Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då de hemman, till bevakande af hvilkas rätt vid inträffande syne- eller andre förrättningar Krono-, Regements- och Konsistorii-ombud förordnas, i allmänhet äro boställen och af krono natur, samt kronobetjente böra enligt deras instruktion bevaka Kronans rätt, då tvist rörer kronohemman, så torde dessa betjente, på sätt Kongl. Brefvet den 11 Juli 1781 jemväl utmärker, derföre ej böra tilläggas annan betalning än den lön, som åtföljer sysslan; och hvad angår Regements- och Konsistorii-ombuds godtgörande vid egotvister och andra förrättningar, så finner Utskottet ej anledning tillstyrka något frånträdande af den grundsats, som i författningarne synes hafva haft för ändamål att göra dessa förrättningar för den tappande boställshafvaren så litet betungande, som möjligt; hvadan hemställes, att Rikets Ständer måtte anse denna motion icke böra till någon deras åtgärd föranleda. 2:o Af Herr Kontraktsprosten Hullman, sorn ansett billigt att i samma mån Staten nedlade betydliga summor på nya kornmunikations-anstalter, Statens utgifter för resor i allmänna ärenden jemväl borde förminskas.
I sådant ändamål ansåg sig motionären böra föreslå ett eller annat tillägg till nu gällande Rese-reglemente och att till 6:te § 2:dra momentet, der det heter: »Hindrar väderleken farten öfver haf eller pass, så att den i näst föregående moment bestämda våglängd icke kan för hvar dag tillryggaläggas, bör uppehället vederbörligen styrkas och traktamentet må för den tid resan sålunda blifvit hindrad utgå», ett tillägg måtte göras af följande lydelse: sker resan under kortare lid t.
ex. med ångfartyg eller på jernväg, beräknas traktamente för den tid, som åtgått, hvilket jemte öfriga resekostnader ersättes efter in gifven räkning, samt att uti 7:de §:n 2:dra momentet, som nu har denna lydelse: »De embets- eller tjenstemän, som beräkna skjuts efter 2 eller flera hästar, må erhålla godtgörelse för hvad i väg-, färg-, bro- eller båtpenningar för medföljande betjening belöper», orden väg-, bro-, färg- eller båtpenningar måtte utgå, så att detta moment komme att lyda sålunda:
De embets- eller tjenstemän, Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 195. 3 sorn beräkna skjuts efter 2 eller flera hästar, må erhålla godtgörelse för hvad på medföljande betjening belöper.
Afsigten med förenämnde framställning skulle, såsom i motionen blifvit antydt, vara beredande af minskning i Statens utgifter för resor i allmänna ärenden; men genom det föreslagna tillägget till 6:te §:n 2tdra momentet torde det. åsyftade ändamålet ej uppnås, enär, i händelse rese- och traktamentskostnader skulle ersättas efter räkning, en resande härigenom
Iemnades tillfälle att vid resa med ångfartyg eller å jernväg obefogadt utsträcka anspråken pä beqvämlighet, äfvensom, genom den föreslagna förändringen af 7:de §:n 2:dra momentet, detta stadgande jemväl skulle göras mera obestämdt; till följd hvaraf Utskottet hemställer, att förevarande framställning ej må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. 3:o Af Riksdags-fullmägtige Anders Jonsson ifrån Vermlands län och P. A. JSyström ifrån Vesterbottens län, af hvilka Anders Jonsson anfört att uti 1851 års Rese-reglemente hästantalet uti de flesta klasserna vore för högt tilltaget och vid resor aldrig fullt begagnades af tjenstemännen, hvilka det oaktadt uti resc-kostnadsräkningarne upptaga det hästantal, hvartill de voro berättigade; hvadan motionären föreslagit följande nedsättning af hästantalet uti nämnde reglemente, nemligen i lista klassen från 5 hästar till 4. 5?
2:dra d:o » 4 » » 3.
V 3:dje d:o » 4 'i » 3.
V 4:de d:o 3 hästar, bibehålies oförändrad. 5?
5:te dto från 3 hästar till 2. 55 6:tc d:o » 3 » ” 2.
•>5 7 :de dto 2 hästar, bibehålles oförändrad. 8:de dto fl ån 2 hästar till 1. 9:de dtO 55 2 55 55 1 . >5 lOtde dto | ?? litte dto l 1 häst, bibehållas oförändrade. ?) 12: te dto) samt P. A.
