Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då det blefve för vidlyftigt att redogöra för innehållet af alla de serskilde Talares anföranden, hvilka till Lag- aarat Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskottens handläggning blifvit öfverlemnade, torde det anses tillfyllest att endast framlägga följande hufvud-resultat af den hällne discussionen.
För Gårdf ar i-handelns bibehållande i dess nuvarande skick, hafva, på anförde skäl, sig yttrat, Anders Danielsson och Anders Håkansson från Elfsborgs Lön; Nils Månsson från Malmöhus Län; Börje Börjesson och Petter Andersson från Halland; Casper Wijkman från Upsala Län, hvilken likväl yrkat inskränkning uti den Ulricehamn beviljade handels-frihet; Anders Nilsson från Malmöhus Län; Eric Pålsson från Elfsborgs Län; Anders Andersson och Jacob Petter Andersson från Östergöthland; Lars Larsson från Skaraborgs Län; Anders Ericsson från Örebro Län; vice Talmannen Jon Jonsson, under yrkande, att den handelsfrihet Borås Stad åtnjuter må inskränkas; Eric Svensson från Bohus Län; Anders Andersson från Skaraborgs Län 5 Bengt Nilsson från Öre - g Lag- saint Allm.
N:o 27. bro Län; Nils Persson från Malmöhus Län; Talmannen Longberg;; Anders Nilsson från Vermland; Olof Mattsson från Bohus Län; Anders Jansson från Vesterås; Anders Olsson från Stora Kopparbergs
Län; Per Jönsson och Pål Jönsson från Christianstads Län samt Carl Ericsson från Vermland.
Utan att bestämdt yrka Gårdfarihandelns upphörande, hafva nedanstående Ledamöter inom Ståndet framställt angelägenheten att förekomma de mångå missbruk, som vid dess idkande begås, och i afseende derpå föreslagit de medel, hvarigenom det olofliga deruti må för framtiden förekom mas; nemligen Johan Ericsson från Stora Kopparbergs
Län, hvarmed Per Nilsson och Eric Ersson från samma Län sig förenat; Tufve Larsson från Christianstads Län; Per Ericsson från Kronobergs
Län; Anders Ericsson från Jemtland; Lars Ericsson från Gefleborgs Län, med flere.
Att deremot Gårdfarihandels-rättigheten, antingen måtte helt och hållet upphöra, eller en af omständigheterne så högt påkallad inskränkning deruti tillvägabringas, har blifvit yrkadt af Anders Pehrsson från Östergöthland, med hvilken alla Full - Las,- samt Allm.
N:o 27. 9 mägtige från Jönköpings Län, Anders hindersson från Södermanland och Lurs Bygde'n från Vester-Norrland sig förenat; Anders Andersson från Vesterås Län, som hemställt, att all Gårdfarihandel må förbjudas i Vestmanland; Unge Jan Jansson från Vermland; Nils Håkansson från Kronobergs
Län, hvilken föreslagit förnyandet af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse vid 1823 års Riksdag om Gårdfarihandelns upphörande, samt att de
Gårdfarihandlande der förin nan förunnas ett års anstånd till indrifvande af utestående fordringar; Nils Insulin från Stockholms Län; Johan Andersson från Upsala Län; Fahle Burman från Norrbottens Län; med hvilken Lars Nilsson från samma Län och Per Lundström från Vesterbotten sig förenat; Anders Jönsson från Örebro och Petter Pehrsson fran Jönköpings
Län, hvilken derlörutan i fem serskilda puncter föreslagit en lag, angående rättigheten att utöfva Gårdfarihandeln ; samt slutligen Jan Bengtsson från Vester-Norrlands och Olof Carlsson från Östergöthlands Län, m. fl.
Hvad således blifvit anfördt har hos Utskotten i gemensamt öfvervägande kommit; och anse Utskotten sig böra upplysa, att enahanda fråga blifvit väckt vid förra Riksdagen, hvaröfver dåvarande Allmänna i o Lag- samt Allm.
