Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har tillika vunnit upplysning, ej mindre att styrelsen för teknologiska institutet, i utfärdad kungörelse om ny lärokurs begynnande nästkommande höst, närmare bestämt kunskapsfordringarne för inträde på följande sätt: att sökande skall 14 Allm. liese- och Ekon.-Utskottets Betänkande !S:o tiO. ega grundlig insigt och färdighet i allmän arithmetik efter Zweigbergks lärobok eller annan af lika omfattning, i algebra tvänne grader, i geometri till ett omfång, motsvarande de sex första samt 11:te och 12:te böckerna i Euklides jemte tillämpning deraf å så väl plana sorn solida figurers mätning t. ex. efter 5:te och 8:de böckerna af Alreiks lärobok i geometri, i läran om progressioner och logarithmer samt plan trigonometri, känna hufvuddragen af såväl allmänna som isynnerhet svenska historien och geografien, hafva inhemtat svenska språkets grammatik, samt kunna ledigt öfversätta lättare tyska författare; än äfven att, sedan nämnda styrelse, med anledning af väckt fråga om revision af stadgarne för institutet, den 10 April 1865 till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning öfverlemnat ett af styrelsen uppgjordt förslag till nya stadgar för institutet, Kongl.
Majit den 13 Oktober sistnämnda år, af skäl att väckta frågor, dels om den nu i Falun förlagda bergsskolans förenande med nämnda institut, dels angående civilingeniörernes bildande vid detsamma i stället för vid högre artilleriläroverket vid Marieberg icke ännu blifvit af Kongl.
Majit afgjorda, funnit det ingifna förslaget för närvarande icke böra komma under pröfning.
Af hvad sålunda blifvit anfördt synes, att, om äfven i något ämne fordringarne skulle understiga lärokurserna för fjerde klassen å reala linien i elementarläroverken, fordringarne i andra ämnen äro betydligt större.
Enligt Utskottets tanke torde den ringa språkkunskap, en yngling kan i fjerde realklassen inhemta utöfver fordringarne för inträde vid institutet icke vara af så synnerlig vigt för en lärjunge vid sistberör da läroanstalt, helst under lärotiden derstädes ofta begagnas läroböcker å tyska språ ket, i hvilket språk han således allt fortfarande har tillfälle att förkofra sig, samt afhandlingar i tekniska ämnen å andra språk alltid, om de hafva något värde, öfversättas å tyska språket, hvars litteratur i dessa ämnen onekligen är den bäst försedda.
Då nu tillika frågan om revision af stadgarne för teknologiska institutet så nyligen varit föremål för Kongl. Majits pröfning, synes icke någon åtgärd i anledning af motionärens förslag rörande teknologiska institutet för närvarande vara af behofvet påkallad.
Vidkommande åter de tekniska elementarskolorna, innehålla de för dem utfärdade stadgar hufvudsakligen enahanda föreskrifter angående kunskapsfordringarne för inträde derstädes.
Enligt 10 § i Stadgarne för tekniska elementarskolan i Malmö, som är den äldsta i riket, fordras för inträde, att hafva fyllt 14 år, ega god frejd, hafva god handstil, känna religionens grundsanningar, samt elementerna af svenska och tyska grammatiken, historien och geografien, särdeles fäderneslandets, att kunna ledigt behandla de fyra räknesätten, äfven med vanliga bråk och decimalbråk, samt att i geometrien känna de första grunderna, hvarom betyg af vederbörande Iaroinrättning eller enskild ‘ lärare bör företes; och måste elev underkasta sig inträdesexamen, om anledning dertill förefinnes; dock eger skoldirektionen att närmare bestämma och lämpa dessa kunskapsfordringar efter de kunskaper, en yngling vid ofvannämnda ålder i allmänhet plägar hafva inhemtat vid de allmänna elementarskolorna.
Allm. Besv.- och Ekon.-Utskotlets Betänkande N:o 60. 15
Ändamålet med de tekniska elementarskolorna är egentligen att åt så många som möjligt meddela elementerna af de praktiska vetenskaperna, och detta på ett sådant sätt, att eleverna omedelbart kunna tillämpa desamma.
För att dessa skolor emedlertid skola vara tillgängliga för en hvar, som vill egna sig åt praktiska yrken, fordras, att de äro så ordnade, att obemedlade ynglingar der kunna skaffa sig nödiga msigter i de delar af de praktiska vetenskaperna, hvilkas tillämpning snart sagdt dagligen i hvarje yrke ifrågakommer.
