Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om rättighet medgifves för en hvar, städernas sä väl som landels innevånare, att obehindradt idka handel med husslöjdalster, åstadkommes icke någon inskränkning i den genom författningarne om gårdfarihandel medgilna frihet, som endast afser handel med varor, tillverkade i Borås och Ulricehamn eller af allmogen i angränsande landsbygd.
1 afseende å försäljning af fabriksvaror innehålla gårdlärihandels-förfaltningarne inga särskilda bestämmelser; utan ntåste härför nu ligga till grund stadgandena i Handels-ordningen, sorn, i fråga om handel med fabriks- och handtverksarbeten i allmänhet, medgifva en större frihet.
I ändamål af den inhemska industriens befrämjande synas också andra inskränkningar i delta hänseende ej höra föreskrifvas, än all anmälan hos vederbörande skall ske, derest handeln drifves i öppen bod, hvilken skyldighet ej lärer kunna anses mera betungande, än det nu för gårdfarihandlande i allmänhet gällande åliggande att i hvarje stad, som af honom besökes, hos vederbörande myndighet förete pass.
Allmänna stadganden i ofvannämnda syftning, hvarigenom gårdfarihandels-författningarne blefve öfverflödiga, komme således icke att innefatta förbud för innevånarne i ofvan uppgifna släder eller för allmogen i trakten deromkring att kringresa i landet för att afyttra ortens tillverkningar, utan endast att utesluta det nu dem meddelade berättigande att under resor från gård till gärd, än på ett, än på ett annat ställe, lör längre eller kortare lid uppsätta en liten handelsbod.
I följd häraf skulle antagandet af den större utsträckning af handelsfriheten, som Rikets Ständer ämna föreslå, göra all särskild lagstiftning i afseende på gårdfarihandel obehöflig; äfvensom Rikets Ständer hysa den åsigt, alt med en större utsträckning al handelsfriheten och deraf följande förändrade förhållanden, i väsendtlig mån skola undanrödjas anledningarne tili de, med eller utan skäl, mot gårdfarihandlandena ofta förda klagomålen.
Af hvad här förut blifvit anlördl torde inhemtas, det Rikets Ständer anse någon skada icke kunna tillskyndas städerna derigenom, att å landet lemnäs tillfälle så väl för handeln som för annan näringsverksamhet att fritt utveckla sig i mån af hvarje orts materiela hjelpkällor; och Rikets Ständer hafva derföre ock funnit förbudet för handelsbods anläggning pä landet på visst afstånd från stad eller köping böra helt och hållet borttagas.
Dä de af Rikets Ständer nu uttalade åsigter torde, derest de skulle vinna E. K.
Maj:ts nådiga godkännande, föranleda omarbetning i väsendtliga delar af nu gällande näringsförlätlningar, anse sig Rikets Ständer, före framställandet af de grunder, hvilka i Rikets Ständers tanke böra tjena till ledning för ett sådant arbete, böra, för så vidt sådant ej redan i det föregående skett, närmare redogöra för de skäl, som påkalla förändring eller uteslutande af åtskilliga stadganden i nuvarande näringslagstiftning.
Bland de nu såväl i Handels-ordningen som i Fabriks- och Handtverks-ordningen stadgade vilkor för vinnande af rättighet till idkande af någon näring förekommer äfven det, alt hafva begått Herrans heliga .Nattvard.
Detta stadgande torde hafva tillkom. 8 Expeditions-Ulskottets Förslag lill. underd.
Skrifrelse, N:o 732. mit med anledning deraf, all lagen i vissa fall såsom vilkor för åtnjutande af borgerliga rättigheter uppställer egenskapen att vara kristen.
Vid innevarande riksdag hafva dock Rikets Ständer uttalat den åsigt, att hvad 2 § 11 Kap. Kyrkolagen innehåller om påföljd för den, som öfver år och dag a ('häller sig från Herrans Nattvard, att anses för okristen, borde, till förekommande af farliga missbruk, helt och hållet bortfalla.
Ehuru härmed af Rikets Ständer ingalunda blifvit afsedd den första Nattvardsgången, hvarom Kyrkolagen väl ej innehåller något direkt bud, men som i allt fall kan, enligt vår lagstiftning, anses obligatorisk; så torde det dock icke vara skäl att bland föreskrifterna rörande verldsliga bestyr införa dylika stadganden, helst närings- och försörjningsrätten är öppen äfven för andra, än dem, som bekänna sig till statskyrkan.