N:o 27 Besvärs- och Qeconomie-Utskottet afgifvit utlåtande, (intaget i Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll, 8:de Samlingen, 1 Band. p. 335 och följ.) hvilket af Ridd. och Adeln blifvit afslaget, men af de 3:ne Öfrige RiksStånden gilladt; och i öfverensstämmelse hvarmed Rikets Ständer tili Kongl. Majit afläto underdånig skrifvelse med anhållan, wdet ej mindre Städerne Borås och Ulricehamn än Allmogen i Sju Härader af Elfsborgs
Län från längre tid tillbaka förkunnade rättighet att utöfva Gårdfarihandel måtte helt och hållet upphäfvas.’* Efter hvad
Utskotten vidare inhemtat, lärer Kongl. Majit ännu icke funnit godt taga denna Rikets Ständers underdåniga anhållan under hufvudsaklig pröfning; dock hafva genom serskilde Kongl.
Kungörelser under den 29 November 1826, och 7 Julii 1828 åtskillige ändringar och tillägg blifvit gjorde uti den, angående ifrågavarande handelsfrihet, förut gällande Kongl. Förordning af den 5 Junii 1822.
Utskotten anse öfverflödigt att här ingå i undersökning om Gårdfariharidelns upphof och de orsaker, som dertill föranledt, eller i vederläggning af den, visserligen af många delade tankan om de fördelaktiga verkningar, som den skall medfört för den landsorts välmåga och förkof - Lag- samt Allm.
IV:o 27. 11 rån, hvars inbyggare deraf varit och äro i åtnjutande, så mycket mera, som det är obestridligt, att desse fördelar, om de i sjelfva verket finnas, likväl till hög grad öfvervägas af de allmänna förderfliga följderna utaf de missbruk vid Gårdfarihand dels-rättighetens utöfvande, som så länge gifvit anledning till grundade klagomål.
Utskotten öfvergå derföre omedelbarligen till besvarande af hufvudfrågan:
"Bör friheten att idka Gårdfarihandel upphöra eller fortfara 7"
Och som de skäl hvilka tala för det förra alternativet, i Utskottens tanka, äro fullständigt utredda uti Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets vid förra Riksdagen i detta ämne afgifna, ofvan åberopade Betänkande; förhållandena sedermera icke blifvit förändrade och de, genom Kgl.
Kungörelserna den 29 November 1826 och den 7 Julii 1828, förordnade ändringar och tillägg uti Kongl. Förordningen af den 5 Junii 1822 icke synas föra närmare till målet; så anse Utskotten, till undvikande af vidlyftighet, sig endast, med åberopande af dessa skäl, böra tillstyrka Rikets Högloft.
Ständer, att nu förnya deras vid förra Riksdagen till Kongl. Maj:t framburna underdåniga anhållan: att ej mindre den Städerne Borås och i 2 Lag- sami Allm.
Nio 27.
Ulricehamn än den Allmogen i Sju Härader af Elfsborgs
Län från längre tid tillbaka förunnade rättighet, att utöfva Gårdfarihandel, malte helt och hållet upphäfvas.
För öfrigt, och som de mer eller mindre utvecklade förslag, till hämmande och bestraffning af de öfverklagade missbruken af Gårdfarihandel!!, hvilka af åtskillige Motionairer blifvit framställde, komma, i händelse af Rikets Högiofl.
Ständers bifall till Utskottens nu gjorda hemställan, alt förfalla, hafva Utskotten ansett något Utlåtande öfver samma förslag icke erfordras.
Åtskillige Ledamöters olika meningar i ämnet bifogas.
Stockholm den 5 Maji 1829.
Reservationer: Af Anders Håkansson från Elfsborgs Län : ”Den på privilegier grundade och af flere framfarne Konungar skyddade och stadfästade, så kallade Gårdfarihandels-rättigheten, sora tillkommer Sju Härader i Elfsborgs Län, samt Städerne Borås och Ulricehamn, har en lång tid varit ett tvistigt ämne vid Riksdagar; och är derom så mycket taladt och skrifvet, så att hvad man vill tillägga Lag- samt Allm.
