Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att, på sätt en talare föreslagit, bestämma löne-ersättningarne och lönerne uti spanmål efter här förut omförmälde beräknings-grund, lärer inses vara så mycket mera olämpligt, som syftemålet med den ifrågaställde förändringen» bland annat, just skulle vara att tillvägabringa likhet och enahanda Bih. till R.
Prot. 1840. 4 Sami. 1 Ajd. 2 Band. 22 Häjt. 2 IO Stats- Utskottets Utlåtandej A7:o 026. system i aflönings-sättet för Statens samtlige embets- och tjenstemän, hvartill kommer, att Rikets Ständer beslutat, att beräkning af spanmål under löner, som hädanefter bestämmes, icke skall ega rum; samt förslag vid denna Riksdag blifvit af Utskottet framsläldt, och jemväl af vissa Riksstånd redan gilladt, hvarigenom dylik beräkning, der den finnes, skulle komma att upphöra.
Af dessa skäl och dä, äfven om med förändringens vidtagande skulle, i följd af hvad bär efteråt yttras, komma att anstå till år 1842, angelägenheten fordrar, att alla nödige förberedande åtgärder, medelst ersätfcnings-uträkningars vippgörande, skyndsamt företagas, hvadan markegång för senare tid än år 1840, ändock icke bör komma i betragtande, finner Utskottet sig böra vidblifva den uti mom. litt. b. gjorde framställning, med den af gjord anmärkning påkallade för klaring, alt markegången, hvarefter hvarje indeldt lön skall beräknas, ingalunda alser eller kunnat afse
Riksmarkegång^» utan markegången för den ort, hvarest hvarje indelning utgår. c) Hvad vidkommer erinran, att det icke skulle vara möjligt att, på sätt Utskottet föreslagit, tillvägabringa förändringens vidtagande ifrån och med nästa år; så har Utskottet visserligen insett, alt, innan eli förslag af den vigt och omfattning, sorn det nu ifrågavarande, kan hos Kongl.
Majrt pröfva?, vederbörande auctoriteler böra blifva hörde, och att, sedan detsamma blifvit slutligen afgjordt, flere förberedande åtgärder skola vidtagas, som medföra tidsutdrägt; men å andra sidan bör ock i betragtande kom;raa, att nästa års räntor icke förr än vid årets slut kunna af räntetagare uppbäras, och att uppbörden af hvad till Kronan bör ingå, icke eger rum förr än år 1842, hvadan förändringens vidtagande, i afseende å 184r Sfs räntor, måhända icke vore så helt och hållet omöjlig, som det vid första påseendet förefaller, och om ett års mer eller mindre uppskof dermed i öfrigt kan vara af ingen betydenhet, vore dock, vid det förhållande, att med nästa år ny Stats-reglering vidtager, önskligt, om det kunde låta sig göra, att den nya regleringen med samma år vidtoge, om än följden der af klefve, att löne-ersältningarne första året icke qvartaliter, ulan först vid årets slut utfölle.
— Då emedlertid, serdeles sedan numera flere månader förflutit ifrån den tid, Utskottets förslag väcktes, sådant icke är att med säkerhet beräkna, finnér Utskottet sig böra uti morn.
c. föreslå den förändring, Stats-Utskotlets TJtlåtandej N'-o 3s6. ii atl elen contanta löne-ersältningen i de fall densamma, enligt stadgandena i berörde morn., bör utgå, vidtager, så vidt sig gora låter, ifrån och med nästa år, men senast ifrån och med år 1842.
Men de i andra delar emot samma mom, gjorde erinringar finner "Utskottet icke vara af den beskaffenhet, alt de kunna föranleda förändring eller förtydligande af Utskottets uti nämnde moment i öfrig! gjorde förslag, hvilka således, med ofvannämnde tillägg, lill alla delar vidhållas. dj) I fråga om tiden för här omförmälde räntors indragning, åberopar Utskottet hvad vid föregående moment är yttradt.
Hvad vidkommer anmärkningen, att, uti ersättningen för nämnde räntor, forsel-lön icke blifvit beräknad; så enär rättighet lill dylik förmon medföljt indelningarne, har Utskottet ingalunda ansett densamma kunna vid beräknandet af ersättning för bär ifrågavarande räntor och tionde-spanmål underkännas, hvadan ock Utskottet hänvisat till de uti mom. lit. b., i afseende å ersättning till löntagare, stadgade grunder.
