Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
allmogestil », A N D R A O M A R B E T A D E U P P L A G A N (1894), AF H V L I K E N Ä F V E N U T K O M M T I EN T Y S K OCH EN E N G E L S K U P P - L A G A, S A M T DET I Å R A L L D E L E S N Y L I G E N U T G F I N A A R B E T E T » Våra resliga kypert %&gt;en jag och atlas », MED 111 FIGURER Å 18 P L A N S C H E R, H V I L - KET A R B E T E R E D A N, H V A R H E L S T DET O M N Ä M N T S, LIK- SOM S I N A F Ö R E G Å N G A R E R Ö N T DET B Ä S T A E M O T T A - G A N D E OCH R E K O M M E N D E R A T S AF K R I T I K E N, I C K E M I N S T FÖR S I N E N K L A OCH K L A R A F R A M S T Ä L L N N I G, E G E N S K A P E R, SOM I F Ö R E N N I G MED EN F Ö R V Å N A N S - V Ä R D P R I S B I L L I G H E T B A N A VÄG FÖR M A R I A C O L L I N S B Ö C K E R T L I L O T A L G I A HEM.
andra, skänker jivar blir ^Den kind, af vilda som dess ungdomsråd tredje, rosor, åt skogens häck.
vågor löga, och täck.
af fältets blommor, Glaudius.
s k o l a b ä r a r i k l i g a f r u k t e r i k o m m a n d e släk- ten.
J a g är viss o m, a t t m å n g a barn m e d m i g i n s t ä m m a i e t t från h j ä r t a t k o m m a n d e t a c k till v å r a m ö d r a r, o c h d e t t a s k a l l e j visa sig endast i ord.
Hela vårt uppförande skall bära vittne o m, h u r u h ö g t v i sätta vår moder.
Måtte v i aldrig göra h e n n e sorg, måtte v i göra, h v a d vi kunna, för att jämna d e obanade vägarna!
» V å r m a m m a » h a r f ö r t e t t l y c k l i g t lif.
Ordet » lycka » har dock e n märkvärdigt t ä n j b a r n a t u r, h v a r j e m ä n n i s k a i n l ä g g e r nä- stan s i n särskilda m e n i n g däruti.
M e d » ett lyckligt lif » m e n a r j a g här, a t t h o n i s i n b a r n d o m o c h u n g d o m u p p f o s t r a t s i ett för- äldrahem, s o m verkligen förtjänade detta n a m n, a t t h o n därpå blef e n älskad maka, k a n s k e m e r a ä l s k a d ä n d e flesta, s a m t a t t hon, hvilket j a g b o r d e satt främst, sedan s i n t i d i g a u n g d o m s ö k t f o r s k a efter G u d s v i l j a o c h e j o n ö d i g t v i s fikat efter m ä n n i s k o - gunst.
D ä r f ö r k a n h o n m e d skäl s ä g a s h a f v a v a r i t l y c k l i g, e h u r u h e n n e s lif f ö r öf- rigt e j varit e n dans på rosor.
K a m p m e d e k o n o m i s k a b e k y m m e r, m e d s j u k d o m, såväl i sin egen kropp, s o m hos m a k e och barn, o c h m e d b i t t e r h e t, u p p v ä c k t g e n o m att stän- digt s e sin älskade mans handlingar miss- förstådda o c h f ö r d ö m d a, hafva aldrig läm- n a t h e n n e t i d a t t f ö r s j u n k a i s i g själf.
Det är d e n n a själfförnekelse, s o m a f d y - l i k a p r ö f n i n g a r blir e n f ö l j d, h v i l k e n så o f t a jUan får ej törnekrans bära förlänar våra m ö d r a r deras gloria.
V i barn i mina sällaste år.
se d e n e j s å s o m y n g r e, v i älska vår m o r, OCH F Ö R V I S S O HA VI ATT V Ä N T A M E R A I D E N N A m e n uppfatta e j vidden af hennes moders- G R E N A F L T I T E R A T U R E N F R Å N DEN FLITIGA F Ö R F A T T A - kärlek.
