Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En vanlig fikonmatla fodras med vaxduk.
I kanten rundt omkring öppningen sys en tjock u l l g a r n s f r a n s, o c h öfver h e l a m a t t a n — ej i b o t t n e n — p å s i d o r n a s y s s m å b o l l a r af ylle i b r o k i g a färger.
K a n äfven g ö r a s m e d finare f r a n s af s i l k e o c h m e d p o n p o n g e r af s i l k e.
Namnamspåsar.
H a l m h a t t a r a f v i n b u t e l j e r, f o d r a s m e d o m s o r g.
Af e t t s t y c k e c r e l o n n e eller a n n a t t y g g ö r e s e n p å s e, s o m s y n e s 20 c e n t.
öfver h a l m - hattens öppning.
En dragsko göres på påsen, och e n s n o d d, s i l k e eller ylle, d r a g é s i g e n o m, s å a t t påsen väl kan slutas.
I halmbottens spets k u n n a b o l l a r eller toffsar f ä s t a s.
D e n n a p å s e a n v ä n d e s äfven m e d fördel till s y - p å s e — stoffet k a n d å v a r a s i d e n eller p e l u c h e.
För Idun Helena Nyblom.
af (Forts.) %ag Cj tror d e t oftast är doften, görande, då j a g aldiig gon absolut föredraga Hvilken ror då om något ofta Dågon, eller doft där man är det om något är sä För en e n om gärna doft, be- något, och vill som man väntar minnas, innehåller på — poetiska, behöfver ju sig för någon blommorna.
doft.
om något af hvaraf hela full.
resten bestämma utan tycker m a n vaiit lycklig m e d särskildt oförklarliga naturen en b l o m m a man särskildt ställe, också aningir mig ha hört nå- på, att den erinrar som detta s o m ä r d e t af- tror Det icke heller särskild favorit är en svår någon dom att bland afgifva, h u r u v i d a liljekonvaljer, violer, lackvioler, reseda Halmdockor.
Aflagda h a l m h a t t a r till v i n b u t e l j e r k u n n a m e d fördel a n v ä n d a s till trefliga d o c k o r.
A r m a r g ö r a s af t y g, s o m fylles m e d s m å k l i p p t a l a p p a r, h u f v u d e t af s a m m a s o r t, (o m m a n ej vill b e s t å e t t billigt p o r s l i n s h u f v u d).
Ögon, n ä s a och m u n s a m t h å r s y s m e d u l l g a r n af k u l ö r t ylle eller b o m u l l s g a r n.
Kjol b e h ö f s i c k e.
E t t b r o k i g t för- k l ä d e, h v i t a v i d a ä r m a r, s v a r t l i f s t y c k e öfver d e n h v i t a s k j o r t a n.
E n k e l, billig, r o a n d e a t t g ö r a, l ä m - p a r sig b a l m d o c k a n för j u l g r a n e n, för s t ö r r e skol- fester, för s m å b a r n etc. Vainqueur.
No ' permar.
Af grof gul k a r t o n n a g e k l i p p a s p e r - m a r i s a m m a slorlek som nothäftena.
Å d e n e n a s y s m e d m ö r k r ö d t g a r n o c h k a n t e r af silfvertråd o r d e t » D a n s m u s i k », » Idyller » eller n a m n e t å d e notor, hvilka däri skola förvaras s a m t en r a n k a r u n d t om.
Å den a n d r a permen endast en r a n k a.
Till r y g g a n v ä n d e s r ö d p l y s c h o c h till foder i d e t h e l a s i d e n, g l a n s k a m r i k eller p a p p e r.
Notorna i n l ä g g a s l ö s a eller f a s t s y s d e i r y g g e n v i d n å g o t starkt tyg under plyschen.
o Eldgaffelshandtag, 6 0 c e n t i m e t e r l å n g t, i g e n o m - s k ä r n i n g 4 — 5 c e n t.
R u n d s v a r f v a d t eller å t t k a n t i g t, ek- eller a n n a t t r ä d s l a g.
Fernissadt eller b e t s a d t.
F i n a möbelspik s p i k a s d ä r p å i faso- n e r, s t j ä r n o r eller r a d e r — v a n l i g a s a d e l m a k a r e s s. k. n e l l i k o r s e ä f v e n trefliga u t (g u l a n u b b).