Med afseende å de i båda nu omförmälde frågorne gjorde erinringar, har dock Utskottet ansett sig böra föreslå den ändring och förtydligande, att här ifrågasatte indragning af räntor och krono-tionde verkställes, så vidt ske kan, med innevarande års slut, men annars med nästa års utgång, samt att den föreslagne ersättningen beräknas på lika sätt och efter enahanda grunder, som uti momentet litt. b. stadgas, och således med iagttagande af förfaltnings-enlig forsel-lön å spanmål; hvaremot Utskottet i öfrigt anser sig icke kunna någon förändring i detta moment föreslå.
I följd af de erinringar, hvartill Utskottets förslag, att RiksgäldsContoiret måtte, intill nästa Riksdag, lemna Stats-Verket nödigt förskott lill bestridande af de contante löner, som, i följd af den föreslagne förändringen, ytterligare skulle komma att qvartaliter ulgå, får Utskottet anföra; att någon fullt tillförlitlig beräkning öfver dess belopp icke för närvarande kan uppgöras, enär det icke utan större omgång kan utredas, huru siqv dfil indeldta räntorne och tionde-spanmålen, som utgöres af löne - 12 Stats- Utskottets Utlåtande j N:o 3a6, anslag och således borde qvartaliter godtgöras, hvarförutan nuvarande löntagare skulle undfå rättighet att, der de åstunda, under deras tjenstetid vid lönings-räntornes uppbärande bibehållas. Emedlertid får Utskottet upplysa, alt, enligt den af Stats-Utskottet föreslagne, och med undantag af spanmåls-priset, hvarom v( tering i Förstärkt Stats-Utskott skall anställas, godkände beräkning, äro samtlige indeldte räntorne uppskattade till i,”70,000: — och indeldla krono-lionde-spanmålen till 637,800: — tillhopa 2,407,800: —- men ehuru, på sätt nyss nämndt är, någon tillförlitlig beräkning icke är möjlig, serdeles då icke kan förutses, om och i hvad mon nuvarande tjenstemän frivilligt ingå på den föreslagna förändringen, torde likväl kunna antagas, att, intill nästa Riksdag, icke mera än omkring 1,000,000 årligen kan ifrågakomma att till ersättning för indragne löner utgå, eller 25o,ooo R:dr i hvarje qvartal, och som hvarje års förskott skulle ersättas i Maj månad det påföljande året, blefve det fem qvartalers löne-ersältoingar, hvarför Riksgälds-Contoiret komme att alltid ligga i förskott.
Då dessa utginge successive och vid betragtande tillika af den fördelagliga ställning, hvaruti Riksgälds-Verket sig befinner, torde emedlertid detta kunna, titan någon upplåning å Riksgälds-Contoirets sida, endast med tillhjelp af dess creditiv å Banken, åstadkommas.
Äfvenså skulle Statsverket möjligen till någon del kunna undvika att begagna omförmälde förskott och lättnad för Riksgälds-Contoiret vid deras utgifvande uppstå, derest Rikets Ständer bifalla, hvad Utskottet här efteråt, i Råga om vissa förändringar uti uppLördsterminerne, kommer att föreslå.
Efter meddelande af dessa upplysningar och då Utskottet anser förslaget, att Riksgälds-Contoiret skulle lemna Statsverket ett stående förskott lill nu ifrågavarande behof, icke vara lämpligt, samt en betydlig summa på en gång derigenom skulle blifva ifrån Riksgälds-Contoirets disponible tillgångar afskild, har Utskottet funnit sig böra vidblifva hvad, i fråga om Riksgälds-Contoirets förskotter till Statsverket för löne-liqvidernes besörjande, är vordet föreslaget.
Vidkommande de här förut omförmälde anmärkningarne emot Utskottets hemställan, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet auhålla, ^tt förslag lill conlanle löne-stater för dem, som hittills innehaft Stats-Utskottets
Utldtan tej N-o 3z6. in.deMte löner, må varda upprättade och Rikets näst sammanträdande Ständer förelagde; så enär Rikets Ständer icke torde vilja gifva anledning dertill, att anslagen för dessa behof utsträckas utöfver hvad de hittills, under annan form, utgjort samt frågan derom, huruvida skiljagtighet uti lönebeloppen för lika tjenster å olika orter böra ega rum, innefattar ett ämne, sora förut vid uppgörandet af de ifrågavarande förslagen och deras afgörande blifver föremål för pröfning, åberopar Utskottet i berörde ämne lili alla delar dess förra tillstyrkan.
