Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Husqvarna gevärsfaktori, i Hakarps socken och Tveta härad, sysselsätter omkring 250 arbetare, af hvilka 114 äro på stället bosatte och de öfrige i närmast belägna socknar, men mest inom Bankeryds socken.
Under nästförflutne qvinqvennium äro derstädes tillverkade och till kronans förråder levererade 11,200 stycken infanterigevär och 2,130 par pistoler, uppgående till ett sammanräknadt värde af 283,561 Riksdaler 42 skillingar, hvarförutan gevär reparerats för 5000 Riksdaler, så att en summa af 288,561 Riksdaler 42 skillingar på detta sätt i ortens rörelse ingått. 13 Binäringar, Jagt och Fiske äro icke synnerligen inkomstgifvande, flock finnas några tuera lönande lax- och ålfisken; biskötseln är jemväl ringa, utom i Norra och Södra Wedbo härader, der den utgör en icke obetydlig binäring.
Kolning och körslor för brukens räkning utgöra för tillfället en god inkomstkälla för allmogen i angränsande socknar, helst sedan priserne å båda stigit betydligt; nien den förra verkar dock i sin mån till skogarnes hårda medtagande och forslingen kan endast vara en verklig fördel för de jordbrukare, som för sig och dragare sakna tillräcklig sysselsättning vid eget jordbruk, hvilket otvifvelaktigt eljest måste derigenom lida.
För öfrigt märkes: inom Westbo härad ställ rådsdragerierne, hvilka likväl numera drifvas mera fabriksmässigt, så att icke så många enskilde som förr äro dermed sysselsatta för egen räkning; äfvensom tillverkningen af hvarjehanda smiden, ur, laggkärl, siktar, trädskor, väfskedar och hvarjehanda väfnader; inom Östbo och östra härader, tillverkning af åkdon, hvari allmogen vunnit stor färdighet, samt inom Norra och Södra Wedbo härader, jemte den förut omnämnda linodlingen, barkning af hudar och beredning af skinn, förfärdigandet af trädkärl och smiden.
Bränvinsbränningen, som, redan förut i aftagande, till följd af senaste lagstiftning numera upphört att vara en hufvudnäring för landtmannen, har sistlidet år bedrifvits vid femton större eller ångbrännerier med en tillverkning af något mera än 308,000 kannor samt vid 96 mindre brännerier med en till 53,000 kannor beräknad afverkning; utgörande hela tillverkningsbeloppet 361,000 kannor och den derför erlagda afgiften 120,600 Riksdaler.
Under nästföregående år var förhållandet med bränvinsbränningen, såsom här nedan finnes upptaget: 1851 antal pannor 1,587, deraf ångredskap 13, skattebelopp 9,897.
1852 » » 1,220 » » 11 » 8,654. 1853 » » 1,198 » » 13 » 11,906.
1854 » » 1,255 » » 11 » 6,278. tåandel.
Handeln med landtmannaprodukter har under de nästförflutne åren vunnit ökad liflighet: utom hvad som afyltras i städerne för dessas behof, hafva betydliga qvantiteler spanmål, på sätt redan är omförmäldt, blifvit afskeppade lill andra orter; och på lika sätt har afsätlningen af ladugårdsprodukter varit i jemnt stigande.
Varuförsändningen sker numera förnäm - 14 ligast med ångfartyg från Jönköping och Grenna, men myckel går dock landvågen från Östra härad till Oscarshamn i Calmar län, samt från vestra delen af Jönköpings län till Götheborg och Halmstad, äfvensom till Helsingborg, från hvilka städer de forsslande, vid återresan, taga åtskilliga köpmannavaror, hufvudsakligen sill och salt för ortens behof.
I sammanhang med den ökade afsättningen till andra orter stiger jern väl rörelsen inom orten och föranleder behof af ökade tillfällen till dess bedrifvande.
