Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
7 Lules tillika med i anledning deraf inom Eiks-Stånden afgifna yttranden öfver fyrfaldiga framställningar i ämnet af enskilde motionärer. o O I anledning af de emot det af Kongl. Maj:t uti nyssbcrörde nådiga Proposition framställda förslag om ekplanterings-hagars anläggande gjorda anmärkningar, yttrade nämnde Utskott, bland annat, att, då Staten genom fri öfverlåtelse till jordegaren af vexande ekar nu och för framtiden afsade sig den betydligaste och derjemte säkra tillgång af ekvirke för flottans behof, som Staten egde, en skyldig omtanka för rikets sjelfbestånd och möjligaste minsta beroende af utländningen under kommande tidehvarf otvifvelaktig^ påkallade att detta vigtiga behofs framtida fyllande icke öfverlemnadas åt slumpen allena; att Utskottet icke kunnat dela motionärens yttrade förmodan att ekträdet 200 år derefter möjligen kunde vara för flottans behof oanvändbart till följd af nya uppfinningar, enär sednare tiders försök att af jern allena sammansätta fartyg vid praktiskt användande undertrycktes af det större äfventyr, som med begagnandet af sådana fartyg vore oskiljaktigt, då den minsta läcka, som ej genast upptäcktes eller genast kunde botas, oundvikligen droge skepp och besättning till hafsbotten; att Utskottet derföre funne sig lika iitet behöfva befara att ekvirke efter 2:ne seklers förlopp skulle å rikets skeppsvarf betraktas bland umbärliga byggnadsmaterialier, som att Sverige med bevarad sjelfständighet och oförändradt läge emellan 2:ne haf, då skulle finna sig i saknad af en flotta; att Utskottet ansåge ekplanteringar, uppå allmän bekostnad samt under publika auktoriteters uppsigt verkställde, med ledning af de anvisningar erfarenheten och andra länders försök lemnat, vara ur politisk synpunkt riktiga och icke böra försummas, om än vinsten deraf tillfölle efterkommande allena; samt att Utskottet, på grund af verkställd beräkning förmodade att kostnaderna för ekplantering för Statens räkning under omsorgsfull och ändamålsenligt organiserad förvaltning deraf skulle icke blott småningom återgäldas genom inkomst af bete, ollonskörd och mindre dugliga träds successiva utgallring till afsalu, utan ock nära nog betäckas vid den slutliga upphemtningen af moget virke, som efter 160 å 200 års förlopp vore att förvänta, hvarför Utskottet ansåg en sådan planterings-anstalt jemväl i ekonomiskt hänseende blifva med Statsverkets nytta förenlig, och blef, med bifall till hvad Utskottet i frågan hemställt, af Rikets Ständer vid nämnde riksdag beslutadt att till Kongl. Maj:ts nådiga godtfinnande öfverlåta att för ekplantering, helst i rikets sydliga delar,
använda 25,000 tunnland dertill tjenlig, nära sjöfarled belägen jordegendom, hvartill borde väljas sådana kronoparker, kungsgårdar och kronoallmänningar, som uppfyllde berörde vilkor, och vore eller blefve, efter kontrakts eller förläningsrätts tilländalöpande, disponibla; hvarom underdånig skrifvelse, på sätt Kongl.
Maj:ts förevarande nådiga Proposition omförmäler, af Rikets Ständer afläts den 19 Augusti 1829. 8 Slats-Litsliollels Utlåtande JV:o 74.
Sedan anledningen hvarföre Kongl. Maj:t i nåder funnit
Sig icke böra till verkställighet befordra det af Rikets Ständer vid 1823 års riksdag fattade beslut. i afseende å ekskogarnes upplåtande åt jordegarne således blifvit uudanröjd, fann Kongl. Maj:t godt att, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers i ämnet fattade ocb för Kongl. Maj:t uti underdåniga skrifvelser den 19 Augusti och 17 September 1829 tillkännagifna beslut, genom Kongl. Förordningen den 17 Oktober 1830 i nåder medgifva rättighet för egare af kronoskattehemman, beru, stade säterier och stadsjord af kronoskatte natur att förvärfva sig fri dispositionsrätt öfver den å deras egor vexande ekskog.
Derigenom hade väl Staten, såsom ofvanbemälde Utskott yttrat, afsagt sig sin betydligaste och derjemte säkra tillgång af ekvirke för flottans behof; ;— men det i afseende å jords upplåtande till ekplantering af Rikets Ständer meddelade beslut, innefattade ock erforderlig säkerhet att den särdeles vigtiga angelägenheten att erhålla tillgång å berörde trädslag för flottans behof blifvit på ett för framtiden betryggande sätt ordnad.
