Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdag hade fråga blifvit väckt om grunderna för pensionering af Stats-Råds-ledamöter, hvilka först vid en mera framskriden ålder vinna inträde i Stats-Rådet; och enär den omständighet, att sådane personer möjligen efter en kort tids embetsutöfning finge, med bibehållande af lönen såsom pension, å Allmänna Indragnings-Staten uppföras, skulle kunna för Statsverket medföra högst betydliga utgifter, yttrade Riksens Ständer, i skrifvelse (N:o i3a) den ii November 1840, sig hafva funnit, att för ledamöter af Konungens Stats-Råd borde, utom hvad Författningarne stadga angående civile embets- och tjenstemäns rätt till pension, jemväl meddelas föreskrift, det de icke egde att Stats-Råds-lön såsom pension bibehålla, förr än de samma embete under minst fem års tid förvaltat.
Då nu likväl af Statens räkenskaper och andra tillgängliga handlingar befunnits, att Stats-Rådet och Chefen för Landtförsvars-departementet, Herr Grefve A. O. Mörner, utnämnd den 7 December 1840, blifvit, uppå derom gjord ansökning, genom Nådigt Bref den 14 Januari nästlidne år från Stats-Råds-embetet afskedad, samt dervid förklarats berättigad att å Allmänna Indragnings-Staten uppföras till åtnjutande för återstående lifstid såsom pension af ett mot den innehafda Stats-Råds-lönen svarande belopp, 4,5oo R:dr B:ko, och Herr Grefve Mörner således, ehuru han endast under en tid af något öfver 2 år förvaltat Stats-Råds-embete, fått, ”emot Riksens Ständers ofvanberörde föreskrift”, full Stats-Råds-lön i pension vid afskedstagandet sig tillagd, har Riksens Ständers Siats-Utskott den 20 nästlidne September, under åberopande af 3o §. 2 mom.
Riksdags-Ordningen, funnit sig böra, jemte anmärkning emot föredragande Stats-Rådet och Chefen för Civil-departementet, som konlrasignerat Kongl. Brefvet af den 14 16 Konstitotions-Utskottets Memorial, N\o 15.
Januari iS43, öfverlemna denna fråga till Konstitutions-Utskottet, för den åtgärd, hvartill omständigheterna kunna föranleda; i hvilket hänseende samtlige Riks-Stånden jemväl genom Protokolls-utdrag af den 2 och 5 nästlidne Oktober till Konstitutions-Utskottet remitterat Stats-Utskottets härom enligt Riksdags-Ordningen, hos Riksens Ständer gjorda anmälan.
Konstitutions-Utskottet får, i anledning häraf, vördsamt tillkännagifva, att, enligt hvad Protokollet öfver Finance-ärenden af den 3o Juni 1841 utvisar, Kongl. Maj:t vägrat nådigt bifall till Riksens Ständers i deras ofvan åberopade underdåniga skrifvelse gjorda framställning, enär det föreslagna pensionsvilkoret icke borde serskildt stadgas för ledamöterne af Konungens Stats-Råd, utan att äfven sträcka sig till Statens alla öinge löntagare, hvilket icke blifvit af Riksens Ständer ifrågasatt.
Vid Herr SiatsRådet Grefve Mörners afskedstagande de 14 Januari iS43, borde således de om civile embetsmäns pensionsrätt i allmänhet gällande författningar desto heldre lända till efterrättelse, som Herr Grefven i Stats-Råds-embetet inträdt, innan Kongl. Maj:t öfver Riksens Ständers omförmälde framställning fattade
Sitt nådiga beslut; och emedan herr Grefve Marner vid sin afgång från nämnde embete uppnått en ålder af 68 i år, deraf han 55 år varit i Statens tjenst, samt vid afskedsansökningen företett läkare-betyg om försvagad helsa och aftagande krafter, anser Konstitutions-Utskottet den emot rådgifvare-åtgärden i detta hänseende gjorda anmärkning böra förfalla.
