Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ska förklara för dem -- (Rudolf
Det är då en besynnerlig uppfattning, ni flickor
går.)
Ser ni, kaffet smakar honom inte, om inte jag lagat det.
Du lagar således verkligen -- MINA.
Du går i köket -- VENDLA. då förstå, att det är roligt för mig, att det annars inte smakar honom.
GUNBORG. han är så god och är nöjd med dig.
Naturligtvis bör det vara roligt för dig, att Nej, jag lagar kaffet på bordet.
Ock ni kan
43 RUDOLF (ropar i trappan, utan att synas).
Så mycket du vet, Vendla, om du försofver VENDLA.
Fy, sådana dumheter han kan prata!
Skämtet kunde vara mera smakfullt.
RUDOLF (blir åter synlig i trappan).
Vendla!
RUDOLF. inte tar miste.
Säg mig i hvilken säng du ligger, så att jag MINA.
Trefliga utsikter!
Gå, din dumming! och sysslar bakom den.
Mina tar fram en peignoar ur sin nattsäck och kastar den öfver sig samt sätter sig framför toilettbordet och börjar lägga upp sitt hår i papiljotter.)
Hvar skall jag ligga?
GUNBORG (bakom skärmen).
Vendla ska ligga bredvid mig.
(Rudolf försvinner.
Gunborg drar skärmen för sängen
dig, så kommer jag och drar dig ur sängen.
44 VENDLA.
Ja -- så att vi få prata riktigt.
MINA. kommer -- Och jag där på kanapén?
Nej, nu kommer han inte mer.
Men är det ingen dörr för den där trappan?
Inte upptill.
Men då kan du ju aldrig vara säker.
Jag -- hur menar du?
MINA. rädd, han ska komma öfver dig, utan att du vet det?
(Besinnar sig.)
Nej, då, det gör han aldrig.
Knackar han alltid först?
När ni är här -- naturligtvis.
Nej, jag menar, när ni är ensamma.
När du klär dig -- och sådant.
Är dn inte Men om din man
45 VENDLA. gör Gunborg där bakom skärmen?
Jag lägger mig.
Kan jag inte dra ifrån?
GUNBORG (skriker).
Nej, nej, nej! VENDLA.
Jag är så rädd för den där trappan.
VENDLA (drar skärmen ifrån hufvudet af sängen, men så att den skyler sängarna mot trappan). hufvud på kuddarna).
Å, där ligger hon så söt!
(Kysser henne.) GUNBORG (drar henne ned på sängkanten).
Sitt ned här hos mig och prata som förr i värlMen när vi ä' ensamma -- jo, det förstås.
Så här kan du vara lugn!
(Man ser Gunborgs
den!
Berätta mig ditt lidandes historia, stackars barn!
VENDLA. igen!
Ja, jag ska berätta dig alltihop.
Hur lycklig Å, hvad det är roligt höra hennes paradoxer
46 jag ä', hur jag älskar den där dummingen, som
kallas min man -- sts!
(Lyssnar nedåt.)
Jag undrar, hvarför Rudolf inte går och lägger sig -- jag hör honom gå upp och ner.
Kanske ska jag springa ner ett ögonblick och se, om det är något, han behöfver.
GUNBORG. Ja, för all del.
VENDLA. igen på sängkanten) Ja, vet du, Gunborg, det är inte så tokigt att vara gift ändå.
GUNBORG. man bevarat sitt oberoende, som du.
Du inser väl nu, hur bra det var att ställa de villkor, som du gjorde, när du gifte dig?
Du tycker verkligen det.
(Pröfvande.)
Ja, när Å, det kan också göra detsamma.
(Sätter sig
RUDOLF (ropar, utan att synas).
Vendla! jotter, springer bakom skärmen.)
(Vendla far upp.
Mina, med halfva hufvudet i papilRUDOLF (i skrattande ton).
Ursäkta!
Jag har glömt mina tofflor där uppe.
Nå, men Rudolf -- hur kan du säga -- RUDOLF.
Jaså, min nattrock menar jag.
47 VENDLA. A, sådant prat!
RUDOLF (blir synlig i trappan). hit ett ögonblick.
Sådant prat!
Svarar man sin man så.
Kom VENDLA.
RUDOLF. (Vendla går motvilligt till honom, han drar henne halft ner i trappan och kysser henne, hviskande:)
Du har ju inte gifvit mig en kyss till god natt.
För att din man vill det.
