Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Danska Justitie-Ministeriet utarbetadt, men i hvilket ett tillägg troddes komma att, efter framställning härifrån, göras i fråga om beslut, meddeiadt af Magistrat i de Svenska städer, der, enligt särskilda privilegier, Magistraten tillkommer att i Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes ställe handlägga utsökningsmål.
För den händelse, att de ifrågavarande lagförslagen, hvilka vore afsedda att, i förhållande till Sverige, omfatta endast det egentligen så kallade konungariket
Danmark, blefve af de båda ländernas
National-representalioner antagna, har E. K.
Majit derjemte förklarat sig vilja tillse, att vid den konvention, som komme att emellan Regeringarne afslutas, åt hvardera Riket förbehölles rätt att den antagna författningen till kraft och verkan efter viss tid uppsäga; äfvensom E. K.
Majit tillkännagifva det blifva nödigt att sedermera i en särskild författning stadgades, att, och på hvad sätt en Svensk myndighets beslut, som, enligt de i Danmark gällande lagar, der förlorat sin exsekuliva kraft, målte kunna inför Svensk myndighet förnyas.
Ehuru riksdagen långt framskridit, har E. K.
Majit likväl, vid del förhållande, att Kongl. Danska Regeringen yttrat sin önskan att redan vid den riksdag, som i Danmark under innevarande år sammanträdde, underställa Representationen pröfningen af del för nämnda Rike upprättade laglörslag, destomindre tvekat att för Rikets Ständer nu framlägga det motsvarande Svenska lagförslaget, sotn de bufvudsakliga grunderna för detsamma, hvilka öfverensslämde med det mera omfattande förslag, som af Svenske och Norske Kommitterade blifvit utarbetadt, redan en gång blifvit af Rikets Ständer £röfvade och godkände: och har E. K.
Majit alltså, med bifogande äfven af Högste lomslolens i ämnet förda protokoll, till Rikets Ständers antagande öfverlemnat följande förslag till ”Förordning om verkställighet i Sverige af domar och utslag, meddelade af domstol i konungariket Danmark. § * Domar och Utslag (Kjendelser), meddelade af Domstol inom Konungariket
Danmark, må, så vidt de stadga annat än straff, i Sverige bringas till verkställighet genom utmätning, på sätt här nedan sägs.
Dansk rätts dom anses förlikning, afslulad inför Förliknings-kommission eller Domstol i Konungariket Danmark, så ock beslut, meddeladt derstädes antingen af Amtman eller af Ofver-Presidenten i Köpenhamn, angående skyldighet alt bidraga till underhåll för frånskild eller öfvergifven hustru eller lill underhåll och uppfostran för äkta eller oäkta barn. § 2- Den handling, hvarå utmätning sökes, skall vara försedd med intyg af Dansk Amtman eller Öfver-Presidenten i Köpenhamn derom, att den är utlärdad i sådan form, som. enligt
Dansk lag, för exsekgtion erfordras, samt derjemte: Ex pelli l i o ns-LJtskoltets Förslag till underd.
Skrifvelse lS:o 41 S.
165 i fråga om utmätning på grund af Domstols beslut, att detsamma blifvit af Domstol inom Konungariket
Danmark meddeladt: i fråga 0111 utmätning på grund af förlikning, att förlikningen är vorden inför Dansk Förliknings-Kommission eller
Domstol alslutad; och i fråga om utmätning på grund af beslut, meddeladt af Dansk
Amtman eller öfver*Presidenten i Köpenhamn, att beslutet, enligt Dansk lag, medförer exsekulion. § 3.
Å dom eiler utslag, meddeladt af Danmarks Högsta Domstol (Höiesteret) eller af Dansk Amtman eller Ofver-Presidenten i Köpenhamn, må utmätning genast beviljas och fullbordas.
Är beslutet af annan Domstol, än Höiesteret, meddeladt, må utmätning ej ske förr, än lie månader förflutit från den dag, domen eller utslaget gäldenären kungjordes (forkyndles).
Kan denne då ej visa, att han uttagit stämning lill högre
Visar han sedermera, att han inom eller efter nämnde tid sådan stämning uttagit, förbi ifve utmätningen, så vidt den verkställd är, ståndandé till dess saken i den högre Rätten afdöind varder.
Tappar den, sorn utmätningen sökte, gånge det utmätta åter.
Vinner han, och är domen icke meddelad af Höiesteret, förblilVe utmätningen ytterligare slåudande till dess tre månader förflutit från den dag, Olver-Rältens dom gäldenären kungjordes.
