Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det Sverige tillhörande finska folket, sorn hufvudsakligen bor inom NederTorneå, Carl Gustafs, Öfver-Torneå och Pajala socknar, uppgår i närvarande stund till cirka 17,070 personer; men ännu finnes icke någon så kallad Evangelii-bok pä finska språket med de nya för vårt land fastställda predikotexterna, hvaraf detta folk både vid den husliga andakten och de offentliga gudstjensterna i templen kan begagna sig.
Denna brist har redan i några år varit ett ämne till bekymmer och saknad både bland lärare och åhörare inom bemälda församlingar; och under denna saknad har vederbörande kontraktsprost, på inrådan af Hernösands domkapitel, ofta, men städse förgäfves, sökt göra tryckningen af dessa predikotexter till föremål för enskild spekulation.
Någon annan och verksammare åtgärd måste således vidtagas, om icke vårt lands ofvan uppgifna, städse tillvexande finska befolkning till icke ringa hinder för dess uppbyggelse skall fortfarande komma att sakna meranämnda predikotexter.
Och den verksammaste, att icke säga enda afgörande, åtgärden i denna väg synes ligga deri, att anstalt fogades derom att dessa texter komme att tryckas på Statens bekostnad.
För vidtagandet af just den åtgärden finnes ock så mycket större skäl, som en och annan utländning, på grund af den omständigheten, att den finska litteraturen, för finnarnes jemförelsevis ringa antal skull, är mera inskränkt i vårt land, uppdukat den beskyllningen, att Sveriges Regering och Ständer visade för finnarne, lindrigast sagdt, en stor likgiltighet.
Derföre ville undertecknad härmed vördsammast anhålla och föreslå, att Rikets Ständer under innevarande riksdag ville anslå och anvisa en summa till betäckande af tryckningskostnaden för 4 ä 5,000 exemplar af oftanämnda texter, hvilka in extenso och med sä tydlig stil, att de äfven af äldre personer må kunna läsas, borde så lort sig göra låter och till så facilt pris, som möjligt, hållas den finsk-svenska befolkningen tillhanda.
Rosenius. 212 Motioner i Preste-Ståndet 1865.
N:o lOO. Af Biskop Annerstedt:
Om andag för bibehållande af folkskolelära rinno-seminarium i Strengnäs.
Till följd af Kongl. Maj:ts nådiga beslut är innevarande höst ett seminarium för bildande af lärarinnor vid folkskolor inrättadt här i Stockholm, hvaremot den motsvarande anstalten i Strengnäs, enligt samma nådiga beslut, skall upphöra med vårterminen år 1867.
Utan att bestrida nyttan för hufvudstadens innevånare af ett dylikt seminarium härstädes, kan det likväl med skäl ifrågasättas, huruvida Stockholm är det lämpliga stället för ett sådant undervisningsverk för elever från landsorterna.
Jag behöfver ej nämna de faror, för hvilka unga qvinnor från 18 till några och 20 år, som härstädes icke hafva familj-förbindelser, kunna blifva utsatta, helst i hufvudstaden omöjligen utaf föreståndare, lärare och lärarinnor den noggranna tillsyn och omvårdnad om elevernas hemlif kan utöfvas, som är jemförelsevis lätt uti en mindre stad.
Huru välgörande och tacksamt emottagen en sådan omvårdnad varit vid Strengnäs seminarium, har jag under flera år haft tillfälle att erfara, likasom jag vid de många förfrågningar om inträde vid seminarium, som måst afböjas till följd deraf att Kongl. Maj:t i nåder befallt, det seminarii nedersta klass med innevarande läseår skulle tillslutas, försport det djupa bekymmer, hvarmed föräldrar och målsmän sett sina förhoppningar om förvärfvande af denna slags bildning för sina döttrar och myndlingar tillintetgjorda.
Att skicka dem till Stockholm, dertill hafva de icke kunnat förmå sig, enär de icke vågat utsätta dem för de faror och frestelser, som lifv et i hufvudstaden för en ensamt boende qvinna medför.