Stockholm den 8 November 1844* N:o 15.
Ank. till Exp.-Utsk. d. \i Nov. kl. i e. nr.
Memorial lill Riksens Ständer, angående af Riksdagsfullmägtigen M.
Peli rsson yttrad anmärkningsanledning, i anseende till med O gifvandet för Finska och Åländska fartyg att ytterligare i 3 år användas till inrikes transport af trävaror och tjära fran de Norrländska länen.
Medelst Protokolls-utdrag af den 14 sistlidne Augusti, har Heder v,. Bonde-Ståndet till Konstitutions-Utskottet öfverleranat ett af Riksdagsfull mäk - Konstilutions-Utskottets Memorial, N -o iS. 17 mägtigen från Stockholms Län Matts Pehrsson, under yttrande af anledning till anmärkning emot Stats-Rådet, ingifvet convolut, hvilket, i Utskottet öppnadt, befunnits innefatta erinringar emot en Kongl. Skrifvelse till Kommerse-Kollegium af den 14 Maj 1842, hvarigenom, uppå derom gjorda underdåniga framställningar, medgifvits, att Finska och Åländska fartyg linge fortfarande under Irenne års tid, eller till innevarande års slut, användas för transport af trädvaror och tjära från Westernorrlands, Westerbottens oell Norrbottens
Län till andra Svenska orter, — ett medgifvande, som, enligt motionärens förmenande, utvisade, ”huru föga rådgifvande betänkt landels egen fördel och inhemska kustfararnes billiga rätt”, enär ”kustallmogen och mindre skeppsredare” under sednare år gjort betydliga ”ansträngningar, för att kunna uppfylla fraklhandelsbehofvet” i berörde hänseende; hvadan, under upprepande, bland annat, att ”en sådan behandling af talrika och idoga klasser inom samhället icke vore förenlig med rikets sannskyldiga nytta”, — att ”vid målets handläggning oväld icke syntes hafva varit rådande”, —- och att detta förbiseende af den inländska kustfartens vigt hvarken visade nit för fosterlandets bästa eller någon drift i bevakandet af folkets intressen, men deremot, såsom gynnande Ryska underså ter på egne medborgares bekostnad, ådagalade ”föga politiskt och hnancielt begrepp om rikets sanna väl”, — motionären anhållit, att Konstitutions-Utskottet måtte vid granskningen af Stats-Råds-protokollen taga rådgifvare-åtgärden vid det omhandlade beslutet i betraktande, och befordra densamma ”till den behandling, som med grundlagens anda och stadganden är förenlig.”
Af det öfver Finance-ärenden inför Kongl. Majrt i Stats-Rådet den Maj 1842 hållna protokoll har Konstitutions-Utskottet inhemtat: att, sedan Kongl. Majrts
Län, till fullgörande af Kongl. Majrts uti nådigt bref den r?4 April i83y meddelade befallning att, efter vederbörande Magistrats och Skeppsredares samt Sågverksegares och allmoges hörande, inom 1841 åi'S slut afgifva underdånigt utlåtande, huruvida den till samma tid i nåder medgifna tillåtelsen till begagnande af Finska och Åländska fartyg för transport af trädvaror och tjära från Norrbottens, Westerbottens och Westernorrlands
Län till andra inrikes orter, kunde, hvad Westerbottens
Län anginge, anses än vidare vara af behofvet påkallad, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmält, att Magistraten i Umeå samt Burträsks och Umeå socknemän ansett Finska och Åländska fartygs användande i berörde ändamål onödigt, hvilket deremot öfrige i Bill. tilt R, St, Prot, 3 Sami, S Haft, 3 18 Konstitutions-Utsfiottets Memorial, N\o i5. ämnet hörde vederbörande förment vara af bebofvet påkalladt för möjligheten att afyttra ortens produkter, hvadan ock Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande, enär de inhemske fartygen för närvarande måste antagas vara otillräcklige till ändamålet, för sin del i underdånighet tillstyrkte nådigt bifall för Finska och Åländska fartygs fortsatta begagnande, intilldess förändrade omständigheter kunde göra det öfverflödigt, —- hade, uppå erhållen nådig remiss, Kongl. Maj:ts och Rikets Kommerse-Kollegium infordrat deputerades för Grosshandeis-Societeten och Skeppsrederien i Stockholm samt
Öfverståthåliare-embetets underdåniga yttranden i ämnet, och äfven anmodat Kongl.
