Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj 1850 och med anledning af hvad i fråga om kostnadsersättning för laga husesyn a klockarebol uti nådiga Kungörelsen den 19 Juli 1841 funnes stadgadt, borde af kyrkans medel utgå, helst genom nådigt Bref den 2 7 Januari 1800 blifvit förklarad!, att dylika förrättningar, de der icke för Kronans räkning verkställas, icke borde af Statsverket ersättas; att för nämndemäns biträde vid undersökningar, enligt 1811 års olvanberörda kungörelse, å rekognitionsskog ar, numera borde dem tillkomma ersättning, som dock, i likhet med arfvodet till landtmätaren, syntes endast böra af Kronan förskjutas, men derefter af vederbörande bruksegare ersättas; samt att vid skattläggningar nämndemän, jemlikt Kammar-kollegii cirkulärbref den 8 Oktober 1800, voro skyldige alt underhålla sig sjelfva af dera tillagda tingsgästningspenningar; hvaremot, så framt skattläggningen anställdes för hemmansbyten med Kronan eller i afseende på förmedlingar, nämnden förklarades, likasom öfrige skattläggningsmän, berättigad till skjuts, traktamente och arfvode, emedan dylika skatt - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 176. 9 skallläggningar icke hade afseende på någon ny förmån eller inkomst för Kronan; anseende Kollegierna, att, lill följd af berörda nådiga Kungörelser af åren 1842 och 1854, anspråk på skjutsersättning och traktamente af Kronan numera skulle af nämndemän kunna väckas för skattläggningar, utom då dessa förrättas för hemmansbyten eller förmedling, i hvilka båda fall den enskilde hade alt gälda kostnaden; men alt, enär dylika förrättningar äfven i öfriga fall afsåge en fördel för den enskilde, hvilkens rättigheter och skyldigheter i afseende å fast egendom på landet derigenom först hlefve bestämda, samt enär uppskattning till ränta i allmänhet utgjorde ett oeftergiflig! vilkor för dylik egendoms upplåtande till enskild person, hvilken således måste, örn icke uttryckligen, såsom oftast vore fallet, dock åtminstone medelbarligen anses hafva påkallat densamma, — Kronan, på sätt äldre författningar innehölle, fortfarande borde vara befriad från kostnadsersättning åt nämndemän vid skattläggningar, och denna ersättning deremot af den enskilde godlgöras.
I fråga huruvida och i hvilka fall ersättningen för syner och besigtningar å boställen samt Kronans bortarrenderade egendomar och lägenheter borde utgå af allmänna medel eller godlgöras af boställsinnehafvare och arrendatorer, vore af Kollegierna dessutom föreslaget: att, med tillämpning af 1854 års kungörelse, det måtte förklaras, all arrendatorer af Kronans egendomar, hemman och lägenheter skulle utgöra rese- och traklamentsersältning till nämndemän vid såväl laga syner å berörda egendomar, som äfven vid a(- och tillträdessyner derå, med undantag endast för det fall, alt Kronan omedelbarligen vore antingen af- eller tillträdare, då det på synerätts pröfning borde få ankomma, om och i hvad mån Kronan borde i dylik kostnad deltaga; hvilken föreskrift jemväl svnles Kollegierna böra utsträckas till de för indelta arméens atlönande utarrenderade boställen; — att vid af- och tillträdessyner åter å de boställen, som till bostäder för militäre, civile och ecklesiastike embetsoch tjenstemän vore upplåtna, den nämndemän tillkommande ersättning, så framt undanlag icke genom särskilda författningar redan voro medgifna, äfvensom vid de tillfällen, då Kronan vore af- eller tillträdare, borde mellan af- och tillträdaren lika fördelas; — att deremot vid laga syner och ekonomiska besigtningar å ifrågavarande boställen, hvilka förrättningar utgjorde en bevakmngsåtgärd å Kronans sida, ersättning borde utgå af allmänna medel, derest icke förrättningen påkallats genom boställsinnehafvarens försummelse att fullgöra synerätts föreskrift och boställets derigenom iråkade vanhäfd, eller särskilda undantag derifrån redan vore uti gällande författningar bestämda; — samt att kostnaden för husesyner ä kronohemman och för ekonomiska besigtningar såväl å Kronans utarrenderade egendomar, hemman och lågenheter, som å indelta arméens utarrenderade boställen, jemväl finge af allmänna medel ersättas, der ej annorlunda genom arrendekontrakt stadgades och förenämnda orsak till förrättningens hållande icke inträffade.
