Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För att undvika att i hvarje § af ansvarighets-lagen upprepa benätnningarne på de serskildte ledamöterue af Siats-Rådet, anser Utskottet lämp - Lag-Utskottets Betänkande, N.o 127. 21 ligt, att i sjelfva rubriken varder införd en allmän bestämmelse, som utvisar hvilka embetsman nu, enligt grundlagarne, till Siats-Rådet höra, och att vidare i lagen endast benämningen Stats-Räds-Iedumot begagnas.
I afseende på innehållet af sjelfva inledningen samt 1 och 2 §§ är af motionärerne någon serskild anmärkning icke gjord, och Utskottet har ej eller funnit något alt emot lagens nuvarande lydelse i dessa delar erinra.
Alt ett undantag från stadgandena i 6'0 § Regerings-Formen finnes, som utmärker, att fastställandet eller förhöjandet af vissa afgifter, såsom Råk-, Rro- och Färj-afgifter, i och för inrättningar till cnskiltas gemensamma nytta och beqvämlighet, icke må belraglas såsom en öfverträdelse af löreskriften, angående Rikets Ständers uteslutande beskaltnings-rält, tir, enligt Utskottets tanka, af mycken vigt, emedan, i annat fall, Konungens rådgifvare kunde finna sig förhindrade alt tillstyrka, det så beskaffade, för befrämjande af allmänna rörelsen nödige afgifter må utgå; hvarföre Utskottet, äfven om det måste medgifvas, att ett sådant undantag rätteligen bort upptagas i nämnde § af Regerings-Formen, anser, att det ej skulle vara välbetänkt, att borttaga ifrågavarande undanlagjsladgande från det rum, det erhållit i 3 § af ansvarighets-lagen, äfvensom Utskottet tror, att med frågan om förändring af sjelfva ordalydelsen kan anstå intill dess sig inforas, helst stadgandet i ansvarighets-lagen ej lärer, utan misstydning, kunna förstås annorledes, än att afgifterues ändamål endast får vara ti 11- vägabringandet och underhållandet af inrättningar för trahkerandes nytta.
Med afseende på vigten deraf, att TrycklVihets-lagen hålles i helgd, och då det i 4 § omförmälte förhållande, att Stats-Råds-ledamot tillstyrker steg, stridande emot samma gruodlags-bud , är jemförligt med de i 3 § uppräknade öfverlrädelser af $7, 60 och 66 med flere §§ i RegeringsFormen, synes straffet böra i begge fällen vara lika; hvarföre, efter Utskottets omdöme, deri i 4 § utsätta straffbestämmelse af embetets mistning bör utsträckas lill förlust jemväl af rättigheten att vidare i Rikets tjenst nyttjas.
Alla de uti 5 § 1 inom. upptagne och med straff af embetets förlust belagda ofverträdelser af vissa i Regerings-Formen, såsom 65 §, angående antändande af Rikets ordinarie statsmedel eller åtagen bevillning, 74 §, rörande gärds fordrande till utlörande af uppkommet krig, 76 angående Rikets fördjupande i skuld, med flere, äro, efter Utskottets tanka, af den vådliga beskaffenhet, ali Sta Is-Rå ds-le da mot, som dertill gör Lag-Utskottets Betänkande, N\o 217. sig skyldig, aldrig bör kunna åter insättas i det embete, lian förverkat, eller till annat embete inom Siats-Rådet förordnas, i öfverensstämmelse hvarmed ansvarsbestämmelsen alltså synes böra ändras.
För öfrigt saknas helt och hållet straffbestämmelser ej mindre för åsidosättande af stadgandena i 87 § Regerings-Formen, på sätt motionärerne anmärkt, än ock för uraktlåtenhet att iagttaga alla andra, i ansvarighets-lagen icke serskildt nämnde, grundlagsföreskrifter, eller att motverka deremot stridande åtgärder, samt för öfverträdelser af allmänna lagen, för hvilket allt Stats-Rådet, enligt 106 § Regerings-Formen, skall af Riks-Rätt dömas.