Det i författningarne för vinnande af näringsrättighet föreskrifna vilkor att kunna skrifva läsligt och räkna quatuor species i enkla tal och, hvad handeln särskildt angår, att jemväl kunna räkna bråk samt föra bok och räkning på det för handeln i allmänhet öfliga sätt, hafva Rikets Ständer jemväl ansett böra utgå, icke emedan Rikets Ständer anse den dermed uttryckta qvalifikation obehöflig, utan emedanvilkoret bättre uppfylles genom bestämmelser, som redan fått sin plats i en annan författning.
Då nemligen den i stället för 17 Kap. 2 § Rättegängs-Balken nu gällande förordning angående handelsböcker och handelsräkningar af den 4 Maj 1855 stadgar, att handlande eller den, som varor till försäljning tillverkar, eller i allmänhet den, sorn drifver något af de uti ifrågavarande författningar omförmälda yrken till del omfång, att anmälan derom behöfver göras, skall föra böcker öfver sin rörelse, på sätt i nämnda förordning närmare beskrifves, vid det stränga äfventyr, sorn underlåtenhet af dessa föreskrifter kan medföra, samt allmänna lagen på sådant sätt gör egandet af minst ofvannämnda kunskapsmått nödvändigt för den, hvilken ansvarighet för rörelsen åligger; hafva Rikets Ständer ansett förstnämnda stadgande, hvilket för öfrigt ej alltid föranleder till något säkert omdöme om den sökandes insigter och lämplighet för yrket, böra bortfalla.
Det i afseende på rättighet till handels idkande nu gällande undantag för embetsoch tjenstemän, som hafva allmän upphörd om händer, för tullverkets tjenstemän och betjente samt för allmänna åklagare, hafva Rikets Ständer ansett böra bibehållas; och dä, med tillämpning af grundsatsen om arbetets frihet, Rikets Ständer ansett lika rätt till lofliga näringars utöfvande böra tillkomma män och qvinnor, samt i vissa fall äfven gifta qvinnor, lärer, i betraktande af grunden för nämnda undanlag, och för att undanrödja tillfället att göra detsamma kraftlöst, undantaget äfven böra utsträckas lill omförmälde tjenstemäns och beljenles hustrur.
Deremot anse Rikets
Ständer förbudet för andra i Statens tjenst med lön anställde tjenstemän att idka handel och för tjenstemän i allmänhet att hälla handlverksverkstad kunna utgå.
Det synes ej väl öfverensstämma med grundsatsen om frihet för näringsverksamheten, att lagstiftningen innehåller ett dylikt förbud, helst förhållanden kunna gifvas, isynnerhet i fråga om lägre tjenstebefattningar på landsbygden, hvilka ej tillfullo sysselsätta deras innehafvare, dä en dylik på sidan om tjensten utöfvad verksamhet kan till och med vara gagnande, i det den kan bidraga lill förbättrande af en större familjs ekonomiska ställning samt till beredande af arbetstillfällen och utveckling af särskilda anlag, som mången gång af bristande utvägar till verksamhet gå förlorade.
Likasom Rikets Ständer i det föregående yttrat den åsigt, att mästareprof icke kunde antagas utgöra något tillförlitligt bevis om mästerskap; sä hafva Rikets Ständer äfven ansett stadgandet i Fabriks- och Handtverks-ordningen att, då fråga vore om byggmästare- eller murmästare-yrkets utöfvande i stad, bevis om vunnen skicklighet i yrket borde företes, kunna ulan olägenhet borttagas, enär städernas byggnads-ordningar i detta iixpodilions-lJlskottets Förslog lill unden!.
Skrifvelse, N.-o 132. 9 i detta fall torde kunna anses lemna erforderliga föreskrifter, samt byggnadsföretag äro af den vigt, att såväl offentliga myndigheter som enskilde personer ej lära underlåta att förskaffa sig intyg om erfarenheten och skickligheten hos den, ål hvilken de i detta afseende lemna sitt förtroende.
I öfverensstämmelse med ofvan yttrade åsigt, att rättigheten alt försörja sig bör vara lika öppen för qvinnor som för män, torde de såväl i Handels-ordningen som i Fabriks- och Handlverks-ordningen nu förekommande sladganden angående arbetsrättighel för qvinnor i allmänhet kunna utgå, och annan särskild bestämmelse ej vara erforderlig, än att, i fråga om gift qvinna, mannen lör hennes förbindelser ansvarar.
