Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I följd häraf får alltså Utskottet, som, enär de stadganden, hvilka innefattas i 1756 års ofvanberörde författning, endast åsyfta förekommande af stöld genom inbrott, ej upptagit desamma i Utskottets förslag lill författning, innehållande straff å föröjbad stöld och inbrott, vördsamt tillstyrka, det. mätte Rikets Ständer besluta en författning, hvarigenom förklaras, alt, då någon, enligt Kongl. Förordningen den 9
December 4156i dömes till fängelse vid vatten och bröd för innehafvande af dyrkar, dubbla eller hufvud-nyeldar eller falska nycklar, tiden för detta fängelse bör beräknas efter de grunder, som bestämmas i 5 kap. 4 §.
Straff-Balken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 40 Juni 4844, utan hinder af hvad som i särskild författning samma dag blifvit i sådant afseende stadgadt.
Stockholm den 29 Juli 1854. l*:o 39.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 29 Juli 1854, kl. 10 f. m.
Memorial, i anledning af dterremiss af Utskottets Betänkande N:o 48, öfver väckt motion angående vilkoren för vinnande af lagfart å fast egendom.
Detta Betänkande har, på grund af framställda anmärkningar, blifvit af Hedervärda Bonde-Ståndet till Lag-Utskottet återremitteradt; men som detsamma, enligt till Utskottet ankomna protokolls-utdrag, är vordet bifallet af de öfriga Riks-Stånden, samt tre Stånds mening i frågor af förevarande beskaffenhet utgör Rikets Ständers beslut, anser Utskottet något utlåtande i anledning af de framställda anmärkningarne ej erfordras; hvilket hos Hedervärda Bonde-Ståndet härmed anmäles.
Stockholm den 29 Juli 1854. Lag-Utskotlets Memorial och Betänkande, Näs 40, 41. 3 N O 40.
Ank. till Exp.-Utsk. den 29 Juli 1854, kl. io f. m.
Memorial, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 26, öfvev väckte motioner om en fullständig revision eller förklaring af 45 kapitlet Arfla-Balken.
Hedervärda Bonde-Ståndet har, på grund af gjorda anmärkningar, återremitterat berörda Betänkande; men som detsamma blifvit bifallet af öfrige Riks-Stånd och tre
Stånds mening i frågor af förevarande beskaffenhet utgör Rikets Ständers beslut, anser Utskottet något utlåtande i anledning af de framställda anmärkningarne ej erfordras; hvilket hos Hedervärda Bonde-Ståndet härmed anmäles.
Stockholm den 29 Juli 1854.
Ä:o 41.
Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, med förslag lill ändring i Kongl. Förordningen den 20 November 4 845, om jords eller lägenhets af slående för allmänt behof.
Denna Nådiga Proposition är af följande lydelse: »Sedan hos Rikets
Ständer framställning blifvit gjord om nödvändigheten att undanrödja det hinder, sorn för anläggning här i landet af elektriska telegrafer kunde 4 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 44. möta derigenom, att egare till jord eller lägenhet, hvars begagnande för sådan anläggning erfordrades, icke vore pligtig att för ändamålet upplåta jorden eller lägenheten, med mindre egande-rälten dertill löstes, hade Rikets Ständer den 2 Augusti 1851 föreslagit utfärdandet af en författning, hvarigenom skulle stadgas, att, derest för anläggning af allmänt nyttig inrättning, jord eller lägenhet mäste användas, utan att likväl jorden eller lägenheten genom inrättningen gjordes för egaren oanvändbar, anläggningen ej finge af honom förhindras, om Konungen, i den ordning Kongl. Kungörelsen den 27 November 1845 bestämmer, så förordnade; dock alt egaren, för det intrång inrättningen medförde, skulle njuta full ersättning och hälften derutöfver, hvilken ersättning, i händelse frivillig öfverenskommelse ej kunde derom träffas, skulle bestämmas på sätt i Förordningen den 20 i nyssnämnde månad föreskrifves.
