Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lag- sami Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskoltets Uttänkande 14. iiet från andra göromål vanligen inträffar, och deras behandling eljest kan till tiden bättre lämpas efter läglighet för domaren, än som är fallet med ransakningsmål, de der skola ovilkorligen företagas, äfven om domaren under den närmaste tiden är upptagen på långt afstånd från det ställe, der ransakningen måste försiggå.
— Hvad åter angår vigten deraf, att fullt kompetente personer användas i befattningen med ägodelningsmål, har densamma redan från början varit insedd.
I sammanhang med utfärdandet af Skiftesstadgan, hvilken i '18 Kap. 1 § innehåller, att ordförande i Ägodelningsrätt i allmänhet skall vara ordinarie domaren i orten, men att Kongl.
Maj.-t, på innevånarnes gjorda anhållan och eljest förekomne anledningar, för större eller mindre distrikter, äger att särskild person dertill utse, aflät Kongl. Maj:t, den i Maj '1827, till samtliga Hofrätterna i riket ett nådigt cirkulär, hvari yttrades: »Då Wi uti 18 Kap. 1 § af Wår under denna dag utfärdade nådiga stadga om Skiftesverket i riket föreskrifvit, att ordinarie domaren i orten i allmänhet skall vara ordförande i de Agodelningsrälter, som till skiftesärendens behandling — — — komma att inrättas, har detta vårt nådiga stadgande grundats derpå, att dessa vigtiga och grannlaga mål skulle, under ledning af domare, som genom ett längre utöfvande af domare-embetet haft tillfälle att förvärfva sig kännedom i jordbruk och landthushållning, erhålla en riktig och ändamålsenlig handläggning; men som en sådan genom längre erfarenhet vunnen kännedom skäligen icke kan i allmänhet förväntas hos personer, hvilka vid ordinarie domares tjenstledighet, eller vid eljest inträffande vakanser af deras tjenster, ofta kunna erhålla förordnande att domareembetet förestå; alltså håfve Wi funnit nödigt att, i afseende härpå, särskildt i nåder stadga och förklara, att vanlige domareförordnanden som af Eder vid nämnde tillfällen för extra domare i de orter, der särskild person till ordförande i Agodelningsrätt icke kan vara af Oss i nåder förordnad, utfärdas, icke må anses tillika innefatta ordförandeskapet i Ägodelningsrätten, utan skall dermed sålunda förhållas: att då ordinarie domaren i orten, vid sökt och erhållen tjenstledighet, det oaktadt icke åtager sig under permissionstiden bestrida skiftesrnålens handläggning, hvarom i permissionsansökningen särskild anmälan af honom göras bör, äfvensom då vakans af tjensten inträffar, bpren J särskildt taga i öfvervägande, huruvida den person, sorn till domare-embetets bestridande i öfrigt kan af Eder blifva utsedd, må med säkerhet kunna anförtros att vara ordförande i Ägodelningsrätten, i hvilket fall honom jemväl sådant må uppdragas, — — — hvaremot, i annan händelse J ägen förordna antingen domaren i någon af angränsande domsagor eller — — — utse någon i jordbruk och landthushållning kunnig och till erhållande af domareförordnande behörig person» o. s. v.
Detta cirkulär har alltsedan ländt till efterrättelse, äfvensom på ett och annat ställe särskilde beständige Ägodelningsdomare finnas af Kongl. Maj:t förordnade.
Men att inrätta sådane inom hvarje jurisdiktion kan Utskottet desto mindre finna lämpligt eller behölligt, som, så vidt Utskottet känner, klagan icke försports deröfver, att tillämpningen af omförmälda stadganden icke skulle varit för det åsyftade ända - Sammans.
Lag- samt Allm. lies v.- och Ekon.-Utskottets Betänkande JW 14. 35 målet tillfyllestgörande; och får på grund deraf Utskottet öfver Uhrs nyssnämnde framställning afgifva det utlåtande, alt densamma icke bör till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 13 §.
Sislbemälde motionär har, med erinran, hurusom lagen i allmänhet tillförsäkrade den, hvilken uppkallades såsom part i en sak, behöfligt rådrum att laga del af stämningens innehåll och bereda sig på svaromålet, yrkal, att enahanda grundsatts måtte tillämpas i skiftesmål, när någon anförde besvär öfver landtmätarens åtgärd, så att ej mindre skiftesmannen, än den klagandes motparter måtte om innehållet af besvärsskriften, hvilken kunde jemföras med en stämning, erhålla kännedom, innan tvisten förekomme till afgörande på stället, enär mången då vore oberedd att vederlägga gjorda uppgifter eller påståenden; och har
Uhr till den ändan föreslagit införandet af det stadgande i 13 § af 18 Kap.
