Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid detta förslag skulle, enligt min tanka, föga vara att anmärka, om icke Utskottet deruti syntes hafva utgått från en principe, som förutsätter en i Constitutions-Utskottets hand lagd beslutande-rätt, hvilken jag vågar anse mindre lämpelig och stridande mot de principer, enligt hvilka öfverläggningssättet i allmänhet inom Riks-Stånden är organiseradt.
I 3:e puncten föreslås, att Utskottet skulle äga rättighet att bestämma, hvilka anmärkningar vid en Grundlagsfråga kunde leda till någon annan ej förberedd förändring och följakteligen böra anses som en ny fråga, hvilken bör hvila till nästa Ständers sammankomst.
Häruti igenkännes väl Utskottets alltid yttrade och på sanna grunder byggda omtanka att motarbeta hastiga 19 434 Riksdagen 1812. och således oftast omogna beslut om ändringar i Grundlagarne.
Men månne Utskottets rättighet i dylika fall kan sträcka sig till fattande af ett definitivt beslut?
Ehuru jag icke inser någon våda härvid kunna uppstå vid en fråga af sådan egenskap som denna, får jag dock hemställa, huruvida en sådan åtgärd vore enlig med de för andra ärenders behandling och afgörande föreskrifne former, och om en Corporation, organiserad endast för att utreda och bereda vissa till dess granskning öfverlemnade frågor, kan annorlunda än som en hemställan till sina principaler afgifva resultatet af sina arbeten.
Om, emot förmodan, Riks-Stånden ej skulle kunna förena sig uti afgörandet af en sådan fråga som denna, skulle ej 3 Stånds pluralitet kunna bestämma ett beslut och, om 2 Stånd stannade emot 2, frågan anses vara i sitt första skick utan afseende på de gjorde anmärkningar?
Vid redaction af en ny § i Riksdags-Ordningen torde äfven böra iakttagas, att denna punct icke, såsom i Utskottets Betänkande, bestämdt förutsätter, att sådane anmärkningar göras, som skulle föra den ventilerade frågan utur sin afsedda riktning, utan borde den så uppställas, att, om Utskottet fann de gjorde anmärkningar af egenskap att medföra en oberedd förändring, ägde Utskottet att sådant hos Riks-Stånden anmäla och sitt yttrande afgifva, huruvida de borde anses för en ny fråga.
Uti 4:e puncten föreslås, att då ett sådant Utskottets förslag, som i den 3:e omnämnes, återkommer, och anmärkningar vid de delar, som vid samma Riksdag kunna afgöras, blifva hos Riks-Stånden gjorda, skall bestämmas, huruvida de anses som Ståndens anmärkningar, och sedan de som sådana till Utskottet blifvit återremitterade och Utskottet med sitt yttrande inkommit, skall detta yttrande eller förslag icke annorlunda än till bifall eller afslag någonsin kunna framställas.
Då ett Utskott, enligt hvad jag redan haft äran anföra, uti intet fall kan anses äga en afgörande, utan endast föreslående eller beredande magt, innefattar utan tvifvel detta förslag en inskränkning i Riks-Ståndens fria och obehindrade afgörande-rätt.
Om ConstitutionsUtskottet, oaktadt flere vid en fråga gjorde anmärkningar, förblifver vid sin en gång yttrade tanka, huru skulle dervid tillgå?
Riks-Stånden blefve då, för att icke hindra antagandet af den del af ett förslag, som vore enlig med Bilaga B till Mern.
435 deras öfvertygelse, satte i nödvändighet att, utan afseende på egna anmärkningar, antaga den, som vore stridande deremot; och för att icke förfela vissa åsyftade föremål, skulle de se sig oftare nödgade att bifalla än afslå, då deras bifall innefattade endast en formalité, ej ett eget afgörande beslut.
Dessutom i händelse ett Stånd biföll ett från Utskottet af sådan egenskap framstäldt förslag, och ett annat Stånd afslog detsamma, huru skulle då det åsyftade resultatet vinnas?
