Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Betankanden. hvarigenom Torpare med flere kunna åtkomma olaglig
Brän vinstill verkning och hvarom äfven blifvit erinradt; så lärer detta icke genom Lagen» bokstaf kunna förekommas, utan beror på vederboraades tillsyn, att Lagens föreskrift i hvarje serskildt fall noga iakttages. 4:o Då uti gdje Momentet af samma §* sjelfva grunden för tillverkningsxättighetens qvantitet eller den tillåtna Fanoerymden bestämmes efter Hemmanets värde, anser Utskottet sig häruti icke böra föreslå någon förändring; Förslager fattas väl icke på uppgifter af andra beräkningsgrunder, såsom efter Jordebok åsatt Hemmantal, Personal, utsäde och produetion af jordfrugter, anta! af framfödda kreatur m. m.
Man ehuru flere af dessa uppgifter visserligen äga för sig talande skäl, en del af sammanhanget mellan tillverkningen och consumtionen, andra åter af nödvändigheten att sätta denna tillverkning i noga samband med ett väl inrättadt jordbruk , Anner Utskottet dem likväl icke vara af öfvervägande vigt, och fraaiför allt, icke åtföljda af den säkra beräkningsgrund, sorn gör dem för verkställigheten användbara.
De flesta och antagligaste innebära i sin natur så mycken svårighet för sin rätta bestämning, äro underkastade så vanskjipa ombyten samt lemna så öppet tillfälle för osäkra uppgifter, hvars controlleraade nästan är omöjligt, att deras antagande, såsom grundprincip, troligen skulle göra dem tili Besv. och Ekon.
Betänkanden■ 233 föremål för ständiga tvister oell gifva till. fällen till missbruk, hvilka verkställande magten på intet sätt kunde förekomma, Utskott&t tviilar således icke att tillstyrka, det saken måtte förblifva vid hvad nu stadgadt är.
Likväl bör anmärkas, att då hemmanets, hemmansdelens eller lägenhetens värde nämnes, visar hela författningens esprit, att dermed menas sjelfva jorden och thy åtföljande tillhörigheter, men ej de fabriker, bruk, qvarnar och inrättningar, af jordbruket oberoende, hvilka på egendomen kunna finnas. En Sydligare bestämning torde säledes finnas nödig, nami. att dessas värde icke får ingå uti det, som utgör grunden för rättigheten till pannerymden, och för en nogare tillämpning häraf böra, vid bevillningstaxeringar, sidane tillhörigheter serskildt värderas samt uti jördens och hemmanets värde icke upptagas.
— Man har äfven velat påstå, att beskaffenheten af det ämne. hvaraf bran* vinsbränningen verkställes, borde afses såsom bestämningsgrund för sjelfva rättigheten dertill.
Således har blifvit yrkadt, dels att primitiva tillverkningsrätten och panneryinden skulle regleras efter den areal, som vöre med potates och jordirugter besådd, dels efter den deraf skördade Qvantitet, och slutligen, att vid någon gång inträffande ounagängeligt förbud, det skulle vara tillåtet, att af dessa ämnen fortsätta bränningen, men ické af Spannemål.
Till vidtagande af dessa mått osli steg kan Utskottet ingalunda tillstyrka.
Att förtiga, det Controlien knappast *34 Besv. och Ekon.
Betcinkanden. later tänta sig, än mindre kan verkställas, äro sådana inskränkningar rakt stridande mot jordens fria användande., som bör ligga till grund för alla Ekonomiska författningar, samt föranleder dessutom till ständig förändring i pannerymd, så menlig för ägande rätten Sorn vidrig för allmänhetens opinion.
Utskottet tror sig väl med säkerhet förese den tid tillstunda, då hvarje omtänksam hushållare dertill hufvudsakligen begagnar endast dessa ämnen, äfvensom erfarenheten visar, att denna verkan till en stor del redan är framkallad, samt bör genom alla slags effe rn örnen och upplysningar vidare gynnas.
Man att fortskynda den genom tvångslagar, anser Utskottet hvarken nyttigt eller lämpeligt. 5:0
Men deremot tror Utskottet sig böra väcka Riksens Högloft.
Ständers upplysta uppmärksamhet på verkningarne af den i detta Moment tillåtna ändra pannerymd, utöfver 9o kannor, på egendomar till ett värde af 15000 Rd. och derutöfver.
