Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Al 11, hvad Rikets Ständer efter granskning -''godkänt eller letnnat oanmärkt, bör anses hafva vunnit decharge i afseende ”på det granskade, och ingen ny, till ansvarighet förbindande granskning, ”af nya Ständer i samma mål vare tillåten’’, befanns hos Utskottet nog mycket ingripa uti Rikets Ständers lagliga granskningsrätt, emedan denna ej kan anses hafva upphört derföre, att utöfningen deraf icke medförer någon Slats-UtsRallels Utlåtande, iY.e 30.
13 direkt ansvarspåföljd, och fran; kai lade den modifikation i ordställning, sorn Lelänkandet utvisar; men enär äfven denna förmedling i sjelfva verket utgör ett vidhållande af den grundlagslolkning, man velat underkänna; så nödgas jag häremot mig reservera.” Häruti instämde Herrar E. G. LindströmWaern, P. II.
Lindström_, Hörnstein och Norin.
Vid § 7.
Af Herr Ehrenstam: ”Sedan en obetydlig majoritet inom Höglofl.
Statsutskottet, enligt enskild ledamots förslag och i strid med afdelningens åsigt, beslutat alt hos Rikets Ständer föreslå en underdånig skrifvelse lill Kongl. Maj:t, med begäran, alt alla de medel, hvilka kunna statsverket lillgodokomma genom försäljningen af kasserade oell för kronan oanvändbara effekter, rnåtte ställas lill Rikets Ständers disposition, för att lagas i beräkning vid en blifvande statsreglering, nödgas jag häremot anföra följande reservation!:
Den ledamot, som yrkat frågans upptagande af Utskottet, har väl uttryckligen sagt, att motivet dertill ingalunda var något misstroende lill administrationerna, utan blott att vinna en ökad reda i formerna för statsanslag och deras användande; men detta har ej hindrat andra ledamöter alt understödja honom, på grund af yttrad farhåga, det kronans tillhörigheter skulle kunna otillbörligen kasseras och försäljas, endast för att bereda tillgång å penningar.
Då lyckligtvis inom vårt land icke kan uppgifvas något faktum, sorn lill sådant misstroende gifver den mest aflägsna anledning, torde denna åsigt befinnas alldeles obefogad.
1 öfverensstämmelse vmed uttrycket uti revisions-berältelsen, pag. 85, har man framställt, att, ”dä Rikets Ständer för hvarje behof anvisat ser~ skilda anslag”, vore ifrågavarande försäljningsmedels användande, utan Rikets Ständers hörande och pröfning af behofvet, icke tillbörligt.
Premissen är här origlig, ty när egde väl Rikets Ständer tillräckliga medel att förse ”hvarje behof”?
Maj:t framställer icke till Rikets Ständer de mindre statsbehof, hvartill, utan deras medverkan, medel kunna beredas, ej heller dem, hvilkas uppfyllande befinnes för tillfället öfverstiga landels tillgångar.
Kasserade persedlars värde kan tillgodogöras staten på flerahanda sätt, såsom: användande till annat behof än det ursprungliga — orngjutning eller omsmidning — utbyte enligt öfverenskommelse med fabrikanter o. s. v.; samt slutligen försäljning och penningarnes användande till inköp af enahanda eller likartade persedlar.
Det sistnämnde sättet är till sin grund fullkomligen lika med de förra, emedan alla hafva samma ändamål: alt i 14 Stats-Utskottets Utlåtande, N.o 30. stället för odugligt erhålla annat användbart och behöflig!.
Det tillhörer en rättskaffens administration att, ibland de nämnda sätten, välja det för staten mest fördelaktiga; men så ofta valet borde falla på försäljning, skalle, genom det föreslagna stadgandet, statens verkliga fördel äfventyras, enär en Special-styrelse, som har vården om kasserade persedlar, alltid torde finnas benägen att tillgodogöra dem på annat sätt än det, hvarigenom den skulle nödgas afhända sig penningevärdet, utan någon säkerhet, att, vid en blifvande riksdag, Rikets Ständer anslå medlen lill samma ändamål, hvarifrån de liärflutit, eller, i anledning af deras tillvaro, gifva material-anslaget en motsvarande tillökning.