Utskottet anser derföre, att emellan 1 och 2 momenten i 5 § bör införas ett nytt moment, som fyller denna brist och, i fråga om påföljden, hänvisar till de i 1 Gap. 12 § Rättegångs-Balken för domare, som fäller orätt dom, utsatta straff af embetets förlust alldeles eller till viss tid, eller böter med peningar, jemte skade-ersättning.
Det nuvarande 2 momentet i 5 § skulle således blifva det tredje och bibehållas oförändrad t.
Då ansvarighets lagen, enligt hvad i rubriken tillkännagifves, rätteligen endast bör handla om embetsförseelser, för hvilka Stats-Rådet skall inför Riks-Rätt tilltalas, synes det väl, som 6 §, hvilken angår de fall, då Stats-Rådsledamot kan hos Konungen af Rikets Ständer till afsättning anmälas, skulle kunna alldeles från ansvarighets-lagen uteslutas; men som det icke torde vara olämpligt, att denna lag åtminstone innehåller en erinran derom, att jemväl en påföljd af nämnde beskaffenhet kan Stats-Rådet drabba; samt, i afseende på ordalydelsen af 6 § förekommer, att densamma är i sådan måtto felagtig, som den upptager, att, för uragtlåtenhet att iagttaga de pligter, som i Grundlagen äro uttryckligen föreskrifne, men icke blifvit i ansvarighets-lagen serskildt uppräknade, dylik anmälan kan ske, oagtadt dels 106 § Regerings-Formen bjuder, att uragtlåtenhet af nämnde beskaffenhet skall åtalas inför Riks-Rätt, på grund hvaraf Utskottet jemväl hemställt om tillägg af ofvanbérörde moment i 5 § af denna lag, dels nämnde Grundlags 107 § stadgar, att berörde anmälan eger rum i den händelse, att Stats-Rådets ledamöter samfäldt, eller en eller flere af dem, icke uti sina rådslag om allmänna ynått och steg iagttaga Rikets sannskyldiga bästa, eller utöfva sina embeten med nit, skicklighet och drift; så anser Utskottet 6 § böra qvarstå, dock med vilkor, att den ändras till likhet med 107 § Regerings-Formen.
Föreskriften i 7 § synes ej påkalla ändring; hvaremot 2 momentet Lag^Utskottets Betänkande, N\o 127. 23 i 8 § bör utgå, emedan de deruti förekommande stadganden redan finnas uti inledningen till ansvarighets-lagen. § 9 förbli fver oförändrad, och i 10 § böra endast orden: ”i 1 §” utbytas emot: ”i denna lag.”
Hvad slutligen angar 11 §, som innehåller stadganden om gränsorne för Rikets Ständers granskning af Sta Is-Rådets Protocoll; så enär föreskrifter i detta ämne finnas i '76 § Riksdags-Ordningen, och deras upptagande i ansvarighets-lagen föl ja g t ligen är belt och hållet ändamålsiöst, synes den 11 § kunna utgå.
I följd af sådant allt hemställer Utskottet vördsamt, det Rikets Ständer mätte, för deras del besluta, alt ansvarighets-lagen för Stats-Rådets ledamöter bör erhålla följande, i vissa delar, förändrade lydelse: LAG, efter hvilken Stats-Ministrarne och Öfritje ledamöter af Stats-Hcf det, hvartill, för alla i denna latj uppräknade fall, äfven hänföras för tillfället förordnad Föredragande och den embetsman, sorn i commandomäl Honungen råd gifvit, skola för emie ts fel af Riks-Rätt dömas.
Ledamöterne af Stats-Rådet skola, på sätt Regerings-Formen af den 6 Juni 180g föreskrifter, uti förekommande Regeringsärenden, af hvad beskaffenhet de vara må, efter bästa förstånd och öfvertygelse, råda Konungen till det, som Rikets Grundlagar likmätigt är, samt i öfverensstämmelse med deni, Kontmgens och Rikets förmon befrämja; alltid låta sig vårda om Konungens magt och Rikets Ständers samt Inbyggares fri- och rättigheter, allt efter hvad härom i Rikets Lagar och Författningar är stadgadt och förordnadt, sjelf kraf de påminna om Rikets rätt och bästa; dock endast Konungen råd gifva, men ej jemte honom regera.