N:o 37. i > föga annat kail blifva, än ett omsägande af hvad som förut, kanske flere gånger, är upprepad t.
Jag, såsom Representant för tre af förenämnde Härader, vågar dock utbedja mig alt få omnämna några omständigheter, till upplysning om sakens verkliga förhållande.
Om icke Städerne Borås’, och i synnerhet Ulricehamns, Resehandlande vore förblandade med dem af Allmogen, söm idka Gårdfarihandel!), och i Rikets provincer vore kände och benämnde under ett gemensamt namn af Vestgöthar, skulle förmodligen klagan öfver Yestgöthe-Allmogens handel ej blifva stor.
Desse senare äro icke synnerligen många.
De Sju Häraderne innehafva en folkmängd af sjuttio å åttatio tusende personer; och, enligt hvad Passjournalerne visa, utgå derifrån emellan sex å sju hundrade Handlande.
Detta antal är väl icke stort, i proportion, då heia folkmängden betraktas.
Deremot har, enligt hvad Herr Justitia»-Ombudsmannens Berättelse för åren 1826 och 1827, pag. io4, gifver vid handen, uti Ulricehamns lilla Stad, som skall innehålla 82 Tomter och en eflectiv folkmängd af omkring 1000 personer, enligt Mantals-längderne, för år 1826 varit skattskrifne j32 Handlande och 455 Handels-drängar. i4 La"- samt Allm.
Det är ingalunda min sak att yttra mig om, huru Ulricehamns Handlande och deras Handelsdrängar utöfva sin handelsrättighet, om del sker med lofliga, eller till största delen oloflige varor; icke eller om deras moralitet eller huru de i landsorterne framfara; och ännu mindre är det enligt med min böjelse att tadla deras förhållande eller göra dem några tillvitelser.
Dock tror jag, att, om Allmogens handelsutöfning kunde, såsom afskild och för sig sjelf betraktas, så skulle grundade anledningar till klagomål, så väl emot Lurendrägeri, som sjelfva sättet, hvarpå Gårdfarihandeln af Allmogen utöfvas, om icke alldel es, dock till största delen försvinna.
Jag förmodar detta destohellre, som jag känner vissa, både ibland Allmogens och Borås Stads Handlande, som gjort det för sig till en fast föresatts, att aldrig den ringaste lurendrägeri-vara skall komma i deras hus, eller under deras handtering i handel.
Ortens behof af denna bi-näring, i anseende till, så väl jordens stenbundna och ytterst magra beskaffenhet, som allt för inskränkta vidd, i afseende på sådane platser, som möjligen stå att odla, är för mycket känd, och vitsordad af högre och lägre Embetsman och andre, som känna eller genomrest och sett denna ort, för Zag- samt Allm.
Nio 27. i5 alt nu af mig behöfva vidlyftigt beskrifvas.
Den, som sett eller får se meranämnde ort, förmodar jag äfven skall medgifva, att ingen möjlig odling, som med ringaste förmon kan göras, återstår, samt att jorden brukas och skötes, icke allenast ganska val, utan ock, jag vågar säga, berömligt.
Detta oaktadt, kan den dock icke, i de bördigaste år, framalstra fulla behofvet till ortens invånares uppehälle, ännu mindre lemna några bidrag till utskylders afbörbande.
Invånarne i dessa Sju Härader, hafva icke uteslutande valt Gårdfarihandel» till sin bi-näring.
Ett vida större antal personer sysselsätta sig med andra yrken: en del går ut på landet och i städer, och bygger samt inreder hus; andra idka murarearbeten.
De uppföra murverk i Byggnader, och äfven mura de Källare, Broar, Kyrkor och Torn; andre sysselsätta sig med alla slags Snickare-arbeten; andre åter med gröfre och finare smiden och så vidare.
Det är på industrien och afsättningen med ortens producter som dess bestånd hvilar.
Hämmas afsättningen, så qväfves industrien, och den idoge mannen, det arbetsamma hushållet, skall bredvid sina varor, som med så mycken möda, skicklighet och flit blifvit förfärdigade, men ej kunna afyttras, finna sig i den olyekliga belägen - i6 Lag- samt Allm.
