Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då likväl den nödställdes belägenhet ej af lagstiftaren finge förgätas, syntes omförmälda förslag, som åsyftade mildring i denna belägenhet, äfven höra behjertas.
Utskottet har tagit dessa motioner, tillika med de yttranden, hvartill Herr Hjertas framställning hos Ridderskapet och Adeln föranledt, i öfvervägande; och ehuru till stöd för räntans frigifvande kan anföras, att enär ränta i sjelfva verket ej är annat, än ersättning för begagnandet af försträckta medel, skäl icke saknas för den åsigt, att det i förevarande fall, likasom i andra kontrakter, hör vara öfverlåtet åt de kontraherande att om vilkoren sig emellan öfverenskomma; likväl och som det är högst tvifvelaktigt, att omförmälda frigifvande skulle leda till sänkning af den allmänna räntefoten eller medföra de fördelar, som med framställningen i denna del åsyftas, hvaremot med visshet synes kunna antagas, att dylik sänkning ej kan inträffa i annan händelse, än att tillgången på penningar är ymnig och att ett motsatt förhållande skall uppdrifva räntan, samt deraf följer, att den i förevarande hänseende föreslagna förändring skulle i ytterligare grad öka de menliga verkningarne af den i landet för närvarande rådande allmänna penningeförlägenheten och åstadkomma en vådlig rubbning af förhållanden, som grundats på förutsättning om ett fortfarande skydd af det stadgande, hvars borttagande blifvit yrkadt, anser Utskottet vidare skäl ej erfordras såsom grund för det omdöme, att berörde förändring ej bör, åtminstone i närvarande tidpunkt, ega rum.
Men lika litet, som Utskottet anser en obegränsad frihet i omförmälda hänseende kunna för närvarande medgifvas, lika litet synes någon inskränkning i lagens ifrågaställda bestämmelse kunna komma i fråga.
Det för en sådan inskränkning anförda skäl, att jordens afkastning bör utgöra grunden för räntebestämningen, kan Utskottet icke godkänna; och den skuldsatta allmogens belägenhet synes destomindre kunna åberopas till stöd för inskränkningen, som lagstiftaren icke lärer ega att förändra de vilkor, hvarunder redan ingångna förbindelser tillkommit.
På grund häraf får Utskottet vördsamt tillstyrka, att ifrågavarande motioner måtte lemnas utan afseende.
Bih, till R, St, Prot, 184S, 7 Sami, 1 Afd, 2S Haft, 4 ‘26 Lag-UtskoUets Betänkande, N:o 84.
Ank. till Exp.-Utsk. (len 28 Febr*, kl. 6 e. ra.
Betänkande, i anledning af väckt motion om förändring af 12 Haj), 4 §.
Iiandels-Balken.
Bonde-Ståndet liar till Lag-Utskottets behandling öfverlemnat ett af Riksdagsfullmäktigen Gustaf Pettersson från Östergöthland till Ståndet ingifvet memorial, deruti han, med anmärkning, att de straff, som 1734 års lag bestämde för bedrägerier i allmänhet, voro för milda i förhållande till gerningarnes art, samt att denna öfverdrifna mildhet isynnerhet uppenbarades i Handels-Balkens 12 Kapitels 4 §., enligt hvilken den, som nöter och sig till nytta brukar anförtrodt gods, skall höta tio daler och gälda skadan, samt den, som säljer, förpantar eller förskingrar sådant gods, bör straffas med böter till godsets halfva värde och betala fullt åter, — yrkat, det måtte straffet för de i berörde lagbud beskrifna bedrägliga åtgärder skärpas, samt hemställt, om icke samma brott borde försonas med ärans förlust eller fängelse vid vatten och bröd; men då det i berörde lagrum stadgade ansvar är lika med det, som för brott af samma natur är utsatt i andra lagrum, t. ex. 11 Kap. 4 §.