De äro ej allenast såsom medborgare och f ör sina personer underkastade hvad allmän lag och laga stadgar bjuda, utan skola ock för sina rådslag och gerningar, i och för deras embeten, vara Konungen och Rikets Ständer ansvarige, pä sätt Regerings-Formen utstakar, och här nedanföre stadgas, men ej i och för dem af enskilde personer kunna tilltalas.
Desse embetsmän kan ej eller till Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 127. last läggas, om, emot deras, på anförda skäl grundade råd, utgången, utan deras förvållande, bilf ver olycklig, och det åsyftade goda ändamålet icke vinnes. § i Försöker någon Stats-Råds-ledamot, under den tid, då Regeringen, eldigt 3g, 40, 4>> 4~ och 4$ SS af Regerings-Formen, föres af Stats-Rådet, att v ål ds ammeli gen öfverändakasta Regeringssättet, sådant det genom Rikets Grundlagar antaget är, eller med råd eller gerning medverkar till lagstridigt kullkastande af någön Rikets Grundlag, eller tillstyrker någon Stats-Råds-ledamot, när Regeringen icke af Stats-Rådet föres, sådant lagstridigt steg, eller underlåter att deremot göra föreställning, enär han finnér sådant å färde vara, eller uppsåt!igt och bevisligen fördöljer någon omständighet, som kunnat sådant steg förekomma, straffes såsom Rikets förrädare och miste lif, ära och gods.
Ehvad Regeringen af Stats-Rådet föres eller icke, vare till samma straff skyldig den ledamot af Stats-Rådet, hvilken genom tillstyrkande eller underlåtenhet att föreställning göra, när han finnér sådant å färde vara, eller genom uppsåtligt och bevisligt fördöljande af någon upplysning, befrämjar eller vållar sådant lagstridigt steg, sorn, enligt t to S af Regerings-Formen, såsom förräderi anses bör. § 2- Underlåter Stats-Rådet den ovilkorliga pligt, att i de fall gi, ga, g3 och g4 SS Regerings-Formen utstaka, till deruti föreskrijne tider, Rikets Ständer till Allmän Riksdag kalla, eller skulle en eller flere Stats-Råds-ledamöter
Sådan kallelse a fstyrka, eller Rikets Ständers sammankomst till Lagtima Riksdag ä den tid, de utsatt, förhindra söka, skola deri eller de brottslige mista embetet samt vara ovärdige att våtare nyttjas i Rikets tjenst.
Lag samma vare, om ledamot af Stats-Rådet tillstyrker Konungen att, innan Riksdagskallelse i hufvudstadens kyrkor vederbörligen kungjord blifvit, egenmägtigt eller våhlsammeli gen lyfta den i 63 S Regerings-Formen sist omförmälde penningesumma, hvarå Rikets Ständer förseglad anordning lemnat; likaledes om Stats-Rådet, dä det likmätigt 3g, 4°> 4h 42 oc^ 44 SS Regerings-Formen, förer Re - Lag-Utskottets Betänkande, N‘.o 127, 25 Begeringen, pä ofvan omförmälte olagliga tid och sätt, berörde summa lyftar, eller någon Stats-Rådets ledamot ett så beskaffadt lyftande tillstyrker. § 3.
Skulle Stats-Råds-ledamot tillstyrka Konungen att vidtaga sådant steg, hvilket uppenbarligen är stridande emot RegeringsFormens bokstafliga föreskrift uti 5y ,§\, rörande Rikets Ständers beskattnings-rätt, uti 6o §, till förhöjande af den bevillning Rikets Ständer sig åtagit, eller af sädane artiklar, hvilka i densamma lill bévi/lning räknas: allt sådant till förökande af Kronans inkomster; dock härunder icke begripna sådane, i denna 6o ej omnämnde af gifter, hvilkas föremål äro inrättningar till enskildas gemensamma nytta och beqvämlighet, såsom Råk-, Bro-, Färj- och andra af gifter af dylik beskaffenhet; uti j3 fj, rörande påbjudande, upbärande eller fordrande af nya pålagor, utskrifning^/' af manskap, penningar eller varor, utan Ständers samtycke; uti 66, 68 och 72 rörande Rikets Ständer befattning med Banco- och Riks g ä lds-Kerken, samt uti y8 f, att någon del af Riket icke må kunna derifrån af söndras, eller underlåter han att emot sådant lagstridigt steg göra föreställning, eller det vållar och befrämjar genom upsåiteligt och bevisligt fördöljande af någon uplysning, miste embetet och varde ej vidare nyttjad i Rikets tjenst. § 4.