Denna upptäckt hemfaller åt e n R I N N A N S H A N D.
TY DÅ SOM HÄR E N E R G I OCH BE- m e r a m o g e n ålder.
D å, n ä r v i vanligen G Å F N N I G FÖR EN SAK Ä R O F Ö R E N A D E, K N Y T A SIG A L L - 55 stå i b e g r e p p a t t l ä m n a h e m m e t, ö p p n a s TID L Ö F T E N FÖR F R A M T I D E N, H V I L K A S U P P F Y L L A N D E F Ö R - v å r a ö g o n, o c h v i s e, h v a d v i a l d r i g sett.
V I S S O S K A L L B R N I G A S A K E N V I D A R E F R A M Å T.
J a g k a n e j t a l a i alla b a r n s n a m n, e j e n s ar m a m m a » — j a g t a l a r i alla bar- DET Ä R O C K S Å T L I L ETT T A C K FÖR H V A D M A R I A obetingadt i m i n a syskons, låt m i g därför n e n s n a m n — skall n o g ej få n å g o n C O L L N I H I T T I L L S V E R K A T PÅ F I R Å G A V A N D E O M R Å D E, J a g h a r alltid l a P t P s - i d e n s v e n s k a k v i n n a n s e g e n t i d n i n g.
t a l a o m, h v a d jag erfarit.
SOM VI I D A G F Ä S T V Å R A L Ä S A R N I N O R S S Ä R S K I L D A p U ä l s k a t m i n m o r.
S å s o m b a r n såg j a g u p p H; n f ö r t j ä n a d e d e t m e r ä n m å n g e n a n n a n, M Ä R K S A M H E T V I D H E N N E S P E R S O N.
OCH OM VI DÅ F O G A T S Y M P A T I S K A ORD T L I L EN S Y M P A T I S K m e n h e n n e s l i f s g ä r n i n g h a r e j b l i f v i t u t - till h e n n e, s å s o m v a r a n d e e t t s l a g s o r a k e l.
r L d L B I L D, SÅ A N S E VI OSS D Ä R M E D E N D A S T H A F V A f ö F Y T i n f ö r m å n g a s ö g o n, o c h d e allra flesta B e u n d r a n d e o c h h ä p n a n d e ö f v e r h e n n e s k u n - s k a p e r o c h h e n n e s f ö r m å g a p å alla o m r å - se i h e n n e i n t e t a n n a t ä n e n g o d, o m t ä n k - EN A N G E N Ä M P L I K T.
sam maka och moder.
I n t e t a n n a t!
Ä r e j d e n, k ä n d e j a g i n g e n h ö g r e å t r å ä n att e n W. B. dag k o m m a så långt s o m hon.
S å små- detta kvinnans h ö g s t a mål, h e n n e s verk- samhetsfält, d ä r h o n f å r tillfälle a t t u t - n i n g o m e r t a p p a d e j a g m i g m e d a t t ä f v e n h e n n e skönja brister, så m y c k e t m e r a veckla d e sidor af sin karaktär, s o m g ö r a hos h e n n e till k v i n n a?
M e n d e t t a k a l l ä g e r e j o f ö r l å t l i g a, s o m j a g a l d r i g t r o t t m i g k o m m a därhän.
D å u p p s t o d bitterhet i sinnet, längre, h a r kanske aldrig ägt f ö r m å g a n a t t r e t a m ä n n i s k o r n a s n y f i k e n h e t, därtill är d e t m i s s t ä n k s a m t g a f j a g a k t p å h e n n e, t y c k t e AF Hermdinn von Gilm. "
n u b e d r a g e n o c h f ö r l o r a d e tilliten till för h v a r d a g l i g t.
M a k a o c h m o r ä r j u nä- m i g m i n a medmänniskor.
Jag hade väntat för s t a n h v a r a n n a n k v i n n a.
