Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Emot Utskottets beslut i afseende å Af Herr Nordenfelt, L. M.: ”Uti Utskottets beslut, alt afstyrka bifall lill Herr Sommelii motion om, att skolundervisningen på reala linien må kunna afslulas med nuvarande 7:de klassens första afdelning, har jag icke kunnat instämma, emedan jag anser af största vigt, alt de många ynglingar, hvilka egna sig åt praktiska yrken eller tjenster, och andra lära väl högst sällan genomgå elementarläroverken på den reala linien, så tidigt som möjligt få egna sig åt det praktiska af dessa yrken eller tjenster; emedan de aldra flesta af desse ynglingar icke afgå lill universiteterna, utan till tillämpningsskolor af ett eller annat slag, vid hvilka naturvetenskaper, mathematik och stundom lefvande språk fortfarande böra studeras i sammanhang med tillämpningen af dessa ämnen; samt emedan, då Slaten såsom vilkor för de flesta tjenster fordrar afgångs examen - Allm. Besv.- och Ekon.-TJtskottets Betänkande N:o 118. 65 examen från fullständigt; elementarläroverk, dels med, dels utan de döda språken, detta vilkor i likhet med student-examen väl borde förutsätta ett visst kunskapsmått uti hvart och ett af de ämnen som fordras, och icke, såsom nu kommér att inträffa, de, af hvilka de döda språken ej fordras, åläggas betydligt större pensa uti öfriga ämnen, än de som för samma tjenst aflägga afgångsexamen med de döda språken, synnerligast som delta öfverskott blifver högst betydligt, enär de döda språken lära upptaga minst trenne (3) af de sex år, som för den så kallade lärda linien i skolan användes från 5:te klassens första afdelning.
Jag får fördenskull vördsamt föreslå: att Rikets Ständer uti den underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit angående elementarläroverkens ordnande, som Utskottet föreslagit, ville uttrycka den önskan: att lärokurserna för den reala linien så anordnas, att afgångsexamen från de fullständiga elementarläroverken på denna linie i allmänhet må kunna afläggas från 7:de klassens första afdelning, eller ett år tidigare än på den lärda linien.” Emot punkten litt l.: Af Friherre Alströmer, C. J. O.: ”Om Utskottets med en ringa röstöfvervigt fattade beslut att tillstyrka Rikets Ständer att förnya sin vid sistlidne riksdag hos Kongl. Majit gjorda underdåniga anhållan ”att vid högre elementarläroverk rektorsembetena tills vidare må tillsättas endast på förordnande”, afser ett klander af den, med anledning af nyssberörda anhållan, i § 94 af Kongl. Stadgan för rikets elementarläroverk genom Kongl.
Kungörelsen den 12 Juli 1861 gjorda förändring, ”att vid högre elementarläroverk
Rektor skall förordnas på viss tid, efter hvars förlopp antingen nytt förordnande för sysslans sednaste innehafvare skall utfärdas eller ock om ombyte ske,” synes Utskottets beslut sakna giltig grund, enär olägenheterna af rektorsembetenas besättande såsom fasta platser blifvit genom omförmälda förändring afhjelpt, synnerligast då i betraktande tages att förordnande icke meddelas för längre tid ån högst fem år.
Afses deremot att på en omväg återkomma till föreskriften i 1859 års stadga: att vid hvarje läroverk skall finnas en ständig Rektor, vill det synas som Utskottet heldre bort öppet uttala denna ur punktens motivering temligen tydligt framgående åsigt.
Då Utskottet emellertid icke kunnat undgå erkänna att frågan om företrädet af ständiga eller rörliga rektorat ännu är omtvistad, — då någon verkan af den genom Kongl. Kungörelsen den 12 Juli 1861 vidtagna förändring icke hittills kunnat erfaras, men otvifvelaktig! är alt en Rektor, som visar sig icke ega för befattningen erforderlig skicklighet, lättare och på ett för honom mindre sårande sätt kan från befattningen skiljas genom tilländagåendet af ett på viss kortare lid erhållet förordnande ån genom entledigande, likasom alt en på viss tid antagen Rektor, som är sitt kall vuxen, blifver medelst förBih. till B.
