Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Herrn eller fruiitimret med talang under- rättas nu genoin byrån om de bestämda data och är kontraktenligt ' bunden att på ort och ställe pH gifven tid gifva konsert eller hålla föredrag, så vida icke banliinder eller allvarsam sjiikcloin göra kon- traktet om intet.
Enligt detsamma inkasserar talenten betalningen, innan ännu ljusen släckts i festlokalen och folkets förtjiisning hunnit svalna.
De sista handklappningarna, atföljda af detta efterspel i, kontanter, höra till ljuspunkterna på denna ej så alldeles töriifria bana, det blyges jag alls icke att ' erkänna.
Af den inkasserade summan får byrån vid livarje månads slut sina drygs procent, sedan resekostnaderna afraknats.
&amp; ' '
I ett land af Amerikas oerhördt stora utsträckning, där engelska spriket råder fr %n varldshaf till varldshaf, beror det endast på att blifva känd och så småningom komma i ropet för att finna sysselsätt- ning som offentlig talare en lång räcka af hr, om det ock vore ett och samma föredrag, ett och samma konsertprogram som bjödes p&amp;.
J a g har t. ex. en liten kamrat inom talent-facket, en liten olärd grön- ländska, som talar om eskim %-seder och bruk p % bristfäilig engaska.
Det är nu femte året hon uppträder från september till maj, ibland två gå.nger om dagen, och alla tecken tyda på, a t t samma flärdfria föredrag skall räcka henne 10 %r till, innan det ar utslitet.
I ett europeiskt land skulle ämnet vara utnött efter p % sin höjd ett tjog f öredrag.
Talentbyrh äger skyldighet att genom försändelse af cirkulär, försedda med porträtt, sprida kunskap om ett föredrag öfver hela landet, och detta utan uppehåll.
Till och med i smb samhällen inom Förenta Staterna traktar man efter något mer än att sträfva för föda och kläder allenast.
Människan lefver icke blott af bröd, hon kräfver här äfven litet själaspis och andlig vederkvickelse.
Bjudningar med mycken mat och småprat l %ngt in p % nGten sl % mindre an p % den amerikanska medelklassen an på européerna.
Amerikanaren vill ha något att se, att tänka på, att skratta &amp; t i synnerhet.
Sålunda är det vanligt i de östra staterna, att en komité ställer till en hel serie aftonunderhållningar vintern igenom, omväxlande med musik och före- drag.
Biljetterna säljas för hela serien man och man emellan, tills företaget är tryggadt, Iivarp % en talent engageras frkn de olika agen- tiirerna.
I en liten ort .i Vermont, högt uppe i timmertrakten, hafva de i vinter haft en förelasningskurs af 12 aftnar.
Staden ar ungefar så stor som Trosa, men skyr icke en utgift p % minst 2,500 b. för att förskaffa sig bildande nöjen.
På folkskollärarernöten, som årligen äga rum i de olika cozmties och p&amp; % i tre dagar under glädje och gamman och någon kurtis mellan lärare och lärarinnor, hålles hrarje afton konsert eller före- drag af en införskrifren ta.lent.
I medeltal betalas ett honorar af 200 kr.
för aftonens föredrag, och anmärkas måste, att en publik, sammansatt af idel va.kna lärare och lärarinnor, är särdeles tacksam att tala till.
O * * * J a g vill iiu bjuda till att uppteckna nhgra minnen från en föreläsningsturné i landsorten, med ~Hemlif i Sverige » till ämne för
föredraget, ' ocli - undertecknad ' pk talareistolen, iklädd dalkulledriikt; dock ber jag Dagiiys läsare besinna, att jag endast är ' en helt obe-.
tydlig ljuspunkt på talenternas firinament.
Den 8 janiiari reste jag.
frkn New York till Philadelphia f ör a t t infria ett engagement till ett lararemöte i trakten.
Landskapet låg ' insvept i ett tiicke af nyfallen snö, .så bländande livitt, att det sved ' i ögonen att ' se ut genom järnvägsvagnens fönster.