Handeis-Balken, enligt hvilken den, som säljer, pantsätter eller bortgifver, ulan egarens lof, det han lånt häfver, skall bota halfva värdet och betala fullt åter; då straffbestämmelsens skärpande i ettdera af dessa lagrum, hvilka ej afse sådana brott, som, enligt nu gällande lag, äro såsom bedrägeri betraktade, utan innefatta påföljd för missbrukadt förtroende, ej vore lämpligt, utan att en dylik skärpning kunde ega rum jemväl i alla de eifliga; och då detta sednare nu ej kan ske, äfven om skäl dertill förefuunes, då motion derom ej bl i f vi t gjord, får Utskottet vördsamligen tillstyrka, alt Gustaf Petterssons omförmälda motion icke mätte till någon serskild åtgärd föranleda.
Lag-Utskottets MemorialN:o 85. n N:o 85.
Ank. till Exp.-Utsk. den 28 Febr., kl. 6 e. m.
Memorial, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 63j Öfver vackt motion om tillämpning af 15 Kap. 5 §.
ArfdaBalken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 30 Maj 1835, äfven på det fall, att inländsk arfvinge begifvit sig bort, utan att lyfta det arf, som veterligen honom tillfallit, och ej sedermera återkommer.
Borgare-Ståndet liar, på grund af gjorda anmärkningar, till Lag-Utskottet återremitterat Utskottets berörde Betänkande, hvilket deremot blifvit af öfrige Riks-Stånden bifallet, nemligen af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln den 30, af Högv.
Preste-Ståndet den 25 och åt Hederv.
Bonde-Ståndet den 28 sistlidne Januari; och som tre Stånds mening i frågor af dylik beskaffenhet, enligt 87 §.
Regerings-Formen, utgör Rikets Ständers beslut, och återremiss från ett Riks-Stånd således icke betager samma beslut dess kraft och verkan, anser Utskottet något utlåtande öfver de gjorda anmärkningarne icke erfordras; hvilket Utskottet skolat för det RiksStånd, som Betänkandet återremitterat, härmed vördsamt anmäla.
STOCKHOLM, tryckt hos P- G. Berg, 1845. A la^~Uiskottets Utlåtande, N.o S6.
N:o 86. i Ank. till Exp.-Utsk. den 4 Mars , kl. i e. m.
Utlåtande^ i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 18 j öfver väckt motion om ändringar i Ansvarighets Lagen för Stats-Rädets Ledamöter.
Enligt från Riks-Stånden ankomna Protokolls-Utdrag har ifrågavarande Betänkande, h vilket Vällofl.
Borgare-Ståndet och Heder v. Bonde-Slåmdet bifallit, deremot blifvit ålerremitteradt i sin helhet af Ilöglofl.
Ridderskapet och Adeln, samt i vissa delar af Högv. Preste-Ståndet.
I anledning af det i omförmälda Betänkande innefattade förslag till Ansvarighets-Lag, har hos Ridderskapet och Adeln blifvit hufvudsakligen anmärkt: vid rubriken:
Att enär Stals-Ministrarne äro Ledamöter af Stats-Rådet, samt Lagen gäller lika för alla Ledamöterne, de förre således ej bordt serskildt nämnas; och att då Konungen i kommandomål tager råd af två Embetsman, nemligen afen för Land t- och en lör Sjöförsvaret, det varit rättare att säga ”de Embetsman’* i stället för "den Embetsman, som i kommandomål Konungen råd gifvit." vid inledningen till Lagen:
Att som densamma innefattar positiva loreskrifter, som böra komma i fråga vid Lagens tillämpning, det således vore lämpligast att inledningen upploges såsom 1 § i Lagen; samt att dervid endast slutmeningen af inledningens 2 moment borde bibehållas, enär den gör ett undantag från den allmänna Ansvarighets-Lagen, hvaremot det föregående, såsom att Stats-Råden blott skola Konungen råd gifva och ej jemte honom regera, vore redan bestämdt i Grundlagen, der det heter, ”att Konungen äger styra Riket.” vid 1 §:
Att denna § vore i så måtto ofullständig, som den icke upptoge de händelser, att Stats-Rådels Ledamöter, genom svek och list, söka öfverändakasta regeringssättet, då Regeringen af dem föres, eller ’*gå våldsamt tillväga, när de icke regera* ; att om fall gåfves, då det vore klokt alt använda förlusten af gods såsom straff, det likväl syntes betänkligt alt i föreBih. till R.
