Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
137 inom socknen, som entreprenören eger bestämma, men å tider, som för hvarje ort lastställes så, att minsta olägenhet för landtbruket deraf orsakas; rättighet att lemna bidrag för väghållning uti dagsverken i stället för penningar, tillkommer hvar och en, som anmäler, att han sådant åslundar, hos vederbörande, som första gången eller framdeles bör låta utlysa entreprenadauktion, inom viss behörigen kungjord tid före auktionens ut lysning; å andra rummet och derest nämnda bidrag icke blifva tillräckliga till betäckande af kostnaden för väg- och brobyggnad inom häradet eller socken, skall kostnaden hestrid,is genom afgift å alla inom häradet eller socken belägna jordbruks- och andra fastigheter, utan något undanlag, utgående efter behof med ett eller flera ören af hvarje fullt tusen R:dr, dertill fastighet vid sednaste fastställd taxering till bevillning efter 2:dra art. bevillningsstadgan blifvit uppskattad; till Kongl. Maj:t öfverlemnas af Rikets Ständer i underdånighet att meddela de vidare föreskrifter, hvilka för detta ärendes ordnande enligt dessa grunder finnas erforderliga.
N. S. von Koch.
Af Herr Liljenstolpe, Axel Fredrik, angående åtskilliga ändringar i gällande Bevillningssiadga.
De omstörtande förändringar, hvilka nyligen blifvit vidtagna uti kredit-lagstiftningen och dermed sammanhang egande och af densamma helt och hållet beroende ämnen, hafva till sina följder gjort en rubbning uti en mängd förhållanden, ja äfven, till en del, försökt att kullkasta sådana moralens sanningar, de der tillförene ansetts såsom axiomer och särdeles hos oss egt rotfäste uti nationens innersta; samt med en skamfläck brännmärkt dem, hvilka i praktiken låtit komma sig till last hvad af moralen så strängeligen förbjudits; jag åsyftar härmed synnerligast: ocker med penningar, eller hvad som i dagligt tal benämnes procenteri.
Prot. 1865 & 1866. 11 Sami. 1 Afd. 18 138 Motioner hos Ridderskapet och Adelil 1865.
Att fritt och obegränsadt drifva köpenskap med penningen, såsom med en annan handelsvara, har nu blifvit legaliseradt i hvad denna handel rörer s. k. »korta papper;» och tyvörr! är denna rörelse redan uti fullt flor och anseende, dragande med sig, hvad värre ar, äfven de fasta papperen, eller inteckningar.
Någon förändring härutinnan torde för närvarande vara lika omöjlig att vinna, som det är för den febersjuke att upphöra med sina feberfantasier; spekulations-raseriel är, såsom all febers begynnelse, för närvarande så uppdrifvet, att detsamma icke kan hejdas annat än af sig sjelf och sedan otaliga offer fallit för detsamma, hvdket ock bäst förspörjes utaf myckenheten af lagsökningar samt mängden af konkurser, och dessa till oerhörda belopp emot tillförene (den Holmska i främsta rummet på omkring 17,000,000 R:dr uti ett såsom fattigt städse åberopadt land); icke att förgäta den ohejdade njutninglystnadens många offer: oftast en följd af, eller eli ondt, som åtminstone plägar åtfölja spekulations-raseriet.
Representationen och Regeringen, i afseende å denna lagstiftning gifvit vika för tidsandans s. k. kraf, då deras, som utgöra samhällets flertal, de så kallade »stilla i landena,» — tankar angående denna magtpåliggande fråga icke gifvit sig tillkänna och således ej eller kunnat följas (i fall detta flertalets åsigter skulle hafva härutinnan, såsom ock uti mången annan vitalfråga, varit med skränets olika) — torde dock, hvad på representationen beror, någon motvigt böra söka åstadkommas, för att icke de, hvilka ej ega penningar, eller också icke älska denna nya penningehandel, skola alltför mycket drabbas utaf den motsatta sidans spekulationsanda; Och uti detta afseende tror jag ett af de möjliga botemedlen, kanske väl homöopatiskt, finnes uti Bevillnings-förordningens betydliga förändrande.
