Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet kan derföre icke annat än afstyrka bifallet till Herr Königs ifrågavarande motion.
Ständers egen upplysta pröfning Vördsamt underställes.
Stockholm den 20 Maj 1823* 504 Best), och Ekon. Utsi,.
Betänkandeet.
N:q 92, Ankom den 26 Maj *823.
XJ tidt ande, rörande väckt fråga,, etti beståndet af sådane städjobref, ä de Lunds A-* kademi anslagne Pr eb ende Hemman, hvarigenom lifstids besittning blifvit «- boerne försäkrad, Riksdagsfullmägtigen från Malmöhus Lät», Pehr Knutsson, Har, uti ett till Hederv.
Bon'* de Ståndet den 3 sisth Mara ingifvet och derefter till Utskottet remitteradt Memorial, anfort, att som, efter vidtagne' stadganden» de Lunda Akademi tillhörige, så kallade prebendehemman böra vid indelningshafvarens frånfälle, uppå 30 års besittningstid, bortarrenderas, men föreskrift saknas, huru den således till afträdande tvungne åboen, sorn erhållit indelningshafvarens uthändigade lifs.- tidscontract, bör för nedlagde kostnaden å sitt innehafde hemman vinna ersättning, och denna saknad dels redan föranledt, att flere åboer blifvit i betydlig mån lidande, dels kommer att medföra enahanda följd för åboerna å de ännu icke bortarrenderade hemmanen, hvarigenom odlingshågen förqväfve* och vanhäfd måste uppkomma js det syntes rättvisan och billigheten fordra, att den 50. ånga arrende auetionen icke jfrå* Eesv. och Ekon.
505 gakomme, förrän vid nuvarande äboernes frånfälle; hvarom Pehr Knutsson ock åsyftat utfärdandet af ett gällande stadgande.
Såsom svar på denna motion får Utskottet, efter inhemtade underrättelser, upplysa, att, sedan Kongl. Maj:t, genom Nådig skrifvelse till CancellersÄmbetet vid Lunds Akademi, af den 28 Mars 1807, i Nåder bifallit, att Akademiens Prebendehemman, hvilka af åboerne derå icke lagligen kunde få besittas längre, än under indelningshafvarnes tjenstetid, borde vid desses sistnämndes afgång, på sätt af Pehr Knutsson blifvit uppgifvet, på 30 års tid till den mestbjudande förarrenderas, detta nu mera egt rum med alla så beskaffade hemman; vid hvilket förhållande Utskottet anser den gjorda framställningen af sig sjelf förfalla och något vidare yttrande deröfver af Utskottet således icke heller erfordras; hvilket dock Riksens Höglofl.
Ständers egen upplysta pröfning vördsamt underställes.
Stockholm den 20 Maj 1823. 506 Besv. och Ekon.
Eetänkcinden.
Ankom den 26 Maj »823.
Utlåtande, i anledning af vacht fråga, rö» rande utgörandet af bidraget till Soldatens beklädnad vid Vesterbottens regemente.
Till detta Utskotts åtgärd har Hederv.
BondeStåndet remitterat följande Memorial; ”Vid den reglering, sorn hölls efter nästlidne Riksdag öfver bidraget i afseende på soldatbeklädnaden vid Vesterbottens regemente, har en del allmoge vid samma regemente och lifcompagniet åtagit sig att betala denna afgift med en sjettedel utaf en beklädnads värde, men större delen åtog sig, att denna afgift afbörda med korn, som, efter i orten utsatte markegångspris, får med penningar densamma afbörda.
Nu, eftersom allmogen vid detta regemente, enligt Kongl. Maj:ts fastställda knecktecontract, af den gi Mars 1696, intet vore skyldige till mer än att hjelpa sin soldat till släpekläder med 2 D:r och 16 öre kopparmynt årligen.