N:o 27. het, att hafva manga behof, och inga tillgångar till deras afhjelpande.
Det är i sammanhang med den fria handels-rättigheten, sorn alia finna utvägar till sin ut. komst: genom det, att somliga resa bort och försälja sine och många sine grannars väfnader samt flere tillverkningar, sorn kunna transporteras långa vägar, komma desse i tillfälle att köpa hvad de behöfva af sådane varor, som ej kunna, ulan för stor transport-kostnad, föras långt, och sorn af andra i orten förfärdigas, samt att begagna deras arbetsbiträde, som valt Byggnads- och Murare-arbete lill sitt yrke.
När man undantager Marks Härad, är väl Linneväfnads-tillverkningen i de öfrige af dessa Sju Härader, åtminstone till afsalu, icke så betydlig, emedan Lin derstädes, på somlige ställen sämre, och på somlige nästan intet växer; dock tillverkas något hvarstädes; i synnerhet Vadmal och gröfre Linväfnader.
Härad åter är hufvudsakliga tillverknings - orten för alla sorter både finare oell gröfre väfnader.
Detta Härad består af 24 socknar och circa 5oo hela Hemman.
Jag kan väl icke på ziffran uppgifva tillverknings-beloppet derstädes; dock, efter den calcul jag i hast kan uppgöra, tror jag det årligen skall uppgå till omkring Bil. t. Lag- s.
Allm. Besv. o. Oec. TJtsk.
N.o 27. 17 omkring sju å åttahundrade tusende alnar* finare och gröfre
Linne väfnader, och kanske mer, utom åtskillige andra sorter, såsom Hufvud- och Halsdukar , Näsdukar, Väst-tyg och hvarjehanda Bomullsväfnader.
Likväl visar förberörde Pass-Journal, att blott tretton personer, såsom Gårdfarihandlande, från Marks Härad bortrest.
Huru litet man påstår, att Gårdfarihandlan» derne medföra af ortens] egne tillverkningar, måste dock alla förenämnde väfnader, som öfverstiga husbehofvet, till största delen af dem föryttras.
Det enda möjliga afsättnings-ställe, som af Allmogen sjelf kan begagnas, är Staden Götheborg, ehuru på ett afstånd från 4 ;i 5 till 839 mil.
Men en ganska liten del kan der försäljas, och merendels lill mycket lågt pris.
Af det föregående torde det kunna inhem tas, att det icke allenast är de kringvandrande Handlandes förmon och välfärd, sorn under Gårdfari-handels-rättigheten är beroende; utan det är äfven, och i synnerhet, de många tusende personers bergning och utkomst, som vid sine hem, med all möjlig flit och möda, söka att förvärfva medel till sitt uppehälle, samt sine skyldigheters utgörande till Staten och det Allmänna, som, i sammanhang dermed ar Bih. till R.
Prof. 1828 och 182g.
7 Sami, 2 Afd. 3 io;de H:ti it> Bil. t. Lag- s. Allm.
Besv. o. Oec. Utsk. Bet.N.o 27. i fråga.
Yore det endast de få personer sora kringresa, som det gällde, så skulle åtminstone icke jag mj^cket höja min röst till Gårdfarihandelns försvar.
Desse personer måtte på hvad ort och på hvad sätt de kunde söka sin bergning; men då det gäller hela den stora menniskoskara, hvaraf meranämnde sju Härader bebos, och det med så väsendtligt inflytande på deras bestånd, synes mig saken icke vara af ringa vigt.
Det är visst beklagligt, att missbruk skola inblanda sig, äfven vid denna näringsfrihet: ty, ehuru jag, å ena sidan, med visshet påstår, att Gårdfarihandlanderne, och i synnerhet de af Allmogen på landet, aldrig, på långt när, gjort sig förtjente till alla de beskyllningar, i afseende på missbruk, som dem påbördas; vill jag dock, å andra sidan, icke påstå, att hvar och en af dem kan vara alldeles fri för någon ringa delaktighet i oloflig handel; men det måste dock alltid blifva i ringa mon, och aldrig kan det med skäl tillskrifvas alla.