Sålunda påkallas ofta tillåtelse till nya marknader och till särskilda försäljningsplatser på landet; en ny marknad är beviljad i Brostugan af Skede socken och Östra härad; deremot Lannaskede marknad i samma härad blifvit indragen; de mest besökta torgplatser äro uti Wernamo, Wrigstad och Hvetlanda, der omsättningen af landtmannavaror är särdeles liflig; på dessa ställen linnas derjemte liera handlande, af hvilka fyra i Wernamo bosatte äro borgare i Jönköpings stad; antalet af öppna salubodar, der handelsrättighet utöfvas enligt 6 § Handels-Ordningen, dels i Wrigstad och Hvetlanda, och dels annorstädes å landet, utgör 42, och många bland dessa handlande hafva ganska betydlig varuomsättning; men omdömet om nyttan af en sådan landthandel utfaller mycket olika; dock anses det i allmänhet fördelaktigt, att landtmannen kan bespara sig långväga resor till städerne, för uppköp af nödvändighetsvaror och i hemorten erhålla sådane af lika godhet och till föga högre priser.
I allmänhet tyckes det afstånd af tre mil, som, i fråga om handelsrättighet på landet, är bestämdt med hänsigt till stad eller köping, jemväl vara det mest lämpliga emellan särskilda handelsplatser å landet, så att, då detta iakttages, blir rörelsen på sådane ställen liflig och nyttig, men eljest aftynande och föga gagnelig.
Kreaturshandeln är fortfarande en af de vigtigare inom länet, icke blott för den inkomst, som landtmannen derigenom tillllyter, men jemväl derföre, att många jordägare icke hafva tillfälle att underhålla dragare under annan eller längre tid af året, än då vår- och höstbruket pågår, och sålunda måste än sälja de förut begagnade, än inköpa nya; andra jordbrukare sakna tillräckligt vinterfoder, men äga god tillgång på sommarbete eller tvärtom, och detta föranleder likaledes en liflig omsättning af oxar, dels till dragare eller s. k. lifkreatur och dels till gödning och slagt.
Med inom orten förfärdigade smiden och öfriga arbeten af land ibefolkningens slöjd (leifves en ganska vidsträckt handel, dels på marknader och torgplatser, och dels medelst så kallad gårdfarihandel. 15 Till kommuuikalionernes förbättrande äro åtskilliga arbeten, med understöd af statsmedel, dels fullbordade och dels under verkställighet, nemligen: vägomläggningarne emellan Grenna och Ödeshög med utsträckning af nja vägen till Skrädeberg i Östergöthland; emellan Grenna och Örserums gästgifvaregård; emellan hemmanen Studstorp och Kolhesters gästgifvaregård, förbi Hesterslid, samt emellan Elgaryds och Sandsjöryds gästgifvaregårdar, genom hvilken senare vägomläggning en kedja af särdeles svår*a och vådliga branter, kallade Iljertsäla backar, undanrödjas; äfvensom omläggning och förbättring af trenne socknevägar i Åsenhöga, Kålleröds och Stengårdshults socknar; men lill följd af landets couperade beskaffenhet erfordras ännu många dylika vägförbättringar inom denna provins, oell vigteu deraf inses numera allmänt af dess invånare, ehuru de någon gång tveka att åtaga sig de betydliga enskilda bidrag, som derför erfordras.
Sådant är förhållandet med den eljest särdeles behölliga omläggningen af vägen emellan Grenna stad och Råby gästgifvaregård, hvilken ännu icke kommit till utförande, ehuru icke obetydligt understöd från statens sida varit att påräkna.
Vigtigast i förevarande afseende är dock anläggningen af jernvägar, som i särskilda riktningar inom länet äro ifrågasatte, eller från Skåne öfver Wernamo till Jönköpings stad och vidare derifrån dels till den redan fastställda vestra stambanan, dels ock i sträckning åt Norra Wedbo härad och Östergöthland, samt från Hvetlanda till Oscarshamn i Calmar län. PolitisH Författning.