VENDLA (skrattande, men halfi förargad).
Ja, men nu får du verkligen lämna oss i fred (Rifver sig lös och kommer åter till Gunborg.
Rudolf bort.)
MINA (åter fram till toilettbordet). i ditt rum, du!
Men att han har sina tofflor och sin nattrock VENDLA. ibland -- och då tycker Rudolf, att det är trefligare -- ni förstår -- (Sätter sig igen på sängkanten hos Gunborg.)
Nej, minsann om jag förstår.
(Fortsätter att lägga upp papiljotter.)
Jo, ser du, -- vi sitter här uppe om kvällarna
48 GUNBORG.
Måste du passa upp honom så där hela dagen?
Men man skämmer ju alltid gärna lite grand bort den man håller af. GUNBORG. hur förargad du kunde bli förr, om man störde dig, VENDLA (litet generad).
Jag studerar just inte mycket numer.
GUNBORG. idiotiserande, att det inte är möjligt -- MINA. ä' så illa tvungen.
Det vore det enda skäl, hvarför jag skulle vilja gifta mig -- att slippa arbeta.
Rudolf ä' svartsjuk -- han vill ha mig bara för sig.
Han håller verkligen rysligt af mig.
GUNBORG. ville bara sporra dig, jag -- jag tänkte på, hvad som var bäst för dig.
Och höll inte jag af dig, kanske?
Men jag Tokiga Mina!
Nej, det är inte det -- men Å, hvad skall man plugga för, när man inte Inte!
Är verkligen äktenskapet till den grad
Det är egentligen inte din natur.
Minns du, Å, tycker du det.
Inte passar jag upp honom.
när du arbetade.
Hur går det nu med dina studier?
49 VENDLA. skapen och -- Ja, ser du, det är så annorlunda med vänGUNBORG. ena är osjälfvisk, den andra -- Kärleken, ja -- det har du rätt i -- ty den RUDOLF (höres, utan att synas).
Vendla! litet skrik.)
(Vendla hoppar till.
Mina åter bakom skärmen med ett RUDOLF (ropar om igen, ännu högre).
VENDLA (kort).
Hvad ä' det un igen?
Jag bar glömt mina handdukar kvar där uppe.
VENDLA (förebrående). rena handdukar och gaf dig.
Rudolf!
När du vet, att jag tog fram spritt RUDOLF.
Kom och tag rätt på dem då.
Nej, det kan du verkligen göra själf.
RUDOLF (synes i trappan).
När du hör jag säger --
50 VENDLA (i skarp ton, närmande sig honom).
Det är riktigt styggt af dig -- när jag bedt RUDOLF (förargad). inte genera.
Gu' bevars, låter det på det viset, ska jag visst (Försvinner hastigt.
Vendla kommer tillbaka till Gun-
dig så mycket, att vi skulle få vara i fred.
borg med nedslagen min.)
MINA (fram igen).
Nu blef han ond, tror jag.
Ja -- jag klippte visst af lite för skarpt.
Gå då strax och bed om förlåtelse!
Å prat!
(Sätter sig åter på sängkanten.)
MINA. skull som han har sina handdukar i ditt rum?
GUNBORG (torrt).
Har du inte förstått hela humbugen än, kära Mina!
Kan du inte se, hvilken komedi hon spelar för oss, stackars liten, för att dölja, att hon är slagen på alla punkter.
Tvärt om -- det är höjden af huslig trefnad
Men -- hör du!
Är det också för trefnadens
51 VENDLA. hvad äktenskapet är.
Såna dumheter ni kan prata!
Ni begriper inte, hur dumma Ni vet ju inte,
vi va' alla tre förr i världen.
GUNBORG. och be din man om förlåtelse.
Dömd
PERSONER: HILLNER, professor.
HILMA, hans hustru.
GERTRUD, deras dotter.
IVAR, deras son, 8 år.
VALBORG LINDÉN, guvernant för Ivar.
SIXTEN BJÖRNKLO, kapten.
OLOF WIDE, kandidat.
MOSTER LISEN.
ENKEFRU HILLNER, professorns mor.
DIREKTÖR HILLNER.
FRU HILLNER.
ASSESSOR HOLM.
FRÖKEN BONN. THURE MANTELL, kongl. sekter.
ANNA, tjenarinna. _________
En hemtreflig, något gammalmodig hvardagssalong
med fyra utgångar.
Vid ena väggen ett skrifbord.
