Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Föreskrifter, så lätt kringgångna som denna, ansåge kommitteen ej böra bibehållas.
Antingen måste jordbrukarens uteslutande rättighet atl tillverka bränvin göras till en sanning, eller också måste hans förmenta monopolium upphäfvas.
Det förra skulle ske genom beräkning af stigande tillverkningsrätt i förhållande till större jord värde, del sednare genom förklarandet, att fabriksbränningen vore en fri näring för hvarje svensk medborgare.
Kom111 it teen hade dock ej kunnat vara tveksam i valet mellan dessa allernativer.
Väl erkände kommitteen, att bränvinsbränningen bäst egnade sig för landsbygden och att den kunde bedrifvas i förening med jordbruk, utan att någondera näringen åsidosattes, nlen kommitteen kunde ej underlåta att fästa uppmärksamhet å de förluster, som, i fall ett högre jord värde lades till grund för rättigheten till fabriksbränning, skulle drabba alla dem, hvilka, dertill af hittills gällande förordningar föranledda, redan anlagt och nu innehade brånvinsfabriker på mindre egendomar eller jordlägenheter, och hvilkas anspråk på skydd för innehafda rättigheter och deraf beroende ekonomiskt bestånd skäligen fordrade afseende.
Kommitteen trodde ock, att ett fabriksbränneri, grundadt på uppköp af råämne och bränsle i sin omkrets och anlagdt på i delta afseende tjenliga ställen, kunde gagna både den större och den mindre jordbrukaren fullkomligt lika mycket genom Knngf. MajUs Nåd.
Proposition, N:o 26'.\ 23 det aTsiittningKti] 1 fiille, den öppnade för deras produkter, som idkandet af egna brännerier med inbördes taflan alt, under monopoliets skydd, undersälja hvarandra, skulle göra det.
Det vore således med full öfvertygelse, att förslaget i denna del stödjer s ig på rättvisa mot den enskilde och fördel för det allmänna, som konimitteen i underdånighet föreslagit, att rättigheten till idkande af bränvinsbränning såsom fabriksrörelse måtte, oberoende af i linehof vande ford, upplåtas åt hvarje väl frejdad svensk medborgarey som uppfyller de för denna rörelse stadgade vilkor.
Härvid hade kommitleen i första rummel ansett nödigt att utstaka ela gränser, hvarunder och hvaröfver dylik bränvinsbränning ej må sträckas.
Oin ej ett minimum bestämdes, hvarigenom man försäkrade sig om, att dylika anläggningar icke urarta till stugubränniirg, skulle icke blott sjelfva det begrepp af tillverkning i större skala, som man fäster vid benämningen fabrik, gäckas, utan ock alla de fördelar, fabriksbränningen kunde medföra, tillintetgöras, hvaremot alla de olägenheter, som med husbehofsbi änningen voro förenade, bär skulle framträda i så mycket större grad, sorn samhället ej hade samma band på fabriksbrännaren i smått, som på hnsbehofsbrännaren, hvilken måste vara jordegare.
Ett minimum måste således bestämmas, och kommittéer! hade ansett detta höra sättas så högt, att dea minsta fabriksegare skattade för en betydligen högre tillverkning, än den, hvilken idkar bränvinsbränning såsom binäring vid jordbruket.
Om ock lagstiftaren lyckades föreskrifva sådana bestämmelser, som borde försäkra staten om den åsätta beskattningen, och förbud af minutförsäljning åtföljdes af huru stränga straffbestämmelser sorn helst, bvilade dock en stor del af samhällets garanti för dessa påbuds åtlydnad på fabrikantens personlighet.
Det vore således af vigt, alt denne egde något att förlora, utom sin egen person; och då en större anläggning kräfde ett större kapital, hvars innehafvare alltid mäste vara sorgfällig att ej genom lagöfverträdelser förlora detsamma, läge häruti skäl, som för kommilteen gjort sig gällande vid bestämmandet af ifrågavarande minimum, hvilket komraitteen derför ansett böra sättas till en tillverkning af 5,\oo kannor sexgradigt bränvin i månaden, eller på 6 månader å2,/foo kannor, hvilket ej finge anses för mycket, då tillverkningen skedde under benämning af fabrik.
Hvad maximum angick, bade kommitleen väl funnit, alt ett sådant icke egentligen vore förenligt med begreppet af fabriksbränning och syftemålet dermed;, men kommilteen bade dock ansett, att, åtminstone i början, ett maximum lämpligen kunde utsättas till lugnande af farhågan för öfverdrift Hl Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition, K:o 26. ven bränvinstillverkning och till förekommande af den möjligen inträffande spekulationen i någon ort eller stad, att genom ett kolossalt bränneri söka egen uppkomst i andras störtande.
