Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
P k afdelningen rörande den effektiva välgörenheten redogöres för kvinnans verksainliet inoin sjukvården, sjuksköterskeväsendet, enskilda sjiikvBrdsanstalter, stiftade af kvinnor, barninorskeyrket., kvinnors verk- samhet s %soin tandläkare ocli fältskärer.
Vidare för valgörenlietens ordnaiide, pauvres honteux, tjanarinnelieiii och liknande stiftelser.
Till denna afdelning räknas också djurskyddet, i hvilket ju kvinnan tagit en framstbende och verksam del.
I denna rapport lämnas afveii en redogörelse för de donationer, som af kvinnor skänkts till olika barmliertiglietsverk, till stipendier för kvinliga läkare och tandlakare, till sjukliiis, sjuksköterskehem, etc. Deii tredje rapporten börjar ined en intressant historik, författad af fröken Sigrid Leijonliufvud, af den svenska kvinnans arbete inoin Iitteraturew, ocli vetenskapenta.
Här omnamnas ocli karakteriseras de flesta mer frainstående svenska författarinnor allt ifrån den heliga Birgitta.
' i ') Följa sedan redogörelser för den svenska kvinnans verksamhet inom tonkonsten - och liar träffa vi inånga iiainii med världsrykte - inom dramatiken och de bildande konsterna.
Konst~zdustrie~z räknar i v %rt land gamla anor.
I den uppsats, som beliaiidlar denna konstart, lämnas först en Iiistorisk öfversikt af de svenska kvinnornas konstindustriella verksainliet sedan iirniinnes tider, hvarefter utförligt redogöres för Handarbetets vänner ocli frö- ken Selina Giöbels konstslöjdutställning.
Den sista och till omfånget minsta rapporten behandlar kvinnans arbete i statem oc7~ det allnziin~zas tjänst, k o m kandel och afdrer.
Af *) &amp; n fiillstiindig bibliografisk katalog öfver svenska författarinnor Br under tryckning och torde under soniiiiarens lopp l~lifvril f5rdig.
staten användas kvinnor i synnerhet till ba~niindervisning, främst sk- som läsarinnor vid folkskolorna, dar deras antal ökas i r f r i n ar - 1876 utgjorde de 4,479 d. v. s. 48 procent och 1890 7,684 eller 60,3 procent af samtliga lararekrafter.
Vidare vid folkskolelaPaa.iniie- seminarierna, dar deras antal utgös 39 procent, rid Be allmiinna OSS- läroverken, där de dock hittills endast ytterst undantagsms varit aii- ställda, vid statens Normalskola för flickor samt vid statens tekniska skolor.
Vidare bekliida kvinnor de lägre tjansterna vid telegrafen och tjiinst- göra vid posten sasom förestandare för.?
: te och 6: te klassens postkontor, amanuenser, postexpeditörer, extra bitraden, samt vid jiirnragames kon- trollverk, biljettförsäljning, telegrafering etc. Andra allmänna verk, dar kvinnor sysselsattas, äro telefontjänsten, sta.5stiska b y r h, kaltverket.
Bland yrkena ar det egentligen endast inom söiuiiie~skeyrket kvinnor i större mängd förekomma, dock börja de iifren agna sig i t några andra yrken såsom bokbindare-, urmakxe-, jure1erak.e-, skoina- kare- och sattareyrket.
I affarslifret ha under de senaste 10 iiseii allt flera kriniios funnit sysselsiittning och hafra de i allmiiuhet vunnit en Iiii- grad af förtroende i följd af sin ordentlighet och ?edbarhet.
Detta oaktadt ar det vanligen endast till de mer undesosdriade platserna de fii till- träde och äfven på dessa erhålla dc mindse löner an de nf sina nian- liga kamrater som inneha samma slags platser.
Vi hafva i det ofvanst %ende sökt iiiinna en öfvcrsikt af in- nehhllet af de intressanta rapporterna.