Vid underdånig anmälan häraf har Kongl. Majit på de grunder, hvilka i Dess Skrifvelse lill Rikets Ständer den 3 November nästlidne år, i anledning af åtskilliga utaf Rikets Ständer vid sistförflutna Riksmöte föreslagna lagförändringar, finnas ornlörmälda, funnit sig förhindrad, att förenämnde förslag, i det skick det blifvit framsläldt, bifalla.
Då likväl, med afseende å elektriska telegrafers stora nytta för det allmänna,' svnes vara af vigt, alt anläggning af dylika inrättningar, dervid telegraf-linier ofta måste anbringas öfver eller under jord elier lägenhet, tillhörig enskild man, ej må kunna af egaren tiil sådan jord eller lägenhet, genom vägran att deraf upplåta hvad för ändamålet behöflig! är, förhindras; men Förordningen den 20 November 1845, angående jords eller lägenhets afslående för allmänt behof, hvilken förutsätter, å ena sidan, att jorden eller lägenheten måste för ändamålets vinnande fullt a (slås. och ä den andra, att egande-rätien dertill löses, ej är tillämplig, då fråga endast är om utläggning af lednings-, trådar för elektriska telegrafer, derigenom vanligen något väsendtligt hinder i jordens (dier lägenhetens framlida begagnande egaren icke tillskyndas; finner Kongl.
Maj:t för detta, af Lagen ej förutsedda fall särskilda bestämmelser vara af behofvel påkallade; och då dessa lämpligen synas böra intagas i den nu om jords eller lägenhets afstående gällande författning, hvars föreskrifter i vissa delar äfven kunna å nu ifrågavarande fall tillämpas, vill Kongl. Maj:t, efter Stats-Rådets och Högste Domstolens hörande, föreslå Rikets Ständer, att nedannämnde §§. i förrberörde Förordning af den 20 November 1845 måtte erhålla följande förändrade lydelse, nemligen: §• 1.
Der konungen prölvar nödigt, alt jord eller lägenhet, som enskild man, menighet eller inrättning tillhörer, begagnas skall, antingen till rikets försvar, till allmän väg, bro, hamn, eller lastnings-plats, till torg eller gata i stad, till uttappning eller sänkning af sjö, till strömrensning, tarled eller annan vattenledning, till allmän byggnad eller lill dylikt allmänt behof, vare egare pligtig att afstå hvad för ändamålet fordras; njute dock den, som härigenom skada lider, ersättning derför till fulla värdet och hälften derutöfver, der ej parterne om andra vilkor åsämjas.
Ar fråga om jordans eller lågenhetens begagnande endast för utläggning af edel; trisk a ledning s-trådar, utan alt genom anläggningen eller dess framlida skötsel och värd något synnerligt men i nyttjande-rätten lill jorden eller lägenheten egaren tillskyndas, bör hvad för ändamålet liehöfligt är upplåtas, ( utan att jorden eller lägenheten löses.
För intrång, som derigenom ma kunna förorsakas, vare dock den, sorn intrånget lider, om han derpå gör anspråk, berättigad, till ersättning lill Julla rar det och hälften derutöfver.
Lag-Utskottets Betänkande, N:o 41.
Kan ej öfverenskommelse träffas om ersättning, som, efter hvad ofvan sägs, utgå bär, då skall frågan härom pröfvas af särskild nämnd, som vid under-rätt i den ort, der jorden eller lägenheten ligger, tillsättes på sätt här nedan stadgas. §. 2.
Göres hos den i §.
1 nämnde under-rätt skriftlig ansökning om särskilda nämndens tillsättande, och visar sökanden, alt
Konungen godkänt behofvet af jordens eller lägenhetens afstående eller begagnande, samt att tiden, då den skall afstås eller upplåtas, blifvit genom Konungens förordnande eller parternas öfverenskommelse bestämd, utfärde rätten stämning på egare och andre, som uppgifvas i saken hafva del.
