Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
När Kalle såg, att hon gått och inte syntes till, gick han fram till Knut och sa ' mycket bestämdt: » Gå sta ' och bed Lisa k o m m a hit! » Knut, utan se bort från sitt flöte: » Hvarför det? » » Du var ohöflig mot henne, och nu har hon gått. » » Det får hon för mig.
Jag tänker inte vara barnpiga åt småflickor. » Kalle gick inpå Knut, som om han äm- nade slå honom, men ändrade sig och fort- satte tyst sitt mete.
Så gick den dagen och halfva den följande.
Gossarne metade, och Lisa var försvunnen.
De sågo en skymt af henne på kvällen, och Tutte föreslog henne att » leka », men hon svarade, att hon ville » gå med mamma. » Efter middagen följande dag hade hvar- ken Kalle eller Tutte metspö med, utan satte sig att se på fiskarna.
En hel mängd af dem hade dött och flöto med buken upp.
Om en stund kommo Knut och Pelle och slogo sig ned bredvid dem.
Allesammans voro moltysta.
» Jag tycker Knut kan gå, » sa ' Pelle slut- ligen, » det var i alla fall du. » » Ja, det är inte mer än rättvist, » sa ' Tutte och Kalle.
Och Kalle tillade: » Du bar dig åt som en — en slusk.
. » Knut såg stukad ut.
» Hva ' ska jag säga d å?
» » Ja, du får be om ursäkt.
Och så — — • ja, och så » — sa ' Tutte.
— — » be henne komma ut, » ifyllde Pelle.
Knut gaf sig i väg.
Det låg en viss spänning öfver de andra.
Pelle undrade: » Tror ni hon kommer?
Det är en rasande snäll flicka i alla fall. » » Hon är den bussigaste flicka, som jag har sett, » försäkrade Tutte.
Kalle sa ' ingenting.
Han höll på att peta loss en sten med sin tåspets.
Om tre minuter kom Knut.
På de andras ifriga frågor, svarade han: » Ville inte. » Stor bestörtning!
En mängd förvirrade och vilda förslag om att storma huset och röfva henne haglade om hvarandra.
• — — Så dök där upp ett nytt förslag.
» Kalle ska ' gå.
Honom tycker hon bäst om. » » Ja, Kalle ska ' gå. » » Gå du, Kalle! » Nå, så gick då Kalle.
När han kom in, satt Lisa på en pall med en docka i famn.
När hon fick se Kalle, blef hon röd och satte till att gråta.
Kalle blef alldeles häpen.
Visste inte riktigt, hvar han skulle göra af sig.
» Lissla, » sa ' han slutligen, » han mena ' ingenting med det. » Lisa fortfor att gråta.
Kalle kände det varmt i ögonen och började blinka — — det kom nånting märkvärdigt i strupen, så han måste svälja och svälja.
Hans stora mun vreds i de allra kostligaste fasoner, och så lättade han sig med en mycket h K.
J uveierare A N D E R S O N 1 Jakobstorg 1 suck.
Lisa såg upp.
Grät Kalle?!
Nej, men han gjorde så ' na löjliga grimaser, att Lisa måste skratta midt i sin hjärtesorg.
Och så skrattade Kalle med.
» Kommer du ut med nu, » frågade Kalle.
» Nej, » sa ' Lisa.
Mycket bestämdt.
» Äsch, Lissla, var inte fånig nu. » » Såg du på dem, » sa ' hon, och nu var gråten inte långt borta igen.
» Hvilka?
» Fiskarna. » » Fiskarna???
? » » Ja, de där i dammen.
Tänk att pina dem så där.
Att bara kunna.
Jag vill inte vara vän med den, som kan göra illa med flit. » De milda grå ögonen hade ett mycket bestämdt uttryck.
Kalle såg skamsen ut: » V i gjorde det inte med flit.
V i tänkte inte på ' t. » » Hvarför kan ni inte ha ihjäl dem med samma? » » Det var så lifvadt att se dem sprattla, förstår du. » » Och så, när de hänga på kroken — och alltihop.
