Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid Stats- samt Allm. Best:.- och Ekon.-Utsltoltens Utlåtande, N:o 68. 17
Vid föredragning af denna motion har Herr Silfverstolpe> Fredric Ottoj tillstyrkt dess bifallande, serdeles emedan den så kallade IVallin ska skolan och undervisningssältet deri, vore beroende af enskilda personer, samt det vore af mycken vigt, att en Norma 1-skola för fruntimmers-undervisning funnes i hufvudstaden, i hvilken skola lärarinnor kunde bildas och erhålla kännedom om undervisnings-methoderne i de ämnen, som tillhora en grundlig uppfostran.
Utskotten hafva tagit Herr Lagergrens ifrågavarande motion i öfvervägande och åt pröfningen deraf egnat all den uppmärksamhet, sorn ämnets vigt, äfven å Statens sida, synes hafva rätt att fordra.
Då det nemligen är oförnekligt, alt statens religiösa och moraliska lifsyttringar gömma sina kraftigaste och mest näringsbringande rötter djupt i familjens sköte, och qvinnan, genom sin ställning, såsom maka, moder och husmoder har det största inflytande på religiositetens och sedlighetens lifvande oell utveckling inom dessa första samhällsbildningar, synes deraf lätt, att hennes egen bildning och uppfostran ej kan för staten vara likgiltig.
Likväl har, såsom motionären anmärkt, staten hitlills i det längsta undandragit den sin uppmärksamhet oell vård, och den qvinliga uppfostran har således fått utbilda sig sjelf, dels inom familjerne, dels inom enskildla flickskolor, eller de så kallade pensionerne, så godt den kunnat, ofta med stor ytlighet och gifven benägenhet alt utveckla yttre färdigheter, snarare än egenskaper och kunskaper, utan att staten, om denna missrigtning det ringaste bekymrat sig.
Men man kan gerna medgifva riktigheten af allt detta, utan att ändå anse öfvervägande skäl vara för hand för nödvändigheten och behörigheten af statens directa deltagande i qvinno-uppfoslran.
Redan del uråldriga förhållande, att qvinnans uppfostran ansetts endast såsom en enskild familje-angelägenhet, utan att staten haft rätt att deri inblanda sig, synes tala emot en sådan inblandning.
Men då detta möjligen skulle kunna bero på ett af lång vana sanctioneradl misstag, får man derpå ej lägga allt för stor vigt.
Likväl röjer en blick på qvinnans ställning i samhället tydligt nog, att detta förhållande har sin goda grund.
Den åt qvinnan af naturen anvisade verksamhets-spher är en helt annan än mannens offentliga, obegränsade.
Den är tvertom en afskiljd, obemärkt, inskränkt inom det husliga lifvets trånga gränsor.
Inom huslighetens krets är qvinnans lif Uih. till R.
Prot. 1845. 4 Sami. 2 Afd. 16 Haft. 3 18 Stak- samt Allm.
Besv. o. Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o §8. bestämdt att, under stilla, men ädel och nyttig verksamhet, förflyta.
Träder hon derutom, sker det oftast med någon uppoffring af den rena [qvinligheten.
För det husliga lifvets ordentlighet, trefnad oell renhet, bör hon egentligast bildas, och inom familjen synes också denna bildning lättast och säkrast kunna åstadkommas.
En mors undervisning, icke endast på skolans utstakade timmar, utan under en ständigt vakande öm vård och ledning genomtränger bos dottren innerligast både förstånd och bjerta och bildar säkrast caracteren, I brist derpå måste annan qvinlig undervisning i stället inträda, men alltid med förutsättning af en vård, liknande och ersättande den moderliga, och af ett slutet familjelif.
Formen för statens lemnade undervisning och uppfostran är deremot skolan, alltid i förening med en viss grad af offentlighet och således i någon nion stridande just mot den caracter, som egentligen tillhör och utmärker qvinnans uppfostran.
Om man än kan hoppas, att denna motsägelse bör kunna till någon del bäfvas, så är likväl sättet, på hvilket detta skulle åstadkommas, ännu icke funnet.
Tvertom, detta är just sjelfva problemet, som skulle lösas.
Den berömda enskilda stiftelse, som motionären åberopat, den så kallade Wallin ska flickskolan, är endast ett försök i denna rigtning.
Antingen man afser den tanke, som derför ligger lill grund, eller sältet för dess utförande, erkännes detta försök gerna såsom lofvärdt och i viss grad lyekadt; men motionären sjelf bar ej påstått, att det är fulländadt.