8 Sami 31 Haft. 9 66 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 118. nyadt förordnande vid platsen bibehållen, — samt då det icke kan vara gagneligt att ständigt utfärda nya mot hvarandra stridande påbud, anser jag Utskottets, med anledning af Herr Sommelii motion, i punkten 1. gjorda hemställan icke böra af Rikets Ständer bifallas.” Häruti instämma Herr af Klint, E., Doktor Thyselius, Kontraktsprosten Palmlund, Kyrkoherden Ollerström och Herr Berggren.
Af Kontraktsprosten Janzon.
Af Herr Ljungberg: ”1 fråga om det sätt, på hvilket rektorsembetena böra besättas, framställde undertecknad inom Utskottet ett förslag, hvilket jag tillåter mig att här, såsom reservation emot det med några få rösters öfvervigt fattade beslutet, återupptaga.
Det förslag till utlåtande, som jag afgaf, var af följande lydelse: ”Utskottet, som under den öfvergångsperiod, hvilken för närvarande är för handen, anser rektorsembetenas tillsättande på ”förordnanden tills vidare” vara att föredraga hvarje annat sätt att, till tjensteliden ordna dessa embetsmäns verksamhet, anser sig likväl icke böra göra någon hemställan om förändring i den af Kongl. Maj:t efter sednasle riksmöte vidtagna författning i detta afseende, utan hemställer att det må öfverlemnas åt Kongl.
Maj:t att, med stöd af den erfarenhet denna författning gifvil, vidtaga de åtgärder i berörda hänseende, som kunna anses för un jervisningen och ifrågavarande befattningars ändamål vara de tjenligasle.” Emot Utskottets beslut i fråga om lerminsafgiflens höjande: Af Herr Nordenfelt, L. M.: ”Herr Sommelii motion afser att genom det bil liga bidrag, som lärjungarnes föräldrar i och med en förhöjd terminsafgift skulle komma alt erlägga, många af de vid elementarläroverket ståndigt vexande behofven kunde fyllas, såsom alt ett större antal lärare kunde anskaffas och aflönas, medel finnas till särskild aflöning åt sådane lärare, som för en eller annan orsaks skull måste undervisa något utöfver det bestämda autalet lärotimmar, till anskaffande af nödig materiel, lärobyggnaders uppförande och utvidgande, m. m.
Besinnar man de dryga, ständigt vexande belopp, som för elementarläroverkets behof fordras af Slaten, och å den andra de stora fördelar, sora de enskilde hemta af den undervisning, skolan erbjuder deras barn, så kan man icke undgå att erkänna rättvisan deraf, att den välbergade fadren eller målsmannen något bidrager till kostnaderna för deras söners utbildning.
Om de skattdragande genom sina afgifter öppna tillfället för alla alt erhålla en högre undervisning, så böra onekligen de, som begagna detta tillfälle, för de stora fördelar dem beredes, biliigtvis vidkännas åtminstone någon uppoffring.
Utan ett sådant bidrag kunna svårligen i längden de ständigt stigande anspråken tillfredsställas.
Jag har på dessa grunder icke tvekat att tillstyrka en högre terminsafgift.
Dermed kan icke den ringaste rubbning uppstå i det förhållandet, att de mindre bemedlades barn böra åtnjuta kostnadsfri undervisning, enär för dem befrielse från afgiflens erläggande utan all fråga bör ega Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoitets Betänkande N:o 118. 67 rum.
En sådan befrielse bar ock biltills i ganska vidsträckt mån meddelats, utan alt dervid försports något af de menliga följder, man velat tillägga en deraf uppkommande, förment skilnad mellan den förmögnes eller den ringares barn.