Alltför höga kunskapsfordringar för inträde i dessa skolor skulle otvifvelaktigt utestänga mången, som eljest. med fördel kunde begagna sig af den undervisning derstädes meddelas.
Med de förkunskaper, som enligt nu gällande stadgar förutsättas för inträde, är det dock möjligt för ynglingar, hvilka icke hafva tillgång eller tillfälle att förskaffa sig så stora kunskaper, som motsvara fjerde klassen å reallinien i rikets elementarläroverk, att följa undervisningen vid de tekniska elementarskolorna; och lärer det hafva visat sig, att sådana elever ofta dragit mesta nyttan af undervisningen.
Utskottet, som i öfrigt icke funnit några öfvervägande skäl anförda för lämpligheten deraf, att teknologiska institutet och de tekniska elementarskolorna ställas i jemnbredd med hvarandra, helst institutet väl torde böra anses såsom ett högre läroverk än skolorna, föranlåtes, på grund af hvad nu yttradt blifvit, hemställa, all ifrågavarande motion må lemnäs ulan afseende.
STOCKHOLM, tryckt bos E. Westrell, 1866.
Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 61. 1 X:o 61.
Ank. till Exp.-Utsk. den 27 Febr. 186G, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner, åsyftande reglering i vissa provinser af roteringsbesväret.
Allmänna Besvärs- och Ekpnomi-Utskottet åligger, i följd af särskilda remisser från Hedervärda Bonde-Ståndet, att afgifva yttrande öfver nedannämnda motioner, nemligen: l:o Johannes Anderssons från Elfsborgs län (Nio 282), hvari hemställes, att Rikets Ständer måtte besluta, att en underdånig skrifvelse till Kongl. Majit komme att aflåtas, i syftemål att få med mera billighet och rättvisa fördelad den roteringsskyldighet, som tryckte rotehållare vid Elfsborgs och Westgöta-Dahls regementen; 2:o L. J.
Fahlanders från Westerbottens län (N:o 323), innefattande begäran, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit anhålla, det ny rotereglering så fort som möjligt måtte få verkställas inom Westerbottens län; 3:o Jonas Jonassons från Kronobergs län (N:o 139), hvari föreslås, det Rikets Ständer mätte i underdånig skrifvelse till Kongl.
Majit anhålla, att, efter det speciel undersökning af hvarje rote inom Kronobergs län och derefter jemförelse med annan rote, som anses vara fullgod, egt rum, Kongl.
Majit täcktes till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nådig
Proposition om och till hvad belopp den nu till svaga rotar i nämnda län utgående ersättning må anses böra förhöjas; samt 4:0 Anders Medins från sistberörda län (Nio 305), som, med hänvisande till det genom motioner vid liera riksdagar kända behofvet af lindring i roteringsbesväret för provinsen Småland, hemställer, att Rikets
Ständer måtte ingå med underdånig skrifvelse i ämnet till Kongl. Majit, som icke lärer underlåta att taga frågan under nådig pröfning.
Den förstnämnda af dessa motioner, eller Johannes Anderssons, i hvilken Johan Magnus Björkman instämt, innehåller icke någon annan utredning af ämnet, än en uppgift, hurusom sammansättningen af soldatrotarna vid de begge i motionen omförmälda regementen hittills varit sådan, att stundom två, stundom ett och ett Bih. till B.
Prot. 1865 & 1866. 8 Sami. 19 Haft. 1 2 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 61. halft, stundom åter allenast ett mantal har det åliggande, som tillkommer hel rote, oaktadt exempel gåfves å sistberörda skattetal, der icke mera än 4 nötkreatur och 1 å 2 hästar kunde framfödas.
Härmed är likväl
Utskottet ej satt i tillfälle att bedöma nödvändigheten af en sådan allmän rotereglering inom ifrågavarande län, som motionären åsyftar, och föranlåtes fördenskull tillstyrka Rikets Ständer att lemna Johannes Anderssons motion utan afseende.
Vidkommande åter roteringen inom Westerbottens län, hvarom Fahlanders motion handlar, har Utskottet inhemtat, att sedan, till följd af Kongl. Maj:ts nådiga Instruktion den 23 April 1836 blifvit verkställd och af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Westerbottens och Norrbottens län Kongl. Maj:ts nådiga pröfning underställd en förrättning till provisionel jemkning af roteringen vid f. d. Westerbottens
Fältjägare-regemente eller numera Westerbottens och Norrbottens Fältjägarekorpser, samt Kammar- och Krigs-kollegierna deröfver afgifvit underdåniga utlåtanden, Kongl. Majit enligt nådigt Bref till beinälda Kollegier den 25 Augusti 1846 funnit skäligt det sålunda upprättade nya roteringsverket att fastställa samt förordnat, att i öfverensstämmelse med i samma Kongl. Bref stadgade grunder skulle fördelas de frän och med är 1830 till Statsverket influtna och af Rikets Ständer till understöd för roteringen inom nämnda tvännc län anslagna rotefrihetsmedel.
