Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så t. ex. omnämnes icke att slutresultaten af denna under - \ — 212 sökning visar hallten af 1837 års Specier öfverhufvud vara 749T3Ö95 tusendedel, och af 1838 års 749T|j5 tusendedel.
Det har äfven undfallit Rikets Ständers Revisorer, hurusom vid användandet af den vanliga principen, alt vid minsta afdelningen af storheter, särdeles då dessa sjelfva äro mycket små, och i det yttersta ej kunna med full säkerhet bestämmas, låta alla bråk som öfverstiga ett halft, gälla för helt, och alla mindre än halft utgå, Lieut.
Svanbergs undersökningar visa, hurusom bland tjugo penningar sex uppgå till 750 tusendelar och deröfver, samt åtta till 749 tusendelar, hvaremot endast sex variera emellan 747 och 748 tusendelars hallt.
Vid den omständigheten att ett enda, och således alldeles ocontrolleradt, försök gifvit ett resultat som understiger 747 tusendelar med en qvantitet så obetydlig, att den exempelvis icke ens motsvarar en alns osäkerhet på uppmätningen af en mil, hade ock näppeligen uppmärksamhet bordt fästas, enär utom Lieut.
Svanbergs uttryckliga förklarande att en så ringa qvantitet ej kunde garanteras, han i sin berättelse säger om en 15 gånger så stor vigtqvantitet, att ”denna är så ”ringa, att man snarare må anse den ena vägningen såsom bekräftande ”den andra, då svårligen någon större visshet kan åstundas, eller åtminstone ej hittills blifvit uppnådd af chemiska undersökningar.”
Då slutligen båda de genom Banco-Fullmägtiges försorg, alldeles oberoende af Myntverket, gjorde undersökningar i ett sammanhang betraktas, visar sig hurusom det nya Silfvermyntet, hvarå Professor Akerman och Lieutenant Svanberg tillsammans gjort 45 prof, i aderton af dessa, med oförändrade bråk funnits hålla 750 tusendelar och deröfver, i fjorton stycken 749 tusendelar och deröfver, i nio stycken 748 tusendelar och deröfver, samt endast i fyra ligga emellan den lägsta tillåtne hallten och närmast hösire tusendel.
O * Medelhallten af alla profven är 749—L tusendelar, hvilket tal ligger så nära sjelfva normalhallten eller 750 tusendelar, att, på sätt Lieutnant Svanberg anfört, icke ens de finaste chemiska undersökningar gifva närmare sammanstämmande resultater.
Af hvad som här nu blifvit anfört och upplyst, lärer redan obestridligen symas, hurusom Myntmästaren alltid långt ifrån att hålla Silfvermyntet på gränsen af den lägsta tillåtne, i möjligaste måtto eftersträfvat uppnåendet af sjelfva normalhallten.
Detta förhållande bestyrkes ytterligare, och än fullständigare, af den vid Myntet förde Journal öfver profven å allt vid Myntet tillverkadt silfvermynt af nya prägeln.
Dessa prof, som till antalet utgöra mer än 900 stycken, lämna nemli - — 213 _ gen, på sätt Myntproberaren Tham i dess afgifne särskildte yttrande utredt, ett medelresultat af 750 tusendelars hallt, eller nugot derutöfver, för hela den tid nya myntfoten varit gällande.
Hvad åter vigten af det utgångne Specieinyntet beträffar, så lärer ► något verkligt skäl till erinran i detta afseende ej heller vara för han den, enär på sätt den i Myntproberaren Tharns förklaring intagne Tabell utvisar, det tillåtne Remedium endast i en ringa mån kommit i fråga, samt penningarne allt mer och mer närma sig till sjelfva normalvigten i den mån som de till sin beskaffenhet öfvergå från egenskapen af skiljemynt till liqvidationsmedel för den större rörelsen, och som en fortsatt tillverkning uppöfvat skickligheten hos arhetarne, samt medgifvit en större erfarenhets förvärfvande.
