Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om det å ena sidan bör medgifvas, att den beviljade tillökningen uti lärarepersonalen betydligen underlättat möjligheten att på ändamålsenligt sätt sköta undervisningen för ett så stort lärjungeantal, torde det å andra sidan af ingen kunna bestridas, att
Rektors ansvar och arbete ökas i samma förhållande som lärjungars eller lärares antal.
Också har vid allmänna läroverks-regleringen lärarnes antal och således äfven lärjungarnes legat till grund vid bestämmandet af Rektorernas löneanslag vid de olika slagen af skolor.
För att som vederbör kunna ordna undervisningen uti öfverbefolkade skolor med få klasser, och med vederbörlig uppmärksamhet följa dess fortgång, att samvetsgrannt tillse det nödigt sammanhang bibehålles emellan de olika läroämnena på båda undervisningslinierna och för att efter Skolstadgans föreskrift, utom sina egna 20 lästimmar i veckan, kunna göra besök i klasserne under öfrige lärares lärotimmar, måste i sanning Rektorernas tid på det strängaste varda tagen i anspråk, och det så mycket mer ju flera lärare och ju flera lärjungar i läroverket finnas, som fordra en sådan tillsyn.
Härtill kommer, att i hufvudstaden, der de aldra flesta lärjungars anhöriga och målsmän tillika äro boende, en tätare gemenskap och samspråk mellan dessa och skolans föreståndare eger rum och upptager en icke obe - 152 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 78. tydlig del af den sednares tid.
Skall han sålunda värdigt uppfylla sitt ansvarsfulla kall, måste han deråt kunna egna sin tid odelad, äfvensom odelade krafter.
Härvid får ej lemnäs ur sigte, att den nuvarande rektorslönen lemnar innehafvaren med familj en temligen knapp utkomst, åtminstone i hufvudstaden, der flera omständigheter förena sig, att göra en föreståndares hushållning mera kostsam.
Det torde derföre vara fullt öfveiensståmmande med billighet och rättvisa, att Rektorerna vid de 4 hufvudstadens lägre elementar-läroverk ställas lika med Rektorer vid fullständiga läroverk på reala linien och erhålla en tillökning i lönen af 500 R:dr eller för år 3,500 R:dr R:mt.
Då jag gör denna vördsamma framställning, föranledd af särskilda omständigheters kraf, har jag äfven tagit i betraktande den allmänna fördelen för hufvudstadens och rikets elementar-läroverk.
Yisserligen är hvarje läroverk en skola icke blott för utbildande af lärjungarnes, utan äfven i mindre eller större grad för lärarnes skicklighet: jemför man hufvudstadens med rikets öfriga lägre elementar-läroverk och realskolor, kan väl icke förnekas, att hufvudstaden företrädesvis med sina många olika skolor öppnar ett vidsträcktare fält att odla och utveckla lärareförmågan, ger tillfälle till en mera mångsidig uppfattning af lärarekallet, och tilldrager sig i så måtto mera den allmänna uppmärksamheten, hvadan äfven förtjcnster och brister bjertare härstädes träda i dagen.
Då nu lärjungarnes antal vid härvarande läroverk synes vara i tillvext, och i samma mån äfven lärarnes antal måste ökas, är det af vigt, för att uppehålla läroverken i tillbörligt anseende och gifva utrymme åt den inom dem arbetande lärareverksamheten, att skickliga och för platsen lämpliga män tillsättas till Rektorer; och utan tvifvel skall utsigten till en mot mödan någorlunda svarande lön blifva det bästa medlet att uppmuntra sökande till dessa platser.
På grund af ofvan anförda förhållanden får jag härmed vördsamt föreslå, att Rikets Ständer täcktes bevilja en årlig löneförhöjning af 500 R:dr R:mt åt hvardera af de fyra Rektorerna vid Stockholms femklassigä elementar-läroverk, så att deras lön, i likhet med lönen för Rektorer vid fullständiga läroverk på reala linien, må blifva 3,500 R:dr R;mt.