Skiftesstadgan, att »besvärsskrift i skiftesmål skall till Agodelningsrält ingifvas i 3 exemplar, hvaraf ett tillställes landtmätaren, ett skifteslaget, och det tredje stadnar hos domaren.» Häremot anser Utskottet sig endast behöfva påminna, att den väsendtlig» skillnad äger rum mellan en stämning och en besvärsskrift, att då den förra upptager ett tvisteämne, om hvilket, såväl sorn om kärandens utveckling deraf, svarande parten icke äger någon kunskap, förrän han af stämningen erhåller del, och till hvars bemötande han derföre bör antagas behöfva rådrum; så afser deremot en besvärsskrift i skiftesmål intet annat un sådant, sorn redan under lång tid, nemligen under hela skiftesförrättningen, varit föremål för samtlige delägarnes och förrättningsmännens rådplägningar och öfvervägande, hvadan den klagandes motparter icke kunna antagas vara oberedde på hans yrkanden.
Då nu dertill kommer, att sistberörde skrift icke behöfver innehålla annat, än anmälan af besvär emot skiftesförrättningen, utan vidare utveckling af de tvisteämnen, den klagande kan vara sinnad att framställa; samt att vederbörande så tidigt erhålla underrättelse om det af besvären föranledda Ågodelningsrättens sammanträde, att de kunna hinna, om de så önska, hos domaren förskaffa sig kännedom om besvärens innehåll, anser Utskottet, det anledning saknas att bifalla Uhrs berörde motion. 14 §.
Vid denna § hafva C. J. Svenssén från Calmar län och Lars Gustaf Andersson från Elfsborgs län anmärkt, att deri borde finnas stadgad påföljd för domares underlåtenhet att med den skyndsamhet, som är föreskrifven, företaga ägodelningsmål till afgörande, och i sådant syfte föreslagit införande i § af den bestämmelsen, »att Ägodelningsrätts ordförande skall åligga att, derest laga hinder derför ej möter, så tidigt utsätta Rättens sammanträde, att det hos honom anmälda ärende, vare sig i underställnings väg, rörande antal ägolotter, eller i frågor, som före skiftets fullbordan böra vara afgjorda, eller angående besvär öfver afslutadt skifte, kan blifva 36 Sammans.
Lag- samt Ailm. Besv.- och Ekon.-Utskottcts Betänkande M 14. behandlaJt inom en månad efter det ärendet lill ordföranden inkommit; att, der syn på stället erfordras uti ett under vintren anmäldt ärende, med densamma icke må uppskjutas längre än till påföljande
Maj månad; och att ordförande skall plikta 20 R:dr för hvarje dag, han utan laga skäl uppskjuter med förrättning utöfver nämnde tid.»
Dä berörde § innehåller föreskrift, att, ntir besvär öfver skifte till ordföranden i Ägodelnmgsrätten inkommit, eller någon eljest vill söka denna rätts åtgärd i de frågor, som till dess upptagande höra, det åligger ordföranden att inom åtta dagar derefter utsätta tid och] ställe lill rättens sammankomst; hvilken föreskrift måste vara tillräckligt verksam för beredande af skyndsamhet åt ifrågavarande ärendens behandling; samt underlåtenhet att iakttaga densamma betraktas lika som andra förseelser i tjensteutöfning, för hvilka ansvarsbestämmelser icke saknas; finnér Utskottet Svensséns och Lars Gustaf Anderssons omförmälda yrkande icke förtjena afseende. 15 §:
Herr Wahlbom och nyssbemälde Lars Gustaf Andersson hafva anfört, att då det, enligt nuvarande lydelsen af denna §, icke åligger landtmätare alt förr, än vid det till behandlingen af anförda besvär öfver landtmäteriförrättnmg utsatta sammanträde tillhandahålla Agodelningsrätten charta och öfriga handlingar, som saken röra; så hände det icke sällan, att, när besvärsskrift vore så knapphändigt affattad, att af densamma icke inhemtas kunde, i hvilka afseenden ändring söktes, eller från hvilken dag besvärstiden borde beräknas, rättens ordförande, okunnig härom och om inom skifteslaget funnes hemman eller lägenheter, hvilkas rätt borde af allmänna ombud iakttagas, utsatt tid och ställe för Ägodelningsrättens sammanträde, utan att veta, att besvärstiden kunde ännu icke vara tilländalupen, eller att allmänna ombud bort kallas, eller att olagligheter förelupit, hvilka kunnat afgöras utan sammanträde på stället, samtidigt med annat likartadt mål, hvarigenom kostnader kunnat besparas.