Prot. 1845. 7 Sand. 1 Afd. 26 Haft, 1 a Let"-Vtskottets Utlåtande> I\T.-o 86, varande fall stadga en sådan påföljd; och att enär ett döljande förutsätter uppsåt, samt icke någon kunde dömas for brott, ulan att brottet blifvit bevisadf, orden uppsätligt och bevisligt voro öfverflödiga och borde således utgå; varande af en talare derjemte framsläldt följande förslag till förändrad lydelse af ifrågaställa §, nemligen: ”Försöker någon Stats-RådsLedamot att lagstridigt ändra eller upphäfva någon Rikets Grundlag, eller underlåter att deremot göra föreställning, när han finner sådant å lärde vara, eller fördöljer någon omständighet, som kunnat sådant steg förekomma, straffes såsom Rikets förrädare och miste lif, ära och gods.
Till samma straff’ vare den Ledamot af Stats-Rådet skyldig, hvilken genom tillstyrkande eller underlåtenhet att föreställning göra, när lian finner sådant å lärde vara, eller genom fördöljande af någon upplysning, befrämjar eller vållar sådant lägstriTigt sleg, som, enligt 101 §, af Regeriugs-Formen, såsom ioriäderi anses bör.” vid 2
Att för undvikande deraf, att i Ansvarighets-Lagen uppräkna, huru StatsRådets Ledamöter skola, i hvarje serskild! fall, bestraffas, då Regeringen af dem föres, lämpligast vore att i slutet af Ansvarighets-Lagen infördes ett stadgande af delta innehåll:
"Hvad i der.na Lag stadgadt är, galle äfven i de fall, då Regeringen föres af Stats-Rådet,” hvarigenom dels kunde undvikas att uti ifrågaställa § tre serskilda gånger åberopa samma straffbestämmelse, dels ock säkerhet vunnes, alt ingenting i förevarande hänseende förglömmes. vid 3 §:
Att stadgandet om håk-, bro- och farj-afgifter, om än det icke vore ett undantag, utan blott ett förtydligande, likväl icke hade en lämplig plats i Ansvarighets-Lagen, utan borde inflyta i Grundlagen, helst nyttjade ordalagen kunde gifva anledning till den misstydning, att Stats-Råden egde rätt att beskatta landets inbyggare för hvilken brobyggnad som helst, hvilket icke kunde vara meningen; hvaremot en talare, h vilken ansett stadgandet höra qvarstå, dock hemställt, om icke detsamma borde erhålla denna lydelse: ”dock härunder icke inbegripne båk-, bro- och färj-afgifter samt andra dyhka, hviika för enskilda inrättningar uppbäras, och erläggas af dem, som inrätlningarne begagna, och hviika fastställas för anläggning eller vidmakthållande af anstalter till rörelsens befordrande inom Riket.” vid 4 §:
Alt det af Utskottet föreslagna tillägg: ”och värde ej vidare i Rikets Lag-Vtskoltets UtlåtandeA o 86. *•* rarare bolde '££ Ä STSS^*
A“ 3K
Retrini-Formen, att Stats-Råds-Ledamot loft inne den förändring i 34 ^ Rege.n g derest denna förändring blefve af hafva annat civilt embete sb’estämnieisen i detta moment sålunda Konel. Mai:t i Wader gillad, ans ... * om det nu heter, insattes S, au.
. ställe, för orden "“'f '“^1‘föSen v”re ‘u han skulle förlo“miste Stats-Räds-Embetet , e \
. innehafvande embeten.” ra jemväl sina öfriga embeten m«Leslasna nya moment borde helt och » —• A«,deU*f Herr tefve' Ä cd Herr iogergren i de Hllel “Si - Utskottets forslas framställda skäl. samt enär samma ":S”öd'l strid att tillstyrka en ,a8s utfärd VU X„ £ *5?
