Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hemställer om icke lagstiftningen bör söka att något stäfja detta oskick, och tager mig frihet föreslå, att den, som vill, i officiela handlingar, hafva annat namn, än det han, i följd af dels slägtskapsförhållanden, dels ock föräldrars eller andra anhörigas vilja, erhållit i barndomen, bör söka tillstånd dertill i stad hos Magistrat och å landet hos Konungens Befallningshafvande, som eger pröfva uppgifna skäl dertill, och, om tillståndet meddelas, föreskrifva, att sökanden skall låta den medgifna namnförändringen hos vederbörande presterskap samt mantals- och skattskrifvare, inom en månad efter tillståndets meddelande, antecknas, vid påföljd, att all verkan af detsamma förfaller.
Af Herr H&lSGh&l, L, V., angående rätt att i Hof-rätts dom i civilt mål söka ändring utan att fullgöra domen.
På de skäl, Hofrätts-rådet
Lemchen anfört i sin under N:o 177 i 3:dje Bandet, ll:te Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll för sistlidna riksdag, intagna motion, får jag föreslå, att, med ändring af 5:te och 6:te §§, 30 Kapitlet Rättegångs-Balken, part, som vill söka ändring i Hofrätts dom i civilt mål, befrias från skyldighet 420 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 178. att fullgöra domen, utan att likväl derigenom inskränkes rättigheten för den, som i Hofrätten vunnit, att, enligt Utsöknings-Balkens 3:dje Kapitel, 5 §, låta Holrättens dom verkställas, och att mot borgen få lyfta det, som på grund deraf blifvit utmätt.
Stockholm den 15 November 1865. L. V.
Af Herr HCDSChCD, L. V., angående ordningsstadga för städerna.
Sedan Justitie-kansleren Nerman samlat och med en tablå inför Kongl. Maj:t ådagalagt, hurusom en stor del af de stadgar, som i städerna, utom Stockholm, tilllämpades i ekonomi- och polismål, blifvit af städernas Magistrater utfärdade, hvarvid gränserna för Magistraternas rättighet ej sällan öfverskridits, särdeles deruti, att vitén och andra ansvarspåföljder, i strid mot antagna lagstiftningsgrunder samt gällande författningar, blifvit bestämde; så och enär den derigenom uppkomna mängd af sig emellan skiljaktiga stadganden medförde en för allmänheten menlig osäkerhet om hvad i ena eller andra staden vore att iakttaga, samt motverkade den likstämmighet i seder och bruk, som i väsendtlig mån bidroge till allmänna ordningens bibehållande; hade Kongl. Maj:t ansett nödigt att derutinnan måtte beredas den rättelse, att i städerna måtte komma att tillämpas endast sådana ordningsstadgar, som blifvit fastställda af den myndighet, hvilken dertill vore behörig, samt att desamma såmedelst, på de i lag och författningar för likartade fall lagda grunder, kunde, så vidt möjligt vore, blifva lika för städerna i allmänhet; i följd hvaraf Kongl. Maj:t genom nådigt Cirkulär den 26 September 1840 anbefallt Sine Befallningshafvande i samtliga länen, att från vederbörande Magistrater eller i dessas ställe varande Stadsstyrelser infordra och, jemte egna utlåtanden, afgifva underdåniga förslag till de ordningsstadgar, som kunde anses be - Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 178. 421 höfliga, att af Kongl. Majit fastställas i stället för de af nämnda myndigheter utfärdade.
Härvid borde jemväl föreslås sådana jemkningar i de af Kongl.
Majit, rörande städernas ekonomi- och polismål, meddelade reglementariska stadganden, som, i anseende till förändrade förhållanden, kunde finnas af behofvet påkallade.
