Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
A andra sidan har det funnits betänkligt, att borttaga ali bevillning för en näringsidkare, som tillfälligtvis under något år gjort förluster och, på grund deraf, har det yrkats, dels att förslaget borde modifieras så, att bevillningen under berörda förhållanden skulle utgöras för blott halfva den summa, rörelsen ansåges i allmänhet afkasta, dels ock att taxerings-männen skulle ega, att i det antydda fallet ålägga en viss minimiafgift, dels att medeltalet af tre års inkomster skulle tagas till grund för bevill— ningens beräknande, dels ock slutligen att förlusterna borde få afräknas från den skattskyldiges kapital-förmögenhet.
Härförutom har blifvit föreslaget, att, i stället för nu ifrågavarande stadgande, i punkten 3:o skulle göras ett tillägg af följande innehåll: »Hafva under året »näst före det, för hvilket bevillning skall påföras, sådana särskilda förhållanden »inträffat, antingen i afseende å betydligare vinst eller förlust för skattskyldig, alt »det löpande årets inkomst icke derefter skäligen kan beräknas, eller har den »skattskyldige föregående året icke drifvit lika beskaffad rörelse, då skall taxering »ske efter hvad en rörelse, jemförlig med den skattskyldiges, anses i allmänhet »afkasta.»
De skäl, som förmått Utskottet att intaga nu ifrågavarande stadgande i sitt förslag, äro i Betänkandet N:o 20 (pag. 23) anförda och torde det derföre icke vara nödvändigt här åter upprepa desamma, helst de blifvit af flere ledamöter inom de Riks-Stånd, som beslutat återremissen af stadgandet, ytterligare utvecklade.
Bevillnings-Utskottets Utlåtande JYs 34.
Utskottet, som i hufvudsaken vidblifver sitt ifrågavarande förslag, har likväl, pä grund af hvad i återremisserna, förekommit, ansett stadgandet böra frän punkten l:o helt och hållet uteslutas och i stället intagas i 2:dra momentet af punkten 3:o, med följande förändrade lydelse:
Näringsidkares inkomst för löpande året får dock icke, äfven om han under nästföregångna året gjort förluster, beräknas till lägre belopp, än hvad en sådan rörelse, som den han drifver, i medeltal anses afkasta.
Vidare har Utskottet i g 7 under punkten l:o föreslagit, att förluster, af hvilka kapital drabbats, skulle afräknas från egarens kapital-förmögenhet och bevillningen erläggas för den afkastning, återstående kapital-beloppet ansåges afkasta.
Detta stadgande har bifallits af Bonde-Ståndet.
I Bidderskapet och Adelns återremiss förekommer ett yrkande, att detsamma borde ur Bevillnings-stadgan utgå, men, så framt det eljest ansåges böra godkännas, qvarstå i Instruktionen för Taxerings-förrättningarna, hvarest det jemväl (pag. 8) vore intaget och dit det egentligen hörde, såsom afseende endast uppskaltnings-sättet.
Med vidblifvande af sjelfva förslagets innehåll, har Utskottet, som icke kan underkänna giltigheten af berörda yrkande, trott sig böra hemställa, att ifrågavarande föreskrift må ur Bevillnings-stadgan utgå, men deremot qvarstå uti Instruktionen för Taxerings-förrättningarna.
Under förutsättning af bifall till hvad Utskottet sålunda i fråga om punkten l:o i § 7 föreslagit, hemställer Utskottet, att nämnde punkt må erhålla följande lydelse: l:o I fråga om den inkomst af kapital eller arbete, för hvilken bevillning skall utgöras, får afdrag icke ske för den skattskyldiges och hans familjs lefnadskostnader eller dertill hänförliga utgifter.
Med anledning af inom Preste-Ståndet gjordt yrkande, att bland de afdrag, som få ega rum vid beräkning af löntagares inkomster, äfven borde införas märita och amorteringsbidrag till öfverbyggnads-amorlerings-fonden för prestgårdarne i Skåne», har Utskottet, då upplyst blifvit att denna ränta och amortering, som på mänga ställen uppgår till omkring 1,000 R:dr, utgör en oundviklig utgift för tjensteinnehafvaren, trott sig böra hemställa, att det yrkade tillägget må i 2 mom. af punkten 2:o införas.