Under erinran i öfrigt, dels att för undersökningar om ändring eller utrifning Bih. till B.
Brot. 1862 é 1863. 4 Sami. 1 Afd. 4 Band.
2 Baft. % 10 Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 176. af vattenverk de nämndemän, som i egenskap af gode män tillkallas, jemlikt 7 § i förordningen den 20 Januari 1024, erhålla ersättning i likhet med hvad gode män vid skiftesförrättningar tillkommer, och att för det sällsynta fall att nämndemäns biträde härutinnan påkallades och af Kronan borde ersättas, förändring i sältet lör denna ersättnings utgående icke syntes af behof påkallad, dels alt nämndemän biträdde vid flera andra förrättningar, der den enskilde, för hvilkens räkning biträdet erfordrades, sjelf måste bestå kostnaden för deras resa och traktamente, dels alt nämndemäns anlitande vid åtskilliga ärenden i sednare tider upphört, såsom vid afvittringsförrältningar i norra länen samt vid skogsutsyningar å kronomarkerna i Norrbottens och Westerbottens län, dels ock att biträde af nämndemän torde kunna å Kronans sida påkallas i andra än ofvan uppräknade fall, utan att dessa fall på förhand kunde eller syntes böra bestämmas, — hade Kollegierna hemställt, alt nämndemän, vid alla de förrättningar, för hvilka ersättning från Kronans sida blifvit af Kollegierna i underdånighet tillstyrkt, mätte tillerkännas skjuts- och traktamentsersättning enligt elite klassen i resereglemente! af den 31 Oktober 1851, med den förhöjning i traktamentet, som genom Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse den 13 Mars 1857 blifvit beviljad; dock att skjutsersättning icke finge tillgodonjutas för förrättningar, då förrällningsslället vore beläget inom en half mil från nämndemannens hemvist, ifrån hvilket, vid öfriga förrättningar, skjulsersältningen borde beräknas och utgå.
Kungörelsen den 25 Januari 1842 innehölle, egt rum genom nådiga Kungörelsen den 11 Augusti 1854, som endast afsåge nämndemän, och då genom nådiga Stadgan den 1 Juni 1850 det icke allenast blifvit tillförsäkradt fjerdingsman, hvilkens befattning förklarats vara ett menighetsbestyr, att under Ijenstetiden tillgodonjuta de friheter från skjuts, inqvartering eller andra allmänna besvär, som genom författningarna särskildt vore stadgade, utan äfven bestämdt hvilka åligganden tillhörde fjerdingsman och för hvilka af dessa han egde att uppbära rese- och traklaments- eller annan ersättning, samt dertill komme alt, enligt nådiga Kungörelserna af den 9 Augusti 185! och den 23 Oktober 1857, alla hemman af hvad beskaffenhet de vara måtte, jemte särskilda lägenheter, verk och inrättningar samt alla på landet boende och borgerlig rörelse idkande handlande, numera, der Ijerdingsmannen vore med bestämd lön försedd, delloge uti hans aflönande, hade
Kollegierna ansett hvarken någon närmare utredning om och i hvilka fall ersättning borde fjerdingsman för extra förrättningar i Kronans ärenden tillkomma, än hvad 1842 års kungörelse och ofvanberörda nådiga stadga innehölle, vara erforderlig, eller någon utvidgad rätt till ersättning åt fjerdingsman för biträde i Kronans ärenden af behofvet påkallas.