Ä SS. ...... ■» .... h.a .1! tt •“•*< > kunde utgå.
Att äfven denna §, dder'd^ad^rLndrin*f* vid 5 § an förtydligas i enlighet med kan&komma att undergå; att den af märkt blifvit, Regerings-Formens 34 § > ^ den Stats-Råds-Leda Utskottet föreslagna nya bestäm ’ tillstädes, då ministeriella mål inför mot, som utom l-oredraganden bo förhåUande till denna Ledamots be Konungen föredragas, vore ola p g ^ borde flyltas från den plats, det fattning vid lillfaUet; att or ® och någon, till näst framfor orden nu innebar emellan orden underrättelse; och ändth ^bo, de ur § svinna. * Lag-Utskottets Utlåtande, N.0 SS. h"'krt »*•«« bö.a uteskild person lima|as. a™ ord.t »ioo "i°‘ e'iest skulle l“"- »f or. förekommande uttryck någon tidoch*alt ampJ,sare» ä" det ' d«mna § betel jemväl här bi,de lanul ■ , »nMarsbeslämmelsen miste em del blifva anmärkt!
P Grul,<l,aSe"- ‘»ligt I*»-d fornt i denna vid 10 §• lr*, in ga rum, emedan desse Ledamöter i fnr» " i e mediet tid nu kunde erande after alla i berörde
Lag omnämnd eLILTh ' ^ ^ »*«*’»' den föresla^A^Ä^^'”^ “»»^älden gällande, s^ se,t densamma bör.
AaÄKW*^ - Badgifvare kunna anklagas inför RILe r -.(
,, ^ agande.
Konungens högförräderi, våldförd p°ersonliV fnLt 'och IvT ^nst.tut/ons-Utskotlet för State,, medel, om öfre, bevis,e°dö„as de efter .“män L.!'■ *f ste-Ståndet antagit de',':; ÄÄtwft ^ f rujad, - sand föreslag,,; Yy.V LL ,ta ill *>■ ft‘ i Mhts *"* hiifvit ogilladt, dels ock inUlnino , i r 5 §’ 1 hvilka delar forslaget delar Blänka,idet »tS,S S T‘.7, “* 8 » 1 ■vis,igen i 7 § borde nästt * “ den »!rf/T5' .wd'' *- rättelse, samt med anmodan till Utskottet att i ™ dJel“d vlStl8 underningen emot inledningen, taga 2 mom. 8 § i öfvervägande ^ anniärk :?
“Kt 1. rffaer-i 7 § deraf, utom i fräg» om ,Sta Iller T “S jemte bevisligen, äfvensom hvad an "år 8 K 1 * °r den foiekommande ordet manslämmande mening i frågor af din bwTff T™1 tre Riks*Sländs Samjemlik, 87 5 Be8tn.i.,6sJV0rlr„:h3 p,m“'S fSV"f u,Sor h,ke,s Ständers beslut, hvars ve,kan icke ^ÄR Lag-Ulskotlets Utlåtande., N.o 88.
.ta, frän eu Slärrd, följer, alt nägot flätande icke erfordras of.er de an -U »■> '>» Ridderslape. och Ade o , desse d b b t fran»_ l a t’ hrtdtagen i Lagen borde i §§ indelas och ordet bev,shgen 7 § liv tas från den plats, det nu innehar, till ett annat ställe i $.n, cell som någon förändring af gällande Ansvarighets-Lagen i dessa de ar cke blifvit af motionären uttrycki,gen påyrkad eller af Ut kolUet J°>es,a^ lärer enär Borgare- och Bonde-Stånden härutinnan anlag,t fotslaget, sam iitaisÄ tägxifsszsz ä
,r ä släde serskild a förslag till Ansvar, ghets-Lag nu kan kcmmia *o ; da del § af An^ri8hneiledLa£- SWÄ SÄ «b ■*»* $SM »« ** «* öfverträdelser varder stadgadt.
