Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad folkets bildning angår, förklarar jag utan tvekan, att den inom detta län är i framskridande.
Det lider ej heller något tvifvel, att ju detta framskridande i ännu märkligare mån skall uppenbara sig, sedan Göteborgs och Bohus län.
Bildning och sedlighet. 5 verkningarne af den förbättrade folkundervisningen hunnit mogna och det uppväxande slägtet efterhand ingått i det borgerliga lifvet.
Utom residensstaden, hvarest någon gång spår uppenbarat sig till mormonska och baptistiska villomeningar, men för hvilka här icke varit någon fruktbar jordmån, har inom länet under ifrågavarande period någon egentlig schismatisk rörelse icke förekommit.
Frågan om halten af ett folks sedlighet är under alla förhållanden, synnerligast vid jemförelsen emellan tvenne icke aflägsna tidskiften, af den mest grannlaga art, och låter sig svårligen afgöra efter någon fullt tillförlitlig måttstock.
Den enda arithmetiska grund, som i detta afseende kan hafva någon giltighet, är att hemta frän brottmålsstatistiken, men äfven denna måste man med varsamhet använda, för att icke löpa fara att vilseledas, ty enstaka företeelser, som uppenbara sig endast eller nästan uteslutande inom antalet af den lösa befolkningen, innebära icke något bevis om skaplynnet hos den egentliga kärnan af folket.
Anledning erbjuder sig emellertid icke att mildra det omdöme, som härom i föregående femårs- Tab.
c. berättelser uttalats, så vidt omdömet endast grundas på brottmålsstatistiken.
Vid jemförelse af förhållandena under år 1858, det sista för hvilket Herr Justitie-Statsministerns underdåniga berättelser angående civila rättegångsärenden och brottmål äro i tryck tillgänglige, med förhållandena under den tidrymd, för hvilken senaste femårsberättelser i detta hänseende redogöra, ådagalägges, att antalet af lagbrott, för hvilka personer blifvit sakfällde i detta län, förhållit sig på sätt nedanstående tab. Litt.
Då för hela riket i medeltal antalet af för brott sakfällde åren 1841—46 förhöll sig; till folkmängden O O såsom 1 till 102, 1850 såsom 1 till 115, 1853 såsom 1 till 89 och 1858 såsom 1 till 91, så ådagalägger det uppgifna förhållandet, att länets tillstånd i omförmälda afseende varit vida ofördelaktigare, än rikets i allmänhet, efter medeltal räknadt.
Härvid är dock att anmärka, att det för de sistberörda åren uppgifna stora antalet öfverträdelser af politi- och ekonomi-författningar väl mindre torde böra tillskrifvas en ökad brottslighet, än en skärpt tillsyn emot öfverträdelser.
Sedan vid den nya organisation, som Polisförvaltningen i Göteborg år 1850 erhållit, polispersonalen derstädes blifvit betydligt förstärkt, hafva nemligen åtalen emot lagbrott, synnerligast mot fylleri, der blifvit talrikare.
Förhållandet härmed visar sig af följande, på Herr Justitie-Statsministerns åberopade embetsberättelser grundade jemförelse:
I Göteborgs och Bohus län utgjorde antalet af öfverträdelser af förordningen emot fylleri och dryckenskap, för hvilka personer blifvit sakfällde, år 1849: 853, år 1853: 2,587, år 1858: 3,321.
Tab. Litt. B. Folhnängdstätheten å landsbygden enligt mantalslängd erne.
1 Qvadratmil.
Antal å qvadratmil. i Göteborgs fögderi 6,13 8,89 36,222 34,083 27,930 39,120 32,152 5,909 3,834 4,74 5,892 3,508 2,603 J 11,18 12,35 Norrvikens » Tab.
För lagbrott sakfällde personer.
i Brott emot person och äganderätt m. m.
Öfverträdelser af politi-, ekonomi- och särskilde disci- plinär-stadganden.
Sakfällde i förhållande till folkmängden. 931 1,576 1,969 4,388 4,777 1 på 78 1 » 57 1850 1,208 1,072 1,259 1853 1858 1 » 34 1 » 35 6 Göteborgs och Bohus län.