Jag har drömt hvarenda natt, att jag satt på kroken, och det gjorde så ondt, så ondt. » Kalle kände sig illa till mods.
» Men i alla fall är det inte ett dugg lifvadt, när inte du är med.
V i kan väl göra nånting annat, om du inte tycker om meta. » Han tänkte med tillfredsställelse på, att de i alla fall nu voro trötta på att fiska.
— — — — — — » Kalle. » » Ja. » » Jag tycker om dig. » » Ja, jag om dig också, » försäkrade Kalle.
» Lofva mig nånting! » » Jaa.
Hvad då? » » Att aldrig meta. » Kalle härskade sig och funderade.
» När jag blir stor också? » » Aldrig, ser du, aldrig, aldrig. » » Jaa men, ser du, när jag blir stor och får fru, så får vi allt lof att ha fisk att äta ibland. » Det var en hård nöt för Lisa.
Det hade hon inte tänkt på.
Efter en funderare: » Jaa, till att äta.
Men inte på lek. » » Det lof var jag. » » Ge mig hand på det. » » Ja då. » — — » K o m nu, Kalle, springer vi ut och leker » gömma! » * Namnsdagslista för 1 896.
T. F. L. Alfred.
Sigvard.
Eugen.
Gustaf Adolf.
Verönika.
T. Napoleon.
T. Elisabeth, Elise, Lisa, Lizzy, Bet- ty, Betsy.
F. Pontus.
L. Magna.
T. F. L. Martina.
Martin, Mårten.
S. Leopold.
M. Edmund.
B&gt;ingar, Brosclier, S.
T. F. L. Cecilia, Cissy.
Klemens.
Norna.
Viola, Violetta.
Estrid.
Leontine.
S. Elis (m.)
M. Anders.
Armband, Kedjearmband, Kedjor, Nålar, Bref besvaras omgående.
Från hofvet.
Konungens och drottningens bebådade vistelse i den norska hufvudstaden under instundande jul synes numera vinna be- kräftelse.
Oaktadt ännu icke något definitivt af- görande lär ha fattats, vill man anse att detta rykte kommer att förverkligas, bland annat på den grund, att kronprinsessan Viktoria, som för sin hälsa är nödgad att tillbringa äfven stun- dande vinter i södern, uppskjutit denna sin resa till efter jul för att under kungaparets vistelse i Kristiania jämte sin gemål representera i Sveri- ges hufvudstad.
Kronprinsparet afreste i lördags med Sköld- mön till Tullgarn.
Kronprinsessan, hvilkens häl- sotillstånd under den senaste tiden varit mindre godt, ämnar, därest väderleken blir gynnsam, stanna på Tullgarn några dagar i hopp att still- heten och lugnet därstädes skola bidraga att stärka krafterna.
* Kvinnlig medaljör.
Medalj i guld med in skriften » Illis quorum meruere labores » har af k. m:t tilldelats föreståndarinnan vid normal- skolan för flickor i Stockholm fröken H. W. .7.
Caselli i anseende till hennes långvariga, nitiska och framgångsrika verksamhet för den kvinnliga ungdomens bildning.
tis 1 Malmö framlidna änkefru So född Westfelt, har donerat, bland annat 10,000 kr.
till riddarhusdirektionen.
Denna summa skall förvaltas under namn af Marta Magdalena West- felts donationsfond, och årliga räntan skall till- delas två i adligt stånd födda behöfvande fruar.
Vidare har den aflidna donerat 5,000 kr.
till Fredrika Bremer-förbundets stipendiifönd.
* Det stora utställningslotteriet.
ningen af lotterna till Stockholmsutställningens lotteri tager sin början den 2 november.
För att förebygga höjning af lotternas pris, som är 10 kr.
pr st., kommer man att till hvarje köpare sälja endast ett antal af högst 20 lotter.
Utta- gas ej vinsterna ett år efter dragningen, tillfalla de Nordiska museet.
Som bekant, afser detta lotteri, i motsats mot det först beslutade, icke någon vinst åt garanterna, utan vinsten tillfaller oafkortad industriutställningen och Nordiska mu- seet, hvadan allmänhetens sympatier för före- taget helt visst böra kunna påräknas.