Fastän enligt Kongl.
Maj:ts nådiga anordning ett seminarium för qvinnor skal] finnas jemte det i hufvudstaden jemväl i Skara, så är uppenbart att denna ort ligger alltför aflägsen från det nordliga och en stor del af det medlersta Sverige för att kunna allmännare blifva besökt från dessa nejder.
Seminarium i Strengnäs har under sin femåriga tillvaro tillvunnit sig ett förtjent och allt mera stigande förtroende.
Antalet elever derstädes under Motioner i Preste-Ståndet 1865.
213 första läseåret 1860—1861 utgjorde 8 andra dito 1861—1862 » 12 tredje dito 1862—1863 s 19 fjerde dito 1863—1864 » 23 femte dito 1864—1865 » 34.
Hade inskrifning vid detta läseårs början i den nedersta klassen varit tillåten och, ännu mer, hade lärarekrafterna tillika efter behofvet blifvit förstärkta, så skulle lärjungeantalet vid seminarium i Strengnäs sannolikt ej varit ringare än det, som enligt en Ståndsbröders intyg nu undervisas i Skara.
Att tillsluta en läroanstalt, sorn märkbart arbetat sig framåt, som blifvit omfattad med allt mera stigande förtroende, och som motsvarar ett oafvisligt behof för det norra och mellersta Sverige, anser jag ej rätt, hvarföre jag härmed vördsamt får föreslå, att Rikets Ständer till fortfarande upprätthållande af seminarium i Strengnäs för bildande af lärarinnor vid folkskolor måtte bevilja ett årligt anslag af lika belopp ined det, som för en dylik läroanstalt i Skara kan komma att utgå.
N;o löl.
Af Doktor FalfliOm lån till Gladsax socken i Christianstads län.
År 1857 fullbordade Gladsax församling af Christianstads län sin kyrkas ombyggnad med en kostnad af omkring 15,000 R:dr, deraf 6,000 R:dr ännu äro obetalda.
Denna skuld, som under dåvarande förhållanden icke varit så särdeles betungande, har genom sädesprisernas djupa fall och den i allmänhet ofördelaktiga ställningen i landet, blifvit hardt nära omöjlig att af församlingen, utan känbaraste uppoffring, gäldas.
Socknen, bestående af omkring 15 hemman, tillhör visserligen det s. k. rika Skåne; men är belägen i den minst fruktbara delen deraf, och mer än J:del af dess jord utgöres af ofruktbar sandmark.
Då härtill kommer, att den 214 Motioner i Preste-Slåndet 1865.
N:o 102. måste årligen aflemna en betydlig del af sin kyrkotionde till allmänna inrättningar så att återstoden deraf icke ens förslår till liqviderande af räntan å berörde skuld, torde i dessa omständigheter, dem jag anhåller att få styrka, om så skulle påfordras, såväl som i det. jemförelsevis ringa belopp, hvarom frågan är, ligga någon grund till hoppet, att Rikets Höglofliga Ständer behagade bevilja Gladsax församling, antingen ett räntefritt lån, stäldt, pä 10 års återbetalning, af ofvannämda belopp sextusen R:dr R:mt, eller ock, mot fyra procent ränta och två procent amortering, till dess det hela är guldet, och vågar jag för denna min ödmjuka anhållan utbedja mig remiss till vederbörligt Utskott.
Stockholm den 15 November 1865. J. Falck, N:o 102.
Af Doktor Sandberg:
Om förhöjning af bränvinstillverknings-afgiften ifrån 60 öre till 75 öre kannan, samt om, en motsvarande förhöjning t tullen för införsel från utlandet af bränvin och andra dermed likartade spritdrycker.