Uti hvad lörhemälda Kollegier i underdånighet föreslagit i afseende å ersättning, utgående till nämndemän för syner och besigtningar å de till hospital och Stats-UtsJcottets Utlåtande N:o 176.
11 fromma stiftelser anslagna liemman oell lägenheter äfvensom för syner å kapellanshol, hade samtliga
Domkapitlen i stiften uti infordrade underdåniga yttranden instämt, endast med de undantag, alt Domkapitlet i Strengnäs blott tillstyrkt del dylik ersättning mätte vid af- och tillträdessyner å kapellanshol af vederbörande kyrkokassas medel bestridas, samt alt Domkapitlen i Upsala och Calmar ansett hospital och fromma stiftelser icke böra vidkännas kostnader lör ifrågavarande förrättningar, utan dessa kostnader af allmänna medel eller på annat sätt bestridas, derest icke förrättningarne kunde af vederbörande nämndemän kostnadsfritt verkställas; hvarjemte Serafimer-ordensgillel, som jemväl blifvit i ämnet bordt, förklarat, att, i fall Kongl.
Majit funne lämpligt förordna, all för extra förrättningar i Statens ärenden af ifrågakomna beskaffenhet ersättning lör skjuts och traktamente skulle till dervid biträdande nämndemän utgå, billigheten jemväl syntes fordra, att dem tillädes rätt till enahanda ersättning för biträde vid syner och besigtningar å hemman och lägenheter, som af Hospitals-stvrelsen förvaltades, ehuru sådant skulle komma att medföra betydlig tillökning i de dessutom med hvarje år stigande utgifterna för hospitalsinrätlningarne.
Majit, som, på grund af hvad Kollegierna anfört, funnit giltig anledning icke förekomma lill utsträckning af redan meddelade stadganden i fråga om skjuts— och traktamcntscrsättningar i vissa fall ål fjerdingsman, ansågc deremot, lika med Uikets Ständer, alt sådan ersättning borde nämndemän tillkomma äfven vid en del andra förrättningar, än deni, som i nådiga Kungörelserna den 25 Januari 1842 och den 11 Augusti 1854 vöre afsedda, och har Kongl. Maj:!, med förklarande att de af Kollegierna föreslagna grunder för ett närmare bestämmande häraf syntes i hufvudsakliga delar vara med billighet öfverensstämmande, velat, innan författning i ämnet utfärdades, inhemta Uikets Ständers yttrande i afseende å den ersättning, som af allmänna medel borde utgå, och i sådant hänseende föreslagit, alt dessa kostnader, hvilkas belopp nu svårligen kunde med någon säkerhet beräknas, måtte, i likhet med hvad som redan egde ruin med de nu bestämda ersättningarne i slika fall, utgå af rese- och traktamentsanslaget å den Uiks-statens Hufvudtitel, hvars rätt eller fördel ansåges hafva varit af den vid hvarje tillfälle hållna synen eller förrättningen beroende.
Majit, anser utvidgad rätt till ersättning för biträde i Kronans ärenden icke för fjerdingsman erfordras, har emot de af Kollegierna yttrade åsigter i afseende på grunderna för beräkning af sådan ersättning åt nämndemän ej haft annat ali erinra, än att, — då Uikets Ständer redan uti un derdånig skrifvelse den 20 sisllidue Mars hos Kongl. Majit anhållit alt, med ändring af Kongl. Kungörelsen den 11 Augusti 1854, stadgas måtte, det nämndemän för biträde jemväl vid sådana syner, värderingar, inventeringar och andra förrättningar, som i 2 och 5 §§ af Kongl. Kungörelsen deri 25 Januari 1842 omförmäldes, hädanefter matte åtnjuta, jemte redan stadgadt dagtraktamente, skjulsersältuing enligt 12 Stats-UtsJcottets Utlåtande N:o 116. resereglemente! för hela den våglängd, från nämndemannens hemvist räknadt, som i och för förrättningen af honom tiilryggalades, — Utskottet, till öfverensstämmelse härmed, funnit den af Kollegierna föreslagna bestämmelsen, alt skjulsersällning icke skulle tillgodonjutas för förrättningar, då förrältningsslället vore beläget inom en half mil från nämndemannens hemvist, böra bortfalla.