Nyström med hvilken förenat sig Olof Lindström och Olof Alisson från Vesterbottens län, att det vore allmänt kändt, hurusom tjenstemän i allmänhet vid deras resor icke begagnade det hästantal, hvartill de enligt Resereglementet voro berättigade, och att det ej syntes lämpligt att tjenstemännen på sina resor således skulle åtnjuta en extra inkomst, sorn icke genom reglementet 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 19S. vore afsedd, i anledning hvaraf motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla om en sådan förändring uti nu gällande Rese-reglemente, att embets- oell tjenstemän väl må åtnjuta skjutsersättning för så stort antal hästar, som reglementet för hvarje klass upptager, men endast i den mån det medgifna hästantalet blifvit af dem begagnadt.
Då i allmänhet det i Rese-regiementet upptagna hiistantal icke torde få anses vara för högt bestämdt, med, afseende derå att, i anseende till inträffande dåligt väglag och svår väderlek nödvändighet ofta kan förekomma att begagna större åkdon, samt en häst måste beräknas åt ett förbud; men det deremot må bero af den resandes eget val att. om han så för godt finnér, underkasta sig inskränkningar efter förefallande omständigheter, sä hemställer Utskottet, att dessa motioner ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 4:o Af Riksdags-fullmägtigen Carl Nettelbladt från Stockholms län, som anlört, hurusom nödig öfverensstämmelse saknades uti de tid efter annan utkomne lörfattningarne rörande rese- och traktamentsersättning till Kronobetjening och Nämndemän vid åtskilliga tjensteförrättningar.
Sålunda åtnjöt Länsman enligt 1851 års resereglemente och Kongl. Kungörelsen den 13 Mars 1857 för vissa förrättningar skjuts efter 2 hästar och traktamente efter 2 R:dr Runt, enligt.
1842 ars tågordning skjuts efter en häst utan något traktamente, jemlikt Kongl.
Kungörelsen den 28 Maj 1830, skjuts efter en häst och en riksdaler riksmynt om dagen, dervid dock föreskrift saknades huruvida arfvodet bör på flera under samma dag skeende förrättningar fördelas eller ej.
Nämndeman åtnjöt, enligt gällande Rese-reglemente, skjuts efter en häst och traktamente å 1 R:dr 50 öre, enligt Kongl.
Kungörelsen den 11 Augusti 1854 och Kongl.
Brefvet den 10 November 1855 skjuts efter en häst för hvad som öfversteg | mils resa, utan att desse sistnämde författningar bestämde om med den \ milen menades vägen till förrättningsstället eller fram- och återvägen sammanräknadt. eller huruvida traktamente finge beräknas för det fall, att förrättningen skedde inom det afstånd att skjutsersättning ej komme i fråga.
Enligt Kongl. Förordningen den 30 November 1855, åtnjöt Länsman skjuts efter 1 häst och traktamente å 1 R:dr 50 öre, samt
Nämndeman likaledes skjuts efter en häst och traktamente dels å 1 R:dr och dels å <5 öre R:mt, hvarvid likväl ej vore bestämdt huruvida någon traktamentsersättning särskildt fur resedagar finge beräknas; dessutom stadgade samina författning att, när flera utmätnings- eller qvarstadsförriittningar verkställdes under en och samma resa eller på samma dag, fördelning borde ske af resekostnaden emellan samtlige förrättningarne i förhållande tiil förrättningsställenas afstånd från Allmänna Besvärs- och Elconomi-lllskotlels Betänkande N:o t !)ä - 5 förrätfningsmannens och biträdets hemvist och af dagtraktamentet lika emellan de förrättningar, sorn på samma dag försiggått, hvilket stadgande icke kunde tilllämpas af orsak att utmätningskostnaden jemlikt 3 kap. Utsöknings-Balken borde genast uttagas och sålunda inflyta i det protokoll förrättningsmannen före sin afresa från stället måste enligt Kongl. Förordningen den 19 Maj 1845 aflemna, hvilken åtgärd vore omöjlig om utmätningskostnaden icke förrän efter hvarje resas slut skulle kunna uträknas.
Häraf syntes att stadgandena i förenämnde hänseende voro alltför mångfaldiga och spridda, hvarigenom stor olägenhet måste uppstå, till afhjelpande hvaraf motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla att Kongl. Majit täcktes låta genom kunnige personer och utan att afbida den åtgärd, som den s. k.
