Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Således, då jag anför detta factum, är det ej derföre, att jag tillägger detsamma någon egen bevisningskraft, utan för att dervid påkalla bevittnandet af de Riksdagsmän, som bevistade berörde Riksdagar, att inom de kretsar, der man öfvervägde sättet att göra Constitutionsfrågorna lagligen hvilande, var det alltid i synnerhet 1810, då fråga första gången härom uppstod, de här framstälda grundsatser, som åberopades och motiverade besluten, ehuru de, såsom då icke bestridde, icke lära hafva i något Anförande eller Betänkande behöft formligen utredas.
För öfrigt måste det medgifvas, att, ehuru sanna jag tror ofvangjorde framställningar vara, är det en, i afseende på en så vigtig och djup fråga som denna, beklaglig ofullkomlighet i en Lag, om den saknar en särskild bokstaflig föreskrift deröfver, som gör ett vidlöftigt slutledande nödvändigt; och att förhållandet här verkligen är sådant, lärer ingen kunna bestrida.
Det är således under fullt erkännande af den utaf Kongl. Maj:t, i Dess Riksens Ständer i går meddelta Nådiga Proposition, och redan förut af Riksens Ständer gjorda enahanda 814 Riksdagen 1815. anmärkning, som jag äfven för min enskilda del understöder Kongl.
Maj:ts förslag, att en tilläggning härom i Grundlagarne måtte af Constitutions-Utskottet vid denna Riksdag beredas, för att vid den nästkommande kunna af dem och Konungen godkännas; och jag slutar detta mitt för Höglofl.
Constitutions-Utskottet måhända tröttande yttrande med den vigtiga erinran, att, om ej en Myndighets röst skulle medföra alla slutberedda Grundlagsfrågors upptagande, eller ej alla fem Myndigheternas fordras till deras uppskjutande, så skulle, efter min upprigtiga öfvertygelse, Konungens, likasom hvarje RiksStånds, förmåga att tillvägabringa nyttiga och afslå obetänkta eller öfverflödiga Grundlagsbud, vid hvart enda Riksmöte kunna förlamas; och detta synes mig allraminst den Konungamagt förtjena, som utöfvas på det sätt som den Svenska, hvilken, såsom slutmeningen af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition bevittnar, vördar Lagens föreskrifter, äfven utöfver sin egen framstälda önskan, och likasom söker i Norden införa det hittills föga Europeiska efterdöme, att i ett öppet erkännande af Lagens fria utöfning, blott derföre att den är Lag, sätta sin sanna kraft och sin ära. A. G. Silverstolpe.
Till Constitutions-Utskottets Protocoll d. 30 Maji 1815.
Alldeles lika med Utskottets värde Ledamot Herr Kammarherren Silverstolpe, anser jag de respective Ståndens i fråga varande anmodan till Constitutions-Utskottet endast åsyfta utredandet af några constitutionella principer, enligt hvilka Ståndens olika beslut om de beredda Grundlagsfrågornas hvilande till nästa Riksdag, eller upptagande vid denna, kunna sammanjemkas till ett bestämdt svar på Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i detta ämne.
Jag har i mina slutföljder stadnat vid ett annat resultat än den värde Ledamoten, och jag anser det vara min pligt att för detsamma redovisa.
815 I alla de mål, som vid en Riksdag i Sverige kunna komma under öfverläggning, med undantag blott af dem, som angå vissa penningeverk och bevillningar, öfver hvilka Riksens Ständer ensamme besluta, erkänna våra Grundlagar blott tvänne beslutande Magter, nemligen Konungen och Riksens Ständer.
Endast desse tvänne röster beräknas vid afgörandet.
Ehuru fyra Stånds sammanstämmande beslut fordras till afgörande af Grundlags- och Privilegii-frågor, och ehuru ett enda
Stånds skiljaktighet i sådana mål fullt motväger trenne Stånds enstämmiga tanka, och derigenom ovilkorligen hindrar förändringar uti de Lagar, som nu bestämma dessa, finner jag dock ej ett enda uttryck i våra Grundlagar, som genom uppställandet af en beräkning utaf fem röster skulle sätta ett Stånds röst i paritet med Konungens.