Rätten föranstalte jemväl, att, till underrättelse för möjligen varande okände eller icke uppgifne rättsegare, tiden för ärendets företagande varder, så väl från predikstolen i den sockens kyrka, der fastigheten är belägen, som ock genom allmänna tidningarne, kungjord tre gånger, sista gången minst fjorton dagar före den dag, hvilken lill sakens företagande är utsatt.
Jordens eller lägenhetens egare, då han höres, vare skyldig alt hos rätten, i ändamål af instämning, uppgifva den, som i anseende till nyttjande-rätt med honom del i saken häfver, vid äfventyr, som i §. 25 stadgas.
Hos rätten skall jemväl företes bevis derom, huruvida jorden eller lägenheten är med inteckning besvärad; och egen parterne alt, innan nämnden sättes, i laga ordning sin talan i fråga om ersättningens belopp och sättet för dess utgörande utföra.
Uppslår, vid fråga om jords eller lägenhets begagnande till utläggning af elektriska ledningstrådar, parterne emellan tvist, huruvida derigenom må förorsakas så betydlig skada, att jorden elter lägenheten lösas skall, eller om intrånget är af beskaffenhet, att ersättning derför, enligt de i 2 morn. 1 §. stadgade grunder, utgå bör, prö/ve och afgöre rätten sådant innan nämnden sättes.
Anses ersättning för intrång böra ega ruin, bestämme ock rätten, efter thy som intrånget finnes vara öfvergäende elfer fortfarande, huruvida slik ersättning skall utgå på en gång eller i årlig afgift under den tid, intrånget kommer att fortfara.
Emot rättens beslut i dessa frågor må talan fullföljas i H of-Rätt genom besvär inom den. tid, i 25 Kap. 5 §.
Rättegångs-Balken stadgas.
] Hof-Rättens beslut må ändring sökas likaledes genom besvär, sorn, jemte borgen för kostnad och skada, skola lill Honungen ing ifvås inom den tid, 50 Kap. 1$ §. samma Balk bestämmer. §. 13
Dä jord eller lägenhet afstås skall, uppskatle nämnden i penningar såväl jorden eller lägenheten efter dess rälla värde för egaren, som ock särskildt den skada, annan an egaren, genom jordens eller lägenhetens afstående, lider, allt med afseende på tiden för a (‘trädandet.
I del fall, utt endast ersättning för intrång eger rum, uppskatle nämnden i penningar den skada, sorn genom intrånget förorsakas.
Ar af rätten stadgadt, alt ersättningen skall utgå i årlig afgift, rätte nämnden uppskattningen derefter; och bör i detta fall ersättning bestämmas särskildt för det intrång, sjelfva anläggningen medför och särskildt för del, som sker genom inrättningens skötsel och drift.
Nämnden lillägge alltid uttryckligen den förhöjning, hvarmed, enligt §. 1, ersättningen utgå bör, och om fråga är om flere lägenheter, som tillböra särskilda egare, varde ersättningen bestämd särskildt för hvardera. t) Lag-Utskottets Betänkande, N:o 4 1. §• 14.
Erfordras för ändamålet, att blott en del af lägenhet a/slås, men lägenheten, genom afskiljande af denna del, blefve för egaren eller innehafvaren onyttig, bör hela lägenheten, enligt nu bestämda grunder, lösas, der egaren det äskar.
Lag samma vare, om en del af jord afträdas bör och återstoden ej uppgår till besutenhet.
I dessa frågor meddele rätten beslut innan nämnden sättes, och må klagan öfver det beslut föras i den ordning, uti §. 2 stadgas. §• 20.
Hvad nämnden beslutat skall till efterrättelse lända.
Ej må i nämndens beslut ändring någorstädes sökas.
