Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af nu anförda skäl anser jag en sidobana från södra stambanan lill Helsingborg vara af den betydelse alt fullkomligt berättiga densamma såsom statsbana, men då i anseende till de många storartade allmänna arbeten, som nu betunga folket, det möjligen kan blifva kännbart för Slaten alt ensamt bekosta den, föreslår jag följande alternaliver: t:o det Ilikets Ständer täcktes med afseende på Helsingborgsbanans betydelse för hela Skandinavien ur politisk, kommersiel, social och strategisk synpunkt besluta denna banas anläggande såsom statsbana samt dertill ansia erforderliga medel eller ock 2:o i den händelse likväl, mot förmodan, detta ej beviljas och banan således kommer att af enskildt bolag anläggas, lönebidrag motsvarande två tredjedelar af anläggningskostnaden såväl lör banan från Helsingborg, som bibanan från Landskrona, må under billiga vilkor beviljas.
Närmare upplysningar om så väl anläggningskostnaden som hvad i öfrigt berör frågan kan inhemtas af Kongl. Majits nådiga Proposition äfvensom af Herr Landshöfdingen von Troils i ämnet väckta motion.
Om remiss tili Höglofliga Stals-Utskottet anhålles.
Brot. 1862 $ 1863. 11 Sami 4 Afd. 674 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Af Ii. G. Andersson från Elfsborgs lån, om låneunderstöd dt Torrskogs församling, för fullbordande af dess kyrkobyggnad.
På sålt närlagde protokoll vid sockenstämma den 22 i denna månad med Torrskogs församling ulvisar, är denna lilla och fattiga församling urslåndsatt, alt, sedan församlingen til! sin nya kyrkobyggnad användt omkring 5,000 dagsverken och 7,000 R.dr kontanta penningar, af egna medel bringa byggnadsföretaget lill slut, församlingsboarne hoppas att Rikets nu församlade Ständer skola behjerta delta, genom att åt församlingen anvisa ett låneunderstöd af den för kyrkobyggnadens fullbordan erforderliga summa, 5,000 R:dr R:mt, emot återbetalnings- och amorleringsvilkor, som kunna billigast lemnäs.
Då jag nu framlägger denna motion vet jag ganska väl att mången bar den åsigt, att Statens mellankomst icke bör i dylika fall som förevarande ifrågakomma.
Om än denna åsigt i sin allmänhet må kunna souteneras, så lider det väl icke tvifvel, att den någon gång måste vika för den stiänga nödvändigheten; och kan jag försäkra, att Torrskogs församling i följd af sin fattigdom, är värd alt understödjas, för att kunna blifva i tillfälle att icke nödgas att tili en obestämd framtid uppskjuta deras glada förväntan att få sitt Guds Hus så färdigt, att de kunna der samlas och hembära Honom, från hvilken all god gå (va kommer, sitt lof.
Jag vågar af sådan anledning föreslå: att Rikets Ständer behagade anvisa 5,000 R:dr Runt, såsom låneunderstöd på de vilkor, som billigast kunna lemnäs, till Torrskogs församling för fullbordan af dess kyrkobyggnad.
Om remiss till Höglofliga Stals-Utskottet anhållcs vördsamt.
Stockholm den 50 November -1802. L. G. Åndersson, från Elfsborgs län.
675 N:o 419.
Af EZric Mallmin från Westmanlands län, om tillägg till 2i kap. i Kongl.
Maj:ts nådiga Förslag till ny strafflag, i fråga om domstols rätt att stadga vite mot åverkan m. m., eller, i händelse berörda förslag ej varder antaget, de för sin del mätte besluta en förordning mot åverkan samt olofligl jagande och fiskande, i öfverensstämmelse med hvad berörda förslag i delta hänsende innehåller.