D e n n a n y f i k e n h e t Ö F V E R S.
F Ö R I D U N AF E.
v ä c k e s d ä r e m o t alltid, d å m a n h ö r t a l a s m y c k e t o c h s e t t m a m m a s lif från o r ä t t h å l l.
I. o m eller läser o m d e k v i n n o r, s o m s å a t t D j u p e t i h e n n e s k a r a k t ä r b l e f m i g d o l d t, s ä g a f r å n g å t t s i n b e s t ä m m e l s e o c h a r b e t a h v i l k e t j u e j heller v a r s å u n d e r l i g t, d å jUvar gång i aftonens stillhet i a n n a n r i k t n i n g, v a r e s i g i d e t o f f e n t l i g a j a g ä n n u e j k u n d e f a t t a i n n e b ö r d e n af h e n - M e n åren gingo, mitt min moder till ro mig kysst,, eller e n s k i l d a lif vet.
D e t t a g ö r e j » v å r n e s själs s t o r h e t.
m a m m a », h o n t i l l h ö r d e stilla i l a n d e t.
J a g s i n n e ö p p n a d e s m e r o c h m e r f ö r l i f v e t i hon på min mun och min panna dess fullhet, o c h n u b e u n d r a d e j a g » v å r önskar, a t t någon, s o m kände henne o c h gör korsets tecken tyst.
E j s å, att j a g ej h o s h e n n e h a d e f ö r m å g a, v i l l e s k r i f v a o m h e n n e, så- m a m m a » åter.
d a n h o n ä r i sitt h e m, s k r i f v a så, a t t d e t k u n d e finna fel, m e n ä n d å m e r a i n t e n s i v t än någonsin.
N u ä r j a g v u x e n o c h flugen t r ä n g d e till allas h j ä r t a n, s å a t t alla g o d a tAn oftare dig jag kysste, m ö d r a r k ä n d e, h v a d d e ä r o f ö r s i n a b a r n, u r n ä s t e t, v i l j e n I v e t a, h v a d j a g nu kän- når kvallen sänkte sig mild, h v i l k a k a n s k e a l d r i g k u n n a u t t r y c k a s i n n e r?
J a g skall s ö k a v i s a d e t, o c h j a g v e t, att m i n a s y s k o n, a t t alla ä l s k a n d e b a r n i tillgifvenhet så, s o m d e ville o c h borde.
men aldrig på läppar och ännc mina fumliga försök skola spåra något af D e n n a lilla artikel s k u l l e v i l j a v a r a e t t t a c k du tecknade korsets bild.
till alla, s o m l e f v a o c h a r b e t a f ö r s i n a b a r n, s i n a e g n a t a n k a r.
jag lindar " Vår kring frälsarens hår.
mamma Ungmöuisor, till » v å r m a m m a » n u särskildt.
Ni arbeta * H E R M A N N VON G I L M, F. 1813, D.
1864, T Y R O L E N S ej f ö r g å f v e s, e d e r k ä r l e k o c h e d e r t t å l a m o d S T Ö R S T E L Y R K I E R U N D E R D E T T A Å R H U N D R A D E.
Om skulle min mors lif under min uppväxttid vara m y c k e t a t t säga, m e n j a g såg
I DUN 1895 d e t ej då, kunde ej se d e t, s o m d e t förtjä- n a d e att s e s, o c h h å l l e r m i g d ä r f ö r h e l l r e till d e s e n a s t e tre, f y r a åren.
D e gifva m i g rikt material.
M i n far d o g h a s t i g t, o c h med h o n o m gick m a m m a s högsta jordiska l y c k a sin v ä g.
H o n blef e n s a m m e d sina b a r n, s o m ej v o r o få, o c h i n g e n i s t å n d a t t ä n n u försörja sig.
» H v a r skall h o n t a g a m e d e l till b a r n e n s u p p f o s t r a n?
» f r å g a d e m e r än en bekymrad.