Dock ege ej nämnden att sätta ut värdet lägre än ersättningsskyldig medgifvit; och der så bända skulle, att nämnden böjde ersättnings-beloppet utöfver hvad ersättnings-tagande yrkat, gälle ej eller beslutet för mera, än äskadt varit, så vida ej jord eller lägenhet, sorn a/stås skall, är besvärad med inteckning, öfverstigande den fordrade summan; i hvilket fall nämnden må, utan afseende på ersättnings-tagandes anspråk, utsätta löseskillingen så högt, som den finnes, enligt när ofvan stadgade grunder, böra uppgå. §. 24.
Lösen för jord eller lägenhet, som af stås skall, sa ock ersättning för intrång, hvilken skall på en gång utgå eller blifvit beräknaif för sjelfva anläggningen, vare den, sorn. jordens eller lägenhetens begagnande yrkali skyldig att lill ersättningst agan den utgifva inom den för jordens eller lägenhetens af stående eller upplåtande stadgade tid elter, om ersättnings-beloppet derJörinnan ej hunnit bestämmas, inom tr.e månader efter det sådan bestämmelse skett.
För betalning af årlig afgift sulle rätten ut tid, der parterne ej åsämjas.
Har ej öfverenskommelse om ersättningen träff als, eller nämnden sitt beslut meddelat inom den tid, då jorden eller lägenheten gfstås eller upplåtas bör, må sådant ej hindra arbetets företagande, derest sökanden hos Konungens Befallningshafvande ställer full borgen, för lösnings- eller ersättnings-beloppet samt för kostnad och skada.
Kronan vare för sådan borgen fri.
Är jord eller lägenhet, som afstås skall, inlecknad, varde ersättnings-beloppet derför inom den för dess lifgifvande här ofvan stadgade tid nedsatt i ränteriet hos Konungens Befallningshafvande, som kungör sådant vederbörande ersättnings-tagande och inteckoings-egare, samt liqvid dem emellan sedermera i laga ordning uppgör.
Finnes härvid ersättnings-beloppet vara fastställdt genom öfverenskommelse emellan den ersättnings-tagande och den, som ersättningen gifvit, och förmenar intecknings-egaren värdet hafva blifvit för lågt beräknadt, vare denne berättigad att, der ej full liqvid för hans fordran honom lemnäs, äska jordens uppskattning af nämnd, i den ordning förut i denna lag är vordet stadgadt; dock gånge beslutet om jordens afträdande icke dess mindre i verkställighet.
Sådan talan, som efter 21 och 22 §§• förös kan, må ej eller utgöra hinder för vederbörande alt, sedan ersättnings-beloppet blifvit inom stadgad tid erlagdt eller Lag-Ulskottets Betänkande, N:o 41. 7 nedsatt, jorden eller lägenheten tillträda eller begagna.
Fördröjes utöfver nämnde tid betalningen, då skall, i händelse någon till ersättning berättigad det yrkar, frågan om jordens eller lägenhetens afstående eller begagnande, så vidt på hans rätt inverkar, vara förfallen och ankomma på ny pröfning.
OSCAR. G. A. Sparre.» Samtlige Riks-Stånden hafva öfverlemnat denna Nådiga Proposition till Lag-Utskottet, som derjemte erhållit del af Stats-Rådets och Högste Domstolens i ämnet förda protokoll; Och då, på sätt Kongl. Maj.t upplyst, Rikets Ständer redan godkänt den grundsats, hvarpå omförmälda Nådiga förslag hvilar; får Utskottet vördsamt tillstyrka, det mätte Kongl. Majlis ifrågavarande Nådiga Proposition af Rikets Ständer antagas.
Rättelser / Lag-Utskottets Betänkande N:o 57- Sid. 8. r. 1 .'5 uppfr. st. dori oger /. folket eger t idar c artmärkes:
Att Herr Professoren Nordström icke deltagit i behandlingen af den fråga, som utgör föremål för omförmälda betänkande. liih. lill n. st.
ISS3 A tS5i 7 Sand.
I Afd. 'U Haft. STOCKHOLM, typografiska förf.nikgkks boktryckeri. tt!t>4. Lag-Utskottets Betänkande, N:o 42. 1 7X:o 42. ånk. till Esp.-Utslc. den 29 Aug. 1854, kl 7 e. m.