Hemmantalet, som i tabellen till förra berättelsen, i följd af felaktig summering, blifvit oriktigt uppgifvet, utgör rätteligen 5,048T7Jk oförmedlade mantal och efter förmedling 3,893^; någon annan förändring i afseende på hemman eller deras natur har icke inträffat, än den öfverföring från krono till skatte, som varit en följd af skedde skatteköp; men åtskilliga nya verk och inrättningar, såsom qvarnar med flere dylika, hafva tillkommit, och är fastigheternes taxeringsvärde ökadt från 11,902,090 lill 11,935,672 Riksdaler.
Ågodelningsverket handhafves af en Förste Landtmätare, en Andre Landtmätare, 13 Kommissions-Landtmätare och fem vice Kommissions-Landtmätare.
Under de sistförflutne fem åren äro afslulade 370 och påbörjade, men ännu icke fullbordade 381 laga skiften, omfattande 439 mantal med 1,646 delägare, deribland 635 utflyttande; 193,019 tunnland hafva blifvit afmätte och 16 184,148 tunnland delade; antalet af andra diverse förrättningar, som dels blifvit afslutade och dels äro påbörjade, utgör 511, och lärer det kunna anr tagas, att ungefärligen två tredjedelar af hemmanen inom länet numera undergått laga skifte.
Hemmansklyfning en har i allmänhet icke varit sträckt utom den i lag stadgade gräns för besutenhet, om än ett eller annat undantag må förefinnas; och något behof af ändring eller nedsättning i del genom Kongl.
Förordningen den 13 Juli 1853 bestämda minsta mantal, dertill hemman utan föregången undersökning klyfvas må, har icke blifvit anmäldt; likasom de fall lära vara ganska få, då sådan undersökning erfordrats.
Uppbördsverket förvaltas nu såsom tillförene med ordning och nit, och redogörelsen har, så vidt på uppbördsmäunen berott, restfritt ingått.
Enligt de vid sista riksdagen fattade beslut, är bevillningen betydligt nedsatt; och ehuru de ständiga räntorna stigit i värde, och denna del af skattebidragen således varit högre än under nästföregående qvinqvennium, hafva de direkta utskylderne likväl utgått med större lätthet, till följd af alldeles samma förhållanden, som medfört nämnde förhöjning, eller de stegrade priserne å landtmanna-produkter och dagsverken.
Folkskolor, författningsenligt ordnade, finnas numera inom alla församlingar, nemligen 60 fasta och 63 ambulaloriska skolor, deribland tre bruksskolor; dock Jior härvid anmärkas, att i flertalet af de så kallade fasta skolorna undervisningen fortgår blott en del af året, derefter samma lärare meddelar undervisning inom andra kretsar af skoldistriktet, så att skolan endast i det afseendet kan anses för fast, att särskildt skolhus finnes.
I Wrigstad är derjemte en pedagogi med särskild lärare, som är prestman; och torde härförutan böra nämnas den, af ägaren till säteriet Stora Herrestad i Kärda socken, derstädes inrättade slöjd- och räddningsskoia för vanvårdade barn, hvarest särskild lärare linnes anställd och 29 barn under 7 månaders tid afgiftsfritt erhållit undervisning jemte kläder och föda; pä samma egendom finnes ock en fruntimmers-arbetsföreiiing, der fattiga inom Kärda oell angränsande socknar medelst spånad och väfnader erhålla arbetsförtjenst, som för år 1855 uppgått till 2,400 Riksdaler riksgäld.
JNågot undervisningsverk för nyttiga slöjder linnes icke, utom den lägre landtbruksskola, sorn år 1842 inrättades å Bjedesjöholm i Östra härad och sedermera år 1851 förflyttades till Flishult i samma härad.