Af denna anledning och dä en landtmätare icke borde åtaga sig flere förrättningar, än att han vid utlenmandet af handlingarne till jordägarne kunde hafva, om icke ägochartan, åtminstone konceptprotokoll och öfriga handlingar i det fullständiga skick, att de kunde utan tidsutdrägt ullemnas, hafva motionärerne hemställt, att åt 15 § i 18 Kap.
Skiftesstadgan måtte gifvas följande förändrade lydelse: »Sedan besvär öfver laga skifte eller öfver ägotaxering till Ägodelningsrättens ordförande inkommit, åligger det skiftesmannen att, efter derom erhållen underrättelse, ofördröjligen till ordföranden aflemna protokoll och öfriga handlingar, som saken röra; äfvensom ägochartan, om ordföranden det äskar.»
Detta förslag anser Utskottet overkställbar^ med mindre man vill upphäfva bestämmelserna om den skyndsamhet, som för skiftesärendens behandling är föreskrifven.
Då nemligen, på sätt förut är anmärkt, Ägodelningsdomaren åligger att inom 8 dagar efter det hans åtgärd påkallats, utsätta tid och ställe för ärendets behandling, skulle det för honom vara omöjligt att på denna korta tid hinna kommunicera Sammans.
Lag- samt Allm. Bese.- och Ekon.-Utskotlets Betänkande M 14. 37 sig med skiftesmannen, hvars vistelse för tillfället kan vara för domaren okänd, samt erhålla de ifrågaställa handlingarne och af deras innehåll taga kännedom; och Utskottet anser sig alltså ensamt häraf hemta anledning till den hemställan, att Herr Wahlboms och Lars Gustaf Anderssons motioner i delta ämne ej må föranleda till någon åtgärd.
Vid samma § är af Carl Guslaf Cederskog från Östergötland anmärkt, att deri borde något finnas stadgadt om landtmätarens rätt till ersättning för den inställelse vid Agodelnmgsrättens sammanträde, som enligt § honom åligger, derest han ej har laga förfall; enär det blifvit vanligt, att
Ägodelningsdomaren i de flesta fall, och äfven när skiftesmannen sjelf varit vållande till Rättens sammanträde, tillerkänner honom berörda ersättning; och har fördenskull Cederskog hemställt, att meranämnde §, som nu mera lyder sålunda: »Skiftesmannen medtage till Ägodelningsrätten alla chartor, protokoll och öfriga handlingar, som saken röra.
Är han af laga förfall hindrad att sig sjelf infinna, bör han dem till ordföranden insända,» måtte förändras på följande sätt: »Skiftesmannen, hvilkens ersättning för inställelsen Rällen på förekomna skål pröfvar, medtage till Ägodelningsrätten» etc. etc.
Utskottet tror sig kunna betvifla, att skiftesmän, hvilka, genom felaktigt förfarande vid en förrättning, blifva vållande till Ägodelningsrätts sammanträde, för egen inställelse vid densamma pläga tilldömas ersättning; hvaremot, i fråga om deras rätt till godtgörelse för sina besvär, när de icke låtit komma sig till last någon sådan felaktighet, Utskottet får åberopa hvad ofvan, i anledning af motionärens förslag om tillägg till 4 4 Kap. 5 § Skiftesstadgan, blifvit rörande detta ämne anfördt; och som det måste vara alldeles öfverflödigt att i Skiftesstadgan införa en påminnelse derom, att domstol åligger pröfva ett anspråk, och det »på förekomna skäl»; förmodar Utskottet, alt
Cederskogs hemställan i omförmälda syfte icke kan bifallas. 49 §.
Olaus Eriksson från Göteborgs och Bohus län har förmält, hurusom det i denna § förekommande obestämda stadgandet, att, när underdåniga besvär öfver Ägodelningsrätts utslag blifvit till ordföranden ingifna, samt infordrad förklaring öfver desamma inkommit, eller den dertill förelagda tid tilländalupit, utan att förklaring blifvit afgifven, ordföranden skall besvärshandlingarne till Kongl. Maj:ts Justitierevisions-expedition wfördröjligem insända, icke varit tillräckligt att förekomma en långsamhet, som i alla lagskipningsgrenar vore förderflig och stundom vållade oersättliga förluster, men särskildt i skiftesärenden vore högst olycksbringande.