Nu torde hvar och en nogsamt finna olämpligheten häraf, att den ena roten betalde denna afgift med §• af en beklädnads värde, och den andra roten, i samma by, betalar denna afgift med kurn; emedan Besv. och Ekon.
507 nu en likhet inom hvarje compagnie bör visserligen följas, och emedan större delen af allmogen i detta compagnie hafva ingått på att betala denna afgift med korn, efter markegångspris, så hemställer jag vördsamt, om icke alla rotehållare, inom lifcompagniet af Vesterbottens regemente, måtte få hädanefter och på enahanda grund utgöra detta bidrag med korn eller efter i orten faststäldt markegångspris.
Jag anhåller vördsamt, att detta Memorial måtte till vederbörligt Utskott remitteras.
Stockholm d. t Mars 1823. O. Wikström, från Norrbottens län.
Vid pröfningen af detta Memorial har Utskottet funnit detsamma innefatta icke någon allmän fråga, utan en enskild, sorn, enligt Regeringsformens 90 §, ej kan blifva föremål för Riksens Höglofl.
Ständers åtgärder; hvadan Utskottet dermed icke ansett sig böra taga annan befattning, än att om detta förhållande hos Riksens Höglofl.
Ständer göra vördsam anmälan.
Stockholm den 20 Maj 1823. 508 Besv. och Ekon.
Betänkanäen, N:r 94.
Ankom den 26 Maj J 823, Betänkande, i anledning af Friherre Rid~ derstolpes uppmaning till Nationalitetens återupplifvande, samt Herr von Heijnes motion om af skaff ande af Guld, Silfver och Broderier på Militaire- och Civil-unG form.
Ridderskapet och Adeln har till Utskottets handläggning remitterat: 1:0
Ett anförande af Friherre Fredric Ridderstolpe, så lydande:
Mycket har blifvit sagdt om allmänna förhållandernes art, bekymmersam nu mot förr.
Må det tillåtas äfven mig, att dertill uppsöka en orsak.
Ehuru, hvad jag nu ärnar säga, ej erkänner någon motions tid, gör jag mig en pligt af, att tidigt yttra tankar, hvilkas verkningar bestämmas af Försynens Nåd och Landsmäns deltagande.
Det Utskott, hvartill jag önskar se detta Memorial remitteradl, finnes i hvarje ädlings själ.
Måtte det der upptagas med känsla för det ingående tidhvarfvets lynne, medansvarighet för begagnandet af de medel, Försynen laggti hvarje individs handlingssätt och dettas verkande på det allmänna.
Jag ser omkring mig en hop hoppgifvanda un - Éesv, ock Ekon, Ut$k, Betankanden•
509 ge män, hvilka ej lära misstyda uppmaningen af en Landsman, som, ej för ung, att ega erfarenhet, och ej för gammal, att ju känna med hela ungdoms värman, vågar erinra dem om vigten af den nationalcharakter, som deras handlingssätt går att för den ingående epochen bestämma.
Vi vörde Gustaf Vasas tarflighet, förvarad genom uttrycken i dess bref till sina söner, då de studerade i Upsala.
Vi yfvas öfver den lid af storhet, som Bälttågets Skald beskrifver med denna rad.
"Den tid, att heta Svensk, var mer än heta Prins".
Ännu förvarad kan ses den simpla trädstol, som bar Axel Oxenstierna, då han sammansferef grunderna tiliWestphaliska freden.
— Carl den XII:s oförgylda Värjfäste, hvem minnes ej det?
— Svenskar!
Atertagom vår Nationalitet!
— Aterblifvom h vad vi varit före 1718.
Måtte fördomsfrihet, duglighet och kraft blifva igenkänningsord för den generation, genom hvars verkande anda vårt tidhvarf skall charakteriseras!
Om vi, åtskiljde efter detta Riksmötes lyckliga slut, i alla Svea Landsändar sprida tarflighet, omtänksamhet och brödrakärlek, skall denna hjeltejord åter skryta med att ega söner, som, frie från prål, veklighet -och orosinne, än en gång igenkännas pä den enkla blå rocken, svärdet och sjelfförsakelsen.