Denna skolinrättning har, under sin lika nitiska sorn skickliga föreståndares ledning, oafbrutet I 17 oafbrutet fortgått och i märklig mån bidragit till jordbrukets förkofran inom orten, så väl genom de kunniga elever och rätlarelärlingar, hvilka derifrån utgått, dels till eget hemmansbruk och dels såsom biträden vid andras; och genom den föresyn, som den vid desse egendomar särdeles väl ordnade och handhafde landthushålluingen i alla riktningar lemnat; hvarjemte nya och förbättrade åkerbruksredskap af alla slag, med lärlingarnes biträde, och således jemväl till undervisning för dem, derstädes blifvit tillverkade, nemligen under de sista fem åren 24- drill- och kup-plogar, 41 harfvar och exstirpa. torer, 8 kaslmachiner, 9 hackelse-, 21 rofsånings-, 8 rotskärnings-, 21 klöfversånings- och 2 iinbråknings-machiner, utom mindre redskap.
Husen äro antingen å nyo uppförda eller ombyggda och märkes bland de förra en större säd esri a.
Högst betydliga odlingar hafva blifvit verkställda och 44 tunnland gammal åker äro grunddikade.
För skolan erhölls såsom statsbidrag i början blott 1,000 Riksdaler om året, men från och med år 1851 åtnjuter den ett årligt understöd af 2,000 Riksdaler.
Undervisning meddelas i de ämnen och af det antal lärare, som Kongl.
Reglementet den 14 Januari 1851 bestämmer, och lärlingarnes antal har utgjort 16 till 17, deraf 12 frilärlingar under 2-årig kurs, och de öfrige betalande.
Det förtroende, skolan vunnit, bestyrkes deraf, att ansökningarne till lärlingsplatser af begge slagen alltid äro vida flere, än de lediga platserne och att de, hvilka genomgått skolan, äro eftersökte såsom rättare; likasom de, hvilka emottagit dylik befattning, efter hvad man vet, uppfyllt sine åligganden till husbönders belåtenhet.
Länets Hushållningssällskap har äfven i sin mån bidragit till spridande af upplysning i hvad som tillhörer landthushålluingen, genom kungörandet af nyra rön och försök i särskilda riktningar, samt för öfrigt medverkat till jordbrukets framåtskridande medelst föranstaltade täflingsplöjningar och krealurs-exposilioner, m. m.
Hälsovården är väl och till allmän belåtenhet bestridd af de inom länet anställde provincial-, stads- och lasaretts-läkare samt llere derstädes bosatte mititär-läkare.
Stationer för ordinarie provincial-läkare äro i Jönköping och Ekesjö, samt för extra provincial-läkare uti Wernamo och Wrigstad; dock har under längsta tiden icke funnits någon läkare på sistnämnde ställe, utan läkarevården inom detta distrikt måst bestridas af provincial-läkaren i Jönköpings distrikt.
Den i förra berättelsen omnämnde nya lasarettsbyggnaden är numera fullbordad och inrättningen för öfrigt i godt skick; medeltalet af patienter, Berättelse öfver Jönköpings
Län för åren 1851—1855, 3 18 under sistförflutne fern år, har för året varit 452; deraf å kurhuset 128 och på lasaretts-afdelningen 304.
Utgifterne, likaledes efter medeltal, hafva utgjort för den förra afdelningen 7,193 Riksdaler 36 skillingar, deruti inbegripne de ganska betydliga kostnaderne för ofvannämnde nybyggnad jemte åtskilliga reparationer, och för lasarettet 2,706 Riksdaler 16 skillingar, dertill, enär lasarettet saknar egna fonder, det hufvudsakliga bidraget, eller 1,951 Riksdaler 24 skillingar, hemtats från kurhusmedlen och återstoden ulgjorts af legosängsafgifter.
I anseende till de förhöjda portionspriserna, är kurhusafgiften numera ökad från 4 till 5 skillingar af hvarje skattskrifven person.
En veterinär-läkare med lön på stat finnes inom länet anställd.
Fattigförsörjningen.