Med den större rörlighet, sorn alltid tillhör en enskild stiftelse, har den under vaksam vård och uppsigt småningom kunnat bota hvarje upptäckt brist och aflägsna hvarje fel, som legat i inrättningen.
Men endast såsom ofulländadt försök fortfar den dock ännu och skall, såsom man bör hoppas, fortfara, tills den fullkomligt hunnit utveckla sig, blifvit säker på sina grunder och fullständig i sin form samt hunnit lemna sådane resultat, hvilka blifvit allmänt erkände, såsom fullt tillfredsställande.
Då måste andra enskilda inrättningar af dylik art böja sig derefter och tillegna sig det fullkomliga undervisningssättet, så vida de vilja erhålla och behålla förtroende; och derigenom uppnås småningom, men säkert, det mål, som motionären på annan väg velat hinna.
Skulle deremot staten gifva sig ut att experimentera i denna ömtåliga och granlaga sak, med en egen skola, från hvilken en större offentlighet ej kan aldeles afskiljas och med den bestämda form och fasthet, livil - Stats- samt Allm. Best.- och Ekon.-UtslcotUns Utlåtande, N:o 68.
19 ka i en offentlig inrättning ej få saknas, lärer väl en viss oböjlighet ej kunna undvikas, hvilken illa skulle motsvara den mjukhet, som flickans behandling fordrar, och den orna vård, som skulle ersätta en god huslig uppfostran.
Experimentet komme möjligtvis att slå illa ut och skulle således aflägsna, i stället för alt närma det mål, man ville uppnå.
Men det är ej endast en sådan skolas rätta form, hvarom man ännu sväfvar i ovisshet.
Man är cj heller mera ense om rätta svaret på de vigtiga frågorna: hvad, huru mycket och huru bör flickan lära?
Om man också numera temligen allmänt inser bristerne i de vanliga pensionerne; om man än ogillar deras benägenhet för det blott ytliga och lysande, deras ofta öfvervägande syftning alt bibringa färdigheter och talanger; så är dermed icke afgjordt, huru en grundligare och mera allmänlig bildning skall i stället beredas.
Skolan har deremot alltid en viss benägenhet att hålla för mycket på bok-kunskapen, då den sträfvar att utveckla en högre intellectuel odling.
Detta kan lätteligen å en annan sida föranleda en öfverdrift, som verkar menligt, ja äfven en annan slags ytlighet, som ej är bättre, för det att den omgifver sig med ett visst sken af lärdom.
Huru kunskaper och färdigheter, talanger och inre själsodling, behag och duglighet, i jemt mått genom undervisningen skola förenas, så att en harmonisk utbildning af qvinnans anlag åstadkommes, och hon kan fylla sin plats ej blott i sällskapslifvet, utan ock i familjen, såsom moder och husmoder, derom är man på långt när ännu ej ense, och svårare blir uppnåendet af detta syftemål, om det skall försökas i en af staten inrättad skola, än i familjen eller enskildta uppfostrings-anslalter.
Misstagen ligga i den förra så nära, äro der svårare att bota, och göra allmännare skada.
Vöre man än fullkomligen ense derom, att det är statens både pligt och rättighet att ingripa uti och ordna qvinnans uppfostran, hvilket tills vidare må lemnäs derhän, så är likväl sättet för detta ingripande, om det skall hafva önskad framgång, ännu ganska ovisst, både med afseende å skol-undervisningens form och innehåll.
Att staten skulle begynna med försök, för att småningom utröna det rälta, och såmedelst efter hand grundlägga en normalskola för qvinnobildningen, vore ett ganska vådligt åtagande.
Något annat kan likväl icke för närvarande åstadkommas genom antagande af motionärens förslag, då det, i afseende på den önskade skolans blifvande beskaffenhet, ej lemnar annan upplysning, än blott en uppgift om det nödiga anta - 20 Stats- samt Allm. Bcsv.- och Elion.-Utskottens Utlåtande, N:o 6».
Jet af lärare och lärarinnor samt, i afseende på sjelfva undervisningen, endast den allmänna föreskrift, ali skolan har lill sitt åliggande ”elevernes ändamålsenliga uppfostran och undervisning.”
Utskotten anse det ej vara sitt åliggande att fylla denna brist genom framläggande af ett mera utveekladt förslag, och då de ej, i det skick frågan nu är framställd, kunna tillstyrka något allmänt anslag, få de vördsamt hos Riksens Ständer hemställa , att Herr Lagergrens motion ej må till någon åtgärd föranleda.
