifrån kanalisering af Ljungan till Stöde och slutligen omkring 2-1 mil jernväg till
Sundsvall blef mot slutet af sista femårsperioden underställdt Eders Kongl.
Maj:ts nådiga pröfning, men ansågs då, i anseende till riksdagens snara afslutande, icke kunna öfverlemnas till Rikets Ständers behandling.
Till binäringar kunna vidare räknas kolning till bruken, jagt och djurfångst, fiske, bössesmide, tillverkning af tobakspipor af jernbleck samt tobaksdosor af messing, salpeterberedning, tillverkning af laggkärl, tegelslageri m. m., samt till husslöjd: ullspånad och tillverkning af vadmal, golfmattor, klädningstyger m. m. 20 Jemtlands län.
Fiskodling.
Enligt de upplysningar, Hushållnings-sällskapet för år 1860 införskaffade, beräknades den samma år foryttra.de tjäder (tupp eller höna) räknas för 3 och en orre för 2 hjerpar.
Fisket bedrifves allmänt i de många vattendragen och lemnar ett ganska väsentligt bidrag till folkets föda.
I synnerhet är det i Ströms mer än 12 mil långa vattendal samt i Frostvikens fjellsjöar, som fisket af öring, rör och harr m. fl. utmärkta fiskslag såsom väsentligare näring idkas, ehuru på senare tider mindre än fordom, då saltad fjellfisk utgjorde en betydlig handelsartikel på Ströms vintermarknad.
Det var då ett allmänt bruk, att bonden med eget husfolk och legda arbetare lemnade hemmet för att flera veckor idka fiske i 10 till 20 mil aflägsna vattendrag, hvilket ansågs fullt lika angeläget som någon annan del af hem mansbruket samt till och med föredrogs detta.
Hågen och förtroendet för landtbruket samt de höga arbetslönerna hafva emellertid mer och mer förändrat denna sed.
De åtgärder, hvilka Iiushållnings-sällskapet under perioden vidtagit till befrämjande af fiskodling, hafva blifvit gynnade af den tillfälliga lyckan, att en man, C. Byström, lika kunnig som nitisk, egnat hela sin tid åt detta ämne.
Inflytandet af hans verksamhet faller inom en senare period och skall otvifvelaktig! blifva af stor betydelse, helst sedan Byström, för närvarande understödd med Byzantinskt resestipendium, hunnit i andra länder, der fiskodling gjort stora framsteg, förvärfva vidare insigt och erfarenhet i denna hushållsgrens praktiska utöfning.
Bössesmidet har sedan åldriga tider varit en till viss konstfärdighet uppdrifven binäring i en trakt af länet.
Så ock tillverkningen af tobakspipor och tobaksdosor, hvilka finna afsättning äfven utom länet och i synnerhet spridas till Stora Kopparbergs län samt vittna om ganska stor arbetsskicklighet. öfriga binäringar äro af föga betydenhet samt snarare i af- än tilltagande; och eldigt min tanke är detta ej att anse såsom någon olycka, minst i ett land, der, såsom i Jemtland, hufvudnäringarne, jordbruket och boskapsskötseln, lida brist på arbetskrafter.
I regeln tror jag ock att hvarje försök att på konstlad väg uppmuntra näringar i allmänhet och binäringar i synnerhet snarare skadar än gagnar icke minst dem, hvilkas väl man vill befrämja.
Bränvinsbränning har åren 1856, 1858, 1859 utöfvats vid 2:ne ångbrännerier, åren 1857 och 1860 vid allenast 1.
Lägsta tillverkningen var år 1857, endast 9,688 kannor; 1856 tillverkades 20,080 kannor; 1858: 28,433 kannor; år 1859: 31,507 kannor, men år 1860 icke mindre än 81,528 kannor.
De föregående åren hade behofvet blifvit fyldt från andra orter.
Den tilltagande tillverkningen betecknar mindre någon ökad förbrukning, än att jordbruket lemnat ökade öfverskott, hvarigenom tillförsel från andra orter kunnat in o skränkas.
Åtgången af bränvin jemförd med folkmängden företer i Jemtland en förbrukning af omkring
IIkanna för person, då jemförelsen för hela riket deremot anger 2- å 3-dubbel förbrukning.
Huru skeft man bedömer en landsort, då man uppskattar dess vigt efter de statsinkomster, hvilka derifrån direkt utgå, bevisas, om sådant eljest vore nödigt, af förhållandet med bränvinsbränningen.
Denna lemnade år 1857 en skatt af 4,834 R:dr, men året 1860 af mera än 50,000 R:dr.
Det förekommer emellertid lyckligtvis ingen anledning att antaga, det Jemtland året 1860 lemnade högre bidrag till statsverkets inkomster af bränvinstillverkningen, än något af de föregående åren.