Nu gällande sladganden i fråga om omyndigs näringsrättighet innehålla, att, då omyndig varder egare till redan anlagd fabrik, samt dä handlande, fabriks- eller handtverks-idkare varder ställd under förmyndare, rörelsen må kunna fortsättas med förmyndarens samtycke och ansvarighet.
Häraf synes följa, att omyndig i allmänhet icke skulle vara lika berättigad med den handlande eller handlverksidkare, hvars omyndighelstillstånd inträdt, sedan rörelsen blifvit börjad och någon lid fortsatt.
Men då förmyndaren i allt fall åligger ansvarighet för rörelsens bedrifvande, hafva Rikets Ständer trott att en mera allmän utsträckning kunde ske af den ål omyndige rnedgifna näringsrättighet.
I fråga om rättighet för van frejdade att utöfva näring, så, enär Rikets Ständer anse god frejd böra vara ett af vilkoren för vinnande af näringsrättighet i vidsträcktare omfång, följer äfven deraf, att den, som blifvit genom laga kraflvuunet beslut sakfälld för vanfrejdande brott, måste anses vara en dylik näringsrättighet förlustig; men då den, som blifvit dömd och straffad för brott, icke bör betagas utväg att genom arbete försörja sig och såmedelst kunna blifva en nyttig samhällsmedlem, hafva Rikets Ständer ansett, att den, som, enligt Rikets Ständers förslag, är berättigad lill idkande af sådan handel eller handtverksrörelse, hvartill ej fordras anmälan, jemväl må kunna återvinna en vidsträcktare rättighet ali till afsalu idka fabriks- och handtverksrörelse, så vidt, vid pröfning af derom gjord ansökning, vederbörande finna honom dertill lämplig.
Uti 18 § 2 mom.
Handels-ordningen stadgas, att handelsrättighet skall vara förverkad, då innehafvare!) af sådan rättighet icke på lie års tid sina ulskylder till Kronan och staden utgjort, samt att han, under den tid sådant underlåtes, icke är berättigad att, utom idkande af handelsrörelsen, borgerliga rättigheter tillgodonjuta; och 17 § 2 mom. i Fabriks- och Handtverks-ordningen innehåller, att fabriksidkare eller handtverkare, som icke förmår sina utskylder till Kronan och staden utgöra, ej eger rätt att rörelsen fortsätta, så länge denna oförmåga fortfar.
Dessa sladganden i afseende å behörigheten till näringsrättighet förmena Rikets Ständer icke varn vidare erforderliga, enär den näringsidkare, hos hvilken krono- och andra honom åliggande utskylder ej kunna uttagas, i allt fall synes sakna möjlighet att rörelsen fortsätta, samt, enligt nu gällande kommunal-förlätlningar, den, som häftar för oguldna utskylder, icke är berättigad att deltaga i ölverläggningar och beslut rörande kommunens angelägenheter.
De bestämmelser, förslaget innehåller, måste, enligt Rikets Ständers förmenande, göra öfverflödiga nu gällande stadgande!) angående så väl gerningsmän som dem, hvilka ega att såsom försörjningsmedel till afsalu åstadkomma tillverkningar.
Genom borttagande af föreskriften om rättighet lör socken å landet alt å kommunalstämma antaga gerningsmän, kan så mycket mindre någon inskränkning anses tillkommen, som de med desse jemförlige näringsidkare, enligt Rikets Ständers förslag, äro, derest de ej utöfva näringen med andra biträden än hemmavarande barn, befriade från skyldigheten att göra anmälan, och i annat fall endast äro förpligtade att uttaga vederbörande Kommunal nämnds tillståndsbevis, hvilken föreskrift handtverkare, som är i tillfälle att drifva riik. lill II St.
Pral. 1862 Sf 1863. 10 Sond. 1 AJd. 9 Hafi. 2 10 Expedilions-Utskottets Förslay lill underd.
Skrifvelse, I\:o 132. sin rörelse i större utsträckning, ej lärer finna betungande.
Att, utan afseende på qvalifikation, de, hvilka kunna hänföras lill en kategori, jemförlig med den, hvarunder de nu till sjelfförsörjning berättigade komma, icke böra vara underkastade skyldighet att göra anmälan och uttaga tillståndsbevis, anse sig Rikets Ständer kunna föreslå på den grund, att Bevillnings-förordningen lemnar utväg att utan svårighet påföra idkaren en efter rörelsen lämpad beskattning, och Fabriks- och Handtverks-ordningen redan nu i 1 och 2 §§, med erkännande af sjelfförsörjningsrätten, medgifver dels hvar och en rättighet att, utan särskildt tillstånd, med biträde af hemmavarande barn och i tjenst stadde arbetare, tillverka fabriks- och handlverksarbeten till eget och underhafvandes behof, och dels landtmän enahanda rättighet att till afsalu förfärdiga husslöjdsalsler.