V a n l i g a eldgafflar b e f r i a s från s i n lilla k n a p p o c h s k j u t a s i n i d e t n y a skaftet, d ä r i e n 5 c m: s i h å l i g g å n g blifvit g j o r d.
B e k v ä m t o c h trefligt m o d e.
Prydnader för julskinkan.
Till fatet, h v a r p å jul- s k i n k a n s k a l l s e r v e r a s, s y s e n d u k af h v i t t l i n n e.
P å d e n n a b r o d e r a s m e d r ö d m ä r k t r å d figurer t. e x.
en s p r i n g a n d e g r i s, e f t e r s a t t af e n p o j k e m e d s l a k t - knifven i h ö g s t a hugg, kokerskan, hvilken v ä n d e r s k i n k a n i g r y t a n, h u s m o d e r n d å h o n s k ä r, för s a m t v ä r d e n, d å h a n l å t e r sig v ä l s m a k a.
R u n d t o m f a s t s y s en v i r k a d s p e t s eller s y s l a n g u e t t.
V i d a r e g ö r a s af s i l f v e r p a p p e r v i n d r u f s k l a s a r s å - l u n d a: M a n v i r a r i h o p r u n d a b o l l a r af b o m u l l, f ä s t e r d e m i ä n d a n af e n t r ä p i n n e o c h o m v i r a r med papper.
D e s s a tillika m e d u t u d d a d e b l a d o r d n a s till k l a s a r, h v a r a f e n f ä s t e s n å g o n s t a n s p å s k i n k a n o c h d e n a n d r a vid e n grof t r ä p i n n e, af- s e d d a t t s t i c k a s i n i d e n grofva b e n p i p a n, h v i l k e n eller rosor lukta lof a t t t y c k a För resten allt a n n a t: bäst.
är det med blommor man förändrar D å jag var liten, framför alla klinten.
sina tandade var blad gällde så som underligt, var en vild fullt att blomma, ja, ett hatade och förföljde.
än när en gul fläckad det att plocka Man af blåklint, åker och så dem I fick i c k e g å i n i s ä d e n, o c h man h a d e berättat oss om, h u r u i en stor hade mig var aldrig gladare, alldeles med åren.
m e d sin s k r i a n d e b l å ton och som landtbrukarne Jag som med sin smak m i g, o c h d e t v a r blå- föreföll blomma ogräs, har man v a r d e t en b l o m m a, fängslade Det denna Lyckligtvis om d e m alla.
åker, s m å barn, som gått in gått vilse som i en urskog och dött där inne.
Men nom ofta säden gick där någon smal gångstig g e - med ett dike p å hvarje då tog m a n först i utkanten alla af råg- eller hveteåkern vid dikes- kanten.
Men var det alltid nya, lysande blommor, som lockade en längre in, och m e d klappande som så sida, och de blåklintar, som växte hjärta försökte i e t t g u l t haf, man öfver vallmo ens den af.
Men hvars sorgen att binda dem i krans Att sitta så sida, v a m t i lä siktet och en alldeles ringar icke särskild m a n till sitt att h å l l a roligt all- falla med deras kunde man af en h v e t e å k e r ' p å m e d solen tjock krans midt af lycksalighet.
hufvud öfver längre, och röd tråd.
där, gömd en tillsam- annan deas blad stjälkar utan hvarje binda se höllo, sega slogo och men man hade snart blåklintarne grågröna, band En en också, långa, var böljor hufvud.
frestade tid m a n k r y s s a sig fram i an- blåklint, E n krans och så en hel m a s s a armen.
Sedan och så v i s s n a d e d e.
var det
Eu annan blomma, som också uppväckte ett slags jaktpassion hos en som barn, var näckrosen.
Att komma till någon stilla skogssjö, där näckrosorna blommade, föreföll mig alltid vara något, som gränsade till det öfvernaturliga.
Att detta svarta, ogenomträngliga vatten verkligen kunde frambringa en sådan flora af hvita och gula trollblommor!