För landet och staden torde enahanda bekymmersamma tid hafva inträdt till följd af den förändrade kredit- och penninge-lagstiftningen; och icke blott på de höga egendomsköpen och skuldsätlmngarne all anledning till det allmänna betrycket och den allestädes (äfven uti våra rikaste provinser, såsom Skåne och Östergötland till exempel) rådande penninge-förlägenheten kastas.
Så väl å landel, som i städerna, fordra ständigt nya behof ökade inkomster med deraf följande drygare pålagor för dessa lands- och stads-behofs tillfredsställande; huru skall det blifva möjligt att bära dessa efter nuvarande beräkningen af den så högt uppdrifna taxeringen på så väl landt- som stadsegendom, äfvensom å kapital och arbete?
Som sagdt är: grunderne för denna beräkning anser jag böra förändras och anspråken på de skattdragande något nedsättas; så framt icke den riks-bankrutt vill frammanas, som af djupsinniga tänkare å det financiela området för länge sedan be farades ?
Jag vill blott uti detta hänseende åberopa hvad angår inrättandet af de enskilda bankerna, i stället för filial-banker af riks-banken; dervid i främsta rummet torde böra Motioner hos Ridder skaf) et och Adetn 1863.
No 68.
139 ihågkommas (för att icke uti diskussionen neddraga en stor och ädel tänkare, som för icke länge sedan var prydd med Sveriges och Noriges dubbel-kronor) — Grefve Fredrik Bogislaus von Schvjerin och hans beklagligen besannade spådom i afseende å dessa bankers, i stället för riksbanks-filialbanker, riksförderfliga grundande: »Såsom de giftigaste svampar uppvexa» etc., Grefve von Schwerins egna ord.
Dock icke om orsakerna till det för närvarande olyckliga förhållandet, utan om medlen och försöken att bota eller åtminstone lindra detsamma, är oss nu af nöden att diskutera; ty såsom det beklagligen uti många fall nu är bestäldt med samhället, hvarinom icke allenast moralens, utan äfven religionens sanningar äro i fara att betänkligt rubbas af den s. k. tidsandan, känna vi oss nära nog främmande.
I våra fäders land med sina enkla seder, Der sann gudsfruktan fanns och allt var tro och heder!
Beklagligtvis uti strid med den så ofta åberopade s. k. tidsandan, föreslår jag vördsamt:
Do Att eden för ordförande och ledamot uti taxerings- och pröfningskomité bör äter införas, möjligen med förändrade ordalag, men uti samma anda med den, som förefanns uti äldre bevillnings-förordnin gar; Sä att »hvarken Kronan eller den skattdragande förnärmas i deras tillständiga rätt.»
En påminnelse härom för så väl komitéernas ledamöter, som ock Kronans ombud, torde icke skada, .helst inkomsters anskaffande äro så af behofvet påkallade och tyckes gemenligen nu främst åsyftas, dervid de skattdragandes förmåga någon gång kanske för högt, om ock ofrivilligt, beräknas och tages' uti anspråk af så väl taxerings-, som pröfningskomitéerne och hvaruti rättelse icke står att vinna af Kongl.
Kammarrätten, der icke billighet, utan naturligtvis stride lagens bokstaf måste följas; och att söka Konungen kostar mycket samt förstås icke alltid utaf mängden af de oskälig bevillning påförda.