I följd häraf och då ersättningsbeloppen synas lämpligast böra, på sätt Kongl. Maj:t föreslagit, fortfarande utgå af de särskilda Hufvudtitlarnes rese- och traktamenlsanslag, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer, jemte det de för sin del besluta, att i dc fall, då skjutsersätlning för nämndeman kommer att ega rum, densamma skall beräknas för bela den väglängd, från nämndemannens hemvist räknadt, som i och för förrättningen af honom tillryggalägges, måtte i öfrigt Kongl. Maj:ts ifrågavarande nådiga framställning bifalla.
Härförutan och för vinnande af mera enkelhet och reda vid tillämpningen af hithörande föreskrifter, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit, uti underdånig skrifvelse, anhålla, alt samtliga sladganden, som komma att lända till efterrättelse i afseende på nämndemäns och fjerdingsmans rätt till ersättning för extra förrättningar, må uti en författ ning sammanföras.
Stockholm den 12 Oktober 1863. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 177. 13 N:o 177.
Utlåtande, i anledning af Kongl Maj.ts nådiga Proposition, angående reseersättning och dagtraktamente till ordföranden och ständige ledamöter uti de nämnder, ål hvilka reglering af presterskapets aflöning, i enlighet med Förordningen den 11 Juli 1862, anförtros, samt om anslag till skrifbiträde åt dessa nämnder. (U. A.)
Uli högslberörda den 15 sistlidne Mars till Rikets Ständer aflåtna nådiga Proposition är meddeladl, hurusom, —• efter det Rikets Ständer, i skrifvelse den 6 Juli 1857, med förmälan ali presterskapets aflöningssält icke allenast vore i flera hänseenden mindre lämpligt, ulan ock gåfve anledning till tvister emellan lärare och åhörare, yttrat sin önskan att en förändring deri måtte uti tillika antydd rigtning varda vidtagen, samt, Kongl. Maj.t och Rikets Ständer sedermera gemensamt fastställt de grunder, hvilka vid reglering af presterskapets aflöning borde följas, — Kongl.
Majit genom utsedde komiterade låtit utarbeta förslag till författning angående allmänt ordnande af denna aflöning, och, efter granskning at detta förslag, den 11 Juli nästlidet år nådig förordning i ämnet utfärdat.
Uli den till Rikets sednast församlade Ständer af Kongl.
Majit aflåtna framställning rörande löneregleringen hade ej förekommit något förslag, på hvad sätt och af hvilken de kostnader, hvilka med regleringen blefve förknippade, skulle utgöras, och ett allmänt stadgande derutinaan hade ock varit af behofvet mindre pä kalladt, enär, enligt denna framställning, regleringen skolat ske endast i den mån den, utan förnärmande af vederbörandes rätt, kunnat tillämpas.
Vid ärendets behandling under sednaste riksdag hade förslaget i sistberörda del blifvit af Preste-Ståndet bifallet, men då de öfriga Riks-Slånden förenat sig derom, alt regleringen borde företagas så fort sig göra läte, äfven der den ej snarligen kunde bringas i tillämpning, och Kongl. Maj:l till della Rikets Ständers 14 Stats-UtsJcottets Utlåtande N:o 177. beslut lemnat sill godkännande, så komme, på sätt komiterade äfven anmärkt, för ordföranderne och ständige ledamöterne i de nämnder, åt hvilka regleringens verkställande anförtroddes, både tid och krafter att betydligt tagas i anspråk, och vid sådant förhållande vore äfven hemstäldt, huruvida icke rese- och dagtraktamente för förrätlningarne måtte dem tillerkännas till enahanda belopp, som för Rikets Ständers Revisorer vore bestämdt, äfvensom lämpligt anslag till skrifbiträde åt ordföranden beviljas.