Det är sålunda vi skola belöna den XIV:de Carl, för att oss $10 Besv. och Eicon.
Betänkanåen. hafva återvunnit, hvad den XIl:s olyckor be® röfvat vårt Nationallynne.
Jag önskar oss att vid nästa Riksmöte, åter förenade un* der dessa minnes-digra hvalf, hafva bevisat, att några hundrade s;älar, som förstå Nordens kraf af kraft hos sina söner, och som förstå hvarandra, förmå mer än flere för* flutna Riksdagars beslut. 2:o Af Herr Georg von Heijne, som af fö* restående anförande hem ta t anledning till förnyande af dess vid sistlidneRiksdag väckte och af Riksens Ständer då understödde motion, att Guld, Silfver och Broderier på Militaire och Civile Uniformer måtte afskaf* fas, med undantag af Konungens Lif- och Hustroppars, samt de högre Ämbetsmännens, jemte gradtecken på de Militaire uniformerne; anseende Herr Heijne öfverflödigt, att framställa de ekonomiske, moraliske och afven statsfeäl, som föranledt denna motion, enär desamma igenfinnas uti sistförflutna Riksdagsmotioner och Ekonomiutskottets Protocoll för nu nämnde Riksdag.
Utskottet, som tagit detta i öfvervägande, får först, beträffande Friherre Ridder‘ stolpes Memorial, vördsamt anföra, att, som detta endast innefattar en uppmaning till återtagande af förflutne tiders nationalitet, men icke något förslag till beredande af detta syftemål, har Utskottet funnit dess innehåll icke kunna blifva föremål för någon pröfning eller åtgärd af Utskottet.
Besvt och Ekon, Utsk.
Betänhanåen.
511 Hvad dernäst angår Herr Ileijnes motion, om afskaffande af guld, silfver och broderier på uniformer, synss i Utskottets tanka ej mindre guld- och silfverbroderiernas rikhet, än tillåtelsen att bära dermed försedde uniformer, ännu icke hafva undergått någon förminskning eller inskränkning, motsvarande den tarflighet, som höfves i nuvarande tidens allmänna förlägenhet; hvadan Utskottet tror sig böra tillstyrka Riksens Höglofl.
Ständer, att i underdånighet förnya deras vid sistförflutna Riksdag framställda önskan, att bruket af guld, silfver samt broderier å militaire- och civile uniformer måtte 1 möjligaste måtto inskränkas; Hvilket dock, jemte tvänne Ledamöters särskildta Utlåtande, Riksens Höglofl.
Ständers egen upplysta ompröfning vördsamt underslälles.
Ständers allmänna Besvärs- och JLkonomiUtskott den 20 Maj 1823.
S. D. Herr Grefve Posse, A., anförde: att, då Riksens Höglofl.
Stander vid sistför - gia Eesv. och Ekon k Utsk Betänkandet). ilutne Riksdag hos Kongl. Maj:t i undetfånighet anmälte sin önskan, om inskränkning i bruket af guld, silfver och broderier å militaire och civile uniformer, hvaröfver Kongl. Maj:t behagat förklara, att Kongl.
Maj;t vill fästa allt afseende, som
Ämbetsmännens och rikets värdighet fordrar* så ansåg Herr Grefven någon förnyad anmälan i detta afseende nu hvarken vara lämplig eller af nöden.
Härmed förenade sig Herr Bruncrona» Ex Protocolla.
A» Fryxell.
Nir 95.
Ankom den c6
Maj igags Utlåtande, rörande yrkadt upphäfvande af de Sjö" och Scapelsbäder beviljade af • gifter för fartyg, sorn besöka Köpingar och Landthainnar samt der intaga laster. i Hederv.
BoädeStåndet har till tTtskottet remitterat ett af vice Talemannea Jon Resv. och Ekon.
