Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att pastor för sina presterliga befattningar icke må af församlingen kunna uppbära eller emottaga serskild betalning; utan skall han lika med andra Rikets embets- och tjenstemän erhålla lön på stat. 12 Allmänna Besvärs- och Ekonomi- Utskottets Betänkande N:o 93. 2:o Lönen, som skall i penningar bestämmas och utgå, utbetalas till pastor qvartaliter från Ränterierna; ilen bestämmes efter ett medium af pastoratets uppgifter till taxering under de sista 10 åren. 3:o Pastorerne bibehålla sina boställen, hvilkas afkastning taxerings-kom mittéerna ega att beräkna och bestämma i penningevärde, hvarefter detta afräknas från den i allmänhet bestämda penningelönen. 4:o Pastorernes tertial-tionde, denna utgående efter enahanda beräkning, som kronobonden, inbetalas till Statsverket, enligt åsatt markegång, men alla andra af gifter och tjenstskyldigheter till presterskapet, såsom jura stola;, körslor och dagsverken m. m., upphöra. 5:o
De nuvarande pastorer kunna emot sin vilja icke tvingas att ingå på denna föreslagna reglering, utan bibehålla nu åtnjutande löneförmåner; men regleringen skall ovilkorligen sättas i verket, då pastor dermed förklarar sig nöjd, eller då han från innehafvande beställning afgått.
Men, om detta förslag, i sin helhet eller med nödiga förändringar, ej skulle af Rikets Ständer antagas, yrkade motionären: att Kongl. Förordningen om presterskapets uppbörd i Skåne af den 16 Oktober 1793 § 6, angående tertial-tiondes utgörande, äfvensom de stadganden, hvarpå kyrkoherdes rättighet att verkställa räkning, vare sig i kärfvar eller skäppan, må upphäfvas; samt att, i händelse pastor har anledning misstänka oriktig uppgift af tionde-gifvaren, förhållandet må utredas genom gode män, på sätt att pastor dertill utser två och tionde-gifvaren två, i orten och med förhållandena bekante män, hvilka, sedan dessa fyra tillkallat en femte, skola skriftligen afgifva sitt yttrande; kommande hvad desse gode män genom fleste rösterna förklara, att oåterkalleligen blifva för det årets uppbörd gällande.
Uti denna motion hafva Måns Persson och Anders Persson, begge från Malmöhus län, sig förenat.
M) David Andersson har uti samma motion, hvars öfriga delar redan blifvit uti Utskottets Retänkande N:o 20 behandlade, tillika fästat uppmärksamheten på det för det andliga sinnet anstötliga uti det så kallade offret till prester och klockare och på vissa ställen äfven till andra föremål, hvilket försiggår vid altaret under gudstjensten, och hvilket allöningssätt vore oförenligt med den protestantiska andan och sednare tiders uppfattning deraf, samt vore ovärdigt och förödmjukande för ett upplyst, sjelfständigt och från girighet skildt presterskap.
Ej heller saknade man exempel på förargelseväckande uppträden i detta afseende från icke lång tid tillbaka.
Motionären hemställde derföre att all offring måtte upphöra samt, i händelse presterskapet icke sjelfmant skulle finna sig uti att afstå ifrån en i motionärens tanke ika obehörig som okristlig beskattning, presterskapet, så framt dess anspråk funnes Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N;o 93.
13 grundade å lag, skulle derföre erhålla lämpligt vederlag, i en eller annan ordning utgående till bestämdt belopp. N) J. M.
Lundahl har andragit att då han inhemtat, att Herr Kyrkoherden Otterström i Preste-ståndet väckt motion om lönereglering inom presterskapet, med afseende på pastorernes förhållande till deras embetsbiträden komministrarne, men denna motion ej blifvit till allmänt Utskott remitterad, hade Lundahl förskaffat sig del af berörde motion och hufvudsakligen på densamma grundat det förslag han ville framlägga.
Motionären har vidare anfört, att komministrar och kapellpredikanter ej haft anledning att af Staten eller församlingarne förvänta sig någon positiv undsättning i sin betryckta belägenhet, enär församlingen med skäl kunde invända, alt den redan allönar både pastor och komminister, men ej betjenas af mer än endera i hvarje fall, alldenstund den sednare uträttar hvad den förre utan komminister skulle sjelf uträtta, der han uppbure all i lag utgående pastorslön.
