Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den åberopade lagparagrafen innehåller eller antyder nemligen ingalunda, att vissa delar af de laga husen och deras inredning skola underhållas af pastor och vissa af församlingen, utan den låter helt och hållet bero på den af synemännen anställda serskilda undersökningen, hvilka dessa delar blifva; och denna undersökning måste på olika pastors-bosfällen utfalla helt olika, så att de delar, hvilka synen på ena stället tilldömer pastor att bättra, emedan de blifvit genom hans vanvårdnad förstörda, samma delar kan synen på ett annat ställe tilldöma församlingen att bättra, emedan de af ålder och bruk förfallit.
Jag är derföre fullt öfvertygad om att hvarje lagförklaring, som i förväg bestämmer att vissa delar af de laga husen och deras inredning skola bättras af pastor och vissa af församlingen, strider emot lagens mening och derföre innebär en lagförändring och ej är någon verklig förklaring; och detta är för mig så tydligt, att jag ej kan tro, att någon på fullt allvar kari påstå motsatsen, utan att ett sådant påstående endast sker för att under lagförklaringens namn lättare genomdrifva en lagförändring i detta hänseende.
Tillämpningen af det här ofvan sagda på sjelfva innehållet af betänkandets förslag är af sig sjelf tydlig, och behöfver derföre ej här vidlyftigare utföras; utan vill jag i detta hänseende blott nämna, att, enligt betänkandet, golf, dörrar, panelningar, trösklar, trappsteg m. m. skola af pastor ovilkorligen underhållas (se Ron. Nådiga Bref af den 11 Januari 1820 och den 11 Juni 1822), då den förr omnämnda lagparagrafen dock uttryckligen säger, att hela inredningen, hvartill ock de nyss uppräknade delarne måste höra, skall underhållas af församlingen, om den af ålder och bruk förfaller, men af pastor endast under det vilkor, att han genom oaktsamhet och vanvårdnad låtit den förfalla.
Utskotten hafva sökt en grund för den i betänkandet förordade lagförklaringen deruti, att någon gång tillämpning af lagen skett enligt denna förklaring, men denna grund kan på intet sätt gillas, enär en sådan tillämpning dels kan tänkas hafva skett emot lagen, dels ock ej här kan af Utskotten med klarhet bedömas.
Hvad åter beträffar det skäl, Utskotten hemtat från lagens uttryck vidmakthålla, nemligen att della ord skulle utmärka ett vidsträcktare åliggande än ersättnings - Lag- samt Allin.
Besvärs- och Ekon.-Ilsk. Betänkande, N:o 21. 31 skyldighet för förorsakad eller förvållad skada, ty den sednare mäste ju alltid drabba hvar och en, som skada åstadkommit, så bör man härvid märka, att här ej blott är fråga örn den skada, sorn genom åverkan åstadkornmes, utan äfven om all den skada, som åstadkommes genom uraktlåtandet al nödig vård om husen eller genom försummad tillsyn å brister, som äfven åider och bruk tillskynda.
Då nu pastor ej rätt utöfvar denna tillsyn, så bör han bota all skada, som derigenom uppkommit, och ett sådant botande kan tvifvelsutan få namn af vidmakthållande.
Några af Utskottens ledamöter hafva dock ansett, att Utskottens förslag innebär en lagförändring och yrkat Ständernes bilall till en sådan.
Att genom denna lagförändring en del af presternes, från äldre tider dem tillförsäkrade, löneförmåner går förlorad, är väl af sig sjelf tydligt.
Pastorerne erhålla nemligen genom denna lagförändring en ökad underhållsskyldighet, enär de af ålder endast vidmakthållit dm i lag stadgade inredningen af de laga husen, såvida densamma genom deras egen vanskötsel förfallit, men nu, enligt den föreslagna lagförändringen, måste äfven utan detta vilkor vidmakthålla en del af denna inredning.
Något gällande skäl för borttagandet eller minskandet af den förmån pastorerne af ålder haft, i afseende på underhållet af sina boställshus, och således för indragning af några dem beviljade löneförmåner, lärer dock ej vara för handen, enär pastorslönerne i allmänhet ingalunda äro så stora, att denna minskning kan ske utan stor olägenhet för boslällsinnehafvarne.
Då saken förhåller sig sålunda, så kunna väl ej de vid riksdagen närvarande ledamöterue af prestesfåndet, hvarken å egna och än mindre å hemmavarande ståndsbröders vägnar, bifalla betänkandet, hvarigenom det, såsom rörande en privilegii-fråga, mäste förfalla.
