Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksgälds-kontoret för ordentlig inlösen och amortering, måste under hela den nämnda tiden för ‘240,000 obligationer vidkännas.
Skulle åter öfvertagarne hafva funnit eller finna, det för sig lämpligare, att sjelfva behålla större eller mindre del af dessa obligationer och sålunda ställa sig i samma kategori som andra köpare eller innehafvare, vore. det deras ovilkorliga rätt, och endast blindt oförstånd skulle deremot kunna göra någon anmärkning.
Hvad värde Revisorernes yttrande, att Fullmägtige hade bort af ifrågavarande vinst förbehålla äfven Riksgälds-kontoret en anpart, alltså i sjelfva verket egde, och hvad det i afseende å deras uppfattning af saken bevisade, behöfde ej vidare påpekas.
För att i ett sammanhang framställa och åskådliggöra den finaneiela vinst, som genom ifrågavarande konvertering af 2 millioner till premie-obligationer blifvit beredd, hafva Fullmägtige i sitt utlåtande uppgjort en beräkning, enligt hvilken den effektiva vinst Statsverket af ifrågavarande operation hemtar, skall uppgå till 317,917 Tlialer eller i Riksmynt 817,786 £ Riksdaler.
Vidkommande Revisorernes anmärkning derom, att genom konverteringsoperationen i sjelfva verket två särskilda lån, i stället för ett, blifvit upptagna, eller åtminstone komme att vid kursbestämningarne såsom tvä noteras, hvilket Revisorerne förmenat kunna blifva ofördelaktigt för Statens kredit, hafva Fullmägtige erinrat, att, då sjelfva kontexten till premie-obligationerna uttryckligen förklarade dem utgöra en del af hufvudlånet, och tillika angfåve deras belopp, en hvar, som det önskar, således kunde genom sjelfva obligationerna öfvertyga sig om, icke allenast att de utgöra, utan ock huru stor del de tillsammans utgöra af det större lånet; hvadan Revisorernes fruktan i denna del, enligt Fullmägtiges tanke, vore öfverflödig.
I afseende på Revisorernes erinran derom att Riks-banken komme att. deltaga i ett lån, lydande på mindre totalsumma, än det lån skulle ega, som Rikets Ständers beslut afsåg, anföra Fullmägtige, att om Revisorerne i sammanhang härmed hade sökt visa, att någon slags skada, eller omöjlighet för Riksbanken att fullgöra sitt uppdrag, eller någon rubbning af eljest bestämda förhållanden genom den klandrade operationen uppkommit, skulle denna anmärkning åtminstone kunnat anses ega något fog; men, då Riks-bankens andel i lånet likaväl inrymmes i 21 sorn i 25 millioner, då de för Riks-banken bestämda lånevilkor icke heller af den klandrade åtgärden på något sätt förändras eller rubbas, och för öfrigt ingen olägenhet eller skada densamma tillskyndats, blefve denna anmärkning endast genom sin innehållslöshet anmärkningsvärd.
Beträffande slutligen hvad
Revisorerne yttrat derom, att af namnteckningarne under premie-obligationerna ingen vore handskrifven, hvadan efterapning eller förfalskning af obligationerna skulle underlättas, erinra Fullmägtige, att papperet till obligationerna är försedt med vattenstämplar, hvarförutan hvarje Stais-Utskottets Utlåtande N:o SS. 19 obligation har sig påtryckt en hvit stämpel; hvilket allt vida mer försvårade efterapning, än till och med handskrifna namnteckningar, och att lånets öfvertagare, hvilkas rätt och intresse en möjlig efterapning dock närmast skulle beröra, uttryckligen förklarat sig icke fordra skrifna namnteckningar.
Också vore det ej i andra länder brukligt, att dermed förse premie-obligationer, och erfarenheten derstädes hade icke gifvit vid handen, att utevaron af handskrifna namnteckningar medfört något särskildt äfventyr.
Sedan Fullmägtige sålunda genomgått de af Revisorerne mot premie-låneandelen framställda särskilda anmärkningar, yttra sig Fullmägtige om ifrågavarande låne-operation i allmänhet sålunda: ”Det uppdrag Fullmägtige af Rikets Ständer i afseende å sednast beslutade ”jernvägslån emottogo, innehöll bemyndigande för dem att upptaga lånet på det ”sätt, Fullmägtige funne lämpligast och ändamålsenligast för beredande af de ”för Svenska Staten såsom låntagare mest fördelaktiga vilkor.