Om således någon positiv hjelp för komministrarne med skäl vore att vänta, borde den utgå från deras närmaste principaler pastorerne.
Desse sednares inkomster hade, genom svenska jordens stigande odling till fyrdubbel afkastning under pastorerne bibehållen rätt att af denna afkastning räkna till sig 3O-delen af all säd, på många ställen mer än, fyrdubblats, hvaremot komministrarnes lön ännu vore densamma, som för hundrade år sedan, der den ej undergått förminskning, bland annat, såsom följd just af många pastorers förbättrade löningssätt medelst stadfästade konventioner.
Att pastorernes ekonomiska ställning ofta vore mindre fördelaktig än hvad deras rika löner antydde, ansåg motionären jemväl härflyta derifrån att de i allmänhet fått tillträda pastoratet först sedan de på en komministratur eller illa aflönad skolplats blifvit mer eller mindre skuldsatta.
För att afhjelpa dessa olägenheter och missförhållanden föreslog derföre motionären: l:o Att Rikets Ständer måtte ingå till Kongl. Maj:t med underdånig an hållan, att, der en församling önskar förändra komministratur till pastors indelning, pastoraters delning derigenom må på allt sätt befordras och understödjas, hvarvid ock stomhemmanet såsom lönings-hemman må i delningen ingå; 2:o att, der pastorats delning ej af församling äskas, pastor må åläggas att af all sin ingående lön afstå 6 procent af 15Usta till och med 200:de tunnan och 10 procent af 20Usta tunnan och deröfver, allt i kronotionde-värde beräknadt; 3:o att detta pastorernes tillskott må ingå till en Kommitté, sammansatt till hälften af pastorer och till hälften af komministrar, under presidium af biskopen eller den konsistorii-ledamot, som hans ställe företräder, hvilken Kommitté må hafva sig anförtrodt, att efter komministraturernes och kapellpredikant-beställningarnes klassifikation, proportionsvis efter Kommitténs bestämmande fördela tillskottet föråret; 4:o att denna skyldighet, som i -andra punkten afses, väl må med gällande kraft inträda för pastor, som utnämnes efter promulgerandet af härför gällande för - 14 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 93. fattning, men att Kongl. Majit medelst Nådigt Cirkulär ville anbefalla vederbörande biskopar att vid prestmöte inom stiften söka åstadkomma frivillig öfverenskommelse mellan redan utnämnde pastorer, hvarigenom äfven de må åtaga sig det stipulerade tillskottets utgörande, eller mindre, efter hvars och ens fria medgifvande, att en löneförbättring må för komministrarne komma till stånd, innan presterskapets allmänna ställning blir ännu mera odräglig för församlingarne. 0) Herr Gethe har erinrat att de församlingar, hvilka sakna egen pastor, äro underkastade många olägenheter och en i allmänhet stjuffaderlig behandling; att komministrarne icke utan skäl lära anses temmeligen vanlottade; samt att det ej vore utan vigt om statskyrkans former bringades till öfverensstämmelse med menigheternes oftast sunda begrepp om billighet och rättvisa.
Med anledning af Rikets Ständers skrifvelse den 19 Mars 1851, angående delning af de större pastoraten, hade Kongl.
Domkapitlen att inkomma med uppgift å de pastorater, hvilkas delning kunde ifrågakomma.
Att berörde
Nådiga beslut dock icke i allmänhet vunnit tillämpning förutsatte motionären deraf, att, till följd af Domkapitlets i Linköping föreskrift, en i detta afseende hörd församling, som enhälligt förklarat sig önska från moderförsamlingen skiljas för att utgöra eget pastorat, hvartill den visade sig kunna uppfylla föreskrifna vilkor, genom protokolls-utdrag blef underrättad att dess underdåniga önskan ej kunde till Kongl. Majit anmälas.
