Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Försäljes 1 Vi, Vsi U och Vs tunnor till billi- gaste^ piiser.
Äfven finnas l: m a Castletaay D e - likatess-Sill samt iskällarsaltad färsk och rökt L a x hos m M m m ^ m 1 G. Johanson.
På det ej för- vexling må före- komma mellan mitt fabrikat af hållbara och giftfria emalje- rade kokkärl och andras af mindre god qvalité, men af samma utsende, fä- stes uppmärksam- heten på, att hvarje kärl af min tillverk- ning är försedt med vidstående fa- briksmärke i rödt på svart.
Anker Heegaard Kjöbenhavn.
[260] H u s m ö d r a r!
Försöken Th. Winborg &amp; C:is i Stockholm tillverkningar af Concentrerad Ä t t i k a på flaskor för ut- spädning.
S e n a p, blandad efter engelsk och fransysk smak, nere sorter.
S o j a, flere gånger pris- belönade och fullt jemförliga med de bästa utländska fabrikat.
[95] W i r é n &amp; C:o, 2 Skräddaregränd 2, Telefon 396 och 22 59.
[2941 Lax " Ä r det möjligt! "
måste en hvar utropa, som får se den V e s t e r l å n g g a t a n 6 6, Stockholm, emottager ull, gammalt ylle och upp- af mig härmed till den ärade allmän- repadt silke till spinning, väfning (för heten erbjudna hand) samt schal- och filtberedning.
[293] I Smedman i äldres I Handels-Skola S t o r t o r g e t n:r 16 Tandläkaren.
och B a l j o r, ett större sortiment, V a s e r och l y x a r t i k l a r m.m. säljas billigast ris3] Pianomagasin.
svenskt och belgiskt af alla di- Spegelglas, F o l i e r a d t och o f o l i e r a d t g l a s till butik- Vasagatan 1 0, Stockholm, snedt emot Centralstationen.
[243] H ö t o r g e t 1 1, 1 tr., Hvardagar 2 — 3.
[241] mensioner, ROLAND MARTIN Tandläkare 38 P Ii och för uppdrag åt andra Alla saker skickas mot efterkraf och få returneras Stockholm.
Anmälningstid kl. | 1 0 — 2.
[274] HJALMAR PETERSON " &amp; C:is Finspongportmonäen, patenterade K O N G O - S T O L » att en dylik portmonä, som är så ba- stant, praktisk och elegant samt dess- (beqväm, portativ, solid, snygg och utom tillverkad af fint skinn, kan säljas billig) erhålles mot 3 kr.
till så oerhördt billigt pris som Vår M y a F ä l l s t o l, som äfven kan begagnas såsom Fåtölj, Chäslong och • ler.
ö r e p r Jo, insänd summan sa erhålles den Säng, erhålles fraktfritt mot 10 kr.
Pe- pr omg.
och är jag öfvertygad, att alla, jernvägsefterkraf från Hjalmar &amp; C:is Bokliandel, Karl- som få se den, skola reqv.
en dylik.
terson Den inneh,.
4 större rum samt 1 min- stad.
Beskrifningar och teckningar öfver dre for biljetter o. d. stolarne sändas gratis.
[2c6] [303] JOHN FRÖBERG, Finspong.
25 st-? "
kostar endast * n kr.
fo&gt; qvarfafdt, befordrfnKsaffc.
inberäknad ..
Anordnar hvarje qvarta.1 pristäflingar för sina prenumeranter.
Årmonii«r mottagas genom 3.
Öumfeilus annonsbyrå * oc / i / iö« redaktionen till 2 5 Öre pr 4-spaltlg petltrad 10 atafvelser).
E 61 Drottninggatan 3 få h ä r m e d tr. 61.
Idun räknar nu 50,000 minst läsarinnor och är spridd inom Sverige, Ryssland och Norge, Danmark, Finland, England, Fredagen den 15 juni 1888.
Tidningen kostar B y r å,: 8 Sturega tan 8 (ingång från Humlegårdsg.
19) Annonspris: 25 öre pr petitrad (— 10 stafvdser).
endast Redaktör och 1 krona för qvartalet.