I afseende på uppställningen af punkten 3:o, hvilken innefattar 3:ne moment, anser Utskottet den förändring böra ega rum, att 2:dra och 3:dje momenten 16 Bevillnings-Ulskotlets Utlåtande JYs 34. framflyttas framför l:sla momentet, hvilket torde böra afsluta g, och hemställer Utskottet, att Rikets Ständer härtill behagade lemna bifall.
De i öfrigt vid § 7, punkterna 2:o och 3:o framställda anmärkningar hafva icke varit af den betydenhet eller så allmänt uttalade, att desamma kunna anses hafva till äterremisserna föranledt, hvadan Utskottet, då dessa 2:ne punkter dessutom iiro af Borgare- och Bonde-Stånden gillade, anser sig böra förblifva vid hvad deri är föreslaget. § 8.
På det att inkomstbevilluing icke skulle komma att drabba den, som icke eger större inkomst, än som oundgängligen fordras för fyllande af de nödvändigaste lefnadsbehofven, föreslog Utskottet, att bevillning för inkomst af kapital eller arbete icke skulle ega rum, när alla de utaf kapital eller arbete uppkomna årsinkomster, sammanräknade, icke öfverstiga 400 R:dr.
Detta förslag har blifvit återremitteradt af Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet.
Borgare-Ståndet har beslutat, att, när alla de utaf kapital eller arbete uppkomna årsinkomster, sammanräknade, icke öfverstiga 1,200 R:dr, skola 400 R:dr deraf vara fria från bevillning.
Bonde-Ståndet har deremot beslutat, dels att nedsätta det belopp, Utskottet föreslagit såsom fritt från bevillning, från 400 R:dr till 300
R:dr, dels att ibland undantagen i § 8 eller, på annat lämpligt ställe, borde införas stadganden om så beskaffade lindringar, som uti 145 § af gällande Bevill— nings-förordning förekomma, så vidt nemligen skälen för dessa lindringar icke äro eller blifva under ingående statsreglerings-period undanröjda; för hvilket ändamål samt för nödig ändring i rubriken m. m., § 8, hvilken i allt öfrigt godkändes, blifvit af sistnämnde Stånd till Utskottet återremitterad.
Dessutom har från Bonde Ståndet till Utskottet öfverlemnats ett af Riksdags-fullmägtigen Per Byström från Jemtlands län till Ståndet ingifvet skriftligt anförande angående bibehållande af den bevillningslindring, som, enligt 145 ^ i nu gällande Bevillnings—stadga, hittills varit allmogen i Härjeådalen förunnad.
Uti återremissen har mot ofvanberörda förslag hos Ridderskapet och Adeln blifvit anfördt, alt detsamma lemnade rum för tre väsendtliga anmärkningar.
Först skulle, på sätt i den af Herr Fåhreeus vid Utskottets Betänkande fogade reserva tion blifvit ådagalagdt, inkomstbevillningen för löntagare, hvilkas vilkor vore beräknade blott för lifvets nödvändigaste behof, komma att ökas ända till 4 å 4V2 gånger dess nuvarande belopp.
Vidare förekomme den omständigheten, att, då maximum af inkomst, för hvilket föreslagits skattefrihet, blifvit bestämdt så högt, som 400 R:dr, det lätteligen kunde inträffa, att en stor mängd till arbetsklassen hörande personer - Bevillnings-Utskottets Ullålande Jtä 34. 17 söner, såsom gesäller och sjömän, hvilka nu erlägga stadgade minimiafgifter, komme att från all bevillning befrias.
Slutligen horde ock tagas i betraktande behofvet af lindring i skatten för sådana mindre bemedlade personer, som befinna sig i äktenskap och hafva minderåriga barn att försörja —, en lindring, hvilken svntes innefatta en billig gärd åt humanitetens fordringar.