Ivar ligger på knä på en stol och ser ut genom fönstret.
Valborg sitter sysselsatt med ett handarbete.
VALBORG.
IVAR.
Dom kommer inte!
Åh jo, bara inte Ivar är så otålig.
Jag är inte otålig, det vet Valborg, då hade VALBORG. IVAR.
jag inte lärt mig min lexa i går.
inte Ivars mamma om.
Ivar får inte kalla mig vid namn, det tycker IVAR.
ger jag Valborg.
Jag sa' alltid fröken åt fröken
Men jag tycker om Valborg, och derföre sä-
Hellgren; inte lärde jag mig något mera för det: jag tyckte inte om henne: det var bra, att hon blef sjuk.
VALBORG (mildt).
jas åt andras olyckor.
Så får inte Ivar länka.
Man ska' aldrig glädIVAR.
Men eljest hade inte Valborg kommit hit.
Nå, Ivar är väl mycket, mycket glad nu, när IVAR.
mamma, pappa och syster komma tillbaka?
trapp, trull är?
Ja, det är jag. -- Vet Valborg hvad tripp, VALBORG. IVAR.
Hvad menar Ivar?
det var trapp, så pappa, det var trull.
Tripp, trapp, trull.
Hvad gör man i Lysekil?
Blir frisk.
JO; först for Gertrud, det var tripp, så mamma,
röd och sprang i kapp med mig i trapporna.
Men Gertrud var inte sjuk: hon var alldeles
ordinerat syster att fara till Lysekil för sin hosta?
Doktorn är dum.
Han sa' ju här om dagen, IVAR.
Mins inte Ivar, att mamma sade, att doktorn
att jag inte fick följa med pappa, derföre att jag hade ondt i bröstet, och ändå for pappa till Lysekil. VALBORG.
det inte passar för små gossar att göra anmärkningar?
Kommo vi inte öfverens här om dagen, att
dom tänker?
Passar det inte för små gossar att säga hvad VALBORG.
stå.
Dessutom for inte pappa till Lysekil utan
Jo, men inte att tänka på hvad de inte för-
till Göteborg.
Men om jag vore som Ivar, gick spegeln; då kan Ivar se, när vagnen viker om hörnet.
jag ut i salongen och tittade genom reflektions-
terna med mig, så få de exercera medan jag väntar (går till höger 1).
Ja, det ska' jag göra!
Men jag tar solda-
denna ovisshet dödar mig!
Ännu en dag och ingen underrättelse. _________
VALBORG. OLOF.
OLOF (i fonden).
Nå, följer ni med till bangården, fröken VALBORG.
Valborg?
ännu -- jag vill inte lemna honom, och dessutom tillhör jag ju inte familjen annat än tillfälligtvis.
Det ska' vi då inte tala om.
Ivar håller af OLOF (stiger in).
Ivar får inte gå ut
er mer än sin egen syster; jag anser er som en
god, ehuru något tystlåten kamrat; hos moster
Lisen står ni högst i gunst, näst Dady, och det
vill inte säga så litet; farbror anser er vara esteker, är då inte godt att veta.
Hon liknar oäkta
tiskt anlagd -- och moster ... ja, hvad hon tänporslin, glatt och ogenomtränglig (hejdar sig).
Aj! (Ser på klockan).
Half sex!
Nej, jag försäkrar, att det inte står rätt till med klockorna i dag.
De röra sig ju inte ur fläcken!
VALBORG (lugnt).
Sist ni gjorde den upptäckten, var klockan 4.
kan behöfva en så lång tid för att krypa fram
Men att en och en half timma
en så liten bit -- det är fullkomligt onaturligt.
en så lång dag?
Uppriktigt sagdt:
Har ni någonsin varit med om VALBORG (halft för sig).
För mig har den inte varit längre än alla OLOF.
inlressen inte kunna vara edra.
ni känner inte Gertrud ni, fröken Valborg.
Förlåt, jag kom inte att tänka på, att mina
en hel månad efter se'n jag tillträdt min plats.
Henne lär man inte känna på en månad.
Ni glömmer, att fröken Gertrud var hemma
Ni kan inte tro så mycken trofasthet, så mycken godhet, så mycken renhet, med ett ord: så mycken karaktär, som döljer sig bakom den blyga, veka ytan.
Ja, hon, är mycket älsklig.
Den här fördömda badresan!
Också ett af mosters infall.