Efter det åtskilliga sådana utlåtanden och förslag inkommit, samt förberedande åtgärder blifvit vidtagna, hade Kongl. Majit den 19 Oktober 1855 i nåder förordnat en komité, med uppdrag att, efter tagen kännedom af alla handlingarne i målet, uti frågan afgifva underdånigt utlåtande och förslag i det fullständiga omfång, som det nådiga cirkuläret af den 26 September 1840 utmärkte, Berörde komité, bestående af Justitie-kansleren von Koch, såsom ordförande, numera ånidne Justitie-ombudsmannen Carl Wester, numera Landshöfdingen S. de Maré, numera Landssekreteraren Rudolf Trägårdh samt numera Magistratssekreteraren Joh. E.
Uppling, har afgifvit underdåniga betänkanden, nemligen dels ett af den 29 Augusti 1859, åtföljdt af protokoller och förslag till en ordningsstadga för rikets städer, dels ock ett af den 31 December samma år med förslag till grunderna för städernas byggnads-, brand- och hamn-ordningar.
Dessa betänkanden trycktes i Stockholm näst derpå följda år, och hafva sedan legat i Kongl. Civil-departementet, utan att, såvidt jag känner, dervid något synnerligt åtgjorts.
Det förhållande, som Kongl. Maj:t med rätta förklarat vara abnormt och skadligt, fortfar sålunda till stor olägenhet för ej blott de myndigheter, som skola handhafva ordningen inom kommunerna, utan ock dessas samtliga innebyggare; och förhållandet i afseende å lagstiftningens enhet har blifvit föga bättre derigenom, att allmän Rådstufva eller Stadsfullmägtige i stad, liksom kommunalstämma på landet, fått rättighet att fatta beslut om kommunalstadgar, hvilka, så vidt de röra sedlighet, helsovård, ordning eller säkerhet inom kommunen, gälla, då de af Konungens Befallningshafvande blifvit godkända.
Huruvida Kongl. Majit ernar, angående komitéens betänkande, inhemta Rikets Ständers yttrande, innan Kongl. Majit fattar sitt beslut i hufvudsaken, eller låta dermed förfaras enligt sista punkten, 1 mom. 34 § Riksdags - ordningen, är mig icke bekant.
Men då åtskilliga af de föreskrifter, komitéen föreslagit, tarfva mildring och jemkning, och tjenligt vore, att Rikets Ständer finge tillfälle sig derom yttra, tager jag mig frihet föreslå, att Sammansatta Lag- och Ekonomi-Utskottet, som lärer komma att behandla denna motion, behagade från Kongl.
Civil-departementet begära såväl berörda underdåniga betänkanden, hvaraf tryckta exemplar derifrån kunna erhållas, som ock de yttranden, hvilka i anledning deraf möjligen afgifvits, samt, efter granskning af betänkandena och dithörande handlingar, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med komiterades åsigter upprätta förslag till ordningsstadga för städerna, hvilket, så vidt det af Rikets Ständer godkän - 422 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 179. nes, torde till Kongl. Majit inlemnas, med underdånig anhållan, att detsamma, så fört ske kan, af Kongl. Majit pröfvas och, i de delar det vinner Kongl. Majits nådiga bifall, till allmän efterrättelse utfärdas.
Af Herr HeilSChCU, L.
Om en fullständig Svensk Författningssamlings utgifvande.
Ej blott för den yttre och inre laghistorien, hvars studium i alla civiliserade länder anses och verkligen är nödigt för en hvar, som vill förvärfva sig en sjelfständig och något grundlig lagkunskap, utan ock för den politiska historien samt för språkforskningen, är en fullständig och korrekt samling af äldre lagar och författningar högst nödig.
Endast genom läsning af sjelfva källorna får man en klar blick i folkets förflutna lif.