Justitierevisions-expeditionens diarier skulle innehålla vittnesbörd derom, att det esomoftast hände, att, sedan underdåniga besvär öfver Ägodelningsrältens utslag blifvit anförr 38 Sammans.
Lay- samt Alim. Uesv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande As 14. da, med insändandet af handlingarne i målet fördröjts flere månader, efter det förklaring öfver besvären till vederbörande ordförande inkommit.
För att motverka, alt ett sådant obehörigt dröjsmål kunde äga rum och hemta sin ursäkt derifrån, att icke någon viss tid funnes föreskrifven, inom hvilken berörda insändande af besvärshandlingarne borde ske, har Olaus Eriksson föreslagit att omförmälde § måtte i den ifrågavarande delen erhålla följande förändrade lydelse: »Åliggande ordföranden att, sedan förklaring inkommit eller den dertill förelagde tid tilländalupit, utan att förklaring blifvit afgifven, inom en månad derefter besvärsbandlingarne jemte chartor, delningsprotokoller och ägobeskrifmngar till Kongl. Majit och dess Justitie-revisions-expedition insända, vid bot tre daler för hvar dag han uteblifver »
Att det redan gällande stadgandet om ojördröjligl insändande af nu nämnda handlingar skall lända till mindre skyndsamhet, än en föreskrift om en månads rådrum dertill, har Utskottet svårt att föreställa sig, enär det knapt låter tänka sig, att giltiga skäl skulle kunna förebäras till ursäkt för ett dröjsmål af en hel månads tid med ett så enkelt bestyr, som att per posto befordra en samling till hands varande handlingar tili sin bestämmelse, och alltså med ordet »ofördröjligen» måste förstås en tidrymd af vida mindre utsträckning, än motionären föreslagit.
Om derföre den af motionären antydda långsamhet med expedierandet af meranämnda handlingar verkligen äger rum, beror det icke af lagstiftningen att afhjelpa densamma, helst, på sätt Utskottet förut erinrat, ansvarsbestämmelser icke saknas, efter hvilka hvarje försummelse eller obehörigt dröjsmål af vederbörande kan beifras; och som inryckandet i Skiftesstadgan af särskilda stadgar härom icke kan vara på sin plats, föranlåtes Utskottet afstyrka alli afseende å Olaus Eriksons ifrågavarande motion.
Under erinran derom, att innehafvare af kronohemman och boställen, jemlikt åtskilliga ännu gällande författningar, icke äga dispositionsrätt öfver den ekskog, som på sådana hemmans ägor befinnes, samt att det på många ställen inträffade, att genom laga skiften desse hemman erhölle andra ägor, hvarå ingen ekskog befunnes, i stället för den de förut innehaft, och å hvilka sådan skog växte; i hvilka fall, enligt bestämmelserna om sältet för skogsliqvider, det kunde inträffa, att den dyrbara skog, som förre åboen icke ägt vidröra vid åverkansbot, blefve inom kort tid afverkad, utan någon nytta för Staten, som deraf vöre rätter ägare; hvilket åter icke kunde vara öfverensstämmande med lagstiftningen rörande detta ämne; har Johannes Andersson från Elfsborgs län väckt motion, att antingen vederbörande Skiftesmän eller Kronoombuden måtte få sig ålagdt att tillse, det Kronans samt ofvannämnda hem - Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottcts Betänkande M 14.
39 mans och boställens rätt i omförmälda afseende varder på bästa sätt vid laga skiften iakttagen.
Ett dylikt åliggande för vederbörande Kronoombud anser Utskottet otvifvelaktig! redan förefinnas.
Man kan nemligen icke frånkänna dem skyldighet att äfven i det af motionären antydda hänseende bevaka Kongl. Majis och Kronans bästa.
Men då ett särskildt stadgande i Skiftesstadgan beträffande denna angelägenhet synes lika litet lämpligt eller beböfligt, som ett upprepande derstädes af hvarje annat ämne, i hvilket kronoombudens vaksamhet påkallas; anser Utskottet Johannes Anderssons berörde motion icke böra föranleda till någon åtgärd.