XIWU kortfattad den iiii B följd af det begränsade utrymmet mast blitv?, torde dock af deii frang&amp;, huru värdefulla dessa rapporter äro och ' iirilket stort arl~ete, soni nedlagts på dem.
Tillsammans med den för iiagra inhader sedan at- kommna, likaledes af damkomitdn utgifna iifveïsikten ijfver de; ^ scedilr kl; in) tatzs sociala stal2nin.g bilda de en i de Sesta fall fiillstiiridig linnd- bok, dar man finner sainlade hufvuddrageri a t den svenska liviiinans historia och af lagstiftningen rösande heme, redogörelse f ii;.
de till- fällen till undervisning, som erbjudas heme, samt för resrdktteii z ?lf ' det arbete hon utfört pä de verksamhetsouirideii, som st.i lielin@ öppna.
Vi lyckönska uppriktigt damkomitdn till ctcftu vacksr resnltnt af dess ansträngningar, hvilket torde blifva ett af de Lies vixaktiga frukterua af det myckna arbete, som utförts i och för $sesiges delte~ande i den stora rasldsmarknaden i Chicago i r 18!
Ellen Keys senaste arbete.
Anne Charlotte Leffier, Ducliessa di Cajaiiello.
I inledningen till fröken Keys biografiska meddelanden öfver A. Cli.
Eeffler säger sig förf.
ej så mycket afsett att teckna cliktariwzan utan fastnier kwimzm.
Redan från början anger shledes förf., att det är en karaktersteckning hon vill lämna, en sådan, säger hon, som skall klar- göra abilden af en kvinna, som i fullt mått fått dela den geniala öppenhjärtighetens lott att niibsförstils eller inpassas i kategorier, ' mot- satta dem dit hon borde hört » - - - Det ar med dessa ocli andra i ett visst dunkel insvepta fraser fröken Key söker analysera hvad Iion betraktar som en trångbipstaii samtids skäfva omdöme o111 en stor diktarpersonlighet.
Det ä r en därpå beroende niissiippfattning, som hon med sin skildring vill jäfva, ocli det är som ' motvikt till en befarad &gt;framtida felteckning~ hon nu sät- ter in sin personliga iakttagelses vituesbörd.
Har det &amp; syftade målet härmed vunnits?
Helt säkert skola meningarna därom blifva delade; redan nii förnimmas frilii skilda håll, äfven inoni dagspressen, diame- tralt motsatta åsikter rörande värdet af frk.
I&lt;: s senaste biografiska arbete.
Vi vilja afven liar i all korthet uttala vår individuella upp- fattning af detsamma, diirvicl fr$n början betonande, att det är arbe- tet icke dess föremil vår granskning afser att bemöta.
Första delen af h k.
ICs bok ar iitaii tvifvel.
den inneliålls- rikaste och biist skrifna.
Teckningen af den unga, i hemmet så ömt omliiilclade Anne Charlotte, af liennes gryende författareanlag, hennes religiösa brytniiigstid ar sympatisk och af stort intresse.
Sannerligen man i den, under så lugna och liarmoniska förhållanden uppväxande unga fliclian, kunde ana deii kvinliga banbrytaren inom ett område af litteratureiis fält, på hvilket redan flere af våra yngre författa.re med oin- tvistad fraingång tagit de första stegen.
Deii slitning, som efter gifterinalet den uliga, till medvetande om sin begåfiiing vaknande författarinnan erfor, då hon kände, att makans och Iiiisinodeïïis plikter ej helt kunde förenas med de litterära krafven, synes oss iifven vara s a m t ocli rnhlande återgifven.
Men redan nii sparar man, enligt biografen, i de personer som hon., då ännu en anonym förf., i w Elfvanw ocli w Skadespelerskan » framför på scenen, ',
watt de ansatser till personlighetens frigörelse, till en från konventio- nalismen obiiiideii lifsförelse, (!)
hvilka ge hennes kvirinogestalter blo- dets pulserande värme, voro omedelbara uttryck af diktarinnans egen erfarenhets.
, Och likvälw, fortsätter frk.