Majrts Befallningshafvande i Stockholms
Län att upplysa, huvuvida de i nämnde Län landtman tillhörige fartyg och båtar under sednast förflutne 3 år kunnat påräkna jemn fraktförtjenst, samt i hvad mon densamma varit lönande, äfvensom huruvida tillgång på tjenliga farkoster för berörde transporter kunde inom Stockholms Län påräknas, utan oskälig stegring i fraktprisen; hvarjemte Kongl. Kollegium förskaffat sig del af de utaf Kongl. General-Tullstyrelsen, enligt Kongl. Maj:ts nådiga bref af den 24 April 1839, till Kongl. Maj:t insände sammandrag af de från vederbörande Tullkamrar inkomne uppgifter å dels Svenska, dels Finska och Åländska fartyg, som under åren 183^—-1840 begagnats ej mindre för transport af trädvaror och tjära från förenämnde 3:ne
Län till inrikes orter, än vid export af nämnde artiklar direkte till utrikes ort.
Deputerade för Grosshandeis-Societeten och Skeppsrederien bade, med anledning häraf, instämt uti Kongl. Majrts Befaliningshafvandes i Westerbottens
Län tillstyrkande, att Finska och Åländska fartyg måtte få tills vidare fortfarande begagnas för berörde varutransporter; och Öfverståthållare-embetet yttrade jemväl den åsigt, att, då de inhemska fartygen ännu voro otillräcklige för dessa transporter, och upphörandet af Finska och Åländska fartygs begagnande dertill kunde, serdeles i början, försvåra afsättningen af varorna och sänka prisen derå i tillverkningsorterna, syntes varutillverkarnes fördel fordra, att Finska och Åländska fartyg ytterligare någon tid för om förmälde ändamål finge begagnas.
Kongl- Maj:ts Befallningshafvande i Stockholms Län åter, anförande, hurusom antalet och lästetalet af de större fartyg, hvarmed sjöfart å Norrland idkats, under sednast förflutne 3:ne år så aftagit, att inom Bio och Wätö samt Wäddö och Häfverö skeppslager antalet minskats med 10 och diägtigheten med 63(1 läster, yttrade: att någon annan orsak härtill icke kunde angifvas, än det af de sjöfart/idkande öfverklagade intrånget i deras rörelse genom Finnar och Åländningar, i synnerhet soni skickligheten och hågen för sjömans - Konstitulions-Utskottets Memorial, N‘.o 15 19 yrket och konstfärdigheten i skeppsbyggeriet under tiden icke varit i aftagande; — att, ehuru sjöfarten obestridligen varit lönande för dess idkare, frakttillgången således i sednare tider likväl blifvit förminskad; - att det, i saknad af kännedom om de varuqvantiteter, som årligen fraktades från norra länen, icke vore för Kongl. Maj:ts Befallningshafvande möjligt att bedöma, till huru stor del denna varutransport kunde fullgöras af de för närvarande allmogen i Stockholms Län tillhöriga, dertill användbara, fartyg, 57 till antalet; •—- men att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande vore fullt öfvertygad, att, om den Finnar och Åländningar medgifna fraktfart å Svenska kusten upphörde, inom ganska kort tid en sådan mängd fartyg skulle af allmogen inom Stockholms skärgård byggas och utrustas, att transporten af träd varor och tjära från de norra provinserne dermed kunde bestridas, utan oskälig stegring i fraktprisen.
