Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
521 annat fall, hnru den bäst bör ändras och förbättras; saint 2:o. Hwilka Medborgare enligt samhällsordning och en klok styrelse böra äga rättighet att deltaga wid Niksdagsmälens afgörande, samt huru en sadan rätt bäst skall ntöfwas. Swensta Representationen, sadan den nu befinnes, äger wisferligen flere seclers tillwarelse, som talar i deh sörswar; men det oaktadt kan dock med skäl pastäs, att den är i hög grad felaktig; och att det således icke är utan grund, hwad man länge pästätt: att de Fyra Riks-Ständen alltid warit Rikets obestånd.
Ester säkra historiska uppgifter, hafwa desa Ständ, ifrån det urgamla Odal-Ständets upphörande, tillkommit, till en del af sig sjelfwa, utan något Swensta Folkets uppdrag, först igenom den högre Adelns och Catholsta Prelaternes föreningar, hwilka da en tid allena utöfwat Nationens Rättigheter; och sedermera, wid slutet af Let Fjortonde Secnlum, igenom Regenters mellankomst, som till egna afsigters befrämjande tillökat de twänne öfriga OfrälscStänden.
Derwid förlorade äfwen de twänne förstnämnde det dem ensamt förbehållna inflytandet pä Ärenden», hwaremot de öfrige Ständen uppstego med dem till lika niagt och anseende.
Men också uppkom dcrifrän det aflägsnande Ständen emellan, grundadt pä flere orsaker, säsom olika och stridiga interesse», olika Beskattning af Swensta Jorden, olika Personliga Rättigheters tillegnande m. m., som hwar för sig icke sällan haft uppä Statens Frihet och Wälfärd de mest skadliga följder.
En beständig täflan om Wäldet blef en olycklig werkan deraf, och utbrotten röjdes, stundom emellan Ständen inbördes, stundom ock emellan flere eller färre deraf samt Regeringarne, hwilka dock meren - b22 Expeditioner till RikS-SlLndeu. dels förstodo att till slut sig deraf begagna; men emedlertid blefwv ärcndernc för hivar gäng lidande eller författa i owerksamhet, som qwäfde och återhöll dc nyttigaste företag och bemödanden.
Standens mängtalighet och dermed förenad widlyftighet i malens handterande har icke eller litet föranlatit deras längsamma gäng, jemte ofta utcblifivct beslut.
Ett af Riks-Stäiidcns, åtminstone till en tid ägande, mindre kännedom och erfarenhet i betydligare saker, för att kunna med erforderlig skyndsamhet och kännedom oberoende wäglcda sig fjelsi, har likaledes bidragit dertill ; äfwensom bwarje Stånds olika fält att se och betragta föremålen, deras begär att hivar för sig räda, i förening med ett emvist försivar af en gäng fattade meningar, ej sällan haft pä Rädslagens gäng en bäde hinderlig om menlig iverkan.
Säledes har, i stället för det nyttiga och goda, soul borde winnås af en pä öfwertvgelse grundad skiljaktighet, icke sällan händt, att beskuren endast haft tilt bewekelsegrund hämndens och motsägelseandans ingifwelser.
Tidcböckren framwisa pä detta förhällande nästan beständiga »vedermäle».
Sjelfwa den sä kallade Frihetstiden, nemligen strän 1720 till 1772, innefattar en omiväxlande kedja af Ut- och Inländsk inflytelse: af Negcnters sträfwande efter mera uttvidgad magt, samt af Ständernes beständigt ombytta tankesätt och grundsatser.
De hafwa, nägon gäng förenade, dä alltid warit starke, kraftfulle och rättwise; men delade och oense, som merendels inträffat, swage, wacklande och beroende.
Nätta söremälet för deras werkningar, som bordt wara Frihetens förswar, Statens lugn och en befordrad allmän sällhet, hwilkcn endast kan winnås igenom ordning och lagbundna rättigheters sorgfälliga wärd, hafwer minst kommit i beräkning.
Egoismen och Bilaga till Mem.
N:v 36.