K., i det nhgot stor- slagna språk,, som Iion företrädesvis älskar, wanade blott få att hon » kastat de första blickarna in i sin egen sjid, att hon halfmed- vetet börjat ana sin egen personlighets kraf., Öfver liiifvud taget liar, enligt frk.
R., en begbfvad nutids- niänniska endast att välja mellan tvenne vagar: konventionalisinens eller frihetens.
P % den ena trampar den stora massan af folket, sia- pande efter sig lagens och sedens tunga bojor, på den andra träder med fria, lätta steg, bärande högt frihetens och sanningens bandr, en liten utvald skara.
betecknar densamina s8som » den lilla moderiit tankande litterära krets, livilken framhöll att författarinnans vittra värde vuxit genom 2: dra samlingen ' Ur lifvet ', soni den ton- gifvande kritiken i allmänhet angripit ».
Ännu ger dock denna krets å t författarinnan af den novellsam- ling, livari berättelserna w Aurora Bunge w, w 1 strid med sanilialletw,, Ett bröllopw förekomma, vitsordet: att hon hade annu » sjalf lång väg kvar till den fria liorisonten~.
Hon försyndar sig alltjamt mot sitt författaresanivete för konventionalismens skull.
Fru ' Leffler trodde, säger frk.
K., när hon i novellen » I krig mot samliället » låter 1ijalt.innan gå f r h hus och liein » att ett &amp; dant lösrifvande ej kiinde sluta med annat an förblödiiing.~ wEn enda erotisk erfarenhet », fort- far biografen, wocli vågskålen skulle lia sjunkit åt ena hållet.
Men denna erfarenhet fanns icke.))
Ty det ar frainför allt i afseende 13 % sin uppfattning af kärlekens vasen, eller rättare, sin brist på förståen- det daraf, den unga slrriftstallarinnnii röjer, att de stora och fria vyer som omfattas i de utvaldas krets, ännu af henne ej blifvit nådda.
Hon står - det ar alltjämt ininnestecknaren vi citkra - walldeles ha- pen inför kärlekens oiitgriindliga lieniliglietsfulla makt, nar den griper någon af hennes närmaste och gör dennas själslif till ett okandt land för lienne, som - med en till det otroliga gränsande naivetet - genom sin reflektion söker begripa huru de äro till mods och hvad som till- drager sig inom deras kanslovärld w. Marlsligt förefaller det likväl den iiitanför stående, att med all sin » naivetet 9, all sin oerfarenhet af hvad son] tilldrar sig inom kärlekens ocli de .ömma känslornas värld, författarinnan samtidigt ej tvekade att skänka litteraturen en i afseende p&amp; karlelrens psykologi så wdjuptankt skapelse, som # Aurora Bnngew.
wHennes själx (Aurora Bunges), sk
analyserar frk.
K. denna egendomliga psykologiska företeelse - livilken möjligen kan ha sin motsvarighet i lifvet -, fylld af sjalftillbedjan, lär dock icke känna kärleken, shledes ej heller kyskheten, ocli Iion röjer liela världslighetens korruption, när hon genom ett konvenansparti döljer följ- derna af den handling, som - i jämförelse med detta - varit siind- Iiet och sanning.
» Frk.
K: s förklaring, att den som, icke k h n t kärleken, ej Iiel- ler äger kyskhetens, kiinna vi jii lämna åt sitt värde, den torde lika litet förtjiina att vederläggas soin påstkendet, att Aiirora Bunges Iiand- ling från någon sida sedd, kunde betecknas med orden ssrindliet~ och ssanningr.
Hvad vi ined ofvan anförda citat ur frk.
K: s bok af- sett &amp; r att påvisa hennes tamineligen ologiska definitioner på skap- lynnet hos ' frii Lefflers författareskap.
står, enligt denna, frå- gande ocli tvekande inför kärleken, och ändock gå så många af hennes teckningar ur lifvet iit på att franiställa än den ena än den andra arten af denna allt behärskande känsla.
