Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af hvad motionären ytterligare andragit under den diskussion, som i anledning af förevarande motion blifvit vid densammas föredragning för remiss till Utskott inom Högvördiga Preste-Ståndet förd, och hvilken, jemte motionen, till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet öfverlcmnats, inhemtas att motionärens ofvanberörde framställning och förslag egentligen afser kyrkorna i Skåne och dervarande förhållanden; och hafva under samma diskussion dels Prosten Lindberg, i anseende till det Pastorerne i Halland tillkommande besvärliga åliggande att afgifva dubbla räkenskaper för kyrkorna, förenat sig i motionärens förslag att kyrkornas räkenskaper hädanefter må kunna granskas och godkännas i sockenstämman och endast i händelse af uppkommen tvist böra dragas under högre pröfning, så mycket heldre, som alla Pastorer i riket borde hafva lika skyldigheter i afseende å kyrkornas egendom och ingen anledning till ett olika granskningssätt. för de Halländska kyrkornas räkenskaper, mot hvad i det så kallade gamla Sverige egde rum, kunde hemtas af det förhållande att dessa kyrkor hade tionde, enär kyrkorna jemväl i öfriga delar af landetuppbure kronotionde-vin och byggnads-säd, hvilken, såsom der utgående utan afkortning till främmande ändamål, ofta vore lika stor som den behållna tionden för kyrkorna i Halland; dels ock Prosten Ljunggren hemställt att, derest en förändring i nuvarande sättet för revision af kyrkornas räkenskaper vunne Rikets Ständers bifall i afseende å Skåne och Halland, samma förmån jemväl måtte tillfalla Bohus län, der nu öfverklagade besvärliga revisionssätt likaledes egde ruin; hvarjemte af Kyrkoherden Ternström blifvit föreslaget, att, derest motionärens förslag att till församlingarne ensamma öfverlemna revisionen af kvrkomedlens förvaltning, icke vunne bifall, ytterligare granskning af denna förvaltning måtte förbehållas Biskopsoch Landshöfdinge-embetena allenast och dervid stadna.
Beträffande kyrkoräkenskapers granskning innehåller Kongl. Brefvet den 6 April 3 695 det allmänna stadgande att Landshöfding och Biskop skola hafva inseende att kyrkornas medel rätteligen blifva använde till deras nytta och fördel, äfvensom att vederbörande, åt hvilkas förvaltning dessa medel åro anförtrodde, derföre årligen böra göra redo och räkning.
Enligt 23 § i Presterskapets privilegier den 16 Oktober 1723. skola kyrkoräkenskaperna, innan de insändas till Biskop och Landshöfding öfverses och godkännas af socknemännen å allmän sockenstämma.
Detta sistnämnda stadgande är ock upptaget i Sockenstämmo-förord. ningen den 29 Augusti 1843 med undantag likväl för kyrkorna i Malmöhus, Christianstads, Blekinge, Hallands samt Göteborgs och Bohuslän, i afseende å hvilka kyrkors räkenskaper Kongl. Instruktionen den 12 April 1815, 18 § föreskrifver, att den årliga af Pastor och Kyrkovärdar upprättade redogörelse för kyrkornas Allm.
Ht svärs- och Ehnnomi-Utskollets Betänkande A':o / 07.
11 medel bör inom stadgad tid aflemnas till Härads-prosten, hvarefter KontraktsproStarne, hvar och en för sitt kontrakt, böra densamma granska och med sim underskrifter till rigtigheten bestyrka; och åligger det sedan dessa sistnämnde at insända räkenskaperna till Lands-kontoret, på det de må åtfölja länets landtbok, då den till Kongl. Kammar-kollegium insändes.
Rörande användandet af kyrkornas medel är i sistberörda författning föreskrifvet, att endast i de (ali att utgifter för kyrkans behof understiga 50 R:dr B:ko, Pastor och Kyrkovärdarne, efter församlingens hörande ega dertill uttaga medel från kyrkokassan utan att afvakta Konungens Befallningshafvandes och Biskopens g o d känn a nde.
Utskottet, sorn vid öfvervägande af de väckta föreslagna jemte nyss anförda omständigheter icke funnit tillräcklig anledning till ett olika förfarande vid granskning af de nämnda länens kyrkoräkenskaper med det, som i enahanda afseende är eljest i riket gällande, kan icke undgå att fästa uppmärksamhet vid de omvägar och vidlyftigheter, som onekligen äro förenade med det ifrågavarande särskilda redovisnings-sättet, äfvensom vid det olämpliga deruti, att församlingarne, af hvilka kyrkornas medel i allmänhet hufvudsakligen bestå och hvilka följaktligen företrädesvis böra ega intresse deraf, att dessa medel rigtigt användas, äro från all granskningsrätt uteslutne.
Då det deremot synes vara af vigt, för medlens behöriga förvaltning att, såsom fallet är i det öfriga Sverige, sockenstämman i första hand granskar densamma, vid hvilket förhållande jemväl inskränkande föreskrifter rörande beloppen i fråga om medlens användande torde vara öfverflödiga, samt Utskottet anser den öfversigt af kyrkomedlens förvaltning, som, efter det sockenstämma granskat densamma, Landshöfding och Biskop, enligt ofvanomförmälda Kongl. Bref den 6 April 1695, har sig uppdragen, tillfyllestgörande äfven i afseende å ifrågavarande kyrkoräkenskaper, får Utskottet, under förutsättning att, så vidt Kronans medel i dessa räkenskaper ingå, den strängare redovisning, som för sådana medels användande bör ega rum, i allt fall iakttages, med anledning af de väckla förslagen vördsamt tillstyrka: att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla att Malmöhus, Christianstads, Blekinge, Hallands samt Göteborgs och Bohus län måtte, i afseende å så väl användande sorn redovisning af kyrkomedel, ställas i lika förhållande med det öfriga Sverige.
Stockholm den 19 Juni 1860. 12 AUmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o ion.
A:o 10&.
Ank. till Exp.-Utsk. den 27 Juni 18fi0, kl. 12 midd.
Betänkande, t anledning af ruick t motion om upphäfvande af förbudet mot skådespels uppförande i en del städer ander vissa tider af året.
Uti en tili behandling af Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet öfverlemnad, inom Vällofliga Borgare-Ståndet af Hr C. F.
Ridderstad väckt, motion är anfördt, hurusom den allmänna meningen med skäl gåfve theatrarne betydelsen af bildande anstalter.
De sceniska föreställningarne. från det högre dramat ända till det burleska äfventyret, voro mer eller mindre sublima eller narraktiga återspeglingar af det menskliga lifvet, framställande inom en begränsad ram, uti lefvande handling, skildringar och skiflningar af folkens lif och seder, passionernas och lynnenas verkningar och kastningar, det godas och det ondas, sanningens och lögnens, allvarets och gycklets besjälande eller andefattiga tvekamp och upptåg, stundom belysta med snillets klara och lugna ljus, stundom piskade med satirens gissel.
Voro sådane föreställningar icke bildande, vore ej heller lifvet och verlden det.
Dock kunde, likasom i det allmänna lifvet, jemväl på scenen ett eller annat dåligt skämt stundom förekomma; men huru mycket likväl vår tids dramatiska författare än togo i anspråk de olika klassernas mindre goda böjelser och instinkter, kunde de dock aldrig så frigöra sig från tidens fordringar, den allmänna sedlighetskänslan och kritikens alltid hotande närvaro, att det hela icke kom att vända sig omkring en grundtanke, ren och sann, äfven om den, i detaljernas omhölje, icke alltid genast folie i ögonen.
I o var Allmänna lieserirt- neli Ekonomi-Utskottets lielänkande N:o loa. 13 1 vår tid, sorn man, hvad litteraturen beträffar, kunde kalla tendensernas, vore fallet sådant mera än förr.
När Rikets Ständer under loppet af sistlidet riksmöte beviljade den Kongl, Theatern ett betydligt förökad t anslag, härllöf det säkerligen från en sådan högre och bättre uppfattning af de sceniska framställningarne i allmänhet.
Under dessa förutsättningar vore det derföre svårt att förklara af hvad anledning flera af landsortens theatrar. på grund af ett numera hundra år gammalt förbud, Kongl Brefvet den 23 Januari 1759, befinnas stängde under en stor del af året.
För några år tillbaka var det förbjudet, såväl i universitets-städerna Upsala och Lund, som äfven i de städer, der gymnasier funnos, att gifva dramatiska prestationer under ungdomens läseterminer.
I alla öfriga städer förekom deremot icke något sådant förbud.
Dessa sednare egde likväl äfven ungdom och undervisningsanstalter; och, så vidt man antog att theatrarne voro ett ondt, syntes man vara skyldig att egna lika omvårdnad åt rikets ungdom öfverallt.
Omsider upphäfdes eller förbisågs dock förbudet på ett eller annat ställe.
I Upsala och Lund gifvas sålunda nu dramatiska föreställningar äfven under terminerna, hvarjemte nämnda förbud likaledes inom ett par gymnasiestäder blifvit, om ock vilkorligt, annulleradt.
Uti en till Kongl. Majit ingifven skrift hade bolaget för theaterhuset i Wexiö anhållit att, utan hinder af berörda förbud mot uppförande af theaterrepresentationer under läseterminerna, kringresande theatertrupper måtte under hvad tid af året som helst få i nämnde stad gifva theatraliska representationer, hvilken ansökning Kongl. Majit bilöil, med vilkor, på sätt Konsistorium uti afgifvel utlåtande hemställt, att om menliga följder af theatertruppens vistande i staden under läseterminerna skulle för den studerande ungdomen uppstå, Eforus egde att sådant hos Kongl. Majits
Befallningshafvande i länet anmäla till den påföljd att fortsättningen af skådespelen för den gången under terminen instäldes.
Med enahanda vilkor har Kongl. Majit äfven bifallit en af Magistraten i Kalmar gjord saint af Konsistorium och Kongl. Majits Befallningshafvande förordad underdånig ansökning, att skådespel må under läseterminerna i nämnde stad få uppföras.
Förbudet syntes emellertid qvarstå inom alla öfriga landsortsstäder, der gymnasier eller numera i deras ställe högre elementar-läroverk finnas; och bolaget för theaterhuset i Linköping har mer än en gång hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit om dess upphäfvande, men alltid fått sin ansökan derom afslagen.
I motionärens tanke kunde det icke vara vådligare att uppföra skådespel i de landsortsstäder, der elementar-läroverk finnas, än i andra eller i hufvudstaden; och, derigenom att på liera ställen theatrarne, sorn under mellanterminernc hållits Hilt.
Ull K. St. /'rot. ii£9 $ 1X60. 6 Sami. 2 2 llafl. 3 14 Allmänna Besvärs■ och Ekonomi-Ulskollel* Betänkande N:u 408. öppna, ofta ej tillslutas förr än någon tid efter terminernes början och representationer således komme att gifvas längre eller kortare tid, derunder skolorna äro i verksamhet, hade förbudet äfven de facto upphört.
Då uplysning, frihet och tolerans i så mångå andra riktningar numera gjort sig gällande, och sedan det allmänna tänkesättet nu bedömer theatern på helt annat sätt än för hundra år tillbaka, syntes det vara tid att lossa på det hittills rådande tvånget i omförmälda afseende; hvadan motionären hemställt att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla om nämnda förbuds upphäfvande.
Genom ofvan åberopade Kongl.
Brefvet af den 23 Januari 1759 var ursprungligen stadgadt, att skådespel hvarken under eller emellan terminerna lingö uppföras i de städer, der akademier och gymnasier funnes, i hvilket allmänna stadgande dock under en sednare tid inskränkning skett, till följd af Kongl.
Maj:ts i särskilda läll meddelade nådiga resolutioner; såsom exempel hvarpå resolutionerna rörande Wexiö och Kalmar blifvit af motionären anförde.
Då förbudet således numera endast är partielt gällande och i Utskottets tanke några menliga följder ej heller torde böra befaras genom dess borttagande helt och hållet, om den inskränkning härvid gjordes, att åt skolans styresmän öfverlemnades att i hvarje särskildt fall pröfva, när de omständigheter voro för handen, då uppförandet af skådespel kunde anses menligt inverka på skolans verksamhet, så anser Utskottet med anledning häraf böra hemställa: att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla att, med upphäfvande af Kongl. Brefvet den 23 Januari 1 759, Kongl. Maj:t täcktes tillåta att theatraliska representationer finge uppföras under alla tider af året, äfven i städer, der elementar-läroverk finnas, med vilkor att, derest det skulle befinnas att menliga följder för skolans verksamhet deraf uppkomme, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande egde att, uppå derom af vederbörande gjord anmälan, skådespelen för den gången under terminen inställa.
STOOK11ULM, typockafiska föhhkinoens nom«vattne 1860.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o i09. 4 N:o 409.
Ank. till Exp.-Utsk. den 37 Juni 1860, kl. 12 midd.
Betänkande, i anledning af väckt motion, i fråga om ändring af 19 § i Landlmäleri-taxan.
Uti en till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets behandling öfverlemnad, inom Hedervärda Bonde-Siåndet väckt, motion har Riksdags-fullmägtigen Olaus Svebilius från Gotlands län anfort, hurusom vid de på Gotland ifrågakommande skiften presternas boställen alltid komina att ingå såsom delar af skifteslaget.
Om då, såsom nästan alltid på Gotland är fallet, kyrkan är fattig och icke har några medel till bestridande af prestboställets andel i Landtmäteri-arfvodet, så skulle, enligt 3 mom. 19 § i Landtmäteritaxan, församlingen komma att erlägga den summa, som härtill erfordrades.
Detta syntes vara så mycket mera obilligt med afseende på Gotlands förhållanden, som socknar finnas, hvilka ej utgöra mer än några få, t. ex. fyra mantal, bland hvilket hemmantal prestboställets jord är inbegripen.
Man kunde då föreställa sig hvilken börda det skall blifva för socknemännen att, jemte sin egen dryga skifteskostnad, äfven utgöra prestgårdens.
Bland allmogen funnos många, som afskräcktes från att begära skifte endast af fruktan för de stora kostnader, som drabba hvar och en för hans eget hemman; huru mycket mera skola de icke då afskräckas, när de veta sig få betala äfven för prestbostället; och detta ej utan skäl; ty för de flesta skulle sådant medföra oundviklig undergång.
I motionärens tanke syntes det vara billigare att Staten, såsom egare till bostället, vidkändes skiftes-kostnaden, enär det är bostället och dess innehafvare, men icke socknemännen, som hafva nytta deraf att boställets egor blifva sammanförda.
1859 f 1860. 8 Sami. 23 Häft. 4 2 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o HO.
Med anledning häraf har motionären föreslagit att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Siaj:t hemställa om den ändring i 3 mom. 19 § i Landtmäteri-taxau, att Staten må ersätta den del af Landtmäteri-kostnaderna, som bör af kyrkans medel utgifvas, men hvartill dessa icke förslå.
Enligt åberopade 19 § i Landtmäteri-taxan af den 18 Oktober 1834 skall för Landtmäteri-förrättning af Ecklesiastik-boställe betalas i alif, såsom af enskilde jordegare; dock att den del af Landtmäteri-arfvodet, sorn för kost och husrum belöper, af boställs-innehafvaren utgöres, samt det öfriga, likasom resekostnads-ersättningen, så för Landtmätare som gode män, och arfvode för de sistnämnde, af kyrkans eller församlingens medel erlägges.
Då enligt allmänna lagen församlingen åligger att bygga och underhålla kyrka och prestgård, och i följd häraf församlingen äfven bör vidkännas de utgifter, som lända tili prestboställets förbättring, samt häruti grunden återfinnes till stadgandet att ifrågavarande kostnad, derest kyrkans medel dertill ej förslå, bör af församlingen bestridas, hemställer Utskottet, att denna motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Betänkande, i anledning af väckt motion, i fråga om rättighet att skalte-köpa de domkyrkan i Lund tillhöriga hemman.
Uti en till behandling af Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet öfverlemnad, inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt, motion har Riksdags-fullmägtigen Nils Olsson från Allm.
Besvärs- ock Ekonomi-Ukkotlets Betänkande N:o HO. 5 Malmöhus län anfört, hurusom under medeltiden de Katolska andlige genom alla slags medel lyckades att åt kyrkor och kloster förvärfva otroliga rikedomar; hvarefter dock sedermera genom reformationen en stor del af kyrkornas gods blifvit till Staten indragen.
Lunds domkyrka, sota under medeltiden var den rikaste och mägtigaste i Norden, hade väl äfven förlorat mycket af sina egodelar; men ännu återstodo omkring 140 hela hemman, såsom denna kyrkas enskilda förmögenhet.
Dessa hemman inbringade åt kyrkan så betydande summor, att kyrko-styrelsen måste uttänka flera slags utvägar för medlens användande.
I slutet af förra seklet egde
Innehafvarne af dessa kyrkohemman samma rättighet som innehafvare af kronojord, att nemligen skatte köpa sina lägenheter; men sedermera har denna rättighet blifvit dem afbänd, så att numera vid hvarje åbo-ombyte arrendena högt uppdrefvos; hvadan äfven det vore en allmän klagan öfver det prejningssystem, som vid dessa hemmans af- och tillträdande gjorde sig gällande.
Dä, enligt motionärens tanke, Staten vore målsman för alla domkyrkor i riket och då Staten hade skyldighet att bygga och underhålla dem, när de tarfva ombyggnad och förbättring:, sä borde äfven Staten ega rätt att disponera öfver deras inkomster.
Afsigten vore likväl ej alt Staten skulle beröfva Lunds domkyrka eller någon anuan något af dess hemman eller lägenheter; motionären ville endast, såsom förenligt med billighet och rättvisa, föreslå att alla domkyrkan i Lund tillhöriga hemman mätte få åtnjuta lika rätt, så ait innehafvarne af de icke skatteköpta kyrko-hemmanen må erhålla rättighet att skatteköpa sina innehafvande lägenheter.
Enligt Kongl. Brefven den 7 December 1796, den 20 Juli 1805 och den 16 December 1812 samt Kongl. Kammar-kollegii på sistnämnde nådiga Bref grundade cirkulär af den 22 Januari 1813 må kyrkohemman eller sådane, hvilkas räntor äro kyrkorna anslagna, äfvensom domkyrko- hospitals- och andra till fromma stiftelser anslagna hemman icke till skatte försäljas, utan skola under arrende upplåtas.
— Då grunden för dessa stadganden är, att de till kyrkorna donerade hemman må till det för dem bestämda ändamål, kyrkornas underhållande, kunna oförryckt användas, och i allt fall, i händelse af skatteförsäljning, räntan af hemmanen icke komme att inflyta i Kronans kassa utan till kyrkorna, hvilka, då de besitta hemmanen under full egande rätt, alltid deraf böra kunna påräkna en större inkomst, hemställer Utskottet, att denna motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o Ui.
Betänkande, i anledning af väckt motion, i fråga om skyldighet för egare af frälseränta att mot lösen afstå dispositionsrätten till ekeskog.
Till behandling af Allmänna Besvärs- och Ekonomi Utskottet har blifvit öfverlemnad en inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdags-fullmägtigen Nils Fredrik Andersson från Östergötlands län väckt motion, deruti, med åberopande af stadgandet i 36 § i Kongl. Förordningen om skogarne i riket den 1 Augusti 1805 att nå frälseskattegrund frälseman eller den räntan innehafver njute den rätt tillgodo, som allmänna lagen i 13 Kap. 1 § Byggninga-Balken honom tillägger, sä framt ej. då jordegande-rätten blifvit afstådd, ränte-egaren jemväl sin rätt tili Ek, Bok, Apel och Oxel tillika öfverlemnat, då afhandlingen derutinnan skall tjena till efterrättelse,!) motionären hemställt att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet föreslå den förändring i förenämnda lagstadgande, att ränte-egaren må vara skyldig att, efter samma grund som Kongl. Maj:t och Kronan emottager ekeskogslösen, för sin å frälseskatte-hemman egande andel uti förenämnde trädslag af jordegaren lösen emottaga.
Då, enligt allmänna lagen, frälseman i afseende på bärande träd eger samma rätt som Kronan ä dess hemman, och likasom, beträffande frälseskatle-bemman. jordegande och ränte-egande rättens åtskiljande är beroende af särskild afhandling emellan enskilde, frågan om dispositionsrätt till ekeskogen således jemväl måste öfverlemnas ät enskild öfverenskommelse emellan jordegaren och ränte egaren, hemställer Utskottet, att denna motion ej må anses utgöra föremål för Rikets Ständers åtgärd.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o H2. 5 N:o 112.
Betänkande, i anledning af väckt motion om upphörande af Klockares skyldighet att fortskaffa Dom-kapitlens och Kyrkoherdarnes embetsbref samt öfverflyttande af detta Åliggande pä allmänna Postverket.
Uti en inom Vällofliga Borgare-Ståndet af Herr G. 0.
Sundblad väckt och till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad motion är anfördt, hurusom, enligt ett i äldre tider tillkommet stadgande, innan postväsendet ännu hunnit sin närvarande utvecklingsgrad, det vore Klockares skyldighet att fortskaffa Dom-kapitlens, Kontraktsprostarnes och Kyrkoherdarnes embetsbref.
Denna skyldighet, ehuru obetydlig den än kunde anses af den med förhållandena mindre bekante, utgjorde dock för dem, som måste fullgöra densamma, en tryckande börda, enär denna postföring minst tvänne gånger i månaden måste verkställas; och dä en del Klockare hade 2 ä 3 mil och någon gång längre viig till den närmast boende inom kontraktet, vore det ingen ringa sak att under årets lopp, i och för fortskaffandet af nämnde post, hafva färdats 80 å 90 mil.
Då nu de flesta orter i riket hade en lättad kommunikation och oafbruten postgång, samt denna presterskapets rättighet att med klockarepost fortskaffa embetsskrifvelse! mången gång utsträcktes till enskilda skrifvelsers, inbjudningars o .sv. försändande, så har motionären, med afseende derå att Presterskapet, i likhet med andra embetsman, numera njuta fribrefsrätt för sina embets-skrifvelser, föreslagit, det måtte Klockarens ifrågavarande åliggande öfverflyttas på allmänna Postverket.
Cirkuläret till Konsistorierna i riket af den 27 September 1834 har Kongl. Maj:t medgifvit, att alla de embetsbref, sorn af Presterskapet till Kongl. Majus 6 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o il3.
Befallningshafvande aflåtas, må genom Kronobeijeningen fortskaffas, med skyldighet för brefafsändaren att å omslaget anteckna brefvets innehåll, men för de skrifvelser, sora Presterskapet har nödigt att sins emellan aflåta, eger icke, på sätt motionären uppgifvit, någon fribrefsrätt rum.
Den Presterskapet från äldre tider tillkommande rättighet att i sistnämnda afseende begagna Klockarens biträde torde således ej billigtvis kunna dem fråntagas.
Och ehuru den Klockaren i detta hänseende åliggande skyldighet i en del stift kan, såsom uppgifvits, vara ganska betungande, är den deremot pä de flesta orter af lindrig natur, helst klockareposten i allmänhet användes endast en gång i månaden.—
Hvad vidare angår det af motionären ifrågasalta förhållande att klockareposten blefve för enskilda ändamål begagnad, borde i sådant fall dessa, likasom andra missbruk, kunna underkastas laglig beifran.
Då Utskottet således anser Klockarne ej kunna befrias från ifrågavarande skyldighet och tillika förmenas att den lindring i besväret, som på vissa orter kan vara af behofvet påkallad, lättast bör kunna åstadkommas af den ecklesiastika styrelsen i de särskilda stiften, hemställes att denna motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
N:o i 13.
Ank. till Exp.-TJtsk. den 27 Juni 1S60, kl. 12 midd.
Betänkande, i anledning af vacht motion om befrielse från roterings-skyldigheten för åtskilliga fiskelägen inom Norrvikens fögderi af Göteborgs och Bohus län.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har från Hedervärda Bonde Ståndet blifvit remitterad en af Riksdags-fulimägtigen B. J. Holmlin från Göteborgs och Bohus län väckt motion i ofvannämnda ämne.
Härom anför motionären att fiskeläget Fjellbacka, sorn vöre beläget till större delen på hemmanet Lerstens egor och till en mindre del Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande No H3. 7 inora hemmanet Ödsmåls gräns, och hvars innevånare mäste erlägga tomtöre-afgift tili hemmansegarne, detta oaktadt vore särskildt roteradt och indelt till båtsmanshåll.
Dä nu fiskeläget med tomtöre-afgifterna deltoge i Lerstens utskylder och följaktligen äfven i rusthållsskyldigheten, hvartill nämnda hemman vore indelt, och detta oaktadt sjelf finge hålla båtsman, utgjorde det sålunda dubbel beskattning.
Och då denna del af Fjellbacka säkerligen tagits med i beräkning vid bestämmande af Lerstens rustningsskyldighet. så erlades efter all anledning för dessa tomter tre särskilda afgifter, tomtöre, rustning och rotering.
Då nu liknande förhållanden egde rum med flere andra fiskelägen i Norrvikens fögderi, såsom Tången, Grimsvik, Brevik och Mörkhult, hemställde motionären, alt Rikets
Ständer måtte vidtaga åtgärd för rättelse af omförmälda alltför hårda beskattning å Fjellbacka samt öfriga fiskelägen inom Norrvikens fögderi, så att dessas innebyggare måtte befrias från den särskilda roteringsskyldighet, som för närvarande dem åläge.