Vi hän- visa för öfrigt till annonsen i detta nummer.
Handarbetets vänners höstuts har pågått i föreningens bekanta lokal vid Brun- kebergstorg under de första dagarne i denna vecka och som vanligt väckt lifligt intresse inom hufvudstadens damvärld.
Ehuru föreningens tid och krafter för närvarande starkt tagas i anspråk i och för förarbeten till nästa års stora Stock- holmsutställning, hade man dock äfven nu att framlägga många vackra nyheter inom den tex- tila konstens olika grenar.
Som lyckliga och fli- tiga mönsterkompositriser framstodo efter vanan fröken Agnes Branting och den kända » firman » fröknarna Wiäebeck och Västberg, de senare med bl.
a. en kolossal salongsmatta i flossaväfnad och en portiére i läckra gröna färger.
Handarbetets vänner har, som bekant, på de senaste åren med framgång försökt sig inom gobelinväfnadens område, och äfven inom denna konstart förekommo åtskilliga vackra prof, såsom kuddar, stolsväfnader, däraf en komponerad af fru K. Clason, född Petré.
Åtskilliga fina silkes- broderier smekte ögat, i synnerhet ett skärm- broderi på hvitt siden och i empirestil.
I denna stil finnas äfven andra arbeten, däribland en vac- ker divansmatta, sydd i korsstygn på strama] j.
En samling dukar af linne, broderade i platt- söm med rödt och blått bomullsgarn, erbjöd ett särskildt intresse; de voro nämligen samtliga ut- förda af en allmogekvinna, hustru Anna Hult i Delsbo,.
efter af henne själf komponerade mön- ster.
För sin skicklighet har hon i år belönats med det pris på 50 kr.
Handarbetets vänner år- ligen tilldelar någon af sina arbeterskor.
I sam- ma rum voro utställda de diplom och medaljer föreningen erhöll vid Chicagoutställningen 1893 och hvilka först nyligen anländt hit.
Solidastl Billigast I
Till sist må nämnas, att fröken Maria Sjöström, hvilken på ett stipendium från kommerskolle- gium företagit en studieresa till Frankrike, ut- ställde en samling präktigt utförda mönsterrit- ningar, kopior efter gobeliner och andra föremål i Cluny, m. fl.
Parismuseev.
Möller, f. Bosse, samt framkallade det lifligaste bifall och tvänne extrasånger, nämligen » Til Norge » och » Dagen er oppe ».
Bifallet var hela aftonen af den mest entusiastiska art, och sedan sista ackordet i Gynt-suiten förklingat, satt pu- bliken mangrant kvar på sina platser och gaf ånyo sina känslor uttryck i de mest stormande applåder, hvilka gång på gång framkallade mäs- taren, som härvid ock fick mottaga en kolossal lagerkrans med band i de norska färgerna.
Den andra Griegkonserten skulle gifvas som i går torsdag och den tredje och sista är utsatt En f&amp;iniljeticLllinff sådan som Idun, till i morgon lördag.
Till båda hafva samtliga spridd och läst i de vidaste kretsar öfver hela lan- biljetter utsålts flere dagar i förväg i dubbelt det, måste ovillkorligen vara det allra lämpligaste förköp.
och närmast till hands liggande organet för alla tillkännagifvanden om Kung!, operan och För visso är det in- uppförde ändtligen torsdagen den om familjerna, som med det lifligaste intresset följa 22 dennes » Figaros bröllop », som ett par gånger dessa tilldragelser inom hemmets värld, hvilka ge- måst inställas på grund af sjukdomsfall.
Denna nom det knappa annonsspråket dock uttrycka och opera återhöres alltid gärna, och ehuru utföran- innebära så mycket, och annonser af detta slag, in- det vid denna repris ingalunda saknade brister, förda i Idun, träffa där i vidare utsträckning den måste man dock vara vederbörande tacksam för Den enda, som väl intresserade familjepubliken öfver hela vårt land operans återupptagande.
egentligen räckte till för Mozarts odödliga ton- än genom något annat svenskt tidningsorgan.