I den nådiga Propositionen om Statsverkets tillstånd och behof täckes Kongl. Majit tillkännagifva
Dess nådiga afsigt att vid innevarande riksdag föreslå en förhöjning ifrån 60 öre till 75 öre för hvarje tillverkad kanna bränvin och behagar dervid i nåder tillägga att sådant skulle ske ''äfven om derigenom tillverkningen "af ifrågavarande genom missbruk förderfliga vara skulle komma, såsom önskeligt »vöre, att något inskränka*.’>
Under ett sådant förhållande är det visserligen öfverflödigt att inom Riksstånden härom väcka särskild motion.
Men för att betyga min underdåniga tacksamhet och glädje öfver dessa Konungsliga orden, och dä jag under enmeräntreoch trettioårig tjenstgöring i en fattig och folkrik allmoge-församling med bekymmer erfarit det outsägliga elände ibland arbetsklasserna sorn bränvinet förorsakar Motioner i Preste,Ståndet 4865.
215 och sökt efter ail förmåga både här och hemma, ehuru utan framgång, att motverka detsamma, så ina det tillåtas mig, såsom prost och försandingslärare, att vördsamt föreslå, det Rikets Höglofliga Ständer vid denna riksdag täcktes besluta en förhöjning i tillverknings-afgiften från 60 öre till 75 öre för hvarje kanna bränvin af den minsta nu lagliga sprithalten.
Men pä det vårt skuldsatta fädernesland icke må öfversvämmas och fördränkas af en syndaflod alkoholhaltiga rusdrycker från främmande länder och på det njutningen deraf icke ina underlättas och uppmuntras genom låga priser pä dessa de förderfligaste af alla utländska öfverflödsvaror, sä vågar jag äfven vördsamt föreslå. att införseln af utländskt bränvin och dermed likartade spritdrycker beläggas med sådan tull, att de blifva dyrare än de inom landet tillverkade af samma halt och beskaffenhet.
A. Sandberg. \:o 103.
Af Doktor Sandberg1 i Dt Rikets Högiofliga Ständer, under nuvarande missgynnande konjunkturer, vid denna riksdag icke må besluta upptagande af nya lån på utrikes ort.
Huru skall det gä med vårt land uti ekonomiskt och finaneielt hänseende är en fråga långt vigtigare än den för dagen glödhett brännande frågan: huru skall det gä om vi icke nu få bort de fyra Stånden?
Hurudan! tillståndet är i landet, derom vittna länsstyrelsernas lagsökningsdiarier, handlingar och auktionsprotokoller vid utmätningar och konkurser och de orimligt låga priser, hvartill bruks- och fabriksanläggningar, men framför allt jordegendomar, stora och små, gå under klubban.
Hvad orsaken till allt detta än månde vara, sä är det åtminstone icke numera några skråordningar eller inskränkande band på friheten att förvärfva, som derföre kunna beskyllas.
Yi hafva ju inom landet en fullkomlig närings- och handelsfrihet.
Hvem sorn vill får ju drifva handel på hvad ställe han finner för godt och med hvilka 216 Motioner i Presle-Ståndet 1865.
N:o 105. varor han behagar.
Den fria konkurrensen bereder ju utväg för konsumenten att köpa, hvad han önskar för bästa pris inom och utom landet, och inga protektionistiska tullsatser lägga derför hinder i vägen.
Vi hafva landsting, stadsfullinägtige och kommunalstämmor och således sjelfstyrelse både i städerna och pä landet: och, hvad mera är, vi lefva, såsom det heter, under den bästa af alla ministerer.
Men under allt detta tillvexa fattigvårdskostnaderna på ett oroande sätt med hvarje är och kommunalskatterna äro snart lika stora om icke större än skatterna till Kronan.
Under de sednare åren hafva också en otalig mängd penningeassociationer blifvit bildade under namn af filial-och privatbanker, medoch utan sedelutgifningsrätt, med afdeiningskontor i alla landsorter, kreditbolag under åtskilliga namn, och sådana oktrojeras eller bildas af sig sjelfva dagligen.