Stats-Råds&ledamot, hvilken tillstyrker emot verkställigheten af den, af Konung och Ständer fastställde Tryckfriliets-lag, stridande steg, eller underlåter att deremot göra föreställning, miste embetet och varde ej vidare i Rikets tjenst nyttjad. § 5, Underlåter Stats-Råds-ledamot alt, på sätt 65 förmäler, till Protocollet göra föreställningar emot användandet af Rikets ordinarie Stats-medel, eller åtagen bevillning, annorlunda än faststäldt blifvit, eller försummar han, att i sådant fall till Protocollet anf öra hvad Rikets Ständer i den del förordnat, eller tillstyrker sådan embetsman något, som uppenbarligen är stridande emot Regerings-Formens bokstafliga föreskrift uti 1 morn. af yf fj, röBih. till B.
Brot. 1840. 7 Sami. 1 Jfd. 33 Haft. 4 Lag-Ulshottets Betänkande, N.o 127. rande gärds fordrande vid truppers tåg och marcher, till utförande af ett upkommet krig; uti y6 §, angående Rikets fördjupande i skuld och uptagande af lån; uti yy fj, rörande disposition aj Kronans domainer, så vidt sådant angår den Rikets Ständer i samma § förbehållne rätt; uti yg ff, om myntväsendet och uti 80 om Indelnings-verket, eller underlåter han att emot sådant lagstridigt steg göra Jöreställning, eller det vållar eller befrämjar genom upsåtligt och bevisligt fördöljande af någon uplysning, eller tillstyrker
Konungen att något beslut fatta i de mål, om hvilka 10 ff handlar, utan att till utomordentligt Stats-Råd kallelse blif vit utf ärdad, miste embetet, utan att kunna deruti åter insättas eller till annat embete inom Stats-Rådet förordnas. Stats-Råds-ledamot, som i andra, än de i denna lag serskildt uppräknade fall, uppenbarligen handlar emot Grundlagarnas tydliga föreskrift, eller tillstyrker eller annorledes befrämjar någon öfverträdelse deraf eller al andra Rikets gällande lagar, eller underlåter att göra föreställningar emot sådane öfverträdelser, eller elern vållar och befrämjar genom upsåtligt fördöljande af någon uplysning, straffes, såsom för orätt dom, enligt allmänna lagens föreskrift i 1 Cap. 12 ,§‘ Rättegångs-Balken.
Om genom någon Stats-l åds-ledamots tillstyrkande eller underlåtande att göra föreställningar, eller upsåtligt och bevisligt fördöljande af någon uplysning, någon lider skada till lif, ära eller personlig frihet, utan att lagligen förvunnen och dömd vara, eller förloras gods, löst eller Jast, utan laga ransakning och dom, eller varder någons frid i hans hus störd, eller förvises någon från ort till annan; vare för sådant lagstridigt förhållande lag, som i nämnde Cap. och § af Rättegångs-Balken stadgad är för domare, hvilken vrång dom fäller. § 6.
Uragtlåta Stats-Rådets ledamöter samfäldt, eller en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg, att iagttataga Rikets sannskyldiga nytta, eller utöfva de icke sina embeten med nit, skicklighet och drift, ankomme det pä Riksens Ständer, att hos Konungen göra sådan anmälan, hvartill ioy af RegeringsFormen dem berättigar, med iakttagande af de vilkor, samma i dess senare mom. stadgar.