Uppgifter Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 78. 153
Upp gift«r på lär jung arnes antal uti Rikets Element ar-läroverk, enligt Rektorernas programmer för läsåret 186 i—1862.
Höst- Våri term. | term.
Hufvudstadens 5-klassiga Elementar-läroverk.
Maria Clara Catharina (162—178) Jakob hösterm. 1862.
Rikets öfriga 5-klassiga läroverk.
Uddevalla Halmstad Carlskrona Landskrona Sundsvall Eksjö Ystad Mariestad Borås Fullständiga Elementar-läroverk på real-linien.
Norrköping Helsingborg Westervik Hudiksvall 225 210 213 191 114 107 S3 87 79 82 224 149 140 90 225 217 209 112 lil 92 90 88 85 87 76 75: 72 71! 67 221 151 141 86 Luleå Nyköping (saknas uppgift).
Fullständiga Elementar-läroverk på båda linierna.
Östersund Carlskrona Hernösand Umeå Strengnäs. Wisby Wenersborg Falun Christianstad Gefle Malmö Westerås Wexiö Carlstad Jönköping Calmar Linköping Lund Skara Upsala Örebro Göteborg Höst term.
Vår term. 71 142 169 160 152 157 174 173 197 203 231 248 263 297 273 298 322 332 385 392 412 447 482 71 157 160 160 161 139 177 178 200 201 228 250 257 267 276 304 333 336 373 404 415 462 478 Bih. till R St.
Prot. 186-2 $ 1863. 11 Sami. 2 Åfd. 20 154 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 79. 79.
Om utvidgande af Elementar-läroverket i Nor?'telge Jrån två- till Jem-ldassigt.
Riksdagen 1856 beviljades ett anslag af 3,000 R:dr för beredandet af den i Norrtelge från äldre tider befintliga pedagogiens upptagande å elementar-läroverkens stat såsom tvåklassigt läroverk, och började derefter undervisningen i det nya elementar-läroverket höstterminen 1859.
Stadens och ortens behof af denna pedagogis utvidgning till elementar-läroverk vitsordades snart genom det hastigt mer och mer tillvexande antalet af lärjungar.
Vid höstterminens början 1859 inskrefvos från pedagogien 13 lärjungar och dessutom 9, tillsammans 22, och uppgår antalet, som vårterminen detta år var 67, numera till 75.
Litt. A.)
På det de lärjungar, som genomgått de båda klasserna, icke skulle nödgas att antingen afbryta sina studier, eller med vida större kostnad fortsätta dem i andra aflägsna flerklassiga skolor, blef läroverket genom H. H. Ephori skrifvelse den 10 April 1860 bestämdt till tvåklassigt med 3 års lärokurs, genom skrifvelse den 18 April 1861 till tvåklassigt med 4 års lärokurs och genom skrifvelse från H.
Domkapitlet den 15 April 1862 till tvåklassigt med 5 års lärokurs.
När nu detta vackra bemödande att ändamålsenligt utvidga och ordna undervisningen uti ett tvåklassigt läroverk för 5 års lärokurser svårligen kan i längden lyckas, samt lärjungarnes antal för hvarje termin tilltagit, har behofvet af ökade lärarekrafter allt mer och mer framträdt i dagen.
Då inom staden och den omkringliggande orten ett varmt intresse för läroverket vaknade och behofvet af flere lärare, än de af Staten afiönade, Rektor och en Kollega, snart insågs, gjordes visserligen, genom för mången kännbara uppoffringar, ett sammanskott af omkring 4,000 R:dr, hvaraf vårterminen 1861 en extralärare aflönades, höstterminen samma år två lärare och vårterminen detta år en, sedan Kongl. Maj:t i nådigt Bref den 11 nästlidne April beviljat lön åt en extralärare.