FRITHIOF postarvodet inberäknadt.
e&gt; U t g i f n i n g r s t i d: hvarje helgfri fredag.
Sista rjumret i hvarje månad innehåller en fullständig mode- o. mönstertidning.
I I Råd vid hennes afsked från scenen.
iex, JOTCJF.
eix cfåc- en ej- e Hä-n-iDe J-&lt;^cj ' &lt;^ t Si^otfEssvtovrov ^åx- - b| M I N.
ooli, uå-tt &gt; a-|- ' tisffloi): 3e^| ?öx- Iva^fw-trva Ivua-x * vy-fl-be ej- på- Boc-n-cct) S« / ä / tft-cj-a-x-e Bedbä-RNBA liit-tt-cpiiä-cjf 0 C (T - Det-j ?öt-: 6&lt;xwvt fåiuyt •Betinn-cja- In / LVKJ oc-; AI&gt;CTII6.
) å - IXIJEIA.
! » fiomtnclx-1-nttoc-, - tcttrtiia.^ ä-x-an- » tewvpef!
tiu-vna-!
|or- äOef A I ^ b ebb ta-cH ^9OCCLI Oc-tv bi-ff Ju- lictiv HPi / ng-a.
a-J?
öDebd txpp decj-et- jxclt ut-fEe ua / t- aan-vux.
j ' occ-rlPaio- bi Cl!
oc-j^llec) åectono^eiv mtj » SDejb |ocixg.eii, Jxn-cj-ÅU-cjferi-.
ixx- cUcj.
t) et f&gt;eti / ncV&lt;xix Altim UAIT-TIA - cj- DS.
i tac - II t^c^fce.
* * 3^ott ctfcfc teDan.
Oa-cpix axxcÅ,, ötiofl då- J ^- dccaenå bx-ota ocff i-aenora.
J-O / Efet en- a cpjflbff, n. fej ?iaa-3; &gt;cj (.EXIA-I.ricj, |or- tktb exena-pef!
Percival Holland, l:sta årg.
Hos jjPPff Frankrike, Amerika.
Lien.
- .yumc^cc, P r e n u m e r a t i o n sker: landsorten: å postanstalterna.
Stockholm: hos redaktionen, å Stads- postens hufvudkontor, i de större bok- lådorna samt a tidningskontoren.
den sjuke.
oeh erinringar.
fölen strålar der ute och böljorna locka åter ^ B S G med sin hänförande och melodiska sång, men många finnas, som ej få följa de lockande ljuden, fäugslade som de äro vid sjukbädden.
Det måste nu under sommardagarne kännas dubbelt svårt så väl för den sjuke som sjuk- sköterskan, men de äro ock skyldiga livar andra dubbel häusyn, dubbel fördragsamhet.
Minnas de alltid detta, skall pröfningen mista mycket af sin bitterhet.
Vi förutskicka detta som en erinran, då vi träda in till den sjuke, för att lära känna hvad så väl han som hans omgifning har att iakttaga.
Man välje det sundaste bonings- eller sof- rummet till sjukrum.
Så vida det ej är midt i högsommaren, är ett mot söder eller vester beläget ändamålsenligast, enär solstrålarne ej blott ega förmågan att desinficiera, utan ock utöfva ett välgörande inflytande på den sjukes lynne.
Målade eller bonade golf få dagligen den vanliga lätta aftvättningen; hvita golf gni- das hastigt med en hårdt urvriden klut.
Möb- lerna, hvilka böra vara så få som möjligt, dammas med en lätt fuktad skinnlapp oeh tor- kas sedan med en handduk.
Luften i sjukrummet måste man egna den största uppmärksamhet; äfven under vintern måste man lufta medels öppnande af fönster.
Blommande växter få ej finnas i rummet, men en eller två bladväxter kunna erhålla plats der inne.
Under sommarhettan verkar det särdeles uppfriskande, om man besprutar det oljemålade golfvet med friskt vatten, hvartill satts ett par droppar ozogen.
Kan ej detta ske, låter man våta linnedukar afdunsta i rummet.