Gertrud har aldrig vudet, så utför hon den också.
Jag skulle då
i sitt lif varit sjuk.
Men får moster en idé i hufförr ha trott, att man skulle kunna hejda månen i sitt lopp, än förmå morbror att stanna i staden en sommar.
Han, som är så förtjust i landet och dessutom en sådan slaf af sina vanor.
Men det gick: landstället blef Gertruds reskassa -- morbror är inte rik, som ni vet -- och borta säkert.
var hon!
Ja, ett briljant hufvud har hon, det är VALBORG. OLOF.
Gertrud?
gonting, hon påyrkar aldrig någonting, hon blir aldrig ond, man får alltid rätt -- i ord -- och
Nej, moster menar jag.
Hon vill aldrig nå-
ändå genomdrifver hon i nittionio fall af hundra hyad hon föresatt sig.
Vete tusan hur hon bär det der ordet lirka! sig åt!
Hon lirkar sig fram.
Åh, hvad jag afskyr VALBORG.
er moster.
Ni tycks inte vara någon varm beundrare af OLOF.
än är, är jag nästan lite smått rädd för henne.
Jo, bevars.
Men så 24 år och kandidat jag
jag har vistats elfva år här i huset, så jag har
hunnit lära känna hennes makt.
Hon lirkade
mig att begagna jacka till dess jag hade gått och läst, och polkahår till dess jag tagit studenten. var för nöjet att få mig att göra precis hvad och bevisningar.
Hvarför, kan jag inte ännu förstå; såvida det inte jag inte ville.
Hon kan böja stål med sina skäl VALBORG.
niska?
Professorn tycks vara en mycket god menOLOF.
kan inte sjelfva moster rå på honom.
Hvad är han eljest?
Ja, det är han, när han är menniska.
att förena alla dessa egenskaper kan väl näppeligen undfalla någon.
Emellertid är han en henågot mer rörande än hans yrvakna:
Grubblare och lärd.
Och hur svårt han har
dersman som få, det är visst, och jag vet knappt väl inte glömt något?
Han vill så gerna göra sin pligt -- men:
»lärdomshafvet honom slukar, så snart han satt sin fot på verklighetens strand.»
Var inte det vackert?
Nästan lika vackert, som (Paus).
Tänk, om ni skulle säga något, fröken Valborg!
om det blifvit prisbelönt af Svenska Akademien.
Jag visste inte....
VALBORG (vänligt).
kunna tiga.
Ja, på det hela taget är det en mycket svår konst det...
VALBORG (med ett halft leende).
Att ni var så hemmastadd i konsten att
Åtminstone för er.
samma för tiden, som piskslängen för hästen; det drifver den framåt mot dess vilja.
Ni har rätt!
I synnerhet i dag.
Prat är det
tänker jag prata, med er tillåtelse.
(Ser på klockan).
Ah, hvilken njutning det skulle vara, att få klå upp en urmakaregesäll, just nu.
Ber om uttryck, men det är så betecknande för mina
ursäkt.
»Klå upp» är precis inte något salongskänslor för tillfället.
Se så, nu ska' jag sätta mig Ja, nu är det nästan afgjordt, fröken Valborg... Hvad då?
och konversera lugnt och förståndigt.
torsplatsen.
Att jag kommer att anta' den erbjudna konVALBORG.
studier?
Ni ämnar således verkligen öfverge edra
mig litet ondt med.
Trots mitt friska lynne, äl-
Nå, om sanningen måste fram, så gör det
skar jag mina böcker med all en bokvurms öm-
het -- det måste ligga i blodet.
-- Min mor var ger upp).
Jag vill, jag ska' skapa mig ett eget
ju en Hillner. -- Men det kan inte hjelpas.
(Sprinhem så fort som möjligt, och till det målet är
den lärda vägen allt för lång -- ja, ni vet kanserad arftagare?
ske inte ni, fröken Valborg, att jag är en detroniVALBORG.
Är ni, verkligen.
En rik farbror, ungkarl, upptog mig som eget
Ja, mina föräldrar dogo, när jag var 13 år.
barn och skickade mig hit, för att jag hos min
lärda morbror skulle få den bästa möjliga upperfarit hans makt, ni, fröken Valborg.