Erfarenheten gifver i detta hänseende ett talande vittnesbörd.
Den lärjunge, som visar ihärdig flit och ådagalägger utmärkta kunskaper, åtnjuter bland sina kamrater den aktning och det förtroende, han förljenar, utan minsta afseende derå, om han erlagt terminsafgift eller icke; och å andra sidan bar intet företräde funnits för de bemedlades barn uppkomma deraf, att deras föräldrar med ett stadgadt belopp bidragit till läroverkets allmänna behof.
Jag förväntar så mycket mindre motstånd mot mitt i detta afseende framställda förslag, som föräldrar och målsmän, efter den erfarenhet man redan vunnit, säkerligen komma att beredvilligt erlägga en sådan afgift, när de fastställda beloppen icke ingå till Staten, i hvilket fall de omedelbara för— delarne deraf mindre tydligt falla i ögonen, utan de ifrågavarande bidragen i stället användas för skolans egna behof, lill undervisningens befrämjande, till beredande af sanitära fördelar genom lärohusens ombyggnad och förbättring, samt till anskaffande af en ändamålsenlig undervisningsmateriel.
Med stöd häraf får jag vördsamt föreslå, att Dikets Ständer uti den underdåniga skrifvelse lill Kongl.
Majit, angående elementarläroverkens ordnande, som Utskottet föreslagit, ville uttrycka den önskan: alt den, uti 154 §, punkten I), af Kongl. Maj:ts nådiga Stadga för rikets allmänna elementarläroverk af den 29 Januari 1859, bestämda terminsafgift måtte böjas till Femton (15) R:dr, med rättighet för Lärare-kollegium att, på grund af sig företeende omständigheter, bevilja lindring uti eller ock fullkomlig befrielse ifrån samma afgift.” Af Professor Agardh: ”Då jag fruktar att Rikets Ständer skola tröttna vid de stegrade fordringar på anslag, som för elementarläroverkens utvidgning och fullkomnande alltjemt måste göras, så anser jag mig icke stillatigande böra godkänna Utskottets beslut alt afslå ett förslag af afdelningen, som afsåg att för framtiden öfverflytta en del af kostnaderna från Statsverket på dem, som närmast hade gagn af läroverkets förbättring.
Att anspråken på anslag alltjemt måste vexa torde lätt kunna inses.
Lärjungarnes antal i 26*) fullständiga läroverk (uti alla, för hvilka uppgifter kunnat erhållas) utgjorde:
Vårterminen 1854 4,254.
Vårterminen 1862 6,068. *) Lärjungarnes antal uti rikets 30 högre elementarläroverk var vårterminen 1802 7,102; och uti samtlige elementarläroverken (högre och lägre) ..... 9,926. 68 Allm. Besv.- och Ekon.-TJtslcottets Betänkande N:o 118.
På mindre än 10 år har således lärjungarnes antal i dessa skolor ökats med nära hälften; och detta starka tilltagande måste fortgå i den mån man kommer till klar insigt derom, att förläggandet af diuiissions-examen till de offentliga skolorna skall gifva åt dessa ett företräde, som i sjelfva verket snart måste göra hela skolundervisningen till ett monopol i Statens hand.
Ordinarie anslaget å 8:de Hufvudliteln till vid 1847—1848 årens riksdag . „ 1850—1851 1853—1854 1856—1858 1859—1860 rikets elementarläroverk utgjorde: It:mt 416,573: 19. „ 434,573: 19. 462,537: 90. „ 1,058,741: 37. „ 1,132,509: 80.
Såsom extra anslag beviljades till läroverkshus; Riksdagen 1853—1854: till nytt läroverkshus i Wexiö . » » » _ ^4 isby . „ utvidgning af d:o i Örebro . . „ nya elementarskolan i Slockholm Riksdagen 1856—1858: till läroverkshuset i Wexiö ytterligare „ „
Wisby d:o „ nytt skolhus i Göteborg . . i Uddevalla .