Lag-Utskoltels Betänkande, N:o 127. 27 § Döljer Stats-Minister för Utrikes Ärenderna, eller den StatsRåds-ledamot, Konungen i dennes frånvaro tillkallar, för Konungen bevisligen någon af Konungens embetsman eller fremmande Magters Sändebud, till följe af deni uppdragne kall, meddelad vigtig underrättelse i frågor, som röra krig, fred eller förbund emellan Riket och annan Stat, miste han embetet.
Sker det af bevisligt upsåit att Konungen och Riket skada, straffes han efter 4 Cap. Missgernings-Bolken. § 8.
Från Konungen utgående expeditioner och befallningar skola vara f örsedde med den Föredragandes contrasignatiori och instämma med deröfver förde Protocoll; s' er annorlunda genom någon Föredragandes åtgärd, miste han embetet, utan att någon tid kunna deruti åter insättas, eller till annat embete inom Stats-Rådet förordnas.
Uragllåter han, att till Stats-Rådets Protocoll göra föreställning emot sådant Konungens beslut, hvilket han finnér stridande emot Regerings-Formens bokstafliga föreskrift, och, oagtadt Konungens ändock fortfarande yrkande, alt ett sådant beslut skall utfärdas,, lian ej då utöfvar sin rättighet och pligt, alt contrasignationen derå vägra, vare lag samma; likasom om han embetet återtager, förr än Riksens Ständer hans förhållande pröfvat och gillat.
Lider någon skada till lif, (ira eller personlig frihet, eller inis'er gods, löst eller fast, utan laga ransakning och dom, eller bli fver någons frid i hans hus störd, eller någon förvisad från ort tilt annan, derigenom att hail contrasignatioiien ej vägrat, straffes han dessutom för sådant lagstridigt förhållande, på sätt J 11 aninna Lagen i i Cap. 12 § Rättegångs-Balken stadgar för domare, sorn vrång dom fäller. § 9. Stats-Råd, hvilken, af Konungen dertill utsedd .och förordnad, tager säte och röste i Högsta Domstolen öfver mål, sorn från Krigs-Domstolarne dragas under Konungens pröfning, vare för sådan befattning underkastad domare-jäf och ansvar, enligt lag och laga stadgar, lika med annan ledamot af Högsta Domstolen. 28 [Lag-Utskottets Betänkande, lY.-o 127. § 10.
Enär någon af de i denna lag omnämnde embetsman tilltalas, som redan utur tjensten blifvit endtledigad eller afsked tagit-, och varder om begängne förbrytelser öfvertygad, vare han förfallen till enahanda ansvar, såsom vore han verkligen tjenstgörande, och svare förlusten af hvad han i pension eller andra förmoncr af publika medel kan innehafva emot förlusten af ernbetet, om han det ännu innehade.
Af Herr Prosten Säve: ”När i 3 § ;>f 1810 års ansvarighe(s-läg för Konungens Rådgifvare förekommer, näst efter orden : ”Kronans inkomster”, följande tillägg: ”dock härunder icke inbegripna sådane, i denna 60 § ej omnämnda afgifter, hvilkas föremål »äro inrättningar till enskildas gemensamma nytta och beqvämlighet, såsom Båk-, Bro-, Färj- och andra afgifter af dylik beskaffenhet”; kan väl meningen härmed ej vara någon amian, an att, då ofvannämnde afgifter ej utgöra någon bevillning, den Riksens Ständer sig åtagit, ej eller tjena till förökande af Kronans inkomster, så äro de ej eller af den serskildta beskaffenhet, att deras förhöjande utan Riksens Ständers samtycke skulle för Konungens Rådgifvare kunna medföra den påföljd, som här ofvan blifvit stadgad för öfverträdelse af Regerings-Formens bokstafliga föreskrift uti 57 §, rörande Riksens Ständers beskattningsrätt samt i 60 §, till förhöjande af den bevillning Riksens Ständer sig åtagit, eller af sådane artiklar, hvilka i densamma till bevillning räknas.
Tillägget är i sådant afseende öfverflödigt och står, såsom ett förtydligande eller en förklaring af Grundlagen, här ej eller på sitt rätta ställe.