På samma sätt bidrager ock Jemtland till statens tullinkomster, äfven om dessa vid Dufeds- och Funäsdalens tullkamrar äro ringa.
De ojemförligt största tullpligtige varupartier, som här förbrukas, hafva ökat tulluppbörden i Sundsvall och Stockholm, kanske äfven Calmar och Ystad, o. s. v. Ett hårdt yttrande angående Jemtland inom något riksstånd under någon del af de senaste riksdagarne har föranledt dessa erinringar, hvilka eljest kunde och till och med borde vara öfverflödiga.
Vägdelning.
Fulländade och under arbete varande vägar. 21 4.
KomsuuiiikatioEis-aiistalter oell varnbyten. A) Landkommunikationer.
Ehuru rikt på stora och segelbara vattendrag, har Jemtland ännu sina Tab. N:o förnämsta och hufvudsakligaste kommunikations-anstalter i landvägarne.
Dessas hela längd, längden af de med skjutsstationer försedde m. fl. omständigheter, om hvilkas utredning är föreskrifvet, innefattas i tabellen N:o 8.
I förhållande till länets vidd äro befintliga vägar alltför få.
Genom länets norr om Östersund belägna del på en sträckning af omkring 20 mil finnes icke en enda väg i ostlig och vestlig rigtning emot kusterna, hvarföre minst en ny väganläggning af omkring 12 mils längd derstädes är ett allmänt insedt behof; men i förhållande till hemmantalet är väghållningen redan ett synnerligen tungt onus.
Vedels mil belöper på hvarje mantal.
Ganska stora arbeten hafva emellertid blifvit nedlagda för de backiga vägarnes omläggning och på vägarnes underhåll.
Vägarnes beskaffenhet i allmänhet torde ock kunna sägas vara ganska god, och ökad beredvillighet bland länets innevånare att förbättra sina vägskiften kan efter detta motses, sedan nästlidne år en ny och för hela Jemtland gemensam vägdelning blifvit tillvägabragt, hvarigenom en hvar i möjligaste mån fått sitt vägskifte närmare bostaden.
Förut gafs exempel, då hemmansägaren hade ända till 9 å 10 mil till sitt vägskifte.
Inom Herjeådalen är gemensam vägdelniyig beslutad, men ännu icke genomförd.
Den hittills ojemna vägdelningen derstädes tillåter icke strängt utkräfvande af tillbörligt underhåll, synnerligen hvad angår den nyanlagda vägen genom Hede tingslag till Norska gränsen.
Denna väg, som i sista femårsberättelsen omförmäldes såsom afsynad, blef emellertid först godkänd åren 1856 och 1857.
För en vägsträcka till en del öfver fjellen emot
Norge af mera än 9 mil utgick statsbidrag med endast 29,175 R:dr.
Den fattiga och fåtaliga allmogen betungades öfver höfvan med detta vägarbete och afsyningen mäste derföre med stor skonsamhet verkställas.
Följderna af arbetets klena utförande visa sig redan i omöjligheten för folket att underhålla vägen i någorlunda försvarligt skick, förr än en grundlig omarbetning blifver utförd.
Statsanslaget för den Svenska sidan uppgick också endast till omkring 3,000 R:dr per mil, då Norska anslaget för fortsättningen på andra sidan gränsen skall hafva öfverstigit 20,000 R:dr milen.
Vidare äro under sista femårsperioden af slutade: -T ° a) Vägomläggning på åtskilliga ställen inom Undersåkers och Are socknar, med statsbidrag af 33,337 R:dr 50 öre; b) Den s. k.
Grubbkälsvägen, öster om Stoi’sjön, mellan Bergs och Hackås socknar, med en beräknad omläggningskostnad af 37,428 R:dr, hvartill statsbidrag utgått med 28,050 R:dr; c) Ombyggnad af åtskilliga broar å den s. k. Carl Johansvägen öfver Jemtlandsfjellen till Norge, hvartill statsanslag utgått med 25,350 R:dr; d) Vägförbättringar i Ragunda tingslag, utan allt statsbidrag, för en kostnad af 5,269 R:dr; e) Ny bro öfver Hårkan, byggd af Liths tingslag med en kostnad af omkring 10,000 R:dr, också utan statsbidrag.
Under perioden 'påbörjade, men vid dess slut ännu icke fullbordade vägarbeten äro: 1.
Den nya väg- och vattenkommunikationen mellan Bräcke och riksgränsen, som, understödd med statsanslag af 244,500 R:dr, innevarande sommar skall öppnas för allmän trafik; 2.
Omläggning af vägen emellan Krångede och Gisselgård i Ragunda, hvartill statsanslag genom Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 18 Mars 1856 beviljades med 4,000 R:dr; 3.