Författnings-kommittéen härvid kan komma att vidtaga, granska ifrågavarande författningar och, med upphäfvande af hvad som rörande rese- och traktamentsersättningar förut blifvit stadgadt, före nästa riksdag utfärda en ny och ämnet i dess helhet omfattande, tydlig och klar författning.
Utskottet har inhemtat, att, sedan Rikets Ständer, uti skrifvelse den 28 Februari 1857, i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit ville genom någon eller några dertill utsedde skicklige personer låta utarbeta och till allmän kännedom sprida ett i möjligaste måtto fullständigt sammandrag af gällande administrativa, kamerala och ekonomiska författningar; så har Kongl.
Majit genom nådigt Bref af den lista Oktober 1858, för utförande af detta arbete beslutat nedsättandet af en Författnings-kommission, som det jemväl skulle åligga dels att i de ämnen, der gällande författningar befunnos vara med uppenbara brister behäftade eller utgöra en sådan mängd, att deraf synnerlig svårighet eller osäkerhet vid tillämpningen uppkomme, afgifva underdånigt förslag till nya fullständiga författningar, och dels att i öfrigt uti särskildt förekommande fall inkomma med de underdåniga utlåtanden, hvilka Kongl. Majit i dylika ämnen kunde finna lör godt att från Kommissionen infordra.
Då denna Kommission för närvarande är sysselsatt med det densamma uppdragna arbete och skäl ej synes vara för handen att nu föreslå nedsättande af en särskild
Kommitté för kodifierande af författningarne rörande omförmälde speciela förhållanden, hemställer Utskottet, att denna motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 5:o Af Riksdags-fullmägtigen sanders Gudmundsson från Hallands län, som anfört, hurusom missnöje mot embets- och tjenstemän ofta föranleddes al reseoch traktaments-ersättningar till dem för syner, utmätningar, värderingar m. fl. 6 Allmänna Besvärs- och Eltonomi-Uiskollels Betänkande N:o l!)S. förrättningar, och att anledningarne till ett sådant missnöje äfven ofta voro grundade.
Det hade nemligen handt, att en embetsman i sina räkningar upptagit mer än Ö00 resedagar på ett år och att e. o. domare beräknat sig ersättning från den Hof-Rätt, der de varit såsom tjenstgörande inskrifne, till förrättningsstället, oaktadt de vid förordnandets emottagande bott på tingsstället hos ordinarie domaren.
10 å 20 mil ifrån Hof-Rätten; att militärer upptagit skjuts under bevärings- och andra mönstringar med flera förrättningar från och till Regementets stånd, oaktadt de bott på mönsterplatsen och att Kronobetjeningen beräknade ersättningen för sina resor än från ett än från ett annat ställe.
Hvad särskildt beträffade den anbefallda delningen af kostnaderne, då flere förrättningar på en dag eller under en resa höllos, så kunde vid ganska många tillfällen en sådan fördelning icke rättvist verkställas.
I ändamål att undanrödja de missförhållanden och olägenheter, som häraf kunna härflyta och bereda lindring för den fattigare allmogen i betalning af kostnaden för utmätningar och andra förrättningar, har motionären föreslagit följande stadganden: l:o »Att embets- och tjenstemäns rese- och trakfamentskostnads-ersättningar, för allmänna eller enskilda förrättningar, der sådan ersättning, enligt författningarne eger rum, skall beräknas och utgå: a) »För dem som hafva boställe sig anslaget, från bostället»; b) »För extra ordinarier eller vikarier eller sådane ordinarier, som icke hafva boställe, från det ställe der de, med behörigt tillstånd äro ständigt boende; dock likväl i intet täll utom fjenstgörings-distriktet, hvad detta sednare angår ordinarie embets- och tjenstemän eller sådane, som innehafva vikariat på längre tid än fjorton dagar.» 2:o »Att för hvarje särskildt fögderi och länsmans-distrikt, efter tjenstemannens hörande, af Konungens Befallningshafvande uppgöres och för längre eller kortare tid fastställes taxa för utmätningsförrättningar, hvarvid till grund bör tagas medium af de 3 sistförflutna årens i exekutions-diarierna utförde kostnader, särskildt för Kronofogdens och särskildt för hvarje Länsmans-distrikt.