Med anledning häraf hemställde motionären, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit, såsom deras underdåniga önskan, anmäla, att då annex eller kapell-församling med egen kyrka och prest, som eger anslaget boställs-hemman, eller åtager sig att boställe anskaffa, önskar" från moderförsamlingen skiljas, den må vid inträffande ledighet af kyrkoherde-beställningen, efter derom gjord underdånig ansökning, i Nåder tillåtas, med komministraturens förändrande till kyrkoherde-beställning, få utgöra eget pastorat, så vida den styrker sig kunna förse en blifvande kyrkoherde åtminstone med stadgade minimi-beloppet af honom i sådan egenskap tillkommande löne-inkomst, samt visar, att genom annexets eller kapellets frånskiljande moderförsamlingens egen kyrkoherdes löne-inkomst icke skulle komma att enahanda belopp understiga; och borde en sådan underdånig ansökning, hvilken finge under pastors lifstid göras, innehålla uppgift om församlingarnes särskilda hemmantal och folkmängd, samt pastoratets egenskap af regalt, konsistorielt eller patronelt, och inlenmas genom vederbörande Domkapitel, som endast borde ega att de anförda omständigheternes riktighet vitsorda oller bestrida. P.) Herr Grefve Ankarsvärd har erinrat om missförhållandet emellan kyrkoherdarnes inkomster, å ena sidan, samt komministrars, vice pastorers och adjunkters å den andra.
Hvad beträffade desse sednare, så, sedan de under fattigdom och sträfvande sällan utan skuldsättning genomgått sina studier och aflagt prest-examen, vore deras lön så ringa, att den gemenligen ej försloge till afbetalning å berörde Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 93.
45 skuld, anständig klädsel samt så mycket inköp af böcker som erfordrades för att annat än undantagsvis kunna fullända sina studier, utbilda sitt förstånd samt häfda det anseende och det inflytande på menigheterne, som ensamt utginge ifrån kunskapens och vetandets öfverlägsenhet öfver okunnigheten.
Endast sällan vore för en sådan extra ordinarie prestman tillfälle att genom biträde af någon pastors boksamling erhålla hjelp till studier; och under sådana förhållanden blefve den unge presten småningom äldre samt inträdde slutligen i den gamles ställe.'
Uti denna det yngre presterskapets belägenhet visade sig en ganska naturlig förklaring öfver den prestbrist, som ej sällan hördes öfverklagas då fråga vore om adjunkter för äldre och otjenstbare prester.
Motionären hade hört sägas, att ett Kongl. Bref af den 4 Maj 169 4 skulle tillagt adjunkt i Skara stift 4/4:del af gällets inkomst; och något skäl hvarföre en vice pastor och adjunkt skulle vara ställd i sämre förhållande än den som förrättar fjensten för annan embetsman kunde motionären ej inse.
Af dessa skäl hemställde motionären, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om ett allmänt Nådigt bestämmande af den aflöning vice pastor eller adjunkt för kyrkolierde-tj enstens bestridande borde åtnjuta, i förhållande till gällets taxeradé eller kända afkastning, så att aflöningen ej längre komme att bero af kyrkoherdens godtycke.
Q) Daniel Danielsson har jemväl erinrat om obilligheten i den ringa aflöning adjunkterne nu åtnjuta, hvilken felaktighet motionären ansett medföra bland andra olägenheter äfven den, att adjunkten, skuldsatt och med otillräcklig lön, måste för sin utkomst och bergning, som till det mesta vore beroende på det offrande lian kunde skaffa sig, icke blott lägga an på den mindre upplysta allmogens gifmildhet, utan äfven, för att vinna sina åhörares uppmärksamhet och inverka på de svagare, begagna sig af en öfverdrift i ordets förkunnande, som lätt alstrade villfarelser och grubblerier hos de uti religionens höga sanningar mindre kunnige, deraf uppstode svärmeri och falska åsigler.
Motionären föreslog derföre att adjunktslönerne borde bestämmas till 200 R:dr Banko, jemte fritt vivre och skjuts i embetsresor, samt att alla extra uppbörder i eller utom kyrka förbjödos, på det ett mera ädelt förhållande måtte mellan prest och församling uppkomma.
Uti denna motion har J.
Holm från Jönköpings län instämt.