Under rubriken)) Familj emeddelandem ha vi där- verk, var fru Östberg som grefvinnan.
Fröken för anslagit en bestämd plats på andra sidan i vår Karlsohn var en nätt page och h e n n e 3 sång klin- annonsbilaga för dylika annonser och för dem fast- gade frisk som vanligt.
Fru Strandbergs Marcel- ställt ett pris, som rätt mycket understiger vårt lina är känd sedan gammalt; fru S. bör dock väl akta sig att foreera rösten för mycket, hvil- annars beräknade annonspris eller ket verkar störande.
Fröken Kragballe hade ej någon särdeles lycklig afton som Susanna.
Hon om ram kr.
5: —, ett pris som måste betrak- var ojämn och tycktes ej hafva rätta kornet på tas som synnerligen moderat, då hänsyn tages till rollen.
Med sången redde sig fröken K. ganska vår upplagas ovanliga storlek och den jämna och bra, men så mycket sämre med den talade dia- utbredda spridning lillkännagifvandet därigenom logen, där den främmande brytningen alltför mycket framträdde.
Hr Forsell återgaf för första erhåller.
gången grefvens parti och redde sig på det hela Redaktionen af Idun.
taget rätt godt med sången, men var för öfrigt en tråkig och intetsägande Ålmaviva.
I Figaros parti var hr Lejdström likaledes ny, och om han än ej kunde sägas gå i land med framställnin- gen af den smidige och sluge Figaro, så förtjä- nar dock hans utförande af rollen att framhållas Teater och musik.
såsom ganska lofvande.
Hr Brags torra och godmodiga komik lämpade sig bra för återgif- Första Grieg-konserten.
vandet af doktor Bartholo.
Hr Henrikson var Till sista plats fylld salong, festklädd publik däremot ej vidare lyckad som don Bazil.
Öfriga och denna väntansfulla stämning, som föregår rollinnehafvare fyllde tillfredsställande sina plat- något ovanligt — se där hvad som mötte en, då ser.
Opran gick för öfrigt på det hela taget man kl. 8 i lördags afton inträdde på k. operan.
bra under hr Hallens anförande.
I hoflogen hade h. m:t konungen tagit plats — Tenoren Prévost har redan återvändt till sitt jämte hertiginnan af Dalarne, prinsarne Carl och Eugen samt talrika uppvaktande.
Hofkapel- land igen, och det var det bästa han kunde göra.
let intog scenrummet och dess vanliga plats var Applåderen 1 upplåten åt åhörare.
Dramatiska teatern gaf i onsdags åter ett Några minuter efter åtta inträdde Edvard Grieg nytt program, då för första gången uppfördes och mottogs ej blott af den lifligaste och var- Victorien Sardor.s 5-aktskomedi » Eabagas ».
Vi maste välkomsthälsning från publiken, utan ock återkomma till ett närmare omnämnande.
af en hyllningsfanfar från hofkapellet, som för Bland intressanta nyheter, som nu förberedas öfrigt denna afton skötte sig på ett sätt, som på denna teater, förtjänar särskildt framhållas står öfver allt beröm.
Grieg visade sig nämli- » För kronan », Francjois Copées stora skådespel gen vara lika framstående dirigent, som han är » Pour la Couronne » i svensk metrisk öfversätt- stor som kompositör.
ning af öfverbibliotekarien grefve Carl Snoilsky.
Det intressanta programmet visade oss mästa- Stycket, som redan 1895 på hösten förelåg fär- rens talang inom skilda områden.
Rena orkes- digt i svensk öfversättning, har således ett helt ternummer voro den präktiga konsertuvertyren år väntat på uppförande.
Orsaken till detta dröjs- » I höst » och Per Gynt-suiten.
Båda äro förut mål med framställningen lär vara att söka i den utförda härstädes, den senare många gånger, men stora och dyrbara utrustning stycket kräfver.
aldrig hafva de klingat som nu eller gjort samma En operettpremiére, till hvilken vi i nästa intryck som nu.