. huset i Nyköping „ utvidgning af Riksdagen 1859—1860: utvidgning af skolhuset i Lund till nytt läroverkshus reparation af d:o nytt läroverkshus Oscarshamn Carlstad . Örebro . .
Fahlun . . . 40,000 — . 50,000 — . 20,000 — . 50,000 — . 50,000 . 15.000 — . 150,000 — . 20,000 — . 21.123 50.
. 20,000 g 12,000 — . 20,000 — . 10,000 — . 70,000 — . 44,000 — 160,000: 236,123: 50. 176,000:
— Det är således endast 12 skolor bland mera än 70 (som för närvarande finnas i Sverige), hvilkas skol-lokaler blifvit med dessa anslag förbättrade.
Del synes vidare att flera af dessa skolbyggnader, ehuru beräknade att rymma ett emotsedt större antal lärjungar, redan inom loppet af 5:ne år visat sig vara otillräckliga för alla dem, som i verkligheten strömmat till.
Örebro skolhus, utvidgad! 1854, har måst tillbyggas år 1860.
Göteborgs storartade läroverkshus fylldes redan så snart det vår färdigt.
Lunds skolhus har sedan 1838 måst 5 särskilda gånger utvidgas och tillbyggas.
Allm. Besv.- och Ekon.-XJtslottets Betänkande N:o 118.- 69
Om man i lärosalarne icke ulan men både för undervisning och barnens helsa kan inrymma della ständigt vexande antal lärjungar, så är tydligt alt nya anslag till byggnader, liksom nya löner för det i lika proportion vexande behofvel af lärare, alltjemt måste beviljas.
Men det måste kunna förutses, att i samma mån dessa anslag vexa och antaga äfven för Statsverket betungande proportioner, desto svårare måste det 'för läroverken blifva att få sig de nödiga anslagen beviljade; och den sannolika följden således, alt elementarläroverken, som nu under en följd af år gått framåt, komma alt åter gå tillbaka.
Det skulle således väl åter kunna inträffa, att förmögnare föräldrar funno det nödvändigt att med stora kostnader skaffa privatlärare för sina barn.
Manne det då icke skulle vara förmånligare, eller månne det i alla fall skulle vara för mycket hegardt, att de föräldrar, som hade råd dertill, med någon liten del af det som nu offras åt fåfänga och njutningslusta bidrogo till upprätthållandet af läroverket i det skick, att deras egna barn fingo draga den största möjliga fördel af den i öfrigt kostnadsfritt af Staten lemnade undervisningen?
Såsom hufvudsakliga skäi häremot har man anfört dels alt man icke borde frångå den till grund för nu gällande stadganden liggande vackra princip, att undervisningen borde vara kostnadsfri, dels att örn några barn voro betalande, andra icke* detta skulle redan i Skolan brännmärka dessa sednare med fattigdomens hallstämpel.
Det förra skälet kunde visserligen hafva något sken för sig, om det verkeligen vore en sanning att undervisningen....y&e&JeL.
Mea redan nu betalas en terminsafgift, ehuru en ganska låg; och till följd deraf alt lexlagen i skolorna hafva flera barn än som kunna undervisas så som sig bör af läraren i Skolan, så få många föräldrar deijemte skaffa en privat lärare i hemmet, hvarför kostnaden vida ölverstiger hvad som kunde komma alt betalas för ali få undervisningen så ordnad, att den helt och hållet kunde skötas af läraren i skolan.
Icke heller kan jag erkänna det andra skälets giltighet.
Redan nu äro ju alla fattiga föräldrar belriade fran terminsafgiflen, ulan alf vetei ligen della inverkat på deras barns ställning i skolan.
Det är visserligen icke heller hos barnet, som rockens beskaffenhet afgör företrädet.