Lika svår att saminanjämka med de.
sanliga ' begrepp inan gjort sig om orsak och följd förefaller oss frk.
K: s förklaring, att det var, hennes starka Bänsla af egen sinnesrenliet, som gaf henne ökadt inod att behandla äinnen, som kvinnor vanligen g&amp; iitomkrings, aatt Iion visste sig vanligen ha ratt, nar hon vill vågaw o. s. v. Vi skulle kunna fylla ' sidor med ci- tat, lika ' betecknande för frk.
K ' S stil och bevisningskonst som f ö r liennes oförinåga att ge en klar bild af deii författarpersonlighet, so111 de afse att teckna.
E t t narinare skärskådande af frk.
K: s analys af skvinnans, ka- rakter och väsen lämnar oss lika otillfredsstiillda.
Hos Anne Cliarlotte Leffler hade man svårt, säger biografen, satt upptäcka några af de brister, dem man plägar lralla karaktersfel.
Men inan märkte lätt atskilliga tomriim.
w På ett annat ställe: s hon va.r lifligt öfvertygad oin, att intet absoliit rätt eller orätt finnes,, men sarnina person som hylla dessa principer förklaras längre frain kiinna wse sin såväl som andras rätt i fullt riktiga inbördes proportioner., Frk.
K: s utredning af skaplynnet Iios fru Lefflers perso&amp;gliet, vare sig lion påvisar toinriiininen eller, och detta sker natiirligtvis långt oftare, framliåller ' de lysande sidorna far emellertid stå för hennes räkning.
Vi anse oss ej befogade att yttra oss om livad ' biografen trott sig böra med lof framhålla ellcr med tystnad förbigk, vi hafva nöjt oss med att endast till vissa frk K: s uttalanden göra ett eller.
annat inkast, ocli vore iitrymmet ej så begränsadt skulle dessa kiinna niangfaldigas.
Ty det är mhngt och mycket, inför llvilket en i iskon- '
ventioiialismens band a insnärj d läsare - och huru inåpga kunna raknas till de utvaldas skara?
- står spörjande och iindrande.
Konventionalisni!
Vi återfinna detta uttryck p&amp; snart sagdt hvarje sida i frk.
K: s bok, iinderstundom utbytt mot det nylagade.
ordet » tantdogm.
D Hvilket ar, enligt förf.
af fru I~efflers biografi, defini- tionen på detta ord, livilket hon ej tröttnar att ined illa dold bit- terhet upprepa?
Konventionalisnien är: att ej erkänna Aurora Bunge, som den wsnillrikaste, djuptänktaster af A. Ch.
Lefflers skapelser; att ej anse som en oersättlig förlust för den svenska litteraturen, att det mf stort lifsinneliåll mättade ronianämnet, w Utonikring äktenskapet D - wdjarfvare i planen än något verk A. Ch.
Leffler någonsin kom att utföraw - aldrig blef skrifvet; att ej se i fru Lefflers begåfliing berö- ringspunkter med alla tiders och länders stora författarinnor: en George Sand, en George Eliot, en fru Lenngren; att ej som en försyndelse mot konstnärssanivetet betrakta hvarje förnekande af det berättigade i w kärlekens frihet; » att ej brännmärka livarj e iiiiderskattande af kar- lekens makt, den sida däraf som rör .den erotiska sinnligheten:.
(se sid. 113) såsom wen mot lifvet lika val som mot konsten och dikten fientlig tantdogm, mer grundfördarflig för sund sedlighet och hel äktenskaplig lycka an vare sig manligt tyranni eller lättsinne; » att med ett ord ej sätta kärleken såsom det i alla lifvets förhållanden be- stämmande motivet.
Vi skulle ur frk.
K: s bok kunna anföra ytterligare flera ut- läggningar af konventionalismens väsen, Iivilket förf.
lika griindligt tyckes lm studerat som karlekelis, .men ofvanstående torde vara nog.
