Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och frågas nu hvilketdera lager ädlare själsförmögenheter i anspråk, antingen att ordna orden eller deras logiska följd, eller att utsäga vissa af vanan inlärda förmer?
Af hvad jag här ofvan haft äran andraga, torde klarligen inhemtas, att jag icke anser de klassiska sprakén numera utgöra ett nödvändigt element uti allmänna bildningen, samt att således en sådan, och den ganska stor, kan finnas dem förutan.
I öfverensstämmelse härmed borde icke eller nämnde språk utgöra föremål för allmän eienletitar-undervisnmg.
Då en sådan åsigt troligen är för ny, för alt ega hopp om framgång, vill jag modifiera mitt påslående sä, att eit verkligt klassiskt studium kan förberedas, utan alt derigenom all enhet och likhet emellan de särskilda elementar-läroverken komme att rubbas, och möjligt biefve att gifva dem en viss förut bestämd organisation, oberoende af olika skolstyrelsers olika åsigler.
Något sådant kan omöjligen ske, om K.
M:ts nya Skol-sladga skulle komma ali gå i verkställighet.
Enligt hvad jag förut visat, kunna der uppkomma i öfversta klasserna ända till fem olika undervisningslinjer.
Dessa olägenhete’- kunna undanrödjas derigenom, att af de klassiska språken endast Latinet bibehölles.
Detta borde framflyttas till sjunde klassen, lör alt der borlläras åt deni sådant önskade.
Lärotiden i 7:de och 8:de klasserna är beräknad till tre år; och är det min öfvertygelse, alt man under dessa tre år skulle hinna lika långt i Latinet, som nu kan ske på sex å sju år, när undervisningen deri börjas vid en spädare ålder.
Uppskjutes undervisningen i detta ämne (ill 7:de klassen, vore läraren i tillfälle bedöma hvilka ynglingar, som hade fallenhet och håg derför, och åt inga andra komme undervisning deri att meddelas.
Den klassiska litteraturen anser jag för ett ytterst vigtig! historiskt moment, hvars studium alltid bör idkas.
Men just af kärlek till detta studium, Allmänna Besvärs- och Ekonomi-l]