It) Herr Friherre Alströmer har framställt den fråga, huruvida vårt presterskap uppfyller de fordringar, som man, enligt Guds Ord, måste hafva på detsamma, samt, sedan motionären antydt att så ej vore förhållandet, ytterligare frågat, hvaruti felet ligger och hvaruti botemedlet består.
Felet har han ansett ligga deruti, att de, som önska blifva prester, pröfvades blott med afseende på ett visst genom studier och menniskor inhemtadt kunskapsmått, men huruvida de hafva det andliga lif, som ingen menniska kan meddela, lemnades alldeles utan afseende; att prestens enda sträfvan sedan han blifvit ordinerad ginge ut på att vinna en komministratur 16 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 93. och omsider pastorat; att han, ju större hans församling är, dess mer blifver öfverhopad, dels af enskilta göromål i anseende till sitt pastorats vidlyftiga jordbruk, dess uppbörd och dermed följande handels-spekulationer, dels af onämnbara offentliga uppdrag, tillhörande alla möjliga andra embeten, men alldeles fremmande för det presterliga; samt att presten skall vara en sällskapsman, deltagande i verldens förströelser och fåfänga.
Botemedlet häremot har motionären ansett bestå deruti: l:o Att man fäster mera afseende vid, om ett verkligt andligt lif förefinnes hos den, som vill egna sig åt det presterliga kallet, än hittills varit fallet; 2:o
Att den, som vill inträda i det presterliga embetet, dessförinnan genom andlig verksamhet ådagalagt omisskänneliga prof på en bestämd inre kallelse dertill; 3:o
Att en så qvalificerad man icke prestviges, förr än han erhållit kallelse att öfvertaga själavården uti någon församling, vare sig som medhjelpare, vikarius eller pastor; 4:o
Att med oeftergiflig! allvar förfares, då prest i mer eller mindre mån, genom sitt lefverne, ådagalägger att han icke har Christi anda; 5:o
Att prestens arfvode bestämmes sådant, att han kan, utan ekonomiska omsorger, i en oberoende ställning uppoffra sig åt sitt höga och vigtiga kall; 6:o
Att lediga pastorater ofördröjligen åter förses med pastorer, så qvali ficerade, som motionären nu föreslagit; 7:o Att pastoraten således upphöra att vara lönings-anstalter åt biskopar, professorer och lektorer, äfvensom att vara pensions-inrättningar åt vetenskapsmän, •enkor och barn och framför allt att, genom arf eller hvad det vara må, göras till monopolier.
För sådane ändamål måste ovilkorligen annan utväg beredas.
Pastorater böra uteslutande betraktas såsom afdelningar inom den egentliga församlingen i sin helhet, lämpade efter en nitisk och omsorgsfull själavårds fordringar, så att själavården icke betraktas såsom en bisak, der den bör ensam fästa hela afseendet; 8:o
Att i sammanhang härmed efter hand så bör ställas, att pastor befrias ifrån alla de statistiska, ekonomiska och komunala göromål, som på intet sätt tillhöra hans embete, men deremot ifrån detsamma borttaga hans tid och förlama krafterna för hans rätta verksamhet; 9:o Att, då en på samma grunder hvilande, fullt ändamålsenlig enhet och likstämmighet i allt hör eftersträfvas, och detta framför allt är af vigt i afseende på själavården, det är alldeles nödvändigt, att pastorsval förrättas lika öfver hela Riket.
Fem olika sätt att tillsätta pastorer och tio olika slag af pastorater vittna mer än tillräckligt om huru liten vigt man fästat vid sjelfva kallelsen till det allvarliga embetet Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 93.
17 embetet och huru stort inflytande biafsigter haft derpå.
Under sådane förhållanden vore det en omöjlighet, att stifta en på riktiga grunder stödd konseqvent lag härom; 10:o
Att, i öfverensstämmelse med hvad nu sagdt är, efter hand så ställes, att patronats-rätt öfver och arfsrätt till pastorater försvinna.
Begge hvilade nemligen på en falsk grund, enär ingen mensklig makt vore berättigad att bortgifva åt en tredje person, på hvad vilkor det vara månde, rättigheten att förfoga öfver en eller flera andra vid sina sinnens bruk bevarade menniskors själs-angelägenheter.
