Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Herren skall gifva sino folke kraft; Herren skall välsigna sitt folk med frid.
En Psalm, till att sjunga om Davids hus vigning.
Jag prisar dig, Herre: ty du hafver upphöjt mig, och låter icke mina fiendar glädja sig öfver mig.
Herre min Gud, då jag ropade till dig, gjorde du mig helbregda.
Herre, du hafver fört mina själ utu helvetet; du hafver behållit mig lefvande, der de i helvetet foro.
I Helige, lofsjunger Herranom, och tacker i hans helga högtid.
Ty hans vrede varar ett ögnablick, och han hafver lust till lif; om aftonen varar gråten, men om morgonen glädjen.
Men jag sade, då mig väl gick: Jag skall aldrig omkull ligga.
Ty du, Herre, hafver igenom din goda vilja gjort mitt berg starkt; men då du bortdolde ditt ansigte, förskräcktes jag.
Jag vill, Herre, ropa till dig; Herran vill jag bedja.
Hvad nytta är i mitt blod, när jag död är?
Månn ock stoftet tacka dig, och förkunna dina trohet?
Hör, Herre, och var mig nådelig; Herre, var min hjelpare.
Du hafver förvandlat mig min klagan uti fröjd; du hafver afklädt mig min säck, och omgjordat mig med glädje;
På det min ära skall lofsjunga dig, och icke tyst varda.
Herre, min Gud, jag vill dig tacka i evighet.
Herre, uppå dig förtröstar jag, låt mig aldrig på skam komma; fräls mig genom dina rättfärdighet.
Böj din öron till mig, hasteliga hjelp mig; var mig en stark klippa och en borg, att du hjelper mig.
Ty du äst min klippa och min borg; att du dock för ditt Namns skull mig leda och föra ville;
Att du ville draga mig utu nätet, som de för mig ställt hafva; ty du äst min starkhet.
Uti dina händer befaller jag min anda; du hafver mig förlöst, Herre, du trofaste Gud.
Jag hatar dem som hålla uppå lösaktiga läro; men jag hoppas till Herran.
Jag fröjdar mig, och är glad öfver dina godhet; att du anser mitt elände, och känner mina själ i nödene.
Och du öfvergifver mig icke uti fiendans händer; du sätter mina fötter uppå vidt rum.
Herre, var mig nådelig, ty mig är ångest; mitt ansigte är förfallet för sorgs skull, dertill min själ och min buk.
Ty mitt lefvande är förtärdt vordet af bedröfvelse, och mine år af suckande; min kraft är igenom mina missgerning förfallen, och min ben äro försmäktade.
Det går mig så illa, att jag är en stor försmädelse vorden minom grannom, och en styggelse minom kändom; de som mig se på gatone, de fly för mig.
Jag är förgäten af hjertat, såsom en döder; jag är vorden såsom ett sönderslaget kärile.
Ty månge försmäda mig illa, så att hvar man skyr vid mig; de rådslå med hvarannan om mig, och akta taga mig lifvet bort.
Men jag, Herre, hoppas uppå dig, och säger: Du äst min Gud.
Min tid står i dina händer; hjelp mig utu mina fiendars hand, och ifrå dem som mig förfölja.
Låt ditt ansigte lysa öfver din tjenare; hjelp mig genom dina godhet.
Herre, låt mig icke till skam varda, ty jag åkallar dig; de ogudaktige varde till skam, och tystade i helvete.
Tystne de falske munnar, som tala emot den rättfärdiga hårdeliga, högmodiga och hånliga.
Huru stor är din godhet, den du dem, som dig frukta, bevarat hafver; och bevisar dem, som trösta uppå dig, inför menniskors barn!
Du förgömmer dem hemliga när dig för hvars mans trug; du förskyler dem i hyddone för de trätosamma tungor.
Lofvad vare Herren, att han mig en underlig godhet bevisat hafver, i enom fastom stad.
Ty jag sade i mine häpenhet: Jag är bortdrifven ifrå dine ögon; likväl hörde du mine böns röst, då jag till dig ropade.
Älsker Herran, alle hans helige.