5L3 Sjelfwäldsanda» hastva beklagligen i stället sä osta fatt beherrska Swerigcs Lagstiftare.
Ett lika förhållande har äfwen utmärkt wära närmaste tider.
Negements-förändringen 1772 är ännu till sina orsaker i friskt minne, och hwilken kan answara för, att den, under ett fortfarande lika förhällande, icke ännu en gäng skulle kunna för nyas?
De päföljande Riksdagarne hafwa ätminstone icke warit lugnare, och de 3 sednaste utmärka sig i synnerhet af stridigheter och ett underbläst Ständshat.
Ibland ochckliga werkningar deraf mä endast nämnas: en obillig Grundlags pätrugande 1789; detz widare bekräftelse igenom ett olagligt biafsked 1792, samt Realifations-grundens förändrande af Irenne Ständ 1800, twärtemot samtlige Ständcrnes enhälligt antagne princip, och i likhet dermed underfkrisne Riksdagsbeslut.
Huru skulle man äfwen kunna föreställa sig ert annat förhällande med wära närwarande RiksStänds felakt-ga sammansättning?
Mä endast en blick kastas pä fåken sädan den är, och erfarenheten för öfrigt fä tala; sä skall man snart blistva öfwertygad, att alltsammans ligger uti sakens oföränderliga natur.
Fyra alldeles främmande Folkclaher samlas hwarje gäng, skiljdc i lefnadssätt, näringsfäng och yrken.
En olika uppfostran, odlingsgrad och smak hos mänga gör ett afständ helt naturligt.
Det blir alitsa endast ett sädant nedlätande, som likars rätt alltid af hwar förnuftig och rcligieus man kräfwer, icke den jemuande förrroligheten, öfwerensstämmelsens och föreningens sörsta och nödwändigaste »vilkor, som kan äga rum.
Deraf uppstär redan en liknöjdhet, och jag wägar tillägga en köld, som icke kan förebyggas.
Kommer äfwen härtill hwarje Corps' särskilda interehe, och pä huru mängfaldigt sätt är det icke modificeradt. 524 Expeditioner till Riks-StLnden. sä har man derifrån en ny hufwudorsak till kallsinnighet och twedrägt.
Jnga föreskrifter eller Lagar kunna begränsa de afsteg som sig derifrån härleda, och om de än skulle finnas, om de ock wisligen skulle omsatta hela widdén af Statens wäl, hwad swag förmåga uti werkställighcten skulle de icke äga, emot den spända kraft och omtanka som sa mägtigt werkar till enskilda Ständsfördelars förfinar, till egna uppoffringars hindrande och till ingangna, kanske twungna, men för det allmänna högst gagneliga förbindelsers upphäfinande.
Egen rör sa kel se är sä swär att underkasta sig, och wanan att endast tänka för sig sjelf är en medfödd swaghet.
Deraf händer, att den individuela förmanen sa ofta star antingen i »verklig eller ock aparcntlig strid med den allmänna, och örn än »vigten och nödtvändighetcn as den sednares fordringar bäde kan inses och medgiftues, blir det dock för mängden knappt möjligt, att åtskilja sitt eget ifrän Statens interefie.
En sä hög och ren medborgerlig känsla af rätt är endast fattlig och kan utöfwas af Philosophen, och huru inskränkt är icke det »verkliga an> talet deraf?
Det är således äsrven klart, att alla kesia nu uppräknade och sammaiitverkande omständigheter warit och skola i ewighet bliswa oöftvertvinuerliga hinder för de fyra Riks-Ständens förtroligare förbindelse, och att det onda, sorn derifrån härleder sig, omöjligen kan afhjclpas, utan att
Ständen till sitt antal förminskas, och att sammansättningen deras sä werkställes, att stridigheterna antingen upphöra eller komma att pä ett nyttigt sätt mottverka hwarandra.
Jag tror mig ock derföre hafwa all anledning att fräga:
Bör man dä längre se wädan af en sadan felaktig Representation och alldeles icke sökL Bilaga lill Mein, N:v 36.
525 att förbättra den?