Beträffande sedermera de olika erinringar, som blifvit gjorde, i fråga om förändringens bestånd; så kan Utskottet, för dess del, icke anse lämpligt, att Rikets Ständer, derest en sådan förändring, som nu är i fråga, skulle varda antagen, tillika besluta, att den endast på försök, eller för någon viss Lid skall införas, helst sådant otvifvelagtigt skulle leda till en osäkerhet, som korrime att menligt inverka på flere af de åtgärder, hvilka för ändamålet böra vidtagas, samt för öfrigt kommande Ständer icke kunna föi hindras att vidtaga de förändringar uti nu fattande beslut i ämnet, h vartill de möjligen skulle kunna anse sig befogade; och lika så litet finner Utskottet lämpligt alt, i afseende å de conlante löne-anslag, hvilka, i stället för indragne indeldle lönerne, anvisas, mera än för andra dylika anslag, stadgas, att rubbning deruti icke utan Konungs och Ständers sammanstämmande beslut må ega rum; hvadan Utskottet hemställer, att de i berörde hänseende framställde förslag och erinringar må lemnäs utan afseende.
3. dje punkten } angående grunder ne jör indeldte räntornes och kr antti m le ts levererande eller lösa lie med penningar samt räntepersedlarnes förenkling.
Emot hufvudgrunderne för Utskottets i denna punkt framställde förslag är vordet erinradl: att det icke skulle blifva möjligt för de skattskyldige alt med contant afbörda .sine krono-utskylder, enär, serdeles vid goda skördar, svårighet torde möta ali få afsätta den spanmål, som under närvä i ande fö» hålbanden kan till Statsverket eller ränletagarne levereras; af hvilken orsak en ledamot af Ridderskapet och Adela ansett iänlegifvarne fortfarande böra berat i gös att få in natura leverera ränte- och tipnde-rspanmålen, sorn borde på a ,ct 011 för äljas lill emottagande vid fast - Stats- Ut skottets Utlåtandej I\r:o 326. ställda levereringstiden, den 35 Februari; hvaremot en annan ledamot af samma Stånd ansett det böra stadgas, alt åtminstone en del af berörde span mål må under 5 år få lemnäs in natura, emot det att för dess värde afdrag njutes vid krono-ulskyldernes likviderande; samt att en så beskaffad lörändring, som TJtskottet föreslagit, efter en talares förmenande, vore stridande emot allmänna lagens stadgande om afradsdag, hvilket förutsatte leverering in natura.
Att Utskottet ingalunda förbisett den vigtiga frågan om möjligheten för de skattskyldige att framgent utgöra sina krono-utskylder ensamt i eontant, visar Utskottets förra Utlåtande, der de i detta hänseende företomne betänkligheter blifvit omnämnde och besvarade.
Det kan visserligen icke bestridas, att det för den skattskyldige måste vara förmonligare att ega fritt val, antingen han vill utgöra sine spanmålsräntor in natura, elier lösa dem med penningar; men härvid förekomma emedlertid flera andra osnständigheler, som måste tagas i betraktande.
Då de skattskyldige önska att befrias från åliggandet att till löntagare med flere utgöra sådane räntor och tionde-spanmål, som nn äro anordnade, för att derigenom undvika de olägenheter oeh ofta känbara uppoffringar, detta för deni medfört, samt
Staten således skulle öfvertaga berörde räntor och span mål, är det tydligt, att en sådan förändring å Statsverkets sida icke kan medgifvas under fortfarande ef råntegifvarnes rätt alt spanmålen till leverering in natura uppsäga, enär Staten derigenom visfa år kunde blifva belastad med betydliga spanmåls-lager, och således alltid måste, för detta ändamål, hålla stora mngazin och derför nödig personal i beredskap, som medförde betydliga kostnader, hvilka återfölle på de skattdragande.
Äfven om afseende å allt delta icke fastades, förekommer en annan Omständighet, eller att de skattskyldige vilja undvika den stora och kännbara svårighet, som för dem uppkommer derigenom, att vid missvextår utskylderne, med ringa til’gång till deras likviderande, genom de höga varuprisen betydligen uppdrifvas, hvilket ieke kan förekotnmas annorlunda, än att ränlepersedlarne och linndén beräknas efter medium af prisen under någon längre tidrymd, och i sådant fall är det, på sätt Utskottet redan i förra Utlåtandet yttrat, icke möjligt alt tillika medgifva rättigheten alt leverera in natura.