På grund af dessa anmärkningar hafva hos Ridderskapet och Adeln följande olika yttranden blifvit framställda, nemligen: att, på sätt Herr Lindeström i sin reservation vid Utskottets Betänkande föreslagit, den skattskyldige, hvars alla årsinkomster, sammanräknade, icke öfverstege 1,500 R:dr, skulle vara fri från bevillnings erläggande enligt § 6 för följande del af inkomsternas belopp, nemligen ogift man eller enkling för 250
R:dr, ogift qvinna eller enka för 150 R:dr, äkta makar gemensamt för 400
R:dr samt föräldrar dessutom för 50 R:dr för hvarje eget äkta barn under tolf år, som af dem uppfostras; att, i enlighet med Herr Swartz’ reservation och Borgare-Ståndets dermed öfverensstämmande beslut, när alla de utaf kapital eller arbete uppkomna års inkomster, sammanräknade, icke öfverstege 1,200 R:dr, 400 R:dr deraf skulle vara fria från bevillning; att i sistnämnde förslag den ändring måtte ske, att högsta beloppet från hvilket afdrag finge ske, höjdes från 1,200 R:dr till 1,800 R:dr, samt slutligen att, när alla de utaf kapital eller arbete uppkomna årsinkom ster, sammanräknade, icke öfverstege 1,500 R:dr, 500 R:dr deraf skulle vara fria från bevillning.
Inom Preste-Ståndet har, på hufvudsakligen samma skäl, som hos Ridderskapet och Adeln anförts, blifvit vrkadt, dels bifall till det af Herr Lindeström afgifna förslag, med den förändring, att för ensam qvinna, likasom för ensam man, 300 R:dr måtte fritagas från bevillning samt att den afsedda förmånen för familjer måtte utsträckas till dem, som egde till och med 1,800 R:dr årsinkomst; dels ock att Herr Swartz’ ofvanomförmälda förslag, såsom lättare verkställ— bart, måtte antagas.
Det lärer icke kunna bestridas att, enligt Utskottets nu ifrågavarande förslag, större delen af tjenstemannaklassen eller de, hvilkas inkomster understiga 1,800 R:dr, skulle komma att drabbas af en förhöjd bevillning, på sätt Herr Fåhraeus i sin reservation ådagalagt, liksom att åtskillige personer, hvilka enligt nu gällande Bevillnings-stadga erlägga bestämda afgifter, i många fall komme att undgå all bevillning för inkomst.
Men Utskottet bestämdes vid afgifvande af sitt förslag af tvänne omständigheter, nemligen å ena sidan af farhåga, att Statens inkomster af bevillningen skulle lida alltför stor minskning, hvilket i Utskottets tanka lätt kunde inträffa om bevilIningsfriheten utsträcktes längre, än till llih. till B.
Brot. 1851) & 1860. 5 Sami. 1 Afd. 24 Haft. 5 118 Bevillnings-Utskotlets Utlåtande M 34- 400
R:dr, samt å andra sidan af omtanka att underlätta taxeringsverket och icke göra sjelfva beskattningen förhatlig och tryckande genom sträfvandet att åtkomma äfven de minsta inkomster, hvilket blefve en följd af det bevillningsfria beloppets bestämmande till en lägre summa, än 400 R:dr.
Då emellertid betänkligheter i ofvan antydda hänseende måste antagas icke förefinnas inom Ridderskapet och Adeln eller Preste- och Borgare-Stånden, finnér Utskottet sig ega anledning i viss mån förändra sitt förra förslag.
Att, såsom yrkadt blifvit, bestämma till beloppet olika lindringar för man och qvinna, gift eller ogift, skulle dock i betydlig grad försvåra och inveckla taxerings- och debitei ings-bestyret, samt för Statsverket medföra ökade kostnader.
Deremot har Utskottet ansett sig, på grund af hvad i öfrigt förekommit, böra, med frånträdande af sitt förra förslag, hemställa, att Rikets Ständer måtte besluta, att, när alla de utaf kapital eller arbete uppkomna årsinkomster, sammanräknade, icke öfverstiga
Ett tusen åttahundra Riksdaler, Trehundra
Riksdaler deraf skola vara fria från bevillning.
Dessutom eger skattskyldig, i sådant fall, att för hvarje hemmavarande äkta barn under tolf års ålder åtnjuta befrielse från bevillning för Femtio Riksdaler af den taxerade inkomsten.
Hvad åter angår frågan om bibehållande af de i 145 § af nu gällande Bevillnings—förordning stadgade lindringar, så har Bonde-Ståndet inbjudit de öfriga Riks-Stånden att förena sig i Ståndets rörande denna fråga fattade beslut.