Och då upphörandet af Finska och Åländska allmogens ifrågavarande seglationsrätt, oberäknadt den serskilda förmon, som deraf skulle uppkomma för en del af kustallmogen inom Stockholms Län, derjemte blefve af stor nytta för landet, enär den fraktförtjenst, som nu utginge till Finnar och Åländningar, komrne att stanna iom riket, och genom den utvidgade sjöfarten ett större antal duglige sjömän utbildades med noggrann kännedom af farvattnen utmed kusterna, ansåge Kongl. Maj:ts Befallningshafvande sig böra fästa uppmärksamhet å fördelarne af meranämnde seglationsrätts upphörande, hvarvid likväl den försigtighet syntes böra iagttagas, att beslutet derom så tidigt kungjordes, att skärgårdsallmogen kunde derefter blifva i tillfälle att, innan detsamma trädde i verkställighet, bygga och utrusta de för fraktfartens bestridande erforderliga fartyg.
Serskilt hade imedlertid flere af Stockholms betydligare handelshus och åtskillige Sågverksegare i norra delen af riket till Kongl. Maj.t ingifvit en underdånig ansökning, deruti de, jemte underdånig framställning af det menliga inflytande å hufvudstadens handel med skogs-prod rikter och jern, som vore att befara, i händelse rättighet att befrakta Finska och Åländska fartyg för transport af trädvaror och tjära från de norra länen icke vidare finge ega rum, till bestyrkande deraf bland annat anfört, att år 1841 endast för Stockholm blifvit vid inrikes varutransporter begagnade Finska och Åländska fartyg af sammanräknade 3,120 läster och Svenska af 5,543 läster; —• att oaktadt träd varuhandeln på Stockholm i sednare åren varit snarare minskad än ökad, förlägenhet och stagnation i denna rörelse ofta yppats i följd af brist på erforderliga fartyg; —- och att denna förlägenhet skulle i ännu högre grad inträda, om, innan de af Kongl. Maj:t i nåder åsyllade 20 KonstiLulions-Utskottets Memorial, N:o i5. verkningar af i83g års Kungörelse hunnit behörigen utveckla sig, hela triidvaru- och Ijårhandeln Irån rikets norra orter gjordes beroende af ett slags monopolium för Roslagsfartygen, som, högst otillräckliga förut, skulle ännu mera blifva det genom uteslutande af de fartyg från Finland och Åland, som visat sig så väl behöfliga; anhållande således sökanderne i underdånighet, att den till sin syftning välgörande, ehuru i följd af omständigheternas tvång ännu icke mogna, förändringen mätte i nåder inställas, till dess Kongl. Majit behagade annorlunda förordna.
Uti häröfver, efter nådig remiss, afgifvet utlåtande hade Kongl. General- Tullstyrelsen, bland annat, i underdånighet anfört: att vid bestämmande al en kortare lid, hvarefter tillåtelsen för Finska och Åländska fartyg att deltaga i fraktfarten Svenska hamnar emellan borde upphöra, en uppmuntran till befrämjande af vårt eget lands skeppsbyggeri- och sjöfartsindustri uppenbarligen varit afsedd; men då någon verkan af det nådiga stadgandet i sådan syftning dock ännu icke hunnit utveckla sig, hvilket jemväl bestyrktes af en efter Tulljournalerna författad uppgift å från Norrland med trädvaror till Stockholm ankomna Finska fartyg unden åren 1837—1841, sorn icke visade något märkligt aftagande af behofvet att för sådan fart anlita Finska fartyg, ansåge Styrelsen, vid sådant förhållande och på de flera vigtiga skäl, som den underdåniga ansökningen upptoge, sig böra underdånigst hemställa, om icke den till 1841 års slut medgifna tillåtelsen att för transport af trädvaror och tjära från Norrbottens, Westerbottens och Westernorrlands
Län till andra inrikes orter begagna Finska och Åländska fartyg, måtte, under dervid föreskrifna vilkor, än vidare få 1 3:ne år fortfara.