Betclnkanäen.
513 Jonsson afgifvet Memorial, deruti, såsom en för Allmoden tryckande börda, öfverklagas, att, då densamma med sina egna farkoster söker från Köpingar och Landhamnar utföra sina egna producter, och, för sådant ändamål, begär förpassning derå i närmast belägna Stad, dervid till Staden måste erläggas vinterliggnings-penningar, samt Bro-, Hamn-, Mudder- och Duc d’Albe-afgifter, änskönt samma Stads hamn under resan icke behöfver anlöpas, och egarna till fartygen ej till godo kommer någon af de fördelar, hvarföre afgifterne blifvit stadgade; Och, som vice
Talemannen förment någon billighet icke ligga till grund för en sådan, utan motsvarig nytta, föreskrifven skyldighet, har vice Talemannen yrkat, att ofvanberörde afgifter måtte upphöra att till Städerna utgå för fartyg, som ej besöka deras hamnar; deruti Riksdagsmännen Olof Mänsson och Fehr Pehrsson från Blekinge, samt Fuilmägtige från Stockholms, Calmar, Malmöhus och Christianstads Län instämt.
Då Utskottet till pröfning förehaft detta mål, har Utskottet, för att med säkerhet kunna bedöma den väckta frågan och afgöra, i hvad mer eller mindre mån skäl till en sådan förändring, som blifvit föreslagen, må förefinnas, ansett sig böra närmare Bihang till Riks St.
Fröt. 1025, Q.de Sami. N:r 33, 5i4 Besv. och Ekon- Utsk.
Betänkandetu undersöka första npphofvet och anledningen till den städerna förunnade rättighet, att af fartyg, som afgå från eller ankomma till de inom deras Tullkammares District belägne Köpingar och Landhamnar, uppbära de nu öfverklagade afgifterne, jemte de omständigheter, som i öfrigt med detta ämne stå i sammanhang.
Utskottet har dervid funnit, att för en del af Städerna grundar sig denna rättighet på Privilegier, meddeldte antingen vid deras fundation eller under en påföljande tid ; Meni anseende till andra åter har den tillkommit på samma gång, som Allmogen i en del orter, jemte de i Köpingarna bosatte personer, vunnit Seglations-frihet och utgjort vilkoret, hvarmed denna blifvit beviljad.
I förra fallet har uppbörden af i fråga varande afgifter ansetts nödvändig för Städernas bestånd och beredandet af möjlighet för dem, att kunna behörigen underhålla sine hamnar och broar, och i det sednare har densamma blifvit Städerna tillagd, såsom ersättning för den förlust i inkomster, de genom den åt Allmogen och Köpingarnas Inbyggare upplåtna Seglationsrätt lidit, af minskad Skeppsfart.
Uti ett land, så väl belägetrför sjöfart och med så rik tillgång på producter till utförsel, sorn Sverige, måste man erkänna nödvändigheten af trefna Städer, så vida man ej vill se handeln öfverflyttad i ut - Besil, och Ekon, Utsh.
515 landningars hand.
Under denna synpunkt är det, som en vis Statsklokhet It Städerna beredt vissa fördelar, för att befordra deras uppkomst och fortskridande till en mot deras ändamål svarande utveckling, hvarförutan detta icke skulle kunnat tillvägahringas; och, likasom roan vid detta förhållande har lätt att finna anledningen till de åt Städerna förunnade Privilegier, skall Inan ock nödgas medgifva deras vigt och nödvändighet, Hvad angar det fall, der afgiften för fartyg, som till lastning och lossning anlägga vid Köpingar och lastage-platser, tillfalla vissa Städer, såsom en följd af den inskränkning i Skeppsfart, desse Städer fått vidkännas, genom den åt Landtbygdens Innevånare förunnade Seglations-frihet, så hvilar rättigheten till åtnjutande af denna förmån på den rättvisa princip, att ingen bör kunna ålaggas uppoffringen af lagligen åtkomne fördelar utan motsvarande ersättning.