Fullmagten är ”alltså ganska vidsträckt, och det enda egentliga förbehåll dervid, som utmärkes, ”är beredande af de mest fördelaktiga vilkor för Statsverket.
De iånevilkor, ”sorn det lyckades Fullmägtige att för Statsverket betinga genom kontraktet af ”den 26 April, voro, ehuru uppgjorda under en för penningemarknaden ganska ”kritisk tid, redan fördelaktigare, än de, som för 1858 års jernvägslån antogos.
”När då från lånets öfvertagare ett förslag om konvertering af 2 millioner i ”hufvudlånet till premie-obligationer inkom — om något större belopp har al”drig varit i fråga — och de vilkor närmare blifvit utvecklade, som för detsamma lades tiil grund, var det en följd af sjelfva den ofvannämnda fullmag”tens anvisning, att fördelarne för Statsverket af en sådan operation borde inför ”protokollet tagas under pröfning, och befanns det då snart, att oaktadt kost”naden för tillverkning och bokföring för det erforderliga antalet premie-obli”gationer komme att blifva något högre, än den 4|-procents-obligationerna medförde, de financiela fördelarne voro så mångfaldigt öfvervägande, att Fullrnäg”tige funno sig icke handla i öfverensstämmelse med anvisningen i sin fullmagt, ”om de tillbakavisade dem.
Det är redan här ofvan utredt, att dessa fördelar ”tillsammans bilda en minskning af utgifter för jernvägslånet i dess helhet, och ”således en effektiv vinst för Statsverket, stor 847,780 £ R:dr R:mt, hvarifrån ”endast nyssnämnda något högre kostnad för premie obligationernas tillverkning ”och bokföring bör afdragas; och tillbakavisandet af denna vinst hade utan ”tvifvel på verkliga och goda skäl kunnat ur financiel synpunkt läggas
Full”mägtige till last.” ”Att premie-obligationer innehålla något mer aleatoriskt, än rabatterade ”obligationer, undgick likväl icke Fullmägtiges uppmärksamhet; men att de icke ”innefatta ett lotterispel i den betydelse, detta ord rätteligen eger och att de ”alltså icke kunna subsummeras under förbudet i Kongl.
Förordningen den 21 20 Stals-Ulskollels Utlåtande fl:o 22. ”Mars 1844, hvilken dessutom endast afser enskilda lotterier, anse Fullmägtige, ”att. en livar, som förmår tränga in i sakens kärna samt lagens grund och metning, o vilkorligt skall medgifva.
Fullmägtige hafva redan här ofvan framlagt ”skälen för denna sin öfvertygelse, och tillägga nu att äfven om, mot hvad ”verkliga förhållandet är, premielån vore ett lotterispel i ordets rätta betydelse, ”Staten dock icke skulle, vid moget öfvervägande af sina intressen, kunna af”säga sig möjligheten att, efter omständigheterna, begagna sig af detta medel ”för sina financiela negotiationer.
Det är icke ensamt lånesökanden, som före”skrifver lånevilkoren och sättet för lånets uppbringande; äfven långifvare!! eller ”öfvertagaren måste derom ega en bestämmande röst, särdeles om lånet sökes ”utrikes och den sednare måste rätta sig efter de bruk och methoder för pen”ningars anskaffande, som der utbildat sig och den tiden derstädes, såsom de ”lämpligaste, allmänt anlitas.
Premielån hafva i nyare tider allt mer och mer ”kommit i bruk emedan de både åt låntagaren och långifvaren erbjuda flere ”fördelar, och äfven för penninge- och fondmarknaden i allmänhet anses fördel”aktiga, i thy att obligationerna å dem, ställda på mindre belopp, hellre ”stanna i hvila, och alltså ej trycka på cirkulationen.