Dessa oformiigheter eller orimligheter borde således kunna upphäfvas utan några konsiderationer; ty det vore församlingens, så väl som den enskildes, oförvtterliga rättighet, att sjelf hafva omsorgen om sin själs angelägenheter och bestämma åt hvem man ville förtro sig i denna vigtiga sak.
Hade genom någon den offentliga maktens åtgärd denna oförytterliga rättighet kommit i kollision med ett obefogadt privilegium, så måste saken ovilkorligen hjelpas, åtminstone, medelst lösen af Staten, som dertill vore ej blott berättigad, utan rent af förbunden.
Så väl de förut omförmälda prebende-pastoraten, som de regala och konsistoriela borde jemväl ingå i den reglering, motionären ville föreslå; ll:o
Att alla pastorater borde förses med pastorer, efter de grunder, som förut blifvit antydda, genom val och kallelse af församlingarne sjelfve.
Rösträtt borde i delta fall tillkomma hvarje myndig, inom församlingen med eget hushåll mantalsskrifven, person; 12:o
Att alla hittills till presters aflöning bestämda penninge- eller naturaprestationer uppbures af Staten, sorn i stället aflönade alla Rikets prester.
Såsom regel borde antagas, att alla erhölle lika lön; dock borde vid löne-regleringen billigt afseende göras å lokala förhållanden, der sådane kunde förorsaka ökade kostnader och besvär.
Prestgårdarne borde för Statens räkning utarrenderas på viss längre tid.
Derifrån skulle dock undantagas en trädgård med dertill hörande kålgårdar etc., som finge brukas af pastor sjelf; och borde arrendatorn, i afräkning å arrendet och såsom inbegripet i pastors lön, till dennes hushåll lemna vissa nödiga persedlar in natura, såsom mjölk, smör, ost, säd etc; 13:o
Att pastorater med afseende på folkmängd och lokala omständigheter begränsades efter en flitig och omsorgsfull själavårds fordringar.
Anmärkande motionären, att man i Preussen och åtskilliga andra länder uppgjort en plan, enligt hvilken själavården så fördelades, att ett antal af 2,000 till 3,000 personer skulle bestämma gränsen för en pastors verksamhet; och hade man redan i Rhen-provinserne börjat verkställa denna plan.
Slutligen har motionären yrkat, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om tillsättande af en kommission, till utarbetande af ett full— Bih. till R.
Brot. 1856 $ 1857. 8 Sami. 24 Häfl. 3 18 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 93. ståndigt förslag på de af motionären nu uppgifna grunder, att vid nästkommande riksdag Rikets Ständer föreläggas.
Den fråga, som genom dessa samtliga motioner blifvit framkallad till behandlande vid denna riksdag, samt, efter hvad de med motionerne till Utskottet öfverlemnade diskussions-protokoller utvisa, redan vid motionernas väckande inom Stånden, utgjort föremål för allvarliga öfverläggningar, har under de förutgångna riksdagarne jemväl varit af Rikets Ständer tagen under pröfning.
Utskottet går att redogöra lör hvad härom vid de sednaste riksmötena hufvudsakligen förekommit.
Uti underdånig skrifvelse den 20 Oktober 1848 hade Rikets -Ständer, med anledning deraf, att hos Rikets Ständer blifvit gjord framställning om de olägenheter och missförhållanden, som vore en följd af presterskapets och kyrko-betjeningens nuvarande aflönings-sätt, äfvensom yrkats en förändrad reglering i berörda hänseende, hos Kongl. Majit i underdånighet andragit, att ej kunde förnekas, att både svårigheter och missförhållanden i allmänhet uppkommit af obestämda löne-inkomster för kyrkans tjenstemän, äfvensom att det anstötliga i vissa delar af uppbördssättet gifvit skälig orsak till denna obelåtenhet.
Rehofvet af mera bestämda, efter tidernas förändrade skick lämpade, föreskrifter i detta afseende hade ock i synnerhet blifvit uttaladt från sådana orter och församlingar, der de bestämmelser angående lönevilkoren, hvartill författningarne både uppmana och berättiga vederbörande, nemligen så kallade konventioner, ännu icke blifvit införde.