Det ifrågavarande stadgandet skulle sålunda uppenbart kunna leda till en för staten misshushållande administration, och detta är hufvudskälet, hvarföre jag ville på det kraftigaste mig deremot reservera.
Slutligen må emot förslaget anmärkas den oegenliighet att, sedan Rikets Ständer en gång anslagit medel för ett gifvet ändamål, hvartill medlen äfven blifvit använda, och det inträffar, att någon del af den inköpta matelielen åter måste förvandlas till penningar; skulle dessa icke kunna återgå lill persedlar, utan med vilkor, att Rikets Ständer, för andra gången, ånyo anslå, samma medel till samma ändamål.
Den förmenta ordningen i statsräkenskaperna blir således, vid närmare eftersinnande, förvandlad lill oreda, enär delar af längesedan gifna anslag skulle åter upplagas såsom nya.” Häruti instämde Friherre Tersmeden, Herr von Troil, S. G, Friherre von Kraemer, Herrar
Rääf, Stjerngranat, Gripenstedt, von Rosen, af Geijerstam, Biskop Hedren, Professor //. G.
Lindgren, Doktor Stenhammar, Prosta ine Lundblad och Berlin.
Vid § 13.
Åf Herr von Rosen: ”Mot Stats-utskottels beslut alt föreslå Rikets SländerYill Kongl., Maj:t ingå med underdånig hemställan, det Kongl.
Majit läcktes i nåder anbefalla Kongl.
Seraphimer-ordensgillet att ej anslå löningsförmoner åt tjenstemän vid rikets hospitaler, utan Kongl. Majlis derå lemnade nådiga fastställelse, reserverar jag mig, på den grund, att detta är stridande emot Seraphimer-ordensgillets instruktion, samt af det vigtiga skäl, att af de fonder Seraphimer-ordensgillet disponerar, större delen utgöres af medel, som äro af donerade medel, hvilka äro ställde under Seraphimer-ordensgillets förvaltning, utan det af Slats-utskoltet föreslagne vilkor.
Således hade väl först bott en undersökning i denna sednare fråga göras, huruvida den äskade förändringen kan möta nådigt bifall."
Häruti instämde Biskop Hedre’n. Stats-Utskatlets Utlåtande, N:o 30. 15 Af Herr Hörnstein; ”Jag får anmäla min reservation deremot, alt Höglofl.
Slals-ulskollet lemnat ulan afseende Revisoretnes anmärkning, pag. 135, uti revisions-berältelsen af år i845, alt de, vid granskningen af räkenskaper och säkerhetshandlingar bos en del embetsverk oell stiftelser, som förvalta fonder, saknat en bok eller liggare, sorn likväl synes vara af största vigt, innefattande register öfver säkerhets-handlingar, hvilka der skulle finnas antecknade till sin beskaffenhet, nemligen namnen på låntagare, den pantsatta egendomen, reversens datum, inleckningsda-gen, egendomens taxeringsnppskatlnings- eller försäljningsvärde, uppgift, inom hvilket belopp och uti hvilken ordning inteckningen finnes, samt om transporter, qviltenser eller andra anteckningar å skuldebrefvet, o. s. v. Fördelen af en dylik bok vore, ali verkets öfverstyrelse kunde städse granska och bedöma säkerheten, verkställda förnyelser m. m, ulan att behöfva afbida eller företaga inventeringar, vitl hvilka för öfrigt berörde hök skulle granskas, tjena till ledning och, genom påskrift, vid hvarje tillfälle verificeias.
Endast Kongl.
Krigs-kollegium synes hafva fått del af berörde anmärkning, emedan det ensamt besvarat densamma, pag. 351, vid berättelsen, och dervid förmält, att der redan lunnes en dylik bok för de kassor, som hade utlåningar; men sorn anmärkningen afsåg en del andra embetsverk och stiftelser, sorn förvalta fonder, så är min mening, att Utskottet borde hos Rikets Höglofl.