Denna pannas tillvarelse synes uppenbart motsäga sjelfva benämningen af husbehofsbränning5 och om man allvarligen vill återföra tillverkningen till en mot detta namn svarande betydelse, lärer någon utöfver 90 kannors sammanräknade belopp tillåten pannerymd på en och samma Egendom icke kunna dermed förenas.
Med en dylik pannas oafbrutna gång under nio månader af året kan så mycket bränvin tillverkas, att visserligen personalen, äfven på den största egendom, Bes v, och Eko/t.
Betänhnnclen, 135 icke har af nöden mera till förtäring, och ändå icke så obetydligt öfverbl ifver till måttligt afsalu.
Om någorstädes ett på jordfrugter rikare åkerbruk skulle tycka sig behöfva och med fördel kunna begagna en Större pannerymd, lära dessa fall åtmindstone för närvarande vara mycket sällsynta, och således ägarnes individuella intressen böra vika för det stora missbrukets förekommande, att utifabrikshus afverka er, störremängd spannetnål oftast af stridare slag, än med landets väl är förenligt.
Utskottet tillstyrker derföre, att denna rättighet må försvinna samt ingen tillåtas, att uti ett och samma hus, eller på en och samma egendom af hvad storlek och värde som heldst, begagna mer än en panna om 90 kannor, eller flera mindre pannor med en sammanräknad rymd af högst samma belopp, då, i händelse af bifall till denna tillstyrkan, alla ställen i förordningen, hvarest denna tillåtelse medgifves, komma, att i likstämmighet härmed förändras.
Likväl finner icke Utskottet skäl vara, att i detta afseende föreslå annan förändring uti 5te momentet, än den som directe af?er detta, nu föreslagna förbud utöfver 90 karinors pannerymd, på samma Egendom.
Ty om flera serskilda egendomar till ett värde för hvardera af 15,000 Rdr och deröfver finnas uti en ägares eller brukares hand, bör äfven på hvardera, de må vara belägne på större eller mindre afstånd, men då de brukas med serskildt folk och serskilda dragare, tillåtas denna pannerymd.
Missbruk kunna visser - 2J6 ' Besil. ochEkon Utsk.
Betankandeit. ligen härvid förefalla; men retelsen dertill förekommes till en stor del genom förbudet att aga större pannerynid uti samma hus elier på samma egendom.
I alla fall uppvägas de icke a£ det å motsatt sida uti fria Imsbehofsbränningen annars införda tvång, _att en ägare af flera egendomar, kanske till flera hundrade tusende
Rdfs värde med deremot svarande folk och dragare, icke skulle till husbehof, det är, till ett emot denna förbrukning svarande qvantum och j sammanhang med ett derefter afpassadt jordbruk, få tillverka en vara, hvilken så hufvudsakligen ingår uti dess påräknade hushållning. 6:0
Enär, uti följden af ajdje momentet är tillåtet, att äfven med det mindsta Egendomsvärde begagna en 50 kannors panna och derunder genom ingående uti maximum af första klassen, så är derigenom, den olagenheten förebyggd, att någon tvingas nyttja en mindre panna än af 35 kannors rymd, som är den mindsta, hvilken med någorlunda fördel kan brukas vid användandet af potatoes.
Men att för öfrigt, enligt några Memorialers yrkande, inskränka rättigheten inom Classerna till mindre pannerymds begagnande med erläggande af progressiv afgift, än hvad samma Classens maximum utstakar, dertill tror Utskottet ingen anledning förefinnas.
Någorstädes skall gränsen vara: denna synes naturlig, och tillstyrkes derföre att lä blifva orubbad.
Det äfven uppgifna förslag, att, till vinnande af nödig controll, alla pannor både Besv. och Ekon.
BetänJcanclen.
Små och stora, skulle inmuras, anser Utskottet vara emot ägares fria disposition af sin egendom, i allmänhet, och mindre förmögne hemmansägares fördel i synnerhet, så stridande, att det tillskärskådande icke kan uptagas. 7:0
Vid 6 momentet tillstyrkes den förändring, att Pannerymden och afgiflen må bestämmas, efter det af föregående årets PröfningsComité fastställda värde, hörandes derförs denna Comités Handlingar alltid vid mantalsskrifningen vara att tillgå.
Skälet härtill är klart.
Om någon af en falsk beräkning vill, för att ernå en större BränvinstillverkningsrättJghet, uppsätta sin egendom vid bevillningstaxeringen till ett större värde än han verkligen äger, skulle detta, om Författningarne derefter lämpades, kunna af PröfningsComitén ändras och missbruket förekommas.