Den uti 10 kap. 5 § Byggninga-Balken och åtskilliga författningar domsto larne medgifne rätt att stadga vile mot skogsåverkan, med mera, anser jag böra upphöra, af skäl att dorastolarnes vitesstadganden, såsom afsedda endast för den jord, hvars egare sokt vitesförbud, medföra oreda och ojemnhet i bestraffningen af eli och samma brott, hvarförutan de åro förenade med besvär och kostnader ej mindre vid ansökningen derom hos Rätten, än ock tiil följd af nödvändigheten att i kyrkorna årligen kungöra dom, samt, för hvar gång åtal sker, vid Rätten förete desamma.
Också har lagstiftningen uti sednaste stängselförordning erkänt vitesstad gandenas olämplighet, och man torde vara ense derom, alt ett allmänt lagbud, så som gällande lika för aila tider och orter samt genom sin allmängiltighet och tili följd af sitt ursprung mera aktningsbjudande, innerligare, förenadt med det allmänna rättsmedvetandet, eger företräde framför underordnade myndigheters vitesstadganden, hvilka böra begagnas endast i de fall, då de åro nödvändiga för att gifva kraft åt de af nämnda myndigheter inom gränsen för deras befogenhet meddelade beslut.
För att kunna undvara vitessladgandena emot skogsåverkan, olofliga vägars tagande m. m. sådant, erfordras emellertid en lag, som för dylik rättskränkning stadgar en bestraffning, lämpad alt motsvara förbrytelsernas beskaffenhet och medföra åsyftad verkan.
Förslag tili sådan lag innefattas i 24 kap. af den till Rikets Ständers antagande af Kongl. Majit framlagda straff—lag.
Jag får fördenskull föreslå: att, om denna straff-lag blifver i sin helhet antagen, uti ingressen dertill måtte inryckas ett stadgande, hvilket upphäfver såväl alla af domstol hittills meddelade vitesförbud mot åverkan m. m., som ock domstolarnes rätt att vidare stadga dylika vitén; hvaremot, om straff-lagsförslaget ej skulle blifva i sin helhet antaget, jag får anhålla : det Rikets Ständer ville för sin del besluta en förordning mot åverkan 676 Motioner i Bonde-Ståndet 1862, N:o 120. samt olofligt jagande och fiskande, som med upphäfvande af alla vilen, upptoge de stadganden, som innefattas i Usla lii! och med 7:de samt ll:te till och med 16:de §§ i ofvannämnda kapitel af strafllags-förslaget.
Stockholm den 50 November 16G2.
Erie Mallmin, från Westmanlands län.
Af Elrik Mallmin från Westmanlands län, om åtgärders vidtagande, hvarigenom det ät Sala bergslag upplåtna arrende af silfververkel tid Sala Romme att upphöra, och all, för den händelse delta icke låter sig göra, bergslaget mätte tillförbindas, alt i afseende ä siifververkets drift vidtaga tidsenliga förbättringar eller ock varda frän arrendet skildt.
Vid många föregående riksdagar hafva Rikets Ständer fört klagan öfver de stora uppoffringar, som tillskyndats
Statsverket i och för uppehållandet af silfververkel vid Sala och hvilka på långt när icke motsvarats af den inkomst det allmänna deraf dragit.
Efter åtskillige skiften, uppläts detta silfververk, genom transport af den 20 Januari 1662, efter den (idens sed uppå så kalladt ”perpetuel! arrende,” åt eli enskildt bo lag, Sala bergslag, bestående af 160 lotter eller bergsmanstomter, hvilket allt sedan dess bedrifvit samma verk under vilkor, redan från början för Kronan betungande, men som blifvit det ännu mera genom transport-resolutionen af den 9
December 1741 och det derpå grundade kontraktet af den 20 September 1743.
Delta bolag åtnjuter nemligen inkomsten af stora föriäningar m. m., som här nedan skola i korthet angifvas, emot förbindelse att bearbeta silfververkck";samt;atl till
Kronan uti skatte erlägga tiondedelen af silfvertillverkningeu, som dessutom bör helt och hållen till Kongl. Myntet inlevereras, likväl emot rättighet för bergslaget alt återbekomma de ■rij-delarne myntade, myntningskostnaden derifrån afdragen.