Skall man twärtom, obekymrad öfwer söljderne, och endast försigtig uti undwikandet af en päsordrad sjelfförsakelse, ännu mera förswaga den redan föräldrade och odugliga Lagstiftningen, medelst flera nya beståndsdelars tilldanande?
Skola fina Fractioner af skilda Corpser beständigt fä tillfälle att liksom krigare brattås om wäldet och ömsom förstöra hwarandra; eller ock att, i hatets och hämndens ytterlighet, öfwerlemna allt till en endcs godtycke?
Eller kanske bör ett förloradt lugn, en osäker trygghet, ännu en gäng nödga en till sorglöshet bragt Nation, ehuru nyh befriad ifrän Leff bojor, att med den olyckliges förtwiflade hänryckning öfwerlemna sig, strän osällheten af ett misjwärdadt beskydd, egnadt egna Bewarare, till ytter-- ligheten af ten ofries all beröfwade rätt?
— Nej! det bör blifwa förbehället en ljusare tid att, med säker kännedom af orsakerne till Sweriges framfarna olyckor, och under begagnandet af ett gynnande ögonblick, dä Swea Lagstiftares öfwcrläggningsrätt är lika fri som owäldug samt säkerligen icke eiler motwerkas af en wis och hägnande Regering, grundlägga en förbättring i Representationen, som skall bereda kommande Slägters sällhet.
Men en sak af sä mycken wigt bör icke göras eill hälften: icke de lidandes upprättelse allena hafwas till föremal.
Omtanka» bör sträcka fig till allt: omsatta sä wäl personcrnes rätt, som Organisationens bela sammanhang.
Att således wara öfwertygad om de fyra Ständens felaktighet, just för det de äro alltför mänga, och likwäl wilja tillöka det femte, worc jn att mera fe pä individuens rätt än allas gemensamma nytta, mera att tillfredsställa ögonblickets fordran än sträcka åtgärden till framtidens wälgörande följder?
Men 526 Expeditioner till Riks-StLnden. äfwen häröfwer torde en ytterligare kort granskning behöfwas.
Med kännedom af orsaken till närwarande söndring emellan Riks-Ständen, blir frägan, oni detta onda pä något sätt kan undanrödjas eller förminskas igenom ett nytt Ständs tillökning, eller om icke det egna interetzer twärtom skall derigenom mera ökas?
— Här förekommer en nv flock medlemmar, sörsedde med egna samhällsrättigheter att sörswara, egna sörhällanden i Staten att iakttaga, samt egna näringsomsorger attbewaka; allt i förening med ett personligt wärdc, som innchaswarne bäde kanna och säkerligen meta att i allt göra gällande.
Ett sädant Stand skulle ofelbart sä wäl i öfwerläggningar som beslut utöfwa des; hela rätt, och sölfvén deraf bliswa, att ännu flere meningar wid ärendernes öfwerläggniug uppkommc, hwilkas sammanfemkande blefwe sivär, örn icke alldeles omöjlig.
Under en sädan taukesörbistring, männe det äfwen kunde förmodas att trenue Ständs förenade röst, i de fall der pluralitet gällde, skulle uttrycka det klokaste och rättaste beslutet; eller är det icke snarare att befara derigenom den största osäkerhet och orätttvisa?
Jag hyser ätminstone mycken twifwel aktighet om detta femdubbla Representationssättets duglighet, och alla de lvtcn, det har, äro äfwen tillämplige pä en Lagstiftning fördelad uti trcnne Ständ eller Clafer.
— Men ordningen fordrar, att jag nu äfwen korteligen omrörer Representationens förenande uti en enda Lagstiftande Corps.
Denna magt bör, för att rätt uppfylla sitt ändamäl, hajma egenskapen att hwarken för trögt eller för hastigt werka, och nian kan antaga, att bäda ytterligheterna äro lika skadliga.
Uti ett enda Ständ löper allt sä fort till sitt mäl, utan att igenom nägot hejdas.
Besluten följa immediat pa Bilaga till Mem.
N:o 38. öfwerläggningarne, och lika hastigt kan en åter kallelse af det beflutna äga runi.