Ej någonsin hafva vi hört Per Gynt-suitens » Morgonstämning » verka så bedå- nummer få återkomma, har Södra teatern bjudit rande eller » Åses död » så gripande, ej heller på under denna vecka i och med uppförandet af » Trolldansen » så vild och medryckande som denna Johan Strauss ' » Waldmeister », på svenska kal- afton.
Och det märktes granneligen, att ingen lad » Förgät mig ej ».
skulle haft något emot att höra suiten i dess hel- Fröken Sigrid Lindberg gaf i tisdags konsert i het omtagas, hvilket den framskridna tiden dock Vetenskapsakademien med biträde af fröknarna ej medgaf.
Till orkesternumren få ock räknas Ruth Hollsten och Emelie Ulfsax m. fl.
Den de båda elegiska melodierna » Hjärtesår » och unga konsertgifvarinnan, som förut låtit höra sig » Våren », hvilka likaledes förlänades det yppersta härstädes, ådagalade att hon fortfarande gör utförande och väckte stormande bifall.
Ett af framsteg som violinist.
Föredraget har vunnit aftonens hufvudnummer utgjordes af konsert för i säkerhet och bredd.
Detta märktes förnämli- piano och orkester (op. 16), ett tonverk af säll- gast i Wilhelmys fantasistycke samt i det min- synt skönhet och helgjutenhet, och som näppe- dre vanliga inledningsnumret af Bach, konsert ligen torde öfverträffas af något annat inom för piano, violin och flöjt med ackompagnement samma genre.
Pianostämman erhöll ett briljant af stråkkvartett, där violinstämman utfördes af utförande af den unge från en konsert under förra konsertgifvarinnan.
Däremot var ej utförandet säsongen härstädes kände norske pianisten Mar- af Saint-Saéns ' Bondo capricioso alldeles utan tin Knutzen.
— Ett område, hvarpå Grieg väl ej brister.
Fröken Hollsten uppträdde, så vidt vi har sin minsta storhet, är sångkompositionens.
erinra oss, första gången offentligt här i Stock- Programmet upptog ock ej mindre än sex sån- holm.
Hon visade sig förfoga öfver en god och ger, däraf de tvänne första » Solveigs vuggevise » hög sopranstämma, något erinrande om fröken och » Fra Monte Pincio » med orkester och de öf- Petrinis, ehuru naturligtvis ännu ej så utvecklad.
riga » Jeg reiste en deilig sommerkvseld », » Mens Fröken H, som visade goda anlag för staccato- jeg venter », » Modren synger » samt » Og jeg vil och koloratursång, är elev af fröken Hebbe och ha mig en hjertenskjser » med ett pianoackompag- nu senast af madame Artöt i Paris, dit hon ock nement, som man ej glirna kan tänka sig för- ämnar återvända för att fortsätta sina studier.
träffligare, då ju mästaren själf satt vid pianot.
Pianostämman i inledningsnumret sköttes för- Sångerna utfördes erkännannsvärdt af fru Dagmar tjänstfullt af hr A. Roth.
Ackompagnementet till sångerna lämnades af fröken Ulfsax.
Kon- serten var mycket talrikt besökt och bifallet lifligt.
Violinisterna Marteau och Viardot gifva, som vi förut meddelat, konsert nästkommande tisdag i Musikaliska akademien med biträde af d:r Karl Valentin.
döde .. födde, just förlofvade, vigde damerna för förlofnings- födelse- annons hr.
1: 50, för och vig- selannons kr.
2: — och för dödsannons in- Begä „ I h o s E d e r specerist i Stockholm och de flesta lands- ortsstäder Grafström &amp; C:is A u g r o s t a d e ^ Kaffe För femtio år sedan.
Af Ina Stockenstrand.
Hon stannade en månad hos gudmodern och då hon återkom, var hon som förvandlad; i det stela, trumpna ansiktet hade kommit lif och ut- tryck, hon hälsade systrarna med ömma smek- namn och kysste modern på kinden.