Herren bevarar de trogna, och vedergäller dem rikeliga, som högmod öfva.
Varer tröste och oförfärade, alle I, som Herran förbiden.
En undervisning Davids.
Säll är den, hvilkom öfverträdelsen förlåten är, dem synden öfverskyld är.
Säll är den menniska, som Herren icke tillräknar missgerning; i hvilkens anda ingen falskhet är.
Ty då jag ville förtigat, försmäktade min ben, genom min dagliga gråt.
Ty din hand var dag och natt svår på mig, så att min vätska borttorkades, såsom det om sommaren torrt varder.
Derföre bekänner jag dig mina synd, och förskyler intet mina missgerning.
Jag sade: Jag vill bekänna för Herranom min öfverträdelse; då förlätst du mig mine synds missgerning.
För detta skola alle helige bedja dig i rättom tid; derföre, när store vattufloder komma, skola de intet räcka intill dem.
Du äst mitt beskärm, bevara mig dock för ångest; att jag förlossad må ganska gladeliga fröjdas.
Jag vill undervisa dig, och lära dig vägen, den du vandra skall; jag skall leda dig med mine ögon.
Varer icke såsom hästar och mular, som intet förstånd hafva; hvilkom man måste lägga bett och betsel i munnen, om de icke till dig vilja.
Den ogudaktige hafver många plågor; men den som hoppas uppå Herran, honom skall barmhertighet omfatta.
Fröjder eder af Herranom, och varer glade, I rättfärdige; och berömmer eder, alle I fromme.
Fröjder eder af Herranom, I rättfärdige; de fromme skola prise honom härliga.
Tacker Herranom med harpor; och lofsjunger honom på psaltare af tio stränger.
Sjunger honom en ny viso; sjunger väl på strängaspel med klingande ljud.
Ty Herrans ord är sannfärdigt; och hvad han lofvar, det håller han visserliga.
Han älskar rättfärdighet och dom; jorden är full af Herrans godhet.
Himmelen är gjord genom Herrans ord, och all hans här genom hans muns anda.
Han håller vattnet i hafvet tillsammans, såsom uti en lägel; och lägger djupen i det fördolda.
All verlden frukte Herran; honom rädes allt det som på jordene bor.
Ty om han säger, så sker det; om han bjuder, så är det gjordt.
Herren gör Hedningarnas råd omintet, och vänder folks tankar.
Men Herrans råd blifver evinnerliga; hans hjertas tankar i evighet.
Saligt är det folk, hvilkets Gud Herren är; det folk, som han till ett arf utkorat hafver.
Herren skådar neder af himmelen, och ser all menniskors barn.
Utaf sinom fasta stol ser han uppå alla de som på jordene bo.
Han böjer allas deras hjerta; han aktar uppå alla deras gerningar.
Enom Konung hjelper intet hans stora magt; enom kämpa varder icke hulpet genom hans stora kraft.
Hästar hjelpa ock intet, och deras stora starkhet frälsar intet.
Si, Herrans öga ser uppå dem som frukta honom; de som uppå hans godhet trösta;
Att han skall fria deras själ ifrå dödenom, och föda dem i hårdom tid.
Vår själ väntar efter Herranom; han är vår hjelp och sköld.
Ty vårt hjerta gläder sig af honom, och vi hoppes på hans helga Namn.
Din godhet, Herre, vare öfver oss, såsom vi på dig förtröste.
En Psalm Davids, då han förvandlade sitt ansigte för Abimelech, den honom ifrå sig dref, och han gick sin väg.
Jag vill lofva Herran i allom tid; hans lof skall alltid vara i minom mun.
Min själ skall berömma sig af Herranom, att de elände skola höra det, och glädja sig.
Priser med mig Herran, och låter oss med hvarannan upphöja hans Namn.
Då jag sökte Herran, svarade han mig, och frälste mig utur all min fruktan.
De som uppå honom se, de varda upplyste, och deras ansigte varder icke till skam.
De denne elände ropade, hörde honom Herren; och halp honom utur all hans nöd.