Sädane fölsdcr haflva öfwerilningen, brädskan och oberoendet nied sig hos en enda Corps.
Det bewisar äfwen wädan af en salunda conccntrerad magt.
Om den fördes till öswcrdrift, hwad bewarade wäl dä Regeringssättet; och om den förstvagades, hwad säkerhet äterstode mäl för Friheten?
Jemnwigten emellarl en enda Lagstiftande Corps och den werkställande Magten skall dessutom alltid blistva flvar att bibehålla.
Med en Beherrskare i den förra, eller en Inkräktare i den sednare, skulle en total upplösning wara att befara.
Det bewisar, att ett enda Stand skulle kunna blifwa antingen för mycket oinskränkt och enwäldigt, eller ock sörslappadt och kraftlöst.
Der Lagstiftningen allisa är förenad, utan att igenom »agot aterhallas, haswa werkningarne ingen gräns; och af atla tiders exempel har man sett, att beslut, utgångna omedelbart israil ett enda ställe, warit fattade utan princip, förhastade och ofta rakt stridande emot gällande Samhälls-Lagar.
Det är ock derföre med största skäl, som en upplyst Ledamot af Ridderskapet och Adeln föreslagit twännc Stand eller Kamrar i likhet med Engelska Öfwer- och Under-Husen, och mig torde tillätas att, med in stämlnaud-' deruti, fa tillägga nagra fa reflexioner, för att än ytterligare bestyrka förmanen af en sadan Representation.
Den första fördelen'deraf skulle bliswa Riksdags-Arendernes skyndsammare gang, med bibehållande ändock af den nvgastc granskning och beredning, som alltid är nödwandig och bör förutgå, om besluten skola blifwa goda och rättwisa.
Detta förhållande är sä naturligt, dä öfwcrläggningar och upplvsningar utan nppehäll kunna bäde meddelas, pröfwas och bewaras.
528 Expeditioner till Riks-Ständen.
En icke »lindre betydlig förmän är ock widare den, att i alla mål, dä tre Ständs mening hitintills ägt afgörande
Rätt, och således det fjerde stadnat uti overksamhet, kan en sadan ensidig öfmerwigt icke fa ruin.
Ständ emellan förekommes alltsä, och möjligheten af oförrätt och hämnd, grundad i Ständshat och afund, hwilken i framfarna tider sä ofta »visat jin olyckliga werka», medelst irenne Stånds förening emot det fjerde, blir derigenom undanröjd.
De händelser, dä skiljaktighet skulle kunna uppkomma, böra äswen emellan »vänne rätt sammansatta Stand blifwa sällsynta, och hwilket förhållande i Engelska Parlamenten bäst upplyses.
Det är och blir alitsa en huswudsaklig förman och säkerhet för ett fullständigt och säkert afgörande, att Delarnes förening nödwändigt erfordras, och det »vinnes endast i twänne skiljda Kamrar, hwareft ingendera möjligen kan beherrska den andra.
Alla bestin böra således fa den största möjliga fullkomlighet; och i de fall, dä förening uti omdömen och derifrän uppkomna resultat icke kan »vinnas, är det ett säkert beivis pä Frägans twifwelaktiga och owista beskaffenhet, ian»! således mycket lyckligare, att den till en annan tid hwilar, än genast med ett osäkert och kanske förhastadt flut afgöres.
Men desta uppräknade fördelar wid fördelningen af Representationen i twänne Kamrar äro icke de enda.
Det är äfwen af största betydenhet, att Medborgare af atla Claster derigenom fä tillfälle träffas, mngäs och närmare förena sig till gemensam förtrolig öfwerläggning.
Hwilken inser icke det goda deraf, enrot sörhällandet i mänga delta Ständ?
Jag tror mig böra repetera den sanning, att alla de enskilda Motiver, interesten och ändamäl, hwilka isolera Personer och Folk-claster, sorn hindra Bilaga lill Mem.
N:o 36. 52!» eller mottverka de bästa afsigtcr och försätta allt l strid, böra k ttvännc Kamrar ej äga rum.
Deremc! stall en sadan bade rätt fördelad och rätt ätnsntei!