Dess ultimata åtgärd synes således vara rätta bestämningsgrunden. 8:0
Da uti 11 momentet, efter en viss fastställd tariff, sedan upmätningen är verkställd, afdragning tillätes för kokrummet till 2 å 5 kannor, hvilka icke få ingå uti afgiftens beräkning, måtte meningen vara, att denna afdragning sker, innan afgiftens storlek bestämmes, och ej efteråt.
Flerestädes skall hafva handt, att genom ett motsatt förhållande den skattskyldige kommit att beläggas med större progressiv afgift, än hvartill han är förbunden.
Till exempel en panna! uppmätes, sorn innehåller 57 kannor, derefter taxeras ägaren till 8 sk. afgift per kanna.
Sedan afdragas 2 kannor, då han erlägger skatten £38 Besv. och Ekon.
Betankanden. efter samma belopp för 55 kannor utom
Ben progressiva förhöjningen af 50 procent då denna äger rum.
Hade afdragningen skett före taxeringen, hade hans betalningsskyldighet endast blifvit efter 6 proc. per kanna och så vidare i tilltagande qvantiteter.
Detta synes böra i författningen bokstafligen förtydligas, så att ingen tvetydighet vid dess rätta tillämpning kan äga rum.
Hvad för öfrigt angår de uti detta och föregående moment gjorda stadganden om tillåten Bränvinsredskap och sättet för dess uppmätning, linner Utskottet, oaktadt flere ingifna förslager, icke skäl, att deruti tillstyrka någon förändring, Olämpligt skulle visserligen vara, att lägga band pä industrien och derigenom förekomma sådana uppfinningar, hvarigenom både tillverkningsämne, bränsle, tid och dagsverken besparades, då verkställande magten äger säkra medel att med fästadt afseende å de för tillverkningens qvantitet och afgifternas beräkning stadgade grunder, anvisa det Sätt, hvarpå sådana inrättningar kunna begagnas och det Ställe der de böra tillåtas. 9:0
Emot ingen punkt hafva flere anmärkningar förenat sig än emot 2dra §ns första moment, som stadgar Städernas rätt att tillverka bränvin, oell sättet, att den utöfva.
Utskottet har derföre med största noggrannhet samlat alla skäl, sorn tala för och emot denna rättighet, för att derigenom bana vägen för ett grundadt omdöme.
Betänkttnden. £39 Efter Utskottets tanka härleda sig olika påståenden i detta fall från de olika synpuncter, hvarutur saken betraktas.
De, som utgå från den primitiva Theoretiska grundsatsen, som bestämmar naturen af Stadsmanna näringen i allmänhet, och deremot brän* vinsbränningen, såsom helt oell hållet tillhörande jordbruket, samt bådas inbördes reaction på hvarandra, äga talande skäl att yrka den förras uteslutande från denna rättighet.
De åter, som, med tillhjelp af statistikens och erfarenhetens ledtråd, betrakta Svenska städernas local samt närvarande skick och läge, bestrida detta uteslutande, såsom med deras bestånd och öfriga omständigheter icke förenligt.
Och då denna sednare åsigt för lagstiftaren synes vara den lätta, enär städerne böra betraktas, icke efter hvad de kunde vara, eller må hända för framtiden blifva, utan hvad de nu äro, så bör väl ock förhållandet derefter bestämmas.
Svenska städerna äro, med några högst få undantag, jemte sin stadsmanna rörelse äfven till större eller mindre del jordbrukare.
De fleste af dem hafva icke obetydlig, sig anslagen jord, och ehvad som kan med mer eller mindre skäl invändas emot deras förbindel sé' att använda denna jord, lärer den nu mera svårligen stå att skiljas från ett fritt bruk, till framalstrande af behöfliga landtmanna prodncter, utan att allt för mycket såra ägande , rätten och näringsfriheten, i händelse man allvarligt önskar och kan hoppas, att städerna återlemna till landtman - Btfsv. och Ekon.
Betankanåett, nen den del af denna frihet, sorn rörer slö]’» defliten och handtverkerierna.
De åter, hvilka icke hafva serskildt sig anslagen jord,hafva genom arrenden och köp i sina grannskap åtkommit så mänga jordlotter, att genom dessas kloka bruk och ofta til! största bördighet uppdrifna afkastning de behof af färska lifsmedel kunna fyllas, hvilka en glest bebodd kringliggande landsbygd sparsamt erbjuder.