Med hänsyn härtill och då de af ofvanbemälde sammansatta Utskott uttalade åsigter synas Utskottet välgrundade, har Utskottet, sorn uti sednare tiders erfarenhet i skeppsbyggnad för krigsbruk och den tilltagande svårigheten att erhålla derför tjenligt virke, funnit ökad anledning instämma i nämnde yttranden, ansett de vid frågans behandling nu yppade flerfaldiga betänkligheter icke behöfva bemötas i vidsträcktare mån, än att Utskottet funnit det af sakkunnige, män, efter verkställda noggranna undersökningar af nämnde egendoms jordmån och läge samt egornas beskaffenhet, uttalade omdöme att egendomen vore för ekplantering synnerligt lämplig, böra ä detta hänseende, enär något annat förhållande icke blifvit ådagalagdt, förtjena vitsord; hvadan Utskottet, med afseende jemväl å de uti högstberörde nådiga Proposition anförde öfriga förhållanden, vördsamt tillstyrker Rikets Ständer att för sin del medgifva det Leckö kungsgård med tillhörande hemman och lägenheter samt inventarier må, på sätt Kongl. Maj:t behagat i nåder föreslå, från och med den 14 Mars 1861 för Kongl. Maj:fs och Kronans räkning användas till ekplantering och för sådant ändamål vid nämnde tid ställas under förvaltning af Skogs-styrelsen, med bemyndigande för denna, att afyttra de inventarier, som för inrättningens behof ej vidare befinnas nödiga.»
Då den för Utskottet företedda karta öfver Leckö kungsgård med tillgränsande hemmanseger visar, att inköp för Kronans räkning utaf det enskild man tillhöriga hemmanet Berg, Bengt Håkans eller Sörgården, 1 mantal kronoskatte, skulle bereda såväl minskning i stängselkostnad som andra fördelar för ifrågaställa plantering, samt då äfven upplyst blifvit, att det under kungsgården lydande hemmanet Fiskaregården till följd af sin aflägsenhet ej kan blifva af gagn för samina plantering, så får Utskottet jemväl tillstyrka, Stati-Ulskollels Utlåtande A'.o 74. 9 att hvad Kongl. Maj:t. i afseende A inköp af hemmanet Berg.
Bengt Håkans eller Sörgården, samt försäljning af «/4 mantal Fiskaregården i nåder föreslagit, må af Rikets Ständer bifallas; äfvensom Utskottet, på de i den nådiga Propositionen anförda skäl hemställer, att Rikets Ständer jemväl ville bifalla Kongl. Maj:ts nådiga framställning i afseende å utarrendering af den odisponerade delen af nämnde kungsgård.”
Häruti instämde Prosten Schram, Doktor Nordxh lim och Prosten Berlin; samt af Herr Skogman, C., som yttrade: ”Då jag i Ståts-Utskottets
Inkomst afdelning deltagit i det förslag till tillstyrkande utlåtande, hvilket i Utskottets plenum blifvit underkändt, och då jag ej kan erkänna giltigheten af de för underkännandet anförda skälen, får jag mot Utskottets utlåtande mig reservera.
Såsom skäl emot ekplanteringars anläggande vid Leckö kungsgård har man anfört ett yttrande af en af Sveriges utmärktaste vetenskapsman, Professor Elias Fries, hvilket skulle bevisa att ekens norra vextgräns oupphörligt flyttar sig åt söder; att således, äfven om ekplantering i allmänhet ur politisk eller statsekonomisk synpunkt kunde anses gagnelig eller angelägen, Leckö, såsom för nordligt beläget, vore olämpligt, och att tjenligare plats längre söderut borde uppsökas.
Till ytterligare stöd för denna åsigt har man anfört att ekplanteringen på Wisingsö ej gifvit önskadt. resultat.
Utan att våga bestrida riktigheten af nämnde theoretiska åsigt, tager jag mig dock friheten påstå, att Professor Fries’ anförda yttranden kunna ganska olika uppfattas och tydas, i synnerhet om de sammanställas med åtskilliga andra, hvari han tiilskrifver likartade fenomen mera menniskans förstörande framfart, än någon af allmänna inre orsaker härrörande förändring i jordmån och klimat.