Betänkande, t anledning aj väckt motion om stiftande af lag an guei ide kyrkomöten.
Sedan Herr von Hartmansdorff, A., uti elt hos Höglofliga Ridderskapet och Adeln väckt och lill Lag-Utskottet remilteradt Memorial, under Åberopande af hvad 9 Kap. i det af utsedde komrnilterade utarbetade förslag till kyrkolag i afseende på kyrkomöten inom Svenska kyrkan innefattar, yrkat, alt dylika mötens hållande måtte i lag föreskrifvas, dock lill sin sammansättning så utvidgade och lill sin verksamhet så omfattande, som Herr von Hartmansdorff ville särskildt uppgifva, har han, uti en sedermera lill Utskottet af bemalde Riks-Stånd öfverlernnad skrift, jerate utveckling af grunderne för sin motion föreslagit: ”l:o.
Alt föremål för kyrkomötets framställningar må blifva: «) Antagande eller förändring i Svenska kyrkan af bibel-öfversätlning, psalm-, evangelii- och kyrkohandbok samt katekes, af förslag lill kyrkolag, kyrkostadga»- och religions-undervisning, lill kyrkliga inrättningars organisation, preslers bildande, kunskapsprof och befordringsrätt, tillsättning och aflöning. b) Undervisnings-ämnen vid folk-skolor, elemcnlnr-läroverk och universitet, dithörande läroböcker och lärosätt, sudane läroanstalters organisation, lärarncs bildande kunskapsprof, befordringsrätt, tillsättning och aflöning. 2:o.
Alt mötets befogenhet endast sträcker sig lill alt, i dessa ämnen, till Konungen ingifva underdåniga beiältelser, förslag och önskningar, efter eget lnpiöfvande, eller underdåniga ullåtanden i mål, hvaiöfver Konungen dess betänkande infordrat.
Isih.
Ull IS.
JSS3—18Ö1.. 7 Sami. t Afd. 32 ntlfl. i 2 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 42. 3:o.
Alt hvarje Dom-kapitel och Hof-konsislorium till kyrkomötet i förenämnde hänseenden ingifver de berättelser om religions-vårdens till" stånd och hvad dermed sammanhänger, hvilka Konungen föreskrifver. 4:o. Alt ConsisloriaA cademica och Dom-kapitlen afgifva enahanda berättelser, rörande den oflenlliga undervisningen, motsvarande deni, som förut bordt till skol-revisionerna ingå, samt omfattande derjemte folkskolorna. _ > , 5:o.
Alt mötet sammanträder i Upsala den 1 Juni hvart sjette Sr näst före det, då lagtima riksdag inträffar, och slutar sina förhandlingar nied nästföljande Juli månad.
Skulle liden emellan riksdagarne åter förlängas till fem år, så borde kyrkomötet jemväl livart femte år, under nyssnämnde månader, sammanträda. 6:0.
Alt mötets medlemmar utgöras af: a) Rikets samtlige biskopar och pastor primarius i lmfvudstaden.
Har någon af dem förfall, inträder i hans ställe konsislorii främste oförhindrade ledamot. b) af en kyrkoherde från hvarje stift och frän hufvndsladen. c) afen professor fiån de verldsliga fakulteterna vid hvardera universitetet. d) af en Icktor, rektor eller föreståndare af folkskole-lärare-seminariurn inom hvaije stift och lmfvudstaden. ej af två lekmän fiån Upsala, Lunds, Westerås och Hernösands stift, samt af en dylik från alla de öfriga stiften och från lmfvudstaden, valde bland sådane medborgare, hvilka icke äro prester eller offentliga lärare eller, enligt grundlagen, htinföiliga lill Bondeståndet. fj af en bonde från hvarje län. gj Chefen för Ecklesiastik-dcpartcmentet och hvarje ledamot af Eck 1 e si 3 s l i k - k o 11 eg ii kyrkoaldelning, om ett sådant til Isätlcs. eger, då lian tillslädeskommeV, deltaga 1 kyrkomötets öfverläggningar men icke i dess beslut. h) Valberättigacle bland prester, universitets- och öfriga lärare vare alla de, sorn innehafva eller föreslå ordinarie beställningar.