A. Cli.
Leffler s a r också allt mer och mer, säger hennes biograf, tillbakastött af upprepade erfarenheter af svenskt småsinne och afvog trångsinthet, hvarföre hon på senare åren klnde sig så mycket lifligare tilltalad af norrmiinnens wrattframma, intensiva väsens, hvilket bildar en sådant kontrast till ~c1e.n svenska ytliga förbindligheten, hvilken så ofta förenas med kyla och fördomar. » A t t förf.
till $Ur lifvet,~ först sedan Iion frigjort sig från sitt hemlands af konventionalismens mias- mer mgttadc luft, skulle känna sig ha nått &gt;den fria Iiorisontenw för- vånar oss ej efter dessa hennes biografs uttalanden.
Allt det osanna och orimliga i de budord, hvilka frk.
K. anser utgöra &gt;kvinnosaks- kvinnornas~ katekes, saledes innefatta koiiventioiialismens a ocli o, anse.
vi ej förtjäna någon vederläggning.
~ i k a litet som vi i deiina flykiiga kritik af biografien öfver fru Leffler sökt gendrifva förf: s uppfattning af karakteren ocli personlig- heteii - vi ha, som läsaren torde funnit, nöjt oss med att liufvud- '
sakligen citera - lika litet a r det vår afsikt att narinare ingå på ett skärskådande af livad soin meddelas om fru Lefflers enskilda lif och förli %llanden.
I det afseendet liar en grannlaga tystnad iakttagits i alla efterinalen, som i vår dagliga eller periodiska press öfver den berömda författarinnan förekoniinit.
.Liksoni genom en tyst öfverens- koininelse lm ininnesteckiiarne respekterat privatlifvets helgd och endast med mer eller mindre sympati dröjt vid skriftstallarinnaii, liennes nt- vecklingsliistoria, framstående egenskaper och oonitvistade begåfning.
Det skulle otvifvelaktigt varit bättre on1 hennes senaste biograf följt sainma taktik.
J a, hade det ej varit l h g t inera grannlaga och taktfiillt att .nied tystilad förbigå vissa moment i fru Leffiers senaste lif, än att, som nu skett, med förkärlek dröja därvid?
Utan ' tvifvel hade ininilesteckiiareii i förra fallet visat den ratta finkänsliglieten både gent emot den döda och Iieiines efterlefvande så val inoin soin iitoin fäderneslandet.
Det är alltid en ytterst vansklig sak att skrifva en lefiiads- teckning öfver en af sina saintida.
I ett litet sainliälle, - dar livarje mer benlarkt persons enskilda lif och förhållanden äro mer eller inindre bekanta för en livar blir detta iiniiii iner hanclelsen, ty inan riskerar alltid d#rmed att bland sina läsare patraffa lika ininga kontrollanter af befogenheten eller sáiiningsenligmlieten af de uppgifter och oindöinen man lainnar.
Och i ju iitirinare vanskapsförli %lla~ide lefnadstecknaren stRtt till den person lian tecknar, ju svårare bör uppgiften vara.
Vi liålla också före, att den tillförlitligaste biografen ar den, so111 gent emot det skildrade föreinålet kan iakttaga en franllings objektiva, mer opartiskt och lugnt iakttagande ståndpiiiikt.
Ingen gång liar, tyckes det oss, sanningen af det ofvan sagda framstått bjärtare än vid genomlasandet af Ellen Keys bok öfver fru A. Cli.
Hvilkeii liar förf.
afsikt varit med denna sin skil- dring?
Utan tvifvel den, att å t den afliclna väninnans ininne resa en arestod, som för alla.
tider skiille kvarsta so111 ett ojafaktigt vitt- nesbörd o111 liennes storhet so111 författarinna och oförvitligliet son1 mcinniska.
Men iitoin detta syfte har arbetet ännu ett, livilket ej kan undgh läsarens iippinärksaniliet, det att tjäna so111 språkrör för förf: s egna åsikter i en lie1 del frågor; so111 röra sig i tiden.
tro ej att afven de ifrigaste beundrare af vare sig det teck- nade föremålet eller sjalfva minnestecknaren kunna .fritaga frk.