Ett Stånds fria veto hindrar beslutet, icke derföre, att ett Stånds röst skulle kunna eller böra beräknas lika med Konungens, utan derföre, att detta veto, enligt Grundlagens bokstaf, tillräckligen uttrycker Riksens Ständers afslag på frågan.
Detta veto kan dock aldrig af något Stånd utsträckas till andra än de ofvannämnda frågor, nemligen de, som röra våra Grundlagar eller hvarje Riks-Stånds särskildta Privilegier.
Sjelfva den enkla frågan, om de beredda förslagen till förändringar eller tillägg i Rikets Grundlagar skola ytterligare hvila eller vid denna Riksdag till afgörande upptagas, lärer af ingen anses för Grundlagsfråga.
Konungens Nådiga Proposition härom hade i denna händelse icke vid denna Riksdag kunnat Riks-Stånden föredragas, och Riksens
Härtill fordras blott Konungs och Ständers sammanstämmande beslut, beräknade såsom tvänne röster.
» Grundlagen stadgar i Regerings-Formcns 81 §. att frågor om Grundlagsförändringar, som af någon Riksdagsman i laglig väg väckas, skola beredas vid den Riksdag, då de framställas, men må först vid den näst påföljande afgöras.
— Samma § stadgar deremot, att, då några ändringar i Grundlagarne af Konungen blifvit föreslagne, 816 Riksdagen 1815. och Constitutions-Utskottet för dem tillstyrkt bifall, skola Riksens Ständer å nästa Riksdag beslut derom fatta.
Dessa kunna således ej af Riksens Ständer, emot Konungens vilja, längre än stadgadt är, uppskjutas.
(1 andra sidan gifver Grundlagen icke heller åt Konungen magt att emot Riksens Ständers tanka och önskan hindra frågornas upptagande och afgörande å den Riksdag, då de kunna företagas.)
Men, om Konungen dertill samtycker och Riksens Ständer det önska, lärer hvilan blifva en följd af dessa tvänne Lagstiftande magters sammanstämmande beslut.
Då nu förslaget att låta beredda Grundlagsfrågor längre hvila, i och för sig sjelft, som redan anmärkt är, icke innebär någon förändring uti eller något tillägg till Grundlagarne, eller någon rubbning i Riks-Ståndens särskildta Privilegier, inser jag icke, huru den skall kunna räknas till dem, öfver hvilka hvarje Riks-Stånd äger ett veto.
Öfver denna, likasom öfver alla öfriga frågor, tror jag, att tre Stånd, genom deras pluralitet, med full rätt besluta.
Att till de trenne kända slagen:
Constitutions-, Privilegii- och andra Lagstiftningsfrågor tillägga ett fjerde slag och, sedan man kallat närvarande öfverläggningsämne Preliminär-fråga, framställa en särskild röstberäkning för dess afgörande, samt dervid tilldela hvarje Riks-Stånd ett veto, likasom vid de tvänne första slagen, är föga constitutionsmässigt, och lärer ej blifva gällande förr, än ett sådant verkligt tillägg till Grundlagarne blifvit beredt och, efter vederbörlig pröfning och hvila, af alla fyra Riks-Stånden beslutadt samt af Konungen i Nåder sanctioneradt.
Den grundsats, att hvarje lagligen slutberedt
Riksdagsmål måtte till afgörande upptagas, erkänner jag, med anledning af 42 § Riksdags-Ordningen och 56 § Regerings-Formen, men kan icke binda samma begrepp vid ordet afgörande, som den värde Ledamoten dervid fästat.
Ett beslut måste ovilkorligen tagas öfver hvarje Riksdagsmål, men jag finner icke ett ord i Grundlagarne, som yrkar, att detta beslut måste ovilkorligen innefatta bifall eller afslag till den väckta motionen.