Remedium i vigten kom derföre mest i fråga under de första åren, då de minsta mynsorterne utpräglades, men utgjorde likväl lill år 1835, på sätt som finnes anfördt i dåvarande Mynt-Öfverstyrelses till Eders Kongl. Maj:t afgifne, och genom Stals-Tidningcn allmänheten meddelte, underdåniga berättelse om Myntverket, öfverhufvud endast procent, hvilket icke ens är hälften af livad som, efter medeltal för alla Myntsorterne, uti Eders Kongl. Majrts Nådiga Förordning om Myntfoten finnes medgifvit.
Det har sedermera allt mindre och mindre tagits i anspråk, så att det icke ens uppgått lill en tusendedel vid 1838 och 1839 årens starka myntning af Specie R:drs stycken, hvilka, efter den af Myntproberaren Tham gjorde beräkning (Litt.
G), med afseende på deras något överskjutande hallt, endast med 1 R:dr på 15,000 brista uti det mathemaliskt rigtiga förhållandet, och större noggrannhet lärer icke stå att ernå, ulan högst betydligt ökade koslnader, samt eger icke heller rum för andra länders silfvermynt.
Så väl Myntmäslaren som Myntproberaren hafva på ett öfvertygande sätt visat hvarföre Myntsilfret legeras till 748 tusendelar hallt, nemligen att sådant sker med beräkning af den ökade finhet godset under följande operationer, samt hvitsjudningen, obestridligen vinna, genom en del koppars aflägsnande, till följd hvaraf penningarne slutligen blifva fullhalllige.
De hafva äfven fullständigt utredt det anmärkte förhållandet, att stundom en förut i godset ej befintlig qvantitet finsilfver synes hafva tillkommit genom hvitsjudningen af plallarne eller ämnena till myntet.
Och Eders Kongl. Majit torde af hvad som blifvit anfördt, finna hurusom det skenbart origtiga förhållandet endast heror derpå, att godset som underkastas behandling med utspädd svafvelsyra, i sjelfva verket förut är något finare än som det vid bokföringen antages vara, utan att likvälj såsom orden lyda uti Kongl. Brefvet den — 214 — 18 Augusti 1813 (Litt.
F), hvarken Kronan eller enskildte förlora något genom det nu bruklige, uti högstberörde Nådiga Bref äfven för framtiden anbefallte, beräkningssättet.
Sedan nu förhållandet med det efter nya Myntfoten präglade silfvermyntet blifvit utredt, och det äfven blifvit visadt hurusom de i Revisionsberättelsen i detta afseende gjorde framställningar icke äro fullt öfverensstämmande med facta sådane dessa befinnas, då originalhandlingar, och till säkra öfversigter ledande hjelpkällor, begagnas, torde Eders Kongl. Maj:t icke finna något förständigande af nöden, hvarken i afseende på viglen eller hallten, om nogare iakttagande deraf, att det tilllåtne Remedium så litet som möjligt begagnas.
Den conclusion Rikets Ständers Herrar Revisorer gjort, hade visserligen icke eller ägt rum, om premisserne kommit alt blifva annorlunda.
Att bland en större mängd särskilda myntpjeser, och således äfven bland det antal af öfver 15 millioner stycken, som efter nya myntfoten blifvit präglade, ett eller annat skulle kunna utletas, som i någon ringa mån vore felaktigt, sådant lärer icke med billighet kunna läggas Myntmästaren till last, enär lian sjelf omöjligen är i tillfälle att lägga hand vid, eller personligen utföra, någon af Myntningsoperationerne, hvilka alla af möjligast pålitlige, men visserligen icke ofelbare, arbetare måste verkställas, och hvilkas resultat, t. ex. penningarnes vigt efter hvitsjudningen, till en viss grad beror af omständigheter, de der icke alldeles bestämt kunna mätas eller beräknas.
— Obestridligt är äfven i följd häraf, och ur flere andra skäl, att det ingalunda någonsin kan blifva pracliskt möjligt att med full mathematisk noggrannhet hålla Mynlningen på sjelfva den i JFörfattningarne utstakade Normalhallten och Normalvigten, till hvilka båda således endast ett närmande i sjelfva verket kan äga rum.