Valberälligade inom lekmännens klass vare alla husläder af statskyrkans medlemmar, hvilka äro sina egna och fyllt trelio år, samt valbara de, som äro minst tio år äldre. 1 i) Valen af prester och lekmän förältas genom elektorer för hvarje stift, hvilka konlraktsvis utses.
Professorerne väljas omedelbart af de valberättigade vid hvart universitet, och skole-lärarne likaledes inom hvarje stift samt hufvudsladen.
Bondeståndets ledamöter väljas såsom dess riksdagsmän, dock så ali häradernas valmän samlas i länets hufvudort, lör alt utse dess gemensamma ombud.
Lag-Utskottets Betänkande, N:o 42. 3 7:o.
Alt mötet arbetar in pleno och på två afdelningnr, en för kyrko- och en för läroverks-ärender.
I hvardera afdelningen deltaga lika mångå medlemmar af hvarje klass.
Erkebiskopen är ordförande in pleno, biskopen i Linköping på kyrko- och biskopen i Skara på läroverks-afdelningen.
Har någondera förfall, intages hans rum af den biskop, som honom i ordningen närmast är. 8:0
Att mötets pleni-sammankomsler hållas offentligen.
Att mötets sammanträden, med hvad dertill hörer, af Statsmedel bekoslas."
Efter hvad Herr von Hartmansdorff', till stöd för ofvanstående förslag, anfört, saknade så väl Svenska kyrkan som skolan för närvarande en behöflig representation.
De i kyrkolagen föreskrifue prestmöten inom stiften voro nemligen lika litet tillfyllestgörande för kyrkan, som de i 1820 års skolordning anbefallde skolrevisionerne hade tillfredsställt behofvet inom den offentliga undervisningens område.
Förhanden varande förhållanden påkallade emedlertid ett afhjelpande af omförmälte behof.
Visserligen hade det vid Riksdagarne församlade presterskap utgjort en kyrklig representation förmedelst sitt enskilda Utskott för behandling af kyrkans angelägenheter; men grundlagen kände ej något sådant Utskott, än mindre något allmänt kyrkomöte; och dessutom toges vid Riksdagarne den mesta tiden och verksamheten i anspråk af verldsliga bestyr.
Under sådana förhållanden blef kyrkan stillastående och den stora mängden likgiltig för hennes angelägenheter, hvaremot de gudaktige blef vo häftiga och våldsamma, anseende sina heligaste anspråk lemnade derhän, och förthy äfven böjde för statskyrkans upplösning,, i förmodan att den obegränsade religions!rila e t e u skulle vara det enda öfriga medlet att återlifva sann gudsfruktan och kyrklig verksamhet.
Religionen vore emedlertid samhällets innersta band; och derföre kunde religionsfriheten lika litet fördragas, som meningsstrid inom den Protestantiska bekännelsen, utan tillhörde det hvarje eftertänksam medborgare att arbeta emot sjelfförstörelsen och. således att söka upprätthålla statskyrkan, såsom det gemensamma och högsta samhällsbandet.
Det kunde dock endast ske genom att återlifva densamma från det stillestånd och den domning, hvaröfver man nu klagade; men för sådant ändamål syntes det kyrkomöte motionären förordat böra verka.
Det beredde nemligen församlingen en större delaktighet i kyrkliga angelägenheter, än den nu eger, och stegrade dermed intresset derför.