Grunden till den öfverklagade missbelåtenheten vore lätt att utfinna, då man betänkte hvilka förändrade, på denna fråga inverkande, förhållanden under tidernas lopp inlrädt, och huruledes ett betydligen utvidgadt åkerbruk samt tilltagande odlingar väsentligen ändrat de omständigheter, under hvilka den första ännu i allmänhet för Riket gällande Kongl.
Förordning af år 1681, angående presterskapets löner, utfärdades, och hvarpå den särskildt syntes vara beräknad.
Om nemligen tertial-tionden, efter medgifven räk ning på åkern, nu öfverallt skulle årligen utgöras i skaft med fullkomlig reda och pålitlighet, blefve tvifvelsutan denna del af presterskapets lön mångenstädes i högst betydlig mån stegrad, men årliga beloppet deraf fortfore ändock att vara lika obestämdt, och det skulle medföra både hinder för den enskilde i dess rätt att afpassa lämpligaste bergningstiden för sin skörd och obehag för löntagaren att anskaffa erforderliga biträden för kontroll och tionde-räkning, hvadan ock ett sådant löneberäknings- och uppbördssätt numera vöre ganska olämpligt.
Omförmälde författnings föreskrifter ”om lösen för de så kallade jura stola1, eller presterskapets extra ordinarie inkomster,” hade ock, till följd af förändrade myntbestämmelser, upphört att' tillämpas, hvartill komme att, jemte detta obestämda och obilliga förhållande i allmänhet, en märklig olikhet inom flere provinser i Riket sig företedde, i afseende på församlingarnes skyldighet att aflöna pfesterskapet.
Då konventioners ingående ansågs vara den enda fullt lämpliga utvägen att afhjelpa de öfverklagade bristerna Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 93.
19 hemställdes i underdånighet, det Kongl. Majit täektes anbefalla samtliga de församlingar, hvarest af Kongl. Majit behörigen stadfästade konventioner ej redan vore uppgjorde, att, antingen och helst under då varande kyrkoherdars tjenstetid eller oek sednast och ovilkorligen vid deras afgång, under pastors-ledigheter, på sätt och i den ordning redan gifne föreskrifter innehölle, i allmänna ombuds närvaro, med föranledande så väl af i hvarje församling på grund af gällande författning utgående löne-inkomster efter de noggranna uppgifter, sorn vid tillfället borde vara tillgänglige, som ock af allmänt kända förhållanden i orten och med fästadt afseende derjemte å olika verks, hemmans, lägenheters och inrättningars beskaffenhet vid inbördes anställd jemförelse dem emellan, — hvilka upplysningar, jemförelser och förslag, som till sockenstämmans behandling sedan förekomme, församlingarne borde genom deputerade i förväg behörigen bereda, 2— uppgöra löne-konventioner, upptagande och noga bestämmande alla pastors ordinarie och extra ordinarie inkomster af hvad namn de vara må, hufvudsakligen i natura-prestationer och till någon del i penningar, så att derefter ingen afgift till pastorerne måtte åt godtycket blifva öfverlemnad; och anhöllo Ständerne, att Kongl. Majit täcktes om verkställigheten häraf anbefalla Sine Befallningshafvande, i förening med Konsistorium, att vederbörande församlingar förständiga; samt att, om svårigheter å endera eller begge parternes sida skulle å den för ärendets afgörande utsatta allmänna sockenstämma möta, Kongl. Majit ville, sedan vederbörande embets-myndigbeter sig yttrat, begagna sin höga rätt, att, jemlikt sista momentet i Kongl. Kungörelsen den 3 April lillö, ”efter i hvarje fall förekommande omständigheter dessa konventioner i nåder reglera och för en tid af 25 högst 50 år fastställa,” dock att, om en sådan konvention uppgjordes under en pastors tjenstetid, för att gälla efter hans afgång, samme pastor måtte vara öppet och obetaget, att det nya aflönings-sättet äfven för sin tjenstetid i församlingen antaga, derest, med församlingens begifvande, han så hellre ville, än att qvarblifva vid det, hvarom för hans tjenstetid redan kunde vara öfverenskommet.