Ständer föreslå en underdånig skrifvelse lill Kongl. Maj:t derom, att en slik bok måtte föreskri Ivas vid de dylika förvaltande verk, sorn icke redan hade en sådan upprättad.” Af Herr Norin: ”Vid granskning af Kongl. Krigs-kollegii räkenskaper hafva Revisorerne anmärkt, att artilleri-, fortifikations- och utrednings-afdelningarne vid hvarje års slut innehaft behållningar lill mer och mindre betydliga belopp, hvilka, så vidt räkenskaperne föranleda, Kongl, kollegium syntes ej hafva uppgifvit i statsförslagen för ett påföljande år, hvarigenom inträffat, all Kongl. Maj:t, vid desammas pröfning, endast påräknat och tagit i betraktande årsanslaget, men icke de reserverade beliåtillingarne från det föregående året; och hafva Revisorerne ansett, alt dessa behållningar bort, jemte anslagssumman, tagas i beräkning vid fastställandet af de årliga staterna, synnerligen som dymedelst utgifter syntes hafva kunnat betäckas, för hvilka måst anskaffas serskilda medel.
Uti sitt utlåtande häröfver, af den 27 Februari 1846, har Kongl. Krigskollegium hufvudsakligen anfört, att en stor del af dessa behållningar icke äro disponibla för nya anvisningar, men alt deremot, när å vissa titlar 16 Stals-Ulskoltets Utlåtande, N:o 30. verkliga besparingar uppkommit, dessa blifvit, med stöd af Kongl, brefvet den 24 Augusti 1824, använda för att fylla brister å andra titlar, eller ock vid upprättandet af ett följande års statsreqvisitions-förslag tagits i beräkning, antingen för något till sin nytta och behöflighet redan pröfvadt arbete, sorn, i brist af tillräckliga medel, dittills icke kunnat utföras, eller ock lill förstärkande af den krigsmateriel, till hvars ordnande och kompletterande det för Krigs-kollegii departementer bestämda statsanslag vöre; afsedt; och ansåg kollegium, alt hvad Revisorerne påyrkat alltså redan blifvit iakttaget, så ofta anledning dertill förefunnits, samt än vidare komrne vid slika tillfällen att iakttagas.
Då 1111 Stats-utskottels pluralitet, som likväl berodde på den förseglade sedeln, ansett bemälde utlåtande tillfyllestgörande och låtit Rikets Ständers Revisorers ifrågavarande yrkande förfalla, men hos mig betänkligheter ännu qvarstå, har jag ansett mig böra emot beslutet anmäla reservation och dervid vördsamt anföra: att besparingar skola inträffa å de uti Krigs-kollegii stater för försvars-verkets materiel kalkylerade serskilda anslag, likasom alt brister på sådana skola inträffa, förefaller mig ganska klart, emedan det icke är möjligt att på ziffran beräkna blifvande kostnader för den mängd af materiela behof, som i ett så stort verk förefinnes.
Alt dessa besparingar företrädesvis användas lill betäckande af de brister, hvilka å de till andra föremål anvisade medel kunna uppkomma, på sätt Kongl, kollegium uppgifvit, finner jag äfven naturligt; men deremot tror jag det vara med god ordning instämmande, att hvad derutöfver är besparadt, tages i beräkning för nya anvisningar.
Då likväl så i allmänhet icke tillgår, blifver det, enligt min tanka, nödigt, att dylika besparingar af kollegium uppgifvas i sammanhang med hvarje statsreqvisitions-förslag, på det att befintliga tillgångar icke må ligga oanvända i kassorna, utan kunna af Kongl.
Majit lagas i beräkning för fyllande af de landtförsvarets behof, hvilka, i brist af medel, måhända ofta måste eftersättas.