Förmår denne dä ej visa, att han saken till Höiesteret instämt, gånge utmätningen ulan uppehåll till fullbordan, der sökanden företett Ofyer-Rättens dom, så styrkt, som i § 2 sågs.
§ Å förlikning må, der gäldenären ej visar, att han till Dansk
Rätt uttagit stämning om förlikningens upphälvande, utmätning genast ske; dock må godsets försäljning, eller, derest detsamma enligt förlikningen bort sökanden tillstälias, utlemnandel deraf till sökanden ej utan gäldenärens medgifvande verkställas förr, än tre månader förflutit från del utmätningen egde rum.
Är utmätning företagen, men gäldenären sedermera visar, att han inom sagde lid sådan stämning uttagit; förblifve utmätningen ståndande och förfares dermed vidare i öfverensstämmelse med hvad i § 3 om utmätning å do mar sagdt är.
Stämning om upphälvande af förlikning vare ulan den verkan, nu sagd är, der den finnes uttagen sednare, än tre månader efter det utmätningen egde rum. § 5- Kungörandet i Danmark af dom eller utslag, hvarå verkställighet i Sverige sökes, skall vara bestyrkt af ortens stämningsman, hvilkas omförmälda egenskap intygas af vederbörande Domare, men i Köpenhamn af Lands-Ofver- samt Hof- och SladsRättens Justilie-Sekrelerare.
Sker kungörandet i Sverige, bör domslutet genom stadseller kronobetjent med vittne, eller genom två nämndemän, tillställas den, å hvilken domen lyder. § 6.
Hafva ett år och sex veckor förflutit från den dag, å hvilken dom eller utslag afsades, må på grund deraf, så vidt fråga är om penningars utgörande, utmätning icke 166 Expeditions-Utskottets Förslag till anderd.
Skrifvelse J\:o 11 & ske, med mindre domen eller utslaget blifvit genom nytt beslut åter försatt i exsekutiv kraft.
Lag samma vare om förlikning; dock att. om viss dag linnes till förlikningens fullgörande utsalt, liden varder derifrån räknad.
Äro i samma förlikningshandling särskilda dagar för särskilda fullgöranden bestämda, räknas liden frän en hvar af dem.
Hvad i denna § är stadgadt gälle icke i afseende ä beslut, meddelad! af Dansk Amtman eller Olver-Presidenten i Köpenhamn.
§ Är gäldenär» bo tagel under offentlig skiftesbehandling i Danmark, förfaller den genom denna förordning medgifna rätt till utmätning. § 8- 1 fråga om behörigheten alt meddela verkställighet å handlingar af ofvanupplagne beskaffenhet, äfvensom beträffande de med verkställigheten förenade kostnader, gälle hvad för t hy fall i afseende å Svenska domar finnes stadgadt. § 9- Ej må vid Svensk domstol sak mot Dansk undersåte upptagas i andra fall, än der Domstolen vore behörig, om svaranden varit Svensk; dock kan Dansk undersåte, som någon tid i Sverige sig uppehåller, under denna sin vistelse derstädes, för gäld eller annan förbindelse sökas, der han finnes. § io. Å handling, på grund hvaraf någon vill söka utmätning i Danmark, skall öfverStäthållare-Embelet eller Konungens Befallningshafvande, som derom varder anmodad, efter förefunne omständigheter meddela intyg, att handlingen är utfärdad i sådan form. som för exsekution erfordras samt att beslutet har den egenskap att medföra ovilkorlig exsekution i öfverensstämmelse med hvad enligt Svensk lag i allmänhet gäller om beslut, som eger laga kraft.
Om expeditionslösen och slämpel-pappers-afgift, åtecknade allmänna handlingar, vare lag samma. § IL
Förestående stadganden blifva gällande från den dag, som, efter det öfverenskommelse med Danmark blifvit träffad om en motsvarande tags samtidiga inträdande i kraft för nyssnämnda land. af Kongl. Majit bestämmes.” Rikets Ständer halva, efter lörehafd pröfning af detta förslag, fnnnit sig böra detsamma till alla delar godkänna; hvilket Rikets Ständer få hos E. K.
Majit i underdånighet anmäla, framhärdande etc.
Expeditions- Visko/tets Förslag till underd.
Skrifvelse l\:o 119. 167 1:0 199.
Uppläst och godkändt hos Kidd. och Adeln den 20 Oktober 1860.