Vid pröfningen af det utaf komiterade uppgjorda förslag hade Kongl.
Majit ansell uti författningen böra intagas föreskrift derom, alt ordföranden och de ständige ledamöterne skulle åtnjuta rese- och dagtraktamente, äfvensom att ett lämpligt anslag för skrifbiträde åt nämnden borde vara alt påräkna; men beträffande de grunder, hvarefter traktamentet skulle beräknas, hade Kongl. Majit, innan ännu Rikets Ständer varit i tillfälle alt deras yttrande afgifva, icke velat meddela definitivt beslut.
Maj l emellertid funnit den al komiterade föreslagna ersättning icke öfverskrida billighetens fordringar och densamma icke rättvisligen kunnat presterskapet åläggns, likasom den icke svnls lämpligen böra drabba de särskilda församlingarna, hade Kongl. Majit befallt, all Dess Befallningshafvande skulle, hvar inom sitt lån tills vidare åt lönercgleringsnämndcrnas ordförande och ständige ledamöter utbetala sådant traktamente, som af komiterade blifvit föreslaget.
Ständer äfven begärda reglering af presterskapets aflöning icke för det närvarande böra annorledes än af Statsverket bestridas, har Kongl. Majit nu äskat, alt Rikets Ständer måtte förklara nämndernas ordförande och ständige ledamöter berättigade att äfven framgent för sina förrättningar af statsmedel njuta rese- och dagtraktamente till enahanda belopp, som vore för Rikets Ständers Revisorer bestämda, äfvensom all anslag till skrifbiträde ål nämnden af enahanda medel måtte med de belopp, som Kongl. Majit, funné lämpliga, utgå; och har Kongl. Majit, enär hvad lör ändamålet erfordrades, icke nu kunde lill siffran bestämmas, ansett lämpligast vara, alt beloppen ifrån Kongl.
Majlis och Rikets Stats-konlor af under händer hafvande medel Landlräntericrna tillhandahölles och de gjorda förskotten sedermera blefve till godtgörande bos Rikets Ständer anmälda.
Från samtliga Riks-Stånden har denna nådiga Proposition blifvit till Statsutskottet remitterad; och då Utskottet vid pröfning af frågan funnit den af Kongl. Majit löreslagna ersättning vara af behof och billighet påkallad, tillstyrker Utskottet, alt Kongl.
Maj is ifrågavarande nådiga framställning måtte af Rikets Ständer bifallas.
I sammanhang hvarmed Utskottet ansett sig böra hemställa, alt Rikets Ständer vid tillkännagifvande af sitt beslut i nyss - Stats-VtsJcottets Utlåtande N:o 178.
15 berörda hänseende, malle uli underdånig skrifvelse anhålla, dels ali Kongl. Maj:t läcktes föreskrifva, atl hvad sorn i allmänhet är stadgadt derom, att särskilda förrättningar inom samma ort bestämmas så, att lindring i resekostnaderna tillvägabringas, äfven måtte, så vidt ske kari och i öfrigt är förenligt med sladgandena i Kongl.
Förordningen den 11 Juli 1862, angående allmänt ordnande af presterskapets inkomster, tillämpas i afseende på de ifrågavarande förrältningarne, dels ock att Kongl. Maj:t ville för ltikets näst sammanträdande Ständer meddela, huruledes löneregleringen fortskridit, äfvensom i hvilka fall densamma Irädt i verket.
Stockholm den 12 Oktober 1663.
N:o 1T8.