Men af de sålunda sammanskjutne medlen hafva vid innevarande termins början 2,750 R:dr redan blifvit till lärarearfvoden utbetalda (Bil.
Litt. B.) och torde väl Norrtelge stad icke skäligen mera än andra rikets städer längre böra betungas med kostnaden för aflönande af extralärare.
Att ett blott tvåklassigt läroverk numera icke kan emotsvara Norrtelge stads och den kringliggande ortens behof, synes sålunda af ofvannämnde fakta vara till fullo ådagalagt; och har derföre äfven Kongl. Maj: t i sin nådiga Proposition till Rikets Ständer föreslagit detta läroverks utvidgande till treklassigt.
Med underdånigaste tacksamhet för den härigenom mot denna landsort bevisade nådiga bevågenhet, måste dock härvid anmärkas, att äfven ett treklassigt läroverk icke numera, sedan antalet af lärjungar redan stigit till 75, och således till 8 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
155 lärjungar mera än sistlidne 26 Mars, då H.
Domkapitlet gjorde sin förnyade framställning om detta läroverks utvidgning, är för denna stad och ort tillräckligt.
Norrtelge stad är belägen på ett afstånd af 6f mil från närmaste elementarläroverk, nemligen det i Upsala.
Innevånarne både i staden och den kringliggande vidsträckta, men mindre sädesrika landsbygden hafva i allmänhet ringa tillgångar, som icke medgifva större uppoffringar för barnens skolbildning, helst lefnadskostnaden är i Upsala minst J-del dyrare än i Norrtelge.
Det distrikt, som läroverket kan anses närmast komma till gagn, är ganska stort och kan antagas till 4 mils utsträckning åt alla håll, utom åt hafssidan, samt omfattar Lyhundra och Sjuhundra härader, nära hela Åkers skeppslag, Frötuna, Länna, Bro och Wätö skeppslager, största delen af Närdinghundra härad, och betydliga delar af Frösåkers och Långhundra härader, tillsammans öfver 28 socknar med en folkmängd af omkring 35,000 personer, utom stadens egen befolkning, utgörande omkring 1,200.
Då nu blott 3 år förflutit, sedan läroverket trädde i verksamhet och lärjungarnes antal fortfarande under denna tid så betydligt ökats, att det med sina 5 års lärokurser kan jemföras med åtskilliga redan femklassiga läroverk, t. ex. Eksjö med 85 lärjungar, Ystads med 76, Borås med 67, Mariestads med 72, samt med de åt Landskrona och Christinehamn af Kongl.
Maj:t i sin nådiga Proposition denna riksdag föreslagna femklassiga läroverken, det förra med 97 och det sednare med 76 lärjungar, då den af Kongl. Maj:t stadfästade ritning till ny, redan uppförd skolhusbyggnad beräknad för femklassigt läroverk gifvit stöd åt stadens och ortens förhoppningar om läroverkets utvidgande till ett mot behofvet verkligen svarande omfång, och då i Stockholms län intet annat elementar-läroverk norr om Stockholm finnes och ganska få från hufvudstaden aflägset boende föräldrar kuna låta sina barn begagna derstädes befintliga läroverk i anseende till den dryga lefnadskostnaden, samt då derjemte tilloppet af lärjungar vid elementarläroverket i Upsala de sednare åren varit så stort, att de lägre klasserna derstädes måst delas i tvänne parallela, vågar man föreställa sig, att dessa förhållanden skola vinna Rikets Ständers behjertande, hvadan jag, dertill föranledd af en närmare bekantskap med ortens tillstånd och behof, vördsamt föreslår: att
Norrtelge tvåklassiga elementar-läroverk må utvidgas till ett femklassigt, med en lärarestat af Rektor och fern Kolleger, samt ett nödigt anslag till dessa lärares aflöning, beviljas i likhet med hvad för öfriga rikets femklassiga elementar-läroverk är bestämdt.