De skulle derföre linnas uti en svår belägenhet, om de ej skulle framföda kreatur, dels till bestridande af deras nödvändigaste körslor i och för deras borgerliga yrken, samt för de fleste a£ dem åliggande betungande skjutsskyldigheter, dels till ernående af mjölk och josdfrugter.
Och då man medgifver dem rättigheten eller snararenödvändigbeten, att hålla en ladugård, huru inskränkt den än må vara, lärer väl icke, utan orättvisa, husbehofsbrännlngen, såsom häruti hufvudsakligen innegående, kunna dem betaga?.
A en annan sida betrahtadt, skall consumtionen af bränvin uti Städerna nödvändigt vara betydlig, dels för eget behof, dels för fremmande arbetsfolk.
Då tillverkningen på Landet är reducerad till hvad den egenteligen bör vara, husbehof och icke afsalu, åtmindstnne ej i större partier, skulle, om man betoge Städerna denna rättighet, ett af de två inträffa, att antingen brist visade sig och priset öfver höfvan uppstegrades, eller, som är ännu värre, tillfälle öppnades för införsel a£ Utländskt Bränvin.
Hvad åter den befarade olägenheten af för vida utsträckt tillverkning Besv. och Ekon.
Betänkanden. beträffa i-, så kan väl ej nekas, att den så väl i denna som nästan alla saker af vigtig påföljd icke kan fullkomligen undvikas.
Men en stor del deraf torde förebyggas genom det ofvan föreslagna förbud, som bör vara gällande så väl för städer som för landsbygd, att, tinder intet villköl', större sammanräknad pannerymd än till 90 kannor får uti ett hus begagnas, hvarigenom de större Fabriker äfven i Städerna förekom mas.
Dessutom kan icke Utskottet skilja sig från den öfvertygelse, hvilken redan af den hittills vunna ringa erfarenheten är bekräftad, att under ett oafbrutet fortfarande af fria husbehofsbränningen, skall bränvin nödvändigt blifva pä landsbygden tillverkadt, med vida ringare kostnad än i städerna, och följaktligen skall tillverkningen der så småningom af sig sjelf afstadna, och slutligen icke drifvas vidsträcktare än för eget behof, och till nödig motvigt, i händelse landtmannen skulle för högt uppsätta sina priser.
— Till dessa skäl bör äfven läggås, att det ansenliga belopp af bevillningerf, som utgår af städerna i och för bränningsrättigheten, är omöjligt för Kongl. Maj;t och Kronan att mista, men blifver ganska svårt och känbart för de skattdragande, att på annat sätt fylla, serdeles då den till indragning föreslagna 90 kannors panna redan förorsakat en icke obetydlig mistning.
I stöd af nu anförda skäl, hvilkas fulla giltighet Utskottet trott sig icke kunna förneka, tillstyrkes, att städernas bränvinstillMihaug till RiksSt, Vrot, 1817-1318: §:<!#
N;r 31. 32, 24* Bcsv. och Ekor..
Betcinkandcn. ' verkningsrättighet efter nu gällande författ" ning blifver oförändrad, endast med den allmänt föreslagna inskränkningen af högst 90 kannors pannerymd uti ett verk.
I sältet att utöfva denna rättighet samt normen för dess beräkning synes icke heller någon förändring böra äga rum.
De mér eller mindre användbara förslager, som härtill blifvit gjorda, uppväga icke skadligheten af en utan tillräcliga skäl ombytt författning, hvaraf större osäkerhet vid tillämpningen och mindre enkla beräkningsgrunder, torde slutligen blifva den enda vinsten. 10:0 Vidkommande kronobränneriernos tillvarelse uti Stockholm, Götheborg och Carlskrona, hvarom samma §. 3 momentet stadgar, så förekomma derom uti de remitterade Memorialen ganska olika, till och med motsatta förslager.
Någre önska deras fortfarande efter nu gällands grunder, osidra äler deras afskaffande, andre deras utvidgande efter en större skala, fötr att kusana styra den enskilda tillverkningen.
Då Utskottet för sin del anser det sisra förslaget icke vara förenligt, hvarken med behofvet, eller med naturen af husbehofsbränningen, såsom varande, om den skall uppfylla sin bestärnelse, en fri landtmanna näring, så tror det tillika, att en medelväg rättast sötes emellan de bägge första uppgifter.
Det föreslår derföre Riksens Höglo!!.
Ständer den underdåniga tillstyrkan, att Stockholms Kronobrännerier måtte förblifva hvad de nu äro och efter samma stadgande förvaltas under full ftcsv. och Ekon.
B et ånka nelen. tillförsigt, att Kongl.