Om det Utskottsbetänkande, som utreder motionen och måste bifallas eller afslås, eller få förändringar och tillägg, Bilaga A till Mern.
N:o 5. 817 just skulle innehålla ett på goda grunder bygdt tillstyrkande, att Riksens Ständer måtte låta frågan till ytterligare utredande hvila, kan ett sådant
Betänkande då icke bifallas?
Icke blott frågan om företeende af JustitiseOmbudsmannens
Diarier, utan ganska många andra Riksdagsmål hafva vid sist förflutna trenne Riksdagar blifvit uppskjutna.
Åtskilliga Lagfrågor hafva af Riksens Ständer blifvit öfverlåtna åt den af Konungen tillförordnade Lag-Committéen, för att, af densamma beredda i sammanhang med Allmänna Lagens öfriga stadganden, framdeles komma under Riksens Ständers granskning.
Vid väckta frågor om ny reglering af Rikets Collegier och i allmänhet af Statens Embeten samt Embetsmännernas löner, vid motioner rörande Sala Bergslag, Ädelforss Grufva, Strömsholms Stuteri, och jag tror många flera, hafva Riksens Ständer visligen önskat noggranna undersökningar, hvarigenom det ljus skulle sökas, som kunde leda till väl öfverlagda och nyttiga beslut i en framtid.
Ständer händelsevis något förslag blefve öfverlemnadt, som omfattade en vigtig angelägenhet, hvaröfver tillräckligt upplysande uppgifter icke kunde under Riksdagens lopp hinna insamlas, — som t. ex. om förändringar vid Indelningsverket, anläggandet af en eller flera Städer, ny fördelning af Rikets Län, eller annat dylikt — och om förslaget befunnes förtjena uppmärksamhet, borde det då vid samma Riksdag, antingen genom ett förhastadt afslag för alltid nedgräfvas, eller genom ett förhastadt bifall omoget bringas till verkställighet?
I afseende på dessa är ock lyckligtvis hvilan och den genom tiden mognade pröfningen just en hufvudsaklig del af våra Grundlagars esprit.
När ett eller flera Stånd önskar, att dessas afgörande måtte längre uppskjutas än till den Riksdag, då de utan hinder af Grundlagen kunde upptagas, är detta alltid ett erkännande, antingen af behof att se öfvertygelsen om ämnet mera stadgad, eller af vigtiga politiska skäl, som råda till upp 35 - 818 Riksdagen 1815. skofvet.
När trenne
Stånd yttrat denna önskan, finner jag för min del tämligen olämpligt att vilja tillerkänna Ett Stånd rättigheten att aftruga de trenne öfriga ett i deras tanka omoget och förhastadt beslut, blott derföre, att Ett
Stånd kunnat anse tänkesätten stadgade och öfvertygelsen mognad, eller icke kommit att lemna uppmärksamhet åt de politiska skäl, som verkat hos MedStänderna.
Jag förmodar mig i det anförda hafva tydligen visat, att jag icke anser ett eller annat Riks-Stånd, icke ens alla fyra Riks-Stånden tillsamman, hafva rättighet att genom sammanstämmande beslut, emot Konungens vilja, uppskjuta de Grundlagsfrågors afgörande, genom bifall eller afslag, som i anledning af Konungens Propositioner blifvit å någon föregående Riksdag beredda.
— Grundlagsfrågor, som af Riksdagsmän blifvit väckta och å någon föregående Riksdag beredda, anser jag kunna af trenne Riks-Stånd, äfven utan Konungens samtycke, ytterligare till annan Riksdag läggas på bordet.
När i dessa frågor två Stånd stannat emot två, torde, i analogie med 81 § Regerings-Formen, deras mening böra blifva gällande, som beslutet uppskjutit.
Sin magt enligt Lagen, ett vigtigt skäl att med förtroende hvila vid den första Proposition om Grundlagsfrågornas hvilande, Kongl. Maj:t i nåder gjorde till Riksens Ständer den 28 sistlidne Mars, öfvertygad, att densamma var föranledd af sann ömhet för det Folk, hvars välfärd, enighet och sjelfbestånd äro främsta föremålen för Konungens omsorger, säkraste jordiska stödet för Dess kraft och enda vilkoret för Dess ära.