Vidare, vidare.
fostran -- men Amor -- ja, ni har kanske aldrig
fick jag ett bref från min fosterfar, innehållande
För, ja ungefär 14 dagar innan Gertrud for,
underrättelse om hans giftermål, en nota på hvad jag hittills kostat honom, en anvisning på 2,000 signelse och på slutet den upplysningen, att jag VALBORG. OLOF. kronor för afslutandet af mina studier, hans välingenting vidare hade att vänta från hans hand.
Det' var en stor missräkning för er.
Ja, jag skulle narras, om jag sade motsatsen.
Inte så mycket för min skull, som inte dess mer för...
Nå, nu har jag satt mig in i saken och igenom på min nya bana.
Jag är, jag måste tänker använda all min energi för att slå mig vara praktisk, det är en föresats, Se bara på tiskt det är.
Dessutom?
Fet och rödblommig.
Tänk bara så prakVALBORG. OLOF.
norna från himmelen, för att vinna det mål jag föresatt mig.
Skulle jag kunna lära mig att taga ned stjer-
Hvad säger er morbror om ert beslut?
när han satt i kupén, och nu ska' nog Gertrud ... ja, nu är han i goda händer, menar jag. brors resa föreföll besynnerlig?
Försigtigtvis meddelade jag honom det först
Tyckte Ni inte, att morVALBORG.
skulle fara ned och hemta sin hustru och dotter.
Nej, det var inte naturligt för honom, som OLOF.
Alls inte.
Det var ju helt naturligt, att han
är så passioneradt fäst vid sitt arbete, och så
nervöst rädd för hvarje slags förändring.
Och mosters resa då, för 14 dagar sedan!
När det först blef beslutadt, att Gertrud skulle stanna en aldrig om att fara dit ned.
Nej, något ligger VALBORG. OLOF.
tid hos våra slägtingar i Göteborg, talade moster bakom allt det här.
Tänk om Gertrud vore sjuk!
Ivar hade ju bref i går.
på den saken.
Om en timma äro de här.
Ivar, ja.
Nå, nu är det inte värdt att grubbla
den som åtminstone bodde en half mil från jernvägsstationen, i stället för att ha den alldeles in ser på klockan, sätter sig ånyo).
Har ni läst Kiellands sista novellsamling, fröken Valborg? på sig.
(Paus -- hvisslar, tittar ut genom fönstret,
jag inga särdeles stora sympatier för de der frostbitna pessimisterna, ehuru jag pligtskyldigast läser dem allesammans.
Det fins ju så mycket högt och skönt att höja blicken till, hvarför ska' man då, i Guds namn, sänka den i smuts och mörker, om man kan slippa!
Qvick och fin, men på det hela taget hyser
Dessutom skulle menniskoslägtet alldeles inte vara så olyckligt, om det bara fick lof att vara i fred, men det är just hvad det inte får.
skakas, nypes, raskas, ända till dess det skriker hör!
och jemrar sig, och då ropa pessimisterna: hör, VALBORG. OLOF.
Det är de olyckliga och förtryckta, som ropa.
Det är möjligt, men det måste bevisas, som
morbror säger.
Tro mig, fröken Valborg, det fins många fler inbillade än verkligt olyckliga här i verlden.
Lika så visst som det fins många fler goda
än dåliga menniskor, om man bara vill taga vara på dem.
För att tro på hela menskligheten, fordras det bara, att man fast och innerligt tror på en enda menniska.
svårt att tro.
Ja, kanske (drömmande).
Men det är mycket OLOF.
lar).
Ack, hvad det är härligt att vara ung!
Nej, det kan jag inte finna (stiger upp, hviss-
Jag menar nu inte ung till åren, utan till sinnet,
-- att känna hur hvarje nerv spritter af lefnadsningen och...
Men hvad tänker ni på, fröken Valborg?
VALBORG (spritter till) OLOF.
fröjd, att kunna tro, hoppas, älska, förakta pen-
(Stiger upp )
Det är, som om de sörjde förlusten af sina egna tårar.
Sådana besynnerligt sorgsna ögon ni har.
gå nu?
Jag undrar, om det inte är tid för er att OLOF.
utan tidens fel, all jag pratar så mycken galima-
Blef ni sårad?
Men ser ni, det är inte mitt
tias i dag.
Den behöfver så förfärligt med piskslängar.
till tåget?
Kanske att moster Lisen vill gå med ned OLOF.
år jag vistats här, har hon ingen enda gång va-
Moster Lisen?
Nej visst inte.
Under alla de
rit ute medan solen stått på himmeln.
Först när det blir mörkt smyger hon ut och för folksamlingar hyser hon en utpreglad fasa.