„ , »ilIstvrkan
Då Utskottet följaktligen ej kan i denna del från rada 8 It tHIStyrnan Sj,**$«•'' t**™ *“ ^ Stockholm den 4 Mars 1Ö4d. j.ag-uiSKOItcls BetänkandelY.o Sr.
Hes ervation er: £/*■*»* VHlt ,l,samma stä i s[rid mcd fö,esiäe„da UilättJe ’ Sä Uti.Jd" %ZT^i °oh He'T
D°clor Bexe“ l,af,a 'emväl c"‘“l N:o 87.
Ånk. till Exp.-Vtsk. den 4 Mars kl. 1 e. m. Be%%%LrJ‘MnS °f VdCk‘a m°“°nSr “"^'Konkurs. Till Lag-Utskottets behandling och utlåtande hafva blifvit öfverlem nade de\s ett hos Jdoglofl.
Ridderskapet och Adeln ingifvet anförande af ^r Nordemnekar F. W. deruti han fastat uppmärksamheten påTtskilUg [01 men te brister 1 kreditlagstiftningen och dervid serskild/ anmärkt llhatdladefårSéniH v .''frdslösjlet-.. lonkuismatsör i „llmä„l,et kontroll, dels ock flere hos v/llofl.
BoJgaLiiÄ K'\
A\S“ndler. och Lundelius väckta motioner, innefätlande°förLs teti- r rdr,?/u?L^rinijf Utskottet sig hora folja°den ordning^ fcrfnled* & rt:“ **« “»<*«»Ä rernl*ck°Lti%;cmrt:z/ör esendoms aftMmde tiU b“*«* - ftljSf1 m’H fnmSim‘' ‘»ilb rid allrädesansöknfng3 ediil^.X 7 Lag-Utskottets Betänkande, N;6 8j. uppteckning af allt cl et han cger, 1 löst och fast, af alla fordringar, af all gäld, så ock af alla böcker, handlingar och skrifter, som boet röra; i 4 §, att om gäldenären ej fogat sådan uppteckning vid ansökningen, densamma cj mä upptagas; och i 8 §, att konkurs skall anses börjad, när gäldenärs ansökning upptagen är.
Uti dessa stadgande!! hafva Herrar Arnherg och Almgren föreslagit den föiändring, att den omständighet, att gäldenären ej vid afträdesansökningen fogat otnfönnälde uppteckning, icke må utgöra hinder för ansökningens upptagande och konkursens början, utan borde i sådan händelse, enligt Herr Almgrens åsigt, antingen gäldenären åläggas att, inom viss lid, ingifva en fullständig bouppgift, eller Rätten låta verkställa densamma genom dess eller Kronans betjente, vid hvilket förhållande gäldenären dock ej skulle ega alt ansökningen återtaga.
Till stöd för den således föreslagna förändring har bufvudsakligast blifvit anfördt, att enär syftemålet med konkurslagstiftningen vore, alt, då gäldenär icke mäktade sina förbindelser uppfylla, sälta borgenärerne i stånd att utur hans tillgångar skyndsamt erhålla den liqvid, som stod att ernå, ulan att den ena må gynnas med betalning framför den andra, så borde icke, då gäldenär råkat i berörde belägenhet och önskade göra alla sina borgenärer lika rätt, konkursens början och tillgångarnes öfverlemnande till borgenärerne genom försvårande formaliteter fördröjas, så alt en eller annan borgenär kunde komma i tillfälle att, 1.11 de öfriges förfång, under tiden antingen medelst exekutors handräckning skaffa sig betalning eller säkerhet för sina fordringsanspråk, eller ock genom hotelse om exekutiva åtgärder emot gäldenärens person förmå denne till frivillig öfverlåtelse eller pantsättning af egendom.