Då jag icke kan förmoda, att Högloft.
ConstitutionsUtskottet skulle nu kunna frånträda sitt förra i ämnet afgifna Betänkande, hvaröfver inga anmärkningar blifvit
Utskottet från något Riks-Stånd meddelade; och jag i följe deraf endast fästat mig vid närvarande föremål, att utur de fyra Riks-Ståndens beslut hemta något afgjordt helt; så tycker jag mig, på ofvan anförda grunder, finna detta hela i följande punkter: Bilaga A till Mern.
N:o 5. 819 1 :o. Trenne Stånd, nemligen Ridderskapet och Adeln, Borgare-Ståndet och Bonde-Ståndet, hafva beslutat upptagandet vid denna Riksdag af de Sju beredda Grundlagsfrågor, dem Högloft.
Constitutions-Utskottet i sitt afgifna Betänkande vidrört.
Detta pluralitetens beslut lärer böra förbinda äfven Preste-Ståndet att samma frågor vid denna Riksdag afgöra. 2:o.
Då Borgare-Ståndet beslutat upptagande af Fem beredda Grundlagsfrågor, utom de Sju nyssnämnda, samt Ridderskapet och Adeln, genom sitt beslut att dem allesamman företaga, tydligen bifallit upptagandet af dessa Fem, finnas bemälte tvänne Stånd i denna del förenade emot de tvänne öfriga, nemligen Preste-Ståndet och BondeStåndet, som beslutat deras ytterligare hvilande.
Härvid anser jag, i analogie med 81 § Regerings-Formen, deras mening böra blifva gällande, som beslutet uppskjutit. 3:0.
Trenne Stånd, nemligen Preste-, Borgare- och Bonde-Stånden, hafva beslutat alla de öfriga beredda Grundlagsfrågornas hvilande.
Ridderskapet och Adeln böra låta bero, likasom Preste-Ståndet vid det i lista punkten omförm älta.
På detta sätt ligger uti de fyra särskildta RiksStåndens beslut ett bestämdt och med våra Grundlagars principer enligt svar pä Konungens Nådiga Proposition om Grundlagsfrågornas hvilande.
Härvid lärer det ock böra förblifva, så framt icke ett eller flera af Riks-Stånden frångå sina redan lagligen fattade beslut.
Till Constitutions-Utskottets Protocoll d. 30 Maji.
När 81 § Regerings-Formen stadgar, att Riksens Ständer må icke å den Riksdag, då Constitutions-Utskottet föreslår någon ändring i Grundlagarne, utan först å den nästföljande derom besluta; kan det då förnekas, att Regerings-Formen å ena sidan tydligen berättigar till viljan att å den nästföljande derom besluta och å den andra ej förmenar att kunna uppskjuta dem till en annan Riksdag? 820 Riksdagen 1815.
Om detta bejakas, hvilka äro de propositioner, som i anledning häraf kunna i ett Riks-Stånd framställas?
Om någon föresloge till pluralitetens afgörande den frågan:
Kan Ståndet lagligen upptaga de slutberedda Grundlagsfrågorna?
Nödsakas ej då en Ordförande att derå vägra proposition?
Vore ej ett beslut deröfver ett röstande emot Lagen, som bestämdt tillåter upptagandet vid nästföljande Riksdag?
Och vore ej således en proposition deröfver inconstitutionel?
Men om någon till pluralitetens afgörande föresloge den frågan:
Vill Ståndet till afgörande upptaga dessa ämnen?
Månne icke en proposition deröfver är den enda lofiiga, enär, i kraft af ordet först, Ståndet kan efter sitt fria behag upptaga dem eller låta dem hvila?
Kan nu en proposition öfver den första frågan icke göras, är det då möjligt, att någon eller några constitutionella myndigheter kunna göra ogällande de liera, eller det särskildta Stånds vilja, som åstundar upptagandet, det är: utöfningen af en laglig rättighet?