Den befarade svårigheten för landtmannen alt sjelf kunna afyttra sin spanmål, för att bereda tillgång lill utskyldernes contanta likviderande, skulle för öfrigt icke kunna ifrågakomma mera, än i några provinser, der större sädesproduction eger ruin; men då erfarenheten hittills visat, att äfven der Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 326. betydlig andel af spanmålen blifvit löst med penningar samt antingen (fen spanmål, som räntetagare erhållit in natura, blifvit af dem använd elter lill andra personer inom provinsen försa lid, spanmåls-behofvet framgent hlifver enahanda, som förut, på grund hvaraf det icke bör möta svårighet för ränlegifvaren att till dem, som annars användt den af honom till vissa personer in natura levererade spanmål, afsätta den motsvarande qvantitet, linn nu eger att fritt och utan ansvarsskyldighet för viss beskaffenhet försälja, tror Utskottet fortfarande, att svårigheterna i sjelfva verket icke blifva så stora, som man vili förespegla.
Det bör ock härvid icke förbises, att, då alla nu i tjenst varande embels- och tjenstemän ega alt blifva bibehållne vid åtnjutande indelningar, hvilka icke förr än vid deras afgång ovillkorligen skola indragas, förändringen otvifvelagtigt kommer att utföras så efter hand, att de första olägenheterne af de nya förhållandena emedlertid hinna alt småningom jemka sig.
Derförutan torde ook, för att inom de egentligen sädesbärande pvovinserne underlätta föränd ringen, kunna åtminstone lill en början vidtagas sådana åtgärder, att den spanmål, som hädanefter skulle komma att för Statsverkets räkning in natura anskaffas, Liefve der upphandlad vid den Lid, försäljning af dylik vara, för kronoatskyldernas liqvideramle, vöre af nöden.
Utskottet kan således icke frångå sin förut yttrade öfvertygelse, att de skattdragande, för vinnande af befrielse ifrån skyldigheten alt räntor och kronotionde till indelningshafvare leverera samt erhållande af rättighet att utgöra utskylderne efter medelpris, och således icke vid missvext vidkännas så tryckande bördor som hittills, skola finna det med deras verkliga fördel instämmande att underkasta sig den derifrån oski i jagtiga förbindelsen alt samtlige utskylderne i contant erlägga ; och synes rigtighelön af denna åsigt vara vitsordad deraf, att Bonde-Ståndet, som frågan närmast rörer, redan, utan återremiss, med betydlig pluralitet, bifallit Utskottets nu ifrågavarande Utlåtande.
Öfrige erinringar, såsom egentligen afseende detaljerne af hvad Utskottet, i öfverensstämmelse med här förut behandlade princip, föreslagit, upplagas här efteråt punktvis till besvarande. 1:0.
Härvid har blifvit anmärkt, att, då vederbörande indelningshafvare skulle komma att af Statsverket njuta ersättning för forsellön å spanmål, men Utskottet icke föreslagit, alt sådan borde
Statsverket godtgöra^ en motsvarande förlust för Staten, lill förmon för län tegi fraine, i6 Stats-Utskottets Utlåtandej A7: o 326. nppkomme; samt alt, efter livad eu ledamot af Ridderskapet och Adeln förmenat, föreskriften om iösningsprisets bestämmande för 5 år i sender, vore stridande emot 'jb §.
Regerings-Formen, som stadgar årlig markegångssättning.
Utskottet har icke förbisett, alt, då för den till indelningshafvare anvisade ränte- och kronotionde-spanmål, forsellön skall erläggas, vederbörande räntegifvare kunde tillförbiudas atl, äfven sedan indelningarne blifvit lill Ki onan indragna, vidkännas enahanda åliggande; men då, enligt numera gällande stadganden, någon forsellön icke godtgöres för Kronans beha line afrads- och lionde-spanmål, samt den föreslagne förändringen med indelningarnes indragande till Statsverket åsyftade, att de jordegare, hvilkas räntor och tionde-spanrnål äro anordnade, icke malte vidkännas andra åligganden, än om de varit Kronan beli Silne, och således i detta afseende jemlikhet emelian alla skattskyldige beredas, har Utskottet ansell skäligt vara, att, äfven för förstnämnde räntor och tionde, sedan de till Kronan ofvergått, någon forsellön icke erlägges, hvartill kommer, att, i motsatt fall, skillnad i alla räkenskaper skulle göras emellan hvad som hittills varit Kronan behållet oell hvad hädanefter komme att indragas; och synes elen uppoffring, som, genom medgifvande! häraf, skulle uppkomma, icke vara större, än alt densamma, för vinnande af berörde ändamål, bör af Statsverket vidkännas.