När mor-
bror tog afsked, för att ostörd få egna sig åt sitt stora arbete, och vi flyttade hit till Stockholm, höllo vi på att aldrig få henne med oss.
Ni vet -- hennes hufvud.
lösa moster Lisen!
Jag håller hjertligt af henne, trots alla hennes svagheter, den fyrbenta likväl undantagen.
Stackars harmlösa, godhjertade, hjelp-
klaga henne.
Vill ni låna mig Kiellands novellsamling, herr Wide?
Hvem kan undgå att hålla af -- och att be-
nosen, får tag i den, då vet ni hur det går.
Värre
Akta bara att inte Dady, den söt-
kritiker än han fins inte, för han lemnar inte ens permarna qvar.
att lägga mig ut för Dady.
Det var sant!
Moster Lisen har bedt mig OLOF.
Hvad har han nu gjort igen?
Ätit upp »Gengångare».
ett så genomkomiskt »tidens tecken» att sjelfva är omöjligt bli' ond på fullt allvar.
(Ser på kloc(Börjar att draga på sig handskar).
En sådan --!
Nå, på det hela taget är det
fyrfotingarne fatta passion för litteraturen, att det kan).
Ändtligen fattas det då bara en half timme. _________
LISEN. IVAR.
LISEN (I dörren till höger 1,
med mössan på sned
och en liten långörad, men).
hvit pudelhund på arDom ä' väl inte komna?
VALBORG. LISEN (sätter sig strax inom dörren ).
nyss kommit från vetrinärn med Dady. (Hemlighetsfullt:) Vet Olof? OLOF (träder fram).
Det var väl, det!
der det en gång till, får du smäll.
Jo, du är en snygg pojke, du, Dady.
Hän-
sjuk; han har kolik.
Söta Olof lilla, tala inte så högt.
Han är OLOF.
få kolik för mindre.
Moster är tvungen att se bär märke efter den bytingens tänder.
Det undrar jag min själ inte på.
Man kan
efter honom.
Jag har knappt en bok, som inte
om, det är bara de nya, som han är så förljust i.
Förtjust?
Skön kärlek!
Söta Olof, gamla böcker bryr han sig inte
om han inte tyckte om dom, kanske?
Nu är Olof dum.
Skulle han äta upp dom,
Tillåt mig (fattar hennes hand och gnolar menuetten ur »Don Juan»).
VALBORG (sorgset leende).
Ni ser till den grad sirlig ut, fröken Valborg.
arftagare», herr Wide.
Man kan inte se, att Ni är en »detroniserad OLOF.
skatten qvar.
Adjö på en stund (går i fonden).
Att kunna vara så glad.
VALBORG (ser efter honom).
Kommer sig deraf -- att jag har den bästa
Aj, aj, aj, hvad mitt hufvud är hett!
Kom och sitt här -- moster Lisen ser så LISEN.
måste bära Dady hela tiden.
Han har så klena ben, den lilla stackarn.
Tror ni jag törs lägga honom här?
Ja, jag är trött.
Vägen var lång och jag
Hvarför skulle ni inte tordas det?
Dom kan komma.
Inte ännu på en halftimme.
inte bra söt.
Nosen är alldeles som en törnrosknopp i bomull, ja, det är den (sätter sig).
Ack så härligt! -- -- Mössan!
Den sitter väl rätt? noga?
Hilma är så noga.
Tycker ni inte att
Hilma är VALBORG. LISEN.
(Lägger Dady i ett soffhörn).
Är han
Professorskan är mycket artig och förbindlig.
Ja, ha.
Hon är nog artig -- mycket artig VALBORG (lugnande).
och förbindlig (rusar upp).
Tänk om något fattas!
Allt är nog i ordning.
Lisen har ju
inte gjort annat än stökat under de fyra dagar professorn varit borta.
ni dom vill ha thé?
Men Hilma har varit borta i 14, hon.
Tror VALBORG.
Professorskan dricker ju
aldrig thé förr än vid supén.
Sitt nu i lugn, moster Lisen.
LISEN (sätter sig).
hufvud är hett!
Jaha, det är så sant, det.
Phu, hvad mitt VALBORG.
Låt mig ta af moster mössan.
att den ska sitta.
Nej, nej, det törs jag inte.
Hilma har sagt,
LISEN (håller fast mössan).
det kan vara, som är så hett?