Jag anser äfven, att sådant icke bör endast vid vissa tillfällen ske, utan regelmästigt hvarje år vid slats-reqvisitionen iakttagas. Uti Slats-utskottet har emedlertid uppmärksamhet fäslats på omöjligheten för kollegium att, vid upprättande af följande årets stat, kunna, såsom Revisorerne yrkat, beräkna det föregående årets besparingar, enär icke allenast dessa, utan äfven de för året näst förut, icke då äro genom bokslut definitivt bestämda; och jag vill derföre icke heller utsträcka mitt yrkande så långt som Revisorerne, utan begär endast, att hända och till ziffran beräkneliga besparingar för något föregående år måtte i statsförslagen upp - Slals-Ulskotlels Utlåtande, N:o 30■ 17 upptagas såsom tillgång för nya anvisningar.
Eljest skulle det kunna inträffa, att i Krigs-kollegium samlas kapitaler, hvilkas tillvaro för Kongl. Majit är obekant och om hvilka äfven Rikets Ständer sakna kännedom, af den anledning, alt koll eg i i till statsrevisionen öfverlemnade räkenskaper öfver 4;de hufvqdtitelns anslag till materielen icke innehålla jemförelse emellan utgift och stat.” Af Herr FVcern:
''Under granskningen af Kongl. Krigs-kollegii räken skaper hafva Revisorerne funnit, att artilleri- fortifikations- och utredningsafdelningarne vid hvarje års slut haft behållningar, hvilka räkenskaperne icke utvisa; att Kongl. Krigs-kollegium uppgifvit i statsförslagen för påföljande år, hvarigenom också inträffat, att Kongl.
Majit vid desammes pröfning endast beräknat ursanslaget, men icke de reserverade behållningarne.
I sin förklaring häröfver upplyser Kongl. Krigs-kollegium, att en del af dessa behållningar icke äro disponible och tillägger derefter, alt verkliga besparingar blifvit tagna i beräkning vid upprättandet af ett följande års statsreqvisilions-förslag, hvarigenom Kongl.
Krigs-kollegium således anser sig redan hafva iakttagit, hvad Revisorerne påyrkat.
Stats-utskottels pluralitet har ansett denna förklaring nöjaktig, men då jag icke tror det vara hvarken med god ordning förenligt eller innefattande nödig kontroll på Krigs-kollegii. beräkningar, att de verkliga besparingarne icke, såsom Revisorerne påyrkat, uppgifvas i statsförslagen, utan blott enligt
Krigs-kollegii förklaring tagas i beräkning af bemälda kollegium vid upprättandet af dessa förslag, och således, såsom Revisorerne yttrat, icke af Kongl. Majit kunnat påräknas vid förslagens pröfning, så nödgas jag att mig mot detta beslut reservera.’* Häruti instämde Herr af Geijerstam.
Bih. lili fl. St.
Prat. 1847 och 1848. 4 Sami. i Afd. 9 Hdjt. 3 STOCKHOLM, f. d. Schultze* Boktryckeri, 1818. Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 31.
1 Nio 31.
Ank. till Exp. Utsk. den 25 Januari, kl. 3 e. m.
Utlåtande, i anledning af Kongl. May.ts Nådiga Proposition, angående öfverlåtande till Malmö stad af markj tillhörande Malmö f d. fästning. (I. A.) Sedan Hamndirektionen uti Malmö hos Kongl.
Majit i underdånighet anhållit, att, för fortsättande af uppgjord plan för hamnbyggnad i nämnde stad, den del af glacisen utanför Malmö f. d. fästning, som på en af Kapitenen Beyer upprättad karta öfver Malmö hamn funnes utmärkt med Litt. A. till Litt. C., måtte, jemte den utanför berörde mark befintlige och med Litt. A. C.