Ett sådant förhållande inträffade emedlertid nu esomoftast, i anseende till nödvändigheten alt vid afträdesansökning förete bouppgift, för hvars upprättande mången gång fordrades så lång tid, att de närmaste eller vaksammaste borgenärerne liunno all på elt eller annat sätt bereda sig säkei het för sina fordringsanspråk, allt på öfrige borgenärers bekostnad; och syntes en dylik uppgilt destomindre vala behöflig, som, enligt hvad erfarenheten ådagalagt, sällan någon vid afträdesansökning lögad uppteckning vore fullständig, och Konkurslagens bud i denna del således ej eflerlefdes; varande slutligen åberopadt, att ifrågasLällda förslag öfvereusslämde med de stadgande!), såra i förevarande hänseende blifvil meddelade i Lug-Kommileens förslag till ny Civillag.
I anledning af detta åberopande, anser Utskottet sig böra tillkännagifva, det Högsta Domstolen, vid granskning af Lag-Kommitéens berörde för — slag, med afseende på omlörmälde stadgande!!, anmärkt, alt enär nu gallan - ® Lag-Uiskottels Belånktndcj N.o 8j. de föreskrift, att gäldenär skall vid afträdesansökniiig foga förteckning öfver skulder och tillgångar, vid påföljd att å ansökningen eljest tecknas af» slag, ledde till den liktiga och nyttiga följd, att Domaren finge tillfälle att utan uppskol låta kalla borgenärerne och insätta dem i förvaltning af gäldenärens egendom, hvarmed deremot, efter förslaget, ofta kunde komma att längre tid fördröjas, hvarjemte det alltid blefve olämpligt att, genom Domarens förpligtande alt draga omsorg för uppteckning af hvarje cessionssökandes bo, föröka Domarens inblandning i det, som förnämligast och egeutligen bör tillhöra parters egna föranstaltanden och tillsyn, Högsta
Domstolen trodde den ifrågavarande lagförändringen icke böra vidtagas; och i denna åsigt finner Utskottet sig destoheldre befogadt instämma, som det i allmänhet tillhör en hvar alt hafva reda på sin ställning, h vil ket isynnerhet är lätt för handlande och andre idkare af större rörelse, hvilka af sina böcker kunna hemta tillfyllestgörande ledning i berörde hänseende, samt det förhållande motionären velat förekomma ej bör inträffa, derest icke gäldenäi obehörigt uppskjuter eu åtgärd, som för bevarande af alla borgenärernes rätt är af omständigheterne påkallad.
Dessutom bör tagas i betraktande, att gäldenär, enligt lag, är berättigad att, vid bouppgiftens beedigande, uppgifva hvad lian deri kan hafva uleglömt, samt följaktligen att, om tiden ej rnedgifver en noggrann fullständighet, saken deraf ej lider.
Något behof af föreslagna förändringen kan således ej anses vara förhanden; och då härtill kommer, att samma förändring ansetts böra leda dertill, att gäldenär icke skulle ega återtaga en ingifven cessionsansökning, men en dvlik förmån likväl, pa sätt Högsta
Domstolen äfven anmärkt, synes böra hållas honom någon tid öppen, enär ansökningen stundom kan vara föranledd af en förlägenhet, som borgenärerne, efter inhemtad kännedom om förhållandet, sjelfve möjligen äro villige att afhjelpa, eller som på annat sätt snart kan öfvergå, finner Utskottet sig alltså hafva grundade skäl för sitt tillslyrkade, att omförmälda förslag måtte lemnas utan afseende, b')
Under förmälan, att en del
Domstolar tillämpat 6 § af Konkurslagens 1 Kapitel pa så sätt, att borgenär, som velat tvinga gäldenär till konkurs, ansetts höra göra sitt påslående derom gällande genom till Rätlen ställd ansökning, och ej medelst gäldenärens instämning, samt att, för ändamålets vinnande, det icke varit tillfyllest att förete bevis derom, att gäI— denäten saknat tillgång till godtgörande af borgenärens fordran, har Herr Sund ler} enär en sådan tillämpning, enligt hans åsigt, vore stridande mot lagbudets anda och mening, yrkat, att deröfver måtte meddelas den förklaring, ”att en gäldenär, som icke gitter uppgifva tillgång för domfäst skuld 9 Lag-Utskottets Betänkande, N.o Sy. skuld vid anstäldt utmätnings för sök, måtte anses skyldig antingen ställa antaglig borgen för sin skuld, eller afträda och uppgifva sina tillgångar och skulder, dä någon af hans borgenärer, efter stämning, i behörig ordning det yrkar.”