Det synes mig derföre ändamålslöst att afsända till stånden ett betänkande, sorn icke kan röna framgång; bättre hade det då varit, att vid de paragrafer i lagen, sorn handla om syner å pastorsboställe^ ett stadgande intagits, som skärpt synerättens skyldighet att efterse om något genom pastors vanskötsel förfallit och noga upptaga detta på pastors räkning, hvarigenom måhända i flera fall den lättnad kunnat beredas församlingarne, som af motionärerne blifvit afsedd.
Häruti instämde herr doktor Norström, Isak. af herr prosten Melander, heri prosten Eurén och herr prosten Lagergren, herr Engzell och herr Ek, hvilka instämt uti herr doktor Hjörlings reservation.
Östluwd &
Berling, 1851. •
Isy- sam!
Bisvars- och Ekon,-Utskottens Utlåtande, A:a 22.
1 ,TN:o 22.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 16 Äng. 1851, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning a( återrcmiss af Utskottens Betänkande J\:o 14, rörande väckta motioner om ändringar i Kongl. Förordningen den 19 December 1827, angående grunderna och vilkoren för hemmansklyfning, samt afsöndring af jord och andra lägenheter från hemman.
Uti berörde betänkande hafva Utskotten meddelat utlåtande, i forsta punkten, öfver en af riksdagsfullmäktigen Tobias Lind från Götheborgs och Bohus län väckt motion om förändring af nu gällande bestämmelser, angående besutenhet; i andra punkten öfver af herr kontraktsprosten Forssell, bcmälde
Lind och riksdagsfullmäktigen Erik Eriksson från Gefleborgs län väckta motioner, åsyftande tillåtelse till afsöndrande från hemman af jord lill mindre vidd, än nu gällande stadgande medgifver, samt i tredje punkten öfver ett af herr kontraktsprosten Forssell framställdt förslag till förändring af stadgandet derom, huru förfaras bör vid intecknande af sådan Bits. lill R.
Erot. iSSO f tSSi.
T Suml., 2 Aid., 6 Höft. 1 2 samt Allm.
Besvärs- ocÄ Ekon.-Ulskottens Utlåtande, Keo> 22. afhandling, hvarigenom jord blifvit på viss tid från hemman afsöndrad; hvilka samtlige förslag blifvit af Utskotten afstyrkte; och hafva, enligt till Utskotten ankomne protokollsutdrag af den 17 nästlidne Maj, Böglofl.
Ridderskapet och Adeln bifallit betänkandet i dess helhet; Högv.
Preste-ståndet bifallit första punkten och för ytterligare behandling tili Utskotten återremitterat andra och tiedje punkterne; VällofL Borgare-ståndet återremitterat betänkandet i dess helhet samt Ilederv.
Bonde-ståndet bifallit första och tredje punkterne och återremitterat andra punkten.
Utskottens utlåtande blifvit i första punkten af tre Riks-stånd samt i tredje punkten af två Stånd bifallna, och, i följd deraf, de uti nämnde punkter omförmälda,, af Utskotten afstyrkta, förslag äro, jemlikt 75 § Riksdags-ordningen, det förstnämnda af Rikets Ständer afslaget och det sednare förfallet, kunna återremisserne i dessa delar från Preste- och Borgare-stånden icke till någon vidare åtgärd af Utskotten föranleda, hvilket Utskotten skolat härmed hos sistbemälde tvänne Riks-stånd vördsamt tillkännagifva; hvaremot, i fråga om de motioner, öfver hvilka Utskotten meddelat utlåtande i betänkandets andra punkt, hvilken blifvit af såväl sistnämnde tvänne Riks-stånd, som jemväl Bonde-ståndet återremitterad,.
Utskotten nu gå att afgifva vidare yttrande.
De skäl, Utskotten anfört till stöd för sitt afstyrkande af tillåtelse till afsöndring från hemman af jordlägenheter af mindre vidd,, än sorn enligt nu gällande stadgande får upplåtas, voro hufvudsakligen: att, enligt Utskottens åsigt, en vidsträcktare rättighet till jordafsöndring, än den nu medgifna, skulle förleda till bosättningar å jordstycken,, deraf ringa eller ingen afkastning vore att påräkna;: att sålunda bosatte personer, saknande andre utvägar till bergning än den,, de genom tillfällig arbetsförtjenst kunde sig bereda, skulle, när denna utväg af en eller annan anledning upphörde, komma att falla fattigförsörjningen till last, och att derföre en från hemman afsöndrad lägenhet, i allmänhet och der icke, såsom i närheten af städer, tillfälle till arbetsförtjenst alltid kunde vara att med säkeihet påräkna,, borde innehålla den vidd och godhet, att dess afkastning måtte kunna: åtminstone i hufvudsaklig mån bidraga tilL innehäfvarens och hans hushålls bergning och utkomst;:hvarförutan Utskotten fästat uppmärksamhet derpå, dels att värdet af odlingsbar, men ouppodlad jord i största delen af riket vore så lågt, att äfven den mindre bemedlade icke vqre utestängd från möjligheten att, förvärfva sig en jordlägenhet af så stor lag- sami Allm.