Ank. till Exp.-Utsk. den 13 Okt. 1803, kl. 12 nödd.
Maj:ts nådiga Proposition, angående anvisande af medel till betäckande af kostnaden för istdndsättande af åtskilliga broar å den sd kallade Carl-Johans-vägen i Jemtland. , m. m. (U. A.)
Uti högstberörda den 7 sistlidne Augusti till ltikets Ständer aflålna, af samtliga Iliks—Stånden till Siats-Utskottet remitterade nådiga Proposition (N:o 121) har Kongl.
Maj t behagat meddela, hurusom, efter det Kongl. Maj:t, under den 27 Mars 1858, till reparation eller ombyggnad af flera, å den på Statens bekostnad inom Jemtlands län, mellan Östersund och Norska gränsen, anlagda så kallade Carl-Johansvägen befintliga träbroar, beviljat nödigt anslag, alt af den då sednast anvisade vågbyggnadsfonden utgå; Styrelsen för allmänna väg- och vattenbyggnader under den 16 Stats- Utskottets Utlåtande N:o 178. 17 Februari 1860 hos Kongl. Majit i underdånighet anmält: att, oaktadt enligt den fastställda planen för berörda reparations- och ombyggnadsarbeten beräknats endast 817 Riksdaler för erforderliga smärre lagningar och underhållsarbeten å de två broarne öfver Hjerpeström, öster om Undersåkers kyrka och öfver Bådsjösundet, vester om Åhre kyrka, bade likväl under den tid som förflutit sedan ofvanberörda plan uppgjordes, omförmålda två stora träbroar, till följd af vårflöden och isgång, lidit så betydliga skador, att, enligt ett af vederbörande efter noggrann lokalbesiglning upprättadt kostnadsförslag, till fullständigt iståndsättande af ifrågavarande broar skulle erfordras, för bron öfver Hjerpeström, inberäknadt anläggandet derstädes till framtida skydd för bropelarne af tre isbrytare af slen, 12,535 Riksdaler, samt för bron öfver Bådsjösundet, inberäknadt anläggning af en dylik isbrytare, 8,840 Riksdaler, eller tillsammans 21,575 Riksdaler utöfver de smärre underhållskostnader, som i förutnämnda förslag beräknats; och bade Styrelsen vid sådant förhållande hemställt, att sistnämnda summa måtte af Kongl. Majit i nåder anvisas, i ändamål att berörda två broar, på hvilkas bestånd trafikens fortgång genom Jemtland till Norrige vore beroende, mätte med görligaste första kunna iståndsältas.
Då dessa till allmänt underhåll icke indelade, utan genom
Styrelsens för allmänna väg- och vattenbyggnader försorg samt på Statens bekostnad vidmagthållna broar, genom de vid 1859 års vårflod derå inträffade skador, kommit i det bristfälliga skick, att, derest icke dessa skador ofördröjligen afhjelptes, fara vore för handen, att broarne helt och hållet skulle rasa, hvarigenom allmänna rörelsen mellan Jemtland och Norrige komme alt på ett kännbart sätt hämmas, hade Kongl. Majit under den 9 Mars 1860 åt bemälde Styrelse uppdragit alt, på det för ändamålet lämpligaste sätt, skyndsamt gå i författning om verkställandet af ifrågavarande reparationsarbeten, jemte öfriga åtgärder till broarnes skyddande mot isgång; och hade Stats-kontorel erhållit befallning att de dertill erforderliga medel, dock ej öfver den beräknade kostnadssumman, 21,375 Ridr, af under händer varande tillgångar utbetala.