F ö r t r ö s t a n s f u l l s o m få, lät m a m m a o s s alla f o r t s ä t t a m e d v å r a stu- dier, o c h m e d e l s ä n d e G u d.
I b l a n d blef d e t t o m t i k a s s a n o c h s å g m ö r k t ut.
M a m - m a t v i f l a d e d o c k e j, å t m i n s t o n e ej så att vi märkte det.
Eätt snart k o m hjälp.
M å n g a g å n g e r h ö r d e j a g m a m m a s ä g a till n å g o n v ä n: » D e t s å g m ö r k t ut, j a g b e h ö f d e d e t o c h det, m e n j a g grät o c h bad, när barnen sofvo, och vi blefvo hulpna. » Stundom k o m n å g o n o c h frågade, o m vi h a d e det trångt o c h s v å r t, d e s k u l l e så g ä r n a h j ä l p t, m e n sällan f i n g o d e a n n a t s v a r ä n: » V i b e h ö f v a i n t e t, v i h a d e t så b r a.
» O c h vi arbetade m e d v å r a s t u d i e r, o c h » v å r m a m m a » arbe- tade m e d G u d för vår del.
N å g r a af o s s h a f v a n u l ä m n a t h e m m e t, m e n ä n n u finnas y n g r e k v a r, s o m s k o l a h a f v a sin u p p f o s t r a n, s å s o m v i fått v å r.
Om mamma kunde a r b e t a m y c k e t själf, o m h o n v o r e frisk o c h stark, så v o r e d e t j u m i n d r e u n d e r l i g t, att h o n kunde tro.
M e n n u har h o n blifvit n ä s t a n o f ö r m ö g e n till a r b e t e g e n o m e n s j u k - d o m i sina ö g o n.
Detta var den bittra s t e p r ö f n i n g e n i h e n n e s lif o c h inträffade, d å d e t s å g s o m m ö r k a s t u t p å allt sätt.
Arbeta gör h o n dock icke desto mindre m e d h v a d h o n förmår.
D e t är r ö r a n d e, d e t är s t o r t att se h e n n e s ö m h e t o m o s s barn.
H o n är så r ä d d, att v i ej s k o l a h a f v a d e t trefligt o c h b r a, o c h t ä n k e r a l d r i g p å att s p a r a s i n a s t e g, d å d e t g ä l l e r o s s.
E t t litet e x e m p e l b l a n d m å n g a.
» A r det något d u v i l l h a u t r ä t t a d t i s t a d e n, så s ä g b a r a till, j a g g å r så g ä r n a, » d e t t a s k r i f v e r h o n o f t a till m i g, o c h d e t t a s ä g e r h o n till m i g, så o f t a v i r å k a s.
V e t e n I, h v a d d e t v i l l s ä g a att g å från d e n e n a b u t i k e n till d e n a n d r a f ö r att u t r ä t t a k o m m i s s i o n e r?
D e t är ett g a n s k a t r ö t t s a m t värf m a n då fyller, i s y n n e r h e t o m m a n är litet ä l d r e o c h för- s v a g a d af s j u k d o m.
M e n m o d e r s h j ä r t a t är e n s t a r k drifkraft.
D e t förlänar kraft o c h u t h å l l i g h e t åt e n s v a g k r o p p o c h g ö r rik- tiga underverk, d å det gäller de älskade barnen.
H v a d gifva vi i g e n g ä l d?
J a g k o m m e r n u till ett a n n a t ä m n e H v a d g i f v a vi » v å r m a m m a » f ö r all d e n vård, omtanke och ömhet, s o m hon under h e l a v å r t lif ä g n a t o s s?
E j m y c k e t.
Hon f o r d r a r ej h e l l e r n å g o t s t o r t af o s s, ett b r e f eller n å g r a v ä n l i g a o r d g l ä d j a h e n n e så, att v i b l y g a s, d å v i t ä n k a på, h u r u litet det kostar oss o c h huru högt det värderas.