Besvärs- och Ikon.-Vtskotlens Utlåtande, 2V»J$22.
3 "viddj att den, enligt nu gällande föreskrifter, finge från hemman afsöndras, dels ock att den tid oell den arbetskraft, som å uppodlingen och skötseln af mindre jordlä— lägenheter användas, vore så betydlige, att dylika lägenheters hela afkastning sällan, om någonsin, skulle förslå att desamma ersätta.
Under granskning af de yttranden, sora vid föredragning af ifrågavarande betänkande blifvit afgifne hos de respektive Riksstånd, hvilka denna fråga till Utskotten återremitterat, hafva Utskotten inhemtat, att de fleste talare i ett eller flere afseenden instämt uti någondera af de reservationer, hvilka emot förevarande punkt af betänkandet blifvit afgifne utaf herr doktor Björling, herr doktor A.
Nordström, herr Sundblad och riksdagsfu 11 mäktigen Ola Månsson från Christianstads län; Och då det hufvudsakligaste af hvad inom riksstånden blifvit anfördt emot
Utskottens afstyrkande af tillåtelse till jordafsöndring i vidsträcktare måtto, än nu gällande stadganden medgifva, blifvit grundadt på enahanda skäl, sorn uti berörde reservationer äro framställde, gå Utskotten nu att för nämnde reservationers innehåll kortligen redogöra.
Samtlige ofvanbemälde reservanter hafva utgått från den åsigt, att åt den tjenande och arbetande klassen ä landet borde beredas tillfällen att lättare än nu kan ske, förskaffa sig egna bostäder, så att äfven mindre bemedlade personer af denna klass må kunna försätta sig uti en af husbönders och jordegares godtycke oberoende ställning, och såmedelst säkrare åt sig och de sina förvärfva nödig utkomst.
Såsom egare af ett eget hem och genom afkastningen af en, om ock ringa, jordlägenhet, tryggad mot behofvet i fråga om de mest oundgängliga lifsförnödenhcter, kunde arbetaren å sitt arbetsbiträde åt andra, hvilket i allt fall förblefve hans hufvudsakliga försörjningsmedel, sätta ett pris, som gjorde det för honom möjligt, att för framtida behof afsätta någon del af sin arbetsförtjenst, hvarigenom han icke allenast undginge att på sin ålderdom falla fattigvården till last, utan ock kunde småningom utvidga sin jordlott, och åt sina afkomlingar efterlemna en bostad, vid hvilken de voro fästade genom familjekärlekens band.
Den befolkning, som under sådana förhållanden skulle inom nämnde klass framalstras, kommc att i sedligt afseende stå långt framför stattorparen och backstugusittaren; den skulle, fifvad af känslan för sjelfständighet och frihet, och genom familjebanden fästad vid fädernejorden, af omsorgen om sin egen fördel ledas till nitälskan för den lagliga ordula - f? 4 Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 22. gens upprätthållande.
Men det belopp, som erfordrades till förvärfvande af någon längre tids besittningsrätt till fyra tunnland odlingsbar mark, den minsta jordvidd, som, enligt nu gällande stadgande, finge, utom i närheten af städerne, från hemman afsöndras, jemte kostnaden för lägenhetens bebyggande,, förmådde likväl icke tjenaren eller daglönaren att sig förskaffa, och han vöre således utestängd från all utsigt att kunna förvärfva ett eget hem samt derigenom beröfvad det hopp, sorn skulle stärka hans håg att genom arbete höja sig från sin osäkra och beroende ställning i samhället; hvaremot det vore för en ordentlig arbetare möjligt, att genom besparingar å lön eller arbetsförtjenst linder sin kraftfullare ålder bereda sig medel till förvärfvande af besittningsrätt till ett halft, ett eller två tunnland och af dertill nödig byggnad; och äfven afkastningen af en så ringa jord vidd kunde lemna honom något bidrag till hans uppehälle.