Sedlighet m. m. Näringar.
Då nu hela antalet af brott mot politi-, ekonomi- och särskilda disciplinär-stadganden inom länet år 1849 utgjorde 2,483, och år 1858, såsom ofvan är anfördt, 4,777, visar det sig, att andra så beskaffade öfverträdelse!’ än fylleribrott år 1849 uppgingo till ett antal af 1,380 och 1858 till 1,456, eller endast 76 mera än förstnämnda år.
Ovedersägligt är ock, att, hvad dryckenskapslasten angår, som så länge tärt på befolkningens både moraliska och ekonomiska krafter, sedlighetstillståndet utom städerna väsendtligen förbättrats, sedan en ändamålsenligare lagstiftning angående bränvinstillverkning och försäljning år 1855 trädt i verkställighet.
I icke ringa mån har på senaste åren förbrukningen af bränvin lemnat rum för maltdrycker och kaffe.
Hvad klädedrägt och folknöjen angår, har länets befolkning ej några egendomliga sedvänjor.
Till boningshus begagnas inom detta län i allmänhet timrade byggnader, täckte med tegel.
Ladugårdarne äro dels timrade, dels uppförde af korsvirke och bräder, sällan af sten, med tak ömsom af tegel, bunden halm samt halm och torf.
Allmogen har under senare åren betydligen förbättrat sitt byggnadssätt, så att det i vissa orter numera icke är sällsynt att finna bondgårdar med beqvämt och prydligt inrättade åbyggnader. 3. Näringar.
Jordbruket är fortfarande länets hufvudnäring och sädesodlingen lemnar numera, äfven vid medelmåttiga skördar, icke obetydligt öfverskott utöfver länets egen förbrukning. (^tvifvelaktigt kan dock af kastningen blifva vida större, och all utsigt är förhanden, att den småningom blifver det i den mån allmogens håg för jordbrukets bättre skötsel, som af föredömen och en gynnsam konjunktur märkbart lifvats, fortfarande underhålles.
Bönor och andra skidfrukter odlas temligen allmänt, särdeles i södra delen af länet, hvarigenom ock under den härjande potatessjukdomen nöden bland de fattigare jordbrukarne väsendtligen mildrats.
Hampa och humle odlas inom detta län föga.
Linsäde är deremot icke sällsynt, och odlingen af klöfver har på de senaste åren betydligen tilltagit.
Till sistnämnde förhållande har länets Hushållnings-Sällskap synnerligen medverkat genom införskrifning af större partier klöfverfrö och tillhandahållande deraf åt länets jordbrukare.
I södra delen af länet är korn att anse som hufvudsäde.
I den norra deremot odlas mera hafre; dock är blandkorn der ock nog allmänt.
I Inlands fögderi intager åkerjorden vanligen | och ängen § af in-ägorymden.
Då vexelbruket inom orten gemenligen afser sjuårig omloppstid med tvåårig gräsvall, så besås I af åkerjorden med höstsäde och f med vårsäde.
Af detta senare anses korn, blandsäd, trindsäd och potates, till ungefär lika andel hvardera, sainmanlagdt upptaga hälften och hafre andra hälften af den till vårsäd beräknade jordvidd.
Hemmanens inskränkta ägorymd och den nog långt sträckta hemmansklyfningen medgifver ej i någon större mån begagnandet af trädesjord eller odling af vintersäd, hvilken fordrar starkare gödning; hvaremot odlingen af ärter och bönor, som sker dels åtskiljdt, dels sammanblanda dt, funnits för allmogens hushållning mest förmånlig, emedan detta säde icke allenast bibringar jorden en större fruktbarhet, utan äfven lemnar en kärnfull frukt, användbar jemväl till brödföda, hvarförutom bönhalmen, såsom af värde för hästars utfodring, länder till besparing af den eljest knappa hötillgången.
Trädgårdsväxter odlas icke obetydligt å Hisingön, men annorstädes föga, undantagandes ståndspersoners egendomar och till städerne gränsande hemman. fco 2.