ICs &gt;biografiska iiieddelandeii~ - den anspråkslösa titel, Iion gifvit sin bok r ?i
- från öfverdrift i hopande af ljuseffekter.
Sjalf säger sig förf.
vid nedskrif vanclet af lef nadsskildringen öf ver den bortgångna .ha varit genom trängd af den w ärlighetens anda, hvilkeii A. Ch.
Leffler sjalf ansåg böra vara rådande uti hvarje, biografi.&gt; Vi tvifla ej heller på att frk.
K: s beundran och Iiängifvenhet för det föremål hon skildrat äro ärligt menade, lika väl som hennes indignation öfver de fördomar och det ' sm %siiiiie, som hon spårar öfverallt i det samhälle, hon tillhör.
Men liar bilden vunnit i klarhet och sanning genom att som nu skett utesliitande framställas efter vännens förstorande, förskönande, idealiserande inåttstock?
Hvad som var vardt att beundra hos författarinnan fru Leffler skall alltid erkännas, likasi livad som fanns af framstående egenskaper i hennes personlighet.
Men så val den ena som den andra ägde sidor, livilka i alla ' tider måste framkalla kritik och sannerligen densamma nedtystas och personens varde vaxer genom viinners och meningsfränders öfverdrifna lofsånger.
Vårt totalintryck af det arbete, vi har behandlat, vilja vi till sist innefatta i följande: Fröken Keys bok berömmer sig af att bara ärlighetens stämpel och oss frapperar mest dess brist på sanning och lojalitet; den vill sia ett slag för frihet och rätt och den liberalism som hiifdas, synes oss, genom dess brist p % aktning och fördragsamhet mot andras åsikter, långt mera konventionell an det motsatta lagrets så förkättrade konventionalisni; först och sist afser den att vara en vännens och beundrarinnans minnes- och tacksamhetsgärd åt en kar afliden och dess öfverdrift på sol kommer skuggorna desto bjärtare att framträda.
har liaft stora inal i sikte, men hon liar, enligt v h åsikt, skjutit långt öfver målet.
~ T r e ooh en half månad fab~iks- arbeterska ..
Under titeln w3l / a 3Ioiiate Fabrik-Arbeiterin * utkom för nhgra månader sedan i Berlin en bok, som väckte ett stort och rättvist upp- seende shval för sitt innehåll som för de egendomliga förhållanden, hvarunder den tillkommit.
Dess författarinna, fru lklin~zn Wettstei,n född Adelt, en kvinna tillhörande, de bildade klasserna, gift med en juris doktor i Berlin, I
meddelar dari sin erfarenhet f r h de tre och en hal£ månad, hon 1 djupaste inkognito vistades såsom arbeterska på olika fabriker i Cliem- nitz.
Under 3l / 2 månad lefde hon frivilligt en fabriksarbeterskas mödosamma och gladjefattiga lif, hon delade troget arbetet med sina kamrater.
om kvällarne besökte hon deni i deras hem, om söndagarne.
följde hon dem på deras förlustelsestallen, allt detta för a t t i grund lära känna de kroppsarbetande kvinnorna och.
deras ställning.
Ty frn Wettstein ar en varm v&amp;n till kvinnosaken, men hon ansåg, att dess förkämpar börjat ' i.
orätt iilida, att de, som hon uttrycker sig,, börjat me&amp; att bygga tornet på kyrkana.
Afven hon önskade att kvinnorna skola fil lika politiska rattigheter med mannen ocli samina tillfällen till bildning, men så länge tusende och %ter, tusende kvinnor försmäkta i elände, slafveri och råhet, mHste, anser hon, först dessa hjälpas, innan man försöker att understödja de högre kretsarnes kvinnor, soni ha det jämförelsevis bra.
Hennes m %l har därföre varit att göra nöden och missförhållan- dena bland fabriksarbeterskorna kända bland deras bättre lottade systraf iör att förmå dessa att med alla sina krafter arbeta för att i intellektuelt, sedligt och1 ekonon~iskt afseende höja arbetsklassens kvinnor.