Vidare föreslås: 2:o
Att med tydligare ord böra bemärkas bestämmelserna angående hvad rätteligen förstås med »behållna inkomstbeloppet,» i afseende å Art. 2 B. § 6, eller »En procents bevillning för all inkomst vare sig af kapital och arbete;» Och huru dermed står tillsammans det bevillning för närvarande åsättande oa/korlade beloppet af tjenstemans lön, o, s. v., ehuru honom åligger (således icke godvilligt) att erlägga dess fullmagtslösen, betala pensions-afgifter, (äfven om han aldrig kan komma i åtnjutande deraf, hvarken för sig — eller för hustru och barn, de der icke finnas, åtminstone icke sådana, som lagen antager: jag menar för den 140 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N:o 68. tjensteman, som aldrig varit gift) m. fl. afdrag för sjukdom etc.; hvadan afven föreslås: 3:o nedsättning uti så väl sådan bevillning och afräkning, uti hvilka fall som helst, för tjensteman, som ej har embetslägenhet: för sadan uti Stockholm af 300 R:dr och utom, hufvudstaden af 100 R:dr; som ock uti beräkningen för 'pension, lifränta, o. s. v., icke öfverstigande 1,000 R:dr; samt ytterligare och särdeles efter hushyrornas nu mera rättvisliga stegrande, sedan förut icke förefunna afgifter blifvit husegare pålagda, såsom uti framsta rummet anmärkningsvärdt och afven öfverklagadt, att för fastighet betala till församlingens själasörjare, ehuru egaren t. ex. hor uti annan församling och möjligen afven tillhör en tredje församling; samt oafsedt att »själasörjaren» får, med ali billighet och rättvisa öfverensstämmande, godtgörelse af de uti egendomen boende hyresgasterne.
För »själasörjaren» vore således beqvämligast, om huset stöde obebodt, då ej befunnes någon »själ» att sörja för?
I afseende å progressionen å hyresbeloppet, eller å den supponerade inkomst till följd af erläggande hyra, föreslås således vördsamt, särdeles då någon annan beräkningsgrund icke förefinnes: 4:o
En betydlig förändring i grunderna, äfvensom nedsättning, såsom både billig och rättvis-, så att, med upphörande af friheten ifrån bevillning för lägenhet till och med 300 R:dr (emedan alla böra beskattas, äfven den fattige, ehuru uti särdeles ringa mån; några afkortning ar, eller befrielse ifrån bevillnings erläggande, ej må ega rum); eller t■ ex- med följande progression: att för till och med 100 R:dr hyresbelopp erlägges efter supponerad inkomst af 400: 200: 300: 800: 1,500: 1,800. 2,000: 3,000: 5,000: 6,000: samt för hvarje i00 R.dr utöfver sistnämnda belopp, 1,000 R:dr, beräknas 500 R:dr supponerad inkomst.
Dock är det egentligen för principens riktighet, att en hvar i mån af sin inkomst bör erlägga skatt till Staten, som jag borttagit befrielsen för till och med 300 R:dr; hållande jag ingalunda strängt häruppå.
Denna progression egentligen afseende Stockholm » zuu » 300 » 400 » 500 » 600 » 700 » 800 » 900 » 1,000 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N:o 69. 141 och Göteborg, Uti öfriga städer och å landet torde, med billigare hyra, den supponerade inkomst-progressionen ökas.
Härigenom blefve en hvar efter billighet och rättvisa beskattad och icke såsom för närvarande alltför högt, då, såsom jag ofvan sökt visa, genom de, emot tillförene nu mera rättvisligen, stegrade hyrorna, äfven ett mindre hushåll knappast kan bo under 500
Rdrs hyra uti Stockholm, eller trenne rum och kök, hvarför hyran till och med ofta öfverstiger sistnämnda belopp 500 R:dr Runt; och slutligen samt med afseende å räntefotens stigande, hvarigenom äfven inteckningsegaren nödgas erlägga ofta högre, än den lagliga räntan härför, eller sex procent, och således den för närvarande såsom billig och rättvis antagna beräkningsgrunden, att blott två procent afdragas i och för onera, reparationer, o. s. v. å fastighet samt egendomen derefter taxeras, — nu mera synes mig alltför låg, — föreslås: 5:o
Äfvenledes nedsättning uti fastighetsbevillningen, så uti stad, som ä landet, och att således härför hufvudsakligen tages i betraktande, såsom tillförene stadgats, brandförsäkringsbeloppet och sista köpeskillingen samt dessas jemförande med andra fastigheters taxeringsvärde, derå brandförsäkring sednare är tagen och sednare underkastats köp.