De små, gula, som likna stora guldknoppar, förefölio mig dock vara en simplare sort, men dessa stora hvita näckrosor, som lågo och simmade på de flata, gröna bladen, som om de alldeles särskildt voro upplagda att beundras i sin symmetriska, fläckfria skönhet, tycktes mig vara uppenbarelser från någon trollvärld.
Då uppstod genast inom mig den lust, som är så vanlig hos alla barn, att vilja rifva af alla de blommor man ser.
Man såg sig hopplöst förtvinad omkring, i fall det icke fann3 någon gammal båt att till- gå eller åtminstone en ära eller båtshake för att fånga näckrosorna med, men när man var nog lycklig att ha någon bekant bland poj- karne, kunde man ibland få hjälp att gå på jakt efter dem.
Hvar och en, som försökt att plocka dessa blommor, vet, huru svåra de äro att få fatt i, huru de med långa, sega stänglar, som likna guttaperkarör, äro fastade vid botten af den sjö, hvari de växa.
När man vill fånga dem, svaja de på dessa lösa stjälkar, dyka ned som svanor, som vilja undkomma, och får man ändtligen fatt på dem, måste man hala som i ett långt ankartåg för att få upp dem.
Och det underliga är, att nästan i samma ögonblick som man plockat dem, är tjusningen vid dem förbi.
Så godt som ögonblickligen antaga de ett slappt, ledset utseende, som visar, att de icke längre lefva i sitt rätta element, och om man också sedan sätter dem i stora vattenskålar, få de dock aldrig igen sitt ursprungliga fängs- lande utseende.
De ha något stelt och tråkigt i sin symmetriska fullkomlighet, som gör, att man snart mister intresset för dem.
De skola, om någon, ses i sitt rätta element.
Man skall icke plocka dem.
På det hela taget borde man taga som re- gel att aldtig afplocka för många blommor i taget.
Det tar ganska mycken tid att hålla afploc- kade blommor länge friska, och de flesta ge sig icke tid därtill.
De vårda dem ett par dagar genom att klippa af stjälkarne och ge dem friskt vatten och låta dem sedan vissna; och det finns ingenting sorgligare och fulare än vissna blommor.
Att ombyta ett par grenar eller några få blommor flere gånger i veckan gör däremot intet besvär.
* * * Så kommer den mörka tiden bort emot ju- len, då alla blommor äro slut, och de utländ- ska blommorna ännu äro dyra.
Man saknar alltid i sina rum den uppfriskande synen och den färgvärme, som blommor skänka hela omgifningen.
För att ersätta de lefvande blommorna har man blomstermålningarna.
I Japan brukar man om sommaren pryda väggen med ett snölandskap för att uppfriska sig vid åsynen af något kyligt, om vintern brukar man däremot målade blomstergrenar pä väggen för att glädja sig med bilden af blommor, när de lefvande icke äro i sitt fulla flor.
Hos oss har man också i många tider odlat blomstermålningen, men på ett mycket otill- fredsställande sätt i de så kallade » stilleben ».
En sådan blomstermålning är oftast en anord- ning af en vas med olika blommor, ett par frukter bredvid, en knif eller ett glas eller andra små föremål, som strös på bordet bredvid blomsterglaset.
Detta slag af blomstermålning är bland det ledsammaste man kan tänka sig, och det är därför icke underligt, att blomtermålningen hos oss har kommit i misskredit och anses som en di ettantkonst, som kanske kan roa den utöf- vande, men som ingen bryr sig om att se på.
Emellertid odlas numera blomstermålningen på ett helt annat sätt i de stora kulturländerna.
Man finner med rätta, att allt, som hör till växtvärlden, är det mest dekorativa, hvarmed man kan pryda ett rum.
Växterna ha både de mest graciösa linicr och de mest olika fär- ger; de kunna anbringas horisontalt och verti- kalt, högt uppe och lågt ned — öfver allt taga de sig bra ut.
Man väljer helst att återge växande plantor eller åtminstone växten i så fullständig form som möjligt, då man ju icke får tillfälle att se de eleganta stjälkarne och grenarne, när man proppar ned blommor i en vas.
Med sädana blommor dekorerar man dörrar och paneler, tak och skärmar.