Enligt tabellverket uppgå utgifterne för fattigvården å landet till 46,999 Riksdaler 32 skillingar banko.
Jemte föreskrifven personal-afgift, utgöras dessa bidrag till större delen i span mål, efter hemantalet, 2 till 3 tunnor af helt hemman, stundom med tillägg af något potates och sofvelvaror samt särskild afgift i penningar.
Inom några församlingar beräknas bidraget efter antalet af kreatur, som vid hemmanen vinterfödas.
I flere socknar finnas icke obetydliga fattigkassor, deribland åtskilliga tillkomne genom enskilda donationer.
På de flesta ställen utdelas understöden å särskilda terminer i varor och något penningar; så kallad kringgång nyttjas ännu blott undantagsvis och för äldre personer; egentliga arbetsinrättningar finnas icke utom i släderne och den förut omförmälda vid säteriet Stora Herrestad; dock förtjenar att såsom dermed jemförlig! omnämnas förfarandet i Långaryds socken i Westbo härad, der, genom Fattigvårdsstyrelsens försorg, ull och lin anskaffas och utlemnas till förarbetande af de fattige mot ersättning, derefter det tillverkade åter afyttras till fulla värdet och utan förlust för fattigkassan.
De bidrag, som numera inom socknarne utgå till fattigvården, kunna visserligen anses betydliga och för mången tryckande, men deremot har den stora fördel vunnits, att tiggeriet nästan alldeles upphört, så att, rätt räknadt, vinsten häraf torde fullt uppväga tillökningen i de bestämda utgifterne.
Socknemagasiner finnas inom 5 socknar i Tveta, 2 socknar i Wista, 3 socknar i Mo, 8 socknar i Norra Wedbo, 10 socknar i Södra Wedbo, 11 socknar i Östra, 3 socknar i Westra och 5 socknar i Westbo härad; sammanlagde behållningen i spanmål för alla dessa magasiner utgör 6,450 tunnor, och vid några är behållningen icke obetydlig; den största är å Wisingsö med 571 tunnor; mångå äga derjemte kontanta fonder; de Heste bland dessa magasins-inrättningar hafva dock för ändamål, att medelst räntorna 19 samla bidrag till fattigvårds-utgifterne, hvarföre ock deras fonder åtminstone till större delen utlånas på obestämd tid, och blott vid några reserveras en behållning för att användas såsom låneunderstöd vid missväxt och tillfälliga behof.
Länets Brandstodsbolag till försäkring af hus och lösören, hvars verksamhet började den Ii- Mars 1839, har med hvarje år vunnit ökadt förtroende och ökädl antal delägare; försäkringssumman utgjorde vid sista brandstodsårets slut den 13 nästlidne Mars 10,938,090 Riksdaler banko, och hafva under de förflutna åren blifvit uttaxerade sammanlagdt 53,839 Riksdaler 12 skillingar.
Inom åtskilliga socknar finnas dock ännu särskilda försäkringsbolag, hvartill såsom orsak uppgifves, att delägarnes bidrag vid inträffande brandskador, ehuru till högre belopp, dock lättare åstadkommes, då det får utgöras i bygguads-malerialier och dylikt, äfvensom det för den brandskadade innefattar en fördel att utan omgång kunna erhålla sådana effekter.
Emedlertid är det uppenbart, att dessa skäl endast äro antagliga då fråga är om mindre förluster; och erfarenheten har ock visat, att, då desse varit af större betydenhet, ersältningsutgiften blifvit för delägarne så tryckande, att de icke utan svårighet förmått den utgöra.
Jagtkassa finnes inom länet bildad medelst sådan afgift, som bestämmes i 6 Art. af Kongl. Stadgan den 13 April 1808, och dess behållning var vid 1855 års slut 8,639 Riksdaler 41 skillingar 5 rsl. banko; skottpenningarne äro genom Kongl. Brefvet den 28 December 1832 förhöjde till 12 Riksdaler för björn, 7 Riksdaler för varg och 6 Riksdaler för lo.