Ank. till Ex.|>.-Utsk. den 5 Mars, kl. 6 e n .
Utlåtande, i anledning af väckt fråga om anslag till Stockholms Lyceum och Beal-Gymnasinrn.
Enligt remiss från Hög v.
Preste-Ståndet, har till Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens behandling blifvit öfverlemnad en af Herr Contra ets-p rosten Uddén väckt motion, deruti anföres, att, då åsigterna, rörande det gamla eller nya skolsystemets företräde vore olika, och då emellan dessa båda system herrskade en betydlig skiljagtighet, det vore af stor vigt, att försök, i praetisk väg gjordes, äfven i en annan rigtning, än dessa system utvisade.
Sådane hade ock blifvit anställde i en enskild läro-inrättning, Stockholms Lyceum, der af det äldre lärosättet allt hvad, sorn befunnits ändamålsenligt, vore dels oförändrad t och dels med obetydlig förändring bibehållet och af det nya lärosättet antaget det, sorn man funnit, bäst och lämpligast.
I nämnde Lyceum, sorn egde den gamla skolans grundlighet med den nyas större rörlighet, hade man ock lyckats förena de båda, så kallade bildnings-linierna, utan väsendtlig rubbning af klass-indelningen oell klass-läsningen, och denna läroiurällning, der undervisning i de practiska vetenskaperna meddelades samtidigt med de classiska, studierna, uppfyllde således äfven det ändamål, sorn åsyftades med det så kallade Re a I-Gymnasium. — en anstalt, som vöre iayu - Stals- samt Allm. Bese.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 69V 21 nerliel behöflig för Stockholm, hvarest en mängd ynglingar uppfostrades för borgerliga yrken.
Om man kunde vinna en vigtig fördel -— den, alt undvika en total omskapning af de gamla läroverken,, innan tillräckliga försök i flera riglningar anställts -— borde en utgift icke besparas; och då nya Elemenlar-skolan, i egenskap af experimeutal-skola, redan förut egde ett årligt anslag af 6,800 R:dr och nu begärt ett capital-anslag af 50,000 R:dr Ibco, ansåge motionären för Stockholms Lyceum, som likaledes vore en experimenta 1-skola, ett årligt anslag at omkring 3,000 R:dr Banco vara billigt.
Dervid borde dock lästas det vilkor, att ingen presterlig årsberäkning för lärarne finge ega rum, att inrättningen ställdes under tillsyn af en directiou, och att föreståndaren biel ve tilllörbunden att, inom trellue år, afgifva fullständig berättelse om den i inrättningen använda läromelhoden och framgången deraf.
Skolans nuvarande föreståndare, Academiae-adjuneten C. O.
Ramström, hade i 17 år, hvaraf 12 år vid Upsala Lyceum och sedermera 5 år i Stockholm, eguat sin mesta tid åt pedagogisk» undersökningar och försök, saint för detta ändamål gjort icke obetydliga uppoff!ingar och försakat tillfällen till befordran i lärare- eller preslerlig väg.
Åberopande motionären slutligen ett af Pastor Pri ma rius, Herr Doctor Pettersson och Kyrkoherden i S:t Clarie församling Herr Doctor Wallin uthändigadl, motionen bilagdt, betyg, at innehåll, att de funnit undervisningen i Stockholms Lyceum af skicklige lärare vårdad och att denna läro-invättniiig, enligt deras öfvertygelse, både hittills ti lil redss tällt och äfven framdeles skulle tillfredsställa föräldrars och målsmäns billiga fordringar och befordra ungdomens sanna fördel.
Af hvad motionären, sålunda uppgifvit och Utskotten serskildt in-, bemtat, hafva Utskotten funnit upplyst och styrkt, att den, under namn af Stockholms Lyceum och Real-Uymnasium, af Äeademice-Adjmicten Ramström inrättade undevvisnings-anstall från början utgjort en experimental-skola, hvaruti föreståndaren sökt bringa till förening äldre och nyare skolmelhoder, genom begagnande af de fördelar, som hvarje method . kunnat erbjuda, samt derjemte tillämpat egna. rön i denna. väg.