Den i Handels-ordningen nu meddelade hänvisning, bland annat, att hvad angående försäljning å marknader stadgadt är, skall gälla lill efterrättelse, synes, enligt Rikets Ständers förmenande, icke böra uti en blifvande ny författning inflyta, emedan de särskilda ordningsreglor, som i afseende härå antingen äro utfärdade eller vidare befinnas nödiga, tillböra polislagstiftningens område.
Likaledes kan, enligt Rikets Ständers tanke, såsom obehöflig anses den underrättelse, som i Fabriks- och Handtverks-ordningen finnes meddelad, att genom författningen ej göres ändring i vilkoren för den tillverkningsrätt, som pä grund af vederbörligen erhållet patent för utöfvande och begagnande af nya uppfinningar i slöjd och konst kan ega rum, enär den, som vill begagna sig af en dylik tillverkningsrätt, har åliggande att underrätta sig om de vilkor, gällande Patent-förordning i sådant läll före* skrifver.
1 händelse af nådigt bifall till Rikets Ständers förslag, att för idkande af handel eller annan näring burskap ej vidare må vara nödigt, och att stadgandet om mästerskaps förvärfvande må från Fabriks- och Handtverks-ordningen uteslutas, mäste deraf följa, att föreskrifterna angående handelsföreningar, handtverks- och fabriksföreningar äfvensom angående utfärdande af gesällbref jemväl böra bortfalla.
Nämnda föreningar hafva nu genom burskaps- och mästerskaps-inslitutionerna sin sammanhållning, och föreskrifterna äro lämpade efter derifrån härledda förhållanden.
Om lagen icke vidare sanktionerar de institutioner, genom hvilka borgerskapet, såsom korporation, blifvit stäldt gent emot de öfrige stadsinnevånarne, så torde i allt fall gemensamma intressen föranleda likartade föreningar för gemensamma ändamål; men detta lärer då blifva hvarje associations särskilda angelägenhet.
I afseende å handelsbetjente jemte fabriks- och handtverksarbetare samt förhållandet emellan desse och dem, hvilka använda deras biträde, torde allmänna lagen innehålla tillfyllestgörande föreskrifter, äfvensom, vidkommande fabriks- och handtverksarbetare, derest i laglig ordning upprältadt kontrakt icke annorlunda bestämmer, Legostadgan ega tillämpning.
För öfrigt torde bland stadganden, som af de nu om handtverks- och fabriksarbetare gällande må anses böra bibehållas, böra införas de dermed sammanhang egande föreskrifterna i Kongl. Kungörelsen den 22 Maj 1852, angående minderåriga personers användande vid fabriker och handtverk.
Då, under förutsättning att vaksam tillsyn å tullförfattningarnes efterlefnad eger rum, Rikets Ständers förslag i väsendtlig mån inskränker de tillfällen, vid hvilka till följd af näringsförfaltningarnes öfverträdelse beslag bör kunna ifrågakomma, hafva Rikets Ständer funnit sig ega anledning i underdånighet föreslå, att, beträffande hvad nu gällande författningar innehålla om rättighet för vederbörande åklagare att, i fråga om oloflig handel och varutillverkning, beslag verkställa, denna beslagsrältighet, så vidt förbrytelse mot tuliförlättningarne ej är i fråga, må upphöra; hvarjemte Rikets Ständer Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, j\:o 132.
II torde få till E. K. Maj:t öfverlemna bestämmandet af den ansvarspåföljd, hvartill öfverträdelse af gifna föreskrifter må föranleda.
Hvad slutligen angår de föreskrifter, sorn i fråga om författningarnes tillämpning och angående rättegången i dithörande mål kunna finnas nödige, hafva Rikets Ständer jemväl ansett sig böra i underdånighet öfverlemna åt E. K. Maj:t att tillse, hvilka stadganden uti ifrågavarande hänseenden må finnas erforderliga.
1 öfverensstämmelse med hvad sålunda blifvit yttradt, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K.