Väghållningen innefattar ett ganska svårt onus, och ehuru de väghållningsskyldige i allmänhet äro villiga att uppfylla sina skyldigheter i detta afseende, möta dock ofta sådane lokala hinder, att vägarne icke utan betydligare kostnad kunna försättas i önskvärdt skick.
Emedlertid börjar man att allt mera inse nödvändigheten deraf och blifva betänkt pä derför erforderliga åtgärder.
Gästgifveri- och reserv-skjulsskyldigheten anses såsom en af de för landtmannen mest tryckande och ojemnt fördelade bördor, särdeles inom de mindre bördiga trakterne, der fodertillgångarne äro ringa, ofta i den mån, att de skjutsskyldige måste köpa foder till de hästar, som endast för skjutsens skull underhållas.
Entreprenad-skjuls finnes ingenstädes vid gästgifvaregård å landet.
Vid gästgifvaregärdarne hafva inga oordningar af betydenhet förefallit; och när något inträffat som tarfvat beifran eller lättelse, har sådan omedelbart följt derpå.
Vid trettio gästgifvaregårdar och den enda på landet förut 20 tillåtna särskilda krog hafva innehafvarne afsagt sig rättigheten till bräuvins utskänkning.
De återstående fyratiotvå, som bibehållit denna rättighet, äro för sistförflutna året påförde en utskänkningsafgift af 7,000 Riksdaler banko.
Kronoskjutsen, såsom jemnare fördelad, är mindre tryckande, helst sorn den mera sällan förekommer; emedlertid finnas vissa trakter af länet, eller Westbo härad, der knappt halfva antalet af skjutsskyldige hafva egna hästar, och sådane alltså vid kronoskjuts mäste af dem anskaffas mot ganska hög lega.
Inqvartering för tågande trupper inträffar icke heller ofta, utom i vissa trakter, der den i så måtto anses besvärlig, som den stadgade portionsersättningen på långt när icke motsvarar de numera högt uppdrifna priserna på lifsförnödenheter.
Postskjutsen, så vidt den utgöres af dertill indelta särskilda posthemman, kan endast undantagsvis anses besvärlig, men der den bestrides medelst gästgifvareskjuts, ökar den betydligt tyngden af detla onus.
Kronobrefbäringen fortgår inom Tveta, Mo och Wista häraders fögderi oförändradt efter gamla ordningen, så att den utan ersättning bestrides af vissa dertill anslagne hemman, hvilka således mera än de öfriga deraf betungas.
Deremot inom Norra och Södra Wedbo, Östra, Östbo och Westbo fögderier brefbäringen är sålunda ordnad, alt vissa hemman väl äro dertill anslagne, men innehafvarne deraf, för brefbäringens utgörande, erhålla ersättning, som, beräknad dels till 4 och dels till 8 skill i liga r banko för milen, utdebiteras å öfrige brefbäringsskyldige hemman inom fögderiet.
Blott inom Westra härad bestrides brefbäringen genom särskilde brefdragare, hvilka antagas af kronobetjeningen och aflönas efter det miltal de tillryggalägga med högst 12 skillingar banko för milen; hvarefter kostnaden fördelas på alla i brefbäringsskyldigheten deltagande hemman inom häradet.
Fjerdingsmansbestyret utgöres väl inom några socknar genom särskild antagne och allönade personer, men allmännast bestrides befattningen ambulatoriskt genom årligt val eller i tour för hemmanen inom hvarje socken, oftast utan och stundom mot ersättning från öfrige hemman, dock så ringa, att någon längre tids fortfarande tjenstgöring derföre icke kan påräknas.
Detla förhållande öfverklagas mycket af kronobetjeningen, som har föga gagn och biträde af fjerdingsmännen, der dessa ofta ombytas och således icke hinna att förvärfva insigt och vana i befattningen, eller i hvarje fall snart afgå och efterträdas af andra, som äro alldeles okunniga.