Preste-Slåndet den 20 — — Borgare-Ståndet den 20 — — Bonde-Ståndet den 20 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga om utvidgade rättigheter för Utländningar att i Sverige idka handel och annan näring.
Lag- samt Allin. Besv.- och Ekon.-Ulskottets Betänkande N:o 35.) S. A. K. 1 iråga om utländsk mans rätt alt ”drifva köpenskap” stadgades genom 1734 års Lag, i 5 Kap. Handels-Balken, att då utländsk man "med sina varor till stapelstad kommer, skall han der sälja deni i gross och ej till annan ort här i riket föra”, samt att ”utländsk man må matvaror till salu hafva i skepp och farkost och andra varor i de rum, sorn Borgmästare och
Ej eller må han igenom andra dem utmångla låta eller sjelf resa ur stad och i stad eller i bergslagerna och köpenskap der drifva, borga der något ut eller kräfva gäld in, vid hundrade dalers bot; bafve ock i alla dessa läll förverkat det han handlade med”.
Det dröjde likväl icke längre än till 1741 innan denna utländningars handelsrätt blef, genom en den 22 Oktober samma år utfärdad Kongl. Förordning, ytterligare begränsad derhän, att det icke skulle vara någon ”utifrån inkommande köpman eller expedit” tillåtet att här i riket införa eller för egen räkning inlörskilva, än mindre i kommission antaga och handel drifva med andra varor än sådana, som äro ”det landets egna produkter, ifrån hvilket han kotnmen är och häfver sitt rätta hemvist”, vid konfiskation af varan och 500 Daler silfvermynt böter ; samt att sådane främmande köpmän eller expediter lill sina varors försäljning icke egde längre än sex veckors tid, ifrån ankomsten räknadt.
Och innehåller författningen slut - 168 Expeditions-Utskottets Förslag till andvid.
Skrifvelse l\:o 179. ligen ”Beträffande åter de främmande köpmän eller expediter, seni i riket inkomma och medbringa reda penningar och kapilaler, att dermed uppköpa och utskeppa Rikets metaller samt andra varor och produkter, så skola väl desse, enär de någre utrikes varor medbringa eller låta inkomma, vara förbundne till samma inskränkning af sådane varor, som komma ifrån del landet, hvarest de sitt hemvist hafva, såsom de sig och uti allt rätta böra elter hvad lagen om främmandes handel föreskrifver; dock skola icke desse vara förbundne lill någon viss tid, utan måge här vistas och qvarblifva så länge deras omständigheter del fordra: men skulle någon af dessa främmande köpmän och expediter åstunda att sig här i riket nedsätta och burskap vinna, sä förliålles dermed efter lag och handelsreglemente, då de sedan hafva alt åtnjuta de dem derefter tillkommande förmåner.”
Att, oaktadt utländske mäns friheter i åtskilliga andra hänseenden tid efter annan blifvit utvidgade, olvanberörda stadganden beträffande deras handelsrätt likväl ännu mäste anses gälla till efterrättelse, är klart deraf, att de icke blifvit upphäfda, och bekräftas dessutom af eli Kongl. Biel' till Kommerse-kollegium den 23 Februari 1838, deruti, med anledning af begärd förklaring i afseende pä utländska handlandes ifrågavarande rättighet, Kongl.
Maj:! yttrat sig finna ”de vilkor, hvarunder utländske undersåler må här i riket utöfva handel, bestämdt utstakade och bland annat grunda sig på stadganden i allmänna lagen, hvaruti ändring utan Rikets Ständers medverkan icke kunde ega runi.” 1 denna del måste likväl vår lagstiftning anses hafva slädnät på en ståndpunkt, sorn tidsandan längesedan ölvergifvil.
De åsigler, af hvilka nyssberörda stadganden äro uttryck, tillhöra en förgången tid, hvars stalsekonomiska läror den närvarande förkastar.
Också hafva, elter förebilden af de nationer, hvilka sökt och funnit medlen till industriel förkofran uti frisinnad handelslagstiftning, nästan alla civiliserade folkslag i större eller mindre mån anslutit sig tili dess grundsatser och i samma män blifvit delaktiga af frukterna.
