Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
IDUN 292 ligen genom den år 1866 utgifna skriften Tan- kar i religiösa ämnen, livilken skrift väckte en viss uppmärksamhet både för sitt innehåll och för det i Sverige ovanliga förhållandet att en kvinna öppet vågade beträda ett fält, som åtminstone dittills hos oss ansetts uteslutande tillhöra mannen.
A r 1870 utgaf hon utom åtskilligt annat en diktsamling » Ackorder ».
Två år senare stiftade hon ett särskildt sti- pendium för kvinnliga studerande vid Upsala akademi — det första i sitt slag inom landet — hvilken stiftelse bär hennes namn o c h, ehuru ännu ej vuxen till den ursprungligen afsedda storleken, dock i sin mån bevisar, att hon icke blott m e d pennan söker verka för sitt älsklingsmål.
Under åren 1 8 7 7 — 1 8 7 9 utgaf Lotten von Krasmer, med hufvudet fullt af allsköns avan- cerade idéer, i förening med flere kända för- fattare, tidskriften V år T i d, företrädesvis äg- nad åt tidens ädlare sträfvan o c h kulturarbete.
Det har blifvit sagdt o m V å r T i d, att den beredde väg för den sedermera påbörjade Ord och B i l d.
V i d samma tidpunkt som detta företag sattes i verket, utmärktes en mindre af henne författad diktsamling med Svenska akademiens andra pris.
R e d a n förut hade hon utgifvit tvänne dramatiska försök äfvensom några novellistiska utkast.
» H e n n e s senare framgångar på den literära banan torde ännu vara i allmänhetens m i n n e, » säger en välvillig recensent.
» O c h hennes till julen 1882 ut- gifna Nyare dikter, » fortfar han, » hvaraf en ny upplaga utkom till julen (1885), tilldrogo sig med stort skäl ganska m y c k e n uppmärk- samhet.
Den kämpande anden — denna, samma år (1885) publicerade religiösa d i k t — vittnar o m att förf.
är besjälad af den tids ande, hvari hon lefver, samt förstår att på ett lefvande sätt gifva ord o c h röst åt de inspirationer, s o m hänföra henne. » — » D e n värderade, af de ädlaste syften genomträngda skaldinnan söker i sin dikt framställa de nystestamentliga undren i en poetisk omklädnad samt häfda deras inre, andliga betydelse för alla tider. » (Post.
Tidti.)
A r 1870 förlorade hon sin moder o c h tio år senare äfven sin far.
N å g o t dessförinnan hade hon — såsom redan här ofvan blifvit nämndt — bosatt sig i Stockholm o c h bebor därstädes nu mera egen villa i ett af hufvud- stadens vackraste kvarter.
— Ett anbud att ingå som medredaktris i utgifvandet af » D a g e n s k r ö n i k a » enligt en ut- vidgad plan gjordes mig genom denna tidskrifts nitiske redaktör, framlidne skriftställaren d:R A r v i d A h n f e l t, i ett bref af den 30 nov.
Sedan han omnämnt, att han ämnade ägna en afdelning af tidskriften åt sådana ämnen, som kunde vara af särskildt intresse för den intel- ligenta fruntimmersvärlden, samt erinrat o m, att jag själf utgifvit en tidskrift i samma syfte, fortfor h a n: » J a g behöfver någon literärt bil- dad kompanjon.
J a g har fått den ingifvelsen att N i, fröken von KRAEINER, som äger de ve- derbörliga kvalifikationerna, skulle vara benägen att ingå i ' företaget, medverkande i både bun- den o c h obunden stil, o c h för öfrigt genom eder literära bildning i stånd att ytterligare utvidga tidskriftens läsekrets. » Som jag emellertid just då stod i begrepp att företaga en längre utländsk resa, måste jag för tillfället af böj a detta annars för mig på samma gång hedrande som lockande anbud.
Såväl af dessa referat s o m att en ny — eller åtminstone till större delen ny — dikt- samling, benämnd Hägringar o c h luftslott, (redan af pressen bebådad, men af mellankommande hinder försenad) torde k o m m a att utgifvas un- Af Klädes, Stickylle der stundande höst framgår, att jag bibehåller alla mina vittra intressen.