Representation endast framalstra rena Patriotiska begrepp, som upplyste och styrde af en ädel täflan böra åstadkomma mogenhet i öiwerläggningar same kraft och enhet i beslut.
Återförde till Stverigev urgamla och i en okonstlad men naturlig StatsRätt grundade Författning, i följe hivaraf ingen sjelfbesutcn Medborgare »var beröftvad sin rösträttigbet wid Allmänna Riksmöten, och med fullkomlig utöfning deraf, pä ett emellan fornalderns enkelhet och sednare tiders konstigt fördelia sammansättning rätt aftvägdt sätt, bör äftven den gamla redligheten, öftverensstämmelsen och »vältviljan Lagstiftarne emellan, äter upplifwas samt styra Nadslagen.
Af sä gällande skäl har jag trott mig böra antaga den pä länglig erfarenhet rigtig Lefnuna sats: att Lagstiftningen i en fri Monarkisk Star hwarken bör utöfwas af mänga i fördelta Corpser skiljda Ständ, eller bcstä af en enda tillhopa »verkande Församling.
Den uppnär ttvärtom sin högsta möjliga fullkomlighet, dä behörigen utsedde personer fördelas i ttvänne Ständ eller Kamrar, som htvar för »'ig öftvcrlägga och afgöra, men icke annorlunda än gemensamt kunna frambringa ett Ständers kraftägande beslut.
Med denna förutsatta och fastställda grund, får jag un äftven uppgifrva mitt Förslag till de bäda Ständens sammansättning, hwartvid dock följande omständigheter förut böra komma under öfwertvägande: 1:o. Säsom en huftvudprincipe antager jag, att de nu »varande Ständs-Reprcsentanter bliflva tvid deras Riksdagsmannarätt bibehällne, samt att 34 Ö30 Expeditioner til! Riks-Ständeu. afmeu de hitintills orepresenterade Fastighets- och Bruksägare jemte diverse Närings-Jdkare, efter ett billigt uträknadt sörhällaiidc, ina tilläggas rättighet, att sända sina Ombud till Riksdagarne. 2:o.
Anser jag äsmen högst nödigt, att den Öfre Kammaren stall, sä midt ste kan, utgöras af sjclsmalde Ledamöter; hmaremot den Nedre bör bestå af Medborgare, malde pä hitintills brukligt sätt, eller med den förändring och tilläggning, som, i anseende till nya Representanters tillökning, hädanefter kan bliswa fastställd. 3:o.
Att en mich besutenhet, mare sig i Jordeller Bruksegendom, eller ock Fabriks- och Närings-märde, uttryckligen stadgas, som den person minst bör äga, hmilke» kan mäljas till Riksdagsman, samt att detta Milkor äsmen bör sträcka sig till sjelfmalde Ledamöter. 4:o.
Likaledes tror jag det mara mycket uödmändigt, att en stadgad och mogen älder noga iakttages; och således ingen sär komma till Riksdagen eller inträda i nägondcra af Kammaren, som icke uppnätt minst 25 är. 5:o.
Till nndmikande af allt för mänga och öfwerflödiga Ledamöter, malde till Riksdagarne, hmilket endast skulle leda till ökad kostnad och tyngd för Landet, utan att medföra nägon merklig nytta uti Arenderneö bättre gäng, synes Borgarc-Ständet fordra nägon förminskning, äsmen som det antal uti Bonde-Ständet, svin nu under Z ä -4 Riksdagar per medium sig infunnit, tyckes böra dcrwid bibehallas, men ock blifma det högsta som sär paräknas, och det sä mycket heldre, sorn de hitintills uteslutne Medlemmar i proportion derefter böra till ett miyt antal bestämmas, hmadan deras rätt har ett oskiljaktigt sammanhang med de redan warandes nummertal.
Bilaga till Mem. 9c:o 36. 531 6:0.