Stockholm den 26 November 1862. C. F. Björkman. 156 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 80. Xio HO. Af Doktor P. J. Emanuelsson; Om årlig pension till Skolläraren Sv. A.
Dahls efterlemnade enka.
Att skollärarens kall är både mödosamt och föga vinstgifvande, lärer allmänt erkännas.
Har han familj, så blifver bergningen redan under hans lifstid knapp, och vid hans frånfälle råka de efterlefvande merändels i nöd.
Är detta händelsen vid de offentliga läroverken, hvilkas lärare dock hafva bestämda, om ock små löner, så är det ännu mera förhållandet med privatlärare, hvilkas inkomster bero af tillfälliga omständigheter.
Och likväl torde skolläraren genom sin obemärkta verksamhet mången gång gagna samhället mera än andre, hvilkas högre samhällsställning ådraga dem en större uppmärksamhet.
Ständer hafva ock erkänt värdet at desse anspråkslöse mäns arbete och derföre flere gånger anslagit pensioner dels åt gamle obemedlade skollärare, dels åt deras efterlefvande enkor och barn.
Äfven lärare i enskilda uppfostringsanstalter hafva någon gång blifvit ihågkomne, t. ex. extra ordinarie Ädjunkten Rahmström, såsom föreståndare för Lyceum, och Herr Reuter, som var anställd vid Hillska skolan å Barnängen.
Det är en sådan privatlärares i stor fattigdom efterlemnade enka och fyra oförsörjda barn, som jag nu vågar anmäla till erhållande af någon mindre pension.
Skolläraren Sven Abraham Dahl upprättade år 1829, efter afslutade studier vid Upsala universitet, en privatskola i trakten af sin födelsestad Göteborg och fortfor dermed till 1833.
Ären 1835 och 1836 tjenstgjorde han såsom underlärare vid d. v. Majoren Hazelii läroanstalt för linie-officerare, antogs 1837 till lärare dels i allmän och Svensk grammatik samt Franska språket för de lägre afdelningarne, dels i de mathematiska läroämnena vid Hillska skolan å Barnängen och forfor dermed till skolans upplösning 1846.
Ären 1847 till 1849 biträdde han vid undervisningen i mathematik i åtskilliga privatskolor här i hufvudstaden och öppnade 1849 en egen sådan, hvai-med lian fortfor till hösten 1861.
Från 1850 till 1859 tjenstgjorde han tillika såsom tillförordnad lärare i Catharina församlings handtverksskola.
För ungefär ett år sedan blef han af en svår sjukdom försatt ur verksamhet och afled den 26 sistlidne Juli, efterlemnande ett bo, der skulderna betydligt öfverstego tillgångarne, samt en sjuklig enka med fyra oförsörjda barn.
Dahl har äfven såsom författare af läroböcker i sin mån gagnat det allmänna.
Han har nemligen från trycket utgifvit:
Svensk Språklära för Nybegynnare, Stockholm 1857.
Praktisk Räknekonst, innehållande part-, kedje- och länk-räkning, Stockholm 1855.
Läran om Logarithmer, Stockholm 1854.
Tillförlitlig Intresse-uträkning.
Tabeller för reduktion af de gamla måtten, vigterna och mynten till de nya, Stockholm 1855.
N:o 81. 157
På grund af dessa framlidne Skolläraren Sven Abraham
Dahls förfcjenster om undervisningen i den krets, der han med mångårig och oafbruten flit verkat, äfvensom med hänseende till hans efterlefvandes utblottade tillstånd, vågar jag föreslå, att Rikets Höglofliga Ständer måtte bevilja hans enka Fanny Maria Dahl, född Chatillon, en årlig pension af 300 R:dr Riksmynt.
Stockholm den 26 November 1862. P. J. Emanuelsson. i\:0 81.