Genom det utlåtande, Kongl. Kommerce-Kollegium för dess del i underdånighet afgaf, upplystes: att medelst Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den 2 September 1818, uppå Bruks- och Sågverksegares i norra länen gjorda underdåniga ansökning, medgifvits, alt, till samma års slut, Finska och Åländska skutor finge, med samma friheter, som förut egt rum, begagnas till varors transporterande inrikes orter emellan, men deremot all inrikes fraktfart med Finska och Åländska fartyg från och med år 18ig förbjudits , ”vid påföljd, att alla de Svenska varor, som på Finska och Åländska fartyg transporterades, borde såsom Finska anses och förtullas”; — att, då sedermera, med anledning af en utaf båtegare i Wätö socken gjord underdånig ansökning om förbud för Finnar och Åländningar att med sina fartyg gå för frakt emellan Svenska hamnar, en undersökning blifvit verkställd, Konstitutions-Utshottets Memorialj IV:o iS. 21 hvarigenom utreddes, att de, inrikes orter emellan, erforderliga befraklningar ej allestädes kunde med egna fartyg besörjas, Kongl. Maj:t under den 24 November 1820 i nåder förklarat, att de föreskrifter, som genom Kongl. Brefvet den 2 September 1818 blifvit i detta afseende gifne, skulle, intilldess annorlunda förordnades, tjena till efterrättelse; — att, sedan år 1828 en ny handelstraktat med Ryssland blifvit afslutad, hvarigenom införselstullen å Finska träd varor ansenligen förhöjdes, och, i anledning deraf, åtskillige handlande i Stockholm lill Kongl. Majit inkommit med underdånig ansökning, att, till lättnad i Svenska trähandeln, Finska och Åländska skutor, som dertill begagnades, måtte få utöfva en sådan fraktfart, med befrielse från den stadgade Finska tullen, Kongl. Majit under den 20 Augusti 1828 i nåder medgifvit, att, lills vidare och så länge erforderligt antal
Svenska fartyg för transport af trädvaror emellan Svenska orter ej funnos att tillgå, Finska och Åländska fartyg finge till denna segelfart fortfarande begagnas, — hvarvid de i sådana farkoster mellan Svenska orter transporterade träd varor befriades från den i 1820 års Kongl.
Bref påbjudna förtullning, emot det att farkosterne i stället i den Svenska hamn, der laddningarne lossades, skulle underkastas lastpenningar samt
Fyr- och båkafgift både vid inkommandet och utgåendet till lika belopp, som för direkt sjöfartskommunikation med utrikes ort; •— och att, efter afslutandet af i838 års handelstraktat med Ryssland, Kongl. Maj:t, sedan vederbörande blifvit i ämnet hörde, behagat genom Nådigt Bref af den 24 April i83q förordna: 1:0 att rättighet till begagnande af Finska och Åländska fartyg för transport af träd varor och tjära från Westernorrlands, Westerbottens och Norrbottens
Län till andra inrikes orter än vidare medgåfves lill 1841 års slut, — hvaremot rättigheten att derjemte föra andra varor skulle från och med Juli månad 183g upphöra; — och 2:0 att vid sålunda medgifven införsel i Svensk hamn från Rikets norra län af trädvaror och tjära uti Finska och Åländska farkoster, då laddningens
Svenska ursprung vore genom vederbörlig förpassning styrkt, icke någon tulls erläggande komme i fråga, men att deremot fartygen, vid så vid inkommandet som utgåendet, borde erlägga lastpenningar samt båk- och lots-afgifter, såsom vid omedelbar förbindelse med utrikes ort; hvarförutan Kongl. Maj:t anbefallde dels Dess Befallningshafvande i nämnde län att inom 1841 års slut, efter att deröfver hafva hört vederbörande Magistrater, Skeppsrederier, Sågverksegare och allmoge, till Kongl. Maj:t inkomma med underdånigt utlåtande, huruvida ett fortfarande af omförmälde rättighet kunde anses vidare vara af behofvet påkalladt, dels ock General-Tullstyrelsen alt inom samma tid till 22 Konstitutions-Utskottets Memorial, N\o iS.