1 afseende på hallten synes ingen betänklighet vara dervid, att den stundom litet öfvergår, stundom stadnar litet under den rättaste, men i afseende på vigten torde en sådan vexling vara mindre lämplig, särdeles om vigtöfverskolten blifva något betydliga, ty erfarenheten har i flere andra länder visat, att de tyngsta penningarne då utletas och nedsmältas.
Hittills, och för det närvarande, utgör det högstberörde Kongl. Brefvet af den 18 Augusti 1813 ett rättesnöre för Myntverket, som på grund deraf följt det i alla tider öfliga sättet, att, med sökande af det rälta, hålla penningarne snarare något under än öfver Normalvigten.
Det oftast förekommande lika öfverskotta i hallten lemnar derföre i det nogaste ersättning.
Skillnaden emot beräkning blifver i alla fall så liten, att den alldeles bortfaller mot andra afdrag, som vid Myntets export och nedsmältning i främmande land äro alldeles oundvikliga.
Anmärkas bör ock, att då Slagskatten i de flesta länder utgör från li till 2, ja ända till 6 procent, är den i Sverige blott J procent.
Skillnaden emellan qvantiteterne af omyntadt och myntadt silfver, som för samma penningar kan erhållas, är således här mindre än på andra ställen, äfven om Remedium någon gång skulle vara lill fördel för Staten, hvilken i alla fall endast får halfva Myntningskostnaden ersatt af den enskildle.
— Hurusom det nya Svenska Silfvermyntet äger god Credit utrikes, bevisas bäst af de betydliga qvantiteter, som deraf på litet öfver året kunuat utskeppas, eller circa 1,100,000 R:dr Specie, med en så föga stegrad Cours, som öfverhufvud 130 sk.
B:co pr R:dr Hamburger Banco, och att speculationen varit lönande, synes deraf, att den af samma personer icke allenast skett försöksvis, utan många gånger förnyats, och till högst betydliga belopp.
Närmare upplyses förhållandet i detta, och flere dermed i sammanhang stående hänseenden af bilagde, på upplysningar från härvarande Tullkammare grundade Tabell (Litt. B).
Af underdånigst bifogade Transumter (Litt.
C) ur Correspondancen emellan ett härvarande Handelshus och ett dylikt i Hamburg, synes till hvilket ovanligt högt pris det nya Svenska Silfvermyntet en tid kunnat afsältas.
Alt upphörandet af denna på en tillfällig guldhallt beroende öfverbetalning, som för de handlande ej var likgiltig, icke kan läggas någon till last, är tydligt; och att exporten i alla fall var lönande, bekräftas bäst deraf, att nära 600,000 guldfria Specie-R:dr sedermera kunde utskeppas, oaktadt de ej obetydliga hallt- och vigt-afdrag som i Hamburg å Svenska, likasom å andra länders mynt, äga rum och som *) l
Hamburg godtgöras säljare al marco af:
Preussiska Thaler efter 743 tnsendelars balt, ehuru de äro utmyntade till 750 tusendelar.
Franska 5 Francs stycken efter 895s, i stället för 900 tusendelar.
Mynt „ 829§, „ „ 833 „ Piastrar „ 893, „ „ 900 „ se Nelchenbrecbers Munz- Maas- und Gewiehtskunde 14:te Auflage, hvarest pag. XV derjemte i allmänhet anmärkes, att sä gär det proportionell med alla myntsorter.
På vigten utgöra afdragen mot den fastställde, t. ex. för Preussiska Thaler I5S55, och på Hannoverska circa ,636B o. s. v. Sådane förluster i både vigt och hallt visa sig äfven på plansar, som från London föras till Hamburg (se pag. 438).
— Affineurerne betäcka sig nemligen genom dessa afdrag för smältningskostnad, afgång och dagsverken, hellst skillnaden i pris emellan finare oell gröfre silfver nu mera är nästan ingen, beräknadt efter samma mängd ädel metall.