Ehuru denna inbjudning icke blifvit af något Riks-Stånd antagen, har dock Ridderskapet och Adeln, vid behandlingen af § 91 i förslaget till Bevillnings-stadga, hvilken § angår afkortningarne, beslutat att till Utskottets ytterligare pröfning öfverlemna frågan om lindring i utgörande af bevillning för innebyggarne i Näsgårds och Wester-Bergslags fögderier af Kopparbergs län, så länge de utgöra den s. k. kungsgårdshjelpen vid Näs kungsgård
Då emellertid, efter hvad hos Utskottet blifvit upplyst, berörde tjenstbarhet endast till följd af misstag ännu utgöres, synes en påkallad rättelse i berörde hänseende snarare böra vidtagas, än att, vid det antydda förhållandet, låta bevillnings - lindringen fortfara; och då för öfrigt 3:ne Riks-Stånd, lika med Utskottet, ansett samtliga i 145 § af gällande Bevillningsförordning hittills medgifna lindringar för framtiden böra upphöra, finner Utskottet sig icke ega anledning att, på grund af Bonde-Ståndets beslut och Ridderskapet och Adelns återremiss, någon åtgärd tillstyrka.
Då de under Utrikes-departementet lydande tjenstemän för närvarande äro fiikaliade från bevillning för den andel af deras löner, sorn från Norska statskassan utgår, har Utskottet, som ansett denna befrielse fortfarande böra ega rum, funnit lämpligt att, såsom jemväl yrkadt blifvit, mom. c) erhåller en sålunda förändrad Bevillnings-UtslioHets (Mälands .1' 34. 1!) lydelse, att dels denna åsigt blir tydligare uttryckt, dels ock momentet fullt öfverensstämmande med hvad i 6 § 4:de mom. blifvit föreslaget; hemställande Utskottet alltså, att berörde moment må erhålla följande förändrade lydelse:
Vid de förenade rikenas beskickningar hos utländska magter anställde, jemte öfrige under Utrikes-departementet lydande embets- och tjenstemän, för den del af deras aflöning, som motsvarar Norska Statsverkets bidrag till samma aflöning, samt främmande magters härvarande beskickningar och konsulater tillhörande personer, jemte deras betjening, så vida de icke äro
Svenska undersåter eller inom riket drifva handel eller utöfva annat yrke. § 9.
Uti denna § hade Utskottet föreslagit, att bevillning för inkomst af kapital eller arbete skulle påföras, bland andra, fabriksegare, handlande eller annan näringsidkare, der fabriken vore belägen, handeln, yrket eller näringen idkades, såvida den behållna inkomsten deraf öfverstege 400 R:dr.
Detta förslag har blifvit återremitleradt af Ridderskapet och Adeln, godkändt af Borgare-Ståndet samt äfven af Preste- och Bonde-Stånden hufvudsakligen gilladt, dock med den förändring, att Preste-Ståndel uteslutit orden: »såvida den behållna inkomsten deraf öfverstiger 400 R:dr», samt att Bonde-Ståndet, i följd af sitt vid lista mom. i 8:de § fattade beslut, nedsatt den i förslaget nämnda summan 400 R:dr till 300 R:dr.
Uti Ridderskapet och Adelns återremiss har mot ifrågavarande stadgande blifvit anmärkt, att, enligt detsamma, det vore beloppet, hvartill den behållna inkomsten uppginge, som bestämde stället, hvarest rörelsen skulle beskattas.
Häraf kunde dock flera olägenheter uppstå.
Större svårigheter mötle derigenom för Beskatlnings-kommittéerna i den ort, hvarest fabriken vore belägen, att öfvervaka det bevillningen verkligen blefve den ifrågavarande rörelsen påförd; och, i händelse berörda Kommittéer toge befattning med samma rörelses beskattning, kunde dubbel sådan komma att ega rum.
Fabriksrörelse borde derföre beskattas pä det ställe, der den ulöfvades, utan afseende å det belopp, hvartill behållna inkomsten uppginge.
Härigenom vunnes äfven större säkerhet samt jemnare och rättvisare beskattning.
Då Utskottet funnit de i berörde hänseende anförda skäl, hvilka äfven synas legat till grund för Preste-Ståudets beslut, förtjena afseende, har Utskottet, med frånträdande af sitt förut gjorda förslag, ansett sig böra föreslå den förändring, som, af Preste-Ståndet antagen, jemväl åsyftas i Ridderskapet och Adelns återremiss, och hemställer alltså, £0 Bemllnings-Utskollets Utlåtande JU 34. att orden: »sävida Jen behållna inkomsten deraf öfverstiger 400
R:dn; mätte fiån ifrågavarande stadgande uteslutas.