Herrans Ängel lägrar sig omkring dem som frukta honom, och hjelper dem ut.
Smaker och ser, huru ljuflig Herren är; säll är den som tröster uppå honom.
Frukter Herran, I hans helige; ty de som frukta honom, de hafva ingen brist.
De rike skola törstige vara och hungra; men de som Herran söka, hafva ingen brist på något godt.
Kommer hit, barn, hörer mig; jag vill lära eder Herrans fruktan.
Hvilken är den som ett godt lefvande begärar, och gerna goda dagar hade?
Bevara dina tungo för det ondt är, och dina läppar, att de intet bedägeri tala.
Låt af det onda, och gör det goda; sök friden, och far efter honom.
Herrans ögon se uppå de rättfärdiga, och hans öron på deras ropande.
Men Herrans ansigte står öfver dem som ondt göra, så att han utskrapar deras åminnelse af jordene.
Då de rättfärdige ropa, så hörer Herren; och hjelper dem utur alla deras nöd.
Herren är hardt när dem som ett förbråkadt hjerta hafva; och hjelper dem som ett bedröfvadt mod hafva.
Den rättfärdige måste mycket lida; men Herren hjelper honom utu thy allo.
Han bevarar honom all hans ben, att icke ett sönderbrutet varder.
Den ogudaktiga skall det onda dräpa; och de som hata den rättfärdiga, de skola brottslige varda.
Herren förlöser sina tjenares själar; och alle de som trösta på honom, skola icke varda brottslige.
Herre, trät med dem som med mig träta; strid emot dem som på mig strida.
Tag sköld och spjut, och statt upp till att hjelpa mig.
Drag fram glafven, och beskydda mig emot mina förföljare.
Säg till mina själ: Jag är din hjelp.
Skämme sig, och varde bespottade, alle de som efter mina själ stå; vände tillrygga, och varde till skam, de som mig ondt vilja;
Varde såsom agnar för väder, och Herrans Ängel bortdrifve dem.
Deras väg varde mörk och slipper; och Herrans Ängel förfölje dem.
Ty de hafva utan sak ställt mig sin nät till förderf, och hafva utan skuld grafvit mine själ en grop.
Han varde oförsedt öfverfallen, och hans nät, som han ställt hafver, fånge honom; och han varde deruti öfverfallen.
Men min själ fröjde sig af Herranom, och vare glad af hans hjelp.
All min ben säge: Herre, ho är din like?
du som hjelper den elända ifrå den honom för stark är, och den elända och fattiga ifrå sina röfvare.
Der träda vrång vittne fram, och de vittna öfver mig, dess jag intet skyldig är.
De göra mig ondt för godt, att min själ måste vara, såsom hon intet godt gjort hade.
Men jag, när de kranke voro, drog en säck uppå; plågade mig med fastande, och bad träget af hjertat.
Jag höll mig, såsom det hade varit min vän och broder.
Jag gick sorgse, såsom den der sörjer om sine moder.
Men de glädja sig öfver min skada, och församla sig; de halte församla sig emot mig oförsedt; de rifva, och hålla intet upp.
Med dem, som skrymta och begabba för bukens skull, bita de sina tänder tillsamman öfver mig.
Herre, huru länge vill du se häruppå?
Fräls dock mina själ ifrå deras buller, och mina ensamma ifrå de unga lejon.
Jag vill tacka dig uti den stora församlingene, och ibland mycket folk vill jag prisa dig.
Låt dem icke glädja sig öfver mig, som mig utan skäl fiender äro; eller begabba med ögonen, som utan skuld hata mig.
Ty de akta göra skada, och söka falska saker emot de stilla i landena;
Och gapa med sin mun vidt upp emot mig, och säga: Så, så, det se vi gerna.
Herre, du ser det, tig icke.
Herre, var icke långt borto ifrå mig.
Uppväck dig, och vaka upp till min rätt, och till mina sak, min Gud och Herre.
Herre, min Gud, döm mig efter dina rättfärdighet, att de icke skola glädja sig öfver mig.
Låt dem icke säga i sin hjerta: Så, så, det ville vi.