Berörda af Staten till Sala bergslag lemnade föriäningar och öfriga förmåner äro hufvudsakligen följande:
677 l:o Kronans räntor af Sala, Möklinta, Norrby, Torna, Kila och Kumla socknar, tillhopa 17540 mantal, uppgående i medeltal efter 20 års markegångspris för åren 1841—1860, årligen till R:mt R:dr 20,779: 51. 2:o Den s. k. grufvedrängshjelpen af alla Salbergs socknar och öfrige kronostatsmedel, dito i medeltal dito årligen 10,475: 85. 3:o Inkomsten af Kyllinge qvarn, utgörande enligt skattläggning 70 tunnor, efter nämnde årens markegång, i medeltal årligen uppgående lill 876: 10.
(Dock lärer det nuvarande arrendebeloppet vara vida högre.) 4;o Till tjenslemäns löner årligen 2,700: 79. 5:o Till materialiers inköp d:o 10: —■ 6:o
Ersättning för skatteförenklingens tillämpning på de till silfverver - ket disponerade räntor, hvarför Bergslaget vägrat ingå på någon uppoffring, och som derföre af Rikets Ständer årligen anvisats utgå af Statsmedel med värdet af 185 tunnor spanmåt och 450 Il:dr i kontant eller årligen omkring ....
R:mt R:dr 57,242: 25.
Härtill komma följande förmåner, som icke bär kunna utföras i bestämda penningebelopp, nemligen: 7:o Förläning af den s. h.
Grvfvejorden att skattefritt disponeras, 17 hemman, utgörande tillhopa 2,062 tunnland, 14 kappland, åker, äng och hagar; 8;o Dito dito af Krono- Stads- eller bergsmansjorden, bestående af Wäsby kungsgård, hvars inegor uppgå till omkring 680 tunnland och dessutom 16! hemman, utgörande 725 tunnland åker, 992 tunnland äng och 328 dito hagar, eller tillhopa 2045 tunnland, utom torpegorna; 9:o Upplåtelse, utan afgift, af Nora och Enåkers skogsallmänning, som lärer uppgå till omkring 6,000 tunnland; 10:o Inkomsten af Kyllinge såg; ll:o Vederlag til!
Enåkers bys frälsehemman för vattenskador, genom upp dämningar för silfververkel; 12:o
Sala stads befrielse från båtsmanshåll m. m; 13:o
Förlusten af räntor, som frångå Kronan till följd af förmedling å hemman, som lida vattenskada genom nämnde uppdämningar, genom hvilken förmedling 33t\ mantal äro nedsatta till 9tb mantal; och slutligen; 14:o
Den stora förlust, som årligen uppstår för en mängd enskilde personer, hvilka ega odlingsbar jord, men genom uppdäinningarne för silfververkct fåll densamma vattendränkt; lärande denna jord, till större delen af utmärkt beskaffenhet, uppgå till öfver 2,000 tunnland.
678 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N'o 420.
Uti ersättning för dessa i sanning stora uppoffringar för Sala bergslag, har Kronan följande årliga inkomst: l:o I arrende för de 6 nedra socknarne, i medeltal, efter 20 år 1841—1860 Riksmynt Riksdaler 5,191: 5. 2:o
Uti tionde eller silfverskatt, dito dito 11,745: 17. kunnande slagskatt och myntarelön ej häruti inbegripas, då de motsvara Kronans här ofvan icke upptagna kostnader derför.
Summa Runi R:dr 14,936: 22. hvartill äfven bör läggas den, genom ökad vattentillgång för några af de vid Sågån nedanför Sala liggande qvarnar, möjligen utgående högre qvarntull.
Efter anförande af dessa siffror och öfriga förhållanden lemnar jag åt hvar och en att bedöma, huruvida fortfarandet af berörda arrende är förenligt med en god hushållning med Statens medel och tillgångar.