De egendomliga uttrycken, som äldre lagstiftare med synnerlig fyndighet och frihet begagnat, lemna en oskattbar upplysning om både lagstiftares tänkesätt, och äfven folkets föreställningar och seder, samt hafva på den, som är begåfvad med ett rätt historiskt sinne, en verkan, sorn lättare kan erfaras än beskrifvas; de liksom meddela honom den längesedan förflutna tidens anda, och derigenom gifva honofn förmåga att begripa de äldre lagarnas rätta mening, inse sammanhanget mellan dem och de sedermera stiftade, samt klarare fatta orsaken, hvarföre dessa sednare tillkommit, och i följd deraf jemväl huru de böra förstås och tillämpas.
Äfven våra förfäder, som i allmänhet torde kunna haft mer historiskt sinne, än nutidens styrande män, hafva insett vigten af ett sådant studium af källorna till lagfarenheten, och derföre låtit verkställa åtskilliga samlingar af äldre författningar och lagar, hvarom den, som det åstundan, kan erhålla någon upplysning i våra läroböcker, t. ex. i 96 § af lista delen af aflidne Professoren Fredrik Schrevelii lärobok i Sveriges allmänna nu gällande civilrätt, tryckt 1851.
Men dessa äldre författningssamlingar hafva tyvärr icke utgifvits med den diplomatiska noggrannhet, som för en säkrare uppfattning af lagstiftarens mening, och synnerligen för språkforskningen, är högst nödig.
N:o 179. 423 Förvånande prof på den frihet, hvarmed man i detta afseende under äldre tider handlat, skall enhvar lätt finna, som gör sig den mödan att jemföra de tryckta verken med originalskrifterna, såvidt dessa äro i behåll.
Bland den stora massan lätt tillgängliga bevis härpå, må nämnas ”Sekreteraren vid Kongl. Maj:ts och Riksens Archivum, ” den välbekante And.
Anton von Stiernemans företag att i den år 1747 tryckta första delen af sin på Kongl.
Maj:ts befallning, föranledd af Ständernas begäran, utgifna ”Samling utaf Kongl. Bref, Stadgar och Förordningar etc. angående Sveriges Rikes Commerce, Politie och Oekonomie uti gemeen,” — sidd. 731—755, under namn af ”Stadga om Städernas administration och uppkomst i Riket, Datum Stockholm den 26 Decembris år 1619”, — införa ett, som jag hört uppgifvas, af den store Rikskansleren Grefve Axel Oxenstjerna egenhändigt uppsatt förslag till en sådan stadga, hvilket förslag dock aldrig blifvit af Konungen godkändt, än mindre utfärdadt; hvarföre ock denna s. k. stadga icke finnes i äldre handlingar åberopad förr, än efter 1747.
Rätta förhållandet med denna förmenta Stadga är, såvidt jag känner, uppdagadt först i en ”om Svenska städernas författning och förvaltning" år 1838 i Upsala tryckt akademisk afhandling af dåvarande Juris prudentia Oeconomi* et Commerciorum Adjunkten, numera Professor Emeritus Per Erik Bergfalk, samt sedermera ådagalagdt och satt utom allt tvifvel.
Icke desto mindre hafva Konung och Rikets Ständer, äfven sedan för hållandet blifvit uppdagadt, funnit godt att såsom gällande åberopa denna s. k. stadga, samt, på sätt inhemtas af Kongl. Maj:ts den 6:te Februari 1849 gifna nådiga Förordning, angående upphörande af tionde-penningsafgiften utaf arf, som föres utur stad, upphäfva 18:de § i samma aldrig utfärdade s. k. stadga, hvilket tyckes bevisa, att Ständer och Konungens dåvarande rådgifvare alltför litet tagit kännedom om den juridiska litteraturen vid fosterlandets förnämsta lärosäte.
Under den tid, jag var ledamot i Kongl.
Författningskommissionen, erfor jag många förvånande prof på det slarf, hvarmed den berömde Stierneman utgifvit sitt omförmälda verk.