Men biträdesersätfningen beräknas såsom hittills efter expeditionstaxan och bestyrkes med biträdets qvitto.» 3:o »Att för auktion, utan betalningsanstånd, må beräknas
Tre procent, men för auktion med lemnadt längre eller kortare anstånd med erläggande af betalningen samt ansvarighet, Sex procent, dock icke under hvad för en utmätning bestås.» 4:o »Att om auktion hålles på en gång å panter, utmätte från flere personer, betalning dock icke må tagas för mera än en förrättning, i den händelse provision icke beräknas, hvilken må utgå till belopp, sora sagdt. är, för allt hvad som säljes.» Allmänna Besvärs- oeh Ekonomi-Ulskottels Betänkande N:o 19S. 7 Du, enligt Kongl. Brefvet till samtlige Hof-Rätterna af den 5 Mars 1831 den, som vikarierar för Häradshöfding är berättigad att vid förefallande förrättningar beräkna sin resekostnad från si'tt hemvist inom domsagan, men icke från ort belägen utom densamma, och således, till förekommande af det utaf motionären i nämnda afseende anmärkta missbruk, föreskrift finnes meddelad, samt enär, beträffande Öfrige föreslagne stadganden, desamma, i Utskottets tanke, ej skulle främja ändamålet med motionärens förslag bättre än de nu i fråga om utmätning gällande författningar, hemställer Utskottet, att denna motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 6:o Af Riksdags-fullmägtigen C. G. Cederskog frän Östergötlands län, hvilken fästat uppmärksamheten derå, hurusom Nämndemän jemte det de enligt kommunens val äro bisittare uti Härads-rätt, tillika hafva sig uppdragne åtskiilige andre bestyr, såsom syner och besigfningar, hvilka ej kunna anses hafva gemenskap med kommunens angelägenheter.
För sistnämnde förrättningar finnes visserligen enligt lag ersättning bestämd, ehuru denna ersättning måste anses för ringa och dels ej erhålles för hela våglängden till förrättningsstället, hvarförutan dess uppbärande vore förenadt med allt för många omvägar och kostnader.
Sålunda skulle den, enligt Kongl. Kungörelsen den 11 Augusti 1854 Nämndeman tillkommande, godtgörelse för syner och andra extra förrättningar, nemligen dagtraktamente å 1 R:dr 50 öre samt skjuts-ersättning efter 1 häst för väglängd, som öfverskjuter \
"51 från hans hemvisst, uppbäras hos Kronofogden.
På det ej tid.-pillan för ersättningens utbekommande måtte förorsakas syntes lämpligt att densamma finge uppbäras på förrättningsstället.
Och då numera dagtraktamentet för Gode män vid skiftesförrättningar blifvit Ökadt till 3 R:dr R:mt, syntes jemväl billigt att traktamentet för Nämndemän Ökades till samma belopp, enär dessa begge befattningar syntes vara af lika vigt.
Med anledning häraf har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte för sin del besluta, att
Nämndemän vid syner och andra extra förrättningar må tillgodonjuta skjuts-ersättning enligt gällanue
Rese-reglemente för den i och för förrättningen tillryggalagda väglängd och få beräkna dagtraktamente å 3 R:dr R:mt, samt att denna godtgörelse bör af boställsinnehafvare!! eller syneförrättaren vid förrättningstillfället dem tillställas.
Det till Nämndemän för extra förrättningar med undantag af utmätningar utgående dagtraktamente var före år 1851 bestämdt till 24 sk.
B:ko. Genom Kongl. Kungörelsen den 31 Oktober 1851 beviljades deri förhöjning till 32 sk.
B:ko, hvarefter traktamentet genom Kongl. Kungörelsen den 11 Augusti 1854 ytter - 8 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande iV.o <95. ligare blifvit förhöjdt till ls R:clr 50 öre R:mt.
Att såsom skäl för att ytterligare höja traktamentet åt Nämndemän vid dessa förrättningar åberopa det förhållande att dagtraktamentet åt Gode män vid skiftesförrättningar nu mera blifvit bestämdt till 3 R:dr R:mt, torde ej vara lämpligt, enär Gode männens befattning vid ifrågavarande tillfällen vanligen är af besvärligare beskaffenhet och upptager liela förrättningsdagarne, hvilket deremot i allmänhet ej är förhållandet med Nämndemansbefattningen vid extra förrättningar.