Preussen har ej funnit ”det för sin ”värdighet” och sin kredit menligt att upptaga sådana lån; likaledes flere andra Tyska Stater, bland dem äfven fristaden Hamburg, och i ”Frankrike, der förbud mot enskilda lotterier äfven existerar, har det aldrig af ”någon blifvit satt i fråga, att premielån, som äfven der i nyare tider allt iner kom”mit i bruk, ehuru ej från Statens sida, hvilken för sina lån följer inskriptions”systemet för perpetuela räntor, skulle kunna betraktas såsom lotterispel och falla ”under förbudet deremot.” ”Fullmägtige anser sig vidare böra upplysa om att, ehuru Riksgälds-kon”toret förbundit sig att här i Stockholm inlösa de till sednaste jernvägslån hö”rande, utlottade, 4|-procents-obligationer, för hvilka innehafvaren här önskar er”hålla liqvid, någon sådan förbindelse dock ej blifvit öfvertagen, hvad premieobligationerna angår.
Dessa skola alltså utan undantag presenteras till inlösen ”på angifna orter i Tyskland.
Detta har för det första sin grund deruti, att ”låneöfvertagarnes och Fulltnägtiges önskningar härutinnan föllo i hvarandra: de ”förres, emedan de ansågo försäljningen af obligationerna säkrare och hastigare ”kunna försiggå i Tyskland; de sednares, dels emedan liqvidationsförvaltningen ”hade blifvit synnerligen invecklad, dels ock af andra skäl.
Till dessa höra, ”att Fullmägtige företrädesvis önskade befordra spridningen inom landet af 4-J”procents-obligationerna, och särskildt dessutom för Riks-banken underlätta för”säljningen inom landet af de för dess andel i lånet till densamma öfverlem”nade obligationer, så snart denna försäljning enligt kontraktet, får vidtaga.
”Att icke desto mindre försäljning af premie-obligationer härstädes egt rum. det ”utgör en spekulationsaffär, som icke hade kunnat förekommas genom något i Stats Utskottets Utlåtande N:o 22. 21 ”kontraktet deremot intaget förbud, äfven om goda skäl derför bade funnits, dä ”hvad som köpes i Tyskland ändock kunde säljas i Sverige.” »Huruvida slutligen det aleatoriska, som genom de till premielånen hö”rande olika vinstbeloppen åtföljer deras system, borde utgöra en anledning för ”sig nog vigtig, att alldeles tillbakavisa så beskaffade lån, är en fråga, hvars »besvarande i väsendtlig mån beror af subjektiva åsigter.
Mångfaldigt olika, ”sorn dessa kunna vara, kunna ock omdömena om saken på sådan grund utfalla ”mycket olika och iklädas till och med mycket till känslan talande uttryck.
”Fullmägtige kunna ej derom inlåta sig i diskussion; men anse sig endast böra ”tillägga, att, om hvarje företag, eller affär eller handling, som utgår från spe kulation på vinster, hvilkas erhållande beror af lyckan, händelserna, hazarden, ”eller hvad man vill kalla det, bör anses vara statsekonomiskt skadligt, en stor ”reduktion af den sociala affärsverksamhetens olika arter och af sjelfbestäm”ningens frihet måste försiggå, enär det, som man ur sådana synpunkter vill ”afböja och förhindra, återkommer i det allmänna lifvet, under de mest vexlande former, i mångfaldiga företag och spekulationer.”
Vid öfvervägande af, ej mindre hvad Revisorerne uti ofvanberörda hänseenden erinrat, än ock hvad Fullmägtige till försvar för sina af Revisorerne klandrade åtgärder anfört, finnér Stats-Utskottet, lika med Revisorerne, att Rikets Ständers, i afseende å den ifrågavarande upplåningen, meddelade föreskrifter afsågo ett så beskaffadt lån. der hvarje obligation skulle innehålla förskrifning å visst kapital jemte viss årlig ränta, äfvensom att dessa föreskrifter icke kunna anses noggrannt iakttagna i afseende å den del af samma lån, som blifvit till s. k. premielån konverteradt.
Hvar och en af de ifrågavarande premie-obligationerna lyder nemligen å ett obestämdt belopp utöfver Tio Thaler, och någon bestämd ränta finnes ej deri förskrifven, utan är räntan inberäknad i den vinst, som, då obligationens nummer utkommer, tillfaller dess innehafvare, och hvilken vinst vexlar emellan 1 Thaler och 24,990 Thaler.
Härigenom innehålla också dessa obligationer något till lotteri hänförligt, hvilket, enligt Utskottets öfvertygelse, var vida skiljdt från Rikets Ständers afsigt, då de lemnade Fullmägtige uppdrag att upptaga oftanämnde lån.