Men vore det också förhållandet alt föreställningen om rikedomens företräden påt\ iirg»»ks~baraeU.redau~4 skolan, månne delta icke lika gerna kunde blifva en sporre till framsteg, som en orsak till missmod eller bitterhet?
Ehuru på anförda skäl jag för min del helst skulle antagit hvad Herr Sommelius i 16 mom. af sin motion (N:o 26) föreslagit, nemligen att den rike betalar 50 R:dr, den behållne 25 R:dr för terminen, under det att alla andra erhålla kostnadsfri undervisning, så anser jag mig dock böra stadna vid det förslag, som antogs inom afdelningen, nemligen: att den i 134 §, punkten D, besämda terminsafgift höjes till 15 Il:dr, med rättighet för Lärare-kollegium att, på grund ■ ~ ■ - af sig företeende omständigheter, bevilja-lindring .elier- nck~fulW komlig befrielse från samma afgift.” 70 Allm.
Besvoch Ekon.-Utskottets.
Betänkande N:o 118.
Af Herr Börjeson: ”Frågan om terminsafgiflernas höjande betingas af det oafvisliga behofvet att på enskild väg anskaffa medel till skolhusens byggande, utvidgande och underhåll, i fall Staten icke förmår att framgent såsom hitintills härvid träda emellan; och enär till riksdagen inkomna regeringshandlingar gifva vid handen alt tillgångarne på åttonde
Ilufvudtiteln icke skola medgifva förhoppning att alla redan gjorda anspråk på statsmedel till byggande och utvidgande af skolhus kunna erhålla välförtjent afseende, tror jag liden vara inne, att man, lill fyllande af ifrågavarande behof, söker bereda andra inkomstkällor.
I sådant afseende är det, som jag här reservationsvis yrkar: att terminsafgiften måtte höjas från 4 R:dr 50 öre till 10 R:dr lLmt, med Lärare-kollegium förbehållen rätt, att, med afseende på hvar och en lärjunges eller hans föräldrars förmögenhetsvilkor, meddela lindring uti eller fullkomlig befrielse från berörda afgift.”
Dti ofvan uttalade åsigt om terminsafgiftens höjande till 10 R:dr R:mt instämma Friherre Alströmer, C. J. 0.\
Friherre Cederström, R., och Grefve von Rosen, Fr.
Af Anders Söderholz från Södermanlands län.
Rättelse: Sid. 15 rad.
18 nedifr. står: anskaffas läs: afskaffas STOCKHOLM, tryckt hos N. Marcus, 1863.
Allmänna Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 119. 1 .Vo 119.
Ank. lil Exp.-Ulsk. den 27 Maj lSfi.x, kl. io f. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om ändring i författningarne angående handels- och näringsrätt.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har, till följd af särskilda remisser, att meddela utlåtande öfver åtskilliga dels inom Höglofiiga Ridderskapet och Adeln, dels inom Yällofliga Borgare-Ståndet och dels inom Hedervärda BondeStåndet i ofvanbsrörda ämne väckta motioner, nemligen: l:o af Herr vice Talmannen P. Murén (Nio 55 i 3:dje motionssevien), som åberopat ett af honom vid riksdagen 1856—1858 under motionsnummern 70 i bilagorna till Borgare-Ståndets protokoll intaget och af dåvarande Allm,änna Besvärsoch Ekonomi-Utskott i Betänkandet N:o 99 behandladt memorial innefattande yrkande, att hvarje välfrejdad och öfver sig och sin egendom sjelf rådande person måtte medgifvas att, hvar honom bäst synes, ensam eller med biträde af andra, idka handel och handtverk, utan annan allmän inskränkning, än att anmälan göres hos ortens administrativa myndighet om tid och ställe, der näringen skall utöfvas; dock att trän denna oinskränkta frihet undantoges de fall, der det allmänna har pligt att genom särskilda försigtighetsmått och s. k. politieföreskrifter sörja för säkerheten till lif, helsa och egendom.