M o d e r s l i f v e t s k a l l är f y l d t, d å b a r n e n fun- n i t h v a r t o c h ett ett p a s s a n d e v e r k s a m - hetsfält, o c h m o d e r n är d å f ä r d i g att t r ä d a i b a k g r u n d e n, att l ä m n a lif v e t, k a n s k e al- d r i g u p p s k a t t a d af s i n a b a r n, k a n s k e m å n - g e n g å n g b e t r a k t a d s å s o m ett b e s v ä r l i g t påhäng, en odräglig börda.
N ä r h o n är b o r t a, n ä r t o m h e t e n i h e m m e t g ö r s i g gäl- l a n d e, f ö r s t d å se vi m å n g e n g å n g, h v a d vi uraktlåtit.
R u n n a v i stå till s v a r s f ö r vårt tillvägagående?
Säkerligen ej, då det är ett b r o t t m o t G u d s b u d att f o r d r a, u t a n att g i f v a, att se s i g till g o d o p å e n b e h ö t - v a n d e s b e k o s t n a d.
B e h ö f v a n d e?
Ja, h v a r j e m ä n n i s k a b e h ö f v e r k ä r l e k, en m o d e r k a n s k e m e r än andra.
; 379 D e t är d ä r f ö r, m a m m a, s o m d e s s a r a d e r sett d a g e n!
Jag har m å n g a g å n g e r k ä n t h j ä r t a t fullt, m e n ej v e t a t, h u r u j a g s k u l l e lätta det.
D e t förefaller m i g, s o m skulle d e t n å g o t h j ä l p a att e n g å n g få t a l a ut, r i k t i g t få v i s a, h v i l k e n s k a t t v i ä g a i d i g o c h a n d r a b a r n i sina m ö d r a r.
D e t är ej i d e l t a n k l ö s h e t eller o t a c k s a m h e t, s o m h å l l a o s s t y s t a, d e t är m å n g e n g å n g m e d v e t a n d e t o m v å r o f ö r m å g a att p å ett k l a r t s ä t t ut- trycka våra innersta tankar.
Dessa sky d a g s l j u s e t, d ä r f ö r att d e d ä r v a n l i g e n h ö l - jas i en för d e m f r ä m m a n d e dräkt.
Mina å s y f t a ej a n n a t ä n att s ä g a d i g, m a m m a, o c h a n d r a, s o m v i l j a l y s s n a, att v i k ä n n a, h v a d v i ej m e d o r d k u n n a u t t a l a.
D u s k r e f en gång, m o d e r, i en m i g tillhörig minnes- b o k, f ö l j a n d e lilla strof, u n d e r t e c k n a d » D i n egen älskade m a m m a ».
D e n m å här tjäna s å s o m e n i l l u s t r a t i o n af d i g själf o c h d i t t lif.
Den lyder: » K ä m p a troget lifvets strid, Vaka, b e d o c h tåligt lid.
Kraft att kämpa, kraft att lida, Gifs åt dem, s o m G u d förbida, Se m o t målet stadigt blott, Allt blir godt, allt blir godt. » G e n o m att f ö l j a d e n v ä g, s o m h ä r an- v i s a s, har d u f u n n i t l y c k a n, d i n ö n s k a n är, att j a g p å s a m m a v ä g m å t t e f i n n a d e n.
T a c k, m o d e r, för h v a d d u lidit o c h arbetat f ö r v å r d e l!
T a c k, f ö r att d u ^ g e n o m d i n v a n - d e l lärt o s s h ö g a k t a o c h ä l s k a d i g!
T a c k, f ö r att d u g e n o m o r d o c h l e f v e r n e r i k t a t våra ögon m o t den lycka, s o m väntar på a n d r a sidan d ö d s f l o d e n!
V i äro, h o p p a s j a g, inne på vägen, och m e d Guds hjälp går det fram m o t målet.
Tack, för h v a d du v a r i t o c h ä n n u är f ö r o s s!
T a c k, ä l s k a d e m o d e r!