Jag läste en gång
om en ond ande, som flugit in i ett mennisko-
hufvud och tändt upp en eld, som aldrig kunde VALBORG.
släckas.
Kanske var det i mitt.
Jag tror moster
Lisen är varm och upphetLISEN.
tad efter promenaden, det är alltsammans.
nas himmel, menniskorna äro stygga, utan i hundarnas.
När jag dör vill jag inte komma i menniskor-
mel?
Tror ni då att hundarna ha sin egen himLISEN.
Hundarna äro trogna och
tillgifna; derför måste de ha sin egen himmel.
VALBORG. LISEN.
Jag tror att jag förstår.
Bäst det är, så springer dom sin kos.
En gång, tankar, att de alls inte kunde få rum.
Så dom
Det är så svårt att hålla reda på tankarna.
det är nu länge, länge sedan, hade jag så många trängdes och tumlade om härinne.
(Tar sig öfver pannan).
Ibland trodde jag, att hela hufvudet skulle sprängas sönder.
Men så försvunno de
på en gång, och nu komma de inte igen, bara dom flög sin väg?
ibland -- och -- då -- --.
Jag undrar hvarför VALBORG (vänligt).
Hvad sa' vetrinären om Dady?
Tänk inte på det förflutna nu, moster Lisen.
LISEN (förargad).
skulle hålla diet, kan tänka.
Vetrinären är ett nöt.
Han sa' att Dady IVAR (från höger 1).
sarna fallit och fransmännen med och ingen kommer ändå.
VALBORG (ser på klockan).
Jag är inte otålig, men nu har alla preus-
Om tio minuter äro de här.
Är det säkert, det?
det ska'.
Ja, alldeles säkert, såvida tåget kommer när IVAR.
Nu ska dom bli svenskar och skyldra gevär (går).
Brukar ni drömma om kattor?
Det gjorde jag i natt.
Jag tycker inte om LISEN.
Då går jag och ställer upp soldaterna igen.
att drömma om kattor, det betyder bara förargelse.
ster Lisen det.
Drömmar fara som strömmar, vet inte moLISEN.
Hvarföre kom ni hit?
nants sjukdom, det mins ju moster Lisen.
(Smekande).
Säg, mins inte moster det?
För att läsa med Ivar under hans guver-
Jo, jo. -- Men hvar kom ni ifrån då?
Från -- landet, från min mor.
VALBORG (stiger upp).
Jag är glad ni kom, ja, det är jag.
Den andra sqvallrade på Dady och mig; hon var stygg.
Jaha, så var det.
Mitt hufvud, mitt hufvud!
Kommer det aldrig post den här tiden på LISEN (kör mössan på sned).
hårdt och bedrar en se'n.
Jag tål inte posten.
Den knackar så IVAR (ropar). LISEN (rusar upp).
väl inga bakelsesmulor?
Jag är så förtjust i smörbakelser.
Hillner ger mig pengar till bakelser ibland, men det vet ingen af.
Herre je, redan!
Mössan --?
Söta, det syns
IVAR (kommer inspringande,
Nu stannar vagnen vid porten.
ställer sig vid fönstret).
af med dig.
Tyst, säger jag.
Tyst, Dady, skäll inte, min gosse, då gör dom IVAR.
LISEN (rycker upp Dady).
Gertrud har en lång slöja och der kommer två
Nu stiger dom ur.
Olof sitter på kuskbocken.
stadsbud med koffertar.
Jag ska' säga åt Anna.
(springer ut till höger 1, men kommer genast tillbala).
Söta Valborg, får jag bära in Dady på Val-
borgs rum.
Hilma tål honom inte; hon har sagt, att hon ska' låta dränka honom, ja, det har hon.
jag träffar dom i tamburen..(går till venster, tystande Dady; kommer nästan genast tillbaka, och skyndar ut till höger 1.
Det ringer). _________
Jag går genom sängkammaren, eljest kanske
PROFESSORN. HILMA.
pen, en tjenarinna synes).
Hvar är Ivar?
(Dörren till tamburen står öp-
Här, mamma!
HILMA (i hatt och kappa, smeker Ivar ömt).
fara med min lilla gosse.
Han är ju till och med rödblommig.
Jag blef så orolig, då jag inte såg honom på perronen.
Nå, Gud ske lof, det tycks inte vara någon
PROFESSORN (stiger in, utan ytterkläder).
varit sjuk.
God afton, fröken Lindén. upp).