Slutligen har oftabemälde Lars Gustaf Andersson från Elfsborgs län, under förmenande, att de många ändringar uti Skiftesstadgan, hvilka sedan dess ursprungliga tillämpande ägt rum samt möjligen vid denna riksdag blefve beslutna, och om hvilka upplysningar måste sökas på spridda ställen i Svensk Författningssamling, i betydlig mån försvårade stadgans tillämpning ej mindre för domare, än i synnerhet för landtmätare, som af sådan anledning mången gång kunde, oskyldigt nog, förbise en gifven föreskrift, hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Skiftesstadgan måtte i Författningssamlingen varda å nyo omtryckt till den lydelse, densamma i följd af tillförene skedda och vid denna riksdag möjligen blifvande ändringar kommer att erhålla.
En dylik kodifiering, den der kunde lända till beqvämlighet för enskilda personer, hvilka önska uppsöka något stadgande i de ämnen Skiftesstadgan berörer, kan likväl, efter Utskottets åsigt, icke vara behöflig för statens tjenstemäns skull.
De sednare åligger det att om utkommande författningar i de ämnen, som äro föremål för deras embetsverksamhet, taga så fullständig kännedom, att en författnings tillvaro och innehåll icke förgätas för det densamma icke ständigt ligger under ögonen; och der omsorgen om dess behållande i minnet icke är större, än motionären förutsätter, der lärer tjenstenitet icke kunna väckas och underhållas genom den af honom föreslagna åtgärd.
Allmänheten åter betjenas i förevarande hänseende af de handböcker, hvilkas utgifvande den enskilda företagsamheten besörjer, och hvilka i sednare tider blifvit författade med den omsorg och fullständighet, att äfven embetsmännen af dem hafva gagn, samt utkomma merändels efter hvarje riksdag i ny upplaga, och för ett pris, som gör det möjligt för en hvar att utan uppoffring förskaffa sig desamma.
Och som dessutom reda icke saknas i gällande författningar rörande Skiftesväsendet, torde den af motionären i omförmälda ämne gjorda framställning icke påkalla någon Rikets Ständers åtgärd.
Stockholm den 10 Maj 1860. 40 Sammans.
Lag- sami Allm. lies v. och Ekon.-Utskottets Betänkande M 14.
Reservationer: af Herr Grefve Taube, H. A., beträffande Utskottets utlåtande öfver de af Herr Wahlbom och Lars Gustaf Andersson väckta motioner om ägograderings verkställande och pröfning, innan laga skifte fortsättes och fullbordas; hvarjemte Herr Grefve Taube anmält, att han icke deltagit i beslutet om tillstyrkande af bifall till väckt motion om rättighet att vinna fastställelse å klyfning af hemman, som ej undergått laga skifte; af Herr Staaff; af Herr Sundvallsson samt A. W.
Uhr från Nerike och Olof Persson från Gefleborgs län,[i afseende på Utskottets beslut rörande ifrågasatt upphäfvande af det genom Kongl. Kungörelsen den 25 Juni 1830 stadgade vilkor för erhållande af bidrag utaf allmänna medel till utflyttning i följd af laga skifte; samt af A. W.
Uhr särskildt beträffande dels Utskottets beslut i fråga om yrkad rättighet att vinna ägoutbyte med tillhjelp af mellanliggande skifteslag, dels ock af Uhr ifrågasatt upprättande i tre exemplar af besvärsskrift uti skiftesmål.
Sammansatta Lag- samt Allm. Best.- o. Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 15. 1 ä:ö 15.
Ant. till Exp.-Utsk. den 18 Juni 1860, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om förändrade bestämmelser rörande successionsrätten till under bruk skdtteköpta hemman.
Uti ett lill Hedervärda Bonde-Ståndet inlemnadt memorial har Nils Jansson Iran Östergötlands län anfört, att ehuru Kongl. Kammar-kollegii den 29 Februari 1808 utfärdade kungörelse, angående vissa omständigheter rörande besittningsrätt till kronohemman, innehåller åtskilliga bestämmelser till förekommande af osäkerhet i besittningsrätten för den kronoåbo, åt hvilken, fastän fjermare beslägtad eller oskyld, åboskapet å kronohemman kan blifva upplåtet; har likväl deri en ganska vigtig fråga blifvit förbisedd, nemligen huru den, som erhållit Öfverlåtelse af besittningsrätt till ett kronohemman, skulle hafva säkerhet att, om besittningsrätten honom frånvinnes, återfå den löseskilling, sorn han tilläfventyrs erlagt.