Därtill kan läggas, att jag fortfarande äger en viss förkärlek för kvinnoemancipationen, na- turligtvis, ty denna märkliga rörelse anslog j u en gång så mången sträng i min själ.
Dis- sonanserna medförde visserligen för mig pä den tiden gränslös smärta, men i det stora hela ha de visat sig vara öfvergående, o c h denna rörel- ses sköna förespeglingar o m varma sympatier från allmänhetens sida ha småningom blifvit förverkligade.
H v a d angår de med dessa nya sociala idéer förenade praktiska ärenden af hvarjehanda slag, har aldrig min håg legat ditåt, men däremot så m y c k e t mera varit riktad på det inre stora lifsproblemet, hvars lösning dock ej kan tänkas ske utan i förening med det omslag i opinionen, som sedermera inträdt, och hvartill jag visserli- gen i mån af krafter o c h förmåga sökt bidraga.
P å tal o m det väsentliga i kvinnans fordrin- gar föres ovillkorligen tanken till henne, jag menar den nyligen bortgångna ädla kvinnan, den ofvannämnda vännen, skriftställarinnan S.
L — d Adlersparre, hos hvilken för denna rö- relses framsteg allmänheten står i tacksamhets- skuld, o c h på hvars blomsterhölj da kista äfven dens hand, som skrifver detta, fått nedlägga en tacksamhetens krans.
E n ytterligare gärd i detta afseende till hen- nes minne, en krans af sådant slag, som kanske skall visa sig kunna trotsa vinterns snö, torde de bland Iduns kära läsarinnor, som i jul öppna kalendern Svea, finna på dess blad, nämligen några ur hjärtat gångna toner från min lyra.
Innan jag afslutar dessa rader, kan jag ej motstå frestelsen att omnämna en liten episod, som står i ett visst samband med — mina öden.
D e n daterar sig från i går, från i sön- dags, från en af mina sedvanliga spatserturer bland det besjungna Fiskartorpels intagande omgifningar, hvilka j u hafva det företrädet bland alla Östermalms angränsande parker att i mångt o c h m y c k e t — • särskildt en sådan dag med dess folklif — erinra o m Djurgården och dess för stockholmaren så lockande sköna nejder.
Men vid Sturevägen står det ej — lyckligt- vis för m i g!
— föreskrifvet såsom, med rätta, t. e x.
vid Skansen o c h så många andra ställen: » Hundar få ej m e d t a g a s ».
J a g var ute för- nämligast för att skaffa litet välbehöflig för- ströelse åt — icke blott s o m vanligt en i sender, utan för ovanlighetens skull — båda två mina små lurfviga följeslagare, bägge ly dande det för mig från långt tillbaka så kära namnet Jane — J a n e blondin, J a n e brunett.
V i d sådana undantagstillfällen pläga de små vackra djuren alltid tillvinna sig bland såväl yngre som äldre lustvan drarc i det gröna den lifligastc uppmärksamhet.
E n städad m e d l e m af en arbetarefamilj, som lägrat sig under ett träd därute, närmade sig nu ängssluttningen, där jag stannat ett ögon- blick bland björk o c h ek för att betrakta en utsikt; han hälsade höfligt, o c h böjande sig därpå ned, klappade han mina små älsklingar, sägande som för sig själf: » S m å snälla barn, det där. » » J a, » tänkte jag, rörd, i mitt sinne och räckte fram min hand till tack åt den främmande mannen — » ja, riktigt små snälla barn. » —: Någon gång torde jag väl också kanhända med Ouidas P u c k eller Pierre Lotis genialiska D e u x chattcs för ögonen k o m m a att teckna deras » lifs h i s t o r i a », hvartill åtskilliga de näpnaste smådrag af framträdande olikhet i lynne o c h karaktär hos dessa » s m å barn » särskildt inbjuda m i g.
Lotten von Krmmer.
OELL Ull NnrrlfiininriQ tillverkas a l l a slags Herr- o. Damtyger s a m t Konst- väfnader 1 starka och vackra kvalitéer.
1895 U 1 16 Ti hav n a du m M t f \.
r (&lt;) " (!&gt; du märkt, vid öppna fön- W sterkarmar, när utanför en yster barnflock larmar och lärkan sjunger sina visor gladt, hur dock din själ, fast höljd i sorgens natt, mot ljusa rymder sträcker sina armar frän dyster graf, som gömt din bästa skatt?