E n blond, riidbloininig kväkerslin, skollärarinna p % orten, en liten by vester om Philadelphia, mötte inig vid ' statiol,en, kallade mig # diis ocli vid initt dopnainn, ehuru vi sagos för första gången i lifvet.
Detta är, som bekantj sed bland kväkarne, liksom bland ' dalfolket och tyrolarne a f gainla staniiiien.
Min nya vän 8usan förde niig till det hundrakriga föräldralieinket, där jag gästade under ' min vistelse i byn, oeli om det ej saknades mig tid och spaltiitryinme, hur gärna skulle jag ej velat beskrifva.
de egendomliga vanorna och liela initt besök i det älskliga lieiniiiet!
Under en nästan nordiskt stjärnklar vinterliiii~iiiel, med knarrande snö under fötterna, gingo vi vid ' / z 8-tiden p$ aftonen till en anspråkslös sal, belägen.
högt uppe på ' en backe, med bladcis på alla trappsteg, aoin ledde till porten.
Fotogénlyktor brunno på scenen och i salen; ' ridån var nedfälld, salen full af lärare, lärarinnor och skolungdoin.
Bakom kulisserna fann jag, att föreståndaren, distriktets skolinspektö?
med sin hjälpreda, hade brådtom att få.
dekorationerna fardigra, ty det slculle vara såig och.
deklatnation, innan min tur kom.
I Amerika ' går allting utan krus och dröj sinil, aff ärsinessigt och enkelt.
Man presenteras, inan %skakar » liand, och så känner man sig icke längre främmande.
Man hinner ej ens att f&amp; en släng af rampfeber i den radande bradskan.
Efter kvartettsång af herrar och damer följde ett .solonuininer af en hvitkildd skolflicka, hvilken åkallade en ängel a t t öppna den gyllne porten till ängder.
Porten vaf be1äge.n bredvid inig på scenen, inom en dunge af svenska granar.
P&amp; oför- klarligt vis släppte en osynlig angel en guldnyckel ned från skyarne.
.Den dunkade med en sidan skräll i golfvet, att jag spratt till och tap- pade en lie1 rad maskor p&amp; den sticlcstruinpa, som rättvikskullan,.
sysslade med under amerikanskans sång.
Nu presenterade mig skolinspektören för publiken, sini klappade i.
händerna.
J a g neg, lade ifran mig stickningen, ställde knäckehröds- kakan på bordet, tills turen koin för denna kuriositet att presenteras, och så borjade jag mitt enkla, rättframma tal.
Först ser allmänheten nhgot häpen och förväntansfull ut, ' stirrar på rättvikstrojan och topp- '.
.mössan, lyssnar till den utlandska brytningen och undrar ett ögonblick livad det skall betyda.
J a g ger dem emellertid ej tid att somna, jag rycker dem med, antingen de vilja eller ej.
Nu lyssna de alla; de följa.
med på mina tankars st&amp;; snart.
iiro de vana vid brytningen och distraheras ej längre af klädernas snitt och färg.
Ordets makt tar ut sin ratt.
J a g slilpper dem icke med mindre de besvara hvarje skämt med ett spontant skratt, hvarje lmgg med ett glimt i ögat, hvarje allvar- ligt ord med ett allvarsdrag kring munnen, hvarje kvickhet ined applkder.
Detta later sig endast göra gecom direkt tal, öga mot öga.
Så snart ett manuskript ligger framför föreläsaren, har han tappat halfva spelet; publikens uppmarksainhet t %l ingen mellankomst af papper i ~ m e k k a, ty papperet absorberar den magnetiska kraft, 8om talaren äger och som m h t e odeladt spridas öfver församlingen.
En timmes tid och nkgot därutofver för jag mina åhörare om- kring bland svenska hem i staden och pk landet, i djupa snön och i ilen svenska furuskogen, d&amp; linnean doftar p i tufvorna.
Vi dansa kring majsthgen ' tillsammans; vi doppa i grytan och fiska efter bönan i gröten.
Vi tälja sagor och spökhistorier kring brasan, g % i julottan och se pk bruden med myrtenkronan i sitt ljusa hm.