Tillåtelsen att på viss tid, af högst femtio år, från hemman afsöndra dylika mindre jordlägenheter och deraf följande rättighet för innehafvaren af sådan lägenhet att, under den betingade tiden förblifva i orubbad besittning af densamma, skulle derföre, derigenom att den åt den arbetande klassen beredde lättare tillfälle att genom sparsamhet, ordentlighet och omtanka förvärfva sig en mera sjelfständig och oberoende ställning, icke allenast bidraga till förädlande af denna samhällsklass, utan ook motverka de betänkliga följder, sorn vore att befara deraf, att en mängd arbetare lockades att såsom statdrängar och stattorpare bosafa sig och ingå giftermål, utan annan utsigt' för sin framtid än den, att omsider, uär krafterne aftagit, med hustru och barn falla fattigvården till last.
Härförutan har blifvit anmärkt, att för den ordentlige arbetaren tillfälle till arbetsförtjenst icke kunde komma att saknas, enär hans arbetskraft fortfarande komme att blifva behöflig för jordegaren, hvilken, då arbetaren vore med egen bostad försedd, b!ef\ ee befriad från nödvändigheten att i sitt hus underhålla flere arbetare, än han alia tider af året kunde sysselsätta, och arbetaren, vid de lillhallen, då hans arbetsbiträde icke anlitades, kunde såsom binäring idiKa handtverk elith'; slöjd, dertill, genom nu gällande näringsförfattningar, rättighet vore hvar och en medgifven; att, för belodraade af det ändamål, sorn genom ojaföimäkle föifattningar åsyftades, det vore nödigt att åt de personer, som å landet idkade handel, handtverk, slöjder eller någon annan till jordbruket icke hörande handtering, lemnades rättighet att förvärfva mindre jordlägenheter för alt derå uppföra egra bostäder.; Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon,-Utskottens Utlåtande, A':a 22. * att, enligt hvad erfarenheten i de fleste landsorter ådagalagt, nu gällande inskränkande föreskrifter i fråga om jordafsöndringar icke kunnat efterlefva», utan att, för beredande af bostäder åt mindre bemedlade personer, från hemman blifvit afsöndrade en stor mängd lägenheter, hvilka på långt när icke uppgingo till den mins'a till afsöndring tillåtna jordvidd; att de fleste innehafvare af dylika lägenheter, framför andra legda arbetare, utmärk<e sig genom arbetsflit, ordning och sparsamhet, samt genom arbetsförtjenst förvärfvade hvad, utöfver lägenheternes afkastning, till deras och deras hushålls uppehälle erfordrades; roen att de likväl, enär de icke vore af lagen skyddade i besitlni-gen af de lägenheter, som af dem innehades, berodde af jordegarens godtycke och voro utsatte för den våda att kunna drifvas från sina hem och såmedelst störtas i förderfvet.
Dessa äro de hufvudsakligaste af de skäl, som blifvit anförda lill stöd för yrkandet om rättighet att på viss tid från hemman afsöndra jord af mindre vidd, än den minsta nu-.till afsöndring medgifna; och hafva de fleste bland de talare, som i ämnet sig yttrat, instämt uti den, af herr doktor Björling och rilisdagsfullmäkt igen O/u Mänsson anförda, åsigt, att ett tunnland duglig mark borde för hela riket bestämmas såsom den minsta jordvidd, hvilken, utom i närheten af städerne, linge på viss tid fran heraman afsöndras; hvarjemte åtskillige talare förenat sig med herr doktor Nordström och några få med herr Sundblad, hvilka yrkat, den förstnämnde, att icke mindre än två tunnland måtte få afsöndras, och den sednare, att ett halft tunnland måtte antagas såsom den minsta öfverallt i riket till afsöndring tillåtna jo dvidd.
Hvad sålunda förekommit hafva Utskotten i öfvervägande tagit; och enär Utskotten inhämtat, att det, jemväl vid flere föregående Riksdagar, framställda yrkandet om utvidgande af rättigheten till afsöndring af jord från hemman, nu vunnit ett öfvervägande understöd inom de frenns> Kiks-s'ånd, hvilka frågan härom till Utskotten återremitterat, samt att öfvertygelse!! om behofvet och. nyttan af en i så måtto mera vidsträckt afsöndringsrätt, att lägenheter af mindie vidd, än den nu till afsöndring tillåtna, och till minst ett tunnland, må på viss tid få från’ hemman upplåtas, delas af de fleste ledamöter inom bemälde Riks-stånd, anse Utskottenjsig icke böra, i strid mot den åsigt Irenne stånd, genom betänkandets återremitterande, tillkännagifva, vidhålla den af Utskotten förut yttrade mening, i enlighet hvarmed 15 Bag- tamt Allm.