I detta afseende torde icke böra förbises, att, om äfven förbudet emot enskilda lotterier icke är för Staten bindande, Staten likväl, för vinnande af en financiel fördel, icke bör begagna en utväg, som den på moraliska grunder i sin allmänna lagstiftning ogillar.
Den förklaring, Fullmägtige afgifvit i anledning af Revisorernes framställningar i detta ämne, ådagalägger, att Fullmägtige ansett det af Revisorerne uttalade klander fullkomligt obefogadt.
Då emellertid Utskottet, för sin del, tror att de åsigter, som bland Fullmägtige gjort sig gällande, rörande ifrågavarande lån, icke böra vinna förnyad tillämpning, får Utskottet hemställa: 22 Stats-Ulskottcli Utlåtande N:o 32. att Rikets Ständer behagade förklara, att det af Fullmägtige beslutade tillägg till det om meranämnda lån upprättade kontrakt icke i allo öfver ensstätnmer med de af Rikets Ständer angående lånets afslutande meddelade föreskrifter. 3:o. ingående förräntandet af Hik.sgälds-konlorets kontanta behållning.
(1860 års Rev.-ber. sid. 64.
Fullmägt. uti. sidd. 2—9).
Under förmälan, hurusom den utlåning af Riksgälds-kontorets kontanta och för förestående utgifter icke erforderliga behållning som, med kortare afbrott, sedan flere år tillbaka fortfarit, under sednare tiden kunnat, genom de ansenliga summor, som å jern vägslånen influtit, i större mån utsträckas, hafva 1860 års Revisorer funnit den af Fullmägtige sålunda ombesörjda förräntningen af Riksgäldskontorets kontanta kassa-behållningar fortfarande vara med omtanka bedrifven; men, på skäl som uti deras angående Bankoverket afgifna berättelse finnas anförda, ansett sig böra hos Rikets Ständer hemställa, att
Rikgälds-kontoret må befrias från åliggandet att utlåna sina kassabehållningar, och att desamma i stället må mot ränta insättas å depositions-räkning i Banko-diskontverket, under de vilkor i öfrigt, som Revisorerne uti förenämnda berättelse föreslagit.
Då Banko-Utskottet uti sin till Rikets Ständer den 2 innevarande månad afgifna, och uti bihangstrycket under N:o 7 intagna berättelse (sid. 7) anmält, att Utskottet framdeles skall afgifva yttrande öfver den af Revisorerne sålunda väckta fråga om lämpligaste sättet för förvaltningen af Riksgälds-kontorets kassabehållningar, liar Stats-Utskottet ansett sig här endast böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på Fullrnägtiges uti detta ämne afgifna, vid revisionsberättelsen fogade ofvanomförmälda tryckta utlåtande (sidd. 2—9), hvars innehåll torde böra tagas under behörigt öfvervägande i sammanhang med afgörandet af Revisorernes ifrågavarande framställning. 4:o. ingående ändring i instruktionen för Revisorerne vid granskningen af Riksgälds-verkels förvaltning.
(1860 års Rev.-ber. sid. 66.)
Jemte det Revisorerne uti sin, angående Statsverket afgifna berättelse, på anförda skäl hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit göra underdånig framställning om den förändring i rese-reglementet, att vid resor i Statens ärenden den resande, när lägenhet med ångfartyg eller å jernväg kan begagnas, icke för den del af resan, som sålunda tillryggalägges, eger, utom stadgadt tråk - Slals-Ulskollcts Utlåtande N:o 22. 23 tamente, åtnjuta högre ersättning, än den, hvartill den verkliga resekostnaden uppgått, hafva Revisorerne, i sin berättelse angående Riksgälds-verket föreslagit, att ett stadgande af ofvanberörda beskaffenhet jemväl må inflyta i § 6 af den uti Kongl.
Kungörelsen den 10 Februari 1860 intagna förnyade instruktion för Rikets Ständers Revisorer vid granskningen af Riksgälds-kontorets tillstånd och förvaltning, äfvensom att i samma § må stadgas, att någon resekostnads-ersätt ning icke må till Revisor utbetalas, om han, i följd af annat allmänt uppdrag under den tid revisionen pågår, vistas å revisions-orten samt för sådant uppdrag åtnjuter dylik ersättning.
