Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
m A l d r i g h a r j a g h å l l i t af n å g o n f r ä m m a n d e m a n p å d e t viset, s o m j a g håller af m i n n a t t v a r d s l ä r a r e, a l d r i g h ö r j a g så g ä r n a någon tolka G u d s ord s o m han, o c h s a m m a ord i en a n n a n s m u n skulle aldrig göra d e t i n t r y c k e t p å m i g, s o m n ä r d e s ä g a s af h a n s l u g n a, v ä n l i g a s t ä m m a.
O c h d e t t a är i n g e n ö f v e r g å e n d e, tillfällig t i l l g i f v e n h e t, n e j d e n h a r v a r a t m å n g a l å n g a år i g e n o m, o c h j a g tror, a t t j a g s k u l l e k ä n n a m i g b r a m y c k e t fattigare d e n d a g, j a g ej l ä n g r e k u n d e m i n - nas m i n g a m l e nattvardslärare m e d kärlek.
J a g v e t i c k e, o m d e t t a t a g e r n å g o t från v å r H e r r e, eller o m d e t v e r k a r o s u n d t f ö r m i n själ, j a g v e t b a r a att h a n är d e n, s o m tog hand o m m i n andliga varelse den tid den allra m e s t b e h ö f d e e n l e d a r e, o c h att det var i h a n s g o d a ö g o n j a g såg n å d o c h e v a n g e l i u m, n ä r j a g l o f v a d e m i n G u d att tro p å H o n o m o c h h a n s Son.
O c h fast ja.g, af o m s t ä n d i g h e t e r s o m i c k e h ö r a hit, ej k u n n a t få l ä g g a m i t t lifs s m å h ä n d e l s e r så s o m j a g v e l a t för m i n n a t t v a r d s l ä r a r e s ö g o n, så h a r d o c k a l d r i g n å g o n m i s s r ä k n i n g eller s o r g träffat m i g, u t a n att t a n k e n p å b i k t, d e l t a g a n d e o c h f ö r l å t e l s e allra f ö r s t g å t t till h o n o m, o c h d e t är ä n n u m i n fasta ö f v e r t y g e l s e, att j a g m y c k e t l u g n a r e o c h l ä t t a r e s k u l l e se g r a f v e n ö p p n a s i g för m i g, TNtockholms-ntställningen hade emellertid ' • * * ' e n o f a n t l i g m ä n g d d y l i k a b r o d e r i e r att uppvisa, hvilkas teknik m a n måste beundra o c h p å s a m m a g å n g s ö r j a ö f v e r att d e n så illa a n v ä n d t s.
Att v i d p r i s b e d ö m a n d e t af s l ö j d u t s t ä l l - ningar alldeles inga personliga h ä n s y n böra t a g a s, k a n s y n a s ö f v e r f l ö d i g t att p å p e k a.
Men d å o f t a h ä n d e r, att p å f ö r e m å l e n f ä s t a s i n s k r i f t e r m e d u p p l y s n i n g o m a t t ett b a r n, e n å l d r i n g, e n l a m eller b l i n d t i l l v e r k a t d e s a m m a, är j u ä n d a m å l e t att i n v e r k a p å p r i s d o m a r n e.
B a r n a r b e t e n h ö r a ej h e m m a p å dylika utställningar.
Deras arbete ledes af de ä l d r e o c h b ö r s t a n n a i n o m h e m m e t o c h skolan, där lämplig u p p m u n t r a n b ö r skän- k a s d e s m å a r b e t a r n e, s o m i d e flesta fall n o g i c k e h a f v a n å g o t att v i n n a i m o r a l i s k t h ä n s e e n d e g e n o m n å g o n offentlig u t m ä r k e l s e.
Den e k o n o m i s k a v i n s t e n af t. e x.
ett p e n - n i n g e p r i s är v i s s e r l i g e n ä f v e n f ö r b a r n e n a f b e t y d e l s e i m å n g e t h e m, m e n d e t är n o g b ä t t r e, att n å g o n v u x e n f a m i l j e - m e d l e m v i n - ner denna inkomst.
de lytta och vanföra l i k s o m för d e m y c k e t g a m l a är j u g l ä d j e n af e n u t m ä r - k e l s e så m y c k e t s t ö r r e, d å p r i s e t k a n till- falla d e m, utan h ä n s y n till d e r a s p e r s o n l i g a f ö r h å l l a n d e n, s o m j u alls i c k e b ö r a t a g a s i betraktande v i d allmänna utställningar.
En a n n a n s a k v o r e att a n o r d n a utställningar särskildt för d e m, o c h det k u n d e n o g vara v ä r d t att t ä n k a p å.
F ö r att g ö r a p e r i o d i s k t å t e r k o m m a n d e ut- ställningar verkligt gagneliga, b e h ö f v e s en b e s t ä m m e l s e d ä r o m, att d e u t s t ä l l d a före- m å l e n b ö r a v a r a t i l l v e r k a d e efter senaste u t s t ä l l n i n g e n, eller å m i n s t o n e v a r a n y a o c h i c k e f ö r u t u t s t ä l l d a.
D e t h ä n d e r a n n a r s, att s a m m a s l ö j d a l s t e r å t e r k o m m a till flere ut-
IDUN 1898 ställningar o c h åter b e l ö n a s o c h sålunda be- g a g n a s till e n r e g e l b u n d e n i n k o m s t k ä l l a.
Ä l d r e, m ö n s t e r g i l l a a r b e t e n, s o m k u n n a tjä- n a till f ö r e d ö m e, b o r d e d o c k k u n n a u t s t ä l - l a s, m e n u t a n täflan.
* * I n o m p r y d n a d s s l ö j d e n k a n m a n skilja p å tvänne stora grupper, hvaraf den ena be- höfver o c h förtjänar särskildt o m h u l d a s o c h uppmuntras, den andra d ä r e m o t icke, o c h d e t af d e n o r s a k, att d e n t r i f v e s o c h b l o m - strar tan särskild vård.
Denna senare skulle j a g vilja kalla k o s m o p o l i t i s k o c h r ä k n a r d i t a l l e h a n d a b r o d e r i e r m e d silke, ullgarn o c h guldtråd på stramalj, siden, k l ä d e, p l y s c h m.
, v i s s a arter h v i t b r o d e r i, k n y t n i n g, v i r k n i n g o c h d y l i k t — allt m e d m ö n s t e r s o m v ä x l a efter m o d e t f ö r d a g e n.
D e s s a l s t e r ä r o n ä s t a n ö f v e r h e l a d e n civili- serade världen sig tämligen lika.
D e k u n n a v a r a v a c k r a o c h n y t t i g a, m e n s ä l l a n intres- santa.
K u n d e m a n k o m m a ini e t t h e m, u t s t y r d t m e d endast sådana handarbeten, utan att v e t a, i h v i l k e n t r a k t m a n b e f u n n e s i g, så skulle m a n icke k a n n a gissa det.
F ö r d e n a n d r a g r u p p e n v e t j a g i n t e t an- nat n a m n än nationell, fastän m å n g e n g å n g dess e g e n d o m l i g a alster endast återfinnas i n o m ett g a n s k a t r å n g t o m r å d e, s å s o m t. e x.
ett l ä n eller l a n d s k a p.
H v a d v å r t l a n d b e - träffar, så h a f v a v i allt s k ä l att b e v a r a o c h utveckla hvad vi äga af karaktäristisk o c h e g e n d o m l i g h e m s l ö j d, t y n ä s t a n allt h v a d v i i d e n v ä g e n ärft f r å n flydda t i d e r s släk- t e n är b å d e v a r a k t i g t, ä n d a m å l s e n l i g t o c h vackert.
Östergötlands, Skånes o c h Dalar- nes spetsar, Blekinges e g e n d o m l i g a b r o d e - rier o c h v ä f n a d e r, S k å n e s o c h D a l a r n e s m.
l a n d s k a p s u t m ä r k t a l i n n e b r o d e r i e r, hål- sömnader, mönsterstickade strumpor, vantar o c h t r ö j o r s a m t k u l ö r t a b r o d e r i e r, d e norr- l ä n d s k a v ä f n a d e r n a till fällar o c h t ä c k e n, Skånes o c h Dalarnes präktiga konstväfna- der allt är e g e n d o m l i g t f ö r v å r t l a n d o c h väcker m e d rätta utlandets beundran.
Hvarje människa äger j u m y c k e t g e m e n - s a m t m e d alla a n d r a o c h h a r l i k v ä l n å g o t eget, h v a r i g e n o m h o n s ä r s k i l j e s o c h s o m ut- g ö r hennes e g e n d o m l i g h e t.
Så förhåller d e t sig äfven m e d större o c h m i n d r e samhällen och nationer.
H v a d s o m sålunda särskiljer folken från hvarandra, det s o m odlats o c h u t v e c k l a t s i n o m e n n a t i o n o c h är i s ä r s k i l d m e n i n g d e s s e g e n d o m, ä g e r f ö r d e m själfva och andra det största intresset.
L i k s o m en m ä n n i s k a, o a k t a d t all l i k h e t m e d s i n a m e d - m ä n n i s k o r, d o c k alltid m å s t e sträfva att » v a r a s i g s j ä l f », o c h d e t t a j u m e r a o c h san- n a r e s o m h o n r i k a r e u t v e c k l a r sin p e r s o n - l i g h e t, så — o m ej v ä r l d e n skall b l i f v a e n flack öken, utan intresse — måste hvarje f o l k, o a k t a d t allt n i v e l l e r a n d e i n f l y t a n d e, s o m den internationella samfärdseln med- för, b e v a r a d e t e g n a o c h n a t i o n e l l a o c h v e r - k a r j u s t g e n o m sin e g e n d o m l i g h e t tilldra- g a n d e för andra folk.
Det egna hemmet är k ä r t f ö r alla, m e n i c k e v o r e d e t n å g o n g l ä d j e att f i n n a h o s g r a n n e n e n t r o g e n k o p i a däraf.
H o s h o n o m ö n s k a v i finna å t m i n - s t o n e något, s o m är a n n o r l u n d a o c h e g e n - d o m l i g t f ö r hans h e m.
S å k u n n a vi ä f v e n i n o m s l ö j d e n s o m r å d e b e v a r a d e t, s o m är j u s t v å r t, h u r u m y c k e t v i ä n i n f ö r a från a n d r a l a n d o c h l ä r a af a n d r a n a t i o n e r.
O c h h v a d h a n d e l s i n t r e s s e t a n g å r, så f r ä m j a s d e t * H e d e r n att kunna tillverka Hnnedväll i hem- m e n dela vi m e d norrmännen, men knappast m e d någon annan nations laudtbefolkniug.
sålunda bäst.
D e ryssar, s o m på Stock- h o l m s u t s t ä l l n i n g e n h a n d l a d e m e d fina o c h v a c k r a a l s t e r a f sitt h e m l a n d s a l l m o g e s l ö j d, hade visst e n strykande afsättning för sina varor, t a c k v a r e det oskäligt låga priset, hvilket icke kunde vara något glädje ämne för h e m s l ö j d e n s vänner.
M e n m a n måste b e k l a g a, att d e r a s k o l o s s a l a h å l s ö m s d u k a r v o r o u t f ö r d a efter d e tarfligaste r u t m ö n s t e r i d e n » n a t u r s t i l », s o m återfinnes i våra mor- mödrars virkböcker.
O c h då m a n frågade, h v a r f ö r d e ej h e l l r e a r b e t a t efter s i n a e g n a, v a c k r a, r y s k a m ö n s t e r, så s v a r a d e s d e t att m a n trott sig g ö r a varan begärligare g e n o m » europeiska » mönster.
M e n det förhöll sig alldeles tvärtom.
Ett mönster m e d det e g e n d o m l i g a t y c k e t af f r ä m m a n d e o r n a m e n - tik, s o m visat dess r y s k a ursprung, h a d e o f a n t l i g t mj^cket h ö j t v a r a n s v ä r d e.
D e t är d ä r f ö r n r alla s y n p u n k t e r v ä l v ä r d t att b e v a r a o c h u t v e c k l a, d e t n a t i o n e l l a i n o m s l ö j d e n, h v i l k e t d o c k så o f t a u n d e r s k a t t a s o c h åsidosattes för helt värdelösa handar- b e t e n, a l s t e r af e t t tillfälligt m o d.
S å h ä n d e det Handarbetets Vänners första ledarinna, d å h o n i ett f ö r m ö g e t b o n d e h e m ö n s k a d e få se n å g o t af h u s e t s h e m s l ö j d, att m a n m e d s t o l t h e t v i s a d e ett b r o d e r i i b ö h m i s k a pärlor samt en virkad b o r d d u k, m e n visade ringaktning f ö r h u s e t s f ö r r å d af p r ä k t i g a, konstväfda täcken och dynor.
D e v o r o så vanliga och gammaldags, menade man.
Sedan d e n tiden har d o c k smaken mån- g e n s t ä d e s ändrat sig, o c h det i c k e minst g e n o m Handarbetets Vänners verksamhet, k r a f t i g t u n d e r s t ö d d af d e n s k å n s k e m å l a r e n J a k o b K u l l e, s o m r e d a n f ö r m e r ä n ett fjärdedels sekel tillbaka h a d e en ö p p e n blick för d e n nationella k o n s t s l ö j d e n s b e t y d e l s e o c h h j ä l p t e H a n d a r b e t e t s V ä n n e r att k o m - m a in p å r ä t t s p å r, o c h h v i l k e n s rika, v ä r d e - f u l l a s a m l i n g af g a m m a l d a g s m ö n s t e r är en verklig skatt för vårt lands s l ö j d a n d e kvin- nor.
D e gamla vackra allmogebroderierna och v ä f n a d e r n a h a f v a n u åter f å t t a n s e e n d e i vidsträckta kretsar, deras mönster, färger o c h t e k n i k a n v ä n d a s p å m å n g a h a n d a sätt, d e l s, af pietets-hänsyn, oförändrade — ty det är d o c k n å g o t m y c k e t t i l l t a l a n d e att s å l u n - da bevara traditionen g e n o m århundraden — dels varierade o c h u t v e c k l a d e m e d konst- närlig s m a k.
M e n ö n s k a n att p å d e t t a o m r å d e erhålla n å g o t n y t t o c h o v a n l i g t är d o c k s ä r d e l e s liflig.
D e t h ä n d e r o f t a, att s a m m a a r b e - terska p å en g å n g utställer dels vackra, f u l l g o d a h a n d a r b e t e n, d e l s fula o c h o r i m l i g a s å d a n a.
F ö r k l a r i n g e n är, att d e f ö r r a u t f ö r t s efter g o d a m ö n s t e r o c h f ö r e b i l d e r, d e s e n a r e ä r o e g n a f ö r s ö k att s k a p a n å g o t n y t t.
D e n n a f ö r e t e e l s e u p p r e p a s så ofta, i h e m m e n, för- s ä l j n i n g s l o k a l e r o c h p å u t s t ä l l n i n g a r, att m a n däraf k a n draga en b e s t ä m d slutsats o c h l ä r d o m, n ä m l i g e n att d e t i c k e är a l l o m gif- v e t att u p p f i n n a n y a m ö n s t e r o c h f ä r g s a m - manställningar.
L i k s o m alla k u n n a läsa, m e n b l o t t få s k r i f v a e n g o d b o k, d e flesta k u n n a s j u n g a eller s p e l a, m e n ett r i n g a a n t a l k o m p o n e r a m e l o d i e r, så k u n n a de flesta e f t e r b i l d a ett m ö n s t e r, m e n e n d a s t få u p p f i n n a o c h t e c k n a eller k o r r e k t färg- l ä g g a ett v ä r d e f u l l t s å d a n t.
Man måste v a r a i n å g o n m å n k o n s t n ä r f ö r d e t t a värf, b å d e till a n l a g o c h u t b i l d n i n g.
M e n bild- n i n g o c h ö f n i n g k u n n a u p p o d l a s m a k e n, så att m a n f ö r s t å r a t t v ä l j a o c h a n v ä n d a g o d a m ö n s t e r o c h f ö r e b i l d e r, a l l d e l e s så s o m m a n g e n o m att l ä s a g o d a b ö c k e r lär s i g att finna 139 s m a k i e n d a s t v ä r d e f u l l l i t t e r a t u r, eller g e - n o m a t t h ö r a g o d m u s i k får a f s m a k f ö r d e n värdelösa.
M e n en stor del m ä n n i s k o r t a g a f ö r g i f v e t, att d e ä g a e n m e d f ö d d, o d i s p u t a b e l f ö r m å g a att d ö m a o m, h v a d s o m är v a c k e r t o c h fult, o a k t a d t d e i c k e ä g a n å g r a f ö r u t s ä t t n i n g a r därtill, o c h a n d r a på- stå, att h v a d s o m är v a c k e r t, b e r o r af » t y c k e o c h s m a k ».