Säg, du en begråter, vän hvars like aldrig dig skall skänkas hur dock en ljusning midt i mörkret hur öfver dödens skiiggor blicken blott hoppets vinge du ej sjunka blott viljans stål för ödets slag ej åter, röjs, höjs, låter, böis?
har du märkt, när Säg, har du märkt, när den, som bland de kära dig kärast var, gått bort, hur dock helt •nära han tyckes dig, hur klart du ser hans bild, hur dock hans ande ej är från dig skild, men upp mot skyn dig i sin fetmn tycks bära, som dagen ljus, som natten huld mild?
och Lotten uon Krœmer.
En öfverraskning.
Skiss för Idun af G-eorges M o r n y.
P et var fullt m e d folk på 3-båten till V a x h o l m; man trängdes o c h knuffades för att k o m m a upp på akterdäck o c h sökte göra sig så liten som möjligt på sin knappt tillmätta plats.
Där k o m kunglig sekter Nyberg i sista minu- ten.
— Fru G r ö n nickade helt vänligt till h o n o m och gjorde ett tecken, att där fanns plats bredvid henne; bara de kunde få tjocke assessor Arvids- son att maka åt sig en smula.
Kunglig sektern följde gladt denna anvisning och låtsades ej märka assessorns vresiga min öfver att denne fått förpassa sina paket under soffan.
» Hvart bär det af för lilla frun?
— Jaså, det var sant, er man berättade j u härom dagen, att ni hyrt på V a x h o l m i sommar.
H u r trifs ni därute? » » Alldeles utmärkt, där är så vackert o c h luften är så hälsosam för barnen.
— Törs jag fråga, hvart kunglig sektern styr kosan. » » Jag skall ut till Lindnäs o c h hälsa på min fästmö.
— Jag tänker öfverraska henne. » Han smålog vid tanken på, huru glad hon skulle blifva.
» Jaså, hon vet inte o m, att ni k o m m e r — — Ja-a, det blir n o g angenämt, fastän jag för min enskilda del hyser en viss respekt för alla öfver- raskningai; de kunna så lätt sluta som en miss- räkning. » » Huru så? » Kunglig sekterns röst lät helt för- vånad, o c h han trefvade i sin rockficka efter ett litet etui, s o m låg där o c h var ämnadt att höja öfverraskningens glädje.
» Ja, ser ni, jag har själf en gång ställt till en sådan där liten surprise, o c h jag misslyckades då totalt. » — Fru Grön smålog ironiskt.
» Det får ni lof att berätta o m, fru Grön, så att jag, o m jag nu delar ert öde, åtminstone är en liten smula förberedd. » BILLIGA 4 V " 9 V Slöjdgatan 7, Stnlm, 1 Säö, ARBETSLÖNER: MTR KR.
1,20, KLÄDNINNSTYG, 8 — 9 K V.
BR., PR KOSTYM- o. KAPPTYG 1,75, FILTAR 3 Å 5 K R.
U YLLE AF HÄMTAS!
K E M.
T V Ä T T o. F Ä R G N I N G EMOTT.
I DU N » Nåja, o m det kan lända er till någon nytta, så skall jag gärna tala o m det.
Det är nu redan nio, nej, vänta, låt mig se, det blir tio år i höst.
G u d vet, hvart tiden tar vägen.
V i voro nygifta, o c h jag hade under sommaren besökt mina för- äldrar nere i Blekingstrakten.
Min hemresa var bestämd till den första september, m e n livar jag nu fick den idén ifrån: det föll mig på en gång in, att jag skulle resa dagen förut o c h öfverraska min man.
Mina föräldrar funno det visserligen en smula barnsligt o c h smålogo vid afskedet åt min ifver, att jag inte kunde vänta en dag till.
Själf kände jag mig nervös, som o m jag företagit någonting ytterst viktigt, o c h under hela resan tänkte jag bara på, hurudant vårt möte skulle blifva; min mans öfverraskning — o c h glädje!
Båten skulle anlända till Stockholm klockan 10 på morgonen.