Maj:( aflemna, serskilt för hvarje af ifrågavarande 3:ne
Län, summariska uppgifter öfver antal och lästetal af såväl Svenska, som Finska fartyg, hvilka under förutgående 4 &r varit begagnade till ifrågavarande frakthandel, äfvensom öfver Svenska och utländska fartyg, hvilka med hufvudsaklig last af trädvaror och tjära omedelbart till utrikes ort afgått.— Vidare utlät sig Kommerse-Kollegium i underdånighet, ali, då beviljandet af den serskilta seglationsfriheten sålunda varit påkalladt af vården om en af Sveriges vigtigaste näringar, trädvaru- och tjärhandeln, på hvilka produkters lifliga afsättning flere andra inhemska närings-interessen berodde, hade likväl å andra sidan icke undfallit Kongl. Maj:ts
Nådiga uppmärksamhet det mindre fördelaktiga inflytande, främmande fartygs rättighet till fraktfart Svenska orter emellan ulöfvade å en annan för Sverige naturlig näring, Skeppsbyggeriet, och när Kongl. Maj:t, med afseende härå, den a4 April 1889 fann godt fastställa en viss tid, eller till 1841 åts slut, för Finska och Åländska fartygs rättighet att deltaga i ofvannämnde varutransporter, hade all anledning varit till den förhoppning, att Sveriges skeppsredare och sjöfartidkande kustboer i Rikets nordligare delar skulle, inseende fördelen att göra sig oberoende af främmande fartygs biträde vid nämnde fraktfart, begagna den fastställda mellantiden för byggnad och utrustning af fartyg, tjenliga för dessa transporter.
Att detta förhållande likväl ännu icke till önskvärd grad inträffat , ådagalades af den utaf General-Tullstyrelsen meddelade jemförelse-uppgift å Svenska samt Finska och Åländska fartyg, som under åren 1807—1840 begagnats för transport af träd varor och tjära från förenämnde 3:ne
Län till andra inrikes orter, hvilken uppgift visade det resultat, att Finska och Åländska fartygs andel i omförmälde varutransport, per medium för ifrågavarande 4 år, utgjort i lästetal från Norrbottens
Län omkring 5o procent, lVesterbottens
Län omkring 62 proeent och Westernorrlands
Län omkring 7 procent; samt att, vid jemförelse mellan det första och det sista af de 4 åren, berörde främmande fartygs deltagande i samma fraktfart utgjort: för Norrbottens
Län år 1837 55 procent och år 1840 52 procent, for Westerbottens
Län år (837 90 procent och år i84o 36 procent samt för Westernorrlands
Län år 1837 1 procent och 1840 9 procent, efter lästetal räknadt.
Af de uppgifter, Kongl. Kommerse-Kollegium i dess år 1841 afgifna underdåniga berättelse om Sveriges inrikes handel och sjöfart meddelat, inhemtades i öfrigt, att antalet och lästetalet af de allmogen tillhöriga fartyg under sednast förflutne 10 år i märkbar nion tilltagit, och att förhållandet inom de Irenne nordligaste länen varit följande: i Norrbottens Konstitutions-Utskottets Memorial, N\o 16. 23 Län, år 1831 i3 st. om 616 läster, och 1840 19 st. om 5g4 läster; i Westerbottens
Län år 1831 8 st. om 3g8 läster och 1840 i3 st. om G20 läster; och i Westernorrlands
Län år 1831 17 st. om 553 läster oell 1840 24 st. om 616 läster.