Om remiss till Höglofliga Bevillnings-Utskottet och de respektive Riks-Ståndens kommunicerande af motionen anhålles vördsamt.
Stockholm den 14 November 1865. A. F. Liljenstolpe.
Af Herr af Wirsén, Thure, om Jernkontorets bibehållande vid dess inneha/vande kreditiv å liikets Sländers Bank.
Alltsedan 1817 —1818 årens riksdag har Jernkontoret egt att, under stadgade vilkor, på Rikets Ständers Bank begagna ett kreditiv af 900,000 Riksdaler mot tre procent ränta.
Enligt berörda vilkor skall skilnaden emellan den ränta, som Kontoret till Banken erlägger, och den ränteafkomst Kontoret genom kreditivets utlånande erhåller, särskildt 142 Motioner hos Eidderskapet och Adeln 1865.
N:o 70. bokföras och, utan att sammanblandas med Jernkontorets egen behållning, utgöra en särskild fond, öfver hvilken Jernkontorets
Fullmägtige ega att disponera för anställande af rön och försök till jernhandteringens framgång och förkofran; varande Banken berättigad att, genom ett dertill utsedt ombud, deltaga i den årliga revisionen af kreditiv fondens förvaltning och räkenskaper.
Då vid sistförflutna riksdag Banko-Utskottet hos Rikets Ständer hemställde om ifrågavarande krediti vs förnyande, anförde Utskottet såsom skäl derför det nogsamt kända förhållande, att detta kreditiv numera »utgör den enda fördel, som från det all »männas sida är jernhandteringen förunnad, under det att andra landets näringar af »Staten åtnjuta understöd af flerahanda slag.»
Beloppet af den ränte-inkomst, som genom kreditivets utlåning uppkommer, efter afdrag af den ränta, som för detsamma till Banken erlägges, uppgår till omkring 15,000 R:dr årligen, hvilket således, förutom ett obetydligt bidrag till Bergsskolan i Falun, hvars unnderhåll i öfrigt af Jernkontorets egna medel bekostas, utgör hela det understöd, som för det närvarande är för den ena af landets hufvudnäringar anvisadt.
Detta förhållande synes, åtminstone så länge statsverket icke genom erforderliga anslag understödjer och medverkar till den inhemska jernhandteringens utveckling, innefatta tillfyllestgörande skäl för fortsatt beviljande af den jemförelsevis ringa förmån, som nämnda handtering genom kreditivet på Banken hittills åtnjutit, och jag hemställer derför vördsamt: att
Jernkontoret måtte äfven vid denna riksdag bibehållas vid ifrågavarande kreditivrätt å Banken, under nu stadgade vilkor.
Af Herr Weidenhielm, Ernat August, om beviljande af eli anslag å 7,600 R:dr för en väganläggning från lastageplatsen vid östra ändan af Stödesjön lill allmänna landsvägen åt Sundsvall.
Vid sistlidne riksmöte framlades för Rikets Ständer en plan, i sammanhang hvarmed anslag jemväl äskades, för fortsättning från Bräcke till Sundsvall af den stora Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N:o 70. 143 kommunikationsleden emellan Westerhafvet och Bottniska viken, hvilken plan innefattade dels Ljunga elfs kanalisering, dels anläggning af åtskilliga chausséer och omlastningsställen, och dels slutligen byggandet af en jernväg från lastageplatsen vid östra ändan af Stödesjön till Sundsvalls stad.