En sådan spekulation skulle sannolikt snart straffa sig sjelf, inen emedlertid kunde mångens ofärd beredas på försöket.
Om det ej kunde nekas, att bräll vinsbränning i så stor skala, att den kan bära aflöning till en skicklig föreståndare, lofvade det största utbytet, ansåge också kommitteen, alt bär vore den gräns, hvaröfver dylika inrättningar ej behöfde alt utvidgas.
Kommitteen, sorn underrättat sig om de stora bränneriernas omfång bär i landet, bade antagit till maximum ett tillverkningsbelopp, större än i de största, och tillstyrkte i underdånighet, att det måtte bestämmas till 27,000 kannor sexgradigt bränvin i månaden eller på 6 månader 162,000 kannor.
Beträffande frågan, huru bränvinsbränningen i större skala lämpligast och säkrast skulle kunna beskattas, har kommitteens pluralitet, jemte åberopande af ett utaf kommitteens ledamot, Professoren G. E.
Pasch, afgifvet yttrande, hvaruti fullständigt blifvit ådagalagdt, huru föga 1111 gällande förordning i detta afseende uppfyllt sitt ändamål, då dess bestämmelser härom hvilat på det oriktiga antagandet, att bränvinsbrännings-redskapens afverkningsförmåga förhöll sig såsom dess pannerymd, oberoende af pannans form, i underdånighet anfört, att, då det skulle stå föga tillsammans med upplysningens närvarande ståndpunkt att vilja begränsa sträfvandet till fullkomlighet uti näringsföretag, och kommitteens pluralitet visserligen icke hade vågat föreslå att stänga i:sta klassens redskap inom gränserna af utritade former, om den ej på samma gång baft för afsigt att tillstyrka den fullkomligaste frihet i inrättandet af redskapen i fabriksbrännings-klassen, men med en sådan frihet äler och tillåtelse till ångans begagnande i bränneriet’ ingen beräkning af tillverkningen efter pannerymd kunde göras, så hade kommitteens pluralitet måst vara betänkt på att kunna för sistnämnda klass löreslå en säkrare grund för beskattningen.
I England, med ett ringa antal stora bränneriet', vid hvilka mindre bränvinspanna än af omkring 600 kannors rymd ej finge finnas, och med en hög algilt, ginge det an att hålla ständigt närvarande accisbetjeiiter vid hvarje bränneri, och detta vöre, i kommitteens tanka, enda vilkoret för möjhelen att, såsom i England, genom kontroll å hvarje kanna, som tillverkas, utlaga den derefter bestämda skatten.
I Frankrike gifves ingen skatt på sjelfva bränvinstillverkningen, men deremot accis på bränvinet, då det utlajödes till försäljning.
Att följa sådan Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition, No %6. 25 sädan beska Itning^grund bär i landet, der bränvinsbrän ningen för närvarande vöre utbredd i 60,000 lill 70,000 brännerier, syntes kommitteen icke lämpligt.
I Norrige bade man antagit tvänne klasser af redskap, hvaraf den ena bestod af enkel panna, alt drifvas omedelbart af eld, med eller utan mäsk* värmare, och hvarvid man beräknat denna redskaps hogsta möjliga afvertning.
Den andra klassen omfattade all annan redskap och ansågs hinna 3 gånger så hög afverkning, sorn den förra.
Detta beska litt i ngssält, hvilande på samma grander, sorn det i Sverige allt sedan 1835 följda, ehuru i flera klasser invecklade, kunde icke af kommitteen förordas.
Ett annat beskatlningssätt vöre elei, sorn allt sedan år 1820 funnes infördt och följd t i Preussen, och sora blifvit antaget i Österrike, Sachsen, Danmark, med flere länder, nemligen beskattningen af mäskekars-rymden.
En af kommilteens ledamöter, Kammarherren Friherre yl.
Raab, hade ock, såsom ett utaf andra landers erfarenhet pröfvadt ändamålsenligt sätt för bränvinsbränmngens beskattning, förordat dess tillämpning äfven här i landet å fabriksbränning, och för detta ändamål utarbetat derpå livilande fullständigt förslag till förordning för brätt vinsbränning såsom fabriksrörelse.