D e t är m e d full s a n n i n g j a g s ä g e r, att benämningen » vår m a m m a » för oss k l i n g a r o c h i h e l a m i t t lif skall k l i n g a så- s o m e n ljuf m u s i k.
D e t är ett af b a r n e n, s o m n u t a l a t; m e n d e t är m e d v i s s h e t o m, att m i n a o r d s k o l a v i n n a g e n k l a n g h o s d e m, s o m äga en sådan m o d e r s o m min.
Gud g i f v e, att v i alla h j ä l p t e s åt att g l ä d j a v å r a mödrar!
* Kråka.
H v i t a sippor.
tt litet a n i m e r a d t s ä l l s k a p v a r f ö r s a m - l a d t i fru B l e n c k e s r ö d a s a l o n g.
G ä s - terna v o r o idel bekanta, o c h därför var to- n e n fri o c h o b e s v ä r a d.
M a n g j o r d e inte n å g o t f ö r s ö k att finna ett a l l m ä n t s a m t a l s - ä m n e, u t a n g r u p p e r a d e s i g efter b e h a g i d e t stora, m a t t u p p l y s t a r u m m e t; j a det var i n t e fritt från att e n o c h a n n a n flirtation i allsköns ro utspann sig i n å g o n s k y d d a d vrå.
B o r t a v i d s t o r a b o r d e t g i c k d e t lifligt till.
E n l a m p a på m e t e r s h ö g fot, m e d yfvig, h ö g r ö d skärm, stod bredvid chaiselongen o c h g ö t en skär ljusflod öfver en u n g d a m, o m g i f v e n af h e r r a r.
Kring hennes vackra figur s l ö t s i g e n d r ä k t af n å g o t m j u k t t y g, skiftande i orange o c h blekgult, här o c h där uppfästadt m e d svarta penséer.
Håret, b l å s v a r t o c h b u c k l i g t, föll i s t u d e r a d v å r d s - löshet öfver nacke o c h öron samt räckte n ä s t a n n e d till d e p e n s l a d e, h ö g t l i v ä l f d a ögonbrynen.
att Ögonen, hvars m ö r k a infattning k o m d e m s y n a s s t o r a, v o r o af o v a n l i g g l a n s, skif- # tande färg i de olika stämningar, h o n mäs- t e r l i g t lät d e m u t t r y c k a.
A n s i k t e t v a r o v a l t o c h r e g e l b u n d e t; all d e s s f ä r g t y c k t e s h a koncenterat sig i den b å g f o r m i g a, korallrö- da munnen.
H o n t a l a d e f o r t o c h lifligt, m e d något forcerad sopranröst.
F ö r alla h a d e h o n ett g l a d t, r e t s a m t eller k o k e t t e - r a n d e o r d o c h h a n n ä n d å m e d att s l ö s a blickar o c h leenden på en ung man, som s a t t v i d h e n n e s s i d a o c h s y n t e s a l l d e l e s för- sjunken i beundran.
D e voro nyförlofvade.
D e n unga d a m e n sade just något s o m framkallade allmänt skratt.
» Nå, Lissie, » sade värdinnan, en fryntlig äldre d a m, o c h s t a n n a d e p å sin r o n d, » i k v ä l l t y c k s d u v a - ra ö f v e r d å d i g.
M e n h v a d k a n m a n a n n a t v ä n t a af e n n y f ö r l o f v a d flicka! » » j i h, all h ä n r y c k n i n g e n ö f v e r l å t e r j a g åt m i n f ä s t m a n, » s a d e flickan m e d ett s k ä l m - aktigt leende.
» Det behöfs också m y c k e n hänryckning, » inföll e n u n g k a n d i d a t m e d a f f e k t e r a d t ut- tal, » f ö r att u p p v ä g a så m å n g a a n d r a s b e - svikna suckar. » » N u f ö r s t å r j a g d å inte, h v a d n i m e n a r, » sade fröken, p l o c k a n d e på sina penséer; » j a g har verkligen ingenting på mitt sam- vete.