Majit icke lärer underlåta i Nåder anbefalla inställning af bränvinstillverkningen derstädes, då spannemälspriserna inom Stockholms stad och angränsande trakter öfver höfvan uppjagas eller fara för brist verke!igen inträffar; ehuru någon inskränkning för de öfriga Rikets orter icke kommer i fråga; men deremot Kronobrännerierna Uti Götheborg, sä snart det derstädes ingångna Arrende-Contract slutas, och uti Carlskrona indragas, same att bränvinstillverkningen derstädes må upplåtas åt innevånarna efter enahanda grunder som för de öfriga städerna fastställde äro.
Skälen härtill äro tydliga, Samt till en stor de! bekräftade ej mindre af sednare tiders erfarenhet, än dessa städers e» gen önskan.
Uti Carlskrona har bränneriet, i brist på nödig utkomst, icke burit sig och är derföre nedlagdt, förmodeiigen af det skäl, att behofvet of bränvin lättare och för bättre pris fylles genom inköp från Blekinge, hvarest tillverkningen af jordfrugter är så högt drifven.
Hvad åter Götheborg beträffar, torde belägenheten för en lättare transport ifrån fl ere Inrikes orter, sara mani aggd med en måttlig egen tillverkning, hvilken med der Varande rikare tillförsel af rudimaterier, titan skada kan förenas, fullt ersätta Kronobränneriets ställe.
Ett helt annat förevetande framter sig i Stockholm.
Den der sammanstötande folkmängd af alla slagskall naturligtvis framkalla en ojemförligt större consumtion af bränvin, än hvad man kan öfverlemna åt slumpen af en ojemnare tillförsel; s44 Et sv. och Ekon.
Betenkanäeiu i händelse man e; genom öfverdrifna priset skall föranleda den förderfliga införseln a£ utländskt bränvin, hvilhen här så lätt i första handen låter verkställa sig, eller ock framkalla närliggande provincers förstörande tillverkning, hvarpå icke saknas talande exempel.
En inrättning, som står under allmän uppsigt och, oberoende af egna intresset, efter sätra grunder styrer alla dessa o•jemnheter, synes följaktligen här vara pä sitt rätta ställe, att förtiga den constaterade sanning, det Kongl. Allmänna MagazinsDirectionen behöfver densamma både för inrättningens bestånd och för användandet af sjöskadad eller förlegad spannemål.
Likväl anser Utskottet Riksens
Ständers underdåniga tillstyrkan böra åtföljas af den önskan, att vid inträffande större tillförsel af potatoes, samt deraf följande nedsättning i priset, Directionen måtte deraf göra inköp och använda dem vid kronobrännerierna, dels för att uppmuntra productionen medelst varans hållande uti ett jemnt pris, dels för ate gifva efterdöme af en väl inrättad och sädesbesparande bränvxnsbränning.
.rt4 n':o Uti Kongl. Majrts
Nådiga förordning af den 20 December 1815, om behörig 1verkställighet af hvad sorn är stadgadt, angående bränvinsbränningen, samt om ansvar för öfver trä delsen häraf, finner
Utskottet inga skäl att tillstyrka annan förändring än hvad redan uti serskildt Betänkande är föreslaget och gilladt, rörande rättigheten att i städer, hvarest och i hvars granskap någon Besv. och Ekon.
' 245 landtmätare icke är boende, antaga en magistratsperson till justerare för bränvinsredskapens uppmätning och stämpling; samt att vid slutet af gdje §., hvarest justerarens arfvode bestämmes, tillägges: ”att justeraren för samma betalning, utom stämplingen, är skyldig meddela serskildt skrifteligt bevis, när så äskas, öfter pannerymden”. 12:0
Den uti någrs Memorialer yrkade förmindskning af en kanna, hvilket mått är utsatt såsom minimum af hvad hvar och en, som ej har minuteringsrättighet, äger att försälja, tror Utskottet icke böi-a antagas.
Dä hvarje jordbrukare äger tiliverkningsrätt, och minuterings~ställe.n finnas på alla gästgifvaregårdar samt i alla Städer, hvarest den mindre förmogne kan efter tillgång och be^~ hof få köpa ett ringare qvanttimj så synes måttet af en kanna vara naturliga gränsen emellan det salu, som bör åtfölja tillverkningen, och det som tillhör nainuteringen.