Äfven om man gifver dessa yttranden den i utlåtandet antagna tydningen, så torde dock få erinras, att. den tiderymd, hvarom professor Fries talar, är så betydligt längre än den, hvilken vid ifrågavarande plantering kommer i beräkning, att något afseende på nämnde förhållande ej behöfver göras.
Från Plinti tid till nu är 1800 år och de planterade ekarne skola fällas inom 200.
För öfrigt, då de i landet vexande ekarne efterhand fällas, då i allmänhet samma vextart ej i flera generationer oafbrutet frodas på samma fläck, och då den sig utbredande uppodlingen af landet alltmera inkräktar på de marker, hvarest eken — som ej vexer på bergknallar, i kärr eller på sandmoar — skulle kunna ater uppträda, så är detta ädla trädslags försvinnande förklarligt äfven på annat sätt.
Hvad Wisingsö beträffar, så är dess läge väl något sydligare än Leckö*, men lull. lill R.
Prot. 1859 & 1860. 4 Sami. 1 Afd. 26 Helft. 2 10 Stats-Utskotlcls Utlåtande N:o 74. också 150 fot högre öfver hafvet; häraf förorsakas en ej obetydlig klimat-skilnad, livilken ännu mera ökas genom den låga temperaturen hos Wetterns vatten.
I alla fäll torde dock jordmånens ringa djup vida mera än klimatets beskaffenhet vara orsaken till trädens derstädes mindre resliga vext.
Fördelen i alla dessa afseenden är utan tvifvel på Leckös sida.
Vindarnes inverkan torde ej heller der vara skadligare än på de flesta andra ställen, hvarest ekar och andra träd komma väl fort.
För nordliga vindar är planteringslokalen, såsom af den företedda kartan synes, ganska väl skyddad.
Då i den Kongl. Propositionen finnes uttryckt att Skogs-styrelsen, just med anledning af på Leckö egor qvarstående ekars beskaffenhet, ansett sig böra framställa underdånigt förslag om gårdens användande till ekplantering, så förefaller det besynnerligt, att Utskottet ansett det ej vara ådagalagdt att derstädes vext ekvirke är af duglig beskaffenhet.
Att, såsom man hört uppgifvas, någon i trakten boende jordbrukare kunnat derifrån erhålla ett eller annat stycke dåligt ekvirke, bevisar för mig ingenting annat än hvad sorn är allom bekant, nemligen att inom ganska inskränkt rymd vexande ekar gifva mycket olika godt virke, sä mycket mera som det, hvilket är fullt användbart till skeppsbyggnad, kan sakna den för slöjdvirke erforderliga seghet och smidighet.
Att ekskogens å skattejorden frigifvande mycket bidragit till jordbrukets förkofran, har väl ej af någon blifvit förnekadt.
Såsom ersättning för den genom detta medgifvande snart uppkommande brist på ekvirke, lemnade 1828 — 30 års Ständer åt Kongl. Maj:t rättighet att af Kronans jord använda 25,000 tunnland till ekplantering.
Jag medgifver, att denna areal är öfverflödigt tilltagen, men man borde väl nu ej göra svårigheter, när Kongl. Maj:t äskar endast en ringa del deraf, så mycket mindre som något grundlagsenlig! hinder för kungsgårdens användande i enlighet med af förra Ständer redan fattadt beslut ej torde förefinnas.
Om man kunde hysa det ringaste hopp om framgången af på Westergötlands svälter eller Smålands och Hallands ljunghedar anlagda ekplanteringar, skulle det af Utskottet anförda missförhållande emellan den odlade och icke odlade jorden inom riket vara ett giltigt skäl för afstyrkande, men ett sådant hopp hyser väl ingen.
Ställets läge i och för virkets transport måste äfven tagas i betraktande.
Den jordareal, som genom skattejords-ekarnes frigifvande vunnits för jordbruket, torde mångfaldigt öfverstiga den, som genom den föreslagna planteringen förvandlas från öppen jord till skog.
Att afkastningen af Leckö genom utarrendering bfifver större än genom dess användande till ekplantering, vill jag ej bestrida; men då man på tunnlandet kan påräkna ända till 140 ekar af i medeltal 50 kubikfots innehåll, eller af 100 R:drs värde, så blifver likväl slutliga afkastningen ingalunda så dålig. / O O O O ” att den ekonomiska uppoffringen kan anses betungande, äfven om man, i olikhet med mig, betraktar saken endast från affärsmannens synpunkt.
Det må dess - Slals-Ulskoltels Utlåtande N:o 7i.
11 utom erinras att under tiden för trädens vext en ej obetydlig inkomst af höskörd och betning kan påräknas.