Majit täcktes utfärda: dels en förordning rörande vilkoren för handels idkande, med tillämpning af följande allmänna grunder: l:o att rättighet att idka handel må ulöfvas, utan ali burskaps förvärfvande utgör vilkor derför; 2:o alt rättighet till handels idkande, i stad eller å landet, må tillkomma hvarje Svensk medborgare, man eller qvinna, som eger god frejd samt råder öfver sig och sin egendom; att från denna handelsrättighet dock böra vara undantagne embets- och tjenstemän. som hafva allmän upphörd om händer, tullverkets tjenstemän och betjente samt allmänna åklagare, så ock hustrur till de sålunda undantagna; 3:o att gift qvinna jemväl må vara berättigad lill handels idkande, så framt mannen (or hennes förbindelser ansvarar; 4:o att omyndig må, med förmyndares samtycke och ansvarighet, handelsrättighet utöfva; 5:o att handlande, derest han dömes lill ansvar för brott, som medför vanfrejd, skall, när domen vunnit laga kraft, anses handelsrättigheten förlustig; 6:o att den, som i stad vill idka handel, skall, utom i de fall 10 punkten omför mäler, med företeende af bevis om sin behörighet dertill, göra anmälan derom hos Magistraten och uttaga dess tillståndsbevis: att den som vill i flera städer idka handel, skall derom på hvarje ställe göra anmälan på enahanda sätt; samt att den, som vunnit tillstånd att i stad idka handel, bör, om lian tillika vill idka handel å landet, iakttaga hvad i 8 punkten derom föreskrifves; 7:o att den, som, på sätt i nästföregående punkt sägs, vunnit tillstånd att i stad idka handel, må ega ali inom stadens område, äfvensom å rikets marknader, i öppen salubod eller annorledes drifva handel med alla slags inhemska och lofiigen införda utländska varor i hvad myckenhet som helst, ulan andra undantag eller inskränkningar, än som för allmänhetens betryggande i afseende å behandlingen af krut, gifter eller andra vådliga ämnen, samt angående bokhandel och försäljning af apotbeksvaror och af bränvin särskildt stadgas; 8:o att den, som å landet vill idka handel, skall hos Konungens Refallningshafvande i länet, på sätt i 6 punkten säges, göra anmälan med uppgift af stället, der handelsrörelsen är ämnad att utöfvas, samt utlaga Konungens Befallningshafvandes tillståndsbevis :
9:o att, på grund af den jemlikt förestående punkt vunna rättighet till handels idkande å landet, öppen salubod der må hållas lill försäljning af alla slags inhemska och lofiigen införda utländska varor, allenast med de inskränkningar, som i 7 punkten om förmälas; 10: o att å allmänna försäljningsplatser i städerna, äfvensom hvar som helst å landet, en hvar må ega rättighet att utan särskildt tillstånd, vid eller utom marknader, försälja inhemska fabriks-, handtverks- och husslöjdsalsler äfvensom landlmannaprodukler, 1*2 Exprdilions-Utskotlets Förslug lil! underd. Skrifvelse., N:<> 132. utom bränvin; dock att, derest utom marknader försäljningen sker i öppen bod, anmälan bör göras på sätt i 6:te och 8:de punkterna sagdt är; liro att nu gällande föreskrifter såväl angående vilkoren för vinnande af behörighet att idka bokhandel och alt försälja apotheksvaror, gifter eller krut, som angående försäljning å offentlig auktion, skola fortfarande lända till efterrättelse; äfvensom att hvad särskildt är stadgadt angående idkande af källare-, vinskänks-, schveitzeri-, värdshus-, traktörs- eller krogrörelse skall tillsvidare förblifva gällande; 12:o att hvarje Svensk undersåte må vara oförhindrad att till riket införa och derifrån utföra varor, under iakttagande af hvad tullförfattningarne stadga och af öfriga i afseende härå gällande ordnings- och kontrollföreskrifter, äfvensom att hvar och en må vara berättigad att reda i skepp för så väl utrikes som inrikes lärl; l3:o att rättighet för åklagare att verkställa beslag å varor, hvarmed olaga handel idkas, må upphöra; dels ock en förordning angående vilkoren för idkande af fabriks- eller handtverksrörelse, i öfverensstämmelse med följande allmänna grunder: l:o att fabriksrörelse och handtverk äfvensom bageri-, bryggeri- och slagterihandlering må idkas, ulan att förvärfvande af burskap derför såsom vilkor erfordras; 2:o att skyldigheten att för rättighet till utöfning af vissa yrken förvärfva mästerskap må upphöra; 3:o att en hvar, man eller qvinna, må, utan särskildt tillstånd, vara berättigad all, med biträde af hemmavarande barn, till afsalu tillverka fabriks- och handtverks arbeten, så ock idka bageri-, bryggeri- eller slagterihandtering; 4:o att rättighet att i stad eller å landel, med biträde af andra, än hemmavarande barn till afsalu tillverka fabriks- och handtverksarbeten eller med enahanda biträde utöfva bageri-, bryggeri- och slagterihandtering,