D. på kartan utmärkte utfyllning, till staden öfverlåtas under eganderätt, har Kongl. Majit efter det Krigs-kollegium och Chefen för Ingeniör-korpsen i ämnet blifvit hörde samt ansökningen tillstyrkt, uti till Rikets nu församlade Ständer aflåten och af samtelige Riks-stånden till Stats-utskottet remmitterad proposition, behagat i nåder föreslå, att omförmälde kronan tillhörige mark, hvilken Kongl. Majit ansåge kunna af kronan undvaras, måtte till Malmö stad under eganderätt aflåtas emot följande vilkor i ”l:o att, då, genom öfverlåtelsen af ifrågavarande mark, hinder uppstå ”för den nedanför liggande hetäckta vägens begagnande såsom hittills för ”garnisonens skjutöfningar, staden hör tili detta ändamål, på kommendantens reqvisition, upplåta tjenlig plats;” ”2:o att den för vestra betesmarkens vid Malmö begagnande till ”exercisfält åt garnisons-sqvadronerna år 1846 staden beviljade hyres”afgift, 25 ridr för April och 50 ndr för Maj månad, hädanefter uppehör, samt att Kongl. Majit och kronan må för garnisonens exercis, deri ”tid af året denna pågår, få ostördt och utan afgift framdeles begagna ”samma fält, som af ålder varit dertill nyttjadt”; samt ”3:o att, derest någon inkomst af hötägten på merberörde glacis-del ”nu tillfaller dertill berättigade tjenstemän, staden derför lemnar dem er - Bih. till fi.
Prot. 1817 & 1848. 4 Sami. 1 Åfd. 10 Haft. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande, A': o 32. ”sättning, så länge de qvarstå uti innehafvande tjenstebefattningar, hvarmed rättigheten till sådan inkomst kunnat åtfölja.”
På de skäl och under iakttagande af de vilkor, Kongl. Majlis högstberörde nådiga proposition innehåller, tillstyrker Utskottet å densamma Rikets Ständers bifall. Stockholm den 24 Januari 1848.
Ank. till Exp. Utsk, d. 25 Januari, kl. 3 e. m.
May.ts Nådiga Proposition, angående afskrifning utaf ett aflidne Majoren J.
Weinbergs sterbhusdelegare äidömdt ersättningsbelopp för en vid Götheborgs Artilleri-ammunitions-förr åd yppad balans.
Sedan Kongl. Krigs-kollegii artilleri-afdelning, genom resolution den 15 December 1835 samt Kongl. Kammar-rätten, medelst utslag den 23 April 1841, ålagt ej mindre aflidne Tygvaktaren vid Götheborgs artilleriammunitions-förråd G. S. Treslows sterbhus att, för en efter hans död yppad balans i berörde förråd, godtgöra Kongl.
Majit och kronan ett belopp, som vid den af artilleri-afdelningens Kammar-kontor sedermera den 12 Oktober 1841, i öfverensstämmelse med Kammar-rättens föreskrifter, upprättade liqvid slutligen blifvit bestämd till 1786 r:dr 26 sk. 9 rst. banko, än ock sterbhusdelegarne efter aflidne Majoren J. Weinberg, hvilken i egenskap af förråds-officer varit Tygvaktaren Treslows kontrollant, att ansvara för detta ersättnings-belopp, för så vidt tillgångarne i den sednares sterbhus ej dertill vore tillräckliga; hvarefter och sedan Majoren Weinberg, innan ännu i saken blifvit dömdt, måst öfvertaga sysslomanskapet i Treslows konkurs, men år 1832 aflidit, utan att hafva kunnat för massan redovisa, samt besagda sysslomannabefattning sedermera öfvertagits af hans son Löjtnanten, J. P. Weinberg, som likaledes, innan redo - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 82. 3 ‘ visning skett, med döden afgått, Rådhusrätten i Götheborg genom dom af den 29 Juni 1842 förpiigtat Majoren Wernbergs sterbhusdelegare att, inom en månad derefter, fullgöra redovisningen för sysslomannaförvaltningen i Treslows konkurs, vid påföljd att eljest i laga ordning ansvara Kongl. Majit och kronan för betalningen af hela den Lill ofvanberörde belopp fastställda fordran uti T restow s gäldbundna bo; så har Majoren Wernbergs efterlemnade enka, Jeanette Sahlstenuti en tili Kongl. Maj:t ingifven skrift i underdånighet anhållit, att enär, enligt ansökningen bilagdt bevis, bennes man vid sin död efterlemnat skuld utöfver tillgångarne och hon med tvänne oförsörjda döttrar, befunne sig uti alldeles medellös belägenhet, Kongl.