Genom desse troligen inträffande händelser fruktar jag, att många gagneliga och efter tidernas skick nödige förändringar i Grundlagarne dels skulle alldeles förfelas, dels fördröjas och det gamla ofullkomliga fortfara att vara gällande.
I anledning af hvad jag nu anfört, kan med allt skäl af mig fordras, att jag framställer något fullkomligare i stället för hvad jag vågat klandra, men jag erkänner upprigtigt min ringa förmåga dertill och min vacklande öfvertygelse om fullkomligheten af hvad jag vill föreslå; och utur stånd att utfinna något annat sätt att definitive afgöra Grundlagsfrågor, får jag ödmjukast hemställa, om icke i det fall, 4 § af Constitutions-Utskottets
Betänkande omnämner, dylika frågor kunde afgöras genom en Nämnd, sammansatt af Constitutions-Utskottets
Ledamöter och vissa från hvarje Stånd utsedde, på sätt 69 och 71 §§ Regerings-Formen föreskrifva, då skiljaktigheter uppstå emellan Riks-Stånden om Stats-Regleringen och Bevillningen, hvarvid äfven borde iakttagas de af Utskottet vid berörde §§ vid sista Riksdag föreslagne ändringar.
Då frågor om upphäfvande eller ändring af vissa delar af Grundlagarne äro i alla afseenden så vigtiga och af ett lika stort, om ej i vissa fall större, inflytande på samhällsbyggnaden än beskattningsfrågor, synas de äfven fordra, att de behandlas med lika noggrannhet och i enlighet med Riks-Ståndens ovilkorliga beslutanderätt.
Om Högloft Ridderskapet och Adeln beslutar att återremittera Constitutions-Utskottets Betänkande, får jag ödmjukast anhålla, att detta mitt anförande må remissen få åtfölja. 436 Riksdagen 1812.
Transsumt af Högloft.
Ridderskapet och_ Adelns Rrotocoll vid Urtima Riksdagen i Örebro den 9 Junii 1812.
Friherre af Wetterstedt, Gustaf, anförde:
Då jag nu, i ett ämne af så stor och allmän vigt som det ifrågavarande, går att utbedja mig några ögonblick af Högloft.
Ridderskapet och Adelns uppmärksamhet, sker det med ett billigt misstroende till mitt eget omdöme, under ett fortsatt hopp om den välvilja, som Ridderskapet och Adeln mig ofta visat, och med en rättvis aktning för de värde Ledamöter af Riksens Ständer, som deltagit i Constitutions-Utskottets förslag af den 16 October 1810, och hos hvilka jag alltid hoppas få bibehålla ett gammalt anspråk på vänskap och förtroende.
Utskottet har, som orden lyda, med uppmärksamheten fästad lika mycket på Grundlagens helgd som på Riksens Ständers rättigheter, trott sig finna i anseende till behandlingen af Grundlagsfrågor någon motstridighet mellan de stadganden, som innehållas i 56 § RegeringsFormen och hvad som i de 81, 82 och 84 §§ föreskrifves.
Utskottet har af detta skäl ansett sig böra hemställa till Riksens Ständers pröfning och beslut, huruvida icke en norm borde i förväg bestämmas för dylika frågors lagliga afgörande, och i detta ändamål uppgifvit ett förslag, som hufvudsakligen innefattar, att de ändringar eller förbättringar i Grundlagarne, som vid en Riksdag blifvit väckte och innehållas i det Betänkande ConstitutionsUtskottet till Riksens Ständer afgifver, må, under loppet af samma Riksdag, till följe af de i Stånden först individuelt och sedan ståndsvis deremot gjorde anmärkningar, tvänne särskildta gånger af Utskottet kunna omarbetas och sammanjemkas, för att sluteligen, utan förändring eller rättelser, till bifall eller afslag i Stånden framställas.