Beträffande sättet för ersättningens utbekommande är stadgadt uti Kongl. Kungörelsen af den 11 Augusti 1854, att de Nämndemän tillkommande skjutsoch traktaments-ersättningar vid alla de tillfällen, då de böra af allmänna medel gäldas, skola utgå af rese- och traktamentskostnads-anslaget å vederbörlig Hufvud-titel, på Riks-staten.
Vid dessa tillfällen synes annan utväg för ersättningens utbekommande icke kunna ega rum, än genom Konungens Befallningshafvande eller Kronobetjeningen; hvaremot vid alla andra tillfällen Nämndemän likasom förrättningsmannen ega att utbekomma den dem tillkommande godtgöreiso vid förrättningstillfället.
På dessa grunder anser Utskottet sig böra hemställa^ att denna motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 7:o Af Riksdags-fullmägtigen /.
Smedberg från Elfsborgs län, som tillkängifvit, hurusom den till Nämndemän utgående rese- och traktaments-ersättning för sådane förrättningar, som för Kronans räkning blifvit verkställde och för hvilka ersättning erhålles af allmänna medel, hittills, åtminstone i motionärens hemort, måst reqvireras ifrån Landskontoret, hvilket föranledt dryga kostnader för de till ersättning berättigade; med anledning hvaraf motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om meddelande af föreskrift, att. den till Nämndemän utgående rese- och traktaments-ersättning för sådane förrättningar, som af allmänna medel bekostas, måtte efter vederbörligen upprättad räkning få lyftas hos ortens Kronofogde, hvilken, såsom egande närmaste kännedom om orten och väglängden samt förrättningens omfång, jemväl vore bäst i tillfälle att pröfva räkningens giltighet.
Då alla de ersättningar, som för ett eller annat ändamål böra utgå af allmänna medel, måste, efter räkningarnes granskning i Lands-kontoret, anordnas af Konungens Befallningshafvande å behörig utgiftstitel, och något undantag uti nu förevarande fall ej torde vara af behofvet påkalladt, helst hinder icke synes möta att Allm. Uesv.- och Elion.-Utskottets Betänkande N:o 196. 9 att aflemna räkningarnc till Kronofogden, på det genom hans försorg medlen må komma vederbörande till handa, hemställer Utskottet, att denna motion ej heller må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
JV:o 196.
Ank. till Exp.-Utsk. den 16 Okt. 1860, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om förändrade stadganden, rörande folkskolelärares lönevilkor.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har från Vällofliga Borgare-Ståndet fått till sig remitteradt ett memorial af Herr Sundblad, G. O., deruti anföres, att få bland samhällets medlemmar befunno sig i allmänhet sämre lottade, än folkskolelärarne, för hvilka, isynnerhet om de voro gifta, fordrades de största försakelser och all möjlig ansträngning för att kunna förskaffa sig och de sina en knapp lifsbergning.
En förbättring i deras belägenhet syntes dock lika möjlig att genomföra, som den vore af behofvet påkallad, endast den Kongl. Stadgan angående folkundervisningen i riket af den 18 Juni 1842 sattes i full kraft och verksamhet.
Orsakerna till den missbelåtenhet med sin ställning, som så högt och enhälligt uttalades från folkskolelärarnes sida skulle, om icke helt och hållet undanrödjas, åtminstone ganska mycket förminskas om desse tjenstemän komme i obehindradt och oafkortadt åtnjutande af den dem i berörde nådiga Stadga tillförsäkrade rätt.
Att sådant ännu icke skett, ehuru mera än sjutton år förflutit sedan densammas utfärdande, härledde sig hufvudsakligen deraf, att, fastän § 4 mom. 1 så till vida blifvit ändradt, att de åtta tunnor spanmål, för hvilka lösen erlades med Åttatio Riksdaler Riksmynt, numera löstes efter markegångspris, hvilket i medeltal gjorde Sexton Riksdalers årlig tillökning, bestämmelserna i öfrigt Bill. till B.