216 — på sålt det bifogade intyget Litt.
D. upplyser, äfven sker å silfverkorn från Hamburg blifvit förskrifvit, och der åter skall afsätlas.
— Om sådane afdrag på det nya Silfvermyntet skola kunna undvikas, måste silfverqvantiteten deruti, utan all godtgörelse, ökas med en procent, hvilket åter på det sedan år 1830 präglade belopp af något öfver 4 millioner Specie, eller 10? millioner Banco, skulle hafva utgjort en kostnad af 100,000 R:dr Banco öfver hvad som vederbort, utan annat ändamål än att utgöra ett premium för utförseln af Svenskt Silfvermynt, som nu redan visat sig löna export vid 129 ä 129? sk. Cours, och då följaktligen skulle göra det vid en ännu lägre.
Amerikanska och Engelska Bankernes exempel hafva båda inom sednaste åren visat vådan af en genom åtskillige omständigheter alltför underlättad export af det klingande myntet.
Att det Nådiga Reglementet för Myntverket, med undantag af föreskriften huru de derifrån utgående penningarne skola undersökas, icke stadgar något i afseende på proberingen, lärer visserligen härröra af samma skäl som vid det nya probevingssättets på våta vägen införande i Frankrike der gjorde sig gällande.
De öfver frågan hörde myndigheter förklarade nemligen ”att då lagen”, såsom äfven äger rum med Svenska Mynt-Reglementet, ”gör
Proberaren ansvarig för rigtigheten af de ”hallier som af honom uppgifvas, bör den äfven lämna fritt val af ut”vägar till dessas utrönande, emedan man eljest genom att tvinga ho”nom att i lietta hänseende följa föreskrifter, skulle förvandla Probera”ren till ett blindt verktyg, hos hvilket ingen slags ansvarighet kunde ”komma i fråga.”
— Att ingenting blifvit åsidosatt, som kunnat leda till säkra resultats vinnande, torde för öfrigt klarligen synas af hvad Myntproberaren Tham i ämnet upplyst.
Öfver-Direclörs-Embetet framhärdar med djupaste vördnad, Stormägtigste, Allernådigste Konung!
Eders Kongl. Maj:ts tropligtigste, underdånigste tjenare och undersåte N. Wilh. Almroth.
Stockholm den 17 Febr. 1840.
Maj:t nnderdänigst i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkningar angående Myntverket.
Litt. A. 217 Litt. A. Utdrag af Protocollct, hållet hos Herrar Fullmägtige i Fikets Ständers Fank deri 11 Februarii 1836.
S. D. Herr Professoren Åkerman fick, efter anmälan, företräda och allemnade ett så lydande Memorial: ”Det uppdrag, som Herrar
Fullmägtige behagat gifva mig att undersöka hallten i det efter nya Myntfoten slagna Silfvermyntet har jag ”nu fullgjort — — — — — — — — ”Resultatet af undersökningen ses af följande Tabell: Hel R:dr Specie håller tusendedelar af sin vigt rent Silfver: N:o 1 ... . 751,3. 2 3 4 5 749.5. 751,3. 750.6. 751,8.
Half R:dr Specie håller tusendedelar af sin vigt rent Silfver: N:o 1 . . . 748,4. 2 3 4 5 748,8. 748,4. 746,17 -h 1,13 Guld
Fjerdedels R:dr Specie håller tusendedelar af sin vigt rent Silfver: N:o i ... . 751. 2 3 4 5 751. 751. 750,i. 750,3.
Åttondedels R:dr Specie håller tusendedelar af sin vigt rent Silfver: N:o 1 . . . . 748,8. 2 3 4 5 749,2. 749.6. 750.6. 751. (28) _ 218 Sextondedels R:dr Sp. håller tusendedelar af sin vigt rent Silfver: N:o 1 . . 754,3. 2 . . . . 753,5. 3 . . . . 754,3. 4 . . . . 755,5. 5 . . . . 753,3.