Afrifning af hela kroppen med tempereradt (18°) vatten, i synnerhet i armhålorna, är framför allt att rekommendera.
Om den sjukes tilhtånd och vädret medgifva det, kan man ej visa den sjuke större tjenst än att föra honom i det
— Sista numret I fria — i trädgården, på verandan eller bal- kongen.
Att man må egna den sjake den kärleks- fullaste uppmärksamhet, behöfva vi väl ej nämna; lika litet, att man bör gerna uppfylla hans önskningar, men ej sätta sig mot läka- rens anordningar, hvilka man med all kärleks- fullhet bör förmå den sjuke att följa.
Om han visar en lätt förklarlig retlighet ocli otå- lighet, bör man ej räkna noga med honom eller visa sig snarstucten.
Lugn är hufvudsaken för en patient; men lugn betyder utelemnande af allt, som på nå- got sätt kan upphetsa, och det skall allt det göra, som man företager sig eller som sker öfver det dagliga, det vidvanda.
Låt derför bli att trippa omkring på tåspet- sarne som ett vacklande, värkbrutet andeväsen, utan gå hurtigt som vanligt; dessa fruktlösa försök att gå ljudlöst frambringa i allmänhet långt mera knarrande och nervretande ljud än ett ordentligt steg.
Tala sakta, men låt bli att hviska.
Ett for- ceradt hviskande väcker långt lättare den sof- vande än ett vanligt, sakta samtal.
Och låt bli att säga » Tyst !« Det är dock en helt öfverflödig påminnelse, då ju en hvar i förväg vet, att han skall hålla sig stilla.
Gå med lätta skodon och mörka kläder, som ej prassla.
Har du något att säga, så säg det så högt, att den sjuke kan höra det om han har lust, och ingif honom ej den tanken, att du har privathemligheter att anförtro andra, i synnerhet borta vid dörren.
Ty den dörren har mycket att svara för.
Synes den ifrån sängen, öppna folk den lång- samt, sticka in hufvudet och draga det lång- samt ut igen.
Om icke, hör patienten dörren öppnas och stängas på ett mystiskt sätt, utan att någon synbart går ut eller in, och så hvi- skas och tisslas det utanför.
Vill du in, så öppna dörren raskt och frimodigt, stå ej som en tjuf och fumla i fem minuters tid med handtaget.
Du uppnår ju dock endast att framkalla ett irriterande knarrande och vinner således långt ifrån din egen afsigt.
Vill du tala med den sjuke, så sätt dig tätt intill hufvudgärden med ansigte och kropp i samma rigtning som hans.
På detta sätt kan du beqvämt iakttaga honom, utan att han märker det, och så slipper han fästa sina ögon pä dina, något som är ytterst obehagligt för en sängliggande och nervös menniska.
Sörj för att patienten hvilar så beqvämt som möjligt, men afsky som pesten all slags force- rad, demonstrativ omsorg.
Dylika oroliga uppmärksamheter plåga ho- nom endast och göra honom minst lika stor skada som ren försummelse.
I ett följande nummer återkomma vi till hvad den sjuke har att iakttaga.
» Första steget ».
ar ^~^m c ^ a v ^ v4g4 Tänkt hoaraf vid dig sjelf: som » jag ju ej första kan Märk!
tvedrägt, smärtat dig, alstrats, steget ta »; Ej är kärlekens sed att vänta en an- nan till mötes — Ödmjuk han skyndar och glad först att få räcka sin hand.
i |-N I I I |_J \ J Kl IN månaden meddelar en fullständig mode- och mönstertidning.
Blommor i hemmet.
a, om blommor i hemmet är det vi här vilja spraka en stund i all vänlighet — om blommor i tveggehanda bemärkelse.
Icke blott dessa, som från gröna stjelkar oeh bland gröna blad spira upp att med sina skira färger och sin härliga doft fröjda oss alla, den glade som den sorgsne, den unge som den gamle, utan äfven dessa » glädjens blomster », som osyn- liga och dock tydligt förnimbara spira upp m den ädlaste grund, för att göra menniskornas hem till en värdig skola för de unga och en fridens hamn för de gamle.