På denna angelägenhet har nu ock uppmärksamhet blifvit fästad genom en hos Rikets Ständer gjord framställning, hvaruti anlörls, hurusom, änskönt det icke kunde nekas, att vår handelslagstiftning i sednare tider ådagalagt en fortgående fribetsprincip, till Följd hvaraf det inre välståndet i landet i betydlig mån tilltagit och åtskilliga restriktioner, stridande mot tidehvarlvels anda och förändrade förhållanden, måst gifva »ika för allmänna opinionens inflytelse, det likväl ännu för oss återslode att lossa på några för vår industri ganska hämmande band, hvilka förhindrade vårt pä kapitaler fattiga land att, i likhet med andra länder, komma i åtnjutande af utländska kapitalers införande i landet och af de välgörande frukterna af deras användande härstädes.
Det vore nemligen just genom vissa bestämmelser i Handels-Baiken samt i Handels- äfvensom Handtverks- och Fabriks-Ordningarne, sorn Sverige visat sig stå efter de flesta civiliserade industriel nationer.
När man jemförde de äldre för 130 år sedan skrifna lagarne med stadgandet i 1 § Handels-Ordningen som innehåller, att ”rättighet att i stad idka handelsrörelse tillkommer hvarje man, som eger Svensk medborgarerätt”, samt med 3 § i Fabriks- och Handtverks-Ordningen, som likaledes bestämmer ”Svensk medborgarerätt” såsom vilkor för rättighet att idka fabriks- eller handtverksrörelse, funné man, att det vore utländsk man förbjudet att i vårt land bosätta sig och etablera någon rörelse, såvida han ej vilie afsäga sig sin nationalitet och blifva Svensk undersåte.
De karaklerer, som hade lätt för alt ingå på detta vilkor, vore likväl icke alltid de bästa eller sådana, hvilka det vore en vinst lör vårt land att förvärfva; men deremot afhölles redbarheten och rikedomen genom dylika föreskrifter.
För att kunna utbyta eget land mot ett främmande, fordrades alt man egde tillfälle att erfara om man Exp e dillons- Uls ko lids Förslog till underd.
Skrifvelse N:o -Z7 9.
169 man trifdes der och hade framgång, åtnjöte frihet och skydd af goda lagar o. s. v. En undersåte, som, under fria förhållanden på öfvertjgelsens väg vunnes, vore säkerligen en större och ädlare vinst för vårt land, än den, som endast genom skrä- och handelstvång dertill förmåddes.
På dessa med flera skäl och under anförande hurusom
Svensk man i de flesta främmande länder egde drifva hvilken handel och rörelse han behagade, utan att behöfva afsäga sig sin nationalitet, har uti ofvanberörde framställning blifvit föreslaget, att, såsom en öfvergång till en med tidehvarfvets anda och andra nationers åsigter uti ifrågavarande ämne mera förenlig handelslagstiftning, en författning mätte utlärdas, som, med ändring af 2 och 3 §§ i 5 Kap.
Handels-Balken, 1 § i Handels-Ordningen och 3 § i Fabriks- och Handtverks-Ordningen den 22 December 1846, samt med upphäfvande af Kongl. Förordningen den 22 Oktober 1741 äfvensom Kongl. Brefvet den 23 Februari 1838, tilläte utländsk man att här i Rikets stapelstäder bosätta sig och drifva grosshandel samt idka större fabriksrörelse, äfvensom att, med iakttagande af hvad tulUorlättningarne derom stadga, föra sina varor Irån en ort till annan.
Rikets Ständer anse för sin del, i enlighet med det ofvan anförda, det vara nödvändigt att lossa på de band, våra nuvarande författningar i afseende på utländningars rätt att härstädes idka handelsrörelse eller annat näringsfång innehålla, helst de inskränkningar, som i detta hänseende eea rum, sakna likstämmighet med de friare grundsatser, som i sednare tider blifvit följda ej mindre i vår handelslagstiftning i allmänhet, än uti åtskilliga inlernalionela frågor, bland hvilka må erinras om den reciprocitet, som eger rum mellan Sverige och andra nationer beträffande skeppsfarten.
Men härvid har hos Rikets Ständer i betraktande kommit, huruledes åstadkommandet af den ifrågasatta förändringen är beledsagad af åtskilliga svårigheter, härledande sig från nödvändigheten ali härvid hafva hänsyn lill vissa med- vårt samfundsväsende förknippade omständigheter, de der icke kunna alldeles förbises med mindre infödde medborgare skulle tillskyndas ett obilligt intrång eller erhålla sämre vilkor än utländningar.
Såsom exempel härpå fä Rikets Ständer endast i underdånighet påminna om vära antagna lagar rörande burskap, vilkoren för dess erhållande och de förbindelser detsamma medförer, ibland hvilka ingå ej allenast sådana, som skulle kunna till sitt värde i penningar uppskattas och dermed inlösas, utan ock personela skyldigheter, hvilka icke skulle kunna af en utländning fullgöras, om de ens borde honom uppdragas.