Låt dem icke säga: Vi hafve uppsvulgit honom.
Skämme sig, och till blygd varde, alle de som glädja sig öfver min ofärd.
Varde med blygd och skam iklädde de som berömma sig emot mig.
Berömme och glädje sig de som mig unna, att jag behåller rätt; och alltid säge: Lofvad vare Herren högeliga, den sinom tjenare godt vill.
Och min tunga skall tala om dine rättfärdighet, och prisa dig dagliga.
En Psalm Davids, Herrans tjenares, till att föresjunga.
Jag säger i sanningene, att de ogudaktige arge skalkar äro; ty när dem är ingen Gudsfruktan.
De rosa hvarannan inbördes, att de måga främja sina onda saker, och skämma andra.
All deras lära är skadelig och lögn; de låta ock intet undervisa sig, att de måtte något godt göra;
Utan de tänka till skada på deras säng; och stå faste på den onda vägen, och sky för intet ondt.
Herre, din godhet räcker så vidt som himmelen är, och din sanning så vidt som skyarna gå.
Din rättfärdighet står såsom Guds berg, och dine rätter såsom stor djup.
Herre, du hjelper både menniskom och fänad.
Huru dyr är din godhet, Gud, att menniskors barn tröst hafva under dina vingars skugga!
De varda druckne utaf dins hus rika håfvor, och du skänker dem med vällust, såsom med enom ström.
Ty när dig är en lefvandes källa, och i dino ljuse se vi ljus.
Utbred dina godhet öfver dem som känna dig, och dina rättfärdighet öfver de fromma.
Låt mig icke undertrampad varda af de stolta, och de ogudaktigas hand omstörte mig icke;
Utan låt de ogerningsmän der falla, att de måga bortdrifne varda, och icke bestå kunna.
Harmas icke öfver de onda; var icke nitisk öfver de ogerningsmän.
Ty såsom gräs varda de snart afhuggne, och såsom gröna örter skola de förvissna.
Haf hopp till Herran, och gör det godt är; blif i landet, och föd dig redeliga.
Haf dina lust i Herranom; han skall gifva dig hvad ditt hjerta önskar.
Befalla Herranom din väg, och hoppas uppå honom; han skall väl görat;
Och skall frambära dina rättfärdighet såsom ett ljus, och din rätt såsom en middag.
Förbida Herran, och vänt efter honom.
Harmas icke öfver den, hvilkom all ting, efter hans vilja, lyckosamliga framgå.
Håll tillbaka af vrede, och öfvergif grymhet; blif icke vred, så att du ock illa gör.
Ty de onda skola utrotade varda; men de, som vänta efter Herran, skola ärfva landet.
Det är ännu en liten tid, så är den ogudaktige intet mer; och när du efter hans rum ser, skall han borto vara.
Men de elände skola ärfva landet, och lust hafva i storom frid.
Den ogudaktige trugar den rättfärdiga, och biter sina tänder tillsamman öfver honom.
Men Herren ler åt honom; ty han ser att hans dag kommer.
De ogudaktige draga ut svärdet, och bända sin båga, att de skola fälla den elända och fattiga, och slagta de fromma.
Men deras svärd skall gå in i deras hjerta, och deras båge skall sönderbrista.
Det litsla, som en rättfärdig hafver, är bättre än många ogudaktigas stora håfvor.
Ty de ogudaktigas arm skall sönderbrytas; men Herren håller de rättfärdiga vid magt.
Herren känner de frommas dagar, och deras gods skall blifva evinnerliga.
De skola icke på skam komma i den onda tiden, och i hårdom årom skola de nog hafva.
Ty de ogudaktige skola förgås; och Herrans fiender, om de än vore såsom en kostelig äng, skola de likväl försvinna, såsom en rök försvinner.
Den ogudaktige borgar, och betalar intet; men den rättfärdige är barmhertig och mild.
Ty hans välsignade ärfva landet; men hans förbannade varda utrotade.
Af Herranom varder sådana mans gång främjad, och han hafver lust till hans väg.
Om han faller, varder han ej bortkastad; ty Herren håller honom vid handen.