Generalprofvet gaf ett medeltal af 750,12 tusendedelar rent Silfver.
Om man af alla profven på de särskilda exemplaren beräknar ett medeltal, får man 750,64 eller h^gre än det af generalprofvet.
— Som vid undersökningen det tydligen visade sig, att myntet är Guldhaltigt, men pröfningsmethoden angaf endast det rena Silfret, utan all inblandning af annan metall, och då 2:ne exemplar af halfva Riksdalern visade sig underhaltiga på Silfver, ansåg jag nödigt att anställa ett särskildt prof på Guklhalten i halfva Riksdalern af 1831, och använde dertill de 4 exemplar, som efter Silfverprofven återstodo obegagnade.
Resultatet -var, att de undersökta piecerna höllö 1,13 tusendedelar af sin vigt rent Guld.
Då detta Guld sammanräknas med Silfverhalten i de knappa exemplaren, stiger halten af ädel metall något öfver lägsta tillåtna halten eller T7~ af vigten, såsom i Tabellen synes. Utom det att Guldet har ett större värde än lika vigt Silfver, är det äfven af ett annat skäl billigt, att det vid angifningen af myntets halt räknas till Silfret, det nemligen, att då man proberur myntet på torra vägen, genom drifning på kapell, kommer alltid Guld och Silfver att sammanräknas och angifvas såsom Silfver; och det är denna proberingsmethod, som öfver allt, således äfven på Kongl. Myntet, varit använd tills för ett par år sedan, då den på Kongl.
Myntet utbyttes mot den säkrare proberingen på våta vägen. — — — — — —•
Rätteligen transumeradt ur ett af Herr Banco-Secreteraren W. Thyselius vidimeradt Protocolls-Uldrag betygar Ex officio Scb.
Tham. — 219 — Litt. B. Silfver-Exporten under åren 1837 och 1838. 1837. 1838.
Manad.
Curs.
Curs. Maji 5,400 130 A. Maji 184,423 1301 Juni i 11,050 129.
Junii 289,844 131.
J ulii 6,600 1291.
Julii 222,556 130* Augusti 113,245 130 å 1301.
Augusti 151,601 130/ September 64,350 130.
Sept. och Oct ;. 43,962 130 å 129* October November 43,250 131 14,025 å 132. 1321.
Summa 892,386. é, December 28,500 1321.
Summa 286,420.
Således för båda uren tillsammans 1,178,806 R:dr Specie.
Största Exportörerne för båda åren sammanlagdt:
Ett Handelshus 159,500.
Ett d:o Ett d:o 107,700.
Ett d:o 104,000.
Ett d:o . . . . .
Ett d:o Ett d:o Ett d:o lått d:o 34,000.
Ett d:o Ett d:o Ett d:o
Ett d:o Summa 893,380.
Således | af hela exporten på 13 händer, mer än tredjedelen deraf på 3, samt nära hälften på 4. — 220 Litt. C. Utdrag af Hrr Westphalen ty Rists hrej till E. W. Schlegell ty Co. i Stockholm.
Hamburg den 15 Junii 1838.
Vi förnimma med nöje) att Tit. äfven ytterligare ämnar sända Speciel-, och underlåta derföre icke att i afseende derpå meddela, att vid undersökning af 1838 års Specier befunnits, att dessa dels äro något litet mindre i Silfvervärde *) än de förra årens, dels ock alldeles fria från Guldpartiklar, hvilka de af år 1837 och de förra åren innehöilo, och hvarigenom vi alltid för dessa kunde betinga ett högre pris per mark fin, än som priset på finsilfver för tillfället var.
Den sålunda uppkommande skillnaden emellan 1838 och de förra årens Silfverspecier gör | procent, som 1838 års Specier äro ringare, eller ungefärligen 2| sk. per mark fin.
Tit. kan således endast påräkna 27 mark 10 sk. för 1838 års specier, då vi kunna förskaffa 27 mark 12 sk. för föregående årens specier. — — — -—• — — — — Hamburg den 22 Junii 1838.