Prut. 1SS9 8j 1860. 8 Sami. ii Uäft.\ 2 10 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskotlels Betänkande N:o i 96. qvarstode oförändrade; i vissa fall både obilliga och obestämda, obilliga emedan skollärare, som sysselsatte sig med undervisning blott sex månader om året, till— lades samma lön som dem, hvilka undervisade nio, tio till och med elfva månader om året, äfvensom bete och foder för en ko, hvilket sednare minst kunde antagas till hundra lispund hö om året utom halm, icke vore ersatt med de i 2:dra mom. stadgade två tunnor spanmål; obestämda, emedan de i 2:dra och 3:dje momenten förekommande uttrycken »tjenlig bostad och nödigt bränsle’?
samt »lämpligt jordlands ställande till skollärarens disposition» på mångahanda sätt kunde tydas och förtydas, ett förhållande, som besannades af den mängd tvister, som förekomme emellan folkskolelärare och församlingar och hvilkas menliga inflytande på undervisningens gång samt lärarnes och församlingarnes ömsesidiga förhållanden mer än ofta förspordes.
Till afhjelpande af de förvecklingar, oredor och förluster, som härigenom framkallades, ansåge sig motionären böra föreslå, att lista, 2:dra och 3:dje momenterna af 4 § i förenämnda Kongl.
Stadga måtte erhålla följande förändrade lydelse: »Mom. 1.
Vederbörligen, enligt denna författnings föreskrift, examinerad »och antagen skollärare åtnjute i årlig lön för åtta månaders undervisning om »året minst sexton tunnor spanmål, hvaraf åtta tunnor erläggas in natura, hälften »i råg och hälften i det eller de andra sädesslag, i hvilka kronobonden i orten »utgår, men de öfriga åtta tunnorna lösas efter markegångspris; men ålägges »skollärare af skolstyrelse att undervisa utöfver den här ofvan stadgade tid, åt»njute han löneförhöjning i förhållande till den ökade undervisningstiden.» »Mom. 2.
Skolläraren skall ock af församlingen förses med tjenlig bostad, »bestående af minst tvänne större rum med kök och behöfliga uthus, samt erfor»derligt bränsle, äfvensom sommarbete och vinterfoder för en ko bör åt honom »anskaffas eller ock, der lokala eller andra förhållanden sådant förhindra, minst »värdet af fem tunnor spanmål af förenämnde sädesslag i ersättning lemnäs.» »Mom. 3.
Dessutom bör en bestämd, odlad eller odlingsbar jordrymd ställas »till skollärarens disposition, dels till brukning för eget behof af jordfrukter, dels »för att lemna tillfälle till undervisning i trädplantering och trädgårdsskötsel.»
Genom dessa förändrade stadganden skulle anledning till befogad klagan från folkskolelärarnes sida upphöra samt trygghet ömsesidigt vinnas, för läraren, att alltid vara försäkrad om sin tillständiga rätts bekommande, och för kommunen, att icke varda med ohemula anspråk besvärad.
Att den i Kongl. Stadgan om folkundervisningen bestämda minimi-aflöning för folkskolelärarne, äfven efter de förändringar, som genom Kongl.
Kungörelserna den 29 September 1853 och den 16 November 1854 vidtagits, icke motsvarar folkskolelärarnes behof och billiga anspråk, torde knappt kunna förnekas.
Svå - Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskollels Betänkande N:o 196.
11 righeten vid bestämmandet af minimi-aflöningen beror emellertid derpå att afseende måste fästas ej blott på folkskolelärarens behof, utan jemväl på församlingarnes förmåga att dem aflöna, i hvilket sistnämnda afseende redan det nu stadgade beloppet för mången mindre församling varit nog högt.
Om således en allmän förhöjning af minimi-beloppet för aflöningen hvarken kan eller bör ifrågakomma, återstår dock den af motionären föreslagna utväg att göra aflöningen i viss mån beroende af deri tjenstgöring, man af folkskoleläraren fordrar.
Härigenom kunde för mindre församlingar, i hvilka folkskoleläraren icke med undervisning sysselsattes mera än åtta månader på året, den nuvarande minimi-aflöningen qvarstå oförändrad, medan i sådana församlingar, der skollärarens tid mera tages i anspråk, både billigheten fordrar och församlingens förmåga antagligen medgifver att högre aflöning bestämmes.
Ett stadgande, som sålunda tillförsäkrade den med längre tjenstgöringstid betungade folkskoleläraren en förhöjd aflöning torde ega desto mera skäl, som erfarenheten hittills visat, att aflöningen i allmänhet af församlingarne icke bestämmes högre än författningen ovilkorligen fordrar.