Enligt hvad handlingarne rörande nämnda förrättning utvisa, hade dervid uppgjorts en klassifikation öfver socknarna i båda länen, dervid tjenat till ledning dels förrättningsmännens kännedom om socknarnes beskaffenhet, dels de upplysningar, som af undersökningshandlingarna, jordeböcker och taxeringslängder kunnat vinnas om hemmanens förmåner i allmänhet, och derefter bestämts grunden, enligt hvilken rote borde anses fullgod, samt det mantal, hvaraf en af medelgoda hemman sammansatt rote borde bestå; likasom ock rotetaxation åsatts alla de hemman och lägenheter, som från rotering lagligen icke borde befrias eller förut ej blifvit roterade, för att med sådan taxation bereda lindring åt de af ålder roterade och i allmänhet likhet uti roteringsbesväret rotarna emellan.
Att nu åter företaga en ny jemkning i berörda hänseende, så kort tid efter det den nyssnämnda egt rum, syneS Utskottet icke kunna tillstyrkas, med mindre särdeles vigtiga omständigheter skulle dertill föranleda.
Såsom sådana har motionären emellertid endast angifvit, dels att hemman funnes med olika mantal, men lika roteringsskyldighet, dels att ofta inträffade att en hemmansdel af ringa skattetal vore fördelad pä två rotar, af hvilka den ena ända till en mil aflägsen från hemmanet, dels ock att flera kronohemman numera ingått i skatt, men hvilka vore belriade från rotering genom att erlägga en obetydlig afgift till understöd åt de mest betungade rotehållarne.
Det är likväl bekant, att mantalet icke utgör någon säker måttstock för bedömande af ett hemmans godhet; och den omständighet, att ett hemman blifvit på tvänne sins emellan något aflägsna orter indeladt, torde i en glest bebyggd provins ej böra tillmätas särdeles betydelse.
Hvad åter angår det förhållande, att en del nya hemman skulle tillkommit, hvilkas afgifter icke motsvara värdet af roteringsbesväret in natura, synes detta förhållande vara af öfvergående natur, att döma af innehållet af förenämnda Kongl. Bref, der det heter: »börandes dock, när den tid inträffar då alla rotar inom någotdera länet medelst förstärkning af de inom detsamma befintliga i skatt ingångna nyhemman blifvit fullgoda, det derefter än vidare uppkommande rotemantal icke till utgörande af ny rotering in natura indelas utan endast uppföras till erläggande af vakansafgift, intill dess alla Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 61. 3 rotar äfven der hunnit till fullgoda uppbringas, hvarefter först bildandet af ny ordinarie rotering till prestation in natura kommer att verkställas.»
Utskottet har vid nu omförmälda förhållanden funnit giltig anledning saknas att understödja ifrågavarande motion.
Den uti Anders Medins och Jonas Jonassons motioner berörda frågan om lättnad i roteringsbesväret för provinsen Småland har flera gånger varit föremål för Rikets Ständers pröfning.
Uti en vid 1828—1830 årens riksdag till Rikets Ständer albiten nådig Proposition tillkännagaf Kongl. Maj:t, dels att Kongl.
Majit inhemta!, att uti Kronobergs län, hvilket i allmänhet, i jemförelse med hemmantal och folkmängd, egde en stark militie-indelning, 46^:dels mantal vid indelningstiden fått sig tillerkända 8 daler silfvermynt hvardera af inflytande mantalspenningar för ett indelt högre hemmantal i rote än de efter jordeboken och förmedlingen borde draga, samt att, på grund af 1776 års myntevalvation och likmätigt Kongl. Brefvet till Landshöfdingen i länet den 22 Januari 1779, detta bidrag med 3 daler silfvermynt riksdalern eller 2 R:dr 32 sk.