Något hopp om att enskildes företagsamhet skulle i och för produktionen af ekvirke utveckla någon verksamhet, kan jag ej hysa.
Den enskildes företag — i dessa tider mer än någonsin — måste vara beräknade på en någorlunda snart inflytande vinst.
Hans lefnadstid är kort, Statens — vi må väl hoppas det — långvarig.
Med alla vanskligheter af arfskifte, försäljning och styckning torde någon framtid för en enskild ekplantering ej inom Sverige finnas, äfven om någon skulle anlägga en sådan.
Det är visserligen möjligt, eller åtminstone tänkbart, att vid den tidpunkt, då Staten kan börja draga nytta af mångberörde plantering, uppfinningar gjort sig gällande, till följd af hvilka trävirke upphört att såsom material ingå vid krigsfartygs byggande, eller politiska och samhälls-förhållanden inträdt, hvilka göra sådane fartyg öfverflödiga.
Inbiilnings-kraften har ju fritt spel vid uppgörandet af så aflägsna framtids-utsigter.
För mig synes dock som om de hufvudsakliga byggnadsmaterialierna framdeles komma att förblifva desamma som nu, om ock i olika förhållanden och sammansättning.
Då jag dessutom måste ansluta mig till dem, hvilka anse såsom en sak af största vigt, att fäderneslandet, så vidt möjligt är, inom sig eger de för dess försvar nödiga materialier, då jag bland dessa räknar skeppsvirke och då tillgången på sådant inom och utom landet är i hastigt aftagande, tvekar jag ej att biträda Kongl.
Jag får således vördsamligen hänvisa till Inkomst-afdelningens förslag till utlåtande af slutligt innehåll: »Med afseende å de uti högtberörde nådiga Proposition anförda öfriga förhållanden, får Utskottet vördsamt tillstyrka Rikets Ständer att för sin del medgifva, att Leckö kungsgård med tillhörande hemman och lägenheter samt inventarier må, på sätt Kongl. Maj:t behagat i nåder föreslå, från den 14 Mars 1861 för Kongl. Maj:ts och Kronans räkning användas till ekplantering och för sådant ändamål vid nämnde tid ställas under förvaltning af Skogs-styrelsen med bemyndigande för denna att afyttra de inventarier, som för inrättningens behof ej vidare befinnas nödiga.
Då den för Utskottet förevisade karta öfver Leckö kungsgårds och tillgränsande hemmans egor visar, att inköp för Kronans räkning af det enskild man tillhöriga hemmanet Berg, Bengt Håkans eller Sörgården, ett mantal kronoskatte, skulle bereda såväl minskning i stängselkostnad som andra fördelar lör ifrågaställa plantering, samt då äfven upplyst blifvit, att det under kungsgården ly - 12 Stats-Utskollets Utlåtande N:o 7i. dande hemmanet Fiskaregården till följd af sin aflägsenhet ej kan blifva af gagn för samma plantering, så får Utskottet jemväl tillstyrka, att hvad Kongl. Majit i afseende å inköp af hemmanet Berg, Bengt Håkans eller Sörgården, samt för försäljning af y4 mantal Fiskaregården i nåder föreslagit, må af Rikets Ständer bifallas; äfvensom Utskottet, på de i den nådiga Propositionen anförda skäl, hemställer, att Rikets Ständer jemväl ville bifalla Kongl. Majits nådiga framställning i afseende å utarrendering af den odisponerade delen af nämnde kungsgård.'; Uti den af Herr Skogman anförda reservation instämde Biskop Annelstedt.
STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri. 1860. Siats-Utskottets Utlåtande N:o 75. 1 ÄT:e *5.
Ank. till Exp.-Utsk. den 8 Murs 1860, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt fråga om anslags beviljande åt Adjunkten Mag. O. Torell, för en vetenskaplig resa till Norra Ishafvet. (U. A.)
Uti särskilda inom Preste- och Borgare-Stånden väckta motioner, hafva Professoren Selander och Herr L. J. Lovén anfört, hurusom en af Sveriges unge vetenskapsidkare, Philosophie Magistern, Medicine Kandidaten O. Torell, under de sednare åren egnat sig åt forskningar, som genom deras omfattning, vetenskapliga betydelse och dermed förbundna svårigheter och mödor, syntes väl förtjenta af Rikets Ständers uppmärksamhet.
Magister Torell hade nemligen företagit sig att så fullständigt som möjligt undersöka den hafs-fauna, som bebor den högre och högsta nordens haf samt vissa af dessa trakters märkliga geologiska företeelser.