Att fråntaga Staderna de inkomster, sorn dem i förberörde måtto blifvit till agde, skulle således vara både opolitiskt, då det beröfvade dem ett medel till upprätthållande af för sjöfarten nödige inrättningar, och således kunde verka på deras bestånd, och orättvist, så vida man derigenom upphäfde en, såsom surrogat för förlorade förmåner, vunnen rättighet. 5>6 Besv. och Ekon.
Betlinkanden.
Betraktad abstracteller blott förslg sjelf, skall visserligen skyldigheten för deni, som idka sjöfart från köpingar och landthamnar, att till närmaste städer erlägga vissa afgifter för sina fartyg, utan att desse anlöpa samma städers hamnar, synas nära orimlig; men om man dermed förenar uppmärksamhet på de omständigheter, sorn föranledt tillkomsten af denna skyldighet, och besinnar, att dess tillvaro är beräknad på understödjan det af för landets allmänna bästa nödvändiga samhällsinrättningar, måste omdömet derom utfalla helt annorlunda.
I hvarjestat ärdetstyrelsens pligt, att emellan de 2:ne delar, som utgöras af landet och städerna, jemka så, att de kunna bredvid hvarandra bestå; och, om således den ena delen måste till den andras förmån åtaga sig en förbindelse, innefattar detta hvarken obillighet eller orätt* visa, emedan det ingår i samhällets ändamål, som är dess högsta Lag.
Det är i följd af allt detta och med be hörigt afseende på helgden af utfärdade privilegier, sorn Utskottet hos sig stadgat den öfvertygelse, att de städer, som vunnit rättighet, att, vid de inom deras Tullkammare distrikt belägne Köpingar och Lastageplatser af Fartyg, uppbära hamn-, brosamt andra afgifter, icke skäligen kunna denna förmån beröfvas, utan böra dervid oförryckt bibehållas; hvarföre ock
Utskottet ej heller kan tillstyrka bifall å vice Tale - Bcsv. och Ekon.
Betankanden. 517 mannen Jon Jonssons väckta motion; Dock varder detta Utskottets, jemte en Ledamots särskildta, utlåtande, Riksens Höglofl, Ständers egen upplysta pröfning vördsamt understäldt.
Stockholm den 20 Maj 1823* Utdrag af Vrotocollet, hållet uti Pnksens Höglofl.
Ståndets Allmänna Besvärs- och EkononiiTJtskott den 24 Maj 1825. S. D.
RiksdagsFuIlmägtigen, Olof Månsson, från Blekinge län anförde:
I anledning af mitt gjorda förbehåll vid justeringen af Höglofl. Utskottets Utlåtande, rörande yrkadt upphörande af de sjö- och stapelstäderne bevilljade afgifter för fartyg, som besöka Köpingar och Landthamnar och der intaga laster, torde mig tillåtas, att framställa skälen för min då anmälda reservation|mot detta beslut.
Utskottet synes hafva grundat sitt afstyrkande till motionen på de principer, att, då städerne vunnit i fråga varande rättigheter, antingen såsom ett privilegium tili de» 518 Besp. och Ekon.
Betnnkanden, »as förkofran eller ock såsom ersättning för förluster i deras inkomster, då, genom den Köpingarna och Allmogen förunnade Seglations-frihet, deras skeppsfart förminskades, desse privilegier borde hållas i helgd, oansedt det blifvit medgifvet, att skyldigheten till i fråga ställde afgifters erläggande, för sig sjelf betraktad, syntes nära orimlig.
Principer strida rakt emot dea nu så högt yrkade och af nöden verkelin gen påkallade frihet i utöfningen af en naturlig näringsrättighetj den strider äfven emot all billighet, ty hvarken någon skyldighet finnes utan motsvarande fördel, och denna sednare existerar ej för Landets och Köpingarnas innevånare, då de ej draga ringaste nytta af det, hvarföre afgifter af dem utgifvas.