Och ändå lider landet af en oerhörd penningeförlägenhet, som håller på att qväfva all industriel rörelse och framtvingar egendomsförsäljningar till nedslående underpris.
Att den djupaste grunden till all ekonomisk förlägenhet ligger deruti, att folkets njutningsbegär uppslukar mera än hvad dess arbetsförmåga kan framalstra, torde väl vara en ovedersäglig sanning.
Men man borde också tillse, om icke vår tids financiela utveckling tagit en förvänd rigtning.
För att bringa oss i välstånd eller hjelpa oss ur förlägenhet, hafva vi riksdag från riksdag upptagit utländska lån.
De hafva lättat rörelsen i början, men knappt var den treåriga perioden till ända, förrän penningenöden stod åter för dörren och samma utväg mäste förnyas.
Städer, korporationer och bolag, bankinrättningar och hypotheksföreningar af alla slag samt slutligen den stora Rikshypotheksbanken, som skulle lyfta landet till en oerhörd höjd af välstånd och rikedom, alla täflade med Staten på den utländska penningcmarknaden att låna och låna och återigen låna.
Och nu, huru står det till med krediten utomlands och med penningeställningen inom landet.
Inga blomstermålningar, äfven af den store mästarens hand förmå förgylla eller bortskymma den närvarande tidens bedröfliga erfarenhet.
Något grundfel måtte ligga såsom orsak till allt detta; och månne det icke kunde vara följande:
Under förra tider sökte man att med inhemska kapitaler förlägga jordbruket och andra näringar och industrigrenar.
Frän denna tid hafva vi ännu i Riksbanken belåning af vågförde brukseffekter, kreditiv till manufakturdiskonten och till Jernkontoret m. fl. och de nu från Riksbanken dragna odlingslånen samt den betydliga fonden för amorteringslån för jordbrukare på landet och näringsidkare i städerna.
Under denna tiden var den lagliga räntan oföränderlig och den enskilde, som hade några kapitaler, ansåg dem väl placerade, dä han fått dem intecknade i stadsfastigheter, i bruk och fabriksanläggningar, eller helst i jordegendomar.
Korteligen: allt Motioner i Presie-Ståndet 1865.
N:o 105. 217 allt. hvad penningar, som fanns i landet, drogs till industrien: man var nöjd med en måttlig men säker vinst, och om man fortgått på denna väg och under en mera långsam men mera betryggad utveckling beredt ökade tillgångar inom landet till amorteringslän mot lindrig ränta för både jordbruket och fabriksväsendet, skulletillståndet varit vida bättre, än det nu är.
Den rike ville blifva rikare och det hastigare och skyndsammare än förr.
Med penningar ville man förtjena penningar, men icke genom industriens länga och mödosamma omväg.
Bolag bildades af solida och förmögna män.
Det var lätt för dem att upplåna penningar och deras fasta egendom gaf också trygghet åt de sedlar, dem de snart skaffade sig rättighet att utgifva.
Men hvartill skulle de använda både de upplånta penningarne och de af dem tillverkade kreditsedlarne?
Icke kunde det ske till jordbrukets och näringarnes utveckling; ty härtill fordrades, om icke stående, åtminstone amorteringslån pä längre betalningstider.
Det blef ingeii*fras, utan en stående grundlag, att endast län på korta tider äro bankmessiga samt att ju oftare en bank kunde omsätta sitt kapital, desto bättre vore den förvaltad.
Denna grundlag har man också mer och mer öfverflytta! på Rikets Ständers Bank och tror sig derigenom hafva infört sundare och friskare principer uti bankförvaitningen.
Men hvad har man derigenom uträttat ?
Jo, att endast handelsrörelsen, och särskildt den större, deraf kunnat begagna sig med någon verklig fördel.
Handeln omsätter snart sitt kapital och kan derföre vara hjelpt med län på kortare tid och gifva högre ränta.
Bankassociationerna kunna derföre till deponenterna gifva högre ränta, och ingen kan undra pä, att hvar och en, som har penningar, vare sig mycket eller litet, heldre insätter dem på depositräkning i en bank, än utlånar deni annorstädes.