Motionären, som i sin nu gjorda framställning sökt ådagalägga rigtigheten af grundsatsen om arbetets frihet och rättigheten för hvar och en att på ärligt sätt bereda sin utkomst, har, under uttalande derjemte af den förhoppning, att det under sednare tider bättre utvecklade begreppet om näringsfrihet skulle nu på ett mera verksamt sätt understödja hans åsigter, föreslagit Rikets Ständer att hos Kongl.
Maj:t underdånigst anhålla, det Kongl.
Maj:t täcktes, med upphäfvande af alla deremot stridande lagar oell författningar, utom de ytterst lå fall, der det allmänna hade pligt att genom särskilda föreskrifter sörja för säkerheten till lif, helsa eller egendom, nådigst tillstädja en oinskränkt näringsfrihet; och har, sedan ifrågavarande motion blifvit Med-Stånden kommunicerad, Hedervärda Bonde-Ståndet, med förklarande, att motionen innefattade Ståndets gemensamma tanke i ämnet, i densamma instämt; Bih. till R.
Prot. 1862 cj- 1863. 8 Sami. 32 Iläft. 1 2 Allmänna Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 119. 2:o af Friherre Raab, Carl Adam (Nio 35 i l:sta motionsserien), som, efter att hafva i allmänhet antydt de väsendtliga vilkoren för en Stats förkofran i materielt hänseende, beträffande de hos oss existerande förhållanden och särskildt hvad anginge näringsväsendet anfört, att enda sättet att göra näringarne till ett verksamt befordringsmedel för nationelt välstånd vore tillstädjande af full frihet för deras utveckling; med anledning hvaraf motionären föreslagit, att hvarje Svensk medborgare måtte, utan några i förväg lagda hinder, och utan skyldighet att uppvisa mästarebref eller annat betyg öfver läroår och skicklighet, vara berättigad att idka hvarje ärligt näringsfång, så framt han anmäler sig hos vederbörlig myndighet i ändamål att för sin rörelse blifva lagligen beskattad; hvadan all skilnad emellan landtmanna- och stadsmanna-näringar inför lagen borde försvinna; 3:o af Carl Ifvarsson från Hallands län (motionen Nio 10 i 4:de serien), hvilken föreslagit, att Rikets Ständer måtte för sin del besluta, att hvarje Svensk medborgare, utan afseende på ort, person eller hittills innehafvande yrke, hädanefter må ega utöfva det i öfrigt lofliga näringsfång, han finner för sig bäst och nyttigast, vare sig att detta består i handel eller arbete, med eller utan biträde, samt att alla häremot stridande lagrum måtte i allo upphäfvas; äfvensom att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, derest detta beslut vinner Kongl. Maj:ts godkännande, Kongl.