Derföre att Städernas trefnad skall befordras, bör väl landet icke orättvist påläggas ett tryckande besvär, Frågan är icke här om befrielse från afgifter till Städerne, då deras hamnar ver-, keligen anlöpas eller begagna?
5 det är endast upphäfvaudet af en utan lagliga skäl tillkommen, kanske ofta sjelftagen, rättighet, som yrkas, och jag har trott, att åtminstone allt godtyckligt begagnande deraf bordt förekommas, likasom att
Motionen för» tjente åtminstone så mycken uppmärksamhet, att Riksens Ständer borde till Kongl. Majit Besv, och Ekon.
519 framföra den underdåniga önskan: att, så framt ofvannämnde befrielse ej genast skulle kunna meddelas, Kongl.
Maj:t dock täcktes tillförordna en noggrann undersökning, dervid med full säkerhet borde utrönas, hvilka Städer lagligen ega rätt, att på omförmäldte sätt taxera de båtar och fartyg, som anlöpa Köpingarnas hamnar eller andra lastage-platser: samt huru denna rättighet tillkommit, vare sig genom Privilegier eller särskilde Resolutioner, hvarefter Kongl, Majit
Nådigst torde afgöra frågan och bestämdt förklara, huru vidsträckt berörde Onus skall eller bör tillämpas, huru stort belopp, som rätteligen bör på hvarje ställe erläggas, och hvilka Städer eller Platser icke äro till i fråga varande, för Landtmannen och Näringarna tryckande, uppbörd berättigade.
Ex Protocollo, A.
Fryxell. 520 Eesv. och Ekon.
Bctänkanden, N:r 96.
Ankom den 26 Maj rg2g.
Utlåtande, rörande väckt fråga om Modiftcation i Författningarna, angående meddelande af Pass åt utländska
Män, sorn hit i Riket söka inkomma« G"enom remiss från Höglofl.
Riclderskapet och Adeln, har Utskottet fått emottaga ett anförande till Protocollet af Herr von Wahrendorff, M, som sökt ådagalägga, huruledes våra närvarande Passförfattningar, i anseende till Utländningar, äro stridanda mot Landets commerciella fördelar, utom det att de äfven sakna öfverensstämmelse ined andan af vår Constitution och med Nationens lynne, samt i sådant afseende anmärkt, att, då Utländningar, som önska inträda i Riket, böra vara försedde med Hans Excellence StatsMinisterns för Utrikes Ärenderne Pass, för hvars erhållande de måste antingen vända sig till den deras hemvist närmast varande Svenska Legationen, eller sitt eget Lands Representant här i Riket, eller ock genom något handelshus här i Hufvudstaden göra anmälan i Passfördelningen af bemälde StatsMinisters'Bureau ; derigenom en tidsutdrägt af en, till och med Bcsv. och Ehoiu Utsk.
Betänkande/h 521 flere
Månader uppkommer, innan den resande kan lenina sia hembygd, och, om han af en eller annan anledning försummat att skaffa sig Pass, blifver han å gränsorten uppehållen och måste der afbida posternas långsamma fram- och återresa, samt formaliteternas marsch, innan han sättes i tillfälle, att förrätta sin resa, så vida nemligen sådant blifvit honom tillåtet.
De menliga följderna häraf för dem, som färdas i handelsärender, har Herr von Wahrendorff ansett vara uppenbara, enär, i de flesta handelsföretag, skyndsamhet erfordras, om de skola lyckas; och, ehuru, med afseende härpå, resande af någrafå Nationer, som med Sverige stå i denärmaste handelsförhållanden, sedan några år tillbaka erhållit tillstånd, att i Riket inkomma med Pass, af de Svenske Legationerne, eller med pass af dem viserade, eller ock med StatsMinisterns i deras eget Land, har Herr von Wahrendorff likväl trott sig känna, att äfven dessa gynnade Nationer understundom varit underkastade åtskilliga uppehåll.