En loflig och af behofvet så högt påkallad rättighet och näring bör väl icke beröfvas en hel ort och alla dess oskyldige inbyggare, för det den af några få, mindre välsinnade, till äfventyrs kan missbrukas.
Bil. t. Lflg-s.
Bet. N. o 27. 19 Jag för min del önskar högeligen, att missbruk, samt Lag och Författningars öfverträdelse, så i denna sorn andra liandteringar, måtte kunna hämmas, samt förbrytelser beifras och straffas, men deremot att den Laglydige och oskyldige må få njuta sin rättighet till godo, och slippa att vidkännas en förlust och undergå ett lidande, hvartill han icke gjort sig skyldig, och sorn endast bör drabba förbrytaren.
Missbruk fruktar jag insmyga sig vid allt för många handteringar, och skulle alla inrättningar och rättigheter upphöra och afskaffas, som icke voro fria från missbruk, så vet jag, för min del, sannerligen icke huru många som skulle blifva beståndande.
Skulle man, för alt utrota det öfverklagade Lurendrägeriet, vilja börja med att afskaffa Gårdfarihandeln, för oftanämnde sju Härader, så tviflar jag att dermed vore mycket vunnit.
Jag fruktar, att allt för litet vore dermed uträttadt, till motande af den så kallade öfvers vämningen, samt sjelfva källan, hvarifrån den har sin upprinnelse, icke vidrörd.
Den fattige Veslgöthe-Allmogen vore väl derigenom undertryckt och lernnad åt sitt vanlottade öde, men tillgången inom landet på samma slags öfverflödsvaror, som Yestgötharne nu beskyllas kringföra, torde blifva lika rik, och begå - ao Bil. t. Lag-s.
Bet. ff.o 27. ret efter samma, till bruk icke förbjudne artiklar ingalunda förminskadt.
Af Herr Mattsson:
Jag vill visst icke bestrida den från äldre tider tillåtne så kallade Gårdfarihandelns fortfarande, om blott antalet af de personer, som få dermed sig befatta, inskränkes till hälften af hvad det nu är, och noggranna controller vidtagas mot denna handels missbruk, genom försäljning af andra, än de i Gårdfarihandlandes hembyggd tillverkade varor; hvilket oskick i senare tider mer och mer tilltagit, så att utländska
Lux- och öfverflöds-artiklar af alla slag utaf de Gårdfarihandlande nästan påtrugas till salu i hvarje hus, så i Släderne, som i synnerhet på Landet, der sådane varor minst behöfvas.
Patriotisk medborgare känner att sådan oloflig handel idkas af större delen utaf den stora skaran Gårdfarihandlande, lill oersättlig skada för Sveriges jordbruk och inhemska tillverkningar.
Jag yrkar derföre, att hvar och en sådan Landthandlare, som beträdes med att hafva andra varor till salu, än som blifvit i bans hembygd förfärdigade, skall mista de varor, som han ej kan visa sig hafva lof att handla med, och sedermera aldrig få vara försäljare utom sitt hemvist.
Likaledes yrkar jag på det högsta, att de som äro privilegierade, alt med Bil. t. Lag- s. Allm. Bcsv.o. Oec.
Bet. N. o 27. 21 sine egne och sina grannars Landtman!) avaror få kringfara i landet, för att dem försälja, snarare må skyddas, an att sådant må dem förnekas, samt att hvarje Svensk Undersåte må bibehållas vid sina välfångne privilegier, enligt Grundlagarne, han må vara hemma i Söder eller Norr af Sverige.
Af Herr Friherre Cederström:
Då jag ej kan förena Utskottens nu fattade beslut med grundsattserne för medborgerlige rättigheter i ett fritt Samhälle, får jag emot beslutet anmäla min reservation och dervid förklara, det jag anser att
Vestgöthe-handlandernes öfverklagade bandel med utländska varor är högst obetydlig i jemförelse till den, som af öfrige Handels-Societeterne i Riket dermed idkas.