Omläggning inom samma tingslag af vägen emellan Bispgårdens gästgifvaregård och gränsen mot Ångermanland, med ett nyssnämnde dag i Nåder beviljadt statsbidrag af 5,900 R:dr; samt 4.
Reparation af Badsjösundsbron i Undersåkers tingslag, hvartill Eders Kongl. Majit den 9
Mars 1860 täcktes i Nåder bevilja 8,840
R:dr såsom statsanslag. 22 Jemtlands län.
Ångbåtar.
Postverk.
Utom det dryga vägunderhållet sommar- och vintertid har länet också att underhålla flera dyrbara broanläggningar samt icke mindre än 13 färjesund i Jemtland och 2 i Herjeådalen.
Så väl bro- som färjepenningar uppbäras enligt fastställda taxor; men oberäknadt dessa afgifter, som färjemannen vid sunden åtnjuta, uppgår Jemtlands af hemman utgående bidrag för färjeroddens uppehållande till mera än 1,000 kubikfot korn årligen.
Huru mycket broarnes underhåll kostar för år har jag ej fått noggrannt utredt, och denna kostnad är naturligen underkastad stor omvexling, i den mån broar behöfva ombyggas.
Någon närmare upplysning meddelas dock här nedan i sammanhang med redogörelsen för kommunalutskylder.
Vägpenningar erläggas endast å de båda genom Jemtland och Herjeådalen till Norge gående fjellvägar och motsvara ungefärligen årliga underhållet af samma vägar, de många broarnes underhåll undantaget.
På den allmänna landsvägen genom Jemtland af nära 25 mils längd torde finnas omkring 50 grindar; varande antalet grindar å allmänna lands-, härads- och sockneväearne tillsammans uppgifne till 218 st.
I hela Jemtland är gästgifveriskjutsen upplåten på entreprenad för provinsens gemensamma räkning, hvarigenom alla skjutsskyldige hemman, efter skattetalet vidkännas lika afgifter, hvilka också här nedan närmare omförmälas.
Denna gemensamhet så i skjuts- som gästgifverihållning m. fl. allmänna onera har endast kunnat tillvägabringas genom den för Jemtland af ålder bibehållna landstingsinstitutionen.
Herjeådalen åter hade under femårsperioden dels reserv-, dels entreprenadskjuts.
Postskjutsen från Östersund dels till Bräcke, dels till Wemdalen, dels, en gång i veckan, till Norska gränsen, bestrides af posthemman; i öfrigt deremot hufvudsakligen på entreprenad, undantagsvis genom gästgifv eriskjuts.
Kronobrefbäringen, ordnad i sammanhang med gästgifveriregleringen, ombesörjes af skjutsentreprenörerna, utan särskild godtgörelse, medelst s. k. kurs, då angelägna embetsbref skola fortskaffas.
Endast undantagsvis förekommer på några få ställen särskild kronobrefbäring, men af ringa betydenhet.
I allmänhet fortskaffas embetsbrefven med den allmänna posten.
Angående varuforslingens beskaffenhet och inflytande samt Jemtlands trängande behof af en förbättrad kommunikation med Östersjöhamn har jag redan i det föregående yttrat mina åsigter.
B) Sjökommunikationer.
Föga är att säga om Jemtlands sjökommunikationer under den sista femårsperioden.
En ångbåt på Storsjön för allmänhetens betjenande, men utan regelbundna turer, och en annan pa Kallsjön, Huså kopparverk tillhörig och för dess behof använd, utgjorde hela ångflottan.
Nu finnas dessutom 4 nya ångbåtar anskaffade för underhållande af personal- och godstrafik utefter den nya kommunikationsleden emellan Bräcke och riksgränsen.
En af dessa ångbåtar befar Anjasjön, omkring 1,500 fot öfver hafvet.
Upprensning af vattendrag för trädvarufiottning verkställes årligen, men utan statsbidrag.
Kanaler finnas ej.
Jemte postkontoret i Östersund hafva under perioden funnits inom länet Are, Wemdalens och Funäsdalens postexpeditioner, den sistnämnde öppnad 1856; hvarförutom nya postgångar hvar 14:de dag blifvit öppnade: år 1856 till Frostviken och år 1859 emellan Österåsen i Bergs socken samt Kårböle i Helsingland.
Under femårsperioden har länet icke haft någon telegraf.
Att sådan nu är under anläggning emellan Östersund och Sundsvall utgör en ytterligare anledning till varm undersåtlig' tacksamhet.
Cj Sjöfart och handel.
Af Jemtlands läge och hvad här förut redan är anmärkt följer, att någon nämnvärd sjöfart inom länet icke är att omförmäla.