De uppgifter, som enligt Statistiska Central-byråns formulär till tabell för jordbruket blifvit äskade, hafva af Kronobetjeningen endast till ganska ringa del kunnat åstadkommas.
På annan väg hafva frågorna ej heller kunnat blifva besvarade tillförlitligare, än som skett i det för trenne år sedan af Länets Hushållnings-sällskap till Finans-Komitén afgifne betänkande i ämnet.
På grund af dertill hörande sammandrag har bifogade tabell N:o 2 blifvit utarbetad, med förvandling af qvantitets-beräkningarne efter nu gällande mått och vigter.
Till Göteborgs och Bohus län.
Jordbruk. 7 närmare utredande af förhållandena i afseende å sädesproduktionen m. m. anser jag emellertid följande utdrag af betänkandet påkalladt. — — — — »Hvad den för kännedom om landets materiela tillgångar utan tvifvel vigtigaste frå gan, eller den om årliga utsädet och årliga skörden, angår, så beror dess tillförlitliga besvarande visserligen endast af jordbrukarne sjelfve; men då inom detta län icke få socknar äro, med undantag af kyrkans och skolans tjenstepersonal, befolkade uteslutande af allmoge, och det icke är vanligt, att denna uppmäter och bokför sina utsäden och skördar, är det ej heller påräkneligt, att uppgifterna härom allestädes kunna blifva så noggranna, som önskligt vore.
Sammandraget af socknarnes uppgifter utvisar, att i medeltal för åren 1855—57 utsädet af spanmål utgjort 97,735 tunnor och skörden deraf 528,970 tunnor.
Uti senaste femårsberättelse för länet beräknades spanmålsutsädet åren 1851—55 i medeltal till 101,061 och afkastningen, efter afdrag af utsädet, till 462,439 tunnor eller, utan sådant afdrag, 573,500 tunnor, städernas jordbruk oberäknad t.» »Uti sistberörde spanmålsutsäde ingick hafre till mer än hälften eller 52,524 tunnor, deraf skörden utan afdrag af utsädet beräknades till 252,609 tunnor.» »Beträffande länets produktion af säd i allmänhet och förnämligast af sistnämnde sädesslag, som företrädesvis här odlas och för hvilket under senare åren en fördelaktig marknad i England öppnat sig, erbjuder kännedomen om skeppningar till utrikes orter från länets hamnar, jemförd med transporterne till dessa hamnar från andra landsorter, utväg till någon ungefärlig kontroll.
Under åren 1855—57 utskeppades från länets samtliga hamnar 1,242,000 tunnor, eller i medeltal för äret 414,000 tunnor säd, af hvilken årliga skeppning hafre ensamt utgjorde 317,570 tunnor.
Under berörde trenne år fördes genom Trollhätte Kanal 741,506 tunnor spanmål eller i medeltal för året 247,169 tunnor, deraf, enligt hvad vederbörande räkenskapsförare upplyst, två tredjedelar, eller omkring 165,000 tunnor, kunna antagas hafva utgjort hafre, som till länets hamnar från det inre af landet nedförts.
Ytterligare kan den årliga land väga tillförseln af hafre från andra län antagas till högst 40,000 tunnor.» »Beräknas nu å ena sidan den af länets socknar uppgifne hafreskörd 285,890 tunnor, och dertill lägges a) Städernas produktion af hafre högst 2,000, b) tillförseln från det inre af länet kanalleden 165,000, c) dito landväg 40,000; så blifver räkningens Debet 492,890.
Om så i Kredit upptages: a) Tillgång till hafreutsädet 58,770, b) Konsumtionsbehofvet af hafre inom länet, oberäknadt utfodringen, minst 140,000, c) Kreaturs utfodring å landet, omkring två tredjedelar af den uppgifna spanmålsåtgången dertill 55,000, d) dito i städerna 12,000, e) ofvan uppgifne hafre-utskeppning 327,570; tillsammans 583,340; så, utan att beräkna de jemförelsevis mindre partier, som landvågen forslas åt Norge, eller andra orter utom länet, och oaktadt de i kredit upptagne konsumtions-qvantiteter visserligen äro mycket lågt beräknade, uppkommer en brist af 90,450.» »Tages härvid tillika i betraktande, att vid 1857 års utgång högst betydliga hafreförråder inom länet voro i behåll, som lemnade rum för en ganska liflig skeppning under nästföljande år (endast till
Maj månads slut skeppades år 1858 från länets hamnar 161,876 tunnor hafre), så och då produktionen af öfriga sädesslag 8 Göteborgs och Bohus län.