Ehuru visserligen detta beskattningsrätt vore förenadt med olägenheter, särdeles hvad anginge de kontroller, som deraf skulle blifva en följd, skulle dock kommitteen ej tvekat alt med nämnde ledamot förena sig i framläggandet af detta förslag, om Icke kommilteens pluralitet ansett företräde böra lemnäs åt etl annat på vetenskaplig grund livilande sätt för beskattningen, hvartill förslag af Professoren Pasch blifvit framstäldt och i bans ofvanåberopade särskildta yttrande motiveradt, nemligen: att beskatta tillverkningen efter upphettnings-ylan af den ångpanna, eller, der sådan ej användes, af den mäskpanna, sorn till bränvinsbräuningen begagnas.
Ett härpå grundadt beskaltningssätt bade den stora fördelen, att icke allenast säkert träffa den verkligen åstadkomna qvantiteten bränvin, utan ock att i tillämpningen vara ytterst enkelt, då man endast behöfde uträkna upphettningsytan och påföra den bestämda afgiflen å hvarje qvadratfot af densamma.
I afseende å afgiftens belopp, kunde kommitteen icke tillstyrka, att det måtte blifva högre, än att fabriksbränningen må kunna bestå vid sidan af brån vinsbränning i i:sta klassen.
Hvad kommitteen yttrat om vigten af alt ställa beskattningen å de pannor, sorn begagnas vid bränvinsbränning såsom binäring vid jordbruket, i förhållande till den a husbehofsbränningspannorna, gällde bär till fullo för beskattningen af fabrikerna.
KommitBih. lill R.
Prot. 1847 och 1S48. i Sami. 1 Afd. 6 Haft. 4 26 Kongl. Mnj.ts Fäd.
Proposition, N:o 26. leens pluralitet ansåge att 8 rist. banko per kanna bränvin vore det bogsta, sorn fabriksbränningtgn kunde i beskattning bära, utöfver den afgift, sorn silades bränvinsbränningen såsom binäring vid jordbruket.
Då t. ex. en tillverkning af 15,ooo kannor i fabrik således skulle få draga öfver 200 r:dr högre beskattning än samma qvantum bränvin, lillverkadt i den högre afdelningen af irsta klassens brännerier, vore denna skattetillökning allt hvad fabriken kunde bära mer än de andra brännerierna, utan att undertryckas.
Komnrilteens pluralitet hade derföre ansett, att fabriksbränningen borde beskattas efter 2 sk. 8 rist. banko per kanna.
Efter en beräkning, hvilken vore icke allenast theoretiskt rigtig, utan äfven grundad på trovärdiga uppgifter om begagnade bränvins-apparater, skulle en väl inrättad apparat för hvarje qvadratfots upphettnings-yta af bränvinspannan, då ångpanna icke begagnas, kunna afverka 54o kannor i månaden, hvilket, efter 2 sk. 8 rist. per kanna, utgjorde 3o rrdr, och för hvarje qvadratfot af ångpannans upphettnings-yta, då redskapen drefves med ånga, 45° kannor, för hvilka, på lika sätt beräknadt, skatten komme att utgöra 2c rrdr.
Enligt denna beräkning skulle således afgiflen för det minsta fabriksbränneri, sorn linge inrättas, utgöra 3oo rrdr i månaden, eller 1,800 rrdr för 6 månader, och för det största i,5oo rrdr i månaden, eller g,000 rrdr på 6 månader.
Till förekommande af alla anledningar för fabriksbrännaren att anse sig i något fall nödsakad till bränvinsbränningens fortsättande, hade kommitteen trott sig böra föreslå, att anmälan till sådan bränvinsbränning må, om bränneri-egaren så åslundar, göras blott för en månad i sender, hvarjemte kommitteen föreslagit, att fabriksbrännaren här,liksom i Danmark egde rum, skall, såsom ett vilkor för rättigheten att få tillverka bränvin, förskottsvis erlägga skatten, hvarigenom icke allenast kontrollerna viii uppbörden underlättades, utan ock staten förvissades om säkert och oafkortadt utbekommande af sill rätt.
En synnerlig uppmärksamhet ansåge kommitteens pluralitet böra fästas å vigten deraf, alt, om Rikets Ständer skulle på bränvinsbränningen i allmänhet höja eller minska den beskattning, som kommitteen föreslagit, en vigtig skillnad, klasserna emellan, blefve bibehållen, så vida eljest den åsigt gillades, att dessa borde kunna beslå jemte hvarandra.