I flera författningar, som han deri låtit trycka, finnas icke allenast en mängd ord förvridna eller utlemnade utan äro äfven hela meningar annorlunda konstruerade, eftersatser uteglömde, och ord, som icke finnas originalet, tillsatte, hvarförutom han lärer i samlingen infört s. k. Kongl.
Bref, hvilka icke funnits i Riksarkivet, utan tagits från ganska osäkra källor.
— Jag är beredd att inför det Utskott, som kommer att handlägga denna motion, styrka detta dels med betyg från tjensteman i Riksarkivet dels ock med de rättelser jag, på grund af originalhandlingar i Kammar-kollegium, gjort uti ett exemplar af fjerde delen af Stiernemans berörda verk.
Vid nästan hvarje bref, som jag sålunda jemfört, har jag funnit åtskilliga ofta ganska betydliga fel.
Jag jemförde likväl icke på långt när alla de bref, hvartill originalerna funnos i Kammar-kollegium.
Några exempel på den rika skörd jag likväl erhöll må här anföras.
Uti Kongl. Brefvet den 16 Oktober 1676, för Borgerskapet i Sverige på hela tullfriheten af det gods de införa låta, sidd. 161, 162, äro orden ”sökia til” tillsatte och finnas icke i originalet, ordet ”lisa”, nyttjas i stället för ordet ”fördel”: 424 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 179. vid andra raden sid.
162 äro utelemnade orden ”tullfrihet håfve uthi the förledne fredlige åhren på theres Svenske monterade skepp åtnjutit; dock skole bemälte” etc.
Så äro ock i Kongl. Brefven till Kammar-kollegium den 4 September 1674, den 24 Juli 1678, den 2 December 1679, den 19
Maj 1681 (der en hel eftersats är uteglömd), den 19 Juni 1681 m. fl., sådana de införts i Stiernemans verk, behäftade med en mängd felaktigheter.
I allmänhet synes den diplomatiska noggranhet, hvarmed t. ex.
Sveriges Gamla Lagar (Corpus Juris Sueo-Gotorum antiqui) af Doktorerne II. S.
Collin och C. J. Schlyter samt, efter Collins död. af Schlyter ensam, Svensk Diplomatarium af Liljegren och sedermera af Riks-antiqvarien Hildebrand samt handlingar under Gustaf I:s tid af Riksarkivet genom Amanuensen Magister Granlund numera utgifvas, — hafva varit i äldre tider alldeles okänd.
Dertill kommer att för längre tider saknas några tryckta samlingar.
Exempelvis må erinras: att Joh.
Schmedemans s. k.
Justitieverk afslutats med den 3 November 1700: att Stiernemans ofvanberörda verk afslutats med 1718: att hans samlingar af riksdagars och mötens beslut slutar med 1731, och att dessutom den kompletterande 4:de delen eller Bihanget, tryckt 1743, är ganska säll synt, i följd hvaraf den saknas i en mängd arkiver, och äfven hos sådane, der man eljest är van att finna fullständigare samlingar: att det mer allmänt tillgängliga s. k.
Modées verk utgör endast ett ganska godtyckligt ofta förvillande samt ofullständigt utdrag af de från den 7 December 1718 till den 19 Augusti 1772 utkomna författningar, samt för den följande tiden till och med 1794 icke är utgifvet med den noggranhet, som erfordras: att någon samling af årstrycket från 1794 till 1825, då Svensk Författningssamling börjades, sällan står till att erhålla, och nästan aldrig är fullständig äfven då den betalas med ganska högt pris: att dessutom fordom icke på långt när alla de författningar, som nu tryckas i Svensk Författningssamling, blefvo genom tryck publicerade, i hvilket afseende skulle kunna uppgifvas förvånande exempel, bland hvilka jag nu vill nämna blott, att det af Kongl. Maj:t utfärdade s. k.
Uppbördsreglementet af den 13 November 1739 aldrig blifvit genom trycket officielt publiceradt, och att ännu så sent som 1794 allmänna författningar angående bränvinsbränningen icke alltid intogos i det s. k. årstrycket.