Jag förmodar, och allt synes bestyrka denna min förmodan, att anledningen till denna föreslagna method blifvit hämtad från den hufvudsakeliga grundsats, att nya frågor skulle ifrån de gamla och redan hvilande kunna afskiljas; men jag tviflar på att hvad Utskottet föreslagit möjeligen kan leda till det åsyftade ändamålet.
Utom det att gränslinien alltid skall blifva svår, om ej omöjelig, att uppdraga mellan det som skall anses ledande till ett förtydligande af stadgandet eller till en förbättring af Bilaga B till Mern.
437 redactionen, och det, som bör betraktas under synpuncten af egenteligen nya motioner, hvilka till en framtida pröfning borde uppskjutas, innebär Utskottets förslag att under loppet af samma Riksdag sammanjemka de gjorda anmärkningarna, i möjeligaste måtto, som orden lyda, efter hvars och ens åstundan, redan ett begifvande, som förutsätter möjeligheten af nya frågors upptagande i detta sålunda sammanjemkade förslag.
Sjelfva omarbetningen af samma Betänkande, som hvilat sedan sista Riksdag, förbinder sig naturligen med begreppet om något nytt, ty redaction och förtydligande af stil äga ett inskränkt område.
Således afvikes, enligt min öfvertygelse, på detta sätt från den princip, hvarifrån Utskottet velat utgå.
Det skulle dessutom möjeligen kunna hända, att en enskild man kunde få sin mening vid samma Riksdag yttrad, intagen i Constitutions-Utskottets omarbetade Betänkande och afgjord, då deremot Konungen, om hvars Propositioner ej ett ord finnes omförmält i Utskottets förslag, skulle se deras afgörande till den nästföljande Riksdagen hänskjutet.
Om Constitutions-Utskottet i sitt för tredje gången till Riks-Stånden afgifne förslag, hvilket ovilkorligen bör till afslag eller bifall framställas, skulle intaga en erkändt ny fråga och sammanpara den med flera andra, hvilande sedan sista Riksdag, så skulle Riksens Ständer, på sätt af en värd Ledamot redan blifvit anmärkt, antingen nödgas antaga allt, för att befordra nyttiga och oumgängeliga förändringar, samt dymedelst bryta stadgade former, eller ock förkasta allt, för att åt formernas helgd uppoffra sjelfva sakens värde.
Jag kan således icke finna någon annan utväg än valet mellan de tvänne, att Riksens Ständer anse och behandla Constitutions-Utskottets förslag till ändring och förbättringar i Grundlagarne i likhet med alla andra Utskotts Betänkanden, hvilket synes afvika från Regerings-Formens allmänna esprit, eller ock att det förslag, som i förenämnde afsigt af Utskottet vid slutet af en Riksdag blifvit gjordt, må vid början af den nästföljande till bifall eller afslag underställas Riksens Ständers pröfning.
I sednare fallet bör Constitutions-Utskottet af de gjorde anmärkningarne i Riks-Stånden, äfvensom af de nya motioner, som under Riksdagens lopp till Utskottet kunna öfverlemnas, formera ett helt, sorn sedermera underställes Ständernas granskning och derefter, åter om - 438 Riksdagen 1812. arbetadt, öfverlemnas till Plena vid Riksdagens slut, såsom uttrycket af Riksens Ständers gemensamma tankar i afseende på Grundlagsfrågorne, för att, på sätt förut omförmält är, vid den följande
Riksdagens början oförändradt antingen gillas eller förkastas.
Härigenom tror jag Constitutions-Utskottet blifva hvad det bör vara, en redigerande beredning af Riksens Ständers tankar, ej en magt, som i visst afseende, genom den sig ensamt förbehållne rätt att bestämma, hvad som för gamla eller nya frågor bör anses, upphöjer sig öfver Konung och Ständer.