» » Inte det!
T r o r n i i n t e, att allas s k a l d k o m m e r att s k r i f v a e l e g i e r ö f v e r förlorade paradiset? » vår det » H ö r inte på h o n o m, » sade fröken B o n g till sin f ä s t m a n.
» F ö r f a t t a r e m å s t e j u all- t i d h a n å g o t f ö r e m å l, k a n s k e flere p å e n gång.
F ö r r e s t e n t y c k e r j a g d e t är b e s y n - n e r l i g t, att h e r r N o r d m a n i n t e är k o m m e n ännu.
D e t är j u p å s ä t t o c h v i s e n af- skedstillställning för h o n o m.
» » D e n v ä n t a r ej f ö r l ä n g e, s o m v ä n - tar p å n å g o t g o d t, » s a d e k a n d i d a t e n.
» F r ö - k e n får u n d e r t i d e n n ö j a s i g m e d o s s an- d r a b e u n d r a r e — o m j a g får h a ä r a n r ä k n a mig bland dem. » » A h, ni vet j u — äfven de ringaste bi- drag etcetera, » skrattade den unga flickan m e d e n m a l i c i ö s b l i c k p å h a n s lilla sirliga gestalt.
E t t s t y c k e f r å n d e n lifliga g r u p p e n, m e l - lan några h ö g a bladväxter, satt en u n g flicka e n s a m, till u t s e e n d e t ifrigt s y s s e l s a t t m e d att b l ä d d r a i ett p l a n s c h v e r k.
M e n in- t e t o r d af d e s i s t a h a d e g å t t f ö r l o r a d t f ö r henne.
H o n v ä n d e o t å l i g t b l a d efter b l a d, u n d e r d e t h j ä r t a t s l o g h å r d t af h a r m.
Så skulle det då sluta!
H v a d annat kunde m a n ha väntat?
Smäktande b l i c k a r, in- b j u d a n d e f ö r t r o l i g h e t, m e n d ä r b a k o m en- dast kall beräkning.
Sådan var Lissie Bong; o c h eftersom N o r d m a n var fattig o c h d e n a n d r e rik, så v a r d e t j u f ö r h e n n e ett l ä t t val, o c h h o n var n ö j d.
M e n hvilken stöt för hans känsliga, v e k a natur!
O c h n u reste h a n b o r t till I t a l i e n — r e s t e k a n s k e m e d f ö r s t ä m d t s i n n e; o c h allt d e t h ä r l i g a h a n fin- g e se, s k u l l e k a n s k e i n t e v ä c k a g e n k l a n g inom honom.
H o n d r o g en ofrivillig s u c k o c h såg sig hastigt o m.
M e n det var ingen s o m gaf akt på henne.
D e t v a r d e t f ö r r e s t e n säl- l a n.
E m m y B o d h e v a r i fru B l e n c k e s h u s s o m l ä r a r i n n a f ö r h e n n e s lilla s o n d o t t e r.
Späd, liten o c h ljus, såg h o n ännu y n g r e ut ä n s i n a n i t t o n år.
Figur o c h ansiktsdrag voro outvecklade, o c h öfver d e senare hvi- l a d e o f t a s t l i k s o m e n s l ö j a af s k y g g h e t.
A n s i k t s u t t r y c k e t t y c k t e s v ä n t a att v ä c k a s till lif; så o c k ö g o n e n, s o m, s t o r a o c h b r u n - grå, helst dolde sig under ögonlockens skyd- d a n d e förhänge.
M e n k o m d ä r lif i h e n -
IDUN 380 1895 nes ansikte, var det s o m förvandladt.
D e t k u n d e m a n h a sett, d å h o n i sin v r å l y s s - n a d e till N o r d m a n s s a m t a l m e d a n d r a.
H e n - n e själf h a d e h a n n ä s t a n a l d r i g t a l a t till.
Ett allmänt sorl u p p s t o d.