Vid pröfningen häraf ansågo Rikets Ständer något understöd till jernvägen icke kunna, i saknad af tillgångar, bifallas, men behagade deremot för kanaliseringen och väganläggningen i öfrigt bevilja ett statsanslag utan åter betalningsskyldighet af tvåhundrafemtiotretusen Riksdaler Riksmynt, på grund hvaraf ett bolag, under benämning »Bräcke-Sundsvalls kommunikations-aktiebolag», sedermera blifvit bildadt, som med Kongl. Styrelsen öfver allmänna Väg- och Vattenbyggnader upprättat vederbörligt kontrakt rörande beloppets uppbärande och arbetets utförande i enlighet med det af Kongl. Majit i nåder gillade förslag.
Genom förbiseende vid ärendets handläggning liar emellertid den oegentlighet inträffat, att, i stället för den i sammanhang med det öfriga arbetet föreslagna, men utan uppmärksamhet lemnade jernvägen, någon annan utfarlsväg från lastageplatsen vid Stödesjöns östra ända till den allmänna landsvägen åt Sundsvall, icke blifvit påtänkt eller ifrågasatt, än mindre i kostnadsförslaget eller planen inbegripen och bestämd, hvaraf åter måste följa, alt äfven då bolaget en gång hunnit att slutligen fullgöra hvad det enligt kontraktet sig åtagit, ändamålet med kommunikationsleden likväl i så måtto förfelas, som densamma vid dess nedra slutpunkt finnes snart sagdt stängd från förbindelse med den allmänna landsvägen, hvilken skulle utgöra dess fortsättning till Sundsvall, Den gamla, förfallna utfartsvägen, som för närvarande leder från platsen, är nemligen, på sätt bifogade profilritning och kostnadsförslag närmare visa, så slingrig och brådstupa, att den icke utan våda och synnerlig svårighet kan af vägfarande begagnas, — och då följaktligen en ny beqvämligare utfartsväg utmed Ljunga elfvens strand måste anläggas, har den i sådant afseende anställda undersökningen ådagalagt att, med hänsigt till lokala olägenheter, kostnaden icke kan understiga den betydliga summan af 7,600 R dr nämnda mynt.
— Uppoffringen af ett dylikt, det ursprungliga anslaget öfverskjutande belopp hvarken ingår i bolagets förbindelse eller kan skäligen af detsamma fordras, — och då, utan detta bidrag, det med förra anslaget afsedda syfte icke skulle fullständigt vinnas, får jag vördsamt äran anhålla: att Rikets
Ständer täcktes för anläggande af en ny väg, i enlighet med ifrågavarande ritning och kostnadsförslag, från lastageplatsen vid östra ändan af Stödesjön till allmänna landsvägen åt Sundsvall, anvisa ett statsanslag utan återbetalningsskyIdighet af 7,600 Riksdaler Riksmynt, att ställas till disposition af Kongl, Maj:t, sorn i nåder torde genom dess styrelse för allmänna Väg- och Vattenbyggnader låta vidtaga de vidare förfoganden, hvilka för arbetets verkställande kunna finnas af nöden.
Aug. Weidenhielm. 144 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N:o 71. N:o 71. Af Herr Ankarsvärd, Theodor Wilhelm, om beviljande af eli anslag å 44,000 R:dr till
Diakoniss-anslalten i Slockholm.
Då Rikets Högloflig;!
Ständer städse med frikostiga anslag bistått allmänna skolor. sjukhus, hospitaler, med flera andra barmhertighets-mrättningar, vågar jag till behjertande frsmställa behofvet af dylikt bistånd till en, sedan år 1848 mom hufvudstaden befintlig vård- och läroanstalt, bildad af den enskilda välgörenheten, till gagn för såväl den enskilda som det allmänna, och hvilken, i den mån den utvecklat sig, också med vexande förtroende blifvit omfattad och anlitad.