Det liar varit föremål för anmärkning och påstås ännu i dag, att bergslaget icke följt med sin tids förbättringar i afseende å melhodcr och redskap vid silfver— tillverkningen, hvilket äfven vinner stöd deraf, ali eli köpeanbud på grufvan sistlidet år blifvit gjordt, hvari köparen erbjudit sig att afstå från aila de prestationer, som Kronan nu utgör till silfververket, äfvensom att inom viss lid upprifva fördämningarne och drifva verket med ångkraft, samt i köpeskilling erlägga 100,000 R:dr Runt.
Utländsk ingeniör skall, innan delta anbud afgafs, varit tillkallad och elter skedd noggrann undersökning förklarat, att grufvedrifte», skött på säll nu eger rum och al en så fåtalig arbetsstyrka, icke kunde gifva annat än förlust.
Bergslagets underdåniga yttrande öfver berörda köpeanbud infordrades och blef, efter temligen lång tidsutdrägt, den 24 Juli innevarande ar afgifvel samt innehöll ett afstyrkande af anbudets antagande, men hufvudsakligen det bestämda yrkandet att varda bibehållet vid alia dess nuvarande förmåner.
Maj:ts Befallningshafvande i Westmanlands län afgaf, vid insändandet af detta bergslagets yttrande, eget underdånigt utlåtande i ämnet den 2 2 sistlidne September, hvilket, i många delar är både märkligt och upplysande, och hvarur jag anhåller alt få anföra följande:
,1I äldre lider ansagos grufvor, i synnerhet de som innehöllo ädla metaller, ovilkorligen böra tillhöra Slaten och af den böra bearbetas.
De ansagos såsom verkliga herrligheter, eller såsom de i äldre handlingar kallas, klenodier.
De hade ock med klenodier i allmänhet det gemensamt, att vara för sina egare ganska dyra; men de ädla metallernas bringande i ljuset ansågs då af den stora vigt för samhället, att inga kostnader för ändamålets vinnande voro för stora.
Senare tidens sundare statsekonomiska grundsatser hafva frångått dessa meningar, och antagit, dels att
Staten så litet som möjligt för egen räkning bör deltaga i industriel företag, dels att de ädla metallernas frambringande endast då kan vara af vigt för Staten, om de fullt ersätta det derpå nedlagda arbetet, hvilket i annat fall förmånligare användes Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 420. 679 på frambringandet af andra produkter, genom hvilkas bortbytande på verldsmarknaden ådlare metaller till ringare pris kunna till riket införskaffas.
Sådant har ock förhållandet varit i Sverige, och Sala grufva är numera, så vidt mig är kändt, så till vida det ena undantaget derifrån, att den ännu verkligen eges al Kronan, ehuru dess bedrifvande blifvit åt enskilde, genom så kalladt evärdeligt arrende, öfverlemnad.
Då emellertid kostnaderna för Slaten lör denna grufvas drift, med undantag af måhända några få år, alltid varit och ännu äro vida större ån förmånerna, så synes det blott vara fullföljandet af en utaf båda Stalsmagterna redan i allmänhet antagen grundsats, om äfven Sala silfververk, sedan nuvarande innehafvare af detsamma billigen förnöjes, till enskild man elier korporation försäljes.” Konungens Befallningshafvande slutar ock med samma tillstyrkan, eller, uppå angifna föreslagna grunder och vilkor, alt silfververket må försäljas, såsom kommande att medföra pn en gång betydlig besparing för Kronan och en oberäknelig vinst för orten, eller alt, derest försäljning icke skulle kunna ske, silfververket i alla fall må söka återvinnas till Kronan, för att nedläggas.