Jordbruk. toi'de kunna antagas vara uppskattad i motsvarigt förhållande till hafren, synes utan fara för öfverdrift den uppgifna afkastningen af länets åkerjord, sammanlagd, kunna beräknas minst 30 procent högre.» »Frågan hvad årliga utsädet per tunnland utgör har, såsom det kunnat förutses, blifvit för olika sädesslagen mer och mindre skiljaktigt besvarad, alldenstund förhållandet härvid bestämmes icke blott af olika sedvänjor, men framför allt af jordens beskaffenhet.
Så visa sig i uppgifterna följande minimi- och maximiutsäden, nemligen för Hvete —1 tunna, Råg i—11 t:a, Rom f—11 t:a, Hafre få—2 t:r, Blandsäd £—2 t:r, Arter, i förening hvarmed här i länet åkerbönor temligen allmänt odlas, 1—11 t:a, Potates |—10 t:r.
Andra rotfrukter, som här ganska obetydligt odlas, 2 5 t:r, och Lin f—11 tunna.
Hvarken Raps eller Hampa är i detta län föremål för någon nämnvärd odling.
Allmännast kan utsädet per tunnland antagas vara för Hvete och Råg | t:a, Korn 1 t:a, Hafre 11 t:a, Blandsäd 1 \ t:a, Arter och Bönor 1 t:a, Potates 6 t:r och Lin en half tunna.» — — — »Beträffande frågan om jordens alstringsförmåga eller afkastning i korntal, så hafva många socknar uppgifvit förhållandet härmed icke hafva undergått någon förändring under de 25 sista åren.
Tre socknar hafva antagit, att afkastningen snarare minskats, och en och annan har inskränkt sig till förklarandet, att tillökningen är obetydlig.
En socken uppgifver afkastningen af stråsäden hafva ökats, men af potates minskats.
De öfriga socknarnas uppskattning af tillökningen har utfallit nästan i lika mångfaldiga gradationer, som beräkningen af utsädets tillökning, eller från 1 procent ända till 25 procent och från 1 korn ända till 4 korn.
Ett ungefärligt öfverslag af samtlige uppgifterna härom synes emellertid lemna någon grund för det antagande, att afkastningen öfverhufvud ökats med omkring 10 % eller en half tunna på hvarje tunnas utsäde.
I förening med utsädets tillökning skulle då i sjelfva verket jordbrukets förkofran under de sista 25 åren, oberäknadt binäringarne, motsvara nära 35 procent.
Då härvid i betraktande tages, att länets folkmängd under berörde 25 år ökats med 30 procent, och att utskeppningen af länets förnämsta jordprodukt, Hafre, som under åren 1830—32 icke öfversteg 69,000 tunnor från hela riket, eller i medeltal för året 23,000 tunnor, under åren 1855—57 deremot endast från detta län uppgick, i medeltal för året, till 317,570 tunnor, — ett förhållande desto anmärkningsvärdare, som länets skörd 1831 utföll öfver medelmåttan och år 1832 ganska ymnig, men 1856 och 1857 under medelmåttan — så kunde väl nämnde beräkning skäligen synas nog ringa, men då derjemte erinras, att åtgången af jordprodukter till bränvinsbränning under förstnämnde period var icke obetydligt större, vågar Hushållnings-Sällskapet icke gifva anledning dertill, att berörde förkofran högre uppskattas.» . »Frågan, till huru många geometriska tunnland den odlade jorden och den naturliga ängen kunna beräknas, har af flere socknar icke kunnat besvaras, i anseende till bristande kännedom om jordens areal.
Uppsummering af de från öfrige socknar uppgifne siffertalen kan således icke medföra någon fullständig kunskap om förhållandet härmed i hela länet.
För att emellertid gifva någon ledning för frågans bedömande, har i härvarande provins-landtmäterikontor ett sammandrag upprättats af de från landtmätarne i länet inkomna redogörelsehandlingar för verkställda laga skiften i länets särskilda härader, hvaraf skälig grund är att hemta dertill, att öfverhufvud, eller i medeltal för hela länet, på helt mantal må kunna beräknas 45 tunnland åker, 26 tunnland äng och 220 tunnland afrösningsjord.» ■— — — »Brukningssättet är här i länet, såsom sammandraget utvisar, allmännast, eller med få undantag, uppgifvet vara. vexelbruk, men icke regelmässigt lika vexelbruk, utan jemkadt på flerahanda sätt efter olika sedvanor, eller på grund af den enskilde jordbrukarens omdöme om jordens förmånligaste användande.» »Af sammandraget inhemtas likaledes, att under senaste 25 åren 3,836 tunnland jord blifvit förbättrad genom grunddikning, 2,617 tunnland genom vattenaftappning och 46 tunnland genom öfversilning.
Hufvudsakligen på länets få större egendomar har grunddikning i vidsträcktare mån hittills blifvit verkställd.
En Göteborgs och Bohus län.
Jordbruk. 9 glädjande företeelse är, att detta vigtiga förbättringsmedel nu äfven bland allmogen å flere ställen börjat blifva användt.» — — — — — — Plog och jernharf utgöra ortens förnämsta åkerbruksredskap.
Till dragare begagnas förnämligast hästar, men äfven oxar allmännare än förr.
Tröskmachiner, som tillförene endast funnos på några betydligare egendomar, äro numera flerestädes anlagda äfven vid smärre gårdsbruk.
Göteborgs och Bohus län, som vanligen blott sällan hemsökts af någon kännbarare missväxt, har, oaktadt sin fruktbara jordmån, rönt det missöde, att sädesskördarne under hela det femårsskifte, som är föremål o för denna berättelse, hafva mer eller mindre felslagit, i följd af ogynnsamma väderleksförhållanden.
Aren 1856 och 1858 var väl rågskörden temligen fördelaktig, äfvensom potatesskörden 1857 och 1859 samt höskörden 1856, 1858 och 1860, men förstnämnde år var äringen af hvete, korn och hafre under medelmåttan, 1857 af hvete och råg likaledes jemte missväxt å hö, 1858 vårsädet i Sörbygdens och Bullarens härader samt i allmänhet potatesskörden under medelmåttan, 1859 mer eller mindre missväxt å så väl höst- som vårsäd i flere delar af Inlands, Oroust och Tjörns, Sunnervikens och Norrvikens fögderier och skörden deraf äfven i länets öfriga delar under medelmåttan, samt allmän missväxt å hö, och 1860 mer eller mindre missväxt å all vårsäd i Oroust och Tjörns fögderi samt i vissa delar af Inlands och Sunnervikens fögderier, och skörden äfven i öfrigt under medelmåttan, äfvensom allmän missväxt å potates.
I följd af dessa bekymmersamma förhållanden hafva många socknar föranlåtits att anlita staten om undsättning.
Maj:t har ock belijertat den förlägenhet, som berörda förhållanden medfört, och medelst särskilda resolutioner åren 1859 och 1860 anvisat understöd, dels såsom räntefria lån med återbetalningsskyldighet på 3:ne år, dels såsom gåfvor.
Sålunda hafva i Inlands fögderi socknarne Thorsby, Ucklum, Solberga, Jörlanda, Holta, Ytterby, Karreby och Romelanda undfått tillsammans 29,000 R:dr såsom lån och 3,100 R:dr såsom gåfvor; i Oroust och Tjörns fögderi Walla socken 3,000 R:dr såsom lån och Stenkyrka pastorat 750 R:dr såsom gåfva; i Sunnervikens fögderi socknarne
Bro, Brastad, Lyse, Krokstad, Sanne och Hede tillsammans 33,000
R:dr såsom lån och 2,050 R:dr såsom gåfvor; samt i Norrvikens fögderi socknarne Tanum, Qville, Svenneby och Bottna tillsammans 58,000 R:dr såsom lån och 2,000 R:dr såsom gåfvor.