Om t. ex. den föreslagna beskattningen skulle å de Irenne särskilda slagen af bränvinsbränning antingen fördubblas eller nedsättas till hälften, skulle, i förra fallet, husbehofsbränningen utvidgas på bekostnad af bränvinsbränningen såsom Kongl. 31aj:ts Nåd.
Proposition, N:o 26. 27 binäring vid jordbruket, och fabriksbränningen ej kunna uthärda täflan med någondera, och i det sednare skulle förhållandet blifva alldeles motsatt; tv med antagande, att bränvinsbiänningen i alla tre kategorierna kunde, utan någonderas undertryckande, bestå vid hvarandra, just roed den skillnad i beskattning, sorn kommitteens pluralitet föreslagit, blefve detta förhållande rubbadt, till förmån för den ena eller andia, ej om bränvinet för dem allesammans fördyrades genom beskattningen, men om skillnaden i beskattning blefve större eller mindre.
Kommitteens pluralitet åberopade härvid såsom exempel det förut uppgifna förhållandet, att, nemligen då en 20 kannors panna, använd vid bränvinsbränning såsom binäring vid jordbruket, ej kunde anses afverka mera än tvänne husbehofs-bränvinspannor, om hvardera 18 kannor tillsammans , men kostade i skatt 82 r:dr banko mera, un dessa båda, kunde man dock förmoda, att den förra redskapen skulle kunna bestå vid konkurrens med de sednare, derigenom att han hade en bestämd besparing i mindre arbete och vedåtgång, än de andra båda; men fördubblades nu beskattningen på beggedera redskapen, hvarigenom 20 kannorspannan skulle i skatt betala 200 r:dr och de andra båda tillsammans 36 j:dr, så uppstode den betydliga skillnaden af 164 r;dr, hvilken summa vore vida större än värdet af den besparing i ved och arbete, som med 20 kanliors-pannan kunde åstadkommas.
Följden blefve således, alt båda 18 kannors-oannorna kunde med fördel begagnas i stället för 20 kannors-pannan.
Omdistillering af rått bränvin hade i nu gällande förordning varit tillåten dels till husbehof, ulan afgift, dels såsom en särskild näringsgren och såsom sådan beskattad, hvarförutan det allt sedan äldre lider varit apothekare tillåtet att, för pharmaceuliska behof, få begagna mindre disti 1 leri ngs pannor.
Kommitleen, som ansett denna varuförädling icke böra försvåras, hade dock, till förekommande af missbruk, funnit nödigt att föreslå några förändringar i hittills gällande föreskrifter.
Ehuru det måhända syntes öfverflödigt alt i förordningen utsätta, att en hvar, som skattar för bränvinsbränning, må med samma redskap omdistillera bränvin af egen tillverkning, enär detta svårligen, om man ock sådant åsyftade, stöde alt förhindra, ansåge kommitteen dock säkrast alt i förslaget upptaga denna rättighet för bränneriidkaren, hvilken rättighet kommitleen äfven funne gagnelig, med afseende på en derigenom befrämjad möjlighet att exportera bränvin, för 'hvilket ändamål dess förvandling till sprit måste föregå.
En hvar, som utöfvat bränvinsbränning, hade hittills, under de månader, då tillverkning varit tillåten, men ej på annan tid af året, varit beräl - Kongt.
Proposition, N:o 26. tigad att afgiflsfritt verkställa omdislillering med en 6 kannors panna.
I denna föreskrift hade kommitteen föreslagit Irenne väsendlliga ändringar,, nemligen: t:o. att hvarje innehafvare åf jord till iooo r:drs värde och deröfver må för eget hus hellof omdistillera bränvin, utan, afseende derpå, att lian idkar bran vinsbränning, eller icke; 2:0 alt ifrågavarande rättighet till distillering för husbehof endast må få utöfvas under den lid afåret, då bränvinsb ränn ing ej är tillåten, eller från den 1 Maj till den 1 November, och icke, såsom nu gällande förordning föreskrifver, under den lid brännvinsbränning får utöfvas; samt 3:o att rymden för dessa särskilda pannor till omdistillering af bränvin må inskränkas till 4 kannor, kokrummet inberäknadt.
Som bruket af omdistilleradt bränvin vanligen mindre urartade till missbruk, än det af finkelbränvin, hade kommitteen föreslagit, att hädanefter såsom hittills omdistillering af bränvin må såsom särskild näringsgren kunna idkas oberoende af bränvinsbränning.