I min öfvertygelse borde den frihet, Yestgöthe-handlanderne hittills egt, blifva utsträckt till samtlige medborgarne inom Fäderneslandet.
Af Herr Berg von Linde:
Beslut att tillstyrka underdånig anhållan om förbud för Städerna Borås och Ulricehamns Borgare, samt Invånarne i 7 härader af Elfsborgs Län, att idka Gårdfarihandel med egne tillverkningar, reserverar jag mig.
Enligt min öfvertygelse står delta Beslut i rak strid ej allenast mot det Betänkande, Höglofl.
Utskot - 21 Bil. t. Lag- s. Allm.
Besn. o. Oec. Utsk.Bet.
N.-o 2 7. ten afgifvit under N:o 23, i anledning af väckt fråga om åtgärders vidtagande mot oloflig Landthandel i Norrland, utan äfven mot den rättighet hvarje medborgare ostridigt måste ega, att, på sätt honom godt synes, afyttra egna till verkningar och slöjdalster.
Om denna rättighet skall fråntagas Vestgöthen, kan den, i min tanka, icke med bestånd af rättvisa och billighet bibehållas för Invånarne i Rikets öfrige Provincer, hvilka för närvarande utöfva densamma.
Att missbruk af Gårdfarihandels-rättigheten egt rum, kan ingalunda bestridas, lika litet som nödvändigheten alt söka hämma och förekomma dessa missbruk; men härifrån kan, som mig synes, icke hemtas skäl till förbud mot handels-rällighetens lofliga utöfning, emedan det icke kan med rättsprincip förenas, att straffa den oskyldige och laglydige för andras öfverträdelse!- af gifna lagstadganden, hvilket likväl skulle blifva följden af det påyrkade förbudet.
Genom Kongl. Förordningarne den 5 Junii 1822, den 29 November 1826, den 29 Augusti 182-7, oc^ f^en 7 Ju'” 1828, är den i fråga ställde Gårdfarihandels-rättigheten så begränsad af gifna föreskrifter, att, med efterlefnad deraf, de öfverkJagade olägenheterne och missbruken ej borde kunna ega rum.
Förordningen den 5 Bil. t.
Allm. Besv. o. Oec. Vtsk.
IV.027.23 Junii 1822 stadgar, bland annat, ”att Gårdfa”rihandels-resor ej få företagas af mera än en ”person från hvarje skattlagd eller besuten ”hemmansdel; att en sådan person skall va”ra försedd med pass på bestämd korrt tid, ”för erhållande hvaraf fordras frejd- och ”sundhets-bevis; att vid passet skall vara bi”fogad fullständig förteckning på de varor ”af ortens alster och tillverkningar, som till ”försäljning få medföras; att dessa varor sko”la, före utvandringen, vid närmaste Tullkammare uppvisas, stämplas och med Förteckningen jemföras; att nytt pass icke må ”utfärdas förr, än det gamla blifvit åter”ställdt; att passet bör innehålla uppgift om ”de orter som få besökas, och liden inom ”hvilken innehafvaren bör till hemorten återkomma ; ” hvarjemte stadgas förbud för Gårdfari-handlande, att, vid strängt ansvar och handels-rättighetens förlust, medföra både inhemska varor, som icke blifvit af Allmogen inom orten tillverkade, och utländska, antingen till införsel tillåtne och förtullade, eller förbudne varor, äfvensom Arsenik.
De sedermera i ämnet utkomne, ofvan åberopade författningar ådagalägga äfven verkställande magtens omsorg, att, så vidt ske kan, förekomma missbruk vid Gårdfarihandelns utöfning.
Om än dessa författningar måhända icke varit nog verksamme, att på en gång fullkomligt hämma alla de a4 Bil. t. Lag- s. Allm.
N.-o 27. öfverklagade missbruken och oordningarne, så torde likväl grundade skäl icke saknas för den öfvertygelse, att detta önskvärda ändamål så småningom skall vinnas, serdeles om, genom antagande af ett mera liberalt system för den yttre handeln, lurendrägeri-brottet kan komma att försvinna och vinsten af Tullförsnillning i möjligaste måtto minskas.