O c h d o c k äro skönhetslagarne lika b e s t ä m d a s o m m o r a l e n s o c h hälsans lagar och hafva s a m m a ursprung, nämligen naturens herre o c h skapare.
D e t är k o n s t - n ä r e r n a, s o m h a f v a till u p p g i f t att t y d a f ö r o s s d e s s a l a g a r s a m t l ä r a o s s se o c h efter- b i l d a d e t s o m är v a c k e r t.
D e t finnes m å n g e n s o m ä g e r n a t u r l i g b e - gåfning och konstnärsanlag, hvilka g e n o m g o d l e d n i n g och studier skulle k u n n a blifva fruktbärande o c h gifva n y a idéer p å slöj- d e n s o m r å d e.
D e t är v i s s t i c k e sällan m a n spårar dylika anlag o c h ansatser.
M e n s o m oftast utvecklas de e j, i brist p å förståndi- g a s t u d i e r, j u s t till f ö l j d af d e n v a n l i g a å s i k t e n, a t t p å d e t t a o m r å d e är i n g e n t i n g att lära, u t o m t e k n i k e n.
M e n skola vi uppodla s m a k o c h o m d ö m e o c h v i n n a m ö j l i g h e t att f r a m b r i n g a n y a u p p - s l a g o c h i d é e r, så m å s t e v i u p p g i f v a öfver- t y g e l s e n, att v i r e d a n v e t a o c h f ö r s t å allt, s o m rör f o r m o c h färg, ändamålsenlighet o c h skönhet hos våra handarbeten, d å icke ens k ä n n e d o m o m komplementärfärgerna är a t t r ä k n a p å h o s flertalet af d e m, s o m slöjda, oaktadt en m ä n g d g a m l a arbeten v i s a, att d e n t i l l ä m p a d e s å t m i n s t o n e f ö r r i världen.
Slöjdföreningar rundt o m i landet, under- s t ö d d a m e d r å d o c h d å d af b i l d a d e, e r f a r n a slöjdkonsulenter, skulle hjälpa m å n g e n, s o m n u s t r ä f v a r m e d all flit, e n s a m o c h u t a n .framgång.
M e n dessa ledare o c h lärare, s o m vi önska oss, dessa konstnärer, s o m ä g n a s i g åt s l ö j d o c h i n d u s t r i, d e b o r d e k o m m a ut o c h g ö r a sig förtrogna m e d h e m - m e n på landet, de b o r d e lefva bland oss o c h se, h v a d s o m f o r d r a s f ö r o c h p a s s a r i v å r a e n k l a h e m.
D e t är i c k e p o r t i e r e r o c h b r a s k u d d a r, i c k e t u n g a g a r d i n j r o c h dra- perier — d e m tillverka konstslöjderskorna f ö r d e r i k a s v å n i n g a r — u t a n m ö n s t e r till e n k l a h u s g e r å d o c h m ö b l e r, s o m k u n d e bi- d r a g a till s k ö n h e t i l a n d e t s t u s e n h e m.
O m e n u p p o d l a d s m a k så s m å n i n g o m rensade våra svenska h e m, såväl de enklaste o c h f a t t i g a s t e s o m d e v ä l b e r g a d e o c h rika, från alla fula, o n y t t i g a o c h o ä n d a m å l s e n l i g a f ö r e m å l o c h e n g e d i g e n h e m s l ö j d, så v i d t m ö j l i g t v o r e, f y l l d e d e r a s b e h o f, så s k u l l e detta säkerligen återverka på industriens alster, d ä r s å d a n t v o r e b e h ö f l i g t, t y v a c k r a o c h praktiska varor skulle j u framtvingas, o m endast sådana efterfrågades i handeln.
E t t v e r k s a m t b e f r ä m j a n d e af h e m s l ö j d e n kan sålunda gagna ekonomien, odla smak o c h s k ö n h e t s s i n n e s a m t h ö j a k ä r l e k e n till h e m o c h fosterland.
* D e n första kärleken, säger m a n m e d rätta, b ö r v a r a d e n e n d a, t y i o c h m e d d e n an- dra går förlorad.
redan kärlekens Karaktären af högsta betydelse evighet, oändlig- h e t, s o m l y f t e r k ä r l e k e n ö f v e r allt a n n a t, har f ö r s v u n n i t: k ä r l e k e n f ö r e f a l l e r f ö r g ä n g - l i g l i k s o m allt a n n a t, s o m b ö r j a s p å n y t t.