Af sarinna skäl bör äftven Ridderskapet och Adeln förminska sig till en femtedel af alla «n existerande Slagtcr, hiva rizén om de närwarande »vid hwarje Riksmöte komme att utgöra omkring 235 ä 240 personer, och synes detta sä mycket mera wara det rätta, sorn wid fortgången af alla de fednastc Riksdagarne, och äswcn deribland den närwarande, knappt sa mänga Ledamöter gwarblifwit och till slutet deltagit i malens afgörande.
För Ridderskapet och Adeln bör äfwcn gälla föreskriften i anseende till walda Riksdagsmän, nemligen att stafwa fyllt 25 är samt att wara ägare till minst 2 eller kanske 8 hela hemman, eller 2 5 300 ft:pd stängjernssmide, 25 a 40 sk:pd koppars tillwerkning, 600 ä. 1,000 sk:pd jernförädling, och sä i proportion af andra fabrikstillwerkningar.
En följd deraf skulle äswen blifwa, att i händelse innchafwaren af Capitis rättigheten icke ägde nu uppräknade possession, borde den närmast i ordningen af samma namn och Ätt försedd dermed träda uti ten äldres rum och öfwerwara Riksdagen, samt i de fall, dä fullmagt utfärdades, samma förbindelse observeras. 8:o.
Den föreslagna förminskningen af Representation uppä Riddarhuset skulle bäst wid den Riksdagens början, dä förändringen werkställdes, tunna medelst lottning försiggä.
Skälet, som i synnerhet talar derföre, heldre än att medelst wal i Provincernc utse för Adeln Niksdags-Ledamötcr, är förnämligast: att sjelfberättigandet dä förswinner, och att dessutom antalet af besutne Adelsmän är i hwarje landsort mvcket olika, hwarigcnvm den ena och andra Provineen, som dock kunna hafwa myckcr wigtiga och skiljaktiga angelägenheter att bcwaka, skulle komma att deputera den ena mänga och den andra fä Ledamöter; dä deremot igenom den föreslagna 532 Expeditioner till Riks-Ztänden. lottningen Representationen blir pä Ätterne jemnt fördelad, och hwarje Slägts Hufwudman får dep tour förwarad, sä wida han innehafwer den föreskrifna posiession och Aldren, att sjelf begagna sin Eapitis rättighet, hwilken annars gär till näriilastc besutne af samma namn. 9:o.
Den föreslagna skillnaden af sjelfkallad rätt till den Öfre samt pä ival beroende utnämning till den Nedre Kammaren är af mycken betydenhet samt öfwerensstämmer alldeles med Engelska Constitutionen.
Om nägonsin ett obehörigt inflytande af »verkställande magten wid Niksdagsmans-walen knnde äga rum, sä motwägas följderne deraf fullkomligen igenom den Öfre Kammarens oberoende.
Det är äter bygdt pä mängden as Ledamöternes sjelfständighet samt de i deras händer warande egendomsbesittnkngar af alla stag.
Deraf ökas den warma fosterlandskänslan, hwilken bade i arf och genom en wärdad uppfostran blifwit de flestas förbindande lott; och ett utur depa synpuncter betragtadt
Ständ skall i alla lider obestridligen blifwa frihetens säkraste stöd.
Ordningen leder mig nu 1:o.
Tili den Första Kammarens organisation.
Ester hwad redan är nämndt, borde den endast ntgöraS af sjelfwalde Ledamöter, nemligen Ridderskap och Adel behörigen förminskade, Ärkebiskop, Biskopar, Super-intendent och Pastor primarius i Stockholm.
Det ankommer dock pä ett närmare eftersinnande, om icke det walda Presterskapet ifrän Landsorten,e, till wanligt antal, äfwen kunde intagas pä Riddarhuset, för att icke skilja ett Ständ, sorn bäde i grund af dep upplysning, wigtiga kall och wärdighet, nu innehafwer det andra rummet Bilaga till Mein.
N:o 36. bland Rikets Ständer, sa mycket mera som derigenom emellan bada Kamrurne deltes lika rätt, dä i hwardera inginge twänne af närwarande Niks-Ständen.
Om den projeclerade lottningen pä Niddarbuset för en enda gäng skedde, kunde den ordningsrour, som derwid fastställdes, sedermera för en längre lid eller alltid blifwa gällande.