Dessa lagar med de flera, som beröra ulländningars handelsfriheter, och som utgöras af äfven andra, än de ofvan uppräknade, böra otvifvelaktig! i sammanhang med den föreslagna reformen öfverses och bringas till öfverensstämmelse med den nya lag, som kan ifrågakomma att stiftas.
Af sådan anledning och för att åt det ifrågavarande ämnet bereda den sorgfälliga granskning, dess vigt påkallar, hafva Rikets Ständer funnit sig böra hos E. K. Maj:l i underdånighet anhålla, att E. K.
Majit täcktes tdlse, i hvad mån utvidgade rättigheter för utländningar att härstädes idka handel och annan näring må kunna genom en förändrad lagstiftning beredas, samt derom till nästkommande Ständer aflåta nådig Proposition.
Prot. i859 $• '1860. fO Sami. 1 Afd. 2 Band. 22 170 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 180.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den so Okt. isen.
Presle-Ståndel den so — — Borgare-Ståndet den SS — — Bonde-Ståndet den SS — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga om förtydligande af deras beslut angående tull å ättika.
(Bevilln.-Utskoltets Mera. N:o 40.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer, på sätt deras vid innevarande Riksdag beslutade samt med underdånig
Skrifvelse den 1 sistlidne September till E. K. Maj:t öfverlemnade tulltaxa visar, bestämt införselstullen för 1 skålpund ättika till 6 öre och tillika uti taxan intagit ett så ledande stadgande:
''Ättika, blandad med så mycket bränvin, alt den icke är tyngre än vatten, skall förlullas så, som holle den halfva sin vigt alkokol”, så har Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit fästad derpå, att af ordalydelsen i detta stadgande, icke är tydligt, huruvida den der förutsatta blandning skall beläggas med en tull af 225 öre per skålpund eller om äfven tull skall beräknas särskildt för ättikan deri samt blandningen alltså förlullas efter 255 öre pr skålpund, hvarjemte det, enligt samma stadgande vidare skulle blifva tillåtet alt, emot en tullafgift af endast 6 öre pr skålpund, införa blandningar af ättika och alkohol, som äro tyngre än vatten, samt, emot en tull af högst 255 öre pr skålpund, alla sådana blandningar af förenämnde vätskor, hvilka antingen äro lika tunga med eller lättare än vatten, så att i följd häraf sprit skulle i vissa blandningar med ättika kunna införas emot en vida lägre tull, än för sprit eljest är fastställd.
Då emellertid meningen med det beslutade tillägget i tulltaxan endast varit alt förebygga oloflig införsel af bränvin och icke alt i något läll för en vara, innehållande blandning af ättika och bränvin, föranleda en lägre tullbestämmelse, än som, tillägget Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 181. 171 förutan, skulle egt rum, så hafva Rikets Ständer ansett sig böra härigenom underdånigst anmäla, att detta tillägg blott afsett en föreskrift derom, att inkommande ättika, blandad med så mycket bränvin, att den icke är tyngre än vatten, skall förlullas med tillämpning af hvad tulltaxan i afseende på artikeln bränvin stadgar, under iakttagande af taxans dervid förekommande anmärkning, alt, när bränvinet finnes försatt med annat främmande ämne, hvarigenom alkoholhalten angilves oriktigt å profvaren, tullen erlägges som för likör.
Stockholm den 22 Oktober 1860. ]tT:o 181.
Upplåst och godkfindl bos Ridd. och Adeln den to Okl. 1060.
Preste-Ståndet den 10 — — Borgare-Ståndet den 11 — — Bonde-Ståndet den 11 — — Bikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående indragning af Konvoy-kommissariatet samt öfver flyttande till Stat s-kontoret af de Kommissariatet hittills åliggande göromål.
Besvärs- och Ekon.-Ulskottets Betänkande N:o 184.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit anfördt, att bland de föremål, som alltmera tilldroge sig Rikets Ständers uppmärksamhet och påkallade deras åtgärder, vore den vigtiga frågan om en förenklad förvaltning af Statsverkets medel.
För att vinna detta syftemål vöre det af högsta vigt att tillse att alla sådana medel, som voro ställda under E. K.
Maj:ts disposition, för all till anvisade behof användas, och hvilka i allmänhet inllöto till Stals-kontorel och der omhänderhades, icke klefve onödigtvis förvaltade 172 Expedilions-Utskottels Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 181. pä olika ställen af särskilda Styrelser.