Vi hafva tillfredsställelsen underrätta derom, att de 2,500 Specierne per Svithiod rigtigt kommit oss tillhanda.
Vi hafva på bästa sätt bemödat oss om deras försäljning, och det är för oss ett nöje att kunna meddela, att, oaktadt det låga Silfverpriset, som endast mycket trögt medgifver afsättning till 27 mark 101 sk., och under det att Silfver går till Banken härstädes för 27 mark 10 sk., vi likväl funnit utväg att denna gång försälja Tit.
Specier till 27 mark 13 sk., sedan det visat sig, att de ailä äro slagne under förra åren.
Vi smickra oss med, att Tit. skall vara fullkomligt nöjd med denna lyckliga försäljning. — *) Att
Silfverlialten måste utfalla en liten grand ringare på det Guldfria, än på det Guldhaltiga Silfret, då man begagnar probering på torra vägen, äir tydligt, emedan Guldet då äfven kommer att upptagas som Silfver. — 221 — Hamburg elen 13 Julii 1838.
Yi hafva nu nöjet alt öfverlemna försäljningsräkning öfver de »ände 5,000 halfva Svenska Specie Riksdalvarne, hvilka vi försålt till det höga priset af 27 mark 13 sk., emedan de alla voro från de föregående åren.
— — — Det goda resultatet uppmuntrar
Tit. kanske till ytterligare sändningar. — — — — — — — Att förestående transumter, samt öfversättningen deraf, äro fullkomligt öfverensstämmande med de hos oss förvarade Originaler, intygas E. W.
Schlegcll &
Co. Likheten med det af Hrr Schlegell &
Co. påtecknade exemplaret intygar Ex ollicio - Scb. Tham.
D. På begäran får jag meddela, att af åtskillige Silfver-plantser, som jag införskrifvit från Hamburg och efter några år exporterat till samma ort, har jag fått 1 till och med ett grän i halten mindre godtgjordt, än hvartill de vid införskrifningen enligt Prof-attest &
Factura från Hamburg blifvit mig derstädes debiterade, intygar.
Stockholm d. 7 Jan. 1840.
Severin Wigert.
Likheten med Originalet intygar Ex officio Scb. Tham. — 222 Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Herrar Revisorers berättelse rörande Kongl. MyntVerket , vid granskning af Stats-Verket tillhörande Räkenskaper och Förvaltningar för åren 1836 och 1837.
Rikets Ständers Revisorer, som ansett resultaterne af 1836 och 1837 arens förvaltning icke nog specielt upplyste af Kongl. Myntets
Hufvudböcker och derjemte afgifven calcul öfver ungefärliga kostnaderne, särskildt för de ädla Metallerne, och särskildt för Koppar, hafva, vid egen uppställning i procentberäkning å all utmyntningens totala värde i Banco, utfört Myntningskostnaderne för år 1836 lill 81 procent, och för år 1837 till endast 31 procent, samt i öfrigt förment, att det skulle blifva upplysande och medföra väsendtlig nytta, om, så vidt möjligt, uti Kongl. Myntets llufvudböcker inrättades särskildte Conto, som visade, så val hvad myntningen af Guld, Silfver eller Koppar för sig, som äfven hvarje myntsort särskildt, kostat, äfvensom till hvad belopp utgifterna för nya eller utvidgade machiner uppgått. 5 id utmynlningskostnadernes beräknande för de ädla Metallerne lill minst procent, har jag grundat den afgifne Calculen, på förhållandet för år 1838, då hela Silfver-Riksdalrar utmyntades till det betydliga beloppet af 833,801 R:dr Specie, och i öfrigt haft ledning af det uti Kongl.
Maj:ts Nådiga Bref af den 9 Maji 1835 intagne resultat af 1T4535 procent Myntningskostnader för Silfver i medeltal för åren 1830 med 1834.