Det var just den tid min man åt frukost.
Så skulle jag försöka hinna hem, innan han slutat läsa tidningarna o c h sin morgon- post.
Hela natten låg jag vaken o c h oroade mig öfver, att båten på något sätt skulle blifva för- dröjd, så att jag inte skulle kunna träffa honom, det tycktes mig som en förfärlig missräkning, o c h när jag ändtligen satt i droskan o c h åkte h e m i skarpt traf, hade jag den häftigaste hjärt- klappning.
Tänk, o m han redan hunnit gå ut!
Jag stannade utanför vår port klockan tjugu minuter öfver tio o c h halfsprang de tre trapporna uppför — — Utanför dörren måste jag stanna en stund för att hämta andan, innan jag för- mådde ringa — — Sakta tryckte jag på knappen.
Tänk, o m han själf skulle ö p p n a; o, hvad mitt hjärta dunkade!
Jag väntade en, två, tre minuter.
Han hade väl redan gått o c h äfven madamen s o m passade u p p Jag hade gråten i halsen.
Så försökte jag ringa en gång till, — denna gång häftigt o c h ihållande.
— Ändtligen hördes steg i tamburen.
Det var kontorspojken, s o m k o m o c h öppnade, han hade nyss kommit upp köksvägen m e d några saker från kontoret.
H a n gjorde stora ögon, då han fick se mig.
» Nej se, kors är det frun! » » Visst är det jag, Axel, » svarade jag, » är gross- handlarn h e m m a? » » Ja, det är han.
&gt; » Nå, hur står det till här? » » Inte annat än bra, det ja vet, goa frun. » » A x e l får gå ner o c h hämta min koffert o c h betala åkarn, se där.
Ä r grosshandlarn inne i sitt rum? » » Han ligger ännu. » » Hvad säger A x e l, han är väl aldrig sjuk? » » Nej, inte det jag vet, goa frun.
Men han sa ' te mig, att vi skuile ner o c h möta frun först i m o r g o n — det var kanske något misstag. » » Nej, visst inte, m e n jag ville öfverraska gross- handlarn.
Ja, gå nu o c h styr o m kofferten. » — Han gick, o c h jag smög mig på tå g e n o m salen o c h min mans rum fram till sängkammardörren.
Jag knackade sakta på — — — » H v e m tusan är det nu igen, » röt en barsk stamma därinifrån; » jag har j u sagt A x e l, att jag inte vill bli störd. » H u då, jag blef riktigt kuslig till m o d s, men dristade mig ändå att öppna dörren o c h stiga in.
» Det är inte A x e l, det är jag. » » H v a d i all världen — är det d u?
H v a d har då händt? » H a n satte sig upp i sängen m e d den lifligaste förskräckelse målad i sitt ansikte.
» Ingenting, käre Edvard, jag ville — bara — öfverraska dig. » » Men du skulle j u k o m m a först i morgon! » » Ja, men nu är jag här — i dag — o c h jag hoppas- att — du inte är ledsen därför. » Jag kunde m e d m ö d a tillbakahålla mina tårar, o c h jag kände mig som isad af detta emottagande, så olika allt hvad jag tänkt mig.
» Ah, se så, prata nu inte nonsens, g u m m a n lilla, utan k o m vackert o c h hälsa.
Naturligtvis är jag glad åt att ha dig här igen, fastän jag finner det ledsamt, att ingenting är i ordning för dig, o c h att jag inte var nere vid båten o c h mötte dig — — — Och så var det ett sådant fasligt nattsudd ute på Hasselbacken i går kväll, o c h jag har sådana gemena kopparslagare.
Kan du tänka dig, g u m m a n lilla, att just för en stund sedan, när jag vaknade, var jag glad åt, att du inte skulle k o m m a förrän i morgon, så att jag skulle hinna krya till m i g!
» Kunglig sektern brast ut i skratt.
» Nej, vet ni, fru Grön, det var verkligen för lustigt. » » Ni skrattar, m e n det gjorde inte jag.
Där var nu hela min öfverraskning o c h hans glädje.
Ja, vet kunglig sektern, under hela mitt äkten- Medio af SEPTEMBER öppna vi Utställning OCh Försäljning 293 skap har jag aldrig känt mig så besynnerligt främmande för min man, s o m just den dagen.