Under de flera år, Adjuucten Ramström oafbrutet eguat sin verksamhet åt arbeten oell forskningar, rörande uppfostringsväsendet, har lian efterhand lyckats gifva ifrågavarande läro-inrättning den utbildning, att derifrån, efter genomgången lärocurs, utexaminerats ei allenast en mängd utmärktare lärjungar, af hvilka de, som ernat beträda, den larda elier tjeiistemanua-ba - 22 Stais- samt Allm. Besv.- och Elion.-Utskottens Utlåtande, N:o 70. nan, omedelbart till Academien afgått, ulan ock ynglingar, hvilka förut ansetts oläragtiga, men hvilkas anlag här blifvit framkallade och utvecklade.
Dessa vigtiga resultat hafva emedlertid måst köpas med uppoffringar.
Utan allt understöd från Statens sida och med tillsättande af sin enskilda förmögenhet, har Adjuncten Ramström bekostat sina många rön och försök att gifva skolan den möjligaste fulländning, samt devförulan aflönat lärare och underhållit skol-inventarier.
Med hänsigt till dessa förhållanden, anse Utskotten Adjuncten Ramström vara förtjent af någon uppmuntran från Statens sida för de mödor och uppoffringar, han för ungdomens danande och undervisnings-sättets förbättrande underkastat sig, samtpådet han för dessa vigtiga mål måtte ytterligare egna sin verksamhet; men Utskotten kunna deremot icke tillstyrka något årligt anslag för den af Ramström «/ O O O inrättade skola, enär densamma är helt och hållet en privat-anstalt, samt icke underkastad allmän controll eller till sitt bestånd garanterad.
På grund af detta allt tro Utskotten sig böra hemställa, att Piikets Ständer, med afseende å Adjuncten Ramströms, genom inrättandet och vidmagthållandet af Stockholms Lyceum, ådagalagde förtjenster om ungdomens bildande, måtte bevilja honom en gratification af Tre Tusende Riksdaler Banco, att af Riksgälds-Contoret utbetalas, samt att Rikets Ständer derjemte uttala den förväntan, att en fullständig berättelse så väl om den i berörde Lyceum följda läroinethod, som huruvida och i hvad raon densamma må hafva vunnit framgång, måtte af Ramström till Kongl. Maj:t ingifvas, för att Rikets nästsammanträdande Ständer meddelas.
Ank. till Eap.-Utsk. den 5 Mars, kl. 6 e. m.
Utlåtande^ i anledning af väckt fråga om låne-anslag af Staten jör den så kallade Hållska skolan å Barnängen, Till Utskottens gemensamma handläggning har Höglofl.
Ridderska - Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon,-Utskottens Utlåtande, N:o 70. 23 pet oell Adelil remitterat en af Herr Friherre Hermelinj August Söderling, i berörde ämne väckt motion, deruti anföres: alt det s. k. nya skol-svstemet under de sednare åren vunnit allt flera anhängare; att, jemte det, till utrönande af detsammas verkan, den så kallade nya Elementarskolan i Stockholm redan år 1830 inrättats, och att det blifvit af sednast församlade Skol-revision i så måtto förordadt, att Revisionen tillstyrkt dess införande å de ställen, der Lärare jemte Ephorus ansågo det nyttigt.
Sorn emedlertid det nya lärosättet ännu icke hunnit blifva utom Stockholm mera allmänt kändt, vore det nödvändigt, att det funnits en skola, till hvilken aflägse boende familje-fäder och förmyndare kunde sända sina barn och myndlingar, och hvarest dessa kunde i afseende på så väl undervisning, som uppfostran i öfrigt erhålla behörig vård.
En sådan skola hade år 1829 blifvit inrättad å Barnängen i Stockholm af det så kallade llillska Skol-bolaget, förmedelst en actie-teckning, uppgående till 70,500 R:dr Banco; och ehuru det från början beräknade capital af 100,000 R:dr icke blifvit till fullo sammanskjutet, bade inrättningen likväl kommit
Lill stånd och vore för det närvarande i tillfälle att emottaga 120 elever, hvilket antal kunde med utvidgade tillgångar ökas lill 150.
Denna skol-inrättning hade ännu icke inbringat och komme sannolikt ej att inbringa utdelning eller inkomst för aclie-egarne, och då kostnaderna hufvudsakligen för aflöning till flere lärare samt för tillbyggnader och reparationer å den skolan tillhörande fastighet ökats till den grad, att inkomsterne ingalunda vore mot utgifterna svarande, hade tvekan uppstått om fortsättandet af skolan.