Och är det således något annat än ett frivilligt afstående, som kan verka deras hvilande?
Har icke också detta vid de tvänne sista och vid den närvarande Riksdagen varit så klart insedt, att, antingen frågan rörande Grundlagsförslagen blifvit väckt ifrån något Stånd eller ifrån Konungen, har motionen eller propositionen derom alltid blifvit gjord hemställningsvis om hvila?
Och denna hvila har, såsom innefattande afståendet af en individuel rättighet för hvarje Riks-Stånd och Konungen, icke ansetts vara erkänd med mindre än alla fem rösternas enstämmiga samtycke.
När åter hvilan ej är enstämmigt medgifven, står icke då saken qvar i det skick att, såsom slutberedd, afgöras?
Gör det något till saken, om 4 eller 1 Stånd vägrat hvilandet?
Är det icke Grundlagen, som föreskrifvit upptagandet vid nästföljande Riksdag, så vida ej samtelige myndigheterna begagnat sig af ordet först, för att afstå sin rätt till deras afgörande?
Det vill säga, är det icke Lagen sjelf, icke någon eller några af de fem myndigheterna, som förbundit till upptagandet?
Till hvad jag nu ytterligare utvecklat får jag den äran tillägga, att det vigtiga vid detta tillfälle alldeles Bilaga A till Mern. N:o 5. 821 icke är det, hvartill ett tillstyrkande öfver närvarande fråga slutligen skulle leda, nemligen om inga, vissa eller alla Grundlagsfrågor böra upptagas eller hvila.
Detta är en klokhetsfråga, som jag, i närvarande tidepunkt, anser nästan med lika goda skäl kunna på tvänne stridiga sätt hesvaras.
Allenast får jag nämna, att jag ej deltager i det skälet emot deras upptagande, att det skulle störa lugnet ibland Riksens Ständer, så snart de med frihet behandlas, ej heller i det, att de skulle orsaka någon tidsutdrägt, värd att sätta i beräkning.
Det gäller, efter min öfvertygelse, nu ej mindre, än om Lagen skall i en punkt stå eller falla för alltid, om Konungen och hvarje Riks-Stånd skall i utöfningen behålla eller förlora en rättighet, om ett rent eller ett bortblandadt begrepp om Grundlagens mening skall föranleda ett beslut, åtföljdt af de rättseendes och de rättsinniges i längden pålitliga medhåll, eller ett beslut, åtföljdt af de irrandes ögonblickliga bifall och egen för sent inträffande ånger.
Jag kan, utan farhåga att stöta någon, yttra mig så, som jag nu gör, derföre att jag tror och nästan om hvar enda af mina Medbroder i detta Utskott vet, att han ej vill gå emot sin redliga öfvertygelse.
Det är alltså till denna redliga öfvertygelses upplysande, innan den öfvergår till beslut, som jag tager mig den friheten att uppmana.
Naturligt och ursäktligt lärer det vara, att jag, med den jag yttrat, ej tvekar att gå samtiden offentligen till mötes, och, i fall af behof, vänta rättvisa af en kommande tidepunkt. A. G. Silverstolpe. .
Anförande till Constitutions-Utskottets Protocoll den 30 Maji 1815 af Herr Munck af Posenschöld.
Jemte det jag i hufvudsaken förenar mig med hvad Herr Kammarherren Silverstolpe och Herr Baron Jacob Cederström anfört, får jag särskildt yttra följande:
Frågan är icke nu, som Herr Biskop Rosenstein påstår, om ett Stånd skall kunna tvinga eller påtruga 822 Riksdagen 1815. de tre andra Stånden att upptaga och afgöra förslag till ändring i Grundlagarne, utan frågan är, om de tre
Stånden skola kunna tvinga ett Stånd att icke begagna sin i Grundlagen stadgade och nu yrkade rättighet att få redan utredda och sedan förra Riksdagar hvilande förslag till ändring i Grundlagarne upptagna och afgjorda.