Herr von Wahrendorff har vidare förklarat, att, oansedt någon anmärkning icke kunde ega rum i afseende pä det sätt, hvarpå Passförfattningarne tillämpas, vore desto mer skäl till erinran mot den rättighet, Stockholms Stads Poliskammare utöfvar, att bortskicka utländningar, som på god tro och med StatsMinisterns Pass hit - 5E2 Besv. och Ekon, Utsk.
Betänkanelen, kommit; Och, då Herr von Wahrendorff för öfrigt ansett den stränga försigtighet, som i Sverige iakttages, i anseende till Utlandningars insläppande och vistande härstädes, icke instämma med den loyala behandling, Utländningar i andra Länder, särdeles i England, vederfares, samt möjligen kunna ofördelaktigt verka på omdömet om Svenska Nationen, har Herr von Wahrendorff slutligen hemställt: om ej i önskningsväg hos Hans Maj:t Konungen kunde i underdånighet anhållas, om någon allmän och bestämd modification af närvarande PassFörfattningar, till möjligen största frihet och förmån för resande handlande af fremmande Nationer, med hänseende likväl å Statens säkerhet.
Uti hvilken hemställan Herr von Hartmansdorff, August, instämt, under anförande af, från verkliga händelser, hemtade exempel af de olägenheter, som tillskyndas fremlingar genom de här gällande stränga PassFörfattningar.
Efter föregången pröfning af detta ämne, får Utskottet vördsamt förklara, att, då hvarken Utskottet eller Riksens Höglofl.
Ständer är o i tillfälle att känna, om och hvilka politiska förhållanden och omständigheter för närvarande kunna föranleda till iakttagande af bestämda försigtighetsmått i anseende till Utländningar, som i Riket söka inträde, Utskottet ansett Rik - Besv. och Ekon, Utsk. Betänkanden.
523 sens Högion.
Ständer desto mindre böra hos Kongl Maj:t göra någon underdånig framställning i afseende på modiHcationen af de nu gällande föreskrifterne om Utländningars förpassande, som Riksens HögloH.
Ständer med Utskottet lära dela den öfvertygelse, att Kongl.
Maj :t, under öm omvårdnad för bibehållandet af den aktning, Svenska Folket hos andra Nationer förvärfva! sig, genom sitt gästfria och välvilliga bemötande emot fremlingar, icke skall försvåra gemenskapen med Utländningar, vidare, än som med afseende på Statens säkerhet kan vara nödigt; Och är det i följd häraf, som Utskottet funnit sig icke kunna tillstyrka bifall till den af Herr von Wahrendorff väckte Motion.
Ständers egen upplysta pröfning varder detta, jemte några Ledamöters särskildta utlåtande, vördsamt ur.derstäldt.
Ständers Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskott den 20 Maj 1823.
S. D. Herr Grefve Posse, A., anmälde sin reservation emot nu fattade beslut, 524 Besv. och.
Betankanden. under förklarande, att Herr Grefven ansåg sig böra instämma med Herr Wahrendorff uti den af honom önskade modifikation i nu gällande PassFörfattningar.
Härmed förenade sig Lectorn, Herr Prosten Kjellander och Herr Huldberg.
Ex Frotacollo A. Fryxell» OOOO 0OOOO O—«£•
Aukom den 27 Maj i£2g, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets afgifne Betänkande, angående tidens förlängande för de allmänna Utskyldernas erläggande..
G"enom ProtocollsUtdrag af den 4 nästlidne April hafva Högv.
PresteStåndet och Vällofl. BorgareStåndet till Utskottet återremitterat dess den 8:de nästförutgångne April afgifne ofvannämnde Betänkande, på grund a£ dervid, hos förstnämnde Stånd, gjorde anmärkningar af Herr biskopen Doctor Almqvist, som erinrat, Bésv. och Ekon.