Banko till hvarje sålunda öfverroteradt hemman utginge, dels ock att Kongl. Majit icke allenast i betraktande af de betydliga förändringar, som mynt- och varuvärden undergått sedan den tiden, då nämnda bidrag anslogs, ansett en förhöjning deraf vara af billighet påkallad samt för bestämmande deraf funnit någon lämpligare och säkrare grund icke kunna ifrågasättas, än den, som enligt Kongl. Brefvet den 28 Oktober 1807 vid åtskilliga regementen borde följas vid planpenningarnes utgörande af utrote- till stamrotehemman, hvilka hade soldattorp på sina egor, nemligen: att hvarje daler silfvermynt beräknades till l(å:dels kappar spanmål, hälften råg och hälften korn, utan ock, på det roteringsbidråget måtte för framtiden blifva af penningevärdets förändring oberoende samt enhet och ordning i räkenskaperna tillika vinnas, till Rikets Ständer öfverlemnat, huruvida icke, detta understöd, som, efter förberörda beräkning skulle komma att utgöra, efter 8 daler på hemmanet, 2|:dels tunna, eller för alla de inom Kronobergs län öfverroterade mantal 123 tunnor 24f:dels kappar spanmål, måtte anvisas att framgent utgå af Statens behållna kronotionde-spanmål, emot det att den i kontant anslagna rotehjelp, som, genom afdrag å mantalspenninge-uppbörden i länet, med 123 Ridr 37 sk. 4 rst. årligen utginge, skulle upphöra; hvarjemte, af förekommen anledning.
Majit tillika öfvcrlemnade till Rikets Ständers bepröfvande, om icke, enär, i afseende ä behofvet af rotehjelp för flera svaga rotar, ett lika förhållande för Calmar som för Kronobergs län inträffade, det jemväl vore billigt och lämpligt, att enahanda understöd, som för det sistnämnda af dessa län kunde komma att anslås, äfven måtte tillgodokomma och bestämmas för alla sådana inom Calmar län befintliga rotar, som åtnjöte kontant bidrag af Staten, i hvilket fall, efter lika beräkningsgrund, som ofvan blifvit uppgifven, och då, jemlikt 1693 års indelningsverk, för 29 rotenummer sammanlagda kontanta beloppet af rotehjelpen inom samma län utgjorde 41 daler 5 öre 8 penningar, för detta behof 13 tunnor 23^:dels kappar spanmål konime att erfordras.
Denna nådiga framställning blef af Rikets Ständer bifallen med förklarande, att, i anseende till hemmanens aflägsenhet från kronomagasin och svårigheten för rotehållarne att derifrån afhemta spanmålen, hvilken för de mindre hemmansdelarne utgjorde ett sä ringa belopp, att värdet deraf knappast motsvarade transportkostnaden, denna rotehjelp borde antingen direkte från landtränterierna i de nämnda länen kontant utbetalas efter länens markegångspris, dock utan beräkning af försel - 4 Allm. Besv.- och Ekon.-TJtskottets Betänkande N:o 61. lön, eller oek, derest Kongl. Maj:ts Befallningshafvande så lämpligt funne, af kronofogden i orten varda mottagen för att vid ordinarie uppbördsstämmorna vederbörande emellan fördelas.
Vid 1856—1858 arens riksdag väcktes motion om tillökning i nämnda s. k. »svagrotehjelp» åt hemman, hvilka, ehuru understigande ett och ett halft mantal, likväl bildade hel soldatrote; och Rikets Ständer afläto med anledning deraf underdånig skrifvelse till Kongl. Majit den 2 Mars 1858, hvari, på den grund, att, enligt hvad kändt vöre, kostnaden för en soldats underhåll betydligt stigit sedan 1828— 1830 arens riksdag, då rotehjelpen för svaga rotar på ofvanomförmälda sätt reglerades, så att, då vakans-afgiften i 1835 års markegångstaxa upptagits till 108 R:dr Riksgälds för hel soldatrote i Kronobergs län, densamma, enligt sista markegängstaxan, för en hol rote i samma län utgjorde 131 Ridr Runt, Rikets Ständer förklarade sig anse en förhöjning i rotehjelpen vara med billighet öfverensstämmande; men som Rikets Ständer saknade ledning för sitt omdöme, till hvad belopp denna rotehjelp skäligen borde utgå, anhöllo Rikets Ständer i underdånighet, att, efter förutgången undersökning, Kongl.
Maj:t täcktes till näst derefter sammanträdande Ständer aflåta nådig Proposition, om och till hvad belopp den till svaga rotar utgående ersättning ansåges böra förhöjas.