Orri befrielse för Sjömanshus-förestån dare att debitera och uttaga sjö/olles kronoutskylder.
I 88 § af nu gällande Bevillnings-förordning föreskrifves, att “Skeppsombudsmannen i Stockholm samt Sjömanshus-föreståndarne i de öfriga städerna skola debitera och uppbära bevilluingen efter l:sta Artikeln, äfvensom öfriga personela utskylder, för det i sjömanshusets rullor intagna sjöfolk.
Detta stadgande lägger på desse tjenstemän ett onödigt och för deras egentliga befattning främmande besvär och göromål, hvilket lämpligare borde åligga de ordinära uppbördsmännen, kronofogdarne på landet och stads-kassörerna i städerna, hvilka tjenstemän i alla fall af sjöfolket skola uppbära, hvad som i bevillning efter 2:dra Artikeln skall erläggas.
Om nu desse kronouppbördsman på samma gång uppbure sjöfolkets personela bevillning, så synes enkelhet och reda i uppbördsväsendet af ett sådant förfarande blifva en gifven vinst, under det att besväret hos uppbördsmännen knappt märkbart skulle förökas.
Men det nuvarande stadgandet i detta hänseendet medför ej allenast oreda och onödigt besvär hos personer, som derifrån borde och lätt kunde vara befriade, det leder äfven till ett slags orättvisa derutinnan, att sjömannen, till följd af nämnde stadgande, är ålagd att betala en del af sina kronoutskylder nära ett helt år förr än andra rikets undersåtare.
Sjöfolket påmönstras vanligen på våren i Mars eller April månader.
Vid dessa förrättningar sker hyresafdrag för erläggande af bevillningen efter lista Artikeln samt personela utskylder, såsom kurhusafgiften, hvilken är ganska svår, ja omöjlig att vid denna årstid rigtigt debitera, då den ej bestämmes förr än påföljande höst af Pröfningskommittéerna.
Händer nu så att sjömannen, sedan han blifvit förhyrd, aflider innan Maj månad, kommer den orättvisan till, att den aflidnes anhörige icke kunna få dessa utskylder restituerade, lika litet som skepparen, för den händelse den af honom förhyrda sjömannen insjuknar, innan han går om bord, får ersättning 158 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 82. för den utbetalda kronoskatten.
Om jag härtill lägger, att Kongl. Kofferdireglementet af den 30 Mars 1748 ej ålägger Sjömanskus-föreståndarne att förätta kronouppbörd eller förskaffa sig de slags kamerala insigter, sorn för fullgörandet af ett dylikt uppdrag kunna vara nödiga, eger jag ett skäl mera att inför Rikets Höglofliga Ständer vördsamt föreslå, att den i Bevillnings-förordningens 88 § Skepps-ombudsman och Sjömanshus-föreståndare åliggande skyldighet, att för det i sjömanshusets rullor intagna sjöfolk debitera och uppbära bevillningen efter lista Artikeln äfvensom öfriga personela utskylder, måtte öfverflyttas på Kronofogde och Stadskassör.
Stockholm den 26 November 1862. D. Söderberg. nilo §9.
Om rotefrihet
Jör pedagog-bostället Wrigstad Månsgård i Jönköpings län.
Uti nådig Skrifvelse af den 28 Augusti 1841 till Kammar- och Krigskollegierna har Kongl. Majit funnit godt förordna, att så väl de kapellansbord, hvilka, på derom gjord underdånig ansökning, redan blifvit till skolmästare-boställen förvandlade, som ock de kapellansbord, hvilka hädanefter komma att samma förvandling undergå, skola, så länge de ordinarie rotering utgöra, samt inga närbelägna, oroterade hemman finnas, på hvilka roteringsskyldigheten kan öfverflyttas, undfå en mot roteringskostnaden svarande ersättning.