Väl har under sista tiden börjats att från Riksarkivet med högst berömlig noggrannhet och omsorg utgifvas offentliga handlingar, bland hvilka naturligtvis intagas Kongl. Bref och andra författningar, men den sålunda påbörjade samling kommer, om icke understödet och arbetskrafterna mångdubblas, visst icke att i vår tid blifva fullbordad ; utan måste, om författningarne skola endast på det sättet noggrannt och full ständigt utgifvas, den närvarande generationen sakna alla fördelar af en fullständig Svensk Författningssamling.
Af dessa anledningar, och då bristen på en sådan samling för närvarande är känn - Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
425 kännbarast för tidsperioden från slutet af 1794 till början af år 1825, ehuru
Författningssamlingen för den sednare tiden visst icke varit komplett, tager jag mig frihet föreslå, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t anhålla att Kongl. Majit, efter Riksarkivariens och öfrige vederbörandes hörande, täckes anbefalla, att, genom Riksarkivets försorg, eller särskildt dertill förordnade personer, ofördröjligen påbörjas och utgifves samt till embetsverken utdelas en fullständig samling af alla sådana Kongl, författningar och offentliga handlingar, som, enligt Kongl. Brefvet den 22 December 1824, bort inflyta i Svensk Författningssamling: hvarvid torde böra iakttagas: l:o) att Samlingen, efter de stora vändningarne i det Svenska politiska lifvet, indelas i vissa serier, af hvilka: den första, i hvilken naturligtvis ej skulle inflyta hvad som utgifvits eller utgifves af Professor Schlyter eller i Svensk Diplomatarium, skulle slutas med den 23 Augusti år 1520 eller Maj 1523; den andra med Carl XII:s död och enväldets fall den 30:de November 1718; den tredje med den s. k. frihetstidens slut den 18:de Augusti 1772; den fjerde med den 12:te
Mars 1809 och den femte antingen med år 1824, hvarefter Svensk Författningssamling började, eller ock med år 1833, då årstrycket upphörde och Svensk Författningssamling började utdelas i stället för årstrycket; 2:o) att Samlingen, åtminstone från den s. k. frihetstidens början borde, så vidt ske kunde, indelas efter ämnenas art, så att t. ex. författningarue rörande Tullverket, Postverket, Landtmäteriet utgåfvos i särskilda afdelningar af hvarje serie, och att dessa smärre aldelningarne sammanfördes i större efter den grund, som följts vid ärendenas fördelning mellan Statsdepartementena; 3:o) att hvarje afdelning inom hvarje serie förseddes med särskildt kronologiskt och alfabetiskt register; 4:o) att hvarje författning med diplomatisk noggrannhet trycktes på det sätt, den är utgifven i det s. k. årstrycket, eller annorledes officielt publicerats, men att i noter anmärktes möjliga skiljaktigheter mellan den publicerade texten och den, som funnes i originalet; 5:o) att dessutom i noter lemnadcs hänvisning till de närmast föregående och efterföljande författningar i samma ämne; 6:o) att äfvenledes i noter förklarades sådana konsttermer eller ovanliga uttryck, som icke af jurister med vanlig bildning i allmänhet förstås; 7: o) att i de fyra första serierna äfven skulle införas sådana författningar, som blott rörde Finland, helst den tryckta upplagan derigenom skulle kunna ej blott gagna våra tillsvidare från oss skiljda bröder på andra sidan Bili. till li.
Fröt. 1865 4 1866. 11 Sami. 3 Afd. 54 426 Motioner i "Borgare-Ståndet 1865.
Bottniska viken, utan ock genom bokhandeln der inbringa någon ersättning för kostnaderna till verkets utgifning och tryckning.
Af Herr Walberg, P., . angående utarbetande af förslag till ny Utsökning s-Balk.