Med åberopande af det anförda och under förhoppning, alt det Utskott, till hvil ket denna motion kommer att remitteras, egnar en utförligare granskning oell pröfning åt detta vigtiga ärende, än som af mig kunnat åstadkommas, får jag vördsamt föreslå:
Att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:l i underdånighet anhålla: att, så vidt Sala bergslag icke anses kunna, i laga ordning, från sitt arrende af silfververket vid Sala grufva uppsägas, skyndsam åtgärd må vid tagas för ti äflande af öfverenskommelse med bergslaget om upphörande af nämnda dess arrende: samt att, för den händelse bergslaget skulle vägra att häruppå ingå eller för sitt bifall till en sådan öfverenskommelse uppställa för hårda eller oantagliga vilkor, Kongl. Maj:t måtte läckas låta genom vederbörande embetsverk meddela bergslaget nödiga föreskrifter i afseende å anskaffningen af tidsenliga maskinerier och begagnandet af de bästa nyare methoder för silf— vertiilverkningen vid Sala grufva, äfvensom dess bedrifvande med betydligt ökad arbetskraft, på det alt
Statens för berörda grufvedrift hittills gjorda högst betydliga uppoffringar må för framtiden i någon mån minskas; och att om bergslaget underlåter alt ställa sig de erhållna föreskrifterne till efterrättelse, eller dervid visar försummelse, Kongl.
Majit måtte, enär det icke längre förmår uppfylla sin förbindelse att rätt sköta silfververket, från ai rendel i nåder skilja bergslaget Slockholm dea 30 November 1802.
Erik Mallmin, från Westmanlands län. 680 Mottoner i Bonde-Ståndet 1862 N:o 421.
Af Olof Pehrsson från Gefleborgs län, derom, att böter, ddömde för oloflig bränvinslillvcrkning eller försäljning, må förvandlas till enkelt fängelse, i stället för nu stadgadt fängelse vid vallen och bröd.
Det har varit en i vårt land antagen och ifrån uråldriga lider gillad grundsats, att den, sorn blifvit dömd till böter och ej mägtat desamma fullt utgifva, skolat stånda kroppspligt för allt.
Stadgandet härom uti 5 Kapitlet 7 § af 1754 årslag, qvarstår ännu alldeles oförändradt, 8 § af samma Kapitel innehåller: ”Ej må böter utsökas af bonde, der han ej förmår deni betala utan hemmanets förderf och ödesmål; ej heller af den, som lider deraf brist på föda och uppehälle; ulan umgälle den brott sitt med kroppen”.
Ifrån denna, lika så åldriga, som rättvisa och billiga grundsats, har dock i sednare tider, den ekonomiska lagstiftningen gjort ett märkbart undanlag uti de väl kända förordningarnc om bränvinslillverkning och om bränvinsförsäljning, då deruti stadgades, att böter skola gäldas af den pligllålldes egendom i löst och fast så långt den räcker, samt återstoden förvandlas i fängelse.
För alla andra civila, och jemväl för kriminela brott, gälla ännu ofvananförda uråldriga stadgande; och då, elter vanligt menniskobegrepp, oloflig tillverkning eller försäljning af bränvin, icke innebår någon svårare art af brottslighet, så synes den verkligen hårda straffbestämmelsen vara alldeles obefogad.
Alan kan icke utan ett visst deltagande åse hurusom den eljest aktade och hederlige arbetaren, endast derföre att han, af sitt eget jordbruks alster, inom eget hus, till sin egen taifliga förbrukning, tillverkat en eller annan kanna bränvin, eller ock derföre, alt han icke varit hård nog, alt af samma vara förneka sin lika hederlige granne ett eiler annat qvarter emot ersättning; man kan icke, säger jag, ulan deltagande åse, att desse, i allt öfrigt oförvitlige personer, för sådana förseelser emot ekonomiska föreskrifter, skola först keröfvas all deras både fasta och lösa egendom, till sorg och saknad för maka och värnlösa barn, samt sedan på flera månader eller eli helt år inspärras i fängelse såsom andra missgerningsman.
Om straffet uthärdas, återkomma de med blygsel och betraktas af fordna vänner och bekanta såsom vanårade, utan hus och hem för sig, hustru och barn.
Fattigvården år deras enda tillflykt.
Jag känner mig vid sådana förhållanden uppmanad alt föreslå: att Motioner i Bonde-Ståndet 1852.