I Wexiö stift finnes inom Wrigstads pastorat af ålder en pedagogi eller församlingsskola inrättad på grund af en donation gjord af Frilxerro Göran Gyllenstjerna, som år 1648 utur Friherrskapet Lundholmen skänkte hemmanet Lilla Lunnaberg, hvilket hemman sedermera utbyttes mot halfva skattehemmanet Wrigstad Månsgården i Wrigstads by, att af skolmästaren behållas och brukas “fritt för vissa och ovissa utskylder1'.
Denna donation, sedan Carl XI genom reduktionen indragit Friherrskapet Lundholmen, blef af samme Konung fastställd, då högstdensamme återskänkte Wrigstad Månsagård till pedagogien att oturberadt, oåterkalleligen fritt och omolesteradt för all tunga och besvär vara och förblifva aflönings- och boställshemman för en pedagog i Wrigstad, hvilket ytterligare bekräftades genom en skrifvelse af år 1687 till Kongl. Rådet, General-löjtnanten och Guvernören Robert Lichtene.
Oaktadt sålunda detta halfva donerade skattehemman blifvit “undt och eferlåtet" fritt och omolesteradt ifrån Cronones besvär till ett välgörande ändamål, Motioner i Pr este-Ståndet 1862.
159 drager det en årlig tunga af rotering och augment, som utgör ett kännbart onus för den svagt aflönade pedagogen, som utom bostället ej bär vidare aflöning än 18 R:dr, så kallade Djeknepenningar.
Då genom förut åberopade nådiga Skrifvelse af den 28 Augusti 1811, de kapellansbord, som blifvit förvandlade till skolmästareboställen, undfå en mot roteringskostnaden svarande ersättning af Statsverket; synas också sådana hemman, som blifvit af enskilda personer skänkte och donerade till skolmästareboställen, böra befrias från roteriugsskyldighet på det sätt att de erhålla motsvarande ersättning af Statsverket, så vida inga närbelägna oroterade hemman finnas, på hvilka roteringsbördan kan läggas.
Af sådan anledning skulle jag vilja föreslå, att Rikets Ständer ville besluta en författning i sådan syftning; under afbidan på hvilken jag inskränker mig att yrka befrielse från rotering för det till skolmästareboställe donerade ett halft hemman Wrigstad Månsgård i Wexiö stift på grund af härbos bilagde donationshandliugar och Kongl, försäkringar, hvilka i vidimerade afskrifter bifogas och torde få åtfölja den remiss till Stats-Utskottet, som det Högvördiga Ståndet ville bevilja.
J. M. Almqvist. JWsO 83.
Örn föreskrift derom att straffad person efter vissa års förlopp, derunder han visat ett förbättradt uppförande, må erhålla anmärknings fritt prestbetyg.
Länge bar man insett och ofta beklagat det olyckliga förhållande inom vårt fädernesland, att en person, som, om han också blott en enda gång, brutit mot samhällslagen på ett svårare sätt, sedan i hela sitt lif skall i sitt prestbetyg vara brännmärkt för en dylik förseelse, om han också djupt ångrat densamma och under en följd af år visat ett förbättradt och godt uppförande.
Ett sådant förhållande kan redan inför förnuftets domstol icke försvaras, ännu mindre inför religionens i ett samhälle, der man bekänner en hög, en helig lära, som just i afseende på sina bekännares samlif på jorden, fordrar idel kärlek, öfverseende och förlåtelse.
Låter man sig lysas af kristendomens herrliga ljus äfven vid bestämmandet af menniskors samkållslif och samhällsförhållanden, skall i sanning ingen vilja försvara den åsigten, att den ångerfulle och förbättrade skall vara utestängd från samhällets förlåtelse för ett en gång begånget felsteg.