Jag kunde omöjligt k o m m a i stämning.
Den tanken plågade mig hela tiden, att vi människor, äfven i våra allra intimaste förhållanden, sx&gt;ela en viss komedi för hvarandra, o c h att vi behöfva förberedelsetid för att sätta oss in i vår roll.
Ja, o c h sedan dess har jag alltid varit rädd för sådana där öfverraskningar. » » Ja, ja, ni har nog inte så orätt i hvad ni sä- ger, fru Grön.
Er historia har satt ner mitt m o d en smula, ty om min fästmö nu bara ser för- vånad eller skrämd ut, så blir det verkligen en missräkning. » » Ah, låt nu inte förstöra ert goda humör.
Ni kan ju hafva bättre lycka än jag. » » Ser ni, fru Grön, där skymtar man redan bryggan o c h där är folk nere.
Tänk, o m min fästmö — — Nej, jag vill ingenting hoppas. » » Seså, min historia har gjort er skeptisk, tror jag.
Det var ju dumt. » » V e t ni, fru Grön, det är allt h o n ändå, den där damen i ljusblåa klädningen. » » Och hvita hatten och röd parasoll? » » Ja just, det är hon.
— Nu har h o n redan känt igen m i g; hon viftar med parasollen. » Kunglig sektern lyfte strålande på hatten.
— » Och svärfar står där uppe vid vägen, månue de vänta främmande. » » Kanske just er! » Fru Grön smålog, — » det här blir n o g ingen missräkning. » Ångbåten lade till.
Den unga flickan k o m helt strålande sin fästman till mötes.
» Att du verkligen k o m, K a r l!
Jag var så säker därpå, att jag höll vad m e d pappa.
— Han trodde, att du skulle hinna h e m från din resa först i morgon, men jag kände på mig alldeles tydligt, att du skulle k o m m a i dag.
— Hädanefter blir jag teosof. » » Och du är glad däråt? » » Så dumt du kan fråga, Karl » H o n fattade lirligt hans arm.
» Vänta, jag skall blott säga farväl till min res- kamrat.
» » Adjö, fru Grön, tack för angenämt sällskap o c h lycklig resa. » » Adjö, kunglig sektern.
Det var bestämdt teosofin, s o m hjälpte er; den fanns tyvärr inte på min tid. » Båten lade ut igen, o c h fru Grön hörde den unga flickan skalkaktigt säga: » K o m nu o c h trösta stackars pappa öfver hans missräkning.
Det retar h o n o m alltid så obeskrif- ligt att förlora ett vad. » Fru Grön suckade lätt.
Det g i c k väl an, när det bara var svärfar, som fick vidkännas miss- räkningen.
En vandring genom Kvinnornas utställning i Köpenhamn.
Från Iduns specielle referent.
T i l l v ä n s t e r i s a l e n l i g g e r ä f v e n l e d e s Nor- ge, s o m i c k e s y n e s v a r a p å n å g o t u t m ä r k t sätt representeradt.
Mesta uppmärksamhe- t e n d ä r å d r a g e r s i g e n s ä n g s k ä r m, af ut- s t ä l l a r i n n a n v ä r d e r a d till 5 0 0 kr.
— t r o l i g e n en nolla för m y c k e t.
M i d t e l p a r t i e t är fint m å l a d t m e d r ö d a n y p o n b l o m m o r p å ljus- b r u n t l ä d e r, m e n d e n s n i d a d e r a m e n af l j u s g u l t f e r n i s s a d t trä ' v a r n å g o t af d e t k l u m p i g a s t e m a n k u n d e få se.
Broderier, h å l s ö m, p ä l s v e r k o c h a r b e t e n i u t s k u r e t trä o c h p r e s s a d t l ä d e r f ö r e k o m m o i d e n n a af- delning.
P o r t m o n n ä e r af s i s t n ä m n d a m a t e - rial s y n t e s g o d a, m e n p o r t f ö l j e r n a v o r o s i m p l a o c h illa a r b e t a d e.
A l l d e l e s intill N o r g e är Grönlandsrummet b e l ä g e t, h v a r s f o n d v ä g g f ö r e s t ä l l e r ett m ö r k - blått haf m e d därå s i m m a n d e isberg o c h mellan dessa några roende grönländare i k a j a k.