Här är nu hvarken tid eller tillfälle att ingå i någon pröfning, huruvida den i Regerings-Formen bestämda hvilotid för väckta frågor om förändringar i Grundlagarne är nödig och nyttig; om icke Regerings-Formen bordt stadga, att dessa förändringar när som hälst kunna företagas och afgöras, så snart de 5 i lagstiftningen deltagande magter, Konung och Ständer, derom i beslutet sammanstämma; om icke egenskapen af en statsförfattning eller våra egenteliga Grundlagar bör innebära en princip af oföränderlighet, af fortfarande helgd, som endast af en statshvälfning bör kunna brytas; om, då desse Lagar sjelfve medgifva successiva förändringar, likväl den allmänna granskningsrätt öfver deras värde, som är hvarje författare öppen lemnad, icke i mer eller mindre mon minskar den vördnad, de böra väcka, och det anseende, sorn befästar deras efterlefnad; och om sluteligen icke, till undvikande af flere olägenheter, hela Tryckfrihetslagen kunnat inskränkas till hvad i 86 § af Regerings-Formen finnes stadgadt, och allt det reglementariska för utöfningen af en fri yttrande-rätt utgöra en Civiloch Criminal-Lag, som af Konung och Ständer efter förekommande omständigheter kunde bestämmas.
Men för att nu återkomma till mitt ämne, hvarifrån jag törhända för länge aflägsnat mig, och hvarför jag får utbedja mig Höglofl.
Ridderskapet och Adelns benägna tillgift, får jag ödmjukast hemställa, att, om Ridderskapet och Adeln pröfvar nödigt, oaktadt enligt hvad Herr Landt-Marskalken tillkännagifvit tvänne af våra Med-Stånd redan afslagit ifrågavarande Constitutions-Utskottets Betänkande, att återremittera detsamma till Utskottet, denna återremiss då må äga rum jemte de anmärkningar, som nu deremot blifvit gjorda.
439 Jag har ganska ofullständigt framstält mina tankar i detta vigtiga ämne och underställer dem Höglofl.
Ridderskapet och Adelns upplystare pröfning.
Jag tror mig endast skyldig att sluta med en enskilt anmärkning: den, att jag nu lemnat ett dubbelt bevis både på lättheten att klandra och på svårigheten att i synnerhet i frågor af så stort interesse som denna uppgifva ett förslag, som kan tillfredsställa allas meningar.
Transsumt af Höglofl.
Ridderskapet och Adelns Protocoll vid Urtima Riksdagen i Örebro den 9 Junii 1812.
Friherre Gederström, Jacob, yttrade:
Till hvad Herr Baron Wetterstedt yttrat, får jag endast tillägga, att jag tror den enklaste form för beredande och antagande af Grundlagsfrågor böra vara, att vid den Riksdag, då något förslag till ändringar i Grundlagarna till Constitutions-Utskottet inkommer, nämde Utskotts förslag af Stånden granskas och sluteligen med eller utan ändringar såsom förslag godkännes medelst den behandling, som utstakas i 56 § Regerings-Formen och i 73 § Riksdagsordningen för allmänna frågor, som i Riksens Ständers Plena väckas, stadgad är; hvarefter förslaget hvilar till nästa Riksdag, då det bör utan förändringar eller tillägg antagas eller förkastas.
— Derigenom får Constitutions-Utskottet ej mer än den, Utskott i allmänhet, gemensamma rättigheten att bereda målen, och Riksens Ständer hafva sig förvarat att sjelfve afgöra, huru förslaget till förändring skall vara upprättadt. 440 Riksdagen 1812.
Ständers Constitutions-Utskotts Andra Fördelning den 15 Junii 1812.
Upplästes: l:o Utdrag af Högvördige Preste-Ståndets Protocoll af d. 9 Junii 1812, innefattande Ståndets fullkomliga ogillande och afslag å R. H. S.