Sedermera och med anledning af Styrelsens för allmänna väg- och vattenbyggnader hos Kongl. Majit gjorda underdåniga framställning om nödvändigheten att snart vidtaga åtgärder, dels för ombyggnad af bron Nio 54, olver Buttersbäcken, å Carl-Johans-vägen, och i sammanhang dermed, omläggning af närmast derintill befintliga vägdelar, dels ock för anbringande af ny farbana å broarne öfver Staa-elfven och Bådsjösundet, hvilka företag, enligt två särskilda förslag, beräknats tillsammans erfordra en kostnad af 10,299 Riksdaler, bade Kongl. Majit, under den 7 Februari 1862, uppdragit åt bemälde Styrelse att skyndsamt gå i författning om utförande, på det för ändamålet lämpligaste sätt och så snart årstiden det medgåfve, af ofvanberörda reparationsarbeten, samt anbefallt
Stats-kontoret alt de dertill beräknade medel med högst sistberörda belopp under förskottstitel utanordna.
Genom tid efter annan meddelade Kongl, beslut, sednast den 26 Maj 1854, hade Stats-Utskottets Utlåtande N:o 178.
Vt hade blifvit bestämdt, att den ifrågavarande vägen skulle underhållas på enlrepenad med fortfarande af vägafgift, enligt fastställd taxa, under förbehåll likväl att, i händelse ny vägdelning inom provinsen skulle komma att försiggå, i laga ordning borde pröfvas, huruvida vägen kunde å de vägbyggnadsskyldige till underhållande indelas.
— Sedan Kongl. Majit genom nådig Resolution den 27 Juli 1860, förordnat, ali ny allmän vägdelning inom provinsen Jemtland borde ega rum, samt väghållningsbesväret fördelas gemensamt på samtliga vägbyggnadsskyldige hemman, bade Kongl. Majlis Befallningshafvande i underdånigt memorial af den 16 Februari 1861 anfört, hurusom åtgärder för att bringa denna vägdelning till verkställighet då vore under förberedande handläggning; att fråga uppstått och snart förekomme till behandling vid allmänt landsting, huruvida de väghållningsskyldige kunde förena sig om någon gemensam verkställighet af vägunderhållet, så att åtminstone de från vägen alltför aflägsna hemmanen blefve befriade från vägunderhållet in natura och i stället finge lemna ersättning i penningar till den, som åtoge sig underhållet; att, ehuru väsendtliga lättnader genom den nya vägdelningen vore alt emotse farhågorna för nya vägars intagande i vägdelningen likväl vore så starka, att Kongl. Majits Befallningshafvande, på grund af flera i det underdåniga memorialet uppgifna skäl, befarade, att någon förening om gemensamt vägunderhåll icke kunde tillvägabringas, derest äfven ifrågavarande fjellväg skulle komma att i vägdelningen ingå; att, om åter en sådan förening icke komme till stånd, qvarstode i sin fulla giltighet de skäl, som löranledt det nådiga beslutet af den 26
Maj 1854 om fjellvägens underhållande på entreprenad och mot vägafgifler, enär vägen icke kunde fördelas på de få i trakten belägna hemmanen och deremot vägunderhållet skulle för flera mil aflägsna hemman utgöra en alltför tryckande börda; samt att, enligt en af Kongl. Majits Befallningshafvande framlagd beräkning, vägafgifterna, hvilka blifvit på arrende upplåtna och under de sednare åren lemnat en årlig inkomst af 1,518 Riksdaler, voro fullt behöfliga för vägens underhåll såväl sommar- som vintertiden och troligtvis komme att förminskas samtidigt med öppnandet af den nya kommunikationsleden mellan Jemtland och Norrige, som då var under utförande, hvadan någon nedsättning i dessa afgifter svårligen kunde ega rum; hemställande Kongl. Majits Befallningshafvande, på dessa skäl, att Kongl. Majit täcktes tillåta, att den ifrågavarande fjellvägen finge från den nya vägdelningen inom Jemtland undantagas, och de under den 26
Maj 1854 i nåder meddelade föreskrifter angående underhållet af samma väg och afgifterna för dess begagnande fortfarande och tillsvidare lända till elterrättelse.