Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande slutligen frågan om de ro te vakans-a fgifter, som blifvit de utsockne frälsehemmanen i Halland påförda ifrån och med år 1835; så ehuru genom eftergift af dessa medel staten visserligen förlorar en betydlig summa penningar, som kunde erhållas, i fall berörda vakanse-afgifter hos vederbörande uttoges; likväl och enär sådant komine att hafva till följd att hemmansegarne, hvilka icke saknat allt skäl till den förmodan, att de voro alldeles befriade från ordinarie reteringsskyldighet, skulle genom vakans-afgifternus uttagande för flera förflutna år i mer eller mindre nion utarmas, samt 444 Expeditions-Vtskottets Förslag till und.
Skrifvelse, iV.o 2 06. de, hvilka redan betalt dem påförda afgifter, ej billigtvis derföre böra mera än öfrige hemmansegarne af utsockne-frälset vidkännas samma afgifter, alltså hafva Rikets Ständer för sin del beslutat, att de rotevakans-medel, som blifvit ifrån och med år 1835 de Halländska utsockne frälsehemmanen debiterade, ej böra, äfven om debiteringen deraf finnes grundad på laga kraftvunna beslut, af hemmanen uttagas, och att, om sådana medel blifvit ulbetalda, desamma skola, vederbörande återställas.
Hvilket allt Rikets Ständer få bos E. K. M. i underdånighet anmäla.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 27 September 1848.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 23 Sept. I848.
Pi este-ståndet den 25 — — Borgare-ståndet den 25 — — Bonde-ståndet den 26 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående fastställelse af roteringsverken för den tillökade ordinarie båtsmans-rote ringen.
Besv. o. Ekon.-utsk. Uti., Alris 31 och 64 samt Meni., N:o 78.) S. A. K. Sedan rikets år 1840 församlade Ständer, efter att hafva till fastställande lått emottaga de af E. K. M. i nåder gillade båtsmansroteringsverk för åtskilliga län, uti underdånig skrifvelse af den 15 Juni påföljde år förklarat, att Rikets Ständer ansett sig böra uppskjuta med pröfning af och utlåtande öfver den nya roteringen, intilldess densamma öfver hela riket hunnit att försiggå; så har E. K. M., med tillkännagifvande, att sådant numera egt rum samt alt alla båtsmanshållet rörande roteringsverk inkommit , blifvit granskade och af E. K. M. för Dess del i nåder godkända, behagat genom nådig skrifvelse den 8 Oktober sistlidet år till Rikets Ständer öfverlemna, för fastställelse, samma roteringsverk, som upptaga för indelningen 20 hela och 15 styc - Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o iorj.
445 kade rotar samt för ro ter ingen 420 liela oell 24T^|*||||^li styckade rotar, deruti likväl inberäknad
Halländska tillökade ordinarie båtsmans-roteringen, utgörande 295 bela och 2 styckade rotar.
Vid öfvervägande af detta ärende, och som anmärkning icke förekommit emot de omförmälda roteringsverken, hafva Rikets Ständer jemväl för sin del desamma fastställt.
M:s högstberörda nådiga skrifvelse, Rikets Ständer få härigenom i underd. anmäla.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 26 September 1848.
Preste-ståndet den i5 — — Borgare-ståndet den i5 — — Bonde-ståndet den 26 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående författning om förlagsinteckning.
N:o 26 och Uti., N:o 54.)
Då de i allmän lag och serskilda författningar spridda stadganden i afseseende å säkerhet för förlag, som gifves till bergs- och bruks-handteringar, fabriker, handtverk eller hafsfiskerier, vore dels ofullständiga och icke nog allmänna, dels ock, ehuru afseende likartade förhållanden, icke sins emellan öfverensstämmande eller lämpade efter de för inteckningar i fast egendom gällande föreskrifter, och det således syntes vara af vigt, att ändamålsenligare och å dylika aftal, så vidt ske kan, utan åtskillnad tillämplige lagbud meddelas och i en enda författning sammanföras, har E. K. M., uti eu till Rikets uu församlade Ständer alläten nådig proposition, framställt förslag till sådan författning.
Rikets Ständer hafva detta nådiga förslag i öfvervägande tagit, men fun - 446 nel sådana betänkligheter möta, som förhindrat Rikets Ständer att detsamma antaga; hvilket Rikets Ständer få i underd. anmäla; framhärdande &c. Stockholm den 26 September 1848.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 23 Sept. 1848, Preste-ståndet den a5 — — Rorgare-ståndet den i5 — —* Bonde-ständet den 26 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse , angående rättighet för Judar att vittna.
Ret., N:o 68.) S. A. K. Ilos Rikets Ständer har blifvit yrkarlt, det måtte Judar berättigas att vittna samt den i 17 kap. 16 § rättegångs-balken föreskrifna vittnesed för dylika fall för» ändras; och som det stadgande i förenämnde kapitels 7 §, att ”okristen’ ej må vittna, hvilket utgjort hinder för mosaiska trosbekännare, att kär i landet såsom vittnen begagnas, synbarligen endast har afseende å dem, hvilka äro af sådan lära, att de om eden hysa en falsk och skadlig mening; men sådant destomindre må anses vara förhållandet med bemälde trosbekännare, som, enligt deras lära, eden liar en ovilkorligen förbindande kraft, hvadan de jemväl, efter Svensk lag, ega att i andra fall med full giltighet aflägga ed, såsom borgenärs-ed m. m.; så anse Rikets Ständer skäl ej heller förefinnas att utestänga dem från rättigheten att vittna, hvilken rättighet i de flesta civiliserade länder äfven är dem inedgifven; hvarjemte allmänna säkerheten bjuder, att det hinder, våra lagar i omförmälde hänseende uppställt, varder undanröjds; och hafva Rikets Ständer, med anledning häraf, för sin del, beslutat utfärdande af en författning, hvarigenom varder förklaradt, att stadgandet i 17 kapitlet 7 § rättegångs-balken, det ”okristen ej må vittnaicke innefattar hinder för jude att vittne bära samt att, dä jude skall aflägga vittnesed, det i 16 § af berörde kapitel fastställda formulär skall följas, med den förändring likväl, att edsförpligtelse!! bör ske ”vid Gud och hans heliga lag.” Expeditions-U tskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.o iog. 447 Hvilket Rikets Ständer härmed få hos E. K M. i underd. anmäla.
Uppläst och godkändt bos Ridd. och Adeln den 23 Sept. 1848.
Preste-ståndet den 25 — — Borgare-ståndet den i5 — — Bonde-ståndet den 27 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, med förslag till lag mot uppror och olojliga folksamlingar.
Bet., N:ris 53 och 69.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har i betraktande förekommit, hurusom för närvarande alla föreskrifter saknas, 0111 och i hvad nion vapenmakt må användas för stillande af våldsamma uppträden utaf större folksamlingar, samt att lagen ej heller innehåller tillfyllestgörande bestämmelser angående de brottsligas bestraffning, i följd hvaraf hemställdt blifvit, att dessa brister i lagstiftningen skyndsamt måtte varda afliulpna.
Rikets Ständer, som tagit denna fråga i öfvervägande, hafva jemväl funnit, att lagstiftningen i omförmalde hänseende saknar nödig fullständighet, enär i afseende å de stadgunden och föreskrifter, som för ändamålet ärogifna, dels i 6 kap. 1, 2 och 3 §§ missgernings-balken, dels i Kongl, förordningen den 1 Juli 1743, angående budkaflars kringskickande och omkringbärande i landsorterna och dels i Kongl, kungörelsen den 26 November 1816 0111 sättet för menigheters hörande i tillåtliga ärenden, förekommer, att förstnämnda lagrum visserligen stadgat straff för uppror, men dessa bestämmelser lemna icke rupn för bestraffningens lämpande efter beskaffenheten af förbrytelsens flertal bliga arter och uppfylla således icke rättvisans fordringar; och för de händelser, flå folkmängd antingen samlas i upprorisk afsigt, utan att våld begå, eller, utan sådan afsigt, kommer tillhopa, men dock störer allmän eller 448 Expeditions-Utskottet Förslag till und.
Skrifvelse j N.o 2op. enskild säkerhet, finnas inga lagbestämmelser.
Så märkbar denna brist ock varit, har likväl saknaden af föreskrifter om de åtgärder, som må tillåtas för afvärjande eller stillande af ifrågavarande oordningar, i än högre grad framstått.
Behofvet af bestämda föreskrifter härutinnan och lagstiftningens förbättrande i öfriga delar synes ock i närvarande tidpunkt företrädesvis påkalla lagstiftarens mellankomst; och är det af denna anledning, som Rikets Ständer för sin del ansett sig böra, oberoende af det förslag till strafflag, E. K.
M. vid innevarande riksmöte till Rikets Ständer i nåder öfverlemnat, men i hufvudsaklig öfverensstämmelse med den del af detta nådiga förslag, som omfattar nu ifrågaställda ämne, besluta utfärdande af en författning, hvarigenom, med upphäfvande af 1, 2 och 3 §§ i 6 kap. missgernings-balken, Kongl, förordningen den 1 Juli 1743 angående budkaflars samt Kongl, kungörelsen deu 26 November 1816, rörande sättet för menigheters hörande i enskilda tillåtliga ärenden, varder stadgadt, som följer: § 1- Samlar sig folk mängd .tillhopa, och lägger det uppsåt å daga att med förenadt våld sätta sig upp emot verkställighet af offentlig myndighets bud, eiler att den till någon embetsåtgärd tvinga, eller att för sådan åtgärd hämnas: skingra sig de upprorsmän, på offentlig myndighets befallning, och låta sig till ordning bringas; då straffes anstiftare och anförare med arbete å fästning från sex månader till två år; men de öfrige varén från straff frie. § 2.
Skingra sig ej upprorsmän, utan visa trotsighet emot offentliga myndigheters befallning; vardén dömde, anstiftare och anförare till arbete å fästning från två till fyra år, och annan deltagare i upproret till sådant arbete från sex månader till två år. § 3.
Göra upprorsmän våld å person, eller bryta eller förstöra de hus, eller plundra eller förderfva de annan egendom; då skola de straffas, anstiftare och anförare med arbete å fästning från sex till tio år, och annan deltagare i upproret med sådant arbete från två till sex år; Varde ock, för våld eller annan brottslig gerning, som vid uppror begås, gerningsmannen dömd till det ansvar, som derför i lag serskildt stadgadt är. § 4.
Expeclitions-Vtskottets Förslag till lind.
Skrifvelse, N.-o 2091 449 §4.
Dräper upprorsman den, som uppror stilla vill; miste lifvet.
Varder upprorsman dräpen; ligge ogild. § 5.
Har någon, muntligen inför menighet eller annan folksamling, eller i skrift, den lian utspridt eller u[sprida låtit, till uppror uppmanat; straffes, när uppmaningen ingen straffbar verkan hade, med fängelse från två till sex månader.
Samma lag vare om den, som annans skrift utspridt eller utsprida låtit, lör att dermed komma uppror åstad. § 6.
Till upprors stillande må krigsmanskap användas; dock ege det ej å upprorsmän vapen förr bruka, än den på stället varande civil-myndighet tre gånger ljudeligen i Konungens namn befallt dem att genast åtskiljas, vid äfventyr att vapenmakt eljest användes.
Öfvergå upprorsmän så hastigt till våld, att civil-myndighet ej kan så förfara, som nu sagdt är; då ege den myndighet förordna, att upproret med vapenmakt genast stillas skall.
Ej må dock, i något fall, vapen längre brukas, än civil-myndigheten finner sådant, lör upprorets stillande, nödigt vara.
Med civil-myndighet förstås här Konungens befallningshafvande, borgmästare eller polismästare i stad och kronofogde å landet, eller den, som i sådan embetsmans ställe satt är.
Är ej civil-myndighet tillstädes, och kan ej dess ankomst afbidas; då ege på stället varande högste militär-befälhafvare så förfara, som för civil-myndigheten nu stadgadt är. § 7. Samlar sig folkmängd tillhopa och störer lugnet eller allmänna ordningen, utan att dock lägga å daga sådant uppsåt, som i 1 § sägs, och skingrar sig ej den folkmängd på offentlig myndighets befallning, utan visar trotsighet deremot; då skola anstiftare och anförare af det upplopp till arbete å fästning från tre månader till ett år och annan deltagare i upploppet till böter från tio till femtio riksdaler dömas.
Öfvergå de till våld å person eller egendom; vare lag, som i 3 och 6 §§ sagdt är.
Prot. 1847 o** i$48> 10 Sami. t Afd. 57 450 Expediiions-Utskotlets Förslag till und.
Skrifvelse, N.o 21 o. § 8.
Ej vare menighet å landet eller i stad förment, att sammankomma till öfverläggning om mål eller ärende, som menigheten rörer; ej eller må sådan sammankomst af offentlig myndighet upplösas, så framt dervid ej företages något, som emot lag stridande ar eller eljest allmän ordning störer.
Om tid och ställe för sammankomsten, der den ej redan, genom lag eller serskildt stadgande, bestämd är, skall dock anmälan göras hos offentliga myndigheten i orten eller staden, så långt förut, att den kan dervid tillstädesvara, om så nödigt anses.
Sker sammankomst utan sådan anmälan; vare den, som sammankomsten föranstaltade, förfallen till böter från tjugofem till hundra riksdaler.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den Sept. ’8[8.
Pi este-ståndet den ?5 — —
Boi gare-ståndet den i5 — — Bonde-ståndet den 26 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse , angående skyldighet, att låta inteckna vid köp af fast egendom gjordt förbehåll, att, emot bestämd summa} Jå densamma återlösa.
Bet., Teo 70.) S. A. K. Rikets Ständers uppmärksamhet har blifvil fästad derpå, att enär Kongl, förordningen den 1 Maj 1810, som stadgar: att om någon, vid köp eller skifte 0111 jord och fastighet, förbehåller sig eller andra att, emot bestämd penbingesumma eller andra vilkor, få framdeles vinna egendomen åter, sådant, förbehåll skall vara utan verkan, — ej egde retroaktiv kraft, så vore deraf en följd, att alla aftal af nämnde beskaffenhet, sorn skett före berörde författnings utfärdande, fortfarande bibehålla giltighet.
Dylika förbehåll vore e - Expedilions-Utskottcts Förtlag lill tind.
Skrifvelse, N:0 nio. 451 medlertid icke sällsynta i äldre köpe-afhandlingar, och erfarenheten bevittnade jemväl, hurusom de icke sällan göras gällande.
Flera olägenheter af eftertänklig art härflöto likväl häraf.
Då nemligen, för längre tid tillbaka, äterlösningsrält blifvit vid en fastighets försäljning förbehållen och samma fastighet genom dels arf och dels köp kommit att ombyta flera egare, saknade vanligen de sednare all kunskap om tillvaron af det gjorda förbehållet, hvartill något spår i nämnde innehafvares åtkomsthandlingar sällan kunde upptäckas, och för giltigheten hvaraf lagen icke fordrade någon offentliggörelse.
Detta förhållande skall ock hafva föranled t, att mången köpare af fastighet varit nödsakad, oansedt hans fång med fasledom bekräftats, afstå sin lagliga och på god tro förvärfvade egendom emot ett ringare värde, än han derföre gifvit, hvaraf följderna voro förluster, som svårligen kunde förekommas, samt osäkerhet i besittnings- och egande-rätt, hvilken åter menligt inverkade på allmänna kredit-förhållandena; och har, till förekommande af dessa olägenheter, blifvit föreslaget, det stadgas måtte: att alla förbehåll af omförmälda beskaffenhet, som blifvit gjorda före utfärdandet af ofvanåberopade författning, böra, för att vara gällande, intecknas på sätt redan är vordet förordnad! i afseende på undantags-aftal.
Rikets .Ständer, som tagit denna fråga i öfvervägande, inse jemväl nödvändigheten att, så vidt möjligt är, förekomma de menliga följder, hvilka ifrågaställde äldre aftal 0111 rätt till återlösen af fastighet medföra.
Då dessa aftal blifvit lagligen afslutade, kunna de emedlertid icke frånkännas gällande kraft, hvadan, för ändamålets vinnande, en annan utväg måste vidtagas, hvartill den ofvan föreslagna synes Rikets Ständer vara den lämpligaste.
Det ar nemligen ostridigt, att de olägenheter, som från omförmälda aftal härflyta, hufvudsakligen och vanligast hafva sin grund deri, att dessa aftal äro dolde för allmänheten och, för de fleste egare af fastigheter, hvilka i fordna tider blifvit försålda med förbehåll om återlösnings-rätt, obekanta.
Att föreskrifva ett offentliggörande deraf, torde derföre vara det ändamålsenligaste medlet i förevarande hänseende.
Rikets Ständer hafva alltså, för sin del, beslutat utfärdande af en författning, hvarigenom stadgas, sorn följer:
Har någon, vid köp eller skifte om jord och fastighet, förr än Kongl, förordningen den 1 Maj 1810 blef till efterrättelse kungjord, gjort förbehåll för sig eller andre, att emot bestämd penningesumma eller andra vilkor få framdeles vinna egendomen åter; varén den eller de, som förmena sig berättigade alt ett sådant förbehåll tillgodonjuta, skyldige att innan 1850 års slut vid vederbörlig domstol söka inteckning uti den försålda elier bortskiftade e - 452 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse3 IV:o 211. gendomen, och att sedermera låta inteckningen i laga ordning förnya.
Försummas det, vare förbehållet utan kraft och verkan.
Skulle detta förslag vinna E.
Iv. M:s nådiga bifall, få, i sammanhang härmed, Rikets Ständer underdånigst anhålla, det behagade E. K. M. i nåder påbjuda, att omförmälda förordning skall två gånger årligen, under 184-9 och 1850, behörigen i kyrkorna kungöras.
Nro 211.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 23 Sept. 1848.
Preste-ståndet den 25 — — Borgare-ståndet den 25 — — Bonde-ståndet den 26 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående upphörande af skyldighet för den med Underrätts utslag missnöjde att lösa flera än ett diarii-bevis.
(Lag- samt Allm. Besv.- o.
Ekon.-utsk. Bet., N:o 28 och Mern., N:0 50.) S. A. K. Rikets Ständer hafva fästat uppmärksamhet deruppå, hurusom genom Kammar-koilegii cirkulär-bref den 18 Juni 1779 föreskrift blifvit E. K.
M:s vederbörande befallningshafvande meddelad, att, för vinnande af nödig upplysning, huruvida de inom hvarje län balanserade sak öres-medel verkligen bero på öfver-domstolarnes åtgärd eller ej, genom magistraterna i städerna och upphördsmännen på landet, inom förelagd tid af sex veckor ifrån den dag, de sakfälkle derom tillsagde blifva, infordra Öfverrätternes befrielse-utslag för böterna, eller bevis, att besvären ännu icke hunnit afgöras, samt att., i de fall der sådant inom den förelagda tiden ej visas kan, böterna genast utsöka.
Då emedlertid, efter Rikets Ständers öfvertygelse, den, som af Underrätt blifver tili böter fälld, skäligen bör anses hafva fullgjort hvad på honom Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o a 11.
453 kan ankomma för befrielse från verkställighet å utslaget derigenom att han styrker, det klagan öfver samma utslag hos högre rätt gjorts anhängig, samt den omständighet, att, för besvärens pröfning 00!i afgörande, en längre tid åtgår, icke Imer höra medföra skyldighet för den klagande att ytterligare förete bevis, det målet är på högre Rätts pröfning beroende, destomindre som det synes tillkomma, - icke den sakfällde, utan vederbörande exsekutor, att, vid sådant förhållande och derest verkställighet å det öfverklagade utslaget yrkas, visa, det samma utslag blifvit af högre Rätt faststäldt, hafva Rikets Ständer ansett den sakfällde höra befrias från den skyldighet, som uti ofvananförda cirkulär-bref blifvit honom ålagd, helst äfven efter upphörande häraf vederbörande exsekutorer icke skul'e komma att sakna erforderliga upplysningar för en fullständig redovisning af saköres-medel, enär nödig kännedom i detta hänseende i allt fall borde erhållas derigenom att E. K.
M:s befallningshafvande, till hvilken de ifrågavarande -utslagen öfversändas, för att verkställas, icke lärer underlåta att, i samma ändamål, genast efter emottagandet, öfversända dem till vederbörande uppbördsman, hvilken nästan alltid tillika är under-exsekutor.
I öfverensstämmelse med dessa åsigter få Rikets Ständer hos E. K. M. 1 underd. anhålla, det E. K. M. täcktes, med upphäfvande af hvad uti Kammar-koliegii cirkulär-href den 18 Juni 1779 härom finnes föreskrifvet, i nåder stadga, att den, som af Underrätt blifvit till böter fälld, men häröfver fört klagan i högre Rätt, icke är pligtig att, intilldess Öfverrätt meddelat utslag i målet, utlösa och hos exsekutor förete flera än ett diarii-hevis.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 26 September 1848. 454 Expedit iöns-Utskottets Förslag till tind.
Skrifvelse, N:o Sto, N:o 212.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 Okt. 1848.
Preste-ståndet den 2 — — Borgare-ståndet den 3 — — Bonde-ståndet den 3 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående tullbevillningen.
(Bev.-utsk. Bet. rn. m., N:ris 13, 20, 23, 27 och 30, samt Först.
Stats-utsk'.
Mern., N:o 278 och 314.) S. A. K.
Efter sorgfällig pröfning af hvad i ej mindre E. K.
M:s under den 7
December sistlidet år'aflåtna nådiga skrifvelse med förslag till förnyad tulltaxa, än ock serskilda inom Riksstånden gjorda framställningar, samt i öfrigt förekommit angående tullbevillningen och dermed sammanhang egande ämnen, få Rikets Ständer underdånigst anmäla, att Rikets
Ständer funnit de i nu gällande tulltaxa stadgade hufvudgrunder höra i allmänhet bibehållas och följaktligen äfven der förekommande förbuds-bestämmelser fortfara, utom hvad beträffar artiklarne socker-sirop samt topp-, kandi- och kak-socker, hvarå införsel-förbuden ansetts böra upphöra och utbytas mot sådan införseltull, som af underd. bifogade förslag till tariff synes.
M:s nådiga förslag att ur tulltaxan utesluta tull värdes-kolumnen, så ehuru Rikets Ständer dela den i högstberörde nådiga skrifvelse yttrade åsigt om fördelarne både för de trafikerande och för tulltjenstemännen af tulltaxans möjligaste förenkling, anse Rikets Ständer likväl hvad härutinnan och för taxans bringande till likformighet med andra länders tulltaxor skulle vinnas genom uteslutande af kolumnen för tullvärdet icke motsvara de olägenheter, hvilka en sådan förändring utan tvifvel skulle i flera hänseenden medföra, hvadan Rikets Ständer i underd. anhålla, att samina kolumn måtte fortfarande bibehållas.
För den händelse likväl, att denna Rikets Ständers åsigt icke skulle af E. K. M. i nåder gillas, utan tullvärdes-kolumnen kommer att ur taxan uteslutas, hafva Rikets Ständer, sorn funnit det under sådan förutsättning al i.. K. M. godkända förändrade sätt för beräkning af den hvarje stapelstad under namn af tolag för in- och utgående varor tillkommande afgift, nemligen ef - Expeditions-ZJtskoltets Förslag till und.
Skrifvelse, N.o 2/2.
455 ter dea hvarje vara åsätta tull i stället för tullvärdet, hvarigenom någon rubbning icke kan befaras i den inkomst, städerna af denna afgift haft att påräkna, medverka till det ändamål, handelns underlättande och öfriga inhemska näringars skydd, sorn vid tullafgiftcrnes bestämmande blifvit afsedt, bifallit att, på sätt det nådiga förslaget innehåller, ifrågavarande stapelstäderna tillkommande tolag må beräknas till viss procent af tullbeloppen, i stället för tull värdena, å de varor, som i hvarje stad in- eller utföras, och att denna procent må bestämmas efter medeltalet af hvarje stads tolagsinkomster under de sista 5 åren i förhållande till tullafgifterne, med det vilkor likväl, att någon minskning i tolags-inkoinsterne icke må, genom tullafgifternes framtida nedsättning, städerna tillskyndas, samt att, intill dess denna förändring kan komma till stånd, tolagsberäkningen fortfarande skall grundas på de i nu gällande taxa utsatta tull värden.
De i sammanhang med förslaget om tullvärdenas upphörande uti den nådiga skrifvelse antydda förändringar i afseende å beräknandet af nederlags-rekognition och den packhushyra, som genom Kongl, brefvet den 28 April 1842 är vorden för vissa fall bestämd, äfvensom för utrönande af de tullvärden hvarpå tillämpningen af åtskilliga i Kongl, seglations-ordningen den 13 Maj 1843, Kongl, stadgan om hvad vid sjöfart inrikes orter emellan iakttagas bör m. m. af samma dag, samt Kongl, förordningen den 22 December 1841, till förekommande af oloflig in- och utförsel af varor, gifna föreskrifter och stadgade straffbestämmelser beror, hafva Rikets Ständer jemväl, såsom fullt ändamålsenliga, godkänd, för det fall att tullvärdes-kolumnen kommer att ur taxan uteslutas.
Erkännande fördelarne af den förenkling utaf taxan, som uppkommer dels derigenom, att denna fördelas i två tariffer, den ena för inkommande och den andra för utgående varor, dels ock genom uteslutande ur dessa tariffer af de artiklar, hvilka vid in- eller utförsel äro från tull befriade, med i stället upprättad serskild förteckning öfver de förra och anmärkning vid slutet af utförselstariffen, att tullfriheten eger rum för alla i densamma ej förekommande och med afgift belagda varor, hafva Rikets Ständer godkändt denna af E. K.
M. gillade förändring i tulltaxans förm.
I afseende å de speciela tullsbestämmelserna hafva Rikets Ständer, i nära öfverensstämmelse med E. K.