Constitutions-Utskotts sedan sista Riksdagen hvilande, d. 3 i denna månad uppläste och nu ånyo föredragne Memorial af d. 16 Oct. 1810, angående förändring af Regerings-Formens 56 §. 2:o Utdrag af Vällofl. Borgare-Ståndets förenämnde dags Protocoll, innehållande Ståndets beslut att, efter förnyad föredragning af Constitutions-Utskottets vid sista Riksdagen afgifne Betänkande, angående sättet hvarpå Grundlagsfrågor böra upptagas och behandlas, till Utskottet återförvisa frågan med de dervid nu förefallne, och i detta Protocolls-Utdrag intagne Anmärkningar (se nedan). 3:o Utdrag af Hederv. Bonde-Ståndets Protocoll af d. 9 Junii 1812, tillkännagifvande att Ståndet vid förnyad föredragning af R. H. S.
Constitutions-Utskotts vid sistl.
Riksdag d. 16 Oct. 1810 afgifne, påföljande dag uppläste och derifrån hvilande Memorial, angående formen och sättet för Grundlagsfrågors behandlande, ansett 56 § i Regerings-Formen och 44 § i Riksdags-Ordningen så tillräckligen bestämma alla frågors handterande och afgörande, som höra till Utskott, att BondeStåndet icke funnit skäl antaga en mera utvidgad gräns för Constitutions-Utskottet eller till dess i sådant afseende afgifne förslag lemna bifall.
Herr Doctor Wijkman förklarade sig anse de nu från 2 Stånd meddelade anmärkningar och återremisser och de öfriges fullkomliga ogillande af Constitutions-Utskottets vid förra Riksdagen afgifne Memorial oundvikeligen föranleda till utarbetandet af ett nytt Betänkande om sättet, huru förslag till förändringar i Grundlagarne hos Riks-Stånden vid afgörandet böra behandlas, Bilaga C till Mern.
N:o 9. 441 Herr Assessor Arosenius:
Då Grundlagen i sådant afseende ej innehåller något stadgande, var det af så mycken större vigt, att frågan om närmare bestämmande häraf blifvit väckt, och ehuru Constitutions-Utskottets förra project vore väl utarbetadt, kunde Assessorn, i enlighet med pluralitetens beslut, ej annat än medge nödvändigheten att sammanfatta ett nytt.
Herr Öfverste Schönström trodde, att alla frågor om
Grundlagarnes förändring ovilkorligen borde behandlas enligt Regerings-Formens 81, 82 och 84 §§, hvilka äfven i sådant afseende ej fordrat något tillägg, om icke Constitutions-Utskottets
Betänkande gifvit anledning till tvifvelsmål.
Då det sätt för behandlandet af frågor om förändringar i Grundlagarne, som Utskottet vid förl.
Riksdagen uppgifvit, blifvit ansedt leda till utvidgning af Constitutions-Utskottets rättigheter på Ståndens bekostnad, och af sådane skäl afslaget, föreslår jag, att, sedan ett
Betänkande blifvit för andra gången återförvist, Constitutions-Utskottets Ledamöter då måtte tillökas genom ett visst antal af hvarje Stånd valde personer, som i egenskap af nämnd äga att öfverse och sammanjemka de Betänkandet åtföljande för hvarje Stånd bestämda yttranden, och derefter framlägga sitt förslag till ovilkorligt antagande eller förkastande.
Med en sådan förändring af Utskottets organisation, hvarvid det är nödigt att noga utstaka, vid hvilka fäll denna nämnd må äga rum, och begränsa dess rättigheter, att den ej må äga veto, förmodar jag, att den i Grundlagarne stadgade och i förenämnde Betänkande utvecklade princip, hvarigenom, med bibehållande af Ständernas rättigheter att förbättra, hufvudsakeligen åsyftas att förekomma alla omogna och för Grundlagarnes bestånd vådliga förändringar, orubbad må kunna bibehållas.