I hvarje hem, der de förstnämda saknas, har man omedvetet förnekat sig sjelf icke allenast en stor njutning, utan äfven ett medel till det slags förströelse, som blir en motvigt mot dåligt lynne och, liksom hvarje umgänge med naturen sjelf, blir för den, som älskar och vårdar dem, en källa till tanke på och beundran af skapelsens storhet.
Förutom den prydlighet och det nöje, som bladväxter oeh blommor skänka åt ett hem, ha de ju äfven, såsom vetenskapen intygar, en sär- skild förmåga att rena luften i våra bostäder och dymedels äfven förmonligt inverka på vår helsa.
Den vanliga invändningen mot blomsterod- ling i hemmet är: » Jag har ej tid dermed! » — » Det är mig fullkomligt omöjligt att hinna sköta blommor! » — Ja, häri ligger mycken sanning, oeh du har delvis rätt deri, min vän!
Dina barn upptaga dig så mycket, ditt hushåll är besvärligt, tusen ting oeh förhållanden hindra dig att tänka på ditt eget nöje i detta fall.
Men erfarenheten har lärt den, som skrifver detta, att äfven med ett mycket besvärligt hus- håll och många barn, med sjukdomsfall och allt, kan man, om man rätt älskar dessa natu- rens ljufva väsen, dock alltid finna någon stund på dagen, då man kan vattna dem, vända dem mot solen och pyssla om dem i allmänhet, lik- som vore äfven de barn af ens kärlek.
Och när dina egna barn växa till, kan du lära dem att älska dessa blommor, lära dem att sköta dem och derigenom föra dem in i skapelsens lustgård.
Det andra slaget af blommor är dessa hvar- om vi i ungdomen tänka och tro: » Ack, hur lätt skall det icke blifva att pryda mitt hem med kärlekens blomster, att alltid le mot min käraste vän, att förlåta, om sådant skulle be- höfvas — hur lätt skall icke allt detta blifva för mig! » Ja, det kan lyckas, och det lyckas, men det går ej alltid så ofantligt lätt.
Med myc- ken omsorg, med en ständigt vaksam kärlek, skall, oaktadt alla de brister, hvilka vidlåda vår bräckliga menniskonatur, både min oeh hans, den närmaste vännens, och deras, som för öfrigt omgifva mig, den jordmon beredas, der dessa härliga blommor skola skjuta skott och fröjdas.
Och detta så, att icke blott de, som tillhöra detta hem, känna det och blifva lyckliga derigenom, utan äfven de, som utifrån komma med dem i beröring.
Att från mannens sida mycket måste göras, för att detta qvinnans arbete skall blifva möj- ligt, derom kan ju ej tvifvel råda, men då jag här endast talar till qvinnor, betonar jag också starkare den ofantliga kraft, som ligger i qvin- nans tåliga kärlek.
Jag talar dock här om den kärlek, som är förenad med omdömets klar- het och tankens sjelfständighet, icke denna så kallade kärlek, hvars egentliga namn är svag- het och hvilken i hemmet alstrar bittra örter i stället för de blommor, som borde uppväxa ur dess jordmon.
Den verkliga kärlekens storhet och nödvän- dighet erkänner mannen — han gör det äfven och kanske mest i de ögonblick, då han vän- der sig bort från den dåraktiga unga qvinna, med hvilken han jollrat och skalkats, men hvilken han ingalunda vill som hustru lägga intill sitt hjerta.
De ädlare bland männen er- känna ärligt: » Min hustru skall vara ädlare och renare Un jag sjelf, » de lägre bland dem säga det visserligen äfven — fast ofta omed- vetet.
Nå väl, böra vi qvinnor ej glädjas häröfver, bör det ej uppmuntra oss att med ifver odla dessa blommor i hemmet, hvilka under många förhållanden, jag säger icke alla, förmå att småningom utplåna så många mörka skuggor!
Om moderskärlekens fröjder har så mycket blifvit skrifvet och sagdt — men, i sanning, derom kan ej för mycket sägas.