Då hon berättat alla nyheterna från Danafors, sade hon, att det var någonting annat hon ön- skade tala med föräldrarne om.
Af systrarnas häpna miner förstod hon, att de trodde en friare ändtligen infunnit sig.
Med nedslagna ögon, och darrande för det intryck hennes ord skulle komma att göra, började hon berätta om sina planer att skaffa sig en egen verksamhet.
Hon älskade arbetet och pinades af det onyttiga lif, hon förde i hemmet, hon var en börda för föräldrarna och en plåga för sig själf.
Innan hon reste till Dana- fors, hade hon uppgjort en plan, som genom gud- moderns godhet kunde förverkligas.
Hon ville nu i all underdånighet be sin kära far ge sitt samtycke till, att hon fick lämna hemmet och börja en egen verksamhet.
Patron på Hassle kärr, deras närmaste granne, önskade att få en arrendator på sin utgård, Spånga.
Hon hade ta- lat med patron och han var hågad att låta henne få arrendet, och om hon så önskade, kunde hon framdeles få köpa gården.
Jaqueline hade lof- vat att hjälpa henne med 1,000 riksdaler, hvil- ket var den summa gudmodern tänkt testamen- tera henne.
På Spånga ämnade hon anlägga en fruktträdgård och en bigård.
Smör och ägg skulle hon skicka till Lars, deras förre rättare, som nu blifvit handlande i Stockholm.
Då ingen svarade henne, fortsatte hon att tala om sina förhopp- ningar på framtiden, sin glädje öfver att icke behöfva ligga sin bror, eller någon annan, till last i framtiden.
Hon var ju stark och arbets- duglig, icke var det då rätt att föra ett gagn- löst och overksamt lif.
Hon t} stnade och ka- stade en orolig blick på föräldrarna.
Modern satt och nöp i sin näsduk, utan att se upp, och fadern bläddrade helt lugnt i några papper.
Sy- strarna sågo däremot både häpna och förskräckta ut, där de sutto i rad med vidt uppspärrade ögon.
r Ann-Lovis hade väntat att få höra vreda ord och stränga förmaningar, men fadern endast skrat- tade och frågade, om Jaqueline numera läste Rousseau, eftersom Ann-Lovis fått en sådan smak för det arkadiska lifvet.
Hon hade sam- lat allt sitt mod för att bekämpa det motstånd hon väntat sig, men inför denna lugna ironi var hon svarslös.
Och så blef det allt framgent.
Ingen tycktes ta hennes planer på allvar.
För hvarje gång hon återvände till ämnet, afbröt henne fadern för att berätta någon espieglerie från Jaquelines ungdom, eller skämta öfver hen- nes bizarra idéer.
Men då patron på Hasslekärr en dag underrättade henne om att han fått ett annat anbud på Spånga, gick hon in till fadern och sade de orden, hvilka han aldrig förlät henne: » Med eller utan min fars samtycke ämnar jag arrendera Spånga. » Denna gång fick hon icke förgäfves vänta på ett utbrott af faderns vrede.
Hon måste vara från förståndet för att på fullt allvar framställa en sådan begäran.
Hvilken adlig dam hade väl någonsin företagit sig någonting sådant — arbeta som en torparhustru ute på marken, mjölka kor och mata grisar, och det icke ens på sin f äderne- ärfda gård.
Hon skulle bli en visa i hela Kinne härad och utskrattad af släkten.
Dessutom kunde en kvinna icke reda sig på egen hand, det var otänkbart.
Att hon var myndig betydde ingen- ting, han, hennes far, förklarade henne fortfaran- de vara i omyndighetstillstånd.
Ann-Lovis tänkte på alla de planer, hon redan uppgjort, alla de lyckliga drömmar hon haft om oberoende och själfständighet —, och höll fast vid sitt beslut.
Systrarna, hvilka stodo darrande utanför dör- ren under detta stormiga uppträde, trodde sig höra ljudet af en örfil, och så öppnades dörren hastigt och fadern skrek till Ann-Lovis: » Upp Endast i förseglade paket.