Det af en Ledamot inom Hedervärda Bondeståndet uppgjorda Förslag, att hvar och en, som skattar för Bränvinstillverkning, eller äfven dessutom vill åtaga sig denna skatt, skulle äga rättighet, att försälja till och med en jungfru bränvin, kan så mycket mindre till besvarande upptagas, som ej allenast sjelfva Hedervärda Bondeståndet det|;a Förslag högt ogillat, utan äfven derigenom tillfälle skulle öppnas för de största missbruk och ali skillnad uppliäfvas emellan tillverkning och minutering, eller emellan krögeri och Landtmanna-naring. s/}6 Btsv, •th Ekon.
Ucsk, Betänkandcn, 13:0
Det har icke heller undfallit
Utskottets uppmärksamhet, huru svårt det vill vara att förekomma Lagbrott emot de 2:na stadganien, att Bränvin på Gästgifvaregårdar, Marketenteriet och Traktörsställen icke oftare tillåtas till utminutering eller utlåning, än då mat gifves, samt att uti ett Gästgifveri, som äges af flera personer, endast den, sorn efter tour besörjer Gästgifveri-hållningen, äger minuterångs rättigheten, om hvilka stadgandes upphäfvande äfven flere motioner blifvit gjorde.
Men Utskottet anser ändå icke tjenligt, att häruti föreslå aågon förändring, då Lagens syftemål är klart, samt bör efter hand vinnas, att, sä vidt ske kan, afböja förvillelser och införa en bättre onda hos både säljare och köpare. 14:0
Med anledning af 2.
Articlens 8 har en Ledamot, under uppgift af åtskilliga dervid förefallna missbruk, yrkat upphäfvande af den rättigheten, att till förbrytelsers ätalande i detta hänseende förordna andra personer än ordinarie Lands- och Stadsfiscaler, samt Krono-ooh StadsRetjente, Men ehuru Utskottet täger för afgjordt, att Kongl. Maj;ts Befallningshafvande, så sparsamt som högsta behof fordrar, tillsätter sådana serskilda Fiscal, ev och Uppsyningsman, anser det likvisst högst betänkeiigt, att genom Lagen förbjuda deras antagande och derigenom binda händerna pä vederbörande Embetsman, att med ali erforderlig och efter olika localer användbar kraft, förekomma Lagbrott, samt illasinnades försök, att genom förtydningar och un - Brsv. och Ekon.
Betånkanden, 247 dersief, förvända «n i sig sjelf loflig handtering till förstörande missbruk oell vildsinta oordnicgar, 15:0
Sist har Utskottet, med anledning af de många inkomna motioner, om ytterligare och de allvarligaste medels vidtagande till förekommande af bränvinets missbruk och öfverflödig förtäring, genomgått den sednast utkomna och nu gällande Kongl.
Majit» .
Nådiga Förordning, emot fylleri och dryckenskap, af den 24de Augusti 18135 mera då Ut“ skottet å ena sidan lika med hvarje redlig
Svensk man fullkomligt delar den önskan* att alla möjliga utvägar måtte vidtagas tili hämmande af fylleriets olycksaliga följde»; både på sederna, nationallynne! och kroppsstyrkan; är det å den andra lika öfvertygadt, att dessa utvägar alltid skola förfela sitt ändamål, om de möts för stora svårigheter eller snart sagdt omöjligheter i verkställigheten.
Ali Lag hämtar sin styrka af opinionen, och bl ifver med säkerhet åtlydd, Samt förbrytelser deremot åklagade i samma mon, som de ålaggda straffen är o med allmänna rösten enliga.
I motsatt förhållande förlorar den ali sin kraft och blifver en tom* skuggbild, för hvilken ingen rädes, heldst den i brist af Åklagare sällan träffar sin man, samt äfven i detta fall, i stället för varnagel, framkallar menedare, åklagares framtida aflägsnande oell elt otidigt medlidande, det farligaste för all laglydnad.
Utskottet anser de i ofvannämnde Kongl. Förordning ålaggda pligter och straff vara så allvarsamma samt dea åt 2/(3 Besv. och Ekon.
Beteinhanden. executiva magten uppdragna
Domsrättigheten så enlig med sakens fordran, att icke något annat lemnäs öfrigt, än en ifrig önskan, att denna Författning oförändrad al
Itid och allestädes må i hela sin kraft handhafvas.
Hvilka heldst Lagar kunna vidtagas, så ligga förnämsta medlen till omåttlighetens förekommande uti Länestyrelsernas egna händer, och så väl Hufvudstaden, som liera Län i Liket, Lafva i sednare tider bevisat kraften och verksamheten af dessa åtgärder.