Herr Assessor Arosenius anmälte sig vara af samma tanka och tilläde, att, sedan Constitutions-Utskottets förslag till någon förändring i Grundlagarne till Utskottet blifvit återremitteradt, borde det tillhöra en sådan nämnd att afgöra, hvilka af de då i Riks-Stånden gjorde anmärkningar böra anses innefatta nya frågor, som skola hvila till nästa Riksdag, till skillnad från dem, som med 442 Riksdagen 1812.
Constitutions-Utskottets förslag äga sammanhang och följakteligen, såsom lagligen beredde, utan uppehåll kunna afgöras.
Herr Doctor Wijkman anmärkte, att en hufvudprincip i nu gällande Constitution vore, att hvarje Stånd, vid frågor om ändring af dess föreskrifter, måtte äga ett veto, så att om ett Stånd afslår en derom väckt Motion, förfaller frågan.
Men om alla Stånden uppge modificationer, skall Constitutions-Utskottet äga att sammanjemka och förena dem.
Då Herr Kammarherren Silverstolpe, som vid sistlidne Riksdag väckt den nu förehafde fråga till afhjelpande af en brist hos den Grundlag, han sjelf bidragit att stifta, och i följe häraf noggrannast öfvervägat de medel, som till detta ändamåls vinnande leda, nu vore frånvarande, hemstälte Herr Doctorn, om Beredningen med vidare företagande af detta ämne behagade uppskjuta, intill dess Herr Kammarherren kunde blifva till hälsan så vida återstäld, att Herr Kammarherren vore i stånd att taga del i Beredningens öfverläggningar.
Beredningen instämde enhälligt i denna tanka och beslöt att till Herr Kammarherren Silverstolpe uppdraga att, så snart hälsan det tillät, författa en ny redaction af Utskottets återremitterade Betänkande af den 16 October 1810; och skulle Herr Kammarherren i sådant afseende erhålla del af den nu förefallne discussion.
Till Constitutions-Utskottets Andra Fördelnings Protocoll den 16 Junii 1812.
Utdrag af Vällofl. Borgare-Ståndets Protocoll vid Urtima Riksdagen i Örebro den 0 Junii 1812. S. D. Föredrogs å nyo Constitutions-Utskottets vid sista Riksdagen afgifne Betänkande, angående sättet hvarpå Grundlagsfrågor böra upptagas och behandlas. Bilaga C till Mern.
N:o 9. 443 Herr Assessoren Arosenius begärde ordet och anförde:
Ständers Constitutions-Utskott vid Riksdagen i Örebro år 1810 afgifne Betänkande af den 16 October samma år, som nu till afgörande blifvit föredraget,-.tinner jag för min del så mycket mera vara skäl att till alla delar godkänna och antaga, som detsamma visserligen icke kan anses såsom åsyftande den ringaste förändring af Regerings-Formen, utan blott såsom en förklaring af densamma, grundad ej allenast i denna Lags anda och åsyftning, utan till och med i dess ordeliga lydelse.
Uti 56 § Regerings-Formen stadgas nemligen, huru i Ståndens Plena skall öfverläggas och beslut fattas om Utskotts Betänkanden öfver allmänna frågor, som uti Riks-Stdndens Plena väckas.
Men då RegeringsFormens 81 § uttryckligen stadgar, att frågor om ändring eller upphäfning af Rikets Grundlagar ingalunda måga i Ståndens Plena väckas, kan sista punkten af 56 § visst icke tillämpas på slutliga afgörandet af Grundlagsfrågor, utan synes mig Constitutions-Utskottets nu föreslagne sätt till dylika frågors behandlande vara fullkomligen svarande till ändamålet och i full öfverensstämmelse med hvad i 81 § åsyftas.
Det föreslagna tilllägget i 56 § skulle således till och med synas öfverflödigt, om ej erfarenheten lärde, att en Lag aldrig nog karn förtydligas, hvilket af sjelfva denna frågas väckande blifvit än ytterligare bestyrkt.
Ett enda förbehåll ville jag dock fästa vid antagandet af Utskottets Betänkande.