I detta ändamål företog bemälde vetenskaps-idkare, år 1857, en resa till Island, anställde betydliga insamlingar af alla slags natur-alster på dess kuster och genomfor det inre af landet i llere rikt ningar, för att göra sig bekant med glacierernas der så storartade fenomener.
Året derpå begaf han sig, åtföljd af numera Professor Nordenskjöld, till Spitsbergen och hade derifrån hemfört en i hög grad värderik skörd af samlingar och iakttagelser i zoologiskt, botaniskt och geologiskt hänseende.
Under sistförflutna sommar hade Magister Torell utfört en resa på vestra kusten af Grönland ända till Upernavik, den nordligast der belägna kolonien.
I följd af Hans Excellens’ Herr Utrikes Statsministerns förord, välvilligt bemött af dervarande
Danska auktoriteter, hade Magister Torell kunnat, ehuru under ganska farliga och särdeles mödosamma förhållanden, äfven der vinna högst tillfredsställande resultater.
Enligt det omdöme våra vetenskaps män afgifvit om alla de af Torell från hans resor hemförda samlingar, vore dessa mera omfattande ocb upplysande, än några, som hittills af någon forskare blifvit förda till Europa från dessa högnordiska trakter.
Sålunda innehölle de talrika och väl bevarade sviter af de skiljaktiga natur-alster, som bebo dessa nordliga haf från deras yta och ända ned till inemot 280 famnars djup; — och hade samlingarne blifvit så utmärkta derigenom, att Torell icke allenast egde en grundlig kännedom i ämnet och användt synnerlig omtanka vid planens uppgörande och förberedande, utan lith. tilt R.
Prat. 185!) & 1860. 4 Sami. 1 Afd. 27 Höft. 2 Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 75. äfven ådagalagt mer än vanlig djerfhet och ihärdighet i dess utförande.
Alla dessa resor hade Magister Torell verkställt på egen bekostnad.
Med kännedom derom, att exempelvis resan till Spitsbergen, som varade mellan två och tre månader, utfördes på ett särkildt i Hammerfest förhyrdt samt för ändamålet enkom inredt och utrustadt fartyg, och att särskilda, särdeles kunniga, lotsar derför anskaffades, samt att på Island dels arbetsfolk vore ytterst dyrlegdt, dels alla resor måste ske medelst rid- och packhästar, borde lätt inses, att dessa resor icke kunnat verkställas utan en högst betydlig kostnad, som säkerligen icke understigit 10,000 R:dr.
Men Magister Torell ansåge sig ännu böra begagna de närmaste åren af en hittills ostörd helsa, för att ytterligare fortsätta dessa forskningar och hade afsett att använda dem dels för en ytterligare resa till Spitsbergen, som, om möjligt, borde företagas under innevarande år, dels till jemförande undersökningar af det nordliga Norge och dels att genomgå och ordna det insamlade.
För att befrämja en så oegennyttig och för fäderneslandet hedrande vetenskaplig verksamhet, hafva motionärerne föreslagit, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:ts disposition ställa en summa af Åttatusen Riksdaler Riksmynt, att, i den mån Kongl. Maj:t pröfvar nödigt, utbetalas till Magister Torell för fortsättande af hans forskningsresor i de nordliga trakterna af Atlantiska hafvet och Ishafvet samt ordnande af derunder tillvägabragta samlingar och iakttagelser.
Enligt hvad Utskottet inhemtat, lärer den vetenskapliga expedition, för hvilken motionärerne önskat bereda understöd af allmänna medel, vara afsedd att företagas redan under nästkommande April månad; och har Utskottet ansett sig böra till Rikets Ständers kännedom meddela den för ifrågavarande expedition uppgjorda plan, som blifvit
Utskottet delgifven och är af följande innehåll: foa* ens naturlilstorisk. resa tälB Spitsliergen oeJa Isliafvet.
Expeditionen består af en Zoolog (Adjunkten Torell), en Botanist, som tillika biträder Zoologen, en Geolog (Professor Nordenskjöld), en Fysiker (Professor Holmgren) samt, såsom biträde åt dessa, den erfarne Draggaren Anders Jakobsson från Fiskebäckskil i Bohus län och hans son Ola, samt den från de sednare Engelska och Amerikanska polar-expeditionerna berömde Dansken Carl Petersen, som i hög grad är förtrogen med alla förhållanden i den höga norden.
Expeditionen inträffar i Tromsö eller Hammerfest i sista hälften af April.