Majit täcktes utfärda nådig förordning i de afseenden, der, till följd af näringsfriheten, ordningsstadganden och försigtighetsmått kunna erfordras; 4:o af Carl Johan Svensén från Calmar län (motionen Nio 208 i 4:de serien), som föreslagit, att stadgandena i Haudels-ordningen den 22 December 1846, § 6 och i Kongl. Kungörelsen den 7 Februari 1852 om visst afstånd från stad eller köping, hvarinom öppen salubod på landet icke finge anläggas, måtte upphöra att vara gällande; och att tillstånd till anläggande af sådan handelsbod må lemnäs utan afseende på afståndet från stad eller köping, eller, om detta icke anses lämpligt, att åtminstone det afstånd från stad, som nu är för salubods anläggning bestämdt, måtte till en mil förkortas, och förbudet emot landthandel inom visst afstånd från köping helt och hållet borttagas; att föreskriften om ovilkorlig skyldighet att hafva vunnit burskap å handel för vinnande af rättighet att idka handelsrörelse i stad måtte upphöra; att stadgandet i Fabriks- och Handtverks-ordningen den 22 December 1846 om mästerskaps förvärfvande må uteslutas; att föreskriften om burskaps förvärfvande för anläggande af handtverksverkstad, äfvensom för idkande af bageri-, bryggeri- eller slagteri-handtering i stad, må upphöra att vara gällande; att bageri- och bryggeri-handtering jemväl må kunna af tjenstemän idkas; samt att rättigheten att såsom försörjningsmedel med egna händer eller med biträde af hustru och hemmavarande barn till afsalu åstadkomma handtverksarbeten eller andra tillverkningar må vinnas utan tillståndsansökning och således blott efter föregången anmälan till vederbörande myndighet kunna utöfvas; 5:o af Per Ostman från Wester-Norrlands län (motionen Nio 215 i 4:de serien), med hemställan, att Rikets
Ständer måtte för sin del besluta en sådan ändring i Handels-ordningen den 22 December 1846, att, utan afseende på afstånd från stad eller köping, öppen salubod må å landet kunna få anläggas; 6:o af Olof Lagergren från Gotlands län (motionen Nio 505 i 4:de serien), som föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om Allmänna Besvärs- oell Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 119. 3 undanrödjande af förbudet för landthandlande att i öppen salubod på landet handla med en del till införsel lofgifna varor; 7:o af Johannes Svensson från Skaraborgs län (motionen N:o 224 i 4:de serien), med hemställan, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om den ändring i Handels-ordningen, att öppen salubod å landet må, under i öfrigt stadgade förbehåll, kunna få anläggas på minst en mils afstånd från närmaste stad eller köping, äfvensom vid jernvägsstation, der öppen salubod pröfvas vara behöflig, utan afseende på närmare eller fjermare belägenhet från stad eller köping; Kongl.
Maj:t öppet lemnadt att i nåder meddela de närmare föreskrifter, som för rättighetens vinnande må anses behöflige; i hvilken motion Anders Medin från Kronoborgs län instämt; 8:o af Herr von Mentzer, Carl Fredrik (motionen N:o 52 i l:sta serien), som föreslagit, att en hvar enligt författningarne i öfrigt berättigad må tillåtas att vid stationerna å Statens jernvägar få inrätta handelsbodar, med rätt till försäljning af alla tillåtna varor, med undantag af bränvin och andra distillerade drycker; 9:o af Robert Fredrik Gross från Calmar län (motionen N:o 107 i 4:de serion), hvilken, mod återupptagande af en utaf honom vid sistlidne riksdag i ämnet väckt samt af Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet i Betänkandet N:o 77 behandlad motion, jemväl nu föreslagit, att gårdfarihandeln, vid äfventyr al konfiskation af de till salu utbjudna varorna, måtte helt och hållet förbjudas, Westergötlands innevånare dock obetaget att, i öfverensstämmelse med hittills gällande föreskrifter, i städer och på marknader å landet inom riket afyttra hvad som i handaslöjd af dem i hemorten tillverkas eller uppköpes; hvilket förslag jemväl blifvit biträdt af Carl Johan Johansson från Östergötland, Nils Magnus Peterson från Calmar län och Olaus Svebilius från Gotland; samt 10:o af Olof Olsson från Wermlands län (motionen N:o 340 i 4:de serien), som likaledes hemställt, att Rikets Ständer måtte för sin del besluta, att all gårdfarihandel hädanefter skall upphöra.
Samtidigt med införandet af vårt nuvarande statsskick bragtes åter å bane de redan långt tillförene väckta, men under någon tid hvilaude förslagen att lossa de band, som genom 1720 års Skrå-ordning och 1734 års
Handels-ordning ansågos hindra näringarnes fria utveckling; och sedan år 1809 hafva vid hvarje riksdag dessa frågor utgjort föremål för framställningar bos Rikets Ständer.