Majit täcktes af gunst och nåd bevilja benne och döttrarne eftergift från gäldandet af ifrågavarande till ersättning ådömda belopp.
Efter det Kongl. Krigs-koilegium, Kongl.
Kammar-rätten och Justitiekanslers-embetet öfver denna underdåniga ansökning blifvit hörde och hvar för sig underdåniga utlåtanden afgifvit, deruti så väl Krigs-kollegium som Kammar-rätten tillstyrkt nådigt bifall å ansökningen, har Kongl. Majit,, då anledning icke förefunnes dertill, att Majoren Weinberg uti lifstiden i någon mån befordrat eller haft fördel af den förskingring af ammunitions-effekter, som grundlaggt ifrågavarande balans, samt i händelse det ådömda ersättningsbeloppet skulle af Wernbergs sterbhusdelegare utkräfvas, desse, om ock summan kunde af dem gäldas, derigenom blefvo beröfvade alla tillgångar och sålunda en i lifstiden utmärkt tjenstemans enka och oförsörjda barn komme alt försättas i den yttersta fattigdom, under den 13 November 1845 pröfvat skäligt i nåder medgifva, att Majoren Wernbergs sterbhusdelegare, hvilka, i anseende till felande handlingar, ej kunnat fullgöra dem ålagd redovisning för den af merbemälde Major innehafda befattning såsom syssloman uti Treslows konkurs, finge för närvarande befrias från utgifvandet af omförmälda ersättningsbelopp 1,786 ridr 26 sk. 9 rst., med undantag af 283 ridr 15 sk. 3 rst., som, enligt den efter Weinberg förrättade bouppteckning, utgörande hans skuld till Treslows konkursmassa, genast borde, tillika med 6 procents ränta derå ifrån Wernbergs dödsdag, utaf dennes sterbhusdelegare, i afräkning å Treslows balans, erläggas; hvarjemte Kongl. Majit, uti till Rikets nu församlade
Ständer aflåten nådig proposition behagat, dels till Ständernas pröfning öfverlemna frågan om det återstående ersättningsbeloppets afskrifning, dels ock tillkännagifva, det Kongl. Maj;t i nåder förordnat, att, innan Rikets Ständer sig i ämnet yttrat, någon åtgärd för verkställighet af Kammar - 4 Stats-Utskottels Utlåtande, N:o 33. rättens ofvanberörde utslag, utom hvad anginge omförmälde 283 r:dr 15 sk. 3 rst., icke skulle ega rum, men att deremot den Wernbergs accordsersättning pålagda qvarstad och de borgensförbindelser, som till kronans säkerhet blifvit utaf sterbhusdelegarne aflemnade, komme fortfarande att tills vidare vara gällande.
Stats-utskottet, som från samtelige riks-stånden erhållit remiss å högstberörde nådiga proposition samt emottagit åtskilliga dertill hörande handlingar, har tagit detta ärende i öfvervägande, och får, med åberopande af de utaf Kongl. Maj:t i nåder anförde omständigheter, samt med afseende derå, dels att Krigs-kollegium och Kammar-rätten tillstyrkt den sökta afskrifningen, dels ock att Löjtnant Weinberg, enligt hvad handlingarne innehålla, genom olyckshändelse tillsatt lifvet, hvarigenom hans moder och tvänne oförsörjda systrar blifvit utan allt stöd, hemställa, att Rikets Ständer måtte bevilja ifrågavarande, af KonglMaj:t i nåder föreslagna, afskrifning.
Utlåtandej i anledning af väckt motion, att Leckö Slott och Kungsgård måtte såsom Lustslott ställas till H. M. Konungens disposition. (I. A.)
Uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt och till Utkottet remitterad motion, har Herr Roos, Carl Ulrik, af anförde orsaker föreslagit ”att ”Leckö slott, såsom lustslott, måtte ställas till H. M.