IDUN 140} V [oder JVLusik.
K vem var det, s o m i lifvets m o r g o n t i m m e satt vid din v a g g a?
Det var m o d e r Musik, den ljufligt söfvande.
I mjuka armar tog h o n dig, slöt m e d sin hand dina ögonlock — o c h du var åter i evighetens solland.
Du ägde åter dina vingar o c h flög så från b l o m m a till blomma- Och dessa blommor, de talade till dig, o c h det ljöd som af silfverklockor.
Ja, du minns inte allt det där, men du vill tro, att det så var.
Och hvem var det, som sedan, då du sprang och rasade o c h lekte m e d syskonen, ibland ro- pade på d i g?
Det var m o d e r Musik.
Du kraflade dig upp på en stol bredvid henne, o c h ingen makt i världen kunde sedan locka dig ned af den.
Du satt m e d undrande stora ögon o c h med m u n n e n halföppen.
Du kände igen rösten.
Och då hon för en stund tystnade, bad du om mera, mera.
Och h o n log o c h talade åter m e d sin mjuka röst till dig.
Och du lutade dig intill henne, det var så varmt o c h skönt, ja, det var nästan bästa platsen, du visste.
Så började det dra i små ögonlock, o c h ett litet hufvud, fylldi af springande, barnsliga tankar, nickade till.
Och m o d e r Musik kysste dig o c h bar dig i säng.
Och h v e m var det, s o m sedan, då små fingrar vuxit, ledde dig till pianot o c h visade dig väg i tonernas labyrint?
Minns du, hur vänligt och mildt h o n rättade dig, då det bar på sned; minns du, hur hon tog tummarne från öfvertangenterna?
Och minns du, hur öfverlycklig du var, då hon lärt dig utan- till de där små styckena?
Och så hände det, att hon ibland k o m o c h sjöng något i örat på dig, och du gaf dig ingen ro, förrän h o n hjälpt dig att bland tangenterna leta ut den där melodien.
Och så vänligt h o n nickade åt dig, då det gick bra, o c h så lustigt hon tittade på dig, då du slarfvat.
Det skulle vara allvar, m e n skälmen lyste igenom.
H o n kunde aldrig bli o n d på d i g; de där små krumelurerna bredvid roade henne.
Barn v o r o barn: ville leka.
H v e m var det, s o m bad dig o m något, då mor var sorgsen och hade bekymmer, bad dig, att du skulle sjunga den där sången, s o m m o r så mån- ga gånger sagt vara s o m skrifven för h e n n e?
H o n var m o d e r själf, visste därför hur det kunde vara.
Och du sjöng.
Och m o r k o m o c h lade ett stort rödt äpple bred- vid dig, klappade dig o c h sade: » Min lilla sol- stråle! » Och då kändes det precis, som o m en solstråle smekt dig.
Och h v e m var det, som tröstade dig, då sy- skonen sade, att de där öfningarna v o r o så fula, så fula?
Det var hon, m o d e r Musik.
» Det är vä- gen, sade h o n o c h pekade på det där myckna svarta, » du k o m m e r aldrig att ångra, att du gått den. » — Och det har du heller aldrig gjort.
Så blef m o d e r Musik denna vän, som du åter och åter vände tillbaka till.
Allting förklarade hon o c h gjorde ljust o c h gladt.
Och sedan då du började d r ö m m a, o c h det där » något » fick namn, h v e m var det, du gaf ditt förtroende?
Jag behöfver ju ej säga det.
Hvad ingen skulle få veta, hvad du inte ens vågade säga åt dig själf, det hviskade du till moder Musik.
Det är j u så ljuft att hafva en hemlighet så där ä d e u x!
Du är ju ibland så glittande glad o c h ibland åter så suckande sorg- sen, och det vill ej rymmas i n o m dig, hvarken glädjen eller sorgen.
Och h o n förstår dig så godt.
Då du nu jublar i himmelens höjd, tystar hon ej på dig, utan h o n säger: sjung, sjung, det är blott en gång vår, kärlekens v å r!
Och då det blir så där skumt o c h behängdt s o m m e d sorgflor — man har sina små sorger!