Derigenom ådrogos Statsverket fortfarande en större kostnad än behöflig! vore, och man förlorade mycket i den enkelhet samt den reda och ordning, som vore ett af penningeförvaltningens första och nödvändigaste vilkor.
1 dessa hänseenden borde ulan tvifvel förvaltningen af Handels- och Sjöfartsfonden, anförtrodd åt en Styrelse, benämnd Konvoy-kommissariatet, tilldraga sig Rikets Sländers uppmärksamhet, enär, till följd af tid efter annan förändrade förhållanden, denna Styrelse syntes kunna såsom särskildt Embetsverk upphöra och derigenom flera icke obetydliga fördelar erhållas.
Handels- och Sjöfartsfonden tillkom under namn af Konvoy-kassan år 1723, då på alla i Svenska hamnar inkommande eller derifrån utgående varor lades en viss afgift eller extra licent, som skulle tillfalla Konvoy-kassan till utrustande af Konvoyer och vidtagande af andra åtgärder till Svenska handelsfartygs skyddande emot de barbareske kaparne i Medelhafvet.
Under kortare tider åtnjöt Konvoj-kassan äfven direkta bidrag af Tull- och Riksgälds-kontorets medel, äfvensom en särskild så kallad lästafgift med visst belopp efter lästetalet för fartyg, som genomgingo Öresund, ulan att vara bestämda till Medelhafvet.
Extra licenten, hvilken intill sednaste tiden qvarstått, erlades såsom en alldeles egen afgift med en ofta skiftande, ibland särdeles hög procentberäkning å varornas värden, eller ock med bestämdt belopp i förhållande till varornas qvautiteter.
Den Franska ockupationen af Algeriet befriade Svenska Konvoj-kommissariet från många bestyr, såsom uppköp af presenter m. m. hvarigenom tillfälle äfven bereddes att nedsätta afgifterna till Konvoy-kassan.
Lästafgiften afskaffades och för utgående varor äfven konvoj-afgiflen, hvilken sednare för inkommande varor icke längre skulle utgå efter särskilda taxor, utan med tio procent af tullen, samt kallades afgift till Handels- och Sjöfartsfonden.
Denna fond erhöll derjemte en annan bestämmelse genom förklarandet att dess öfverskott skulle användas i allmänhet till handelns och sjöfartens utvidgande och befrämjande.
Det Svenska fredsslutet med Marocko den 6
April 1845 borttog slutligen sista återstoden af hvad ursprungligen utgjort föremål för Konvoj-kommissariatets verksamhet och tillät att dess medel odelade kunde på annat säll främja handelns och sjöfartens gagn, samt befordra deras utveckling.
Endast ett fattades ännu för att i möjligaste män förenkla uppbörden af den inkomst, som tillföll ifrågavarande fond, och derom förfogades genom Rikets Ständers beslut vid sistlidne riksdag, samt det derpå grundade Kongl. Brefvet den 18
December 1857, hvarigenom blifvit förordnadt, att, i stället för afgiften till Handels- och Sjöfartsfonden, ett bestämdt anslag af tullmedlen skulle med 750,000 R:dr årligen utgilvas.
Ett hinder för Konvoj-kommissariatets indragning hade funnits i den omständighet att efter föreningen med Norrige en Norrsk tjensteman, enligt Kongl. Brefvet den 13 December 1814, anställdes såsom ledamot i Kommissariatet, hvilket derefter skulle ombesörja de båda Rikenas utgifter lill konsuler och kunde betraktas såsom ett för Sverige och Norrige gemensamt förvaltningsverk.
Äfven delta förhållande hade numera upphört, sedan, till följd af Kongl. Brefven den 20 April och 8 Juni 1858, Konsuls-utgifternas verkställande öfvertagits af Utrikes-departementet, dit Noriges andel omedelbart öfverlemnades, samt den Norske ledamoten i Konvoj-kommissariatet följaktligen upphört att der tjenstgöra.
Allt detta visade uppenbarligen att särskild Styrelse för Handels- och Sjöfartsfonden icke vidare erfordrades och en granskning af de nuvarande föremålen för dess verksamhet skulle ådagalägga att dess förvaltning borde åt Stats kontoret anförtros. Expeditions-Utskottets Förslog till underd.
Skrifvelse N:o 181. 173 Fondens årliga inkomster bestodo endast af anslaget utaf tullmedlen 750,000 R:dr samt inflytande räntemedel.