Barnens glada, uppslupppna lekar, dock utan sjelfsvåld, det ifriga täflandet om » bästa betyget » under hem- mets första abcd, de röda kinderna och äfven de många smörgåsarne efter de ifriga ansträng- ningarna af barnslig idrott — allt detta är äfven ljufva blommor i hemmet.
När gumman, den gamla, trötta, kanske ut- arbetade qvinnan, från sitt lifs sista skede blic- kar till baka och på det hem, der hon lefvat och verkat, när hon ser sina barns leende och klara ögon, sin makes, den pröfvade mannens, djupa, innerliga blick, när hon trycker hans hand och känner, att hon förvärfvat denna ålderdomslycka genom styrkan af sin kärlek från ungdomen — då kan hon med rätta tänka: » Detta är blommor i hemmet, som ej förgå! » A.
(F o r t s, från n:r 2 3.)
Sjwcke förr än 1887 kröntes konung Carol och eåt * hans drottning.
Härvid utvecklades en utomordentlig prakt, men ett ögonvittne förklarar, att festernas glanspunkt var den ståtliga oeh sköna qvinna, som nu på sitt ädla hufvud fick sätta en krona, visserligen af guld och en drott- ningkrona, men icke skönare än den krans af lager och myrten, som skaldernas hyllning och folkets kärlek redan skänkt henne.
Vacker och majestätisk stod hon der i en drägt, som ännu mera upphöjde hennes skön- het — en klädning af hvitt sidensars, broderadt med matt guld och blå oeh mörkröda perlor, försedd med långt oeh rikt släp, fodradt med skarlakansrödt siden och kantadt med sobel; hennes underbart rika och vackra hår föll i tjocka lockar kring tinningar och nacke, och öfver axeln bar hon det rosenfärgade skärpet, som tillhör Katarina II:s orden.
På ömse si- dor om konungen och drottningen stodo konun- gens broder och unga brorssöner, och några af de närvarande märkte, att drottningens läppar, hårdt sammanpressades, liksom för att bekämpa en sinnesrörelse, då hennes blick föll på furste- sönerna.
Der nere i grafhvalfvet hvilade ju sedan sju år till baka hennes eget enda lilla barn, det barn, som i denna stund borde hafva stått vid hennes sida.
Det var icke så under- ligt, om tårarne ville bryta fram, oeh i denna stund förjagade det behagliga leende, som eljes plägade krusa dessa fina läppar.
För hvarje 5-tal abon- nenter, som samlas, och för hvilka afgiften Insändes till Redaktionen af Men då hon sedermera i sin med åtta hvita hästar förspända vagn — en vagn, som mera liknade en blomsterkorg, så uppfyld var den af buketter och kransar — åkte till baka till palatset, hade leendet återkommit på hennes läppar.
Med en stor med äkta strutsfjädrar garnerad solfjäder skyddade hon sitt obetäckta hufvud mot solen och log oeh helsade åt alla sidor mot det förtjusta folket, som ej kunde se sig mätt på sin vackra drottning.
Elisabeth å sin sida såg nu för första gången en del af sina undersåter, folk från aflägsna provinser, som aldrig besökt hufvudstaden, men som nu skickat representanter och fanor och baner till kröningen.
Der såg man de stolta bergsborna i sin prakt- fulla nationaldrägt och med sin fana, prydd med tvenne furor i broderi.
Lätt åtskilda från dessa voro handelsmännen från Braila, greker och bulgarer, som icke hade ett drag af den rumäniska folktypen.
Aldrig förr sedda här voro invånarne i Dobiudcha, som nu för första gången uppträdde i sin nya hufvudstad.
Det var för det mesta turkar med likgiltiga anleten framblickande under turbanen, men här och der såg man också ett tartariskt hufvud med en guldbroderad mössa.
Bergsborna från Lilla Wallaehiet, som anses vara de äkta rumänierna och bland hvilka landet finner sina tappraste krigare, voro ock ett ståtligt folk och voro lika välklädda som vackra.