Jag hafver ung varit, och är gammal vorden, och hafver ännu aldrig sett den rättfärdiga förlåten, eller hans säd efter bröd gå.
Han är alltid barmhertig, och lånar gerna; och hans säd skall välsignad varda.
Låt af det onda, och gör det goda, och blif i evig tid.
Ty Herren älskar rätten, och öfvergifver icke sina heliga; evinnerliga varda de bevarade; men de ogudaktigas säd skall utrotad varda.
De rättfärdige ärfva landet, och blifva derinne evinnerliga.
Dens rättfärdigas mun talar vishet, och hans tunga lärer rätten.
Hans Guds lag är i hans hjerta; hans steg slinta icke.
Den ogudaktige vaktar uppå den rättfärdiga, och aktar dräpa honom.
Men Herren låter honom icke uti hans händer, och fördömer honom icke, då han dömd varder.
Förbida Herran, och håll hans väg, så skall han upphöja dig, så att du skall ärfva landet.
Du skall se, att de ogudaktige utrotade varda.
Jag hafver sett en ogudaktig, den var fast väldig, och utbredde sig, och grönskades såsom ett laurbärsträ.
Då man gick der framom, si, så var han borto; jag frågade efter honom, då vardt han ingenstäds funnen.
Blif from, och håll dig rätt; ty slikom skall det på sistone väl gå.
Men de öfverträdare skola tillsammans förgås, och de ogudaktige på sistone utrotade varda.
Men Herren hjelper de rättfärdiga; han är deras starkhet i nöd;
Och Herren skall vara dem biståndig, och hjelpa dem; han skall undsätta dem ifrå de ogudaktiga, och frälsa dem; ty de trösta uppå honom.
En Psalm Davids, till åminnelse.
Herre, straffa mig icke i dine vrede, och näps mig icke i dine grymhet.
Ty din skott äro fastnad i mig, och din hand trycker mig.
Det är intet helbregda på min kropp, för ditt hots skull; och ingen frid är i minom benom, för mina synders skull.
Ty mina synder gå öfver mitt hufvud; såsom en tung börda äro de mig för svåra vordna.
Min sår lukta och ruttna, för min galenskaps skull.
Jag går krokot och mycket luto; hela dagen går jag sorgse.
Ty mina länder borttorkas med allo, och intet helbregda är på minom kropp.
Jag är allt för mycket förkrossad och sönderslagen; jag ryter för mins hjertas oros skull.
Herre, för dig är allt mitt begär; och min suckan är dig intet fördold.
Mitt hjerta bäfvar; min kraft hafver mig förlåtit, och mins ögons ljus är icke när mig.
Mine vänner och fränder stå gent mot mig, och se mina plågo, och mine näste träda fast fjerran.
Och de der efter mina själ stå, de gildra för mig; och de som mig ondt vilja, rådslå huru de skada göra måga, och gå om med all list.
Men jag måste vara såsom en döfver, och höra intet; och såsom en dumbe, den sin mun intet upplåter;
Och måste vara såsom en den der intet hörer, och den der ingen gensvar i sinom mun hafver.
Men jag bidar, Herre, efter dig; du, Herre min Gud, varder mig hörandes.
Ty jag tänker, att de ju icke skola glädjas öfver mig; om min fot stapplade, skulle de högeligen berömma sig öfver mig.
Ty jag är gjord till att lida, och min värk är alltid för mig.
Ty jag gör mina missgerning kunnoga, och sörjer för mina synd.
Men mine fiender lefva, och äro mägtige; de mig utan skuld hata, äro store.
Och de mig ondt göra för godt, sätta sig emot mig; derföre, att jag far efter det godt är.
Förlåt mig icke, Herre; min Gud, var icke långt ifrå mig.
Skynda dig till att göra mig bistånd, Herre, min hjelp.
En Psalm Davids, till att föresjunga för Jeduthun.
Jag hafver satt mig före, jag vill taga mig vara, att jag icke syndar med mine tungo; jag vill hålla min mun tillbaka såsom med bett; efter jag så måste se den ogudaktiga för mig.