Jag har sett ett tak i en matsal dekorcradt med växande drufraukor, hvilket gjorde en utomordenligt vacker verkan.
Också växande klematis har jag sett anbragt som takdekoration.
Ibland målas dessa blomsterdekorationer i naturliga former och färger, andra gånger sti- liseras de och lämpas efter dörren eller väggen, hvarpå de skola målas; hållas till exempel i en olivgrön eller mild träfärg.
Väl komponerade och väl utförda är det få dekorotioner, som så lätt smälta tillsamman med arkitekturen i ett rum som dekoration med växter och blommor.
Det är långt ifrån någon lätt konst, och det fordras långsamma och omsorgsfulla studier af både form och färg för att rätt känna de mångfaldiga blommornas olika karaktär och med elegans oeh säkerhet kunna återge den, och i Paris t. ex. syssel- sätta sig de allra förnämsta målare också med blomstermålning.
(Slut i nästa n; r.)
Dannfelt, d o t t e r till s v e n s k n o r s k e generalkonsuln, skola i n o m k o r t göra ett i n t r e s s a n t e x p e r i m e n t.
Dessa d a m e r, h v i l k a i n n e h a vederbörliga intyg från » H a n d a r b e t e t s vänner » i Sverige, ä m n a i L o n d o n g r u n d l ä g g a en skola för svensk väfnadskonst, i hvil- ken skola u n d e r v i s n i n g skall meddelas i hvarje slags väfning och brodering.
* Tre och en half månad som fabriksar- beterstca.
F r u M i n n a W e t t s t e i n, en fint bildad k v i n n a och en kraftig förkämpe för k v i n n a n s rättig- h e t e r i staten och samhället, h a r nyligen i t r e och en half m å n a d lefvat som fabriksarbeterska i ett af Sachsens fabrikscentra för a t t k u n n a s t u d e r a dessa arbeterskors lif.
S i n a i n t r y c k och sin erfarenhet h a r h o n framlagt i en bok, som i dessa dagar ut- k o m m i t i Berlin och v ä c k t s t o r t uppseende, D e n i n n e h å l l e r m y c k e t af stort intresse, m y c k e t som bör beaktas af lagstiftare, lärare, präster, läkare, fabriksidkare m. fl.
och icke m i n s t af de högre klas- sernas k v i n n o r.
Vetenskaplig utmärkelse åt en prinsessa.
Prinsessan T n é r e s e af B a y e r n, syster till r e g e n t e n prins L u i t p o l d, h a r blifvit h e d e r s l e d a m o t af veten- skapsakademien i M i i n c h e n, h v i l k e n för första gån- gen förlänat d e n n a u t m ä r k e l s e åt en k v i n n a.
P r i n - sessan T h é r e s e h a r utgifvit flere arbeten om R y s s - land och Brasilien och är direktris och abbedissa vid kungliga ordenskapitlet St. A n n a i M u c c h e n.
Härberget för tjänstflickor, K l a r a östra k y r k o g a t a 7.
Vi h a flere gånger i I d u n talat o m d e n n a vackra i n s t i t u t i o n och dess behjärtansvärda v e r k s a m h e t, så att v i nu endast helt k o r t behöfva p å p e k a, a t t — för a t t i n å g o n m å n l ä t t a dess eko- nomiska t r å n g m å l — den 14 och 15 december en försäljning k o m m e r att a n o r d n a s i bärbergets lokal, till hvilken alla slags gåfvor u n d e r d e n n ä m n d a adressen med t a c k s a m h e t m o t t a g a s.
En ny diktsamling inom den ligen af Daniel Fallström u t k o m m e r kort i bokhandeln.
» Vildrosor » — så blir n y a bokens n a m n — lär erhålla en synner- elegant utstyrsel, och då den omtyckte författarens veka och stämningsfulla diktning bor- g a r för i n n e h å l l e t s m o t s v a r a n d e f ä g r i n g, förmoda vi, a t t d e m å n g a b e u n d r a r i n n o r n a b l a n d I d u n s lä- sarinnor skola till h r F a l l s t r ö m s s k a l d s k a p m e d motse hans insats i julbokmarknaden i — deras julklappskorg.
nöje och Diktsamligen u t k o m m e r p å F r i t h i o f H e l l b e r g s förlag.