Diakoniss-anstalten i Stockholm är till sin verksamhet en läroanstalt, dels för bildandet af skickliga sjuksköterskor, dels för bildandet af lärarinnor för folkskolan.
För dessa ändamål innehåller denna inrättning för närvarande ett sjukhus med 45 sjuksängar, hvaraf omkring halfva antalet upplåtes till friplatser, och ett barnhem, hvarest uppfostras 25 värnlösa barn, hvaraf en del utan afgift, samt en skola, besökt af omkring 80 barn; hvarförutom äfven ett räddningshem för i lastbarhet fallna qvinnor.
Sjukvården, äfvensom undervisningen i skolan, bestrides uteslutande af qvinnor, hvilka inträda i anstaltens tjenst och derifrån få sin lön, för att inom inrättningen offra sin tid och sina krafter tili barmhertighetens tjenst.
Efter inhemtad skicklighet utsändas de till spridda delar af landet och verka såsom sjuksköterskor och lärarinnor i så väl allmän som enskild tjenst, samt som förestånderskor för sjukhus, räddningshem, med flera andra välgörenhets-inrätlnmgar, och äro för närvarande ej mindre än 60 sådana utsända lill landsorterna.
Att de härtill hafva visat sig synnerligen lämpliga bör således icke betviflas, hvarom vittnar bland annat det utmärkta vitsord åtta af anstaltens utsända sköterskor er höllö för sitt deltagande i den Danska arméens sjukvård under det sista kriget, äfvensom kändt torde vara hurusom, efter jernvägsolyckan vid Sandsjö, tvänne sköterskor på jern vägsstyrelsens begäran genast dit afsändes och gagnade.
Diakoniss-anstalten har allt hittills endast fria gåfvor af enskilda att tacka för sin uppkomst och tillvaro, men dess småningom försiggående utveckling erfordrade för några år sedan utbyte af dess alltför trånga plats på Kungsholmen mot en rymligare och mera lämplig sådan på Södermalm, hvarå nya, väl inrättade byggnader sedan Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
145 sedan dess hafva blifvit uppförda, hvarefter kostnaden för hela egendomen i närvarande stund står till 130,000 Riksdaler R:mt.
— På denna kostnad häftar anstalten i skuld för 44,000 Riksdaler, hvarför alltså räntebetalniag förutom dagkostnaden, hvilken sednare för en personal uppgående till 120 å 130 är betydlig, måste genom enskildes gåfvor bestridas, men hvilka, — ehuru välvilligt anstalteu af den enskilda välgörenheten varit omfattad, dock ej motsvarat behofvet, hvarföre ny skuldsättning för äfven dagkostnaden har måst anlitas, hvilket väcker bekymmer för anstaltens fortgående och utveckling.
Man vågar derföre vädja till den statsmagt, som för andra inrättningar i nyttig och ädel syftning alltid medverkat; och är nu min ödmjuka hemställan: att Rikets Ständer täcktes, med behjertande af de här anförda förhållanden, till Diakonissanstalten i Stockholm för en gång och ulan återbetalningsskyldighet anslå en summa af Fyratiofyratusende Riksdaler Riksmynt, lill betäckande af den för egendomen häftande skulden.
Theodor Ankarsvärd.
Af Herr von Francken, Alfred Angust, om ett anslag å 100.000
R:dr till uppförande af en [yrbyggnad på Svenska Högarnes håkland i Stockholms skärgård.
Staten har med betydliga uppoffringar låtit uppföra dyrbara fyrinrättningar, fyrfartyg blifvit utlagda, der farliga grund legat så långt ut från land att på närmaste kust anlagd fast fyr ej skulle kunnat vara den sjöfarande till nytta; men landets vidsträckta och skäruppfvllda kuster lemna i detta afseende ännu mycket öfrigt alt önska, hvarföre man bör söka fortfarande att i den mån och ordning de för den allmänna sjöfartens gagn kunna anses vara af vigt, få fyrar först uppförda i de trakter der behofvet angelägnast fordrar.