Jag är tystnad och stilla vorden, och tiger om glädjena; och måste fräta mina sorg i mig.
Mitt hjerta är brinnande i mig, och när jag tänker deruppå, varder jag upptänd; jag talar med mine tungo.
Men, Herre, lär mig dock, att det måste få en ända med mig, och mitt lif ett mål hafva, och jag hädan måste.
Si, mine dagar äro en tvärhand för dig, och mitt lif är såsom intet för dig.
Huru platt intet äro alla menniskor, de dock så säkre lefva.
De gå bort såsom en skugge, och göra sig mycken onyttig oro; de samka tillhopa, och veta icke ho det få skall.
Nu, Herre, vid hvad skall jag trösta mig?
Fräls mig ifrån alla mina synder, och låt mig icke dem galnom till spott varda.
Jag vill tiga, och icke upplåta min mun; du skall väl görat.
Vänd dina plågo ifrå mig; ty jag är försmäktad för dine hands straff.
När du en tuktar för syndenes skull, så varder hans fägring förtärd såsom af mal.
huru platt intet äro dock alla menniskor.
Hör mina bön, Herre, och förnim mitt ropande, och tig icke öfver mina tårar; ty jag är en främling för dig, och en gäst såsom alle mine fäder.
Håll upp af mig, att jag vederqvicker mig, förr än jag bortfar, och är icke mer här.
Jag förbidde Herran; och han böjde sig till mig, och hörde mitt rop;
Och drog mig utu den grufveliga kulone, och utu träcken; och satte mina fötter uppå ett hälleberg, så att jag visst gå kan; Och hafver gifvit mig en ny viso i munnen till att lofva vår Gud.
Det skola månge se, och frukta Herran, och hoppas uppå honom.
Säll är den som sitt hopp sätter till Herran, och icke vänder sig till de högfärdiga, och de der med lögn umgå.
Herre, min Gud, stor äro din under, och dine tankar som du på oss bevisar; dig är ingen ting lik.
Jag vill förkunna dem, och deraf säga, ändock de stå icke till att räkna.
Offer och spisoffer behaga dig intet; men öronen hafver du öppnat mig.
Du vill hvarken bränneoffer eller syndoffer.
Då sade jag: Si, jag kommer; i bokene är skrifvet om mig.
Din vilja, min Gud, gör jag gerna; och din lag hafver jag i mitt hjerta.
Jag vill predika rättfärdigheten uti den stora församlingen.
Si, jag vill icke låta stoppa mig munnen till; Herre, du vetst det.
Dina rättfärdighet fördöljer jag icke i mitt hjerta; om dina sanning och om dina salighet talar jag.
Jag fördöljer icke dina godhet och trohet, uti den stora församlingen.
Men, Herre, vänd dock icke dina barmhertighet ifrå mig; låt dina godhet och trohet bevara mig alltid.
Ty mig är ondt uppåkommet, der intet tal på är; mina synder hafva tagit mig fatt, så att jag icke se kan; de äro flera än håren på mitt hufvud, och mitt hjerta hafver öfvergifvit mig.
Låt det täckas, dig, Herre, att du undsätter mig; skynda dig, Herre, till att hjelpa mig.
Skämme sig, och på skam komme, alle de som efter mina själ stå, att de skola förgöra henne; falle tillrygga, och komme på skam de mig ondt unna.
Förskräcke sig uti sine skam de som öfver mig ropa: Så, så.
Fröjde sig och vare glade i dig, alle de som fråga efter dig; och de som dina salighet älska, säga alltid: Herren vare högeliga lofvad.
Ty jag är fattig och elände, men Herren sörjer för mig.
Du äst min hjelpare och förlossare; min Gud, förtöfva icke.
Säll är den, som låter sig vårda; om den fattiga; honom skall Herren hjelpa i den onda tiden.
Herren skall bevara honom, och hålla honom i lifve, och låta honom gå väl på jordene, och icke gifva honom uti hans fiendars vilja.
Herren skall vederqvicka honom på hans sotesäng; du hjelper honom ifrån alla hans krankhet.