Enligt 1845 års förordning bade det tillhört Kongl. Maj:ts och rikets Kommers-kollegium att bevilja tillåtelse till anläggning af sådana tillverkningsverk.
Kommitteen, som ansåg Kongl. Maj:ts Befallningshafvande bäst vara i tillfälle både att bedöma bebofvet af sådana verks anläggning och att utröna pålitligheten hos tile personer, som begära tillstånd dertill, föreslog derför, att frågor härom må af sistbamälde embetsmyndigheter pröfvas och afgöras..
Mäj:t liar tagit detta ärende i öfvervägande med all den sorgfällighet, dess vigt påkallat.
Beträffande först grunderna för rättigheten att tillverka bränvin, har Kongl. Maj:t, med godkännande af de skäl* bernat da kommitté i detta hänseende fullständigt utvecklat, funnit ett dubbelt ändamål härvid böra sökas, nemligen moraliskt och ekonomiskt,, så att hufvudsak ligt afseende må fästas, ej mindre dervid, att sjelfva sättet för näringens bedrifvande icke må föranleda eller underlätta de för ordning och sedlighet skadliga missbruk, som hittills motverkat hvarje bemödande att inskränka bränvinets förbrukning, än äfven derå, att tillverkarne icke genom lagstiftningen inledas eller uppmuntras till misshushållning med de ämnen, sorn för tillverkningen äro af nöden.
Ovedersägligen är, för uppnåendet af detta dubbla ändamål, den grundsats, som kommitteen, med ledning af andra länders erfarenhet, uppställt i afseende å bränvinsbränningens utöfvande såsom fabriksnäring, af väsendtlig vigt; men då genom den hittills* redan under Kongl'.
Maj':ls AVM. Proposition, N:o 26.
29 en längre tidrymd gällande lagstiftning, rättigheten att tillverka bränvin uteslutande varit fästad vid jorden, och, i följd deraf, jordbrukarne dels blifvit vande att sjelfva tillverka det bränvin, sorn för deras egel behof erfordrats, dels ock mångenstädes så inrättat sin hushållning, att bränvinsbränning begagnats såsom binäring till jordbruket, samt en mera ingripande rubbning uti denna i allmänhet högt uppskattade rättighet otvifvelaktig! skulle för mångå medföra kännbara förluster* har Kongl. Maj:t, under så beskaffade förhållanden, lika med kommitleen, ansett lagstiftningen för närvarande icke böra uteslutande inskränka bränvinstillverkningen till fabriksnäring, helst den betydliga minskning i antalet af mindre bränneriet-, sorn år efter annat egt ruin, gifvet- skälig anledning att antaga, det öfvertygelsen allt mera allmänt skall stadga sig derom, alt, för ett väl ordnadt jordbruk, bran vinsbränning icke är oumbärlig, i hvilket fall nät ingen bäst skall ordna sig sjelf, då lagstiftningen dertill lemnar erforderligt utrymme.
Maj:t har sålunda, i nära öfverensstämmelse med hvad kommitleen tillstyrkt, funnit såsom ett grundstadgande böra antagas, Mufoudktasseratt brännvinsbränning- af säd, potates eller annat ämne, får utöfoch tenmner vas i två fjir bvänvins- 1:0
Pä grund af jordbruk:, bränning_ a) till husbehof; b) soin binäring till jordbruket; 2J0 säsom fabriksrörelsej, ehvad jordbruk inneliafves eller ej;: äfvensom- Kongl.
Maj:t, lika med kommitteen, ansett, det bränvinsbi änivngen bör vara tillåten under sex månader af året, nemligen Januari, Februari, Mars, April, November och December;; för den t:sta klassen i tre särskildta terminer, af två månader hvar, nemligen Januari och Februari, Mars och April, samt November och December; men för den 2: dra klassen: under en „ under flera, eller under ailce af dessa sex månader..