Ehuru jag enskildt har mig bekant, att åtskilliga länets innevånare äga större och mindre andelar i så väl seglande som ångfartyg, hvilka befara saltsjön och hafva sina hufvudredare i kuststäderna, antager jag likväl, att dessa fartyg, annorstädes uppgifna, icke böra blifva föremål för berättelsen om Jemtland.
Om antalet handlande så i Östersund som på landet lemnar bifogade tab.
N:o 9 upplysning.
Landthandel.
Handel med Norge. 23 Det bekanta förhållandet, att Jemtlands allmoge fordom allmänt egnade sig åt en ganska vidsträckt handelsrörelse äger icke mera rum.
Först mot slutet af förra seklet fick Jemtlands enda stad sina privilegier, och knappast 20 år hafva förflutit sedan denna stad blott hade en handlande, som kunde anses af sin rörelse hafva god utkomst.
Tull-lagstiftningen, så olik den Norska, anvisade handelsvägar öfver fjellen, hvilka icke kunde bevakas.
Ofta hemsöktes
Jemtland af missväxter, jordbruket betraktades såsom en föga pålitlig handtering, och nästan alltid var Jemtland i behof af främmande spanmål.
Behofven måste fyllas, varubytet underhållas; men den förmedlande verksamheten af en ordnad handelsrörelse saknades.
Det var en naturnödvändig följd af dessa förhållanden, att allmogen sjelf måste vidtaga vidsträckta handelsresor, och bonden blef både köpman och lurendrejare.
Ingenstädes inom Sverige torde några årtionden hafva åstadkommit fullkomligare omskapning af förhållandena, än inom detta län.
Staden Östersund räknade vid femårsperiodens slut 28 burskapsägande köpmän, af hvilka likväl endast omkring hälften utöfvade handteringen; men dessa idkade en ganska stark handel samt hade god utkomst.
Flera taxerades, oaktadt de orättvisa bevillningsgrunderna, för en inkomst af ända till 2,500 R:dr, visserligen för låg i förhållande till den verkliga, men ändock förtjent af uppmärksamhet vid jemförelse med bevillningstaxeringen i andra och vida större städer.
Sedan bevillningsprocenten med innevarande år blifvit rättvis, saknas här ej exempel på uppskattning till 8 och till och med 10,000 R:drs inkomst af en handelsrörelse.
Afven landthandeln, i stället att förut vara allmän, har blifvit ett särskildt yrke, koncentreradt på jemförelsevis få händer; och det gifves nu flera landthandlande, sorn för denna sin rörelse taxeras högre, än de första minuthandlarne i många städer.
Att ännu en och annan bonde och till och med drängar sysselsätta sig med handel, utan att vara såsom landthandlande anställde, är visserligen en sanning; men den fordna regeln utgör nu undantag.
Tack vare senare tiders upplysta och rättvisa förändringar i tullagstiftningen, genom hvilka den lofliga införseln blifvit möjliggjord, kan det förr så vanliga lurendrejeriet och tullförsnillningen på gränsen sägas hafva upphört.
Specifika uppgifter öfver handelsrörelsen med Norge hafva blifvit infordrade från Dufeds tullkammare i Jemtland samt Funäsdalens tullkammare i Herjeådalen.
De betydligaste exportartiklarne hafva i medeltal för år utgjort:
Boskapskreatur från Jemtland 350 st.
Garkoppar från Jemtland . 260 Sk<ä » Herjeådalen 129 » Stångjern » d:o 58 » Smör från Herjeådalen » Herjeådalen 115 » » Jemtland 2,250 » Manufaktursmide från Herjeådalen 65 »
Ost » eko 120 » eko Yxor från Jemtland... . 3,338 st. » Herjeådalen 150 » eko Liar » d:o . 1,945 » Renkött från eko 860 » d:o Skyfflar » d:o . 2.914 » » Jemtland 70 » d:o Plogsmide» d:o 277 L&.
Fårkött » Herjeådalen 330 » d:o Spik » d:o . 2,257 » Skinn:
Har- från Jemtland 360 st. d:o andra slag » d:o ... . 1,000 )> Get- » d:o 2,100 » Stål från Jemtland . 366 » Får- » eko 150 » Messing från Jemtland .. 248 Börande likväl här anmärkas, att en stor del af manufaktursmide!, äfvensom stål och messing, antagligen förskrifver sig från andra orter och endast transito passerat Jemtland.
Oberäknadt utländska varor, hvilka dels tullfritt, dels emot tull blifvit införda och ibland hvilka förnämligast äro tobak och specerier, har importen af Norska alster hufvudsakligen och i medeltal för år utgjorts af följande varor och qvantiteter: 24 Jemtlands län.
Bränvinsminntering och -utskänkning.
Torr fisk 15,800 Ltt.
Skinn- Kanin- 369 Sill 5,476 T:r.
Råg (egentligen endast år 1857: