Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ii vi 1 ka Herr Memsen hufvudsakligen instämt, nemligen, att välgörenhets-anstalter , de må afse det uppväxande slägtets bildning eller nödställde likars räddning frän elände och vanvård , böra af lagstiftningen skyddas och, till den ändan , allt äfventyr för deras bestånd undanrödjas ; -— att den , sorn anslår större eller mindre del af sina tillgångar till sådant ändamål , har anspråk på säkerhet, att anslaget icke varder förspilldt och ändamålet således förfeladt; — att sådan säkerhet likväl i sjelfva verket ej finnes, så länge det icke ligger utom möjlighetens gräns, att anslag, som är grundadt på intecknings-rätt, går förloradt derigenom , att föreståndare för den undervisnings- eller fattigvårds-inrättning, lill hvars förmon anslaget blifvit gjordt, af bristande uppmärksamhet eller ålderdomssvaghet försummar att inteckningen i föreskritven ordning förnya, utan att ega förmåga att skadan ersätta ; — samt att , i fall, medelst förslagets antagande, den nu saknade tryggheten för de stiftelser af denna beskaffenhet, sorn redan finnas, kunde till vägabringas, anledning vore att, hoppas, det välgörenheten derigenom skulle till flere dylika stiftelser uppmuntras.
Och är af Motionairerne tillika hemställdt, om icke, till bevarande af långifvares härunder beroende ratt och säkerhet , vederbörande
Domhafvande kunde vid ansvar förpligtas att, jemte det vanliga In - LagXJtsk6ttets Betänkande Njo 5j. 43 tecknings-protocollet, upprätta, föra och förvara ett serskildt Intecknings-protocoll eller Diarium , som upptoge alla ståndande inteckningar för fonder till Fromma Stiftelser, och hvilket det skulle åligga Domhafvande att, vid utfärdande af Gravations-bevis, utom de sist förflutne tio årens Intecknings-protocoll, granska och genomgå.
Utskottet, som tagit dessa till Utskottet remitterade Motioner i noga öfvervägande, har ej funnit skäl att dem understödja.
Gillande den grundsatts , att så kallade tysta eller dolda förmonsrätter äro etc sakerbetsmedel, som ej utan i högsta nödfall får begagnas, anser Utskottet deras antal ej böra ökas genom införande af det slags tysta inteckningsrätt , som Motionairerne föreslagit. From.: ma Stiftelser, de må vara af mer eller mindre allmän art, äro, eiler kunna och böra åtminstone vara ställde under så noggrann tillsyn och vård, att förlust af någon dem tillkommande rättighet , som ej annorledes än genom försittande af en tioårig prsescriptionstid kan äfventyras, ej skäligen må befaras.
Är då ett till sådan stiftelse gjordt anslag af den beskaffenhet, att dess säkerhet och bestånd hvilar på inteckningsrätt; si bör, efter Utskottets tanka , den allmänna förbindelsen till intecknings förnyande , så mycket mindre , på andre Iuteckningshafvares bekost-; 44 LagUtskottets Betänkande N:o 52. nåd , eftergifvas , som den ifragaställda försummelsen ej gerna kan genom en endas vållanue ega ram.
Den , till afböjrnde af osäkerhet och äfventyr för långifvare, yrkade förpligtelsen för Underdomare, att öfver Fromma Stiftelsers så kallade ståndande inteckningar upprätta , föra och förvara ett serskildt Protocoll eller Diarium, synes Utskottet ej tjena till annat , än att på Domare hvälfva ett besvär och ett ansvar, som lamp. ligare och med större skäl rita åligga Stiftelsernas Föreståndare och dem, till hvilkas pligt det hörer att hafva uppsigt öfver och controllera Stiftelsernas förvaltning.
•— Motionairerne hafva dessutom förbisett, att det är icke endast Underdomare , som meddela Gravationsbevis; men att dylike handlingar utfärdas äfven från HofRätternes Archiver.
Det blefve då en nödvändig följd af förslagets antagande, att äfven i hvarje HofRätts Archiv skulle upprättas , förås och förvaras ett så beskaffadt
Diarium för hvarje under HofRättens jurisdiction lydande stad och härad.
Det icke ringa besvär, sorn härigenom skulle förorsakas, den vidlyftighet, hvartill dessa Diarier ined tiden kunde komma att växa , och <ien osäkerhet, hvartill irring eller glömska vid anteckningarnes verkställande sannolikt skulle föranleda, lära finnas utgöra så stora olägenheter, att de vida öfverväga den fördel, som blefve Fromma Stif.
LngUtskotiets Betänkande N:o 5j'oc/i 53.
45 telser beredd, genom en Undantagslag, på hvars tillgodonjutande äfven andra Allmän-* na Verk och Inrättni ngar, af icke mindre angelägenhet oell vigt, kunde göra lika grundade anspråk.
Utskottet tillstyrker alitsa, att ifrågavarande Motioner ej snå af Rikets Ständer bifallas.
Stockholm den 11 April 188 9* Ankom till Expecl.
Utskottet ilen i$
April 1829.
Betänkande öfver RiksdagsFulImägtigen Herr H. A. Falkmans förslag till ändring af 24 $. i Kongl. Förordningen den 13 Julli 1818, angående inteckning i fast egendom.
Af RikdagsFullmägtigen Herr H. A■ Falkman är hos Vällofl.
BorgareStåndet fråga vackt otn ändring af 34 §• i Kongl.
Forord - 46 LagUtskottets Betänkande N:o 53, ningen den 13 Julii ifci8 , angående inteckning i fast egendom.
Denna i hvilken stadgas , att , då Gäldenär sitt intecknade skuldebref hos Rätten företer och således viser, att han skulden till fullo betalt, inteck-- ningen må dödas, skall , enligt Herr Falk-, mans uppgift, blifvit af Domare olika förstådd och tolkad, i följd hvaraf en del Domare beviljat intecknings dödande så snart Gäldenären uppvisat skuldebrefvet, hvarer mot andre fordrat att Gäldenären tillika skall vara försedd med långifvarens betalningsbevis.
Och då denna senare tydning af Författningen j efter Motionairens tanka, vore den enda rätta, emedan Inteckningshafvare derigenom tryggas för det missbruk som skulle kunna ega -tim , i fall en oredlig Gäldenär finge tillfälle att, utan Långifvarens vetskap , åtkomma sitt utgifna intecknade skuldebref och låta döda inteckningen, utau att skulden blifvit betald , är den förändring i berörde §. af Motionairen föreslagen , att , i stället för ordet således, må sättas ordet derjemte , så att $:n erhölle följande lydelse:
Dd Gäldenär sitt skuldebref hos Rätten företer, och derjemte viser, att han skulden till fullo betalt, varde inteckningen dödad, rn. m.
LagUtskottet, till hvars granskning och utlåtande detta förslag blifvit öfverlemnadt 4 Lagutskottets Betänkande N:o 53.
47, har ej funnit sig befogadt att förslaget un*s derstödja.
Utskottet ans3r nemligen det frågakomne Lagstadgandet vara derutinnan tydligt och klart, att Gäldenär, sorn innehar . och för Rätten företer sitt intecknade skull debref , derigenom ådagalägger, att han samma skuldebref infriat; och det af Motionairen förutsatta fall , att Gäldenären olofligen. åtkommit skuldebrefvet, gifver ej anledning till ogillande af det bevisningssätt, Lagstiftaren i berörde afseende godkänt.
Gäldenär, som olagligen fått ett sådant skuldebref i sitt våld , kan ej hindras att antingen detsamma förstöra , hvarigenom äfven inteckningsrätten tillintetgöres; eller ock , om skuldebrefvet är löpande, beläna det hos tredje man, i hvilken händelse denne otvifvelaktigt blifver laglig innehafvare af nämnde rätt; och då för öfrigt
Domaren ej kan veta, hvilken senast varit rätt egare af en löpande intecknåd förskrifning, som till inteckningens dödande uppvisas, och således ej eller urskilja, huruvida serskildt betalningsbevis, som i samma afsigt företes , är af behörig person utgifvet, lärer det finnas uppenbart, att den af Motionairen yrkade lagförändringen ej skulle leda till något för den verkliga fordrings- och imeckningsegaren gagneligt ani damål.- 48 LagUiskottets Betänkande N:o 55.
Utskoltet tillstyrker ‘derföre , att Herr Falkmans ifrågavarande förslag ej må af Rikets Ständer an; tag3s.
Stockholm den 15 April 1Ss9- STOCKHOLM, Elmen* och Granbergs Tryckeri, 1839, LagUtskottils Betänkande N:o 54; i Ankom till Exp. Utskottet den 19 Apip] 1829, N:o 54.
Betänkande' öfver RiksdagsFullmägtigen Herr A. Landégrens Motion om vederbörande Underdomares förständigande att, vid inteckningars dödande, ställa sig till efterrättelse hvad i 24 $. aj Kongl. Förordningen den 13 Jiilii 1818, om skuldebref s företeende i hujvudskrift, är stadgadt.
BorgareStåndet är till LagUtskottets handläggning öfverlemnadt ett af Riks» , dagsFnllmägtigen Herr A. Landegren afgifvet Memorial, hvaruti är anfördt, att, ehuru så val i äldre inteckningslagar, som i de nu gällande, den grundsatts blifvit antagen, att, vid beviljande, förnyande eller dödande af inteckning i fast egendom, den handling, pä hvilken inteckningsrätten grundas, skall i hufvudskrift för Domaren uppvisas, i öfverensstämmelse hvarmed 94 §• i Kongl, FörordBihang till Rikt-St.
Prat. 1S28 och 1829, 7V« Sami. 1, 14 :de H'.t. a LagXJtslotUts Betänkande N:o 54.' ningen den i5 Julii 1818 foreskrifver:
''Dd Gäldenär sitt skuldebref hos Rullen företer, , och således visar, att häri skulden till fullo betalt; varde inteckningen dödad samt
Lagstiftaren ej tillåtit annat undantag från stadgandet om skuldebrefs företeende, inö nan inteckning må upphafvas, än det som inl nefattas i Kongl. Kungörelsen den 18 December 1823, rörande fastighet, hvilken an-] tingen å Utmäfnings-auction eller under Conciirs’, af Korgenärer, genom offentligt utrop såld är, och hvaruti inteckningar finnas, till hvilkas gäldande köpesumman icke förslår; så skola likväl åtskillige
Domstolar företagit sig att, då Gäldenären företett qvitto, att han den intecknade skulden betalt och anmält, att original-skuldebrefvet förkommit, genom kungörelser i allmänna tidningarne fö«] relägga den eller dem, sorn emot inteckning gens dödande hade något att erinra , att så-i dant, inom förelagd tid, hos Domaren tillkän-* nagifva, hvarefter och så framt någon pro»* test i anledning deraf ej blifvit anmäld
Domstolen upphäfvit inteckningens gällande kraft; och då ett dylikt förfarande kunde leda till den följd, att inteckpingar varda 4 utan rätter fordringsegares vetskap, dödade,’ helst
Domaren ej kan vara förvissad, att ded person , som fordringen qvitterat, då varit den satnmas rätte egare, samt kungörandet i tidningarne ej tnedförer den dermed åsyftade LagTJtskottets Betänkande N;o 54; 3 verlcan , emedan större delen af allmänheten ej tager kännedom om tidningarnes innehåll; och man i allt fall ej är pligtig att hörsamma en kallelse, som ej är grundad på lagens föreskrift , utan tillkommit genom Domarens godtycke; har Motionairen , i anseende till den allmänna osäkerhet i penningetransactioner, som af omförmälde procedure vid inteckningars dödande uppstår, hemställt,’ :,orn iclce Rikets Ständer md hos Kongl. Majt i underdånighet begära, det Rikets HojRätter för ständigas, att antyda vederbörande Underdomare att, vid inteckningars dödande, ställa sig till efterrättelse 24 /. af Kongl. Förordningen den 13 Julii 1818 , sd att inteckning i fastighet ej dödas , förrän Gäldenär en, genom skuldebref - pets företeende, visar, att han sin skuld till fullo betalt, och att ej tillåta sig andra undantag från denna allmänna regel, än de, som i Kongl. Kungörelsen den 18 December 1823 omförmälas,"
Denna hemställan har Utskottet till öfvert Vägande föreliaft; men som Motionairen hvarfen föreslagit eller yrkat någon ändring i nu gällande
Lagstadganden om hvad vid intecknines dödande är att iakttaga, samt varde» och uppsigten öfver lagarnes verkställighet och skipande efter deras rätta förstånd icke tillkommer Lagstiftningen, utan de Myndig - 4 LagUiskottets Betänkande N:o 54. beter , sofn dertill äro förordnade ; så anser Utskottet någon Rikets Ständers åtgärd, i anledning af det utaf Motionairen uppgifna förhållande, icke kunna ega ruin, hvarföre Utskottet tillstyrker , alt berörde hemställan ej må af Rikets Ständer bifallas. En Ledamots serskilda mening bifogas.
Stockholm den 15 April iS*9; 'Reservation af Herr Landegren.
Lagutskottet har ansett sig ej kunni fästa något afseende på den af mig i BorgareStåndet gjorda och till Utskottet remitterade Motion , angående verkerbiirande
Domares förständigande att, vid inteckningars dödande, ställa sig till efterrättelse 24 §. af Kongl. Förordningen den 13 Julii 1818, så att inteckning i fastighet ej dödas, förrän Gäldenären , genom original - skuldebrefvets företeende, visar, att hansin skuld till fullo betalt, och att ej tillåta sig några andra undantag från denna allmänna regel, än de, som I LagUtskoitets Betänkande N:0 54. 5 i Kongl.
Kungörelsen den 18 December 1823 omförmälas; och till skäl för detta beslut har Utskottet åberopat, att jag ej yrkat någon förändring eller förklaring uti det, i ofvanberörde afseende, gällande stadgandet , samt att uppsigten öfver Lagars och Författningars rätta tillämpning ej tillhörde Lagstiftningen, ulan de myndigheter åt hvilka denna vårdnad är uppdragen.
Emot denna LagUtskottels åtgärd måsta jag mig reservera.
Jag medgifver , att 24 §. i Inteckningslagen är tydlig och klar deruti, att inteckning ej må dödas förrän Sökanden , genom original-skuldebrefvets uppvisande, ådagalagt, att den intecki ade skulden är be„- tald; och jag har således, uti detta lagrum, hvarken kunnat påyrka förklaring eller förändring , men då det ej lärer kunna motsägas , att det existerande och af mig anmärkta förhållandet, att inteckningar dödas, utan att de intecknade skuldebrefven uppvisas, är Btridande mot gällande
Lag och medför vådliga följder i afseende på penriingeförsträckning mot inteckning , har jag ansett det tillhöra Representationen , att en sådan olägenhet afhjelpa , antingen derföre erfordrades förklaring af gällande Lagar, eller endast utverkande af erinran om deras rätta tillämpning.
För en sådan öfvertygelse heratar jag äfven stöd af 100 RegeringsFthrmen samt <c 6 Lai-Uiskoitets JBetiiniahden N:o 54 och 55; 35 oc'i 16 §§. i JustitiscOmbudsmanElnstructionen 5 ty de rättigheter, sora härutinnan, i afseende på behörig lagskipning» befordrande , blifvit Rikets Ständers Ombud öfverlemnads, torde ostridigt äfven tillkomma Rikets Ständer sjelfve; och att sålunda vid föregående Riksdagar tillgått inhemtas, bland annat, af Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse den 12 Julii 1820, angående
Häradsliöfdingars förständigande om förut stadgad skyldighet, att visa redo för häradets andel af saköresmedel.
Antom till Exped, Utskottet den 19 April 1829; N:o 55.
Betänkande öfver RiksdagsFullmägtigen Herr B. H.
Santesson* Motion om ändring i Kongl.
Kungörelsen den j8 December 1823 , sä vidt den rörer ändring af 24 §. i Kongl.
Förordningen den 13 ffulii 1818, om inteckning i fast egendom. ■i- ofvanberörde Kongl, Kungörelse är stadgadt, att köpare af fastighet, hvilken antin^ LagUtskottets Betänkande N:o 55, 7 gen å Utmätnings-auclion , eller under coneurs, af borgenärer genom offentligt utrop försald är, och hvaruti inteckningar finnas, till hvilkas gäldande köpesumman icke forslar, eger, så snart Auctions.förrättningen vunnit laga kraft, eller, i händelse af klander, fastställd blifvit, samt köpesumman är inbetald , att derom af vederbörande Executor eller Syssloman erhålla bevis J hvarefter köparen må anmäla sig med detta, jemte Gravationsbevis, hos Domstolens Ordförande, i den ort, der fastigheten är belägen; och åligger Ordföranden att, genom anslag å Rättens dörr, och kungörelse , hvilken , genom köparens försorg, bör trenne gånger i allmänna tidningarne införas, kalla och förelägga de inteckningshafvare, som antingen alldeles icke , eller endast till någon del , fått sina inteckningar utur köpeskillingen guldne, att,1 i stad, inom en månad från den dag kungörelsen i tidningarne sista gången finnes införd , och å landet, vid det Ting, sora först infaller, sedan en månad från sista kungörelse-dagen förflutit, hos Domstolen anmäla, huruvida emot deras inteckningars dödande kan vara något att påminna ; hörandes D0-1 maren, ehvad inteckningshafvare då begagna rättigheten att varda hörde eller icke, och 'jemväl utan hinder deraf, att original-inteckningshandlingarne icke uppvisas, angående inteckningarnes dödande sig utlåta, 9 LigUtskotiets Betänkande N:o 55.
I detta stadgande bar Herr Santesson, hos Väliofl. Borgare-Ståndet , uti ingifvet Memorial , föreslagit den ändring, ''att, derest af upp "jord och med Gravat iöns-bevis styrkt liqvid ofver köpeskillingen af en under concurs sald fastighet bejinnes, att de tagne inteckningar blott till viss del kunna gäldas, Domaren ej mä tillåta dödandet deraf , utan att original-inteckningshandlirigen till påteckning derom forevises , köparen likväl obetaget att, derest originalhandlingen icke kan anskaffas och företes , insätta den ä inteckningen, efter berörde liqvid, belöpande köpeskillings-andel under allmänt förvar , och att med beviset deröfver anmäla sig hos Domaren, som har att, efter det de i 18a3 års kungörelse för esk rif ne formaliteter blifvit iakttagne, örn inteckningarnes dödande sig utlåta De skäl, af hvilka Motionairen uppgifvit sig hafva blifvit till yrkande af den sålunda föreslagna lagförändringen föranledd, äro : att ofvanberiirde Kongl, kungörelse synes tillerkänna Syssloman i concurs en rättighet, som dern, i sådan deras egenskap, ej tillkommer, den nemligen, att uppbära köpeskillingen för försåld intecknad fastighet och, medelst deröfver gifvit qvitto, bereda inteckningars dödande ; — att författningen således leder derhän, att en borgenär, sorn, La^UtskottetS Betänkande N:o 55, 9 genom inneliafvandet af sitt intecknade sköl. debref, anser sig säker om tillgodonjutande af sin andel i köpeskillingen eller om sin rätt i panten , intill dess betalning följt och blifvit å skuldebrefvet åfskrifven , icke dessrpindre, ulan sitt medgifvande, kan förlora panträtten och komma i mistning af den tillgång , som derigenom blifvit honom försäkrad; att Concurslagen , enligt hvars ly delse i 2 Cap. 28 §. innehafvare af lös pant ej kan förpliglas att densamma , utan losen , till Sysslomannens disposition aflemna , ännu mindre gifver anledning dertill , att Syssloman , utan serskild fullmagt eller autoiisation , må kunna uppbära inteckningshafvares fordringar, helst beslut derom icke ens kan, emot 17 $■ i samma Capitel, vid borgenärernes sammankomst, med laglig påföljd fattas; — att köpare af fastighet , som under concurs säljes, följaktligen ej bör kunna förpligtas att annorlunda , än mot afskrifning a origioal-inteckningar , betala den del af köpeskillingen , som till gravationernes infriande erfordras,- — och att köparen, om han till Sysslomannen , emot blott deras qvitto ,
erlägger köpeskillingen , och de antingen densamma förskingra eller underlåta att för den redovisa , må skylla sig sjelf för den påföljd, alt egendomen ändock fortfar att vara besvärad med det till borgenären obetaldta intecknings- beloppet, i synnerhet som den utväg jo LagUtskottets Betänkande N:o 55. är honom öppen alt sätta köpeskillingen i allmän vård, till lyftning af vederbörande, oell såmedelst , utan rättsegandes förnärmande, bana sig väg att få inteckningen dödad.
Efter öfvervägande af denna till LagUtskottet remitterade fråga, får Utskottet deröfver vördsamt afgifva det yttrande , a) att ofvanberörde Kongl. Kungörelse, efter Utskottets omdöme , ingalunda innefattar något bemyndigande för Syssloman i gäldbundet och till borgenärer afträdt bo att uppbära och qvittera den, vederbörande inteckningshafvare tillkommande, andelen af köpeskilling för försåld intecknad fastighet, som boet tillhört ; b) att denna Författning tydligen angår endast sadane inteckningar , till hvilkas gäldande köpesumman icke forslar; c) att Domaren följaktligen ej oger attj i stöd af samma Författning, döda andra inteckningar, än dem , hvilka , efter vederbörligen uppgjord, på Gravationsbevis samt laga kraft, [vunnen dom och oklandrad elle?
LagXJiskotiets Betänkande N:o 55.
11 fastställd auctionsförrättnlng grun. clad, uträkning, befinnas öfverskjuta köpeskillingens hela belopp; och d) att Författningen således, tolkad och tillämpad efter dess lydelse och rätta förstånd , ej kan leda till förnärmande af inteckningshafvares lagliga rätt ; i följd hvaraf , och då Motionairens yrkande synes härleda sig från origtigt begrepp om Författningens ändamål och mening , Utskottet tillstyrker^ att den föreslagna lagförandringen ej må bifallas.
Stockholm deä 15 Apri 18 s 9 • 1 2 LagUokottets Betänkande, N:o 56.
Ankom till Expetl, Utskottet den 29 April (§29.
N:o 5<5.
Betänkande öfver Herr Grefvie Carl Axel von Rosens Motion om stadgande, att i de orter, der endast ett Lagtima Ting om uret hålles, Lagfart och Inteckning må kunna ä Urtima Ting sökas och meddelas, t örariledd af de olägenheter, som tidsutdrägt ten i Lagfarts- och Inteckningsraål skall förorsaka i alla de orter af Riket, der blott ett Lagtima Ting ärligen hålles, har Herr Grefve Carl Axel von Rosen hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, i afgifvet Memorial , yrkat , det LagUtskottet mätte aninodas författa förslag till en Lag, hvarigenom dessa olägenheter må afhjelpas ; i hvilket afseende Herr Grefven anmärkt , att den, som köper en fastighet korrt efter slutet af ett Lagtima Ting, och således ej kan på två år erhålla fasta , under denna tid hindras från alla förbättringar å egendomen, emedan kostnaderne derföre skulle, i händelse af börd, vara förlorade; — alt köparen ej kati, förrän för - LagUtskottets Betänkande N:o 56.
13 sta uppbudet är beviljadt , och således efter ett uppskof af nära ett år, begagna sin ratt att lemna inteckning i egendomen och derigenom bereda sig förmonen af stående lån leir den del af köpeskillingen, som ej blifvit betald ; — att , om ett obehörigt inteckningsanspråk å Lagtima Ting väckes, pch egendomsegaren ej hinner, innan Tingets slut, anskaffa alla till anspråkets vederläggande nödiga bevis , den sökta inteckningen qvarstår i gravationsbeviset ett helt ar, enär endast frågor om inteckningars förnyande få å Urtima Ting upptagas och pröfvas ; — att
Lagens stadgande härutinnan äfven lagger hinder i vägen för borgenär, att af en gäldenär, hvars obestånd först efter slutet af ett Lagtima Ting blifvit bekant, kunna vinna den säkerhet för sin fordran, som inteckning i Gäldenärens iner eller mindre graverade fastighet kunde gifva ; — att senaste Inteckningslagen ej bestämmer, huruvida en vid Lagtima Ting väckt, men då uppskjuten, inteckningsfrågå kan vid Urtima Ting upptagas och afgöras; — samt att det tyckes vara besynnerligt, att TingsRätten ej skall kunna å Urtima Ting med lika säkerhet meddela ny inteckning, sorn förnya en förut meddelad Denna till LagUtskottets handläggning remitterade Motion har Utskottet öfvervägat 3 14 LagUtskottets Betänkande N:o 56.
Och hvad fdrst angar den del af Motionairens anförande , som åsyftar ändring af nu gällande föreskrifter om lagfart i de orter , der endast ett Ting om året hålles , i hvil. ken fråga Motionai ren synes antyda och yr-' lea , att berörde formalitet må kunna verk-r ställas å Urtima Ting ; så enär a) lagfart är ett offentligt kungörande vid Domstol af sådane aftal, hvarir genom egande-rätt till fast egendom ifrån en till annan öfverlåtes , och b) detta kungörande har till ändamål , dels att förekomma svekfulla aftal,1 och dels att de, som ega börds* eller lösnings-rätt till egendomen ^ så ock andre , hvilkas rätt och säkerhet af den skedda öfverlåtelsen. kan bero , må få kunskap om samma öfverlåtelse och sålunda sättas i tillfälle att sina anspråk bevaka» samt c) ileH större offentlighet, hvilken^ för vinnande af berörde ändamål, är nödvändig, ej eger rum och åtminstone ej ar att påräkna vid Urtima Ting, [LägUtskottets Betänkande N:o 5G. 15 tillstyrker Utskottet, att Motionen i denna del må o^ gillas.