Behölligt och önskvärdt vore således, att, genom statens mellankomst eller någon för vederbö - 21 rande bindande föreskrift, ifrågavarande befattning kunde blifva mera stadigvarande.
Socknenämnderne inskränka ofta sin verksamhet allenast till det som rörer fattigvårdsbestyret och lemna föga uppmärksamhet åt sina öfriga åligganden; dock saknas icke heller exempel af en mer vidsträckt verksamhet till all mänt gagn.
Kronobetjeningen fullgör i allmänhet sina skyldigheter på ett sätt, som icke gifver rum för anmärkning, ehuru skiljaktighet i drift och förmåga måste förete sig hos olika personer.
Ått ordning och säkerhet å landsbygden kan upprätthållas med ett så inskränkt antal verklige tjenstemän, som nu finnes till polisens handhafvande, vittnar godt för folkets fridsamhet och laglydnad, men fordringarne på ifrågavarande, vanligen illa atlönade statstjenare, måste dock ofta utsträckas längre än tillbörligt vore.
Jönköping, residensstad, der befolkningen år 1850 utgjorde 5,625 personer, räknade år 1855 invånarues antal till 6,147, deraf skatlskyldige 3,871 och skattfrie 2,276, eller 522 mer än förstnämnde år, hvilken tillökning förnämligast är att tillskrifva de årligen stigande inflyttningarne, i synnerhet af arbetsklassen.
Under loppet af 1853 hemsöktes staden för andra gången af kolerafarsoten, då bland 511 i utbildad kolera insjuknade 308 afledo; och fick staden i anledning af farsoten vidkännas en utgift af icke mindre än 10,917 Riksdaler.
En annan olycka öfvergick staden i Mars månad 1854, då den härjades af en vådeld, som lade i aska 16 hus vid Westra Storgatan; men genom de understöd som från statens sida lemnats hafva de brandskadade blifvit satta i tillfälle att, efter en ny och ändamålsenlig reglering af tomterne, uppföra nya byggnader, hvilket arbete fortgår.
Flere stenhus och så kallade gjutna sandhus resa sig i de afbrända trädhusens ställe.
Emedlertid mäste staden eller kommunen för tomtregleringen och i sammanhang dermed föreskrifven anläggning af en särskild strandgata vidkännas högst betydliga utgifter, hvilka icke annorstädes än medelst beloppets upplåning kunna bestridas.
Den konjunktur, som de sednare åren inom landet föranledt en lifligare omsättning af spanmål, hade äfven sträckt sig till Jönköping, der varan i större partier fann afnämare, — ett dittils ovanligt förhållande, hvilket hos de arbetande klasserne alstrade den föreställning, att lifsförnödenheternes 22 allmänna prisstegring vore en följd af spanmålshandel!!, och att denna varas utskeppning till främmande orter menligt inverkade på dessa samhällsklassers bergningsförmåga.
Sedan denna vilseledande uppfattning af det allmännas och egna fördelar alltmer vunnit insteg och på flere orter inom landet uppenbarat sig i samhällsvådliga tilltag, blef äfven Jönköping en skådeplats för sådane tilldragelser.
I September 1855 utbröto derstädes, bland de arbetande klasserna, hotande oroligheter, som snart öfvergingo till våld emot person och egendom, så att den kränkta samhälIsfriden måste med tillitande af vapenmagi återställas; bland 68, för delaktighet i dessa oroligheter tilltalade, blefvo 48 sakfällda, af hvilka 34, sorn förklarat sig nöjda med Rådhus-Rättens utslag, å Malmö fästning undergå dem ådörnde bestraffningar på längre eller kortare Lid.
Oaktadt de uppoffringar, staden i följd af de tre sistförflulne årens här ofvan anmärkta händelser nödgats underkasta sig, fortfar den likväl att framskrida i välstånd och betydenhet; bästa mätaren deraf är näringarnes och handelns alltmer växande förkofran.