Emot öfriga delar af § 9 har hos Ridderskapet och Adeln någon anmärkning icke förekommit och då desamma äro af 5:ne Riks-Stånd godkända, anser Utskottet sig böra vid hvad deri är föreslaget förblifva. § 10.
Denna g har blifvit återremitterad af Ridderskapet och Adeln, på den grund att den stöde i sammanhang med åtskilliga föregående återremisser, samt af Borgare-Ståndet, i anledning af anmärkt otydlighet i deusammas uppställning, men bifallen af de begge öfriga Stånden.
På grund af det förändrade förslag som i § 9 nu blifvit af Utskottet afgifvet, har Utskottet funnit det vara nödvändigt, till förekommande af olägenheter vid taxeringen och uppbörden, att, med uteslutande af det i § 10 förekommande stadgande, intaga den föreskrift, att för inkomst, som beskattas få annat ställe, än den skatlskyldiges mantalsskrifnings-ort, får befrielse eller lindring efter mom.
1 i § 8 icke tillgodonjutas; och hemställer Utskottet att berörde förändrade stadgande må af Rikets Ständer godkännas.
Art. lil. A) Bevillning af frälse-egendomar. § 11 Uti denna § bade Utskottet, lika med Kommitterade bibehållit de stadganden, som igenfinnas uti g 22 af nu gällande Bevillnings—stadga.
Häremot har inom Bonde-Ståndet en ledamot anmärkt, att uti förslaget fattades föreskrift, huruvida antingen frälse-egaren eller ränte-tagaren skulle betala de från frälse-egendomar utgående rust-tjenstemarker, samt yrkat, att föreskrift måtte meddelas, att räntetagaren borde betala ali rusttjenst-bevillning.
Likaledes hafva andra ledamöter förmenat, att, ehuru sätes- och ladugårdar hittills åtnjutit befrielse från särskild bevillning af nu ifrågavarande beskaffenhet, dem likväl, i förhållande lill de större förmåner, som de åtnjuta, borde dylik bevillning åläggas; och har §, i följd af dessa framställningar, blifvit återremitterad.
Likaledes har återremiss från Borgare-Ståndet blifvit beslutad, i anledning af gjord erinran derom, att, då i sista momentet af denna § förekomme ett stadgande, som anginge ett visst slag af qvarnar, frågan derom stöde i sammanhang med den på Rikets Ständers pröfning beroende frågan om förändrade grunder för mjöl- och sågqvarnars beskattning.
I Bevillnirigs-Utskuttcts Utlåtande 54. <!1 Hvad försl beträffar den inom Bonde-Ståndet gjorda erinran, att i stadgan saknades föreskrift, huruvida ifrågavarande särskilda bevillning borde af frälse-egaren eller af ränte-tagarne betalas, så torde någon otydlighet i detta hänseende icke förefinnas, då Utskottet föreslagit, att för frälse-egendomar afgiften fortfarande skall beräknas och utgöras pä samma sätt som hittills, samt i detta hänseende ordagrannt bibehållet de uti 22 § af nu gällande Bevillnings-stadga meddelade föreskrifter.
Den ifrågavarande särskilda Bevillnings-afgiften har nemligen från långliga tider tillbaka varit uti Bevillnings-förordningarne föreskrifven samt ansetts vara af »grundshatls-nalur»; och det torde således med visshet kunna antagas, att de derom meddelade föreskrifter utan svårighet hädanefter, såsom hittills, kunna af vederbörande tillämpas.
Vidkommande åter frågan, huruvida förenämnde särskilda bevillning borde utgå äfven för sätes- och ladugårdar, så har Utskottet destomindre ansett anledning vara för handen, att uti nu gällande föreskrifter härutinnan föreslå någon förändring, som just deri egenskap af grundskatt, hvilken ansetts tillhöra oftaberörde afgift, innefattar tillräckligt skäl för ett oförändradi bibehållande af de på äldre författningar grundade föreskrifterna.