Ett Stånds rätt förhåller sig här till de andra Ståndens, som en Ledamots af ett Stånd till ett helt Stånds.
En Ledamot kan väl ej påtruga ett Stånd något, men Ståndet äger ej rättighet att hindra en Ledamot att få en af honom i laglig form gjord motion upptagen och afgjord.
Jag anser Grundlagens föreskrift tydlig, att alla vid en Riksdag väckta och beredda Grundlagsfrågor böra vid den nästa afgöras. 81 § af Regerings-Formen stadgar härom på tvänne särskildta ställen.
På första stället talas om de ändringar, som Constitutions-Utskott föreslår och föreskrifver, att Riksens Ständer icke må å den Riksdag, då Utskottet någon sådan förändring föreslår, utan först å den nästföljande derom besluta.
För mig är det klart, att här menas, det Riksens Ständer väl icke förr än å nästföljande Riksdag, men nödvändigt då, måste om den föreslagna ändringen besluta.
Likasom då jag t. ex. frågar Ordföranden i ett Utskott, om Plenum skall bli i morgon, och han svarar: nej, först i öfvermorgon; är det tydligt, att han menar, det Plenum skall hli i öfvermorgon, men icke sednare, ifall man icke vill förvrida meningen.
Men om ock föreskriften på detta ställe af §:n vore möjligen att anse som tvetydig, så förtydligas den genom föreskriften på sednare stället i samma §, hvilken angår de ändringar i Grundlagen, som Konungen föreslår.
Här säges bestämdt, att Riksens Ständer skola vid nästa Riksdag om den af Konungen föreslagna ändring i Grundlagen sitt beslut fatta och afgöra den.
Det är ej rimligt, att de af Constitutions-Utskottet föreslagne förändringar skulle kunna uppskjutas längre än till nästa Riksdag, men icke de af Konungen föreslagne.
Det uppskof, som hittills skett flera Riksdagar af samma förslag till ändringar i Grundlagen, har, efter min tanka, varit en verklig suspension af Grundlagen, men kunnat verkställas, för det alla fyra Stånden och Konungen derom varit ense.
Nu saknas denna enstämmighet i beslut härom.
Ett Stånd har förklarat sig för frågornas upptagande och Bilaga B till Mern.
N:o 5. 823 afgörande; och derföre måste ett Stånds i Grundlagen förvarade rätt att få alla hvilande Grundlagsfrågor på dess begäran i alla Stånd upptagna och afgjorda hållas i helgd.
Kunde tre
Stånd tvinga ett att ej upptaga och få i alla Stånd upptagen och afgjord en fråga om Grundlagens förändring, så skulle det Hedervärda Bonde-Ståndet möjligen aldrig kunna få sitt förslag till förändring af 114 § Regerings-Formen afgjordt, utan de andra tre Stånden kunna tvinga Bonde-Ståndet att uppskjuta denna fråga den ena Riksdagen efter den andra, och således fä 3 p.n för alltid hvilande.
N:o o. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Högloft.
Ständers Constitutions-Utskott den 26 Maji 1815.
Företogs öfverläggningen om den ifrån samtliga Iliks-Stånden till Utskottet ankomne och i sista Pleno anmälde remiss om sättet att anse och behandla den preliminärfråga, som hos Riks-Stånden uppkommit om Grundlagsförslagens hvilande eller upptagande.
Herr Silverstolpe, A. G., yttrade skrifteligen:
(Se ofvan sid. 808.) Herr Biskoppen Doctor Rosenstein, Herr Munck af Rosenschöld och flere begärde detta ämne å nyo på bordet, och på derom gjord proposition beslöt Utskottet, att detsamma första lediga dag skulle till afgörande företagas.
Borgmästaren Herr Lagman Nensén föreslog, att Herr Silverstolpes yttrande genast skulle till trycket befordras; men Utskottet stadnade i det beslut, att dermed borde dröjas, intill dess Utskottet öfver ämnet hunnit stadga dess mening. 824 Riksdagen 1815.