Vid det nitiska och berömvärda sträfvande, som begge statsmagterna under sednare tider inlagt till förbättrande af allmänna lagen, har den del af densamma, som innefattas under Utsöknings-Balken, hitintills blifvit nästan förbisedd.
Då likväl denna Balk, — som har till föremål sättet, huru domfäste eller obestridliga rättigheter må göras gällande, eller säkerhet för påstådda rättigheter bör meddelas, — måste, lemnad i bristfälligt skick, till väsendtlig del förringa verkningarne af äfven den förträffligaste lagstiftning i öfrigt; och det icke lärer kunna af någon, med insigt i dessa förhållanden, förnekas, att den nu gällande Utsöknings-Balk, med tillhörande författningar, ingalunda motsvarar ens de billigaste anspråk på ett väl ordnadt exekutionssätt, som bör medföra nu ej sällan saknad trygghet för så väl borgenär och gäldenär som exekutor; föranlåtes jag, med fästadt afseende jemväl på detta ämnes sammanhang med och inflytande på allmänna krediten, härmedelst vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl. Majit täcktes låta, så fort ske kan, utarbeta och till Rikets Ständers pröfning framställa fullständigt förslag till ny Utsöknings-Balk.
P. Walberg.
N:is 181 é 182. 427 N:o 181. ♦ Af Herr Witt, 6. C., om pensionsförhojning för de Flottans embets- och tjenstemän, hvilka före år 1858 tagit afsked med rätt till pension.
Med anledning af Herr Ridderstads i dag inom detta Stånd väckta motion om pensionsförhojning för den del af arméens befäl, som före år 1858 tagit afsked med rätt till pension, får jag vördsamt föreslå, att om Rikets Ständer finna sig föranlåtne lemna någon pensionsförhöjning till afskedade embets- och tjenstemän af arméen, äfven dem af flottan, som med de förre äro i samma kategori, måtte komma i åtnjutande af en motsvarande pensionsförhojning.
Stockholm den 15 November 1865. G. C. Witt.
Af Herr Wistrand, A, Hilarion, om ändring i 14 § af Kongl. Förordningen angående fattigvården i riket den 13 Jani 1853.
Med anledning af de mångahanda oordningar och mer eller mindre vidlyftiga tvister, som föranledas af stadgandet uti Kongl.
Förordningen angående fattigvården i 428 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 182. riket af den 13 Juni 1853, § 14, mom. 1, 2, 3, rörande det fattigvårdssamhälle hvar och en skall i fattigförsörjningsväg anses tillhöra, — såsom ett exempel hvarpå må anföras ett nyligen, efter elfva års tid fortsatt tvist, af Kongl. Maj:t afgjordt fattigvårdsärende, angående en person, som, — sedan han, efter omkring 20 års tjenst vid den indelta arméen, erhållit afsked för bräcklighet och sjukdom, — vistades under åtskilliga niånader och behörigen mantalsskrefs inom en församling, men under de derefter följande inemot 20 åren icke någorstädes var mantalsskrifven, ehuru han, enligt egen uppgift, vid anstäldt förhör, lärer, under de första näst derefter följande nio åren utan afbrott vistats omvexlande uti två tätt invid hvarandra belägna församlingar, och derefter uppehöll sig kortare tider, än i Norge, än i södra och än i norra Sverige, — ansågs böra i fattigvårdshänseende tillhöra den först omnämnda församlingen, ehuru han der ej vistats på nära 20 års tid, hvarföre denna också kräfdes för ett belopp uppgående till flera Tusen R:dr för lemnadt fattigunderstöd och sjukvård, emedan de personer, hos hvilka han uppgaf sig under de nio åren hafva, uti de andra båda församlingarne, med arbete sig uppehållit, redan då undersökningen företogs, voro döde och ingen af dem, som tillhörde kommunal-styrelsen derstädes, hade sig derom något bekant och alltså bestredo uppgifterna; och då det ingalunda kunnat vara lagstiftarens mening att föranleda sådana ofta obilliga och orättvisa tvister, som nu likväl ganska ofta förekomma, tillåter jag mig vördsamt hemställa, att Rikets Ständer behagade besluta c-n sådan förändring uti § 14 uti 1853 års fattigvårdsstadga, att, uti tvister om fattigförsörjningsorten för sådane personer, som icke någorstädes varit mantalsskrifne under de tio (10) år, som sednast förflutit, innan hehofvet af fattigunderstöd yppades, den för sådane personer oundvikliga fattigvården må af statsmedel bekostas.