Jag sade: Herre, var mig nådelig; hela mina själ, ty jag hafver syndat emot dig.
Mine ovänner talade ondt emot mig: När kan han dö, och hans namn förgås?
De komma till att skåda, och menat dock intet af hjertat; utan söka något, det de lasta måga, gå bort och förat ut.
Alle de som mig hata, tassla tillhopa emot mig, och tänka ondt öfver mig.
De hafva beslutit ett skalkastycke öfver mig: När han ligger, skall han intet uppstå igen.
Och min vän, den jag mig betrodde, den mitt bröd åt, trampade mig under fötterna.
Men du, Herre, var mig nådelig, och hjelp mig upp, så vill jag vedergälla dem.
Derpå märker jag, att du ett behag till mig hafver, att min fiende icke skall glädja sig öfver mig.
Men mig uppehåller du för mina fromhets skull, och ställer mig inför ditt ansigte evinnerliga.
Lofvad vare Herren, Israels Gud, ifrån nu, allt intill evighet.
Amen, Amen.
En undervisning, Korah barnas, till att föresjunga.
Såsom hjorten ropar efter friskt vatten, så ropar min själ, Gud, till dig.
Min själ törster efter Gud, efter den lefvande Gud.
När skall jag dertill komma, att jag måtte se Guds ansigte?
Mine tårar äro min spis dag och natt, då man dagliga till mig säger: Hvar är nu din Gud?
När jag nu derpå tänker, så utgjuter jag mitt hjerta vid mig sjelfvan; ty jag ville gerna gå med hopenom, och med dem vandra till Guds hus; med glädje och tacksägelse ibland hopen som högtid hålla.
Hvad bedröfvar du dig, min själ, och äst så orolig i mig?
Hoppas uppå Gud; ty jag skall ännu tacka honom, att han hjelper mig med sitt ansigte.
Min Gud, bedröfvad är min själ i mig; derföre tänker jag på dig, i det land vid Jordan, och Hermonim, på de litsla bergena.
Dine floder fräsa fast, så att ett djup brusar här, och ett djup der; alle dine vattuvågor och böljor utöfver mig.
Om dagen hafver Herren utlofvat sina godhet, och om nattene sjunger jag honom, och beder till mins lifs Gud.
Jag säger till Gud, min klippa: Hvi hafver du förgätit mig?
Hvi måste jag gå så sorgse, när min fiende mig tränger?
Det är såsom ett mord i mina ben, att mine fiender skämma mig; då de dagliga till mig säga: Hvar är nu din Gud?
Hoppas uppå Gud; ty jag skall ännu tacka honom, att han mitt ansigtes hjelp och min Gud är.
Döm mig, Gud, och uträtta min sak emot det oheliga folk; och fräls mig ifrå de falska och onda menniskor.
Ty du äst, Gud, min starkhet; hvi bortdrifver du mig?
Hvi låter du mig gå så sorgse, då min fiende tränger mig?
Sänd ditt ljus och dina sanning, att de leda mig, och föra mig till ditt helga berg, och till dina boning;
Att jag ingår till Guds altare, till Gud, som min glädje och fröjd är, och tackar dig, Gud, på harpo, min Gud.
En undervisning Korah barnas, till att föresjunga.
Gud, vi hafve med våra öron hört, våre fäder hafva det förtäljt oss, hvad du i deras dagar gjort hafver fordom.
Du hafver med dine hand fördrifvit Hedningarna; men dem hafver du insatt.
Du hafver förderfvat folken; men dem hafver du utvidgat.
Ty de hafva icke intagit landet genom sitt svärd, och deras arm halp dem intet; utan din högra hand, din arm och ditt ansigtes ljus; ty du hade ett behag till dem.
Gud, du äst den samme min Konung, som Jacob hjelp tillsäger.
Igenom dig skole vi nederslå våra fiendar.
I ditt Namn vilje vi undertrampa dem som sig emot oss sätta.
Ty Jag förlåter mig icke uppå min båga, och mitt svärd kan intet hjelpa mig;
Utan du hjelper oss ifrå våra fiendar, och gör dem till skam, som hata oss.