Härvd har Kongl., Majit, på de af kommitteen anförda skäl, ansett inskränkning i formen af bränvinsbränningsredskapen i i.sta klassen böra stadgas sålunda:: i;sla klassen■ 1:0 att redskap för brännvinsbränning till husbehof skall vara af högst aderton kannors rymd, kokrummet inberäknade och för öfrigt af den beskaffenhet och form, sorn kommitteen. uppgifvit,, 30 Kongl. Maj:ls Kael. Proposition, N.o 26. och en kommitteens betänkande bifogad ritning närmare utvisar, utan att mäskvärmare, rektifikator eller klarningsanstalt,' ångapparat eller annan inrättning, til! afverkningens påskyndande, må anbringas eller någon särskild öppning, för pannans fyllande, för mäskens omröring, eller annat ändamål, göras å dessa redskap, af hvilka endast pannan får inmuras; samt 2:0 att redskap för briinvinsbränning, såsom binäring vid jordbruket, skall vara antingen sådan som i näst förestående moment omförmäles, eller af sådan beskaffenhet och form, sora en vid kommitteens betänkande fogad ritning närmare utvisar; — att pannan ej må innehålla större rymd än sextiotre kannor, ulan mäskvärmare, eller fyratiosju kannor med mäskvärmare; och att utom mäskvärmaren, hvilken mäste vara så inrättad, sora kommitteen föreslagit, ingen inrättning, af hvad beskaffenhet sorn helst, till afverkningens fortskyndande, rnå vid dessa redskap anbringas, eller i någon af dess särskilda delar inrättas; börande äfven i afseende på dessa redskap vara otillåtet att inmura någon del utom pannan; och då det synes nödigt att i den af kommitteen föreslagna skala för pnnnerymden, i förhållande lill jordens taxeringsvärde, göra sådana med nu gällande författning öfverensstämmande jämkningar, att vid tillämpning af stadgandena härom behofvet att förändra förut innehafd redskap, i möjligaste måtto, må kunna undvikas, har Kongl. Maj:t trott det böra stadgas, att rättigheten till bränvinsbränning i i:ta klassen, hvilken rättighet skulle fortfarande åtfölja hemman, hemmansdel eller annan jordlägenhet å landet, som efter 1847 års taxering uppgår till ett värde af minst 3oo r:dr, må ulöfvas i förhållande till det sålunda beräknade värdet, med följande pannerymder, kokrummet inberäknadt, under iakttagande, alt, såsom grund för bränvinsbränningsrätligheten, värdet af åbyggnaden i hvarje fall ej får i uppskattningen ingå lill större belopp, än som motsvarar högst en fjerdedel af jordens taxeringsvärde, nemligen: Kongl. Maj.Is Nåd.
Proposition, N:o 26. 31 för taxeringsvärc e Utan mäsk- värmare.
Sied mäsk- värmarc. och med 300 r:dr till oell me d 500 r.dr . . högst 22 k:r. högst 16 k:r. öfver 500 TT » 750 77 TT 27 11 TT 20 77 tt 750 TT 77 1000 TT TT 32 77 TT 24 11 n 1000 TT TT 2000 TT TT 37 11 TT 27 77 TT 2000 TT )7' 3000 TT 77 42 11 TT 31 77 TT 3000 77 TT 4000 TT TT 48 77 TT 36 11 79 4000 TT TT 5000 TT TT 53 ” 77 39 37 TT 5000 TT TT 6000 7T TT 58 TT 43 77 ?) 0000 77' TT 63 TT 4 7 77 livar oell en, hvilkens egendomsvärde beraIIigor lill några af dc: större af dessa pannerymder, obelaget alt i stället begagna en af de mindre, utan att likväl, i något fall, bran vinsbränning i denna klass må få idkas med mera än en panna i samma bränneri, ej eller i förening med bränvinsbränning i 2:dra klassen, eller på samma egendom, der sådan bedrifvesj hvaremot det bör vara tillåtet: a) att den, som inom samma fögderi eger två eller flera hemman, hemmansdelar eller jordlägenheter, hvilka bränvinsbränningsrättighet åtföljer, må utöfva tillverkningen, om lian så för godt finnér, blott på en af dessa egendomar, med en pannerymd, svarande mot deras sammanlagda värde, enligt föreslående tariff, eller för en eller flera bland dem, der särskild ladugård linnes oell utfördring sker, särskildt idka bränvinsbränning med så stor panna, som emot taxeringsvärdet af hvardera egendomen svarar; och b) alt särskilda egare eller innehafvare af hemman, hemmansdelar eller jordlägenheter, som hvar för sig uppgå till minst 3oo r:dr taxeringsvärde, och som äro belägna i samma byalag eller eljest angränsa hvarandra, må, med en gemensam panna, i rymd svarande, enligt förrberörde tariff, emot deras sammanlagda värde, utöfva bränvinsbränningsrältighelen på den af dessa lägenheter, som dertill uppgifves.
I frågan, huruvida rättighet till bränvinsbränning med redskap i denna klass må tillkomma städerna, har Kongl. Maj:t godkänt kommitteens yttrade åsigt, på sätt, att j 32 Hängt.
Ma j tis Md.