Hvad slutligen angår den från Borgare-Ståndet erhållna återremissen, så rnedgifver Utskottet visserligen, alt då §:ns sista moment, hvilket handlar om särskild bevillning för skattlagda, af frälse-natur varande qvarnar i Skåne, Halland, Blekinge och Bohuslän, innehåller, att bevillningen skall erläggas med 53 öre för hvarje tunna hardt korn af den åsätta räntan, frågan om denna särskilda bevillning slår i ett nära sammanhang med den väckta frågan om förändrade grunder för qvarnars beskattning; och Utskottet anser sig derföre böra hemställa, att Utskottet framdeles må, derest sådant skulle finnas af behofvet påkalladt, afgifva förslag till den förändring af sista momentet utaf ifrågavarande §, sorn kan blifva en följd af Rikets Ständers beslut i fråga om förändrade grunder för qvarnars beskattning.
I enlighet med hvad här ofvan blifvit anförd t, hemställer Utskottet, att ifrågavarande §, som blifvit af Hidderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet godkänd, äfven måtte af Borgare- och Bonde-Stånden varda gillad.
D) Bevillning för Dylta bruks tillverkningar. % 14.
I afseende på ifrågavarande <§, som blifvit af Riddcrskapet och Adelö samt Preste- och Bonde-Stånden gillad, har inom Borgare-Ståndet ingen annan anmärkning blifvit gjord, än att densamma icke kunde komma att tillämpas förr än den på Rikets Ständers pröfning beroende frågan om regleringen af Dylta bruks förmåner 22 Bevillnings-Ulskottcls Ullålande M 34. och skyldigheter blifvit afgjord; och har sistnämnde Ständ, pä sadan grund, åter remitterat densamma.
Uti Betänkandet Jtä 20, sid. 28, har Utskottet redan hemställt att, i händelse en reglering af Dylta bruks förmåner och skyldigheter kunde komma att, på sätt uti KoDgl. Majlis nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer af den 29 Oktober 1839 är föreslaget, tillvägabringas och hvarvid, bland annat, den särskilda bevillningen för brukets tillverkningar skulle försvinna, stadgandet i § 14 rörande denna bevillning borde anses hafva förfallit.
Denna hemställan har blifvit af de (re öfriga RiksStånden godkänd; och torde, enär Rikets
Ständer ännu icke fattat sitt beslut i fråga om ofvannämnda reglering, Borgare-Ståndet, lika med de öfriga Riks-Stånden, godkänna ifrågavarande § med det förbehåll, som innefattas i ofvanintagne, sidan 28 i Betänkandet JVs 20, gjorda särskilda hemställan.
E) Bevillning af Bank-bolag med sedelutgifnings-rätt. § I*.
Preste-, Borgare- och Bonde-Stånden hafva godkändt de här meddelade stadganden, hvilka deremot blifvit af Ridderskapet och Adeln återremitterade.
Såvidt al
Utskottet tillhandakomna diskussions-protokoller kunnat inhemtas, har emot den ifrågavarande beskattningen hufvudsakligen blifvit anmärkt, att den föreslagna afgif— ten af två R:dr för hvarje tusen R:dr utaf det högsta belopp af bankens sedlar, sorn på en gång under nästföregående året varit utlemnade i rörelsen, skulle innefatta en orättvisa, enär beskattningen icke grundades på den verkliga inkomst, hvarje bank dragit utaf rörelsen i sin helhet, utan blott pä den omständigheten, huruvida banken haft ett större eller mindre belopp egna sedlar utelöpande; att, i följd deraf, de enskilda banker, som lör siri rörelse nödgades sätta i omlopp en större mängd sådana sedlar, men möjligen på rörelsen hade en jemförelsevis ringa inkomst, finge vidkännas en större beskattning, än de banker, som hade en mångfaldigt större behållning, men en ringa sedel—utgifning.
Vidare har mot Utskottets förslag blifvit anmärkt, att den betydliga inkomst, Staten eldigt nu gällande Bevillnings-stadga kunde påräkna af de enskilda bankerna, sannolikt koinme att, efter Utskottets förslag, betydligen minskas samt slutligen, att §:ns ordställning kunde gifva anledning till tvekan, huruvida med yttrandet »nästföregående året» menades kalender-år eller det år, som hvarje särskild banks räkenskap omfattade.
Till bemötande af dessa anmärkningar har, å andra sidan, blifvit anfördt, alt de för de enskilda bankernas beskattande uti nu gällande