Skulle i framtiden någon gång inträffa, att ett yttrande af ConstitutionsUtskottet, som till Riksens Ständers slutliga ovilkorliga antagande eller förkastande framstäldes, naturligen kunde skiljas i tvänne eller flera delar, som med hvarandra icke ägde ett nödvändigt sammanhang, bör det visserligen stå Riksens
Ständer fritt att dessa frågor hvar för sig jakande eller nekande behandla, så att icke en för Ständerna förhatlig sak någon tid må finna en lättad ingång derigenom, att den sammanfogas med ett annat ämne, åt hvilket de finna angeläget gifva sitt bifall.
Emot dem, som påstå att genom ofvan föreslagne sätt till Grundlagsfrågors behandlande alltför mycken magt inrymmes åt Constitutions-Utskottet, torde det vara nog att erinra, det en ännu mycket större och till äfven - 444 Riksdagen 1812. tyrs vådligare arbitrage redan förut i sjelfva Grundlagen är åt samma Utskott förbehållen, nemligen den att bestämma, huruvida hvar och en väckt Grundlagsfråga ens till öfverläggning må upptagas eller icke.
De personer, som af Ständerna sjelfva utväljas för att utöfva en så' grannlaga domsrätt, böra väl icke heller rimligen misstros i afseende på förmågan och viljan att väl och till folkets bästa utarbeta sjelfva de gillade förslagen.
Dä Regerings-Formens föreskrifter uti 56 §, jemförde med de stadganden, som finnas dels uti Regerings-Formens 81 och 82 §§ och dels uti 44 § af Riksdags-Ordningen, äro tillräcklige både för Grundlagsfrågors väckande uti Riksens Ständers Plena och då Kongl. Majit i Nåder föreslår någon ändring i Grundlagarne, såsom ock för desse frågors behandling och afgörande, och med Grundlagens esprit äfven väl instämmer, att densamma icke bör förändras, utan att en ovilkorlig nödvändighet sådant påkallar, hvartill i detta fall icke någon anledning sig företett; tillstyrker jag för min del, att Högloft.
Constitutions-Utskottets förslag härutinnan måtte ogillas och Regerings-Formens ofvannämnde §§ bibehållas till deras kraft och verkan orubbade, helst den föreslagne förändringen, i och för sig sjelf betraktad, icke åsyftar mindre än att försätta Regerings-Formen i det skick, att Riksens Ständers Plena endast ägde delibererande, men Constitutions-Utskottet beslutande rätten vid förändring eller omskapning af grundvalarne för Rikets Stats-författning.
Herr Lagmannen och Vice Talmannen Sandberg:
Med sann högaktning för Högloft.
ConstitutionsUtskottets hemställan uti Memorial af den 16 October 1810, såsom syftande till det ändamål, att förslag till Grundlagens förklarande eller förändring med varsamhet bör behandlas, synes mig likväl mycken betänklighet möta vid dess antagande: 56 § uti Regerings-Formen stadgar tydligen, att, då vid Utskottens förslag uti allmänna frågor sådane anmärkningar i Ståndens Plena göras, som hindra förslagets antagande, skall Utskottet erhålla del af desse anmärkningar för att derefter förslagen ytterligare granska och jemka, och när ett sålunda beredt förslag till Stånden återkommer, då äga de magt att detsamma oförändradt eller med förändringar antaga Bilaga C till Mern.
445 eller alldeles förkasta.
Deruti göra 81 och 82 §§ ingen ändring.
Hvad med allmänna frågor förstås, förklarar 44 § uti Riksdags-Ordningen, nemligen utom Konungens Nådiga Propositioner sådane, som kunna eller böra komma under samtlige Riks-Ståndens öfverläggning och pröfning, följaktligen förnämligast förslag till förändringar uti Grundlagen, de der icke utan genom Konungens och alla RiksStåndens sammanstämmande beslut kunna afgöras.