— då ser hon dig in i ögonen m e d sin skälmska blick o c h säger: » Stackars liten, fick inte visa nya sommar- hatten i dag, o c h den klär så ofantligt. » — Och så vaggar h o n m e d hufvudet o c h säger: » Oj, o j, o j, så sorgligt det där låter, m e n man ska veta så ' n sorg, så ' n sorg! » — Och så måste du le åt din barnslighet, o c h hur det är; så glider du in i dur.
Och det är till h e n n e du säger, hur ljuft det är i rosengård.
D u talar o m, hur du går där bland rosor i väntan; den ljumma sommarluften fläktar o m dig, o c h din lyckas svunna timmar och dagar smyga som fagraste drömmar omkring dig.
Och så k o m m e r han.
H v a d är tid, hvad är evighet m o t denna vandring vid hans sida i rosengård?
Ett försvinnande intet.
Och så nickar h o n åt dig, s o m ville h o n säga: » Jag v e t det. » Och det gick några moln öfver din lyckas him- mel.
Det kändes kyligt i skuggan, o c h se där några rosor vissnade.
Du betogs af oro, ja, nästan 1898 af förfäran.
Du log dock mot h o n o m, m e u där dröjde ett skimmer i dina ögon.
Och när du så gick till m o d e r Musik, kysste h o n bort tårarne och sade: » Barnsligheter, ej kan luften ständigt (Euföpiiig ben so april (898. vara lika varm s o m i j u n i; o c h rosorna, ja, de måste j u vissna undan för de nya, s o m d o c k komma. » — Och du gaf henne rätt däri.
Visser- ' ^ ^ e t brinner en d ö, ligen blir din väntan i rosengård för hvar dag Den brinner så H a r / ' * längre o c h längre, m e n du finner nu skäl äfven Den brinner till V å l b o r g s ära!
Du vill vara blind, du vill resonera dig — 2tcf, l) aöe jag nu öen nännen t) är, till fakta, som icke finnas.
DalbotQsmässa.
Men så k o m den dag, då ej blott hvad s o m icke fanns, utan äfven h v a d som verkligen fanns beröfvades dig.
Och det blef natt, sorgens bleka natt.
Dagarne svunno, ditt lifsurs visare skred framåt, m e n du tyckte, att allt stod stilla, så pinsamt stilla.
Och sorgen, den ringlande svarta, var ditt enda sällskap, och du ville intet annat hafva; du ville etsa in, åter o c h åter, hur det var, då det där förfärande kalla, s o m du trodde vara döden, hade rört vid dig.
Och du blef som en fridlös irrande, o c h du gick omkring och sökte något, något s o m kunde taga sorgens plats.
M e n du fann intet.
Du blef bitter, o c h du tänkte tankar o c h uttalade ord, som i bör- jan skrämde dig, men s o m sedan blefvo dig en skyddsmur, b a k o m hvilken du g ö m d e dig o c h din sorg.
Det är då, s o m m o d e r Musik, den af dig glöm- da, k o m m e r hugsvalande till dig.
Jag tror, det var i en konsertsal o c h i det tredje numret hon mötte dig.
R e d a n första tonerna beröra dig på ett allde- les särskildt sätt: A, h v a d är det, h v a d liknar d e t?
Du känner igen det — å, så väl.
Så, just så.
Det är du själf; det är dina tankar, dina ord, o c h det är din svunna som- marsaga.
Minns du, säga tonerna.
Och så lägga de armarna om dig o c h smeka o c h kyssa dig och du lutar dig intill d e m.
Minns d u?
— Och nutid blir dig till den flydda tid.
D u går åter i kärlekens rosengård.
M e n blott några svin- nande sekunder får du dröja där.
Du drifves ut, o c h grindarne stängas.
Som en k o n s e k v e n s väntade du nu, att toner- na skulle återgifva din förtviflan, din sorg.
M e n nej!
Det är n o g molltoner, s o m möta dig, men det är ljusa sådana, o m du vill förstå det ut- trycket.
Sorgen ligger s o m orgelpunkt, men än gå ljusa skyar af toner öfver.
Och de säga, att kärleken är att likna vid en kostelig k l e n o d; alla vilja äga den, m e n den gifves icke alla.
Där- för skola de, s o m äga eller hafva ägt densamma, vara tacksamma, ej klaga öfver minuternas kort- het.