Besvärs- och ETcon.-Utskottens Utlåtande, Ko 22.
Utskotten afstyrkt vidare utsträckning af den nu medgifna tillåtelse till afsöndring af jord från hemman; och få Utskotten, i öfverensstämmelse med pluralitetens inom Riks-ståuden yrkande, nu föreslå, att ett tunnland mätte bestämmas såsom den minsta vidd, en jordlägenhet skall, utom i närheten af städerne, innehålla, för att få på viss tid från hemman upplåtas.
I följd häraf tillstyrker Utskottet vördsam§igen, att Rikets Ständer malte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes låta utfärda en författning, hvarigenom 2 kap. 3 $ i Kongl, förordningen om grunderne och vilk or en för hemmansklyfning och afsöndring af jord eller andra lägenheter från hemman, jemförd med Kongl, kungörelsen den 14 November 1829, erhåller följande förändrade lydelse; “Lägenhet, som från hemman af söndras, efter hvad i 1 § tillåtet är, skall, der upplåtelsen sker för alltid under full eganderält, innehålla, i Gefleborgs, Wester-norrlands, Jemtlands, Westerbottens och norrbottens län minst sex, samt i öfrige delar af Riket minst fyra tunnland duglig jord.
Sker upplåtelse till besittning på viss tid, må minst ett tunnland, men från hemman beläget inom en mil från Stockholm och Götheborg samt städerna af första och andra klassen, och inom en half mil från öfrige städer samt köpingar, allt från städernas eller köpingarnes staket räknadt, minst ett halft tunnland sådan jord kunna afsöndras.
Lägenheten skall till sinu gränsor noga bestämmas i en enda formlig, till afhägnad beqväm samt från hemmanets egen åbyggnad afskild lott; och må odalåker eller äng icke dertill användas.
Lag; sami- Alfin.
Besvärs- och Ekon.-Utskollens Utlåtande, N:o 22.
7 Reservationen af herr grefve Sparre, Eril:: “Om jag också, lika med majoriteten inom Utsk©?- ifen, skulle ansett mig af de tre ståndens beslut om återremiss af Utskottets förut meddelade utlåtande förpliktad att tillstyrka någon utsträckning af den i 2 kap. 3 § af Kongl, förordningen den 19
December 1827 medgifna rätt, att från hemman afsöndra jord eller lägenhet på innehafvarens lifstid eller på viss tid;'så hade jag likväl icke ansett denna utsträckning böra ske på det sätt,.
Utskotten nu föreslagit.
Vid bedömandet af frågan, huru och på hvad sätt sådana afsöndringar må cga rum, anser jag nemligen, bland annat, böra tagas i betraktande: lokala förhållanden i den ort, hvarom fråga kan bli, arbetstillfällen m. m., som kan föranleda till visshet eller åtminstone sannolikhet, att innehafvaren må kunna, utan någons betungande, taga sig fram.
Det är en allmänt och länge erkänd sanning, att i ett land,, med den utsträckning, som Sverige, den ekonomiska lagstiftningen måtte- modifieras med afseende på olika förhållanden i olika provinser, och i nu förevarande fråga har denna sanning redan vunnit gehör, i det att, genom ofvanåberopade §, olika jordrymd för afsöndringar blifvit bestämd såsom minimum för olika provinser..
Mig synes, att lagstiftaren, vid fråga om förändring af denna §, icke bordt lemna exemplet utan efterföljd.
Ar 1839 afläts af en dertill förordnad kommitté underdånigt betänkande,, angående hemmansklyfning och afsöndring af jord eller andra lägenheter från hemman, utvisande i dervid fogade tablåer, i hvilka provinser jordafsöndringar skett i större mängd, huruvida de ansetts skadlige eller icke m. m.
Förhållandet visar sig dervid ganska olika, i olika län; och med afseende derå anser jäg förändringen böra ske.