N:o 422. 681 ali böter, hvartill, enligt Kongl. Förordningarne om bränvinstillverkning och om bränvinsförsäljning, någon gör sig förfallen, om tillgång saknas till deras lulla gäldande, skola förvandlas tili fängelse.
Då fängelse vid vatten och bröd är jemförligt med det förhatliga och redan afskaffade spöstraffet, samt numera i della sednares ställe tillämpas för tjufvar och rånare med flera andra dylika, så är det väl icke skäl, då straffen skola mätas efter brottens beskaffenhet, att på sådana, som endast olofligen försälja bränvin, älven tillämpa delta svåra fängelse; och jag får derföre och på ofvan angifua grunder, i sammanhang härmed föreslå: att stadgandet om böters förvandling till fängelse vid vatten och bröd mätte utgå från 52 § uti Kongl. Förordningen om bränvinsförsäljning den 7 December 1860.
Slockholm den 50 November 1862.
Olof Pehrsson, från Gefleborgs län.
Af Jall Andersson från Kopparbergs lån, om förändrade föreskrifter i fråga om tiden och sättet för pröfning af ego-gradering.
Med en sorglig, dyrköpt erfarenhet af de stora lidanden, ja rent af ruinerande olyckor, som träffa skifteslagande jordegare af den anledning, att egogradering icke skall pröfvas före verkställigheten af laga skifte, utan först sedan detta blifvit i alla afseenden afslutadt, hafva mina kommittenter uppmanat mig alt, hvad jag dessutom visserligen icke skulle underlåtit, föreslå en förändrad lagstiftning uti ifrågavarande afseende.
Härtill finner jag mig särskildt uppfordrad af en verklig olycka, som träffar eller åtminstone hotar Hamre stora by i Hedemora socken.
Denna by består af 50 å 60 hemmansegare, oheräknadl många andra, hvilka ega mindre jordlotter i byn.
Den har i 10 års tid varit under skifte af två skickliga landtmätare.
Del— egarne hafva med dryga kostnader utgjort flera lusen dagsverken och landtmätarnes Bih, till R.
Prot. 1862 & 1863. 11 Sami. 4 Afd. 86 <382 Motioner % Bonde-Ståndet 1862.
N:o 422. arfvoden hafva uppgått lill hortåt 15,000 R:dr.
Ändlligen afslutades skiftet innevarande års höst, ruen klandrades af 5 å 4 hemmansegare i afseende på egograderingen, med hvilken äfven de förut varit nöjda.
Och graderingen har jemväl pä några gårdsplatser blifvit af Egodelningsrätlen ändrad.
Denna åtgärd har visserligen blifvit öfverklagad i Högsta
Domstolen; men då denna icke skådar marken och således omöjligen kan sjelf rätt bedöma frågan så är det fara värdi, att Domstolen, på sätt vanligast sker, godkänner Egodelnings-rältens beslut.
Och då måste skiftet å det stora, vidt omfattande skifteslaget omarbetas, med nya betydliga kostnader för de redan tillräckligt olycklige och utarmade delegarne, hvilkas hus, hägnader, diken och egor råkat i förfall genom den långvariga skiftesåtgärden, hvarunder jemväl skogen blifvit, snart sagdt, plundrad.
Men berörda kostnader kunna många delegare omöjligen utgöra; och det lider ej ringaste tvifvel, att om Egodelnings-rättens beslut fastställes och skiftet således måste omarbetas, hvartill naturligtvis åtgår flera år, en tredjedel af hemmansegarne måste undergå det förfäriigt hårda ödet, alt åt fremlingar afstå sina fäders jord samt med hustru och barn draga en tung börda af fattigdom, hvilken de deslomindre förvåliat, som de ej lagligen kunnat förhindra skiftets företagande eller få besluta om egograderingens beskaffenhet.
Under ett sådant förfärligt elände har den skiftestagande allmogen alltför länge dragit tunga, ehuru aldrig hörda suckar.