Vid sådant förhållande och då af Kongl. Maj:ts Nådiga Berättelse, om hvad sig i Rikets Styrelse tilldragit sedan sista Riksdag, säker anledning är att hemta till den förmodan, att Kongl. Maj:t icke annorlunda, än i sammanhang med frågan om en allmännare näringsfrihet, företager pröfning af iSsö års
Ständers underdåniga anhållan om i fråga varande handels-rättighets upphörande, anser jag de nu väckta Motionerne icke hafva bordt föranleda till annan åtgärd å Utskottens sida, än det tillstyrkande, att Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, med erkännande af Vestgöthens, liksom hvarje annan Medborgares rätt, att huru och på hvad sätt han för sig förmonligast finner, afyttra egna producter och tillverkningar, ville frambära underdånig anhållan derom, att sådana åtgärder ytterligare måtte vidtagas, som kunna finnas nödige till förekommande af de missbruk vid Gårdfarihaudelns utöfvande, som ännu kun - Bil. t. Lag- s. A. B. o. Oec. Utsk. Bet.
IV. o 2j, 28.25 11a ega rum, så alt endast det lofliga deraf må komma att qvarstå.
Häruti instämde Grefve Posse, Fxiherrarne Stierncrona, Sprengtporten och Ehrenborgh, Grefve Oxenstierna , Herrar af Schmidt och af Tannström, Biskopen Tegnér, Contracts-Prosten Spiering, Professoren Gravander; Börje Börjesson från Hallands, Lars Larsson från Calmare, Nils Pehrsson från Södermanlands och Nils Månsson från Malmöhus Län.
Vid justeringen af Betänkandet förklarade Herr von Lindecreutz, att som han vid Beslutets fattande, af förfall hindrad, varit frånvarande, han nu, på enahanda grunder med Herr Berg von Linde, ville sig deremot reservera, hvaruti Herrar af Forssell, Professorerne Bexell och Bolmér samt Prosten Afzelius, som likaledes vid samma tillfälle varit frånvarande, nu instämde, N:o 28.
Utskottet den 20 Maji 1829.
Utlåtande, i anledning af gjorde an\
• märkningar vid Utskottens Betan - a6 Lag- samt Allm.
Ull. JL.o 28. kande JN:o i5, rörande vackt fråga, dels om föreskrift för Konungens Befallningshafvande att till Justitiae-Cancelleren och Justitiae-Ombudsmannen insända exemplar af kungörelser, sorn Konungens Befallningshafvande utfärda, dels 0111 inskränkning i Konungens Befallningshafvandes obestämda rättighet att kalla Länens Invånare till sammankomster och muntliga förhör m. m. T ill Lag- samt Allmänna Besvärs- och Oeconomi-Utskotten har Utskottens Betänkande N:o i5 blifvit af Högvördige PresteStåndet den 9 sistlidne April åter-remitteradt, i anledning af anmärkningar, som flere Ledamöter inom detta Stånd framställt emot samma Betänkande, så vidt det angår här ofvan upptagne frågor; men enär enligt ankomne Protocolls-utdrag, Betänkandet redan blifvit af de Irenne öfrige Riks-Stånden bifallet, och, jemlikt 87 § i Regeringsformen samt 3 punkten i 4p § af Riksdags-Ordningen, tre Stånds mening i dylika frågor utgör Rikets Ständers beslut samt åler-remiss från endast ett Riks-Ståud Lag- samt Allm.
Besv. o. Oec-, Vtsk.
N.o 28. in i dessa mål ej betager samma beslut deras kraft och verkan till expedition; så anse Utskotten, vid sådant förhållande, de emot Betänkandet gjorde anmärkningar icke föranleda till något vidare yttrande, än alt, hvad serskildt angår den af Herr Cöntracts-Prosten Hullström väckte fråga om olämpligheten deraf, alt Konungens Befallningshafvande bibehållas vid den, genom Kongl.