Att vid alltför olika intrinseqve värden å de ädla Metallerne och a Koppar, då Mynt-Silfver förhåller sig till Koppar som 80 till 1, den af Rikets Ständers Revisorer antagne beräkning af Myntnings-kostnaderne öfver hufvud, och utan skillnad på Metallerne, elter viss procent af totala räknevärdet eller valeuren, alls icke är lämplig, lärer icke kunna bestridas, och den sålunda uppkomne märkliga skillnad i kostnader för åren 1836 och 1837 förfaller helt och hållet, endast i betraktande tages, hurusom utmyntning år 1836 af circa 70 Skå.
Kopparskiljemynt mera än år 1837, ensamt föranledt ökade utgifter, i beräkning å circa 90 R:dr per SkM, med ungefärligen 6,300 R:dr för förstnämnde året.
Äfven utan närmare kännedom om Kongl. Mynt-Verket i dess detailler, måste det för hvar och en lätt varda tydligt, att specificerande af kostnaderne, såsom af Rikets Ständers Revisorer afsedt, icke skulle kunna — 223 iakttagas utan betydlig tillökning i Tjenstemanna-personalen, — nu bestående af endast Myntmästaren och Mynt-Kamereraren med biträde af en Verkmästare; enär Myntproberaren endast åligger halt-undersökningar — större loealer, och särskilte inrättningar för de särskilte utmyntningarne.
— Vid begagnande af samma loealer, rnyntmaschinerier och verktyg, vid förbrukning af Jern, Stål, Ved och Kohl m. m. gemensamt för alla myntningsbehof, ligger alls icke inom möjlighetens gränsor en absolut sann utredning af myntningskostnaderne för hvarje särskildt myntslag.
Jag kan för min del icke heller inse hvad ”väsendtlig nytta” sådant skulle medföra, hälst jag är fullt öfverlygad, att i händelse icke, såsom nu, det ena mynlningsarbetet finge gå in i det andra, utan hvart och ett borde i alla dess detailler i möjligaste måtto afskiljas från det andra, myntningskostnaderne då skulle utfalla tilläfventyrs dubbelt högre än hvad hittills, vid nitiskt och omsorgsfullt iakttagande af ali möjlig besparing och vid tillverkningarnes sammanjemkande på lämpligaste sätt, ägt rum, till båtnad för Kongl. Maj:t och Kronan.
Rikets Ständers Revisorer hafva i öfrigt, dels med mindre fullständigt framställande af förut ifrågasatte, undersökte och upplyste, vigt- och halt-förhållanden, och dels med erindran emot det, uti den så kallade Smältboken, förefunne förhållande, att inom samma Utmyntnings-räkning qvantiteten Fin-Silfver ej är lika å svarla och hvila plattarne, utan, i uträkning efter medelhalten å prof-penningarne, till vinst för Kongl. Maj:t och Kronan, stundom utförd högre å hvitplattarne eller de utgående penningarne, ansett sig äga anledning att, jemte andra hemställanden, hos Rikets Ständer tillstyrka, det Rikets Ständer må bos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om Nådigt förständigande tilL Kongll Mynt-Styrelsen att mera än hittills iakttaga, att det tillåtna Remedium, så litet som möjligt begagnas.
Under medvetandet af nitiskt oeh samvetsgrant uppfyllda pligter, efter bästa förstånd, i en magtpåliggande och ansvarsfull befattning är det väl icke möjligt att, utan en känsla af obehag, finna sina åtgärder, om ock endast i föranledande af outredda förhållanden, mindre billigt bedömda af en högt aktad myndighet, men det är dock tillfredsställande att, till sitt stöd, kunna af förhandlingarne upplysa och framställa det rätta och sanna, i hvilket afseende jag får tillägga:
Då alltifrån äldsta tider intill år 1830 Riksdalers-utmyntnings-Smältningar vanligen loijerades lill endast 14- lods halt, under förutsättande — 224 — att, genom Koppars afbränning under smältningsprocessen, och genom hvitsjudningen, penningarne skulle vinna 1 grän (
Majit och Kronan, som deremot vidkännes brutto afgångarne i Smältningarne.