J a g M a r godt om Sverige, men rent idealiskt framställer jag det icke, ty ljus och skuggor måste följas &amp; t.
Svenska bruk och seder, som jag sett och " lärt mig att vörda och älska under en mhgåiig vistelse i Sverige, framli3ler jag.
Lat vara .att de gå all viirldens vag liksom national- dräkterna, sagorna och de gamla visorna.
länge intet för ' Sverige karakteristiskt träder i deras st-älle, utan allt lutar %t att göra lefnadssattet där det ' samma som hvarje annat lands i v h nivel- lerande tid, .så .länge skall jag genom mina enkla föredrag radda de gamla sederna, f r h att falla i glömska på denna sidan om hafvet.
Föredraget är slut.
Folket klappar i händerna, men Cijer kvar för att f&amp; en profbit af svenskt knäckebröd, föredragets ~pi6ce de r6sistance~.
Aldrig hafva kakor och konfekt fikats efter med sådan begärlighet, af amerikansk ungdom i synnerhet, som dessa srnibitar a.f svenskt bröd, ej större än en tnm i fyrkant.
Strykande ktghng!
Småpojkars otvättade Iiänder rackas, fram f r h alla håll.
rP$r jag?
Gif mig en!
Låt mig få en!
Vill ni inte vara s&amp; snall?
Åh, gif mig en liten bit.
och mig med.
.&gt; De storma omkring mig - det komiska i denna ständigt i alla samhällen hterkommande jakt efter brödbiten mister aldrig sitt behag för mig.
En Brooklyn-bagare, en gammal svensk, förser mig med knäcke- bröd, och i medeltal räcka tre kakor till ntdelning bland 200 per-
soner.
Återstoden får g&amp; sin väg tomliändt, med sorg ocli saknad öfver att Iia kommit till koha.
Vore tillggngen o b e d n s a d, ' skulle varan upphöra att vara eftersökt; sällsyntheten ökar dess värde.
N; kommer förestklidaren med banksedlarne och jag skrifver.
kvitto för mottaget arvode, bvarpå rättvikskullan stoppar pengarne törnöjdt i ' lommen, ' låter en del komplimanger gi in genom ena örat ocli ut ggnom det andra, som höfves en förstindig människa, ocli iägger de bästa pk minnet, enär hon ej vore kvinna, om hon icke gjorde det.
Påföljande morgon följer en koinité till ' tåget ocli jag fortsätter resan till den trakt i Philodelphias omnäjd, ej l h g t Fån.
Delaware Bay i staten New Jersey, d.är svenskarne landade för 250 å r sedan .och bygde de första 1ie.m i den vildmark, sim .nu är en nästan oafbruten fruktträdgård, hvarifrån världsstaden förses!
med persikor hvhrje höst.
I ' 9, d: %:.
I den lilla staden Bridgeton, med.
25,000 innevånare, gäller det, ' att hålla samma föredrag) å i n teater till förmån .för en missi&amp;s: skola; d.
G. s.
' föreläserskans honorar.
och löpande utgifter betalas först, och resten går till det valgiirande ändamålet.
Ingen är mig till mötes.
J a g tar oinnibnsen och reder mig.
själf enligt uppgifveii adress.
Tillställningen ar helt och Iikllet an-.
ordnad af fruntimmer, Iivilka Iiyrt lokalen, ' sålt biljetter, engageht .talenten$ och ställt med allt för öfrigt, men knussla med annonserna och vänta sig full salong ändå.
, Enligt svenska begrepp tillllöra de.
dainer, som st&amp; i spetsen för den serie af tre tili~tällnin~ar, hvaraf mitt föredrag ai.
det sista, ej den finaste, societeten.
Det ar friintim- nler, som.
bedrifva.
bodrörelse.
och som på lediga;.
stunder ägna sig å t kyrkliga och filantropiska intressen, hvartill nödigt kapitai ' samlas genoni att bjuda allmänheten på, bildande förströelser.
Vid ' tebordet sitter, jag, &amp; ter förvandlad till dalk~illa, bland koinitéledamöteriia.