Desi:a främlingar i hufvudstaden, till ett antal af 4000, skulle alla begifva sig till kungliga palatset, gå uppför den breda marmortrappan med sina olika fanor, helsa konungen och drottningen, se på dem båda oeh noga i sitt minne inpränta deras drag, för att vid hemkomsten kunna bestämdt försäkra, att Rumänien nu hade fått en riktig, verklig konung och en dito drottning.
Sanner- ligen, denna dag måtte för det rumäniska konunga- paret icke varit den minst tröttsamma!
En fransk diplomat, som nyligen — förra sommaren — fick göra ett besök på Sinaia, har deröfver lemnat en liflig skildring, och då denna så att säga bringar oss i konungaparets närhet, vilja vi med den samma afsluta denna lilla teckning af en qvinna, som utan tvifvel är en af de märkligaste vår tid frambragt, om hon äfven i politiskt hänseende ej spelat nå- gon roll.
» Genom vår ambassadör, » säger den franske diplomaten, » öfverbringades mig en bjudning att följande dag klockan ett frukostera på slottet Sinaia.
Kort före den utsatta tiden infann jag mig i klostret, hvarifrån en väg ledde midt in i skogen, som jag tyckte.
Men snart kommo vi fram till en öppning i skogen, der på en höjd visade sig ett slott af rätt egendomligt utseende med spetsiga tak, spiror och klock- torn, balkonger och små hängtorn, ej olika peppardosor; ett slott, som tycktes genom någon trollmakt hafva blifvit förflyttadt hit midt i vilda skogen.
Inkommen i bottenvåningen, fördes jag af en lakej i livré af blått och silfver uppför den med röda smyrnamattor belagda trappan in i ett galleri, dekoreradt med gamla vapen och rustningar från olika tidehvarf, och der dagern föll in genom fönster med färgade rutor.
Här mötte mig en af konungens adjutanter och förde mig in i en stor aflång sal med fyra höga fönster och som åt söder hade ett galleri, afstängdt med gardiner af mattblå silkesplysch, rikt bro- derad.
Samma tyg och samma broderier voro öfverallt förherskande i salens möblering.
I plafonden af trä var en utmärkt vacker gobelin uppspänd.
Det såg ut som en tafla i präktig ram.
I salen befunno sig flera damer af olika i r^v i i K l I L- / U IN Idun, ernålles ett gratlsexemplar för hela den tid, under hvilken abonne- mentet räcker.
Äro de samlade abonnenterna färre än 5, torde prenumera- åldrar, alla kläda i rumänisk drägt, samt några herrar, alla, utom två, i uniform.
En af de senare, en man af medelhöjd, med svart skägg och svart kortklippt hår, gick emot mig och räckte mig handen.
Det var konung Carol.
En hohenzoller, — mörk!
och icke blond, utan Konungen tilltalade mig genast utan någon presentation af min ringa person oeh förestälde mig derefter för drottningen, som samtalade med några damer, hvaribland hennes vän oeh med- arbeterska Mila Kremnitz, gift med en tysk i Bukarest bosatt läkare.
Så väl drottningen som de båda tyska damerna buro till sin drägt en skir hvit slöja, öfverströdd med guldpaljetter, och som från hufvudet nedföll öfver axlarne.
Den rumäniska drägten är egnad att förhöja drottningens ståtliga utseende och växt.
Den består, som man vet, af en framtill öppen öfver- kjortel af med silfver genomväfdt sidendamast af matt röd färg, som med ett skärp fästes om- kring midjan öfver en lång blusliknande under- klädning af mjukt, hvitt tyg med rika broderier, synnerligast kring halsen och ärmlinningarne.
Drottningens ansigte är egendomligt, derigenom att näsan redan vid näsroten är hög oeh böjd, hvarjemte ögonen ligga förunderligt djupt; på venstra kinden har hon ett litet ärr.
Jag kunde dock ej annat än förvånas öfver hennes skära och ungdomligt blomstrande hy — förmod- ligen en följd af hennes ständiga vistande i fria luften — som stod i så underlig kontrast till det alldeles grånade håret, hvars tjocka flätor stucko fram under slöjan i pannan och vid öronen.
De stora strålande blå ögonen och ett par bländande tandrader syntes också föga höra till- sammans med det grå håret.