Öfver detta förslag skall Utskottet framdeles, i sammanhang med besva rande af andra väckta frågor om ändringar uti och tillägg till nämnda instruktion, till Rikets Ständer afgifva utlåtande. 5:o.
Avgående bokföringen af premie-obligationer, utgifva för en del af 1860 års jernvägslån. (1861 års Rev.-ber, sid. 48.
Fullmägt. uti. sid, 82.)
I fråga om sättet för bokföringen af de premie-obligationer å tillhopa 2,400,000 Thaler Preuss.
Kurant, hvilka blifvit utfärdade för en del af 1860 års jernvägslån, hafva Fullmägtige ansett, att det belopp af 400,000 Thaler, hvarmed nämnda obligationer öfverstego den derför erhållna valuta, icke borde i räkenskaperna upptagas såsom en Riksgälds-kontorets skuld, enär derigenom hvarken någon tillökning uppkommit i de till ränte- och amorterings-liqvider för detta lån, genom det derom afslutade kontrakt, Riksgälds-kontoret ålagde utbetalningar^ eller den tid blifvit förlängd, derunder den i samma kontrakt bestämda annuitet skall halfårsvis utgå.
Då, vid sådant förhållande, den, enligt tillägget till åberopade kontrakt, mellan kontrahenterne träffade öfverenskommelse angående utgifvandet af premie-obligationer för ^:del af hela jernvägslånet, icke föranledt någon skuldsättning eller förhöjd ränteutgift, hafva Fullmägtige, på sätt deras protokoll för den 18 April 1861 gifver vid handen, förordnat, att det sammanräknade kapitalbelopp, hvarå alla Riksgälds-kontorets oinlösta och således utelöpande premie-obligationer äro utfärdade, endast inom linien böra i räkenskaperna angifvas; och då detta belopp förhåller sig till den lånesumina, för hvilken ifrågavarande obligationer utgifvits, såsom 6 till 5, borde
Riksgälds-kontorets bokförda skuld för utgifna premie-obligationer, i man af sådana obligationers inlösning, minskas med fern sjettedelar af det sammanlagda belopp, derå de inlösta obligationerna lyda.
Ehuru Revisorerne, till följd af de utaf Fullmägtige anförda skäl, icke funnit något att erinra emot de om ifrågavarande obligationers bokföring sålunda med - 24
St ats-Ulskoltets 1'tlålandc N:o 25. delade föreskrifter, hafva dock Revisorerne hemställt, om icke, till upplysning rörande anledningen till berörda bokföringssätt, Fulhnägtiges derom fattade beslut borde, såväl uti den särskilda räkenskapens in- och utgående balanser, som i de tryckta räkenskapsutdragen, både till sitt innehåll och tiden då det blifvit meddcladt, korteligen antydas.
Med afseende å denna framställning hafva Fullmägtige, uti sitt vid den tryckta revisionsberättelsen fogade utlåtande (sid. 82) anmält, att Fullmägtige, på anförda skäl, föreskrifvit, att meranäinnda beslut skall åberopas, och dagen då detsamma af Fullmägtige fattades, uppgifvas å vederbörligt konto i den särskilda räkenskap som innefattar redogörelsen för 1860 års jernvägslån och de till dess liqviderande anslagna medel; men att, beträffande det af Revisorerne föreslagna stadgande: att samma besluts innehåll jemväl skulle antydas uti det från trycket utgifna utdraget af Riksgälds-kontorets för hvarje år afslutade räkenskaper, Fullmägtige ansågo sig böra afstyrka ett sådant stadgande, enär derigenom den allt hittills iakttagna formen för detta räkenskapsutdrag skulle komma att, med hänsigt till de af Riksgälds-kontoret utgifna premie-obligationerna, förändras och innefatta icke blott den afsedda redovisningen för Riksgälds-kontorets skulder och tillgångar samt detta verks inkomster och utgifter, utan äfven en särskild underrättelse om de i fråga om sagde obligationers bokföringssätt meddelade beslut och föreskrifter.