Konungens disposition, ”sjelfva slottet genast, men kungsgården att tillträdas vid donations-årens ”utgång.”
Då Kongl. Majit icke väckt fråga om berörde slotts användande till det uppgifna ändamålet, och således ovisst är, huruvida Kongl. Majit skulle finna lämpligt, att slottet och kungsgården användas, på sätt motionären före - Slals-Utskottets Utlåtande, 2V:o 34. 5 föreslagit, samt dessutom meranämnde slott är, enligt hvad Utskottet har sig bekant, i så bristfälligt skick, att dryga kostnader skulle erfordras för att iordningsätta detsamma, kan Utskottet å ifrågavarande motion icke tillstyrka bifall. Stockholm den 24 Januari 1848.
Ank. till Ejp. Etsk. den 25 Januari, kl. 3 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion> angående befrielse för en del hemmansegare på Gottland från skyldigheten att leverera ved till den s. k.
Kronoka/kugnen i kVisby. (I. A.) Genom remiss från Bondeståndet har Stats-utskottet fått emottaga ett af riksdagsfullmäkligen Christen Pehrson från Gottlands län afgifvet memorial, deruti han anfört: att redan år i 58 hade Kongl. Maj:t och kronan emot en hög köpeskilling försålt sin i staden Wisby befintliga kalkugn, Krono-ugnen kallad, hvarmed åtföljde rättigheten att, enligt en gammal Kongl.
Kammai-kollegii författning, årligen för kalk-ugnens behof erhålla från en mängd kronoskattehemman vissa famnar ränteved, emot den obetydliga betalningen af endast 20 skillingar famnen; att detta onus, eller skyldigheten att leverera ved för en så ringa ersättning, väl i förra tider varit drägligt, då det fanns ymnig tillgång på skog nära Wisby, samt att, då berörde kalkugn nu egdes af enskild person och större delen af de hemman omkring Wisby, hvilka enligt omförmälde författning måste vidkännas vedlevereringen, numera, sedan skogarne blifvit nästan belt och hållet nedhuggna och jorden odlad, saknade tillgång att utgöra det af ålder stadgade beloppet af kalkugnsved, syntes det vara obilligt och onaturligt, att besagde författning ännu vore gällande, emedan de flesta kronoskattehemman måste från andra och ofta långt aflägsna socknar köpa den ved, som egaren af f. d. krono-ugnen årligen utfordrade; i följd af hvilket allt motionären Bih. till R.
St. 1‘rot. 184?
& 1848 4 Sami. 1 Afd. 10 Höft. 2 6 Stats- Utskottets Utlåtande.
N:o 34. anhållit, att Rikets SLänder ville förklara ”det merberörde författning kom”me att alldeles uppliäfvas och att, om egaren af f. d. kronougnen borde ”fortfarande anses berättigad lill det stadgade beloppet ved årligen, han då ”af staten, sorn uppburit den höga köpeskillingen för kalkugnen, må tillgodonjuta densamma efter gode mäns bepröfvande, helst som flere af ränte”gifvarne äro boende öfver tvänne mil från Wisby, och således af sig sjelft ”borde vara befriade från räntornes utgörande, serdeles sorn förfaltningarne ”stadgade, att kronohemmansegare, så långt aflägse boende från kronolägenheter, njuta befrielse från ökedagsverkens utgörande.” Hvad motionären sålunda andragit har UtskoLtet tagit i öfvervägande, men som den ifrågaslällde befrielsen från skyldigheLen för visse hemmansegare alt till f. d. kronokalkugnen i Wisby leverera deras ränteved, ingriper i enskild persons eganderätt, hemställer Utskottet, alt Christen Pehrssons i ämnet gjorda framställning icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda Stockholm den 24 Januarii 1848.
Comp. ISIS. Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 35.
N:o 35. 1 Arik. till ExpUtsk. den 28 Jan., kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, rörande den till skolorna i åtskilliga släder inom Lands stift utgående helgonskyld. (C. A.) Jemte det, uppå Kongl.