Den fria räntan befrämjar ock bankväsendets utveckling i denna rigtning.
— Det är således handeln, särdeles den större utrikes handeln, som befrämjas med de inhemska kapitalerna.
Men har då jordbruket och andra näringar tillgångar till förlagslån för sin utveckling?
Jo, säger man: de äro icke utestängda frän bankerna.
De erhålla ju diskontlån i oändlighet både på real- och personalsäkerhet, sä länge de hafva någon att erbjuda.
Ja visst, meri allt bankinessigt pä korta omsättningstider.
Och med sådana lån kan man väl hjelpa sig utur en tillfällig förlägenhet, men aldrig utveckla eller förbättra ett jordbruk eller någon industrigren med någon verklig fördel, ty räntan är för hög och lånetiden för kort.
För dem äro amorteringslän pä längre betalningstider de enda verkligen fördelaktiga.
Detta har man också insett, och derföre uppkommo hypotheksföreningarne, hvilkas afsigt var god, men deras operationsplan olycksbringandc.
Förunderligt nog.
Alla inhemska kapitaler hade man genom bankinrättningen belagt med qvarstad för handelns räkning; och nu visar man jordbruket och industrien till utländningen.
Prot. 1865 & 1866. 11 Sami. 2 Afd. 28 218 Motioner i Preste-Ståndel 1865.
Är icke detta, som mig synes, en alldeles förvänd ordning.
Den stora handeln kan lättare reda sig med utländska lån.
Jordbruket och industrien mätte få tillgodonjuta de kapitaler, landet kunde erbjuda.
Alla banker äro fulla med depositioner af inhemska penningar, som visserligen icke skrinläggas, utan flitigt omsättas på korta tider: men jordbruket och näringarne hafva deraf ingen eller föga nytta.
Häruti mäste en förändring förberedas och åstadkommas.
Under allt detta har Staten upptagit det ena utländska lånet efter det andra och blifvit nödsakad att derföre vidkännas allt större och större uppoffring i ränta och kapitalrabatt, uppgående till vida högre belopp, än den förr lagliga och ännu vanliga räntefoten.
Man förundrar sig, att när i Frankrike ett statslån behiifdes, landets egna innevånare, både mer och mindre förmögne, skyndade sig att derpå subskribera.
När här ett, inhemskt statslån skulle upptagas på blott tre millioner, subskriberades knappt några hundra tusen R:dr.
När man för utländska lån betalar 7^ ppöcent, och mången gång meia i låneomkostnader af alla slag under en oändligt lång amorteringstid, sä erbjuder man landets egna barn obligationer på 4£, högst 5 % ränta, då enskilda penningeassociationer erbjudit och erbjuda vida högre.
Om Riksgälds-kontoret utgifvit statsobligationer med sex procent ränta, skulle depositionerna snart upphört i de enskilda penningeverken, som dermed hafva motat den stora affärsrörelsen och utländska handeln.
Skall detta ännu oupphörligen fortgå, under en ökad förlägenhet för jordbruk och industri, så blifva dessa näringars talrika idkare urståndsatte att köpa både in- och utländska konsumtionsartiklar, den utländska importen mäste aftaga och sjelfva bankerna få behålla sina kapitaler, emedan ingen eller allt för få kunna använda dem till någon nytta.
För att häruti åstadkomma någon ändring, är det nödvändigt att efter hand minska den utländska skuldsättningen, som redan med räntor och amortering trycker landet på ett betänkligt sätt, och mig synes det vara i fosterlandets sanna intresse, samt äfven ur det skäl, att kanske snart nog en annan nationalförsamling sammanträder, med möjligen andra äsigter, att nu vördsamt föreslå, det Rikets Höglofliga Ständer under för handen varande konjunkturer vid denna riksdag icke måtte besluta upptagandet af några nya lån på utrikes ort.