Då uti det tryckta utdraget af Riksgälds-kontorets redogörelse för år 1860 för de till jernvägsbyggnaderna upplånta medel skulden för de fonderade premieobligationerna endast upptagas till 2,000,000 Thaler, ehuru de utfärdade och vid 1860 års slut utelöpande obligationerna uppgingo till ett sammanräknadt belopp af 2,400,000 Thaler, samt då skulden uti 1861 års räkenskapsutdrag vid samma års slut upptages till endast 1,953,750 Tlilr, ehuru det då icke förfallna obligations-beloppet uppgick till 2,344,500 Thlr, har Stats-Utskottet desto heldre ansett sig böra biträda Revisorernes hemställan i afseende på de tryckta räkenskaps-utdragens uppställning i denna del, som onekligt är, att allmänheten svårligen torde kunna föreställa sig annat, än att skilnaden mellan dessa 1,953,750
Thlr och ursprungliga nominalbeioppet vid sistlidet års slut redan hade blifvit liqvideradt, så att de utelöpande obligationernas nominalvärde då endast utgjorde 1,953,750 Thlr.
Utskottet anser sig derföre böra hemställa, att Rikets Ständer måtte besluta, att samma anteckning i afseende på premielåne-obligationer na, som förekommer i utgående balans-konto af sjelfva rä kenskapen, jemväl bör inflyta uti det utdrag af nämnda konto, hvilket ingår i det tryckta räkenskaps-utdraget. 6:» Stals-tltskotleli Utlåtande Avo Si 25 6:0.
Riksgälds-kon tore
Is kreditiv i Rikets Ständers Bank. (1861 års Rev.-ber. sid. 54.
Fullmägt:s uti. sid. 83.)
Beträffande den uti revisions-berättelsen, sid. 55, förekommande uppgift, rörande de belopp, sorn under år 1861 skola blifvit lyftade å Riksgälds-konto rets kreditiv hos Rikets Ständers Bank, har den hos Revisorerne anställde sekre terare, uti en till Fullmägtige ingifven och revisions-berättelsen bifogad skrift, anmält, att de uti berättelsen uppgifna summor icke blifvit å kreditivet lyftade under år 1861, utan att denna lyftning egt rum under år 1860; och hafva Fullmägtige, med vitsordande af detta förhållande, tillkännagifva, att ifrågavarande kreditiv under år 1861 icke behöft vid något tillfälle begagnas. 7:o.
Angående upplåningen mot inhemska fonderade Stats-obligalioner. (1861 års Rev.-ber. sidd. 58—69.
Fullmägt:s uti. sidd. 83—91.) Jemlikt 228 § af det för Riksgälds-kontoret vid sistlidne riksdag utfärdade reglemente, hafva Rikets Ständer, i betraktande af det uti flera hänseenden fördelaktiga inflytande på landets ekonomiska och financiela ställning, som införandet af ett ändamålsenligt ordnadt och fortsatt inrikes statslånesyslem syntes böra utöfva, och då derigenom ej allenast erforderlig tillgång skulle kunna beredas för att småningom förvandla den för Statens jernvägsbyggnader tillkomna utländska statsskulden till inhemsk, utan äfven medel kunna anskaffas för utförande af sådana större och mera omfattande produktiva arbetsföretag, för hvilkas tillvägabringande öfverskotten å Statsverkets årliga inkomster icke äro tillräckliga, beslutat att, till medels erhållande för nu uppgifna ändamål, genom införande och framgent fortfarande tillämpning af ett inhemskt statslånesystem, upplåning för Statens räkning skulle ega rum i enlighet med de i samma § angifna vilkor och bestämmelser.
De hufvudsakligaste af dessa voro: l:o att upplåning icke finge företagas i annat fall, än att penningar inom riket blefve att tillgå mot ett pris, som icke öfverstege kostnaden för det under år 1860 upptagna utrikes jernvägslån; 2:o att upplåningen under åren 1861 till och med 1863 icke finge uppgå till högre belopp, än Tre Millioner R:dr; 3:o att upplåningen skulle ske genom fonderade inom riket utgifna, räntebärande obligationer lydande å Svenskt mynt och utfärdade på Rikets Ständers vägnar af dess Riksgälds-kontor; Bih, till R.
Prot. 1863 & iS63. i Sami. 1 Afd. f Häft. 4 26
Si dt i-Vilbot teti Utlåtande N:o jS. 4:o att obligationerna skulle ställas på innehafvaren, men vara å derrne-s sida icke uppsägbar a, hvaremot