I det grannaste månskeii föra de mig till teatern.
, Genom hålet i ridån * kikar jag ut i salongen för .att iakttaga hvad slags folk jag liar &amp; tt göra med.
Helt olikamot livad d6 vpro p k lhrareinötet - tysta, trumpna eller forsagda se de it.
Pojkar viisnas på läktaren.
Kulisserna föreställa ' grasgröna boskager och palmer, liknande upp- ocli nedvända granriskvastar.
Dar sitter jag ' nu på en stol, nio1 ensam bakom nedfälld ridå,, med afkl&amp;desrummets ruskiga vaggar ocli spruckna spegel i perspektiv.
Teaterregissören väntar, ' g ': a
med klockan i lmnd, pH signal att draga upp ridån.
Stackars lilla rättvikskulla, som skall föreställa en hel teatertrupp, orkester, tra- giker, komiker, älskare och älskarinna - roa, röra, undervisa, narra att skratta, locka tårar fram i ögat, förflytta pnbliken pk tankens vingar österut öfver hafvet till det fjärran landet i höga norden, bland andra människor, andra seder!
Och för att Astadkomrna allt detta har hon hvarken ungdom eller skönhet, ej ens en lunta full- skrifna pappersblad att ratta sig efter.
Hon litar endast pk ordets makt och en betydlig dosis viljekraft.
Framför allt vet hon hvad hon skall tala om; hon har ju iipplefvat alltsammans m h g a ginger, och erfaren- hetens läxa fastnar bast.
Som hon är ensam, slipper hon vara be- roende af inedspelarnas repliker.
Efter de första par minuterna tanker hon icke längre på publiken.
De långa.
rader af ansikten te sig för henne i den skumma salen liksom knappar, uppfästade p&amp; kartor af mörkt papper, som bruka ligga i bodfönstsen.
Hon tager ainnet i hand och kör åstad till målet utan att slappa tr %den en enda gång- Publiken tyckes vara belåhen, men den visar sin belhtenhet utan att göra väsen.
Man gör nhgra frågor p&amp; ett blygt, försagdt satt, liksom vore man rädd att höra klangen af sin egen röst: Man granskar mina kläder vid föredragets slut, då d i n g a komma fram och taga aiig i hand.
Då brödet ar utdeladt stiger en duktig tös fram och säger pH ärlig bondsvenska: » Fins de ' inte en bröbit kvar åt mej ?&gt; J a g räckte henne hela kakan, som låg kvar p&amp; scenen, hvarpb hon utbrast:, Herre Gud!
hvad det.
ser hemlikt ut !D Rakningen uppgöres i kulisserna innan ännu folket gått sin vag.
Frun ar belåten med aftonens inkomster, och det är f r i n hennes syn- punkt sedt hufvudsaken.
Huruvida hon trckte orn föredraget eller icke, glömde hon att namna, och jag underlät att fråga henne.
Hon följde mig till mitt nattkvarter liksom hon skulle följt en kund till dörren, som gjort inköp i boden.
Ingen följde mig till taget dagen darpH, och jag återvände till Philadelphia efter denna min affärsresa, som inbringat något guld, inen inga lagrar.
Det ar ett orimligt besvar att frakta svenskt knäckebröd med sig på resan och a t t behålla kakorna hela.
Lättare ä r det förvisso att taga en korg ined ägg på långresa, tr de kunna packas i agnar.
Huru jag an packar brödkakorna i en pappask, sarskildt förfärdigad för ändamålet, s % envisas dessa krabater till brödkakor att g % i kras.
Publiken ar road af att se ' kakan hel, och för att gå pnbliken till mötes, har det liändt mig, att jag efter någon långresa fått hoplimma och klistra och plastra ihop fragmenterna till en rundel.
Poletterar
jag asken, så gå kakirna i tusen bitar, så våldsanit behandla~.~assa- geraregods här i landet, och tager jag själf hand on1 bagaget, så rusar någon emot niig ocli stöter till det dyrbara brödet., eller oturen vill att jag, ack och ve!