Det tycktes nemligen som den, hvilken klandrade en dylik öfverlåtelse, icke enligt lag vore pligtig att vidkännas annan utgift, än lifstidsförsörjning eller undantagsformåner åt forre åboen, i händelse denne derom gjort förbehåll vid hemmanets transporterande på en annan.
Då likväl besittningsrätten till ett kronohemman — efter motionärens förmenande, i viss måtto jemförlig med den till ett skattefrälsehemman — ofta vore af ett betydligt värde, och det följaktligen kunde antagas, att densamma icke utan emot en större eller mindre löseskilling, som med skäl kunde benämnas köpeskilling, blefve öfversten på en annan; samt denna transport, enär densamma vore tillåten, utgjorde ett laga fång, syntes det motionären billigt, att den, som på grund af arfsrätt eller slägtskap klandrade Öfverlåtelsen, skulle vara förbunden, derest klandret bifölls, att på enahanda sätt, som rörande lösen af borttransporteradt rusthåll vore stadgadt, uppfylla olla de vilkor, som öfverlåtelsehandlingen kunde innehålla; helst i annat fall öfverlåtaren äfventyrade att gå miste om både besittningsrätten och hvad han för densamma sig betingat, med Undantag möjligen af lifstidsförsörjning.
Beträffande de under bruk skatteköpta hemman borde väl, jemlikt Kongl.
Förordningen den 3 Februari 1838, frågor om successionsrätten till desamma bedömas efter de angående kronohemman stadgade grunder; men i anseende till de särskilda omständigheter, som skulle sig förete rörande brukshemman, har motionären föreslagit, att då besittningsrätten till under bruk skatteköpt hemman Öfverlåtes till någon annan än den, som dertill är arfsberättigad, Bih. till R.
Prot. 1850 S 1860. 7 Sami. 2 Afd. 9 Uäft. 1 2 Sammansatta Lag- samt Allm.
Bcsv- o. Ekon.-Utskuttets Betänkande N:o t5. bruket, näst efter säljarens barn eller bröstarfvingar, må äga alt inlösa besittningsrätten, eller åtminstone att, i öfverensstämmelse med grunderna för inlösen af borttransporleradt kronorustliållshemman, klander af öfverlåtelsen icke må väckas af aflägsnare slägting, än öfverlåtarens syskonebarn, samt att, derest klandertalan ej väckes inom natt och år, efter det öfverlåtelsen genom Ilärads-rättens försorg, på anmälan af transporttagaren, blifvit i häradets kyrkor kungjord, bruket må vara berättigadt att inom tre månader derefter den transporterade besittningsrätten inlösa; i sammanhang hvarmed det likväl skulle föreskrifvas, att, då dylik öfverlåtelse klandras, såväl den förre åboen, som transporttagaren bör, om så yrkas, med ed intyga, att dem emellan är så aftaladt, som den upprättade afhandlingen visar.
Denna motion har blifvit remitterad till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet; men, i anseende till ämnets beskaffenhet och jemlikt 43 § Riksdags-ordningen, behandlats af Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet.
Framställningen hvilar tydligen på ett misstag i afseende på beskaffenheten af den ifrågavarande besittningsrätten samt sättet och vilkoren för öfverlåtelse af densamma.
Besittningsrätten till ett kronohemman kan nemligen icke, på sätt motionären antager, med laga verkan blifva föremål för köpslagan mellan åboen och annan person; utan är den förres rätt inskränkt till besittning af hemmanet så länge han sjelf vill bruka detsamma; hvaremot, om han dermed önskar upphöra, den, som till honom står i skyldskap, äger att, utan andra utgifter än den årliga afraden, tillträda hemmanet; samt, äfven om ingen finnes, som på grund af sådan skyldskap med föregående innehafvare är berättigad att öfvertaga hemmanet, antagandet af ny åbo i allt fall beror af ägaren, som är Kronan, och hvilken utöfvar denna sin rätt genom vederbörande embetsmyndigheter, i första hand Kongl.
Förhållandet med de hemman, som blifvit under bruk skatteköpta, är analogt härmed, så att, ehuru åboerna på desamma äro försäkrade om att, för sig och efterkommande, förblifva »odrifne», så länge de till bruket, som inlöst jordäganderätten, utgöra sina skyldigheter, bruksägaren likväl har, likasom förut Kronan, rättighet att förfoga öfver ett dylikt hemman, derest innehafvaren frångår detsamma och ingen finnes, som på grund af skyldskap äger företräde till besittningen.