En öfver 10-årig tjenstgöring vid 160 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
Sveriges största ransakningsfängelse, derunder motionären åtminstone egt tillfälle att ingå i pröfning om orsakerna till de brott, som under denna tid inom hufvudstadens område blifvit begångna samt eftersinna hvilka botemedel borde användas, har öfvertygat motionären derom, att näst dryckenskapsbegäret, liderlighetsoch njutningslustan, hvilka vanligen i första hand framkalla brottet och ofta äfven åstadkomma återfall, ingenting så mägtigt inverkar till brotts förnyande och till den felandes qvarhållande inom brottslighetens sfer, som just frejdens brännmärkning i prestbetyget för hela lifvet.
Det torde icke behöfva mer än antydas, huru den sålunda brännmärkte icke längre är i stånd att skaffa sig en för honom passande tjenst, ja att det icke ens utan svårighet kan lyckas honom finna ett tillfälligt arbete samt huru det vanligtvis inträffar, att då hans förr begångna brott och i följd deraf utståndna straff på ett eller annat sätt blifva bekanta för arbetsgifvaren eller de medarbetande, den olycklige äfven då beröfvas sitt arbete, oaktadt han icke under detsammas utförande gjort sig förtjent af ett sådant behandlingssätt.
Måste nu redan den brännmärkning, som eger rum i den straffades prestbetyg, verka nedslående på honom, ofta till den grad att han vid tanken uppå, huru denna brännmärkning skall följa honom lifvet igenom, vid den uttalade uppmaning till förbättring för framtiden, i sin förtviflan svarar: hvad är det värdt, att jag söker förbättra mig, jag kan ändå aldrig mera bli ansedd för en hederlig menniska ; så är det klart, att när denna brännmärkning äfven för honom försvårar möjligheten att, en gång åter ställd på fri fot, vinna arbete och utkomst, detta allt skall gifva fördubblad kraft åt frestelsen att åter besegra honom och ånyo göra honom till en brottsling.
Till bestyrkande af denna sanning, skulle motionären, ifall hans embetsed icke hindrade honom derifrån, kunna uppgifva namn på personer, hvilka dels i full förtviflan öfver en sådan nämnd brännmärkning förnyat förut begångna brott, dels ock efter insedda svårigheter, att med det nedsudlade prestbetyget finna arbete, tillgripit den visserligen straffvärda utvägen att skaffa sig falska betyg, men då under 4, 5 å 6 år kunnat skicka sig väl och ega fullt förtroende tills omsider någon tillfällighet verkat upptäckten, att de tillförene varit straffade.
Deremot har det visat sig att efter en sådan upptäckt, helst då de fått undergå bestraffning för den gjorda förfalskningen, något hopp om förbättring och upprättelse icke förefunnits.
Huru välgörande det skulle vara, så väl för den en gång felandes förbättring, som äfven för samhället, om presterskapet egde rätt att, på grund af visadt godt uppförande under en viss tidrymd, utur prestbetyget borttaga den brännmärkning som efter begången förseelse deri inkommet, torde af det anförda redan visa sig.
Också har redan vid en föregående riksdag en röst höjt sig och påkallat uppmärksamhet för denna vigtiga fråga.
Så vidt motionären då kunde följa frågans gång och utveckling, menar han att densamma visserligen blef behjertad, ehuru de män, som närmast hade sig densammas behandling ombetrodd, funno så många svårigheter förenade med dess lösning på ett tillfredsställande sätt, att det då väckta förslaget om rättighet för presterskapet att på redan atigifna grund borttaga beviset om ett begånget, men för lång tid tillbaka ångradt, brott icke hade uågon framgång.
Man hade den gången hemställt att en tid af 10 år skulle hafva förflutit efter brottets föröfvande, innan någon förändring i afseende å den i prestbetyget anmärkta brottsligheten kunde komma att ega rum.
De grunder för afslag å den då väckta motionen, som af Utskottet, till hvilket remiss hade skett, då anfördes, voro, enligt hvad mig blifvit meddeladt: l:o att om en person under loppet af 10 år uppehåller sig på flere olika Motioner i Preste-Ståndet 1862.