Roligheten af erinran att lösnings-prisens bestämmande för 5 år i sender skulle strida emot y5 §. Regerings-Formen kan Utskottet ingalunda medgifva, enär berörde åtgärd icke förändrar den i nämnde §. omförmälde årliga markegångs-sätlning oeh Rikets Ständer således otvifvelagligt måste vara berättigade att bestämma, i hvad ordning markegångsprisen skola tjena till grund för persedel-räntornes lösande.
Hvad vidkommer ett inom Borgare-Ståndet framställdt yrkande, alt närmare borde utredas, hvad meningen vore med de af Utskottet omförmälde ”serskilda föreskrifter i afseende å förvandlingen,’’ får Utskottet fästa uppmärksamhet derå, att, då ej mindre uti vissa provinser räntorne liqvideras efter kronovärdi, än ock, i afseende å vissa räntepersedlars beräknande till penningar, serskildta föreskrifter äro gifne, berörde uodantags-stadgande ar af nöden, för att utmärka, att icke, i dylika, författningsenligt undantagne, fall, lösen för räntorne skall efter markegång utgöras.
I följd af hvad sålunda är vordet yttradt och i öfvereasslömimrlse med Stats-Utskottets Utlåtandej N'o 3s6. 17 nitid hvad förut blifvit anfördt, i afseende å principen att lösa alla räntor och kronotionde med penningar, finnér Utskottet någon föiändring, uti hvad i mom. innehåller, icke af nöden.
2:do Utskottets här framställde förslag, alt augmenls-räntorne bora liqviderag efter samma grund, som räntorne till Statsverket, har uti alta de Stånd, hvilka återremitterat Betänkandet, mott den anmärkning, alt ett dylikt stadgande vore ett ingrepp i den egande-rätt, hvarmed dylika räntor af rusthållens egare innehafvas.
Då denna åsigt synes vara delad af nämnde 3:ne Riks-Slånd, samt den i berörde hänseende tillstyrkta föreskrift äfven kan försvinna, utan rubbning i Utskottets förslag, som oegentligen endast afser de räntor, hvilka lill Staten ingå eller af densamma på ett eller annat sätt disponeras, tror Utskottet sig böra hemställa, att hvad i 2:dra momentet, angående augments-räntornas liqviderande, är vordet föreslaget, må förfalla och i detta afseende framgent förhållas, enligt nu gällande stadganden. 3:o
I afseende å förslaget, att det nya lösningssältet borde vidtaga med år 1841, har enahanda anmärkning om omöjligheten att sådant medhinna, blifvit framställd, som uti aldra punkten Lit. c. omförmäles, i anledning hvaraf Utskottet åberopar, hvad der blifvit yttrad t; och då äfven, 0111 med verkställigheten skulle komma alt ytterligare ett år anstå, det vore lämpligt, att medelpriset beräknades efter den af Utskottet föreslagne tid, enär beräkningen då framgent alltid komme att ske inom jemna tiotal af år, vidhåller Utskottet sitt förra förslag, endast med den förändring, alt, örn hinder möter för dess verkställande med nästa år, hvilket Kongl.
Majit eger att pröfva, det nya be räkningssättet först år 1842 vidtager, i hvilket fall det fastställande lösningspriset första gången endast i f år eller 1842—1845 kommer att lända till efterrättelse. 4:o
Det liar blifvit anmärkt, att ordställningen i delta moment skulle tara stridande mot hemställan i 2:dra punkten momentet b och Bth. till B.
Prof. 1840. 4 Sami. 1 Jfd. 2 Band. 22 Haft. 3 i8 Stats-XJtskottets Utlåtande, N:o 3a6. möjligen kunna gifva anledning lill tvetydighet, huruvida indragning af de till inrättningar ni. fl. anslagne räntor verkligen borde, inom den förut ifrågasatte liden, verkställas.
Då förslaget utvisar, att det endast afser, huru förhållas skall med sådane der omförmälde räntor, som, i följd af Rikets Ständers nu vidtagande beslut, kunna komma att tills vidare utgå och sd länge sådant fortjar, tror Utskottet visserligen, att tvetydighet icke bör ega rum; men till ytterligare undanrödjande deraf föreslår Utskottet följande förändrade redaclion: att med utgörande eller liqviderande af alla sådane räntor eller hemman såsom grundränta åliggande prassla tioner, hvilka antingen äro anvisade till löntagare, som komma alt, intill deras afgång, dervid bibehållas, eller ock anslagen till inrättningar, enskilde personer eller serskilda föremål, och hvilkas indragning till Statsverket, i följd af medgifvande uti 2:dra punkten litt. a., af en eller annan orsak finnes höra tills vidare uppskjutas, hör, så länge detta fortfar, enligt nu gällande sladganden, förhållas.