Under berörda 2:ne år har alltså länet, i följd af flerårige missväxter, åsamkat sig en skuld till staten af ej mindre än 123,000 Riksdaler.
Prisen å de förnämsta jordbrukets alster hafva, enligt markegångssättningarne i länet, varit de i föl- Tab. Litt. jande tab. Litt.
D. uppgifne.
Priset å potates har varit underkastadt betydliga vexlingar.
Allmännast kan antagas 4—6
R:dr för tunnan å landsbygden, med någon förhöjning i städerna.
Arbetslönerna, som i denna landsort redan under en föregående tid, då tillfällen till arbetsförtjenst och tillgången på arbetsfolk stodo i ett sinsemellan mera afpassadt förhållande, visade någon benägenhet att stiga, Tab.
D. Priser å jordbmksalster.
LIE. Ltt.
Åren 1838 till och med 1852 voro markcgångsprisen i medeltal ... ...
R:dr 13,97 9,58 5,48 » 1853 » » » 1855 » » » » )) 20,17 13,96 9,0 År 1856 » 33,0 22,0 17,50 14,0 10,50 0,50 0,25 » 1857 )) 27,87 16,50 14,25 11,62 9,0 0,67 0,28 »» 1858 » 19,50 13,90 11,0 9,50 8,0 0,4 0 0,20 » 1859 18,0 14,0 12,0 10,0 8,0 1,0 0,50 » 1860 » 21,o 16,0 13,50 11,0 8,50 0,50 0, 5 Landsh.-Emb. uli Göteborgs o. Bohus län und. ber. för åren J856—1860. 2 10 Göteborgs och Bohus Iäu.
Jordbruk och Boskapsskötsel hafva under de sista åren ytterligare stegrats, hvartill orsakerna äro att söka dels i de högre arbetslönerna i Norge och Danmark, som lockat ett betydligt antal arbetsfolk härifrån till dessa länder, dels i jernvägsarbetena, som likaledes upptagit en icke ringa del af ortens arbetare-personal, men hufvudsakligast i den stegrade lefnadskostnaden. rob. Litt. e.
De för länet fastställda markegångspriser å årliga mansdagsverken hafva varit de i nedanstående tab. Litt.
E. utförde.
En af de närmaste följderna af husbehofsbränneriernas upphörande blef inskränkning i potatesodlingen, hvartill växtens periodiska sjuklighet äfven varit en bidragande orsak.
I stället har odlingen af hafre så tilltagit, att den nu utgör vida öfver hälften af allt spanmålssäde i länet.
Idafrens fördelaktiga afsättning till utrikes orter, som stegrat priset derå utöfver det naturliga prisförhållandet till andra sädesslag, har dertill uppmuntrat, utan att alltid hänsigt tagits till den menliga verkan på jordens alstringsförmåga, som fortsatt användande af hafre till jordens besåning och brist på erforderlig gödning utöfva.
Samtidigt med hafrens stigande odling har emellertid äfven odlingen af klöfver så ökats inom detta län, icke blott å herregårdarne, men äfven å allmogens hemman, att denna foderväxt numera utgör ett vigtigt vilkor så väl för ladugårdsskötsel^ som för besparing i arealen af ängsmark.
I föregående femårsberättelser är redan anmärkt, hurusom hemmansdelarnes inskränkta ägovidd utgör ett nog allmänt hinder ej mindre för ladugårdens utvidgande, än för åkerjordens vexelbruk.
Då nemligen gästgifveri- och kronoskjutsningen medför nödvändigheten för de flesta af allmogen att underhålla en eller flere hästar, och derjemte för hushållet kor företrädesvis äro behöfliga, medgifver fodertillgången gemenligen icke att tillika underhålla oxar.
Halmen har hittills utgjort det hufvudsakligaste foderämnet, och stallfodring användes endast å några få större egendomar.