A. Hilarion Wistrand.
N:o 183. 429 N:o 183.
Af Herr HCDSChCQ, L. V., angående ändring i 1 och 3 §§ af Kongl.
Förordningen om landsting den 21 Mars 1862.
I följd af sednare delen uti 56:te § Riksdags-ordningen få nya frågor, äfven efter motionstiden, väckas, såvida de föranledas af redan fattade beslut eller under riksdagen inträffade händelser.
I förra veckan hafva Rikets Ständer fattat ett till sina följder oöfverskådligt beslut, genom hvilket, bland annat, den blifvande s. k. national-representationens andel i statsmagten har i verkligheten ganska mycket ökats, och således blifvit destomera värd, men derjemte städernas andel i berörda representation minskats från en fjerdedel till mindre än en sjettedel.
Bland de mest betydliga invändningar, som gjorts mot förslaget till denna omhvälfning, hafva varit de två: l:o) att landtmanna-intresset kunde blifva ensamt herrskande, och 2:o) att ”första kammarens” personal vore alltför fåtalig i jemförelse med den ”andra kammarens”.
Både vid förarbetena till Kongl. Majrts den 21 M^rs 1862 utfärdade nådiga Förordning om landsting, och sedermera, har, såsom en af de svårare felen deri anmärkts, att en mängd städer derigenom på sitt sätt mistat sin förra kommunala sjelfständighet, och kunde mot sin vilja tvingas skatta till och sålunda befordra syftemål, som vore för städerna ej blott likgiltiga utan äfven skadliga.
För att i någon mån söka afhjelpa dessa och ofvanberörda två olägenheter, tager jag mig frihet föreslå, att de i första punkten l:sta § af nyss åberopade nådiga Förordning om landsting befintliga två siffror 25 ändras till 3 eller åtminstone till 6, i följd hvaraf städer, som hafva mera än 3,000 eller åtminstone de, som hafva 6,000 innevånare, icke vidare skola lyda under landsting eller kunna af detsamma beskattas.
Såsom ytterligare skäl härför får jag anmärka: dels att, enligt Irsta mom. 7 § i Kongl. Förordningen den 21 Mars 1862 om kommunalstyrelse i stad, städer, som hafva flere än 3,000 innevånare skola välja Stadsfullmägtige, genom hvilka således valet af ledamöter i första kammaren komma att ske, i följd hvaraf den åsyftade 'garantien med dubbla eller medelbara val vinnes; dels ock att, enligt 3:dje mom.
13:de § i den blif vande Riksdags-ordningen, stad, som har en folkmängd af 6,000, kan komma att utgöra särskild valkrets, och således få ensam utse en ledamot af ”andra kammaren”. 430 Motioner i Borgare- Ståndet 1865.
Men skulle likväl både 3 och 6,000 anses vara för ringa tal, får jag alternatift föreslå, att det i l:sta punkten lista § af Förordningen om landsting befintliga siffertalet måtte från 25,000 nedsättas till 10,000.
Om något af dessa alternatif bifalles, bör, i sammanhang dermed, ändring göras i 3 § af samma Förordning, hvarvid torde böra bestämmas, att hvarje stad skall välja en landstingsman, och dessutom en för hvarje 1,000 af stadens innevånare.
Stockholm den 13 December 1865. L. V.