Hennes bok är sålunda ämnad att verka upplysande och väc- kande, och ehurn hennes skildringar närmast afse Saclisen, finnis dar dock så många allmängiltiga rön, att de förtjäna att uppmärksammas afven af en svensk allmänhet.
Red.an i början af sin bok framhåller fzu Wettstein, att van- ligen stort missnöje rilder bland fabriksarbeterskorna, och att de ofta p % äkta kvinnomandr låta detta få sitt iittryclc i skarpa och häftiga ord till och om de öfverordnade, ' inen däremot att sätta missnöjet i n %got slags system, organisera en strejk och genom saminanslutning åstad- komma någon förbättring i sin stallning, det förmå de ej.
Arbetet i fabrikerna upptager vanligen tolf timmar om dagen, dari inberäknadt ll / e i 2 timmar för inMtiderna, och det ä r åtminstone i väfverier och spinnerier, livarest maskiner användas, ytterst tungt och nervpinande.
I allinänliet liar fru Wettstein gjort den iakttagelsen, att ju tyngre och gröfre det arbete ar, ' hvarined kvinnorna syssla, desto råare äro de sjalfva.
Nästan alla de kvinnor, med hvilka hon arbetade tillsammans i struinp- och handsk- fabriker vor0 betydligt mer hyfsade i klädsel ocli uppförande än de, som förrätta det tunga arbetet i niaskinfabrikerna.
För dessa senare ar ocksh tillvarob ytterst haid.
De lefva halfva dygnet i en atmos-
fer, mättad af daiii och yllepartiklar, Iivilken ytterst nienligt in- verkar på hals och lungor.
Det ständiga rasslet af maskinerna ar i hög grad nervretande och gör, att man icke kan höra sin egen röst.
Och det som skulle skänka arbeterskorna krafter att uthärda, det tunga arbetet, deras föda och hvila, liuru äro de beskaffade?
Födan är i allinänhet den torftigaste niöjliga.
Tomt bröd med litet salt eller socker på, potatis, ärtor, bönor, saltgurkor, kaffe (med stark tillsats af cikoria), kärnmjölk eller annan mjölk, ytterst sallan agg och aldrig kött (fru Wettstein säger sig icke en enda gång under sin fabrikstid sett en arbeterska äta kött).
Huilan njutes vanligen i de mest osiinda bostäder, usla kyffen, där 4 ii 8 inänniskor ligga sanimanpackade, ' ocli &amp; ar luften naturligtvis är förskämd, så mycket mer som o111 dagarna familjens måltider både tillagas och intagas i detta samma ruin.
Orsaken till det usla lefnadssatt de flesta fabriksarbeterskor föra ar i främsta r~iininet deras fattigdom, de flesta af dem arbeta för svältlöner och erhiilla icke mer iin 6-10 mark i veckan, de skick- ligare laiiina dock förtj ena 12-18 mark.
Många skulle ocksålunna best&amp; sig bättre föda, men deras okiiiinigliet och fhfänga äro så stora, a t t de hellre knappa in det möjliga mesta på födan för a t t till sina söndagspromenader kunna kölla sig en modern hatt, en fin klädning, ett gramt parasoll eller ett par glac6liaiidskar - en svaghet, som de tyvasr dela nied många medsystrar, Iivilka i afseende på social stall- ning stH betydligt högre aii de.
Afven livad bostäder beträffar göra okunnighet och fåfänga sig giillande: en familj på 6, 8 medlemmar, plus ett par inneboende, packar gärna ihop sig i ett litet kyffe, medan den rymligare ocli luf- tigare lielgdagsksiilinareii får stå obegagnad och uppstädad - ocksa ett förliållande so111 icke så sallan i någon 111ån liar sitt motstycke lifven irioin de högre klasserna.
I afseende p i Bostiiderna tillämpar fru Wettstein för öfrigt satsen: säg mig hur du bor och jag.
skall säga dig hurudan du är.