Serdeles inom Stockholms Län, hvarest största mängden af landtman tillhöriga fartyg funnes, och hvars kustallmoge hufvudsakligen deltoge i transporter af trädvaror från de norra Länen till Stockholm och andra inrikes orter, hade antalet och lästetalet af allmogens fartyg under ofvannämnde tidrymd icke obetydligen stigit, nemligen från 241 st. om 54o4 läster till 292 st. am 5964 läster, och tillväxten endast från år 1838 till 1840 utgjort 3y st. om 582 läster.
KommerseKollegium, som af de handelshus härstädes, hvilka idkade den största trädvaru-handeln, förskaffat sig uppgift på de frakter, som betaltes vid hittransport af trädvaror från norra Länen, hade deraf jemväl funnit, att denna fraktfart i allmänhet lemnade god förtjenst för allmogens fartyg, som, i anseende till deras enkla samt mindre dyrbara byggnadssätt och utrustning, icke erfordrade användandet af större kapital, och icke, såsom de Finska och Åländska fartygen, voro onererade af lastpenningar, men deremot åtnjöto betydlig lindring i båk- och lots-afgifler, hvarförutan de framför dessa sistnämnde fartyg äfven hade fördelen att till Norrland kunna fråu annan inrikes ort föra hvilka varor som helst.
Att, detta oaktadt, Svenska fartyg icke i verksammare mon deltagit i transporten af trädvaror och tjära från de norra Länen, och att, på sätt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Stockholms Län uppgifvit, tillgång å större, för denna fraktfart tjenliga, fartyg under sednaste 2.‘ne åren inom berörde län aftagit, syntes till en del kunna tillskrifvas tillfälliga orsaker, som föranledt fördelaktigare sysselsättning i annan frakthandel, och hvaribland såsom en verkande omständighet kunde nämnas den under sednare åren icke obetydligt minskade införseln af ved från Finnland, hvarigenom ett större antal inhemska fartyg varit anlitade för transporten af denna vara från så väl de noria Länen, som Roslagen till Stockholm och andra inrikes orter.
Kollegium ansåge således ofvanuppgifne förhållanden, i afseeade ej mindre å tillväxten af de landtmän i Stockholms och nordligare Länen tillhörige fartyg i allmänhet, än å det redan något minskade behofvet af Finska och Åländska fartyg för transporter af träd varor och tjära från sistnämnde län, lemna anledning till den förmodan att tillgången å Svenska fartyg för bestridande af denna fraktfart skulle efter hand ytterligare tilltaga, hvartill äfven borde bidraga den allmännare kännedom af skeppsbyggerikonsten, som genom inrättandet af ett skeppsbyggeri-institut i nor - 24 Conslitulions-Utskoltels Memorial, N\o 16. ra delen af riket vore att förvänta, och att såmedelst iurikes afsändningen af de norra provinsernas skogsprodukter skulle småningom blifva mindre beroende af främmande fartygs biträde.
Men då, på grund af hvad upplyst blifvit, måste antagas, att för närvarande tillräcklig tillgång på Svenska, för ifrågavarande varuiransporter passande fartyg, saknades, och det följaktligen icke vore förenligt med ett billigt afseende å inhemska trädvaruhandels-interesset, och de dermed sammanhang egande näringars fördel att, under sådana förhållanden, upphäfva den Finska och Åländska fartyg medgifna ifrågavarande seglationsfrihet, helst sådant sannolikt skulle, åtminstone till en början, försvåra afsättningen af berörde produkter och föranleda oskälig stegring i fraktprisen, ansåge sig äfven Kongl.
Kollegium böra i underdånighet hemställa: att rättigheten till begagnande af Finska och Åländska fartyg för transport af trädvaror och tjära från Norrbottens, Westerbottens och Westernorrlands
Län till andra inrikes orter måtte än vidare medgifvas under 3:ne års tid, eller till 1844 ^rs slut, under enahanda vilkor och föreskrifter, som i Kongl. Brefvet d. 24 April 1839 blifvit stadgade, samt att Kongl. Maj:t måtte i Nåder anbefalla, dels Dess Befallningshafvande i berörde 3:ne