På det alt likväldet nya skol-systemet genom förebild af en, i enlighet med dess grundsatser inrättad, och vidmagthållen skola måtte blifva så allmänt kändt som möjligt, och i anseende dertill, dels att nya Elementar-skolan för ett sådant ändamål vöre otillräcklig, dels att Hillska skolan, der det nya systemets principer redan vunnit stadga och utveckling, och hvilken serskildt utmärkte sig genom den vård, äfven utom den egentliga undervisningen, denna skola åt sina lärjungar egnade, syntes i berörde afseende vara lämpligast, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer mätte bevilja Bolaget för skolan vid Barnängen ”ett lån från ”Riksgälds-Contoret af 50,000 R:dr Banco, mot första inteckningen, ett min”dre amorterings-lån oberäknadt, i Barnängs-egendomen, löpande ulan rån - Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande.
N:o 70. *'ta, men med årlig afbetalnings skyldighet, af 2,000 R:dr Banco, eller 4 ”procent”.
Sedan förenämnde motion kommit Utskotten tillhanda, har motionären, Herr Friherre Hermelin, till Utskotten ingifvit dels en skriftlig uppsats, innefattande närmare utveckling af de skäl, som för motionens väckande legat till grund, dels en promemoria, hvaruti Herr Friherren förändrat den i motionen framställda begäran dertill, att Rikets Ständer måtte till Bolaget för skolan å Barnängen, emot inteckning i Bolagets egendom, bevilja ett lån af 50,000 R:dr Banco, hvarå skulle årligen erläggas tre procents ränta och 2 procents amorlissement, intilldess hela lånet på sådant sätt blifvit guldet.
Ulan att vilja bedöma, i hvad mon den så kallade
Hillska skolan å Barnängen är eller kan blifva af vigt för den allmänna uppfostran, oell utan att ifrågasätta, att ju icke denna skola redan medfört och än vidare kan åstadkomma fördelaktiga resultat i detta hänseende, fä Utskotten förklara, det
Utskotten funnit åtskilliga betänkligheter möta mot det äskade låne-understödets beviljande.
Hillska skolan är helt och hållet en privatinrätlning, leni nar, såsom sådan, ingen tillförlitlig borgen för sitt bestånd, och står icke heller under uppsigt af offentlig myndighet.
Det torde dessutom ej vara behöfligt, att Staten, som redan med anslag underhåller den liva Elementar-skolan i Stockholm, just för alt derigenom erfarenhet må kunna vinnas om företrädet af det gamla eller nya skol-syslemel, skall ytterligare för ett likartadt ändamål bidraga till en annan experimentalskolas underhåll.
På grund häraf och dä, i anseende till de fördelagliga vilkor, som för det äskade låne-underslödet blifvit föreslagne, detta understöd närmar sig egenskapen af ett för längre tid betingadt årligt anslag — en förmon, som icke ens blifvit förunnad Elementar-skolan, för hvilken anslag endast beviljats för tiden från ena Riksdagen lill den andra, hafva Utskotten ej funnit skäl att tillstyrka något lån af Stats-Verket åt Hillska Skol-bolaget, hvadan Utskotten hemställa, att Herr Friherre Hermelins ifrågavarande motion icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
N:o 71 1 Stats- samt Allm.
Best. och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 71.
IS:o 71.
Ank. till Exp.-Ulsk. den 5 Mars, kl. 6 e. tn.
Betänkande, angående föreslagna åtgärder till upphj el pande af sillfisket i Bohuslänska skärgården.
Uti ett till Ilederv.
Bonde-Ståndet ingifvet och till Stats-Ulskottels handläggning remitteradt memorial, hav Riksdagsfullmägligen M. Hjort från Götheborgs och Bohus Län anfört, att sillfisket i Bohuslänska skärgården sedan äldre lider tillbaka inbringat till så väl Staten, som den enskilde betydliga inkomster och varit en af provincens hufvudnäringar, men att denna näringsgren numera till största delen gått förlorad; sedan den större sillen aflägsnat sig från kusten.
Orsaken till detta ofördelaktiga förhållande ansåge motionären vara hufvudsäkligast den, att man, till redskap vid fisket, nyttjat så kallade vadar, de der väl åstadkommo större fångst, men tillika medtogo så väl sili-ynglet, som de växter på sjöbotten, hvilka utgjorde sillens födoämne och af henne vid rommläggningen eftersöktes.
För att återupphjelpa denna näring, hvarom man egde förhoppning, sedan det visat sig, alt betydliga quantiteter sill-yngel, eller så kallad lodd-sill, de sednare åren fångats, ansåge motionären det vara i första rummet angeläget att skydda detta yngel, och såsom medel härtill alt afskaffa vadarne och verkställa fisket med ”garn”.