Stockholm den 15 November 1865. .4.
N:o 104. 219 N: o 104, Af Kongl.
Hofpredikanten \\aln*6Ill)6rg!
Om årligt anslag af 600 R:dr R:mt åt Riksarkivet till inköp af för detsamma behöfliga böcker och tidskrifter.
Då Rikets Höglofliga Ständer för deras del beslutit en sådan förändring af mom.
11 i § 1 af nu gällande Tryckfrihetsförordning, hvarigenom riksarkivet skulle förlora sin rätt till ett exemplar af allt hvad som inom riket tryckes, föranledes jag att, med stöd af g 56 i nu gällande Riksdags-ordning, vördsamt föreslå, att Rikets Höglofliga Ständer bevilja ett ärligt anslag af 600 R:dr Ruut ät riksarkivet till inköp af för detsamma behöfliga böcker och tidskrifter, hvilket anslag, sä framt ofvannämnda Rikets Ständers beslut erhåller Kongl. Maj:ts nådiga sanktion, bör utgå från början af det år, då riksarkivets rätt till allt, som tryckes inom riket, upphör.
Behofvet af ett sådant anslag ät riksarkivet för sagda ändamål är helt visst af de fleste för väl insedt och erkändt, för att någon närmare belysning deraf skulle vara af nöden, i synnerhet som många äfven af dem, hvilka under diskussionen i detta Högvördiga Stånd yrkade pä den nu beslutade förändringen af 11 :te mom. i § 1 af Tryckfrihetsförordningen, förklarade, att riksarkivet, med afseende på nödvändigheten för forskaren derstädes i historien att hafva tillgång till böcker, tjenande honom till råd och ledning i ett eller annat afseende vid hans forskning, skulle blifva bättre tillgodosedt genom ett statsanslag för inköp af sådana behöfliga böcker, än hvad det nu är genom sin rätt till ett exemplar af allt hvad som i riket tryckes, hvaraf en stor del är för riksarkivet värdelöst.
Om remiss till Höglofliga Stats-Utskottet får jag vördsamt anhålla.
Stockholm den 16 December 1865. E. R. Wahrenberg.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS A. L. NORMAN, 18(55.
Motioner i Preste-Ståndet 1866. JV? 105. 220 3V:o 105.
Af Kyrkoherden EliClll II (llU Om skyldighet för prester skåpet att vid prestbetygs utfärdande alltid, der det med tillförlitlighet kändt är, utsätta den atteslerade personens fadersnamn.
Vid behandling inom detta Högvördiga Stånd af Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 31, rörande vackt motion om lag emot godtyckligt ombyte af tillnamn, uppstod, i anledning af den reservation, som jag anfört mot bemälda Betänkande, en diskussion, som förnämligast rörde den af mig föreslagna åtgärd, att presterskapet måtte förstäudigas, att vid meddelande af betyg eller utdrag ur ministerial-böckerna alltid, der det med tillförlitlighet kändt vore, jemte tillnamnet utsätta den attesterade personens fadersnamn.
De af mig anförda motiver för behöfligheten af en slik åtgärd voro den i många orter af vårt land och särdeles i städerna bland allmänheten röjda lättfärdighet att antaga eller ombyta s. k. tillnamn, den dermed förenade vanan att bortkasta eller alldeles utelemna fadersnamnet samt ändtligen den för presterskapet i följd deraf uppkommande svårighet att vid reqvisitioner af betyg, som af en eller annan anledning erfordras, igenfinna personer, som uppgifvas ega tillnamn, hvilka aldrig i de förhörslängder, hvarutuy betygen skola meddelas, funnits upptagna.
Någon laglig skyldighet för presterskapet att vid betygs utfärdande jemte antaget tillnamn jemväl utsätta personens fadersnamn förefinnes, så vidt jag känner, för närvarande icke, hvadan ock olika praxis af olika betygsgifvare i detta fall användes.