Skulle åter afsigten med undantaget vara, att i frågor, som röra den ekonomiska lagstiftningen inrymma Konungens Rådgifvare en obegränsad rätt, att till inrättningar för enskildas gemeKSatn*ta nytta och beqvämlighet til.R styrka afgifter, det vare sig Båk-, Bro-, Färj- eller Hamu-afgifler, som kunna blifva andre
Rikets medborgare eller hela menigheter lill skada, hvilket förhållande ej blott är tänkbart, utan jemväl såsom serskild anmärknings-anledning hos Höglofl.
Constilutions-Utskottet vid denna Riksdag blifvit öfverklagadt; så ar bibehållandet af denna undantagslag betänkligt, och ej mindre med 80, än med sista momentet 60 § Regerings-Formen oförenligt.
Af dessa skäl har icke blott jag, utan äfven en annan motionär, Lag-Utskottets Betänkandej N-.o 127. 29 Herr Grefve Spens, i våra till det Högloft.
Lag-Utskottet ingifne motioner, hvilka här eljest, efter min åsigt, blifvit uöjagtigt handlagde, yrkat det ofvannämnde undantagets borttagande; men då Lag-Utskottet ansett med förändringen böra anstå, så återstår mig endast att min olika åsigt hos de Höglofl.
Iiiks-Slånden vördsamt anmäla.” Uti Herr Prosten Säves reservation hafva Herr Friherre Cederström} Herr Ekholm.
Riksdagsfullmäktige
Sahlström och Zetterberg frå« Stockholms samt von Zweigbergk från Skaraborgs Län instämt.
Af Herr Lagergren: "Ifrån detta Betänkande är jag skiljagtig: l:o deruti, att jag icke anser det uti 5 § 1 mom. af ansvarighetslagen stadgade ansvar att mista embetet böra förhöjas genom det af Utskottet föreslagne tillägg, ntl den sakfälide ej skulle kunna till något embete i nom Stats-Rådet nyttjas.
Skillnaden emellan de uti 3 § beskrifnc lagbrott ocl) de afvikelse!’, suni uppräknas i 5 § 1 morn., är alltför uppenbar, att icke en större olikhet i bestraffning dem emellan äfven hädanefter bör bibehållas.
Jag anser derföre alt ansvarsbestämmelsen i 5 § 1 morn. icke bör förändras.
2:o deruti, att jag anser det af Utskottet föreslagne nya mom. i 5 §. icke böra få ett rum i denna lag.
Bestämmelserna i en ensvarighets-lag méste vara noggranna, både i caracteiiserande af företrädelserua och i'de bestraffningar, hvarmed lagen botar.
Dessa bestraffningar mäste dessutom äga den inre öfverensstämmelse sins emellan, som uti en Strafflag aldrig får saknas.
I begge dessa hänseenden synes mig del föreslagna mom. bristfälligt.
Allmänna Lagens straffbestämmelse i 1 Cap. 12 § Rältegångs-Balken borde ej uti ansvarighets-lagen upptagas för andra, än de uti 5 §:s senare moni. nämnde fall nemligen, då genom behandlingen af de till StatsRådels pröfning hörande administrativa mål, eller uti andre dermed analoga åtgärder enskild man blifver lill person eller egendom våldförd eller skadad.
På sådane förhållanden är nyssnämnde lagrum lämpligt, men ej på de uti det föreslagne nya mom. förekommande allmänna regeringsåtgärder, hvaruti felagtigheten måste anses och bedömas efter annan måttstock, än vid lagski ning i enskilda mål.
Denna skillnad är äfven uti nu gällande ansvat ighels-lag noga iagllagen, celi lagstiftaren synes mig visligen hafva anlydt att de förhållanden, Lag-Utskottet velat göra till föremål för ett nytt moment i 5 §, rätteligen höra under 6 §, som åter för dylika fall, endast hänvisar 107 § Regerings-Formen, och 30 Lag-Utskottets Betänkande, N\o 128.
3:o deruti, att jag af i^ss anförde skäl anser 6 § blifva oförändrad.