Han måste k l i n g a o c h d r i c k a m e d alla d e m, s o m t r ä n g - des omkring honom.
Plötsligt vände han sig till E m m y, s o m s u t t i t k v a r p å sin p l a t s.
Men h o n h a d e inte heller v ä n t a t n å g o t sådant.
H e n n e s intresse s a m l a d e sig o m - kring h o n o m i ö d m j u k, osjälfvisk beundran.
O c h så s m å n i n g o m m ä r k t e h o n m e d g l a d s t o l t h e t, att h o n v a r m ä k t i g f ö l j a m e d h a n s t a n k a r s f l y k t, att h o n l ä s t o c h f ö r s t å t t m y c - k e t af d e t h a n t a l a d e o m, o c h att d e r a s o m d ö m e n ofta s a m m a n f ö l l o.
Hon gladde sig ö f v e r, att d e i s j ä l f v a v e r k e t v o r o s a m - s t ä m d a själar, f a s t ä n e n d a s t h o n själf v i s s t e o m det.
» F r ö k e n R o d h e, får j a g l o f — », H o n l y f t e sitt g l a s m e d e n g l a d t öfver- raskad åtbörd, u n d e r det en klar r o d n a d l i k s o m r u l l a d e u n d a n s l ö j a n från a n s i k t e t o c h k o m h e n n e s v i d g a d e ö g o n att g l ä n s a.
H a n s å g p å h e n n e, u n d r a d e ö f v e r d e n has- t i g a f ö r ä n d r i n g e n af u t t r y c k.
Sådana ögon d e n lilla h a d e!
D e talade j u r e n t af.
H v a d h a d e d e m e n a t n y s s, d å alla a n d r a l o g o sitt stereotypa sällskapsleende?
H a n gjorde narr af sina f a n t a s i e r, m e n fick l u s t att h ö r a hennes röst.
Han m i n d e s sig aldrig h a hört h e n n e tala.
P å sista t i d e n h a d e h o n sett, h u r u h a n d r o g s allt n ä r m a r e f r ö k e n B o n g, b l ä n d a d af hennes pikanta utseende och muntra konversation.
H u r u skulle h a n v i s a sig i kväll?
H e n n e s f u n d e r i n g a r a f b r ö t o s g e n o m att den v ä n t a d e inträdde o c h n ä r m a d e sig grup- p e n v i d b o r d e t, h ä l s a d af g l a d a t i l l r o p.
H a n var något blek, o c h kring de m ö r k a ögonen låg en d j u p s k u g g a.
M e n h a n föreföll helt o b e s v ä r a d, d å h a n g i c k f r a m till v ä r d i n n a n med ett l e e n d e o c h n å g r a u r s ä k t a n d e o r d.
Med e n d j u p b u g n i n g v ä n d e h a n s i g till f r ö k e n B o n g o c h f r a m f ö r d e sin l y c k ö n s k a n, s o m m o t t o g s m e d ett s t r å l a n d e s m å l e e n d e.
N u o m r i n g a d e s h a n af d e a n d r a g ä s t e r n a, s o m alla h a d e n å g o t att s ä g a h o n o m eller v i l l e l y c k ö n s k a h o n o m till h a n s n ä r a före- stående resa.
H a n fick e n d a s t t i d att flyk- tigt hälsa p å E m m y, s o m i n o m sig trium- ferade öfver hans själfbehärskning.
S u p é n serverades nu, o c h m a n b e g a f sig ut i matsalen.
N o r d m a n s a t t b r e d v i d vär- dinnan u p p e v i d öfre b o r d s ä n d a n.
Det var i kväll n å g o t febrilt öfver h o n o m.
Han s t r ö d d e s k ä m t o c h infall o m k r i n g sig; h a n s konversation blixtrade.
M a n var förtjust.
O c h skålar u t b r a g t e s o c h b e s v a r a d e s; l y c k - önskningar och artigheter surrade o m k r i n g honom.
H a n k u n d e v a r a b e l å t e n m e d sin afskedskväll.