Ständers Constitutions-Utskott den 30 Maji 1815.
Herr Biskoppen Doctor Rosenstein uppläste ett så lydande dictamen.
(Se ofvan sid. 814.)
Med detta Herr Biskop Rosensteins yttrande förenade sig Herr Biskoppen Doctor Tingstadius.
Herr Silverstolpe, A. G.:
Det är mig på det högsta okärt att denna gång, och i en så vigtig fråga, finna mig i strid med en af mina intimaste vänner, Biskoppen Doctor Rosenstein, med hvilken jag så ofta och merendels varit af enstämmigt tänkesätt, och hoppas än vidare vara det.
Imedlertid, ehuru jag finner honom vid detta tillfälle vara min antagonist, är jag skyldig honom den rättvisa att förklara, det jag anser hans yttrande vara med mycken skicklighet författadt.
Vid ett par ställen i detta yttrande utheder jag mig likväl att få göra erinringar.
Herr Biskop Rosenstein har behagat anföra exempel på åtskilliga mål, som af Riksens Ständer blifvit uppskjutne utöfver den Riksdag, då de blifvit väckte.
Jag tror allenast, att desse exempel här icke äro användbare, emedan Riksens Ständer alltid vid sådana uppskofs-beslut fästat vilkor, och fråga här endast varit, huruvida Riksens Ständer kunde enligt Grundlagen besluta något Riksdagsmåls rent af livilande till nästa Riksdag.
Hvad åter beträffar det af Herr Biskop Rosenstein nyttjade ordalag, att ett Riksstånd skulle kunna aftruga de öfriga något slags beslut, tror jag, att detta ordalag icke varit det rätta, utan att det här är lagen, som skulle aftruga detsamma, och jag hoppas, att något Riks-Stånd hvarken skulle kunna hafva det i afsigt, eller vara dertill berättigadt.
Sluteligen utheder jag mig att få uppläsa följande skrifteliga yttrande, hvari jag sökt närmare utveckla de grunder, jag förut haft äran framställa.
Herr Silverstolpe uppläste derefter följande:
(Se ofvan sid. 819.)
Jag kan för min del icke se saken så mörkt som Herr Silverstolpe, i afseende på Bilaga C till Mern.
N:o 5. 825 hvilken jag finner mig skyldig att göra samma förklaring, som han gjort i afseende på mig.
Om vid detta tillfälle något bestämdt vore stadgadt, skulle jag anse ganska vådligt att nu göra en lag in casu.
Den närvarande frågan är icke hvarken Constitutions- eller Privilegii-fråga.
Det är endast för sådane,-som fyra Stånds enstämmighet fordras, och ett Stånds afvikelse utgör ett tillfyllestgörande veto.
Denna föreskrift anser jag tydlig, och skulle jag befara någon våda för Grundlagen, vore det den att icke följa detta stadgande, utan låta ett Stånds beslut imponera på de öfriga Ståndens.
Ehvad beslut Riksens Ständer nu må taga, vill jag dock förklara, att jag ej fruktar för någon fara, men nog lärer det ligga klart för alla, att, om alla hvilande förslag till förändringar i Grundlagen nu skulle till afgörande upptagas, deraf en tidsutdrägt skulle uppkomma, hvilken borttoge Riksens Ständers uppmärksamhet ifrån en mängd återstående vigtiga göromål, och för våra hemmavarande ej vore behaglig.
Friherre Cederström, Jacob, förenade sig till alla delar med Herr Silverstolpe.
Frågan är ej här, att ett Stånd skulle truga de öfriga att rätta sig efter detsamma.
Den är, att ej ett
Stånds rättigheter af de öfriga skola inskränkas. 56 § i Riksdags-Ordningen [hvilken upplästes] föreskrifver, att intet ltiksdagsmål i ett Stånd får nedläggas, innan ett beslut deröfver blifvit fattadt.
Denna föreskrift stadgar både hvart
Stånds rätt och dess skyldighet, och ingendera kunna störas genom någon beräkning af pluralitet mellan Stånden.