- snafvar och faller öfver asken, so111 bräckes.
Efter livarje föredrag minskas förrådet, och då jag åter-.
' vänder till New ork, mitt hutvadkvarter, ha både bagaget och sjalen betydligt lättats, da brödtillgången ar slut för tillfället.
Hvnd inin röda.
stickstrumpa angår, så är hon ett penelope- arbete.
J a g stickar en bit före föredraget, och efteråt repar jag upp hvad jag gjort, eljest skulle förevisningsstriimpan snart räcka från New York * till Philadelphia.
Nästa afton är jag engagerad att hålla föredrag om Sverige från predikstolen i ' en af Philadelphias kyrkor.
I Amerika bekläda Iiundra- tals kvinnor pastorsämbetet i frisinnade kyrkor, och i nästan alla sekters kyrkor förekommer det någon gång, att kvinliga talare upp- träda p&amp; predikstolen, d % nykterhetsmbten eller offentliga föredrag hållas.
Det visade sig vara s v h t att finna mig tillrätta i den afltigsiia.
stadsdel, där Uhited Presbyteriafi-kyrkan låg.
Sedan jag lämnat den elektriska spårvagnen, ' fick jag fråga en förbigkende arbetare livar kyrkan var belagen.
, Alldeles i närheten, ina ' in.
Här omkring hörnet - en stor gammal kyrka - de lm en konsert dar i kväll, för alla ljusen, äro tanda.
W Stackars vilsegångna jag var den enda musikanten och sånger- skan, utan sångröst och instrument, som väntades, och för hvilken kyrkan fylldes och ljusen tändts.
Karlen hade gifvit hela orkestern vägledning.
Eget nog kallar den lägre klassen i Amerika alla, slags tillställningar 8 konsert w..
I sakristian mottogs jag af den gamle, lärde pastorn ' ocli nkgra damer af kyrkoförsarnlingen, och klockan 8 beträdde jag predikstolen, framledd af pastorn, hvilken i &amp; t vältaligt anförande presenterade mig .för menigheten sasom en, livilken.
medförde budskap f r i n gamla Skandinavien, det kulturland, hvarifrån engelska språket fått så många af sina kärnord, hvarifrån litteraturen hemtat så n i h g a skatter och vetenskapen genom dess utmärkta inan gjort så stora insatser.
E n vida intelligentare publik tilltalade jag.
den gången, och kyrkan var full.
Bifallet var dämpadt af hänsyn tili lokalens halgd,
men den största uppmärksamhet ägnades mitt föredrag.
Mot slutet inträffade en löjlig episod.
Plötsligen höres f r h en af de främsta, bankarne till höger en ljudelig snarkning.
J a g kunde omöjligt Mta bli att se dit.
E n halfvuxen pojke hade insomnat med h k d e t på ryggstödet, med upphtvandt, rödbrusigt ansikte och vidöppen mun, hvarur thinerstockarne drogos på fullt allvar.
Själf Yar jag.
frestad '.
att skratta, men ' allmänheten tycktes ej se något löjligt i pojkens beteende; troligt~is kvafde de skrattlusten af grannlagenhet mot mig.
Gossens mor skämdes å hans vagnar och riiskade honom af aIIa krafter.
' I .sakristian hölls sedan ett litet ' möte ined presentationer, och inånga ungdomar trängde sig in ocli bkdo om Bröd, ty det hade icke räckt ' till åt alla; sade de.
~ättviksknllans svarta toppmössa utbyttes.
där mot den moderna hatten för att undvika uppseende under spår- vagnsfärden genom Philadelphia till initt hotell: Arvodet utbetalades.
i nya banksedlar på pastorns skrifbord, qch i brist på .shifpapper lämnades kvitto p&amp; baksidan af e t t gammalt kuvert.
Andra länder, andra seder!
Utkladd till dalkulla, ined stick- strumpan i hand, har jag i vinter hållit föredrag af blandadt skämt- samt och allvarligt ikeldill i m h g a kyrkor, tillhörande olika religiösa samfund, alltid framförd och vänligen ' presenterad af ordinarie pastorn.