Sedan helsningar och några inledande fraser blifvit vexlade, började drottningen tala om den stackars prins Alexander af Bulgarien, för hvil- ken hon uttryckte sitt deltagande helt okonst- ladt och hjertligt.
Samtalet afbröts dock snart och vi begåfvo oss in i matsalen.
Detta rum med bord af gammal ek, väggarna prydda med vaser af metall, af glas och majolika, ljuskronor af kristall och stolar, klädda med läder, lik- nade helt och hållet en matsal i renässans-stil hos någon af de rika patricierna i Tysklands kejsarstäder.
Vid bordet fick jag till granne drottningens hoffröken den vackra och lifliga fröken Livia Majoreseo.
Naturligtvis samtalade vi om Car- men Sylva och hennes skriftställen.
Jag viste väl, att drottningen och fru Kremnitz sam- arbetade och att romanen » Från tvenne verldar », som utkommit under signaturen Dito et idem, var en frukt af detta samarbete, men jag viste icke huru det tillgick.
Derom fiek jag af min sköna granne en rätt intressant upplysning.
Denna roman, som har formen af brefvexling, skrefs så, att rollerna ordentligt fördelades.
Drottningen skref brefven från den lidelsefulla och rikt begåfvade prinsessan Ulrika till en professor vid universitetet i Greifswald, och fru Kremnitz skref brefven från professorn till prinsessan.
Detta tillgick såsom vid en vanlig korrespondens; drottningen afvaktade professorns svar, innan hon lät sin prinsessa skrifva något nytt bref, och fru Kremnitz lät sin professor ordentligt besvara prinsessans utgjutelser.
Vid bordet samtalades lifligt och allmänt, men måltiden räckte knappast i tre qvarts timme.
De fem, sex rätterna serverades gan- ska hastigt efter hvarandra.
Då man stigit upp från bordet, gick drottningen med sina damer in i den stora salongen i det fyrkantiga tornet, medan konungen och herrarne begåfvo sig ut i ett öppet galleri eller loggia, hvarifrån man hade en den härligaste och mest vidsträckta utsigt öfver den kringliggande nejden.
Från balkongen ledde stora, nu uppslagna dörrar till den salong, der drottningen uppehöll sig med sina damer och der i små koppar serverades turkiskt kaffe.
Konungen förde mig dit in.
Denna salong företer en lysande och högst egendomlig prakt.
Gardiner, mattor, dynor och sofftäcken bestå här endast af tyger, öfverhöljda med de praktfullaste turkiska broderier.
Väg- garne äro tapetserade med dylikt tyg och till och med i taket äro dekorationerna af samma slags broderier.
Alla prydnadsvaser, väggfältens och plafondens omramningar, stolar, ljuskronor, allt är i ren arabisk stil.
Midt emot dörrarne till galleriet ser man en liten vinterträdgård, förmedels en glasvägg afstängd från salongen.
Solskenet, dämpadt af tunga gardiner, spred ett varmt och färgrikt ljus i det stora rummet medan det liksom med ett guldskimmer öfvergöt de tropiska växterna i orangeriet.
Ingen om- gifning skulle kunnat bilda en så passande ram som detta praktfulla solbelysta rum till dessa grupper af unga qvinnor och flickor i brokiga drägter, mycket påminnande om Orientens lysande färgprakt.
Drottningen hade fått höra, att jag varit nära bekant med Turgénieff, och hon uttalade varmt och lifligt sin beundran för hans stora talang.
Frän literaturen öfvergingo vi snart till de sköna konsterna.
Drottningen hade redan hört talas om oeh berömmas den byst af henne, som min son Paul utfört utan annan ledning än några fotografier.
Då jag nu såg originalet för mina ögon, kunde jag med godt samvete bekräfta detta beröm.
Dock kunde jag icke afhålla mig från den anmärkning, att ingen byst eller tafla, om också utgången ur den största mästares hand, skulle kunna återgifva drottningens ansigte så, som jag nu såg det framför mig.
» Hvarför skulle det vara omöjligt? » frågade hon.