Ett område liggande oss temmeligen nära, och som i detta fall förtjenar uppmärksammas, är yttre ostligaste Bilt. till R.
Prot. 1865 å 1866. 11 Sami. 1 Afd. 19 146 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N:o 72. hafsbandet af Stockholms skärgård.
— Förbi denna kust måste hvarje fartyg passera, kommande från eller gående till norrom belägna hamnar, och sjöfarandes fruktan för denna högst farliga trakt synes äfven vara naturlig, då man får kännedom om der rådande förhållanden och de ofta inträffande strandningarne.
Under innevarande år har dervarande yttre skärgård och djupet utanför blifvit uppmätt och upplodadt och dervid farliga, förut okända undervattensgrund påträffade liggande öfver en geografisk mil till sjös utanför synbar öfvervattensklippa.
Af tillhörande sjökort synes att ett större område mellan Svenska och Åländska skärgårdarne här förefinnes dit skenet från någon fyr ej räcker, men hvarigenom det ofta kan hända att fartyg, uppehållna af motvind, bli nödgade att kryssa.
Tager man då tillika i betraktande en mörkare årstid och den här, under ombytliga och våldsamma vindar alltid rådande, starka strömsättning, omöjlig att med någon säkerhet beräkna, så må man mera förundra sig öfver, det ej fråga blifvit väckt om att här uppföra fyr förr, än på månget annat ställe der så väl antalet passerande fartyg varit betydligt mindre, som svårigheterna för navigermgen mindre påfallande.
Fartyg, kommande söder ifrån med destination till någon af Bottniska hamnarne, söka oftast alt komma i sigte af fyrarne vid Sandhamn för att korrigera sin beräkning innan de våga angöra Svenska Högarne, men, oberäknadt de vådliga följder som kunna uppstå för den, som med jelakligl bestick derunder i stället påträffar de omgifvande obelysta delarne af denna öfverallt så farliga kuststräcka, så kan, under lånande ostliga vindar och strömsättning, härigenom möjligen uppstå svårighet att ligga ut långt nog från land, för att sedan utan på annat sätt än medelst kryssning gå fri för alla utskjutande undervattensklippor, och sålunda anledningar till faror och tidsutdrägt framkallas, som sällan borde komma i fråga, om på t. ex. Svenska Högarnes största skär, eller der nuvarande känningsbåk af trä står, uppfördes en fyrbyggnad med lentille-apparat af första ordningen, eller dylik med den som finnes vid Häradskärs fyrinrättning
En sådan fyr, och med lysvidd af omkring 28 Engelska mil, vore derföre i denna trakt af ovärderlig nytta för fartyg, synnerligast kommande från Östersjön, hvilka derigenom erhålla en utmärkt och tidigt synlig angöringspunkt för inseglingen till Ålands haf, och möjligen utgör äfven denna punkt för närvarande den, som skulle på vår kust kunna anses såsom den för sjöfarten vigti^aste att blifva med fyr försedd.
Farans storlek och medlen att afvärja densamma, kan till sin fulla vidd endast uppfattas af den som sett förhållandena på närmare håll, och sjelf är sjöman, hvarföre jag i öfrigt hänvisar, för ytterligare bekräftelse af omnämnda förhållanden, till mera sakkunnige personers yttranden, deribland den officiela rapport som af Herr Kommendörkapitenetf och Riddaren Herkepé afgafs efter slutad expedition med Hans Maj:ts korvett af Chapman förlidet år, intagen uti första häftet af tidskrift i sjöväsendet för innevarande år, innehåller några anmärkningar om sjömärken m. m. i en del af de Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
147 farvatten som besöktes under samma expedition, och hvilka framställa denna erfarne och för sjöyrket varmt nitälskande officers tankar i här nu väckta fråga.