En sådan förklaring kan dock Utskottet icke tillstyrka.
Till begreppet konkurs börer nemligen, att flere borgenärer samtidigt göra anspråk på en gäldenärs egendom, och i öfverensstämmelse dermed stadgar ifrågaställde §, att borgenär må tvinga gäldenär till konkurs, då den sednares egendom, till någon del eller hel och hållen, är i fråga att utmätas för annan borgenärs fordran, så att anledning är till befarande, att egendomen skall användas för en eller annan borgenär med andras uteslutande.
Att den omständighet, att gäldenär vid anstäldt utmätningsförsök saknat tillgång till gäldande af domfäst fordran, af Domstolar icke ansetts innefatta tillräcklig anledning att bringa gäldenären till konkurs, bar följaktligen varit öfverensstämmande med omförmälda lagstadgande; och då en förklaring i den syftning, motionären påyrkat, således vore stridande emot samma stadgande, samt en förändring deraf, i enlighet med motionärens förslag, destomindre är af behofvet påkallad, som borgenären, medelst begagnande af bysätlningsrälten, sådan den genom Konungs och Ständers vid innevarande
Riksmöte fattade beslut blifvit bestämd, är i tillfälle att förmå gäldenären göra konkurs och således sjelfmant uppgifva sina tillgångar, eller, der han sådant underlåter, genom gäldenäreus hållande i bysättningshäkte i två månader, blir berättigad att, emot hans vilja, tvinga honom att egendomen i konkurs afträda, får Utskottet tillstyrka, det måtte Herr
Sundlers ifrågavarande motion jemväl lemnas utan •afseende.] 2.-o
Om gäldenärs ansvarighet.
Med anmärkning, alt ehuru Konkurslagen uti 3 Kap. 42 och 43 §§ stadgar ansvar för den gäldenär, som idkat handel eller annan rörelse, deröfver bok hållas bör, men icke fört ordentliga böcker, eller fört falska böcker, eller uppsåtligen sina böcker förstört, all bestämd föreskrift likväl saknades derom, hvilka skola föra böcker, eller hvilka böcker skola föras, eller huru dessa böcker böra vara inrättade, för att bokföringen må kallas ordentlig, har Herr Arnberg fästat uppmärksamheten på nödvändigheten att afhjelpa denna brist i konkurslagstiflningen, emedan det eljest blott berodde på godtycket, om och när gäldenären i omförmälda hänseende vore unBih. till R.
y Sami., 1 Afd. a6 Haft. 2 IO La^-Vt skotte's Betänkande, \-o 8f. derkasta.d ansvar.
En ändamålsenlig bokföring vore ock enda utvägen,, hvarigenom borgenärer och Domstolen kunde vinna en sann och tillförlitlig kännedom, så väl om boets ställning och gählenärens LilIgångar, så alt, i fall någon del af dessa vore undanstucken eller boet bedrägligen frånhänd, densamma må kunna till konkursmassan revindieeras, som om gäldenärens handlingssätt och orsaker ne till hans obestånd; och en sådan bokföring borde åtminstone åligga alla handlande och andra näringsidkare, hvilkas rörelse mer och mindre är och måste vara grundad på kredit, och hvilka vanligtvis hafva största delen utaf deras tillgångar, om ej alla, bestående i varor och annan lösegendom, samt, nödvändigt blottställde för förluster, i följd af försäljningar på lid och konjunkturens inverkningar på varupriser och handelsspekulationer, egentligen äro de, som utan eget förvållande kunna iråka den olyckliga ställning att nödgas göra cession.