Hushållskaffe ä 1,25 pr paket Fint kaffe ä 1,50 » Finaste kaffe ä 2, — » ä Va
på ditt rum och stanna där, tills vettet växer på dig! » Morgonen därpå, så snart fadern gått ut på ägorna, tog Ann-Lovis gråtande farväl af modern och systrarna, ty redan samma dag skulle hon till Spånga.
Och med sina få ägodelar lassade på en kärra drog hon bort till det nya hemmet.
Då grefven fick veta af dotterns flykt, gick det en stormby öfver huset, som lämnade damerna med angripna nerver och förgråtna ögon.
En afton då Ann-Lovis som vanligt arbetade i trädgården hörde hon hästtraf på vägen.
Hon var rufsig i håret, jordig om händerna och klädd i lif stycke och bomullskjol.
Hon gick mot grin- den gnolande: » God natt, vackra rosor på marken, God natt, kära kuku i lund, God natt, alla liljor i parken, Sött slumren i midnattens stund. » Då hon igenkände sin far, stödde hon armarna mot grinden och inväntade honom utan ett spår af oro i sitt ansikte.
Grefven såg på henne och förstod, att allt hvad han ämnade säga skulle bli förgäfves, och han vände långsamt om hästen.
» Du kommer aldrig inför mina ögon igen, och aldrig får du sätta din fot på Ekeby! » » Som min far befaller, » svarade hon ödmjukt.
» Hälsa min kära mor! » Åldrig mer se Ekeby, aldrig höra modern sjunga!
Hon började gråta, där bon stod och såg efter fadern.
Men så mindes hon det tom- ma, onyttiga lifvet i hemmet och den glädje hon känt under de få dagar hon varit på Spånga.
Hon hade ett mål att arbeta för, hon var fri och oberoende, lifvet var fullt af möjligheter och Spånga den underbaraste plats på jorden, ty där rådde ingen annan än hon.
» Vill man vinna nå- got, får man också offra något, » tänkte hon och återvände till sina grönsaksland.
Under de första åren måste hon arbeta mycket strängt för att kunna sköta gården med hjälp af endast en dräng.
Så kommo motgångarna: det första bisamhället, som svärmade flög till skogs, hennes bästa mjölkko bröt benet och måste ned- slaktas, frukträden växte långsamt, och då de ändtligen stodo i blom, kommo några frostnätter och tillintetgjorde förhoppningarna för det året.
Men hvarje motgång var som en ny eggelse till arbete och ansträngning.
Hennes ständiga tanke var: bättre lycka nästa år, och som mod och uthållighet förr eller sednare vinna seger, så fann hon sig en dag som ägarinna till en frukt- trädgård utan like.
Hennes astrakaner och berga- motter voro efterfrågade i de stora städernas frukthandel, hennes saftiga olsmässepäron täfla- de med de beryktade Grennapäronen och hennes oförlikneliga klarbärssaft, hvilken påstods vara tillredd enligt en beskrifning, som någon af hen- nes förfäder fått af en abedissa i Wreta kloster, var berömd i hela Sverige.
Vid Fabians bröllop försonades far och dotter, och kort därpå tog Ann-Lovis till sig två af systrarna.
Beate och Julie fortforo att sy stra- maljarbeten, soffkuddar med kransar af törnrosor och förgät mig ej, små trubbnosiga mopsar och rikt draperade damer, som lustvandrade bland näckrosor och myrtenbuskar, allt så lysande som regnbågsfärgade pärlor och schattersilke kunde göra dem.
Då de icke broderade, lade de patience, och den största gåta som mött dem i lifvet var Ann-Lovis ' oförklarliga smak för trädgårdsskötsel.
De talade sins emellan om hennes rastlösa verk- samhet som om någonting besynnerligt, nästan beklagligt, och om hennes själfständighet som ett bevis på egensinne.
Men Ann-Lovis hade icke hoppats på att få någon hjälp af systrarna eller bli förstådd af dem.
De hade aldrig, som hon, längtat efter någonting att hänge sig åt, de voro sig själfva nog.