Den förkofran, som Bohuslänske landtmannens ladugårdsskötsel tidtals kunnat vinna, har derföre vanligen icke kunnat bringas högre, än att ett missväxtår varit nog att nedtrycka den till dess förra låga ståndpunkt.
Det bör dock vara att förmoda, att, sedan klöfverodlingen nu blifvit mera allmän, samt då foder- och betestillgången derigenom torde komma att närma sig ett rättare förhållande till åkervidden, en fördelaktig verkan deraf på boskapsskötseln snart skall blifva synbar.
Enligt det af Statistiska Central-Byrån meddelade formulär bifogas härjemte en tabell (N:o 3) öfver boskapsskötseln, hvartill Kronobetjeningen och Magistraterne lemnat uppgifter, icke anmärkningsvärdt afvikande från dem som år 1859 ingått ifrån Hushållnings-sällskapet till Finanskomitén. o Ar 1856 inköptes af länets Hushållnings-sällskap fyra Norska hingstar till arbetshästracens förbättrande, hvilka såsom beskällare blefvo, under vissa i kontrakt med hingsthållarne bestämda vilkor, stationerade en i hvartdera af Norrvikens, Sunnervikens, Inlands och Göteborgs fögderier.
Inköpskostnaden utgjorde tillhopa 3,434 R:dr 84 öre.
Vid samma tid inköpte nämnde sällskap sex afvelstjurar af Ayreshire-race, deraf fem från Ultuna stamholländeri och en från Jordberga, hvilka tjurar stationerades i Norrvikens, Sunnervikens och Inlands fögderier samt å öarne Oroust, Tjörn och Hisingön.
Kort derefter inköptes för samma ändamål ytterligare tvenne racetjurar, uppfödda inom orten, hvilka utstationerades i norra delen af länet.
Men dessa åtgärder hade icke åsyftad framgång.
Af hingstarne blefvo 2:ne behäftade med obotliga sjukdomar och sedan, i följd af inträffade allmänna missväxter å foder, de flesta afvelsdjuren blifvit uppsagde, dervid af samma orsak hinder mötte för deras förnyade utstationerande, har sällskapet, som alltså föranlåtits att föryttra de Tab. Litt.TE.
Markegångspriser å mansdagsverken.
Ar 1826 0,67 O Ar 1842—1846 Rmt 0,98 År 1857 1,33 » 1827- -1831 » 0,80 » 1847—1850 1,03 » 1858 1,20 » 1832- -1836 )) 0,83 » 1851—1855 » 1,12 » 1859 » 1,25 » 1837- -1841 » 0,87 » 1856 )) 1,33 » 1860 » 1,15 Göteborgs och Bohus län.
Rofdjurs utödande.
11 återstående djuren, år 1860 beslutit, att, i stället för att hålla egna afvelsdjur, söka förmå enskilda jordegare att tillhandahålla allmänheten sådane mot låga språngafgifter, och för sådant ändamål anslagit medel till 12 hingstpremier, hvartdera å 150 R:dr, och 20 tjurpremier, hvartclera å 75 R:dr årligen.
Sedan det ena af de 3:ne schäferier, hvilka Hushållnings-sällskapet, med understöd af statsmedel, år 1847 anlade, redan 1853 blifvit så angripet af epidemisk lefversjukdom, att det, sedan de flesta fåren dött, måst upplösas, samt de 2:ne öfriga schäferierna jemväl blifvit behäftade med svårare sjukdomar, bleksot och igelsjuka, hvilkas spridande, oaktadt tillitad läkarevård, icke kunnat förhindras och i följd hvaraf de fleste djuren dogo, beslöt Sällskapet år 1858 att upplösa äfven dessa schäferier och försälja återstoden deraf.
Efter den dyrköpta erfarenhet, som sålunda vunnits, ansåg Sällskapet betänkligt att å nyo bilda schäferier, men har i stället sökt vinna ändamålet på annan väg, medelst införskrifvande af springbaggar af ädlare race till croisering med de inhemska fåren, för hvilket ändamål Sällskapet år 1860 anslog en inköpssumma af 1,500 R:dr.