Äfwen more wid wcrkställigheten deraf tillräckligt, att de 5 äldste Grcfliga Ätterne emellan sig lottade om tourén, emedan alla de öfrige Slägterne, med iakttagande af en utsatt ordning, i sammanhang dermed kunde för hwar Riksdag bestämmas.
Det är ock lätt mscdt, att om en femtedel af hela Riddarhuset hwarje gäng tourwis inställde sig, blefwe differenccralet uti progressionen emellan de för hwarje Riksdag utlottade Slägtcrs numror 4, hwilket bäst upplyses af följande Progressionstasta: 1, 6, 11, 16, 21, 26, 31, 36, 41, 46, och jä widare lill stulet. 2, 7. 12, 17, 22, 27, 32, 37, 42, 47, dito dilo 3, 8, 13, 18, 23, 28, 33, 38, 43, 48. dilo dito 4, 9, 14, 19, 24, 2!,, 34, 39, 44, 49, dito dito 5, 10, 19, 20, 2b, 30, 3b, 40, 45, 50, dito dito Häraf följer: 1:o att om, wid anställd lottning emellan de 5 äldste Grefliga Atterne, t. ex. N:o 3 först utföll, borde denna nummer, jemte N:ris 8, l3, 18, 23, 28, 33 och sä widare, äga säte och stämma wid den sörsta Riksdagen; och pä samma sätt hwar och en af de öfriga Scricrue efter den ordning deras första numror utfallit. 2:o Att wid Progressions-taflans uppställande böra förbigäs alla utdöda Atter, och den närmast derintill ännu existerande numren intagas i stället uti progressionen. 3:o
Att om under tiden det skulle befinnas, att nägon säsom utgängcn ansedd Slägt ännu existerade, eller ock att tillökningar uti Clasterne medelst nya Familier „skulle tillkomma, borde en sädan gammal eller ny
Att indelas pä den Riksdag som tillhörde 534 Expeditioner lill Riks-Siänden. deh närmast intill belägne nummer, och om den hade sitt rum lika nära twänne, kunde den fa åtfölja sin närmaste granne till wenster. 4:o
Att i fall uti någon Slägt brist uppå en rätt till alder och possession qvalificerad Representant skulle förefalla, borde i likhet ined nytz anförde tredje puncts föreskrift förfaraS, sa att den närmast intill belägne Slägten da finge sig uppdraget att Riksdagen brunsta. 5:o
Att alltid wid det sjette Riksmötet, eller, i händelse endast af ordinarie Riksdagar, hwart ZOrde är, Ridderskapet och Adeln mangrannt församlades, för att »verkställa en »w lottning pä enabanda sätt för de följande 5 Niksdagarne.
Härefter räknadt, skulle den sörsta Kammaren komma att bestå af ungefärligen följande antal Ledamöter:
E» femtedel af Ridderstäpets och Adelns samtlige Ätter, hwilka kunna räknas utgöra. . 240 Pers. Hwartill konnnerÄrke-Biskopen, Biskopar, Superintendenten och Pastor primarius i Stockholm 14 ,, Summa Ledamöter 254 ,, Det är dock troligt att af Adeln till det mlnsta 40 u 50 Ätter uteblifwa, hwilket skulle i samma män förminska det ntsatta beloppet; hwaremot om Knrkoherdar isrän Provincerne skulle lemnäs inträde, och hwilka för det närwarandc utgöra omkring 50 personer, sä koinine ofwannämnde förminskning att nägorlunda ersättas; men i alla fall spnes denna Kammare »vara tillräckligt, om ej öfwerflödigt, försedd med Ledamöter. 2:o. Den Nedre Kaininaren:
Titt någon del ankommer beloppet af personer häruti pä srägan om Preste-Ständets intagande uti Bilaga till Mem.
53b denna eller den Öfre Kammaren, och i förmodan af det sednare kunna de icke här komma uti nägon beräkning.
Säledes återstå Borgare, Bönder och nya Representanter, som böra utgöra Ledamöter i den Nedre Kammaren.