Mén då af ofvananförda skäl äfvensom för likformighets iakttagande vid prestbetygs afgifvande angeläget synes vara, att de betygade personernas fadersnamn blifva upptagna, och, då sådant i de flesta fall utan någon olägenhet låter sig göra, vågar jag vördsammast föreslå, att det Högvördiga Ståndet måtte öfverenskomma om den åtgärd, att, vid meddelande af betyg eller utdrag ur ministerial-böckerna, alltid, der det med tillförlitlighet kändt är, jemte antaget tillnamn utsätta den attesterade personens fadersnamn; och anhåller jag vördsamt om remiss af denna motion till Högvördiga*Ståndets Enskilda Utskotts Lag-Afdelning.
Stockholm den 24 Januari 1866. 4. E. Ekeland!!.
Prot. 1865 & 1866. 11 Sami. 2 A/d. 29 STOCKHOLM, TRYCKT HOS A. L. NORMAN, 1866.
REGISTER öfver Motioner hos Preste-Ståndet vid 1865 och 1866 års Riksdag.
A. Agardh, Professor, Motion N:o 48, om anslag till lön åt en Professor i Geologi vid Lunds universitet.
N:o 95 och 116.
Akademi-adjunkter, om förbättring i deras löneförmåner.
N:o 66. — — om anslag till förbättring af lönevilkoren för dem i de verldsliga fa kulteterna vid Upsala Akademi.
Alfvesta station och Carlshamn, om jernväg och vattenkommunikation mellan.
Se Carlshamn.
Amorteringslån åt mindre jordbrukare.
Se Hypotheksbankens obligationer.
Anjou, Biskop, Motion N:o 95, om anslag på indragningsstat åt Föreståndaren för folkskolelärare-seminarium i Wisby L. J.
Ringbom. Stats-Utsk.
Annerstedt, Biskop, Motion N:o 18, om riksdagslcostnadernas bestridande af Rikets Ständers Riksgäldskontor. Stats-Utsk.
N:o 4 och 5. R. St. underdån.
N:o 1. — — Motion N:o 100, om anslag för bibehållande af folkskolelärarinne-semi narium i Strengnäs. Stats-Utsk.
Arboga och Köping, om anslag för fullbordande af jernvägen emellan.
N:o 79. 1 2 \
Arrhenius, Doktor, Motion N:o 40, om årligt anslag till befrämjande af s. k. tyska skolor och till bildande af lärare för döfstumma. Stats-Utsk.
N:o 81. — — Motion N:o 41, om anordnande under åren 1866 och 1867 af återsto den af de vid sednaste riksdag för segelleds öppnande mellan Hattefura hamn vid Wenern och Stora Lee beviljade anslag, äfvensom om beviljande af anslag för denna segelleds utsträckning till Östra Silen. Stats-Utsk.
N:o 83. — — Motion N:o 42, om låneunderstöd för byggandet af en jernväg från Dalkarlsbergs grufvor till sjön Möckeln i Örebro län. Stats-Utsk.
Artilleriregemente, om anslag till en kasernbyggnad för Kongl. Svea.
Barnaqvinnas kyrkogång, om ändring i föreskriften rörande tiden för.
Beckman, om anslag till pension åt enkan efter aflidne Theologie Lektorn i Göteborg N. Motion N:o 63. Stats-Utsk.
Bergman, Prost, Motion N:o 89, om eftergift af Kronans rätt till dana-arf efter Skolläraren J. II.
Berlin, om årlig pension åt enkan efter Prosten m. m., Ch. G.
Beväringsmöte, om befrielse från första årets för lärjunge vid rikets elementarläroverk, på samma vilkor som för medlem af S k arpsky ttefören ing.
Bjelkar, angående förbud för huggning och utskeppning af sådana under 9 tums diameter, eller ock bestämmande af högre utförseltull derå.
Motion N:o 3. Bevilln.-Utsk.
Billengren, om årlig pension åt enka och oförsörjda barn efter framlidne Pro vincial-läkaren, Doktor D. I.