Ofta- liar dit därvid fallit niig i sinnet, att siikerligen ingen svensk luthersk kyrka skulle vilja upplhta sin predikstol %t en talande kvinna,.
hvein hon än vara månde.
C e d e Go Al. '
' ' '.
Y Äkta ' makars agendomsf6rhållanden.
Af lagstiftningens många kinkiga kapitel torde intet Fara kin- kigare &amp; n det, som rör akta inakars agendoinsförliållande.
Ämnet är, som litet hvar kan förstå, af ytterst grannlaga beskaffenhet, där Kr att taga i betraktande flere parter, livilkas intressen ofta ' koinma i strid med, livarendra - mannen, liustrun, barnen och, last biit ' not.
least, mannens.
(el.
hustruns) fordringsagare.
Hvad nu den svenska lagstiftningen ' i denna svåra, fråga, betriif - far, tyckes blott ' en niening därom r %da bland sakförståndiga, att den,. '
I ' iir, allt ' igenom otillfredsstiillande.
Skälen härtill torde icke vara svåra att finna: 1734 års lag har alltid i afseende på äktenskapslagstift.
ningen varit knapphändig och a v k att tolka; s,v %righeterna hafva vuxit, i samma inån som förhkllandena blifvit olika emot hvad de voro, d % lagen skrefs; de ändringar i lagen, som tid efter annan före- tagits, hafva fram.kallats af en ny tids kraf p % kvinnans likstlillighet ' med mannen och äro svåra att förena ined giftermålsbalkens grund- princip, liustruiis underordnade ställning under mannen, hvilken bibe- Iihllits.
Följden liar ' också blifvit osäkerhet och inkonsekvens.
' $) Men lika eniga som de lagkunnige äro i fyåga om den nu gäl- laiide lagstiftningens bristfälligheter, lika skilda &amp; ro ineningarne rö- r h d e dessas aflijälpande.
Hittills har dock reformarbetet på detta .område stiiiidigt afsett inskränkningar i inannens m %lsmansrätt öfver hustrun ocli i iigendomsgemenskapen mellan makarne.
Härvid, har inan följt exempel frin lagstiftningen i andra länder såsoin den i flere af Nordamerikas Förenta stater, i England (där genom lagen af den 18 aug.
1.882 ägendomsgemenskapen.
är f ullkoinligt upphäf d, och hustru liar samma rätt som ogift myndig kvinna att förvärfva, besitta och förvalta ägendom, afsluta kontrakt, fnngera som testaments&amp;ekutor, förmyndare och god man, etc.), samt nu senast i Norge (dar genom lagen af den 29 juni 1888 gift kvinna är myndig, ehuru agen dom^.^ gemenskapen i dc flesta fall ekvarstår).
I denna riktning gick äfven den skrifvelse, som 1884 års riks- dag ställde till lcongl.
m: t och hvari begärdes framläggande d ' ett sådant förslag af ändring i lagstiftningen rörande äkta makars ägen- doinsförh~landen, att den obilliga undantagsställning, som enligt svensk lag gift kvinna intager shom juridisk person blefve i vissa angifna .afseeiiden upphäfd.
Nya lagberedningen fick samma å r i-uppdrag att utarbeta ett lagförslag i nämnda syfte.
Detta förslag, som blifvit färdigt den 1 juli 1886, blef föremål för en ganska skarp kritik bkde fran högsta domstolens och pressens sida och blef den .S1 ' dec.
sistl. 511. förkastadt af.
regeringen, som bes1öt; att det icke skiige läggas ti.11 grund för nhgoii frainställning från kungl.
&amp; t till riksdagen.
Nya lagberedningen fick i stället uppdrag a t t utarbeta förslag till ändring i gällande bestaniinelser angriiende boskilnad ocli darnied sammanhän- gande lagstadganden, .i syfte att dels Ziittare tillfälle till vinnande af boskilnad beredes hustru, dels hustruns eller enkaiis betalningsansva- %) Vi liiinvisa till deu i dagame af Föreningen för gift kvinnas Bgan- deriitt utgifna broschyren) ~ufvud~unkterna af den svenska lagstiftningen om kvinnan,, af e. o. h~fr~ttsnotsrieii Km4 Staajf.
righet .för gäld, som mannen ensam ådragit det gemensamma boet, inskränkes ' eller undanrödjes.