Jag anser således Utskottet hafva bordt inskränka sitt tillstyrkande till att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl: Maj:t anhålla, alt Kongl. Majit ville, efter pröfning af förhållandena i olika landsorter, besluta den förändring i sednare morn. af' 3 § i 2 kap. af Kong), förordningen den 19 December 1827, att beloppet af den i berörde morn. bestämda jordrymd för sådan lägenhet, som för issehaf— •* Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon -Ulskoften* Betänkande, 'K:o 23. varcns lifstid eller på viss tid afsöndra», måtte nedsättas till livad som, med afseende å sig företeende olika förhållanden, må finnas tjenlig!44. af herr friherre Rehbinder, F. II'., herr Liljencrona, herr von Hartmansdorff, E. A., herr doktor Norström, J., herr professoren Carlson, herr lektor Söderberg, herr Eli, herr tollén, herr Kjöllerström samt riksdagsfullmäktige Per Bengtsson från Calmar län, Erik Carlsson och Olof Johansson från Stockholms län, A. IV.
Uhr från Örebro län, Lars Magnus Knutsson och Magnus Månsson från Östergöthlands län, Petter Claesson från Elfsborgs län och Gabriel Andersson från Elfsborgs fäa, hvilka samtlige instämt uti herr grefve Sparres reservation.
Maj:ts nådiga förordning den 5 Mars 1831, stadgadt blifvit, att auktion på landet skulle slutas, under tiden från den 15 Mars till den 15 Oktober kl. 9, och under öfriga delen af året kl. 7 på aftonen; samt berörde föreskrift blifvit, genom Kongl, förordningen den 22 Sept. 1848, sålunda ändrad, att auk - Ank. till Exp-Utsk. den 16 Aug. 1851, kl. 2 «. sr.
Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring af stadgandena rörande tiden, då auktion a landet bör vara slutad. tion Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottens Betänkande, Wto 2S. 9 tion finge hållas intill kl 9 på aftonen jemväl under den första hälften af Mars månad; så har riksdagsfullmäktigen A. IV.
Svartling från Östergöthland, uti en inom hedervärda Bonde-ståndet väckt motion, vrkat den förändring af ifrågavarande bestämmelser, att auktion å landet finge fortsättas till kl. 10 på aftonen under hvad tid af året, som helst.
Varande, till stöd för denna framställning åberopadt: att klagan öfver de förluster, som, genom den nuvarande inskränkningen i tiden för auktioners fortsättande, allmogen tillskyndades, från alla landsorter förspordes och att berörde inskränkning, om ock måhända behöflig för 20 år sedan, eller då den först uppkom, numera icke vore erforderlig, sedan, genom upplysningens allmännare spridande, oordningar vid marknader och auktioner börjat höra till sällsyntheterne, samt oseden att öfverlasta sig med spirituosa bland allmogen att anses vara med skam förenad.
Sedan Lag-utskottet, till hvilket förenämnde] motion blifvit remitterad, för behandling deraf med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet sammanträdt, så hafva Utskotten tagit samma motion i öfvervägande; och få Utskotten upplysa, att enahanda utsträckning af tiden för auktioners hållande på landet, som motionären nu föreslagit, äfven vid sednaste riksmöte blifvit yrkad, och att, i anledning deraf, samt enär ett stort antal auktioner förrättas i början af Mars månad, den genom Kongl, förordningen den 22 Sept. 1848 beviljade förändring blifvit tillstyrkt, men att ytterligare förlängning af tiden för auktioners; hållande icke ansetts vara med ord-* ningens bibehållande vid dylike förrättningar förenlig.
Enär Utskotten dela denna åsigt samt emedan den med det uti ifrågavarande afseende nu gällande stadgande förenade olägenhet, som motionären synes hafva velat antyda, eller att auktioner understundom måste afbrytas, hvilka kunuat på dagen afslutas. om dermed fått fortsättas til! den af honom nu föreslagne tid, jemväl kan uppkomma om en sednare timma för dylike förrättningars afslutande bestämmes, finna Utskotten sig böra tillstyrka. ntt förevarande motion mätte lemnäs utan afseende.
O Hl/l. lill R.
SL fröt.
IS5U $ IS51. 1 Sami., 2 Afä., 6 Loft. AO Lm- sami Allm.
Besvärs- eah Ekon.-Utskottem Betänkande, fl:* 23.
Reservationers af riksdagsfullmäktigeni Ola Matisson från Christianstads län: “Jäg reserven rar mig mot detta betänkande,, emedan jag anser förbudet att fortsätta auktion å landet längre, än till vissa timmar på aftonen, vara öfverflödigt.
— Den kontroll emot oordningar, som åsyftas med detta förbud, , kan så mycket mindre vara lampet?* som oväsendet, i fall något sådant kommer i fråga, först efter auktionens slut inträffar.