Der förhyres ett passande fartyg, med Navigatör, manskap, båtar m. m., hvilket bör vara så utrustadt och bemannadt, att det i hamn dagligen kan hålla i gång två båtar för jagt af stora djur, två för draggning på hafsbottnen, från vattenytan till de största djup, som kunna ernås, samt biträde åt Fysikern och Geologen.
Härtill behöfver i Norge förhyras 14 man, Kaptenen inberäknad.
Expeditionen afgår i första hälften af Maj direkte till norra Spitsbergen, der hamn sökes vid Trenenberg bay.
Härifrån företager på fasta polarisen en del utaf expeditionen (Torell och Nordenskjöld), åtföljd af Dansken Petersen, med en släda, dragen af 8 för ändamålet medförda hundar, en geografisk expedition till trakten nordost och norr om Spitsbergen, der det så kallade Giles land uppgifves vara beläget (ungefär vid 81:sta graden nordlig latitud).
Under tiden fortgå vid Stats-Utskotlets Utlåtande N:o 75. 3 Trenenberg och dess omgifning zoologiska, botaniska, fysiska och geologiska undersökningar.
Sedan den geografiska afdelningen återkommit, afgår expeditionen söderut till Hellsund och Hornssund, punkter, som visat sig särdeles vigtiga i naturhistoriskt hänseende, samt till Storfjorden (Wyde Juos water), hvilken mot slutet af Juli plägar vara isfri och är nästan helt och hållet okänd. i dessa trakter torde undersökningarne medtaga tiden till den sista Augusti, efter hvilken dag det ej mera är att påräkna att vädret och isen skall tillåta deras fortsättande.
Kostnaden för denna expedition kan, med ledning af den erfarenhet Adjunkten Torell samlat under tre års resor i polartrakterna, beräknas sålunda:
Fartyget (en jakt å 23 läster med 7 mans besättning) .
R:mt R:dr 4,000: — En harpunerare » » 500: — Sex man extra på 4 månader » » 1,600: — Anders Jakobsson och sonen Ola » » 1,200: — Carl Petersen » » 1,000: — Summa R:mt R:dr 8,300:
— Dertill komma kostnaderna för resan till Tromsö, utrustningen af den geografiska expeditionen, fartygets inredning, proviantering för naturforskarne, ammunition m. m., hvilka kostnader böra betäckas dels genom tillskott af naturforskarne sjelfva och dels genom försäljning af hudar, skeletter och späck för expeditionens räkning.»
De vetenskapliga resultaterna af sina förut verkställda resor till polartrakterna har Adjunkten Torell meddelat uti en särskild akademisk afhandling (Ridrag till Spitsbergens Mollusk fauna, jemte en allmän öfversigt af Arktiska regionens naturförhållanden och forntida utbredning, Stockholm 1859), och de derunder gjorda samlingar hafva kommit Universiteternas muséer äfvensom Yetenskaps-akademiens i Stockholm till godo.
Det ändamål, som med dessa likasom med den nu tillämnade expeditionen åsyftas, nemligen att anskaffa materialier till den möjligast noggranna kännedom om den höga nordens natur, anses utaf vetenskapsmännen vara utaf högsta vigt för en rätt insigt i vårt eget lands naturförhållanden, sedan det numera blifvit ådagalagdt att en stor del af de lösa materialier, hvaraf jordytan här består, såsom grus, leror m. m., blifvit bildad under förhållanden alldeles lika med dem, som ännu ega rum i den högsta norden, så att t. ex. vissa allagringar kunna med bestämdhet härledas från inverkan af glacierer och dermed sammanhängande fenomener.
— Såsom här ofvan är omförmäldt, ingår äfven i expeditionens plan en excursion från norra Spitsbergen i nordvestlig riktning mot det okända land, som på kartan betecknas såsom Giles land, och hvilket ej varit sedt sedan förra århundradet.
Utom den vinst, som för geografien deraf kan hemtas, är det ej osannolikt att man der kunde vinna nya upplysningar om hvalarnes utbredning i dessa haf, och ett fält öppnas för fångst af dessa djur, hvilken så utomordentligt lönande industri hos oss hitintills varit försummad.
Det företag, för hvars utförande ofvanbemälde motionärer påkallat Rikets Ständers medverkan, är således icke allenast i naturvetenskapligt hänseende af stort 4 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 75. intresse, utan kan derjemte blifva af praktiskt gagn och möjligen genom framkallande af ett nytt näringsfång tillskynda landet icke obetydliga ekonomiska fördelar.