N e d a n f ö r d e n n a tafla sitter p å golf- v e t d e n lilla g r ö n l ä n d s k a M a g d a l e n e, s ö m - m a n d e p å ett p a r s k o r, o c h s m å m y s e r m o t a f år nya Väf- och Stickmaskin v 21 B DROTTNINGGATAN 21 B främlingen.
H o n är k l ä d d i t r ö j a o c h v i d a m a m e l u c k e r s a m t r ö d a saffiansstöflar o c h ett b j ä r t r ö d t b a n d v i r a d t o m d e n h ö g t uppstående hårknuten.
En nedhängande pärlkrage omsluter halsen.
H o n synes vara ett af u t s t ä l l n i n g e n s m e s t u p p m ä r k s a m m a d e f ö r e m å l, o c h e n tät r i n g af s k å d e l y s t n a o m - g i f v e r s t ä d s e d e t g r ö n l ä n d s k a r u m m e t, så att e n k o r d o n g m å s t s p ä n n a s till s k y d d f ö r sakerna därinom.
Dessa utgöras för det m e s t a af s k i n n v a r o r o c h g r ö n l a n d s d r ä k t e r, t i l l v e r k a d e n ä s t a n u t e s l u t a n d e af s ä l h u n d e n s skinn, delvis beredt o c h färgadt.
Väfnader f ö r e k o m m a där e j.
Ett p l a g g att b ä r a n ä r m a s t k r o p p e n, s o m v i s k u l l e vilja b e n ä m n a skjorta, förevisades.
D e t o c h alla l i k n a n d e p l a g g t i l l v e r k a s af h v a l f i s k e n s och sälhundens tarmar och sammansys m e d fina s t r ä n g a r, t i l l v e r k a d e af s a m m a m a t e r i a l.
S k j o r t a n v a r till s a l u o c h v ä r d e r a d e s till 2 0 kr.
J a g t ä n k t e p å d:r H a z e l i u s o c h ö n s k a d e h o n o m h j ä r t l i g t f ö r m å n e n af d e s s ägande.
N å l o c h s t u n d o m t r å d att s y m e d erhålla g r ö n l ä n d a r n e från D a n m a r k, m e n skinnen färga o c h b e r e d a de själfva, o c h v i d s y e n d e t a n v ä n d a d e i stället f ö r s a x » u l i m i k », e n l i t e n h v a s s knif, s o m ser u t s o m e n rullknif i m i n i a t y r.
Magdalene handterade sin » u l i m i k » f e r m t o c h behän- digt.
D e t v a r s k ö n t att från d e n t r a n l u k t a n d e g r ö n l ä n d s k a a f d e l n i n g e n få d r a g a ö f v e r till d e n isländska m e d dess vackra s m y c k e n, broderier, väfnader o c h dyrbara pälsverk.
O, de ejderdunstäckena!
kan n å g o n t i n g i v ä r l d e n j ä m f ö r a s m e d d e r a s m j u k a, lätta, varma smidighet.
M e n så äro d e o c k s å d y r b a r a att anskaffa o c h n y t t j a s m e s t till kungliga presenter.
Öfver den isländska utställningen ligger en viss dyster högtid- l i g h e t.
F r a m f ö r d e n s a m m a står e n v a x f i g u r, iklädd den isländska kvinnliga högtidsdräk- ten — guldbroderad svart klädning, mörk- grön sammetsmantel m e d hermelinsbård, h ö g h v i t m ö s s a af l i n o n g m e d g u l d b a n d o m p a n n a n o c h e n därifrån n e d h ä n g a n d e skir slöja, en dräkt hvilken aflockar hvarje be- s ö k a n d e ett u t r o p af b e u n d r a n.
S o m m o t s a t s till d e n n a p r a k t sitter i närmaste afdelning en nationalklädd bond- g u m m a f r å n V e j l e, r e p r e s e n t a n t f ö r e n nu- mera inom gamla Danmark nästan utdöd k v i n n o i n d u s t r i, s y s s e l s a t t m e d att af sin h e m b y g d s l e r a f o r m a s m å fat o c h k a n n o r till s a l u åt d e n s k å d e l y s t n a h o p, s o m stän- digt omgifver hennes plats.
Hennes mun är l i k a flitig s o m h e n n e s fingrar, m e n h v a d h o n säger förstår ingen, t y h o n talar » j y d s k ».
S j ä l f s y n e s h o n s n a r a r e b ö r a r ä k n a s till d e n kulturhistoriska ä n till d e n i n d u s t r í e l a af- delningen.
V i h a f v a v i d a r e m o n t r e r, i n n e s l u t a n d e alla möjliga industrialster, väfnader, halsdukar, hattar, klädningar, trikåvaror, paraplyer o c h p a r a s o l l e r, m ä s t e r v e r k af b r o d e r i e r, d a m l i n - nen och knypplingar, läderplastik m.
m., allt t i l l v e r k a d t u t e s l u t a n d e af k v i n n l i g h a n d.
L i k a l e d e s flere o m g å n g a r h e r r k l ä d e r och skomakerier samt allehanda pälsvaror.
Konst- gjorda blommor och » kunstige T e n d e r » sida v i d sida.
D e senare förskrifvande sig från t a n d l ä k a r e M a r i e D e t l e f s e n s » e t a b l i s s e - m e n t ».
E t t ö f v e r f l ö d af d o c k o r o c h » D u k - k e b o l i g e r » h a r ä f v e n u t s t ä l l n i n g e n att u p p - visa.
Märkvärdigt nog tycktes de små flickorna o c h de u n g a herrarne h y s a lika stort intresse för dessa föremål.
Där var a l l t i d e n tät r i n g af h e r r a r l ä g r a d k r i n g dockskåpen.
En dylik » Dukkebolig », uppde- Aktiebolaget Per Perssons Väf- &amp; Stickmaskin Begär priskurant '.
294 l a d i 7 m ö b l e r a d e r u m o c h k ö k, s t o d att få k ö p a f ö r 3 2 5 kr.
E n u n g officersaspirant s t o d l ä n g e d ä r f r a m f ö r o c h f i n g r a d e p å alla föremålen.
J a g g i c k o m k r i n g f ö r att se, o m han hade mustacher.
Ja, g a n s k a r i k t i g t, de v o r o f ö r s v a r l i g t l å n g a.
F a n n s där ring på fingret?
H v a d i all v ä r l d e n v i l l e han då m e d skåpet?
D e t v a r af r e n t sak- ligt intresse f ö r m o d a r jag, t y icke kan m a n a n t a g a, att h a n ä r n a d e s k ä n k a d e t till s i n lilla s y s t e r.
P å g a l l e r i e r n a s y n a s k v i n n o a r b e t e n från alla s l a g s y r k e n, ä f v e n s å d a n a h v i l k a m a n hittills t ä n k t s i g e n s a m t f ö r b e h å l l n a åt m ä n - nen.
S å l u n d a f i n n a s d ä r e n k v i n n l i g rep- s l a g a r e, e n d i t o l å s s m e d — u t s t ä l l a r e af d y r k f r i a lås — e n u r m a k a r e, flere g u l d s m e - der, k o p p a r s l a g a r e, m å l a r e, ett p a r m ö b e l - s n i c k a r e o c h n a t u r l i g t v i s flere t a p e t s e r a r e s a m t en kvinnlig konservator, e x p o n e r a n d e u p p s t o p p a d e fåglar o c h andra djur.
Af snickarmästare Marie Horsböls tillverkningar är f ö r k r o n p r i n s e s s a n s r ä k n i n g i n k ö p t ett s ä r d e l e s v a c k e r t s k å p.
— M e n d e t är näs- t a n o m ö j l i g t att t a g a k ä n n e d o m o m allt d e t m y c k n a, s o m h ä r finnes att s e o c h b e u n d r a, ä n m i n d r e att b e s k r i f v a d e t.
D e n s o m v i l l se o c h lära, b ö r själf k o m m a h i t o c h stu- dera.
D e t lönar m ö d a n för våra damer.
* * Inom d e n kulturhistoriska utställningen v ä c k e s n ä s t a n d e t s t ö r s t a i n t r e s s e t af p o r - trätten.
Trehundra sådana finnas.