Utskottets hemställan om uppskof med den förut beslutade reduelionen af hemmans-ränlorne lill färre persedlar, har icke föranledt någon anmärkning, som påkallar besvarande, hvadan densamma å nyo åberopas.
4:de punkten, angående markegångssättning, har föranledt flerfaldiga anmärkningar af olika syftning.
Åtskillige ledamöter hafva anmärkt, alt då, enligt Lag, Thomaedag är fastställd till afradsdag,hvarförinnan uppsägning af räntor skall ske, någon förändring häruti icke utan ändring i Lagens berörde stadgande kan ega rum, och att äfven i motsatt fäll skulle, med den tid, Utskottet för markegångs-sättning föreslagit, liden emellan uppsägningen (jsom icke lämpligen kan ske förr, än markegången är känd), samt levereringen blifva alldeles för kort; varande på grund häraf olika meningar, i afseende å tiden för maikegångs-sättningen, yttrade, såsom alt, ehuru den nuvarande tiden derför i flere hänseenden är olämplig, genom dess fram flytt ning, flere svårigheter vid ränlornes utgörande skulle uppslå; att den borde bestämmas senast den 4 Februari, och att 2:ne markegångs-sättningar borde ega rum, den ena vid nu stadgad lid, lill efterrättelse, i afseende å de räntor, som till löntagare m. fl. skola utgöras, och den andra vid af Utskottet föreslagen lid, för bestämmandet af lösen för de räntor, som till Statsverket Stats-Utskottets Utlåtande, N\o 326.
19 skola liqvideras.
I öfrigt liar blifvit anmärkt, alt uppliäfvandet af nu gällande stadgande, alt
Commilterade för markegångs-sältningen skola utgöras till hälften af räntetagare och hälften af räntegifvare, kunde leda tiil för mycken ensidighet vid markegångs-sältningen, samt att ^5 §.
Regerings-Formen icke utgör hinder för uppliäfvandet af Kongl. Kammar-Collegii rätt alt pröfva besvär öfver markegångs-sältningen, hvilken rättighet ansetts böra försvinna, hvarvid blifvit ifrågasatt, att åt Pröfnings-Comitéen öfverlemna berörde rättighet.
Allt hvad, sora rörer markegångs-sättningen innefattar onekligen ett ämne af yltersla vigt, enär ej mindre Statens, än en mängd enskildes rätt beror deraf, att densamma med fullkomlig rättvisa utföres.
För alt kunna åstadkomma detta, fordras emedlertid icke blott nödig kännedom och samvetsgranhet hos dem, åt hvilka denna granlaga förrättning uppdrages, utan ock att förrättningen verkställes på sådan tid, alt prisen hunnit stadga sig, och omdömet således kan grundas på erfarenhet, och icke blott fattas på förmodan om de pris, hvartill grödans beskaffenhet anses böra föranleda, i hvilket senare fall meningarne lättligen kunna blifva skiijagtige.
Att den nu bestämde tiden i berörde afseende icke är lämplig, har länge varit insedt, och genom de föreslagne förändringa ras i sättet för indeldte räntornes och liondens utgörande, trodde UlskotLet tillfälle gifvas att föreslå en sådan framflyllning af markegångs-sältningen, att prisen kunnat stadga sig och ett säkrare, med verkliga förhållandet instämmande, resultat af denna förrättning vinnas.
Vid öfvervägande ej mindre af de gjorde anmärkningarne, än af det förhållande, som Utskottet sedermera inliemtal, alt vid åtskillige, i laga ordning fastställde, convenlioner om presträttigheter utgörande finnes bestämdt, alt lösen för spanmål skall uti December månad erläggas, och då äfven vid aftal örn arrenden lärer förekomma, att liqvider, efter årets markegång, böra ega rum, med betalningsterminer, lämpade efter nuvarande markegångs-sätlnings-period, finner Utskottet, att en sådan framflytlning af markegångs-sältningen, som behofvet i öfrigt påkallar och Utskottet föreslagit, för närvarande och innan närmare utredning af derpå inverkande omständigheter kunnat föregå, svårligen utan stora olägenheter och möjliga förluster för enskilde, låter sig verkställa.