Då detta lagberedningens nya uppdrag ej ar agnadt att föra.
själfva reformfrågan framht, utan endast afser boskilnaden - den sista och vanligen endast med stor motvilja- begagnade åtgärd en olycklig hustru måste tillgripa för att rädda spillrorna af boet undan en slösaktig man - anshgo nhgra af andra kammarens ledamöter a t t tiden vore kommen att för riksdagen framlägga motioner om mera vidtgående reformer.
Såsom redan i en föregående öfversikt nämnts, gick en af dessa motioner, herr 31.
Höjers, till frågans kiirnpuiikt och föreslog en skrifvelse tiil k. in: t med begäran om framläggande af lagförslag i syfte att få nianneiis målsmansratt och agendomsge- menskapen mellan makar.
npphafda.
Den andre motionären.
grefve H. Hatniltoiz, föredrog de par- tiella reforniernas väg och hade frlin riksdagens ofvan omnämnda skrifvelse år 1884 lånat ett par punkter, som han ej ansag beröras af det nya uppdrag lagberedningen erhallit af k. m: t.
* U Det rådde väl knappast mer an en mening om det öde herr Höjers ~revoliitioiiära~ motion skulle röna i vårt nuvarande parlament, som icke är kandt för nhgon högre grad af frisintaet.
Lagutskottet hade från sina företrädare vid 1870, 1873 och 1877 års riksdagar lanat en mängd fraser om äktenskapets idé, som kräfver samverkan mellan makarne utan skilda intressen, om den verksamhet naturen själf hänvisat hustrun, om faran a t t hon, om hon blefve oberoende af mannen, skulle dragas från ntöfvandet af de plikter, som ålkge henne som maka och moder, etc. etc., och afstyrkte motionen.
Kamrarne godkände äfven utskottets förslag - första kammaren utan att värdigas spilla ett ord på den djiirfva motionen.
I andra kammaren uppträdde motionären med ett varmt och sakrikt försvar, hvari han visade, a t t den reform hans motion begärde och hvilken här i landet ansågs som ett löst projekt af några fantaster, vore lag icke blott å många ställen af Nordamerika och i England utan äfven i Ryssland.
Han visade de många absurditeter, som blifra en följd af den nuvarande lagstiftningen, huru i många familjer den bepröf- vade modern vore den enda omyndiga medlemmen af hushållet, utan rätt att fritt disponera ett enda öre af det gemensamma boet.
Han framhöll, hur den nuvarande lagstiftningen inom samhällets lägre klas- ser alstrade illegitima förbindelser, d&amp; mhngen kvinna, som eger en '
sparpenning, fruktar att ' komnia under mannens niålsmanskap och dar- före föredrager en fri förbindelse.
Och bland de högre klasserna torde finnas ' icke så få kvinnor, som ej vilja gifta sig, emedan de frukta att blifva tagna eiidast för sina, penningars sknll.
Talaren erinrade vidare, o111 biskop Ernporagrius ' katekes, som utkom här i landet &amp; r 1669 och i hvilken talades on1 hustrun såsom mannens förnämsta lösöre, ett ' dylikt uttryck viickte numer endast löje och förvåning, men det oaktadt rann det talaren i minnet, hvar gång han genomläste vk giftermålsbalk.
Han sliitade sitt föredrag med förklaring, att nu skulle, hans motion helt säkert falla, men den skiiile komma igen, och riksdagen .skulle till sist blifva tvungen att låta den svenska kvinnan vederfaras rättvisa.
Denna profetia uppfyldes ' i sin förra del, då inotionen utan vo- tering afslogs.
Huruvida äfven den senare delen kommer att uppfyllas skall framtiden utvisa.
Hvad oss beträffar, tanka vi tillräckligt högt om det svenska folket för att tro det.