Under tiden hade, uppå gjorda framställningar i förevarande ämne, Kongl. Majit redan den 23 Augusti 1854 i nåder uppdragit åt Krigs- och Kammar-kollegierna att undersöka och utreda, i hvad mån roteringsskyldigheten kunde anses vara i Småland mera betungande och ojemnare fördelad än uti andra rikets landskap; till följd hvaraf bemälda Kollegier låtit upprätta och till Kongl.
Majit öfverlemnat åtskilliga tabeller, innehållande dels uppgift å mantal och egor m. m. till några medelgoda soldatrotar uti de 19 län, der rotering funnes; dels uträkning efter medeltal för en rote, så väl i hvarje län särskildt, som gemensamt ej mindre för de tre Småländska länen än ock för öfriga sexton länen; dels uppgift å vakansafgifter för en^ soldatrote i hvarje län efter 1855 års markegångstaxa; dels ock uträkning i hvad mån en soldatrote i nämnda sexton län hade i mantal, taxeringsvärde o. s. v. mera eller mindre än en sådan rote uti Kronobergs, Jönköpings och Calmar län; genom hvilket allt upplystes: att enligt medelberäkning å åtskilliga medelgoda rotar uti de särskilda 19 länen, rotemantalet, som utgjorde i Calmar län mantal, i Kronobergs län något mindre och i Jönköpings län något mera än U mantal, uppginge i sex län, nemligen Upsala, Stockholms, Westmanlands, Ostergötlands, Örebro och Christianstads till mer än 2 mantal; i tre län, nemligen Skaraborgs, Södermanlands och Malmöhus län till nära 2 mantal; i Elfsborgs och Kopparbergs län något mindre än 1^ mantal; i Gefleborgs och Westerbottens län något mer än l mantal och i Wermlands, Göteborgs och Norrbottens något mindre än 1 mantal; att, efter medelberäkning särskildt för de tre
Småländska länen gemensamt och särskildt för de öfriga 16 länen gemensamt, rotemantalet utgjorde i de förra länen såväl som i de sednare något mer än 1^ mantal; att rotemantalet i nio län vore större och i sju län mindre än medelrotemantalet de Småländska länen gemensamt; att taxeringsvärdet uti alla ofvannämnda sexton län vore större än i Kronobergs län, uti tretton län större och i tre län mindre än i Jönköpings län och i nio län större, men i 7 län mindre än i Calmar län; Allm. Besv.- och Ekon.-UtsTcottets Betänkande N:o 61. 5 att rotens område uti tolf län vore mindre och i fyra län större än i Kronobergs och Jönköpings, §amt i fyra län mindre och i tolf län större än i Calmar län; samt att, efter medelberäkning gemensamt för nämnda 16 län, utsädet och afkastningen i allmänhet taget vore mindre för en rote i de Småländska än uti de öfriga roterade länen, men att äfven grundräntan vore mindre uti Småländska än i öfriga länen, äfvensom vakansafgiften uti Jönköpings och Calmar län, hvaremot denna afgift i Kronobergs län vore starre än uti de 16 länen.
Genom denna utredning af förhållandet i allmänhet med roteringsbesväret i de Småländska såväl som i öfriga roterade länen, hade Kollegierna funnit vara ådagalagdt, dels att, med hänsigt till skattetalet allena, såsom grund för roteindelningen, roteringsbördan, efter medelberäkning af åtskilliga medelgoda rotar i de särskilda länen, icke kunde anses mera betungande i de Småländska än uti flera andra län, och dels att, efter enahanda beräkning, en rotes afkastning visserligen vore mindre uti de Småländska än uti öfriga länen, men att deremot icke blott egorymden och följaktligen äfven utsigten till rotehemmanens utvidgade uppodling till ökad afkastning vore större i de förra, än i de sednare länen, utan äfven grundräntan, uti hvilken rotarnes förbättring icke verkade förhöjning, mindre i de Småländska än i de öfriga 16 länen.