Denna § är ej, såsom Utskottet tyckes antaga, blott en i ansvarighets-lagen onödig hänvisning lill 107 § Regerings-Formen; den innebär deremot det vigtiga förklarande, att felagligheten eller underlåtenheten i andra fall, än de i lagen uttryckligen nämnde, ej skola vid Riks-Puitt beifras och ej kunna af denna domstol med straff beläggas.
Ett sådant förklarande är nödigt, emedan lagen eljest blefve ofullständig i verkställigheten.
Den af Utskottet föreslagne nya redaction säger deremot intet, som kan utgöra ledning för åtal inför Riks-Rätt, utan innefattar blott ett, efter min tanka onödigt och hit alldeles icke hörande upprepande af en i annat ändamål gifvet grundlagsbud,” Härmed förenade sig Herrar G. von Röök och Joh.
Hegardt samt Herr Doctor Josef IVallin.
Af Herr Grefve Carl Gustaf Mörner, som, med tillkännagifvande, att han icke uti Utskottet öfvervaril behandlingen af ifrågavarande ärende, uti Herr Lagergrens reservation instämt.
Så vidt 6 § angar har Herr Ekholm förenat sig med Herr Lagergren.
Ank. till Kxp- Utsk den 19 Sept., kl. 12 raidd.
Belrinlictsnde, i anledning af väckt motion om upphiifvande af Kongl.
Förordningen den 13 Juli 1818, angående handske i f ne, på sed elli af var en eller på viss man oell ordres ställde invisningars eller sä kallade assignationers belopp.
Förordningen den 13 Juli 1818, är vid ansvar förbjudet, att utgifva handskrifne, på sedelhafvaren eller på viss man och ordres ställde invisningar eller så kallade assignationer på mindre summa än 100 Riksdaler Banco.
Rikets Ständer, sorn i underdånighet hemställt, dels vid 1823 års Riksdag, att nyssnämde summa måtte nedsättas, dels vid 1828—1830 arens Riksdag, alt författningen måtte upphöra, utan ali Nådigt bifall på någotdera af dessa förslag följt, hafva jemväl å sistförflutne Riksdag, .genom underdånig skrifvelse den 27 April 1835, anhållit om samma författnings upphäfvande och såsom skäl derför anfört: att det i Lag-Utskottets Betänkande, N'.o 128. 31 allmänhet måste medgifvas, alt den mindre bemedlade, likasom den förmögnare, kan vara i behof af ifrågavarande credit-medel; att, 0111 än, i handelns och näringarnes yttersta utgreningar, omförmälde behof mindre ofta kan uppstå för den enskilde, det likväi derstädes mångfaldigas genom personernas större antal; samt att, då fördelarne af en friare assigneringsrätt, såsom befrämjande lättnad och liflighet uti den allmänna rörelsen, afvägas emot de olägenheter, som någon gång kunna uppslå af en sådan frihets missbruk, äro skälen öfvervägande för den mening, att den uti berörde Förordning stadgade inskränkning uti rättigheten att utgifva haiulskrifne invisningar bör försvinna.
Som Kongl. Maj:t ytterligare vägrat
Nådigt samtycke till ifrågavarande lagförändring, har, uti motion, som Herr Hjerta, Lars, till Högloflige Ridderskapet och Adeln ingifvit, det yrkande blifvit framställdt, att Rikets Slä nder målte, genom förnyande af deras å förra Riksdagen i ämnet fattade beslut, undanrödja de olägenheter, för enskilda credit-rörelsen, sorn af berörde förordning härflyta.
Lag-Utskottet, till hvars behandling denna motion blifvit öfverlemmul, har tagit densamma i öfvervägande; och som Utskottet delar de åsigter, som i omförmälde underdåniga skrifvelse blifvit yttrade, hemställer Utskottet vördsamt, alt Rikets Ständer cl nyo mätte, för deras del, besluta, att Kongl. Förordningen den i3 Julii 1818, angående hands!, rifve, på Sedelhafvarén eller på viss man och ordres ställde invisvinga rs eller så kallade assignationers belopp, varder upphäjven.
Stockholm den 18 September 1840.