Men det år lid att härpå göra ett slut genom en förbättrad lagstiftning i fråga om tiden och sättet för pröfning af egogradering, och för att vinna detta ändamål, bifogar jag Ofver-direktörens vid
Landt mäleriet underdåniga reseberättelse för år 1851 samt åberopar såsom mina egna åsigter dem, hvilka Öfver-direktören i samma berättelse på ett särdeles öfvertygande sätt framställt å sidonie 105 tili och med 121, hvarjemte jag får vördsamt och på det bevekligaste anhålla: att Lag- och Allmänna Besvärs-Utskotlen, till hvilka denna motion torde blifva remitterad, benäget viile, utan afseende å hvad förre riksdagars samma Utskott yttrat och ansett, på det noggrannaste skärskåda det högst vigtiga ärendet och derest Utskotten, såsom jag antager för gifvet, ej finna skäl till vederläggning af Öfver-direktörens, på mångårig erfarenhet grundade, åsigter, tillstyrka Rikets
Ständer att dem antaga och lill verkställighet hos Kongl. Majit i underdånighet anmäla.
683 N:o 423.
Af »Ian Åndersson från Kopparbergs lån, om norra stambanans utsträckning under nåslhomma ide statsregleringsperiod. utöfver hvad Kongl. Maj:l i dess nådiga Proposition föreslagit, förbi Sala till byn Brovallen inom Kopparbergs län, samt dertill erforderliga medels anvisande.
Uti till Rikets Ständer aflåten nådig Proposition, rörande norra stambanan af jernvägarne för denna statsregleringsperiod, har Kongl. Majit föreslagit denna hanas utsträckning till Sala såsom ändpunkt, samt för byggande af densamma begärt anslag.
Det torde dock i betydlig mån vara mera fördelaktigt att banan utsträckes till den 2^ mil ofvan Sala belägna byn Brovallen inom Folkärna socken af Kopparbergs län.
— Delta ställe, såsom liggande straxt invid
Dalelfven är den naturligaste ändpunkten för banan, ehvad dennas vidare sträckning kommer att gå utmed elfven förbi Avesta och Hedemora till Korsnäs, eller den skal! dragas öfver elfven vid Brunbäck genom Grytnäs till Robertsholm, för alt der förenas med Gefle—Dala jernvägen.
Vid Brovallen är jemväl lämpligaste föreningspunkten för sammanbiudningsbanan emellan norra och vestra stambanorna, då i en framtid cn sammanbindning dem emellan kommer alt ega rum.
Jag föreslår derföre: att Rikets Ständer må för denna statsregleringsperiod. u, t öfver hvad Kongl. Majit uti dess nådiga Proposition föreslagit, bestämma norra stambanans sträckning förbi Sala lill Brovallen samt att dertill erforderliga mede! anslå.
Jan Åndersson. från Kopparbergs län.
Häruti förena sig: Lars Olsson och Å. Åndersson. från samma län. 684 Motioner i Bonde-Ståndet 1862•
Af Jöns Pehrsson Trän Blekinge Ian, om meddelande af vissa föreskrifter för bestämmande af det anlal hästar, hvarmed postdiligenser böra fortskaffas.
Genom flera särskilda författningar, både äldre och nyare är stadgadt, såväl om huru stor tyngd och huru mångå personer med gästgifvarskjuts får fortskaffas, som om tiden för skjulsningens utgörande på viss våglängd.
Något stadgande om beskaffenheten af det åkdon den resande, som ej begagnar skjutsarens, kan fordra att denne skall köra bar ej tillkomma, ehuru det varit väl behöfligt; ty det är en känd sak, alt ett stort och tungt åkdon ofta anstränger hästarne mera än ett lämpligt lass på ett mindre och ändamålsenligare åkdon.
Om behofvet af ett lagstadgande häruti redan förefunnits, så har det nu blifvit oafvisligt, sedan, jemlikt Kongl. Maj.ts nådiga Skrifvelse den 21 Juni 1861, Postverket hädanefter eger anlita gästgifveri-, håll- och reservskjuts för sina diligenser.