Då alla organisationsfrågor inom kyrkan nu voro önskuingsmål, då ”hvarken Bibel - 4 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 42. öfversättningar, Evangelii- eller Psalm-bokens, Handbokens eller Katekesens innehälb presters bildande, kunskapsmatt eller befordringsrätt, ämnena för den lägre och högre olFentliga undervisningen, sättet att dem meddela, eller läroverkens inrättning eller lärarnes befordringsrätt” innefattades under nuvarande kyrkolag eller utgjorde föremål för Konungs och Ständers gemensamma lagstiftning; så löljde deraf att Konungen i alla dessa hänseenden vore enväldig.
Åt de ärender, som för folket äro de angelägnaste eller de, som angå religionen och undervisningen, eller kyrkan och skolan, hvilka af ålder varit med hvarahdra förknippade, borde dock gifvas en röst med mera eftertryck, än den, som uttalas vid Sockcusläinmor, Prosteting, Biskopsvisitalioner, Prestrnöten och Riksdagar; och intet medel syntes lämpligare, än en särskild kyrklig representation för hela Riket, hvilken hade till uppdrag och åliggande att särskildt taga sig dessa ärcuder an.
Det funnes väl ej något hinder för Konungen att, likasom några fram färne Konungar gjort, sammankalla lill kyi komöte; men al
In isten på stadganden angående dels de ledamöter, af hvilka mötet skulle bestå, dels dess befogenhet, dels ock huru ledamöterne skulle underhållas, förklarades orsaken hvarföre
Konungen under vårt närvarande samhälls-skick icke sammankallat något allmänt Svenskt kyrkomöte, om än behofvet deraf varit insedt.
Kyrkolags-kommittén hade emedlertid, efter hvad ofvan förmäles, i 9 Kapitlet af sitt förslag till kyrkolag upptagit föreskrift om ett allmänt kyrkomöte; men, efter motionärens omdöme, förekom mot, förslaget i denna del, bland annat: att det vore i vissa fäll obestämdt; att någon tid för mötes hållande deri ej blifvit utsatt; alt det icke stadgar huru kostnaderne för mötet skola gäldas; och att det ej uttryckligen nämner, huruvida bland de lekmän, hvilka skulle i mötet deltaga, borde finnas nagra af Sveriges allmoge; — hvarförutan och då, jemhkt motionärens åsigt, för bibehållandet af sambandet emellan kyrkan och skolan, undervisningsfrågor äfven borde utgöra föremal för kyrkomölels behandling, ledamöternes antal måste ökas med ombud från läroverken.
Dessa äro, i korthet uppfattade, de åsigter, sora legat till grund för ifrågavarande förslag.
Allmänt kyrkomöte eller synod hörer äfven lill fulländningen af kyrkans författning.
Redan i andra århundradet af vår tideräkning förekomma synoder för biläggande af stridiga meningar angående trosbegreppen och kyrkliga bruk inom den krisina kyrkan.
De bletvo omsider af större ulsliäckuing och bildade då en medlande länk emellan de enskilda loisa tillingarne, hvilka dervid uttalade sin tros medvetande och bestämde sitt kyrkliga lifs ordning.
Jemlikt den åsigt, som rådde hos de lörsta lidehvarfvens kristne, att församliugarne utgjorde kyrkan, egde ej allenast Lag-Utskottets Betänkande, N:o 42. 5 prester, utan äfven lekmän, till en början att deltaga i synoderne; men sedan biskoparncs makt tillväxt, sedan den läran utbildats, enligt hvilken biskoparne voro kyrkans, öfver församlingarne stående, omedelbara styresmän, försvann så väl det lägre presterskapets som lekmännens rättighet att taga del i Synoderne, vid hvilka biskopar och prelater följaktligen derefter ensamme förordnade i alla kyrkans angelägenheter, med vilkor likväl af Regenternes sanktion, intill dess att biskopens af Rom primat vunnit stadga och hans rätt öfver kyrkan blifvit erkänd.
Reformationen förändrade emedlertid förhållandet.
Den sökte vid ordnandet af kyrkans författning företrädesvis stöd i de kristna församlingarnes bruk under de första århundraderne; och således blefvo åter i den Evangeliska kyrkan allmänna synoder för hela församlingen erkände såsom behörige.