Huruvida åter roteringen, med hänsigt till förhållandet vid hvarje särskild rote och vid jemförelse melian rotarne dels inbördes uti hvarje särskildt län och dels länen emellan, vore mera betungande eller ojemnare fördelad i de Småländska än uti öfriga länen, kunde väl icke inhemtas af ofvannämnda tabeller, hvilka endast angåfve medelförhållandet af flera eller färre rotar i hvarje län, och huru jemförelsen emellan länen utföll; men om ock genom en tidsödande och kostsam undersökning skulle visa sig, att vid roteringens införande hemmanen i de Småländska länen blifvit i allmänhet strängare roterade än i de öfriga, hade tyngden och orättvisan deraf, enligt Kollegiernas åsigt, endast drabbat den roterade jordens dåvarande egare, hvilket förhållande icke inverkade på de nuvarande innehafvarne, emedan under närmare 200 år, som roteringen egt bestånd, hemmansvärdena såväl i dessa som i andra län, med afseende på deni åliggande onera, vunnit den stadga, att ^säkerligen redan länge ingen, hvarken vid arf eller köp, beräknat egendomen i något län till högre värde, än som återstode, sedan såväl roteringskostnaden som andra utgifter blifvit från afkastningen afdragna, hvadan ock Kollegierna vore af den öfvertygelse, att roteringstungan sålunda öfverallt jemnat sig sjelf, och att alla åtgärder till inskränkning af nuvarande roteringsbesväret, vare sig antingen genom bidrag frän annan oroterad jord eller genom tillskott af penningar eller spanmål, icke blefve annat än en gåfva till den roterade jordens nuvarande egare och dessas arfvingar, i hvilkas hand egendomsvärdet derigenom höjdes, utan att roteringsbesväret i någon män minskades för blifvande egare, hvilka genom köp eller annan afhandling komme i besittning af hemmansdelarne efter de genom ifrågavarande godtgörelse stegrade värden.
Efter Kollegiernas tanke vore således alla åtgärder, hvilka hade till föremål att bringa rotarnes styrka till likhet sinsemellan, såväl inom hvarje län, som inom de särskilda länen, helt och hållet öfverflödiga och icke ledande till annat än onödiga uppoffringar å Statens sida, till visserligen ett stort antal nu lefvande hemmansegares fördel, men på bekostnad af öfriga skattdragande, som dertill direkte eller indirekte finge bidraga, utan att erhålla någon motsvarande fördel.
6 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 61.
Efter öfvervägande af hvad sålunda förekommit och anfördt blifvit, hade Kongl.
Majit, medelst beslut den 13 Januari 1857, funnit den då förevarande frågan om lindring eller jemkning uti roteringsbesväret för provinsen Småland icke erfordra någon Kongl. Maj:ts åtgärd.
Emellertid blefvo, med föranledande af Rikets Ständers ofvan omförmälda underdåniga skrifvelse den 2 Mars 1858, Krigs- och Kammar-kollegierna anbefallda att, jemte utlåtande i ämnet, afgifva förslag till de åtgärder, som af samma underdåniga skrifvelse kunde föranledas; och yttrade Kollegierna i anledning häraf: att med den genom Kongl. Brefvet den 15 Augusti 1829 slutligen fastställda reglering af rotehjelpen i Kronobergs och Calmar län afsetts, att samma hjelp måtte för framtiden blifva af penningevärdets förändring oberoende, hvarföre den ock i spanmål bestämdes.
Derigenom hade berörda ändamål också vunnits, enär, likasom kostnaden för en soldats underhåll stigit, värdet af spanmålen jemväl stigit, och ersättning sålunda ifrågavarande rotar inom Kronobergs och Calmar län tillgodokommit.
Då härtill komme, att kostnaden för soldatunderhållet i sednare tider minskats äfven derigenom, att rotehållarne befriats från beklädnaden och mötesunderhället, saknade Kollegierna skäl att ytterligare förhöjning uti rotehjelpen för ifrågavarande rotar tillstyrka, desto mindre som icke ådagalagdt vore, att roteringen i allmänhet vore mera tryckande än i andra provinser, hvadan ock Kongl.
Maj:t medelst beslutet den 13 Januari 1857 förklarat då väckt fråga om lindring eller jemkning i Småland i roteringsbesväret icke erfordra någon Kongl. Majits åtgärd.
Kollegierna hade för öfrigt ansett det icke vara möjligt att, i det skick ärendet nu förekommit, meddela yttrande om beloppet af en sådan rotehjelps förhöjning, derest den funnes böra ifrågakomma; ty då gifvet vore, att icke alla rotar vore lika goda eller lika dåliga, blefve häraf en oundviklig följd, att det understöd, en rote borde tillkomma, icke kunde rättvisligen bestämmas, med mindre speciel undersökning af hvarje rote egt rum, och derefter jemförelse med annan rote, som ansåges fullgod, blifvit anställd, pä sätt i likartadt fall enligt Instruktionen den 4
Maj 1838 skett i fråga om åtskilliga rotar i Skåne, hvilket ärende genom Kongl.
Brefvet den 7 Juli 1841 slutligen afgjorts.