må tillkomma hvarje Svensk medborgare, man eller qvinna, som eger god frejd samt råder öfver sig och sin egendom; 5:o att gift qvinna må kunna vinna enahanda rättighet, som i 4:de punkten om förm ales, så framt mannen för hennes förbindelser ansvarar; 6:0 att jemväl omyndig må, med förmyndares samtycke och ansvarighet, utöfva sådan rörelse, som uti 4:de punkten omförmäles; 7:o alt den, som blifvit straffad för brott, som medför vanfrejd, må kunna, efter derom gjord ansökning, vinna tillstånd att, med biträde af andra än hemmavarande barn, tillverka fabriks- och handtverksarbeten till afsalu, så länge en slik rättighet ärligen begagnas; 8:o att den, som vunnit rättighet alt med biträde af andra än hemmavarande barn tillverka fabriks- och handtverksarbeten eller utöfva bageri-, bryggeri- eller slagterihandtering, derest han dömes till ansvar för brott, som mpdför vanfrejd, skall, när beslutet vunnit laga kraft, anses sådan rättighet förlustig; dock att honom må vara öppet att, på sätt i 7:de punkten sägs, söka rättigheten återvinna: 9:o att genom antagna arbetare eller annorledes alla slags arbeten och varor må för Kronans behof förfärdigas; och att sådana för Statens eller kommunens räkning stiftade inrättningar, hvilka afse fattig- eller fängelsevård, äfvensom uppfostrings- och vårdsanstalter af alla slag bibehållas vid dem hittills medgifven rätt att såväl för inrättningarnes behof, som lill afsalu, tillverka fabriks- och handtverksarbeten; !0:o att i afseende på tillverkning af fabriks- och handtverksarbeten till efterrättelse skola vara gällande de föreskrifter, som för helsovården eller till förekommande af skada och olägenhet för grannar antingen i allmänhet, eller för vissa fall äro eller framdeles varda meddelade; Expeditions-Utskottets Förslå# lilI underd.
Skrifvelse, ,\:o 132 13 11:0 att till fabriks- och handlverksarbeten icke skola hänföras tillverkningar vid de manufaktur- eller andra verk, hvarmed styrelsen öfver bergverken har befattning, och att i afseende härå, äfvensom hvad beträffar boktryckeris anläggande, mjöl- och sågqvarn, apothek och badarestuga samt orgelbyggnad och bränvinstiliverkning, till efterrättelse skall lända hvad derom särskildt är eller varder stadgadt; 12:o att i afseende å vissa fabriks- och handlverksarbetens förseende med kontrolloch justeringsmärke skall iakttagas hvad derom redan är eller framdeles kan varda stadgadt; 13:o att den, som vill, nied biträde af andra än hemmavarande barn, tillverka fabriks- och handlverksarbeten eller utöfva bageri-, bryggeri- eller slagterihandtering, skall, med företeende af bevis om sin behörighet dertill, göra anmälan derom i stad hos Magistrat oell å landet hos Kommunalnämnd, samt uttaga tillståndsbevis för handteringens utöfvande; 14:o att vid inrättningar för tillverkning af fabriks- och handtverksarbelen till arbetare ej må antagas någon, som ej fvllt tolf år; och alt vid dylika inrättningar till arbete nattetid, mellan klockan 9 på aftonen och klockan 5 pä morgonen, arbetare under aderton års ålder ej må användas; 15:o att fabriks- och handtverksidkare skall hafva åliggande att faderligt vaka deröfver, att de hos honom antagne arbetare, särdeles då de såsom minderårige äro i hans hus och bröd, hållas till gudsfruktan, ordentlighet och goda seder och, om de förut ej förvärfval det kunskapsmål!, som folkskolestadgan föreskrifver såsom det minsta, deruti erhålla undervisning ä de dagar och timmar, sorn idkaren bestämmer, samt för öfrigt tillhållas att flitigt