Mot sistnämnde redskap hade visserligen anmärkts, att strömsättning hindrade begagnandet deraf, men dels vore strömsättningen i Kattegatt ej jemnförlig med den i Engelska canalen, hvarest sill-garn nyttjades, dels hade försök med garnfiske af makrill lemnat tillfredsställande resultat.
Med garn skulle väl, om sillen inlöpte i hafsbugterne, der väd kunde begagnas, mindre quautitet, , än med sistnämnde redskap fångas, men fisken skulle finnas vara af bättre qualitet och blefve följagtligen af större värde, samt kunde dessutom fångas på djupet, der vad vore oanvändbar.
I sammanhang med en sådan förändring, funne motionären nödigt, att 7 § 2 Cap. i Kongl. Stadgan, rörande fiskenen i Riket af den 14 Bih. till R.
Erot. 1845. 4 Sami. 2 Afd. 1C Haft. 4 26 Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskottens Betänkande, N:o 71.
November 1766 lill kraft och verkan upphäfdes, hvarigenom sillen, hvars fångande vore, enligt samma §, tillåten hvar och af hvem sorn helst, erhölle samma skydd, som annan lisk och till ynglet bättre bevarades.
Såsom följd af berörde §:s upphäfvande, borde åt stadgandet i 2:a Capitlets 6 §, att ”ingen får sträcka sin rättighet längre, än dess landtgrund räcker, sorn ”vid stranden ligger och derifrån utlöper”, gifvas en närmare bestämmelse om egande-rätten till fiskevatten i hafvet, i hvilket afseende motionären ansåge, att fiske-vatten uti fjordar oell vikar borde vara communal-egendom för dem, som egde den omgilvande stranden, — att efter enskild öfverenskommelse begagnas.
På grund af delta allt har motionären föreslagit: l:o att de stora sillvadarne måtte förklaras otillåtna till bruk efter vissa, t. ex. 3, ars förlopp; 2:o alt praemier utfäslades för sillfiskets bedrifvande med garn, i hvilket afseende motionären ansåge de praemier, som hittills utgåfves för makrillfiske och hvilka för detta ändamål numera vore öfverflödiga, kunna med någon förhöjning för förstnämnde fiske anslås; 3:o alt någon ersättning meddelades elem, sorn efter 3:ne års förlopp ännu innehade duglig vad af det slag, sorn blefve till begagnande förbjuden ; 4;o att 7 § i 2 Cap. af 1766 års Fiskeri-Stadga måtte upphäfvas; och 5:o att undersökning måtte anställas till bestämmande af en allmän grund för beräknandet af yttre gränsen utaf egendom i fiskevatten.
Slutligen liar motionären yrkat, att det af Rikets Högloft.
Ständer vid sista Riksdag beviljade årliga anslag lill upphjelpande af fisket i Bohus
Län måtte fortfarande till utgående uppföras och hufvudsakligen till sillfiskets uppmuntrande användas, hvarjemte motionären hemställt, att, för den händelse hans ofvanberörde förslag i sin helhet icke kunde bifallas, det åtminstone måtte föreskrifvas, att sillvadarne icke finge vara så finmaskade, att småsillen med desamma uppfångades.
Efter det Suts-Ulskottet sammanträdt med Allmänna Besvärs- och Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 71. 27 Ekouomi-Ulskotlet, hafva Utskotten tagit berörde motion i öfvervägande; och få Utskotten, sorn åt det ämne, motionen innefattar, egnat all den uppmärksamhet, vigten deraf kräfver, nu vördsamt förklara, det Utskotten hufvudsakligen dela de af motionären uttryckta åsigter om så väl orsaken tili det ofördelagtiga tillstånd, hvari sillfisket i Bohus
Län i sednare tider kommit, som medlen tili denna för provincen vigtiga näringsgrens upphjelpande.
Sedan det så kallade stora sillfisket, som i sednare hälften af förra seklet började och på 1780- och 1790-lalen gaf den största afkastning, men redan under sistnämnde årtionde aftog och slutligen år 1808 upphörde, har storsill i större mängd icke fångats i Bohuslänska skärgården, hvaremot under flera perioder, såsom åren 1817, 1826, 1832 och 1843, serdeles efter stränga och ihållande vintrar, större qvantiteter småsill blifvit fiskade, hvarvid äfven stor- eller aflingssill stundom förekommit.