UP n o t i s b o k e n.
Når solen dalar.
N i t t i o år fyllde d e n 15 d e n n e s änkefru p r o s t i n n a n Sofia H a a g, född v o n Cosboth, sedan m ä n g a å r tillbaka bosatt i V i m m e r - by.
D e n gamla, som ä r för sin höga ålder ovan- ligt rask och kry, är n ä s t a n dagligen i v e r k s a m h e t med h a n d a r b e t e n och l ä t t a r e sysslor i n o m h e m m e t.
E n k e f r u H a a g, hvars framlidne m a n var k o n t r a k t s - p r o s t och k y r k o h e r d e i R u m s k u l l a pastorat, L i n k ö - p i n g s stift, är väl b e k a n t för en hel m ä n g d d a m e r n ä s t a n öfverallt i n o m Sverige.
U n d e r sina y n g r e dagar höll n ä m l i g e n fru H a a g i R u m s k u l l a präst- gård ett väl ansedt, m y c k e t besökt pensionat för flickor och u n g a k v i n n o r, h v i l k a d ä r undervisades u t i såväl bokliga k u n s k a p e r som husliga göromål.
Kung!, operan uppför i m o r g o n för första g å n g e n prof. I v a r H a l l s t r ö m s opera » G r a n a d a s dotter ».
Huf- v u d r o i l e r n a innehafvas af fru S t e r k y och h r L e m o n.
Dramatiska teatern synes detta spelar hysa en i allo b e r ö m v ä r d afsikt att i m i n d r e v a n l i g utsträck- n i n g tillgodose d e n i n h e m s k a d r a m a t i s k a k o n s t e n, och flere svenska originalstycken m o t s e ett s n a r t uppförande.
Efter den f ä g n a n d e framgången för Michaelsons » E t t u n g k a r l s h e m » följde i lördags ny- h e t e n n: r två, G. af Geijerstams fyraaktslustspel » A n d r a s affärer ».
Efter allt a t t d ö m a k u n n a vi vis- serligen icke förespå det senare ett lika v a r a k t i g t lif som det förra, d å det onekligen står åtskilligt ef- ter både i u n d e r h å l l a n d e i n t r i g, skicklig d r a m a t i s k byggnad och dialogens osökta k v i c k h e t.
M e n af den v a n e och ofta lyckade lustspelsförfattaren å t e r - fanns dock så p a s s m y c k e t i flere verkningsfulla scener och fyndiga repliker, att intresset och äfven m u n t e r h e t e n hållas r ä t t väl u p p e för de fyra a k t e r n a.
D e hufvudsakligaste felen torde d g g a dels i den slitna r a m, i n o m hvilket stycket spelar, dels i en viss b e n ä g e n h e t för allt för farsartade effekter.
A f venså borde de fyra a k t e r n a m e d fördel för k o n c e n t r a t i o - n e n h a k u n n a t s a m m a n d r a g a s till t r e.
T v å välkända svenska damer, grefvinnan H a m i l t o n och fröken E m e l l e r t i d stöder ett förtjänstfullt utförande lyck- ligt s ' yckets e g n a förtjänster.
D e n af författaren E n af h u f v u d s t a d e n s äldsta i n v å n a r i n n o r, enke- fru U l r i k a E u p h r o s y n e Roos, född v o n K e p p e l, fyllde s a m m a dag 94 år.
D e n gamla befinner sig vid för den höga åldern goda själs och kroppskraf- ter.
H o n äger sålunda m i n n e t väl i behåll, och synen är, om också något, dock icke så m y c k e t för- svagad, att h o n icke med tillhjälp af glasögon k a n både läsa och skrifva.
Sin födelsedag firade 94- å r i n g e n hos sin måg, f. justitierådet Olivecrona, där h o n såg sig omgifven af barn, b a r n b a r n och barn- barnsbarn.
DUN 384 ovedersägligen bäst tecknade typen, en u n g n o t a r i e med e t t synnerligen rörligt stämningdif, s o m flam- m a r u p p för d e n e n a efter d e n a n d r a af d e r e p r e - s e n t a n t e r för d e t täcka könet, s o m k o m m a i h a n s väg, och alltid älskar lika » v a n s i n n i g t », fick g e n o m h r Personnes roliga, p å humoristiska detaljer rika spel både t r o v ä r d i g h e t och lif.
F r u Rundberg hade i fru E v a L i n d s parti fått en roll, som passade h e n - nes k o n s t n ä r s t e m p e r a m e n t, s o m vore d e n gjuten efter d e t, och h o n inlade ock i sin framstälining en lekande och smidig elegans, som v e r k a d e beta- gande.
E n tråkig uppgift hade d ä r e m o t k o m m i t p å h r Bcecksiröms del i m e d.
k a n d i d a t e n s skepelse, och m a n k a n ej påstå, a t t skådespelaren lyckades för- bättra författarens arbete.
F r u Stermall gjorde en af sina intrijjanler och gjorde d e n väl, och fru Liit- inarck samt fröken Anländer framställa hvarsin gam- m i l d a g s g u m m t y p, e t t p a r p e n d a n t e r eller r ä t t a r e kon- traster af god karaktäristik, s o m v i skulle vilja kalla » den hederliga landsenfalden » och d e n » m i n d r e h e - derliga siorsttidsenfalden ».
H r Gränders medgör- lige b r u k s p a t i o n förtjänar ock e n eloge.
Bifallet v a r r ä t t lifligt.
Operasångaren Johannes Elmblad gifvtr sin bebå- dade konsert nästk.
m å n d a g d.
28 dennes i Vetenskaps- akademiens hörsal m e d biträde af fröken J e a n n a H ö j e r s a m t d:r K a r l V a l e n t i n och h r E.
Filharmoniska sällskapet gifver sin första a b o n n e - m e n t s k o n s e r t i Musikaliska a k a d e m i e n n ä s t k.
tis- d a g, h v a r v i d k o m m e r a t t uppföras A n t.
D v o r å k s » S p ö k b r u d e n », stor ballad för soli, k ö r och orkester.
B i t r ä d a n d e ä r o f i u D.
E d l i n g samt h r r A.
Odrnarin och C.
Berättelse af Vilma L i n d h é.
« (Forts.) a n v a r förmögen, och Agnes behöfde endast k a s t a e n blick p å m o d e r n för a t t förstå, h v a d frågan gällde, o c h h v a d s l u t e t s k u l l e b l i.
Där satt Lilly vid fönstret m e d solskenet spe- l a n d e öfver d e t g y l l e n e h å r e t — s a n n e r l i g e n h o n b e h ö f d e k o k e t t e r a s o m h o n g j o r d e för a t t f å n g a en m a n i » Om h o n gifter s i g m e d h o n o m o c h m a m m a b o r h o s d e m — s o m h o n n a t u r l i g t v i s g ö r — blir j a g fri — för a l t lefva s o m j a g vill — fri från alla bördor! » jublade det u p p inom henne.
» Då flyttar j a g u p p till g o s s a r n e, » f o r t s a t t e h o n sin; t a n k e g å n g o c h drog ett djupt befriande an- detag.
Hon v a r genomtrölt p å a l l t s a m m a n s — inte s å mycket p å det rastlösa arbetet som p å att se m o r o c h s y s t e r g å h e l t o c h h å l l e t u p p i försöken a t t d ö l j a d e s m å t i l l g å n g a r n a u n d e r s k e n af half e l e g a n s — n å g o t m e r a k u n d e d e t ä n d o c k a l d r i g bli.
D e r a s t o a l e t t e r l i k s o m själfva h e m m e t b u r o s p å r af d e t t a o ä k t a, s o m g e r en p r ä g e l af s i m p e l h e t å t allt d^t k o m m e r n ä r a A g n e s h a d e en m e d f ö d d s m a k o c h e t t s k ö n h e t s - s i n n e, s o m blifvit s t a r k t u p p o d l a d t g e n o m u m g ä n - get m e d f a d e r n, o c h k u n d e ej f ö r d r a g a v ä r d e l ö s a g l i t t r a n d e s m y c k e n, b r o k i g t u t s t y r d a d r ä k t e r af billiga t y g e r, g o d t k ö p s p r y d n a d e r p å v ä g g a r, h y l l o r och bord samt dammiga konstgjorda krukväxter, som stodo i blom år u t och år in.
För honom — uppkomlingen — som satt och strök sina mustascher m e d den stora väiformade r i n g p r y d d a h a n d e n, p a s s a d e d e t fullkomligt i stycke » Inlet i h e l a r u m m e t ä r s å s i m p e l t s o m h a n, » länkte Agnes, m e d a n h a n salt d ä r alldeles genom- t r ä n g d af ö f v e r t y g e l s e n o m, h u r b r a h a n t o g s i g ut, s a m t h u r v ä l d e n s p l i t t e r n y a v å r k o s t y m e n p a s s a d e h a n s p r ä k t i g a figur.
M o d e r n v a r idel s o l s k e n o c h l å n g t m e r a b e l ä g e n än d o t t e r n.
S a m t a l e t h a d e v a r i t lifligt, i n n a n A g n e s k o m, men tvärt afstannat.
K o n s u l n reste sig tafatt och osäker, t y h a n v a r ej d u m n o g a t t ej v ä d r a e n fiende.
» Ekipaget b o r d e v a r a här, » s a d e h a n o c h s å g ut genom fönstret.
» J a g h a r b e s t ä l l t v a g n, » fort- LABSON &amp; C:o s a t t e h a n v ä n d till A g n e s.
» K a n s k e r o a r d e t a t t v a r a m e d o m e n å k t u r till l a n d e t?
» " Hon h a d e k ä n n t e n s å d a n D r i n n a n d e l ä n g t a n j u s t efter a t t s i t t a t i l l b a k a l u t a d i e n b e k v ä m v a g n, k ä n n a v å r v i n d e n s v a l k a d e h e l a ö g o n e n o c b se a n d s k a p e t t r ä d a fram m e d s k i f t a n d e s c e n e r.
Visst h a d e h o n önskat sitta e n s a m o c h tyst — m e n i v ä r s t a fall.
Det v a r n ä r a, a t t h o n s v a r a t j a.
» Agnes h a r krior o c h s å d a n t a t t rätta, » s a d e modern afgörande.
Det v a r tydligt, ' a t t h o n ej ville h a h e n n e m e d.
H o n r o d n a d e till — i n t e d ä r f ö r, a t t m o d e r n s o r d s å r a t h e n n e, u t a n af b l y g s e l öfver a t t h o n l å t i t fresta s i g.
» M a m m a h a r alldeles rätt, j a g lackar, m e n j a g h a r v e r k l i g e n infe tid, » s v a r a d e h o n o c h k u n d e ej u n d g å a t t s e, h u r g l a d h a n blef.
Vagnen k o m i det s a m m a.
» V a c k r a djur, infe s a n n t, fröken L i l l y?
» s a d e h a n o c h s l o g u t m e d h a n d e n, s o m för a l t v i s a dem.
» Kom o c h s e, h u r d e k r å m a s i g » H a n v a r s å r ä d d h o n ej s k u l l e s e eller förstå, a t t h a n skaf- fat o c h kunde skaffa d e t e l e g a n t a s t e o c h d y r a s t e af allt.
» En s å d a n v a g n!
» r o p a d e d e n u n g a flickan ofrivilligt, m e d a n e n fiffig ö n s k a n, a t t s å m å n g a s o m m ö j l i g t af h e n n e s b e k a n t a s k u l l e få s e h e n n e å k a förbi, s k ö t u p p i n o m h e n n e.
» 1 e n s å d a n v a g n k a n fröken å k a a l l a d a r, om.
» H o n s p r a n g i f r å n h o n o m för a t t s l i p p a h ö r a s l u t e t o c h afgifva s v a r e t.
A g n e s h a d e g å t t i n i sitt r u m — e t t litet k r y p i n åt gården, h v a r s egentliga värde låg uti a t t h o n h a d e d e t för s i g själf.
V a r h o n i n t e lycklig d ä r, s å v a r h o n å t m i n s l o n e i fred.
M ö b l e r n a v o r o g a m l a o c h fula, s å g o d t s o m lagna u r skräpkammaren, m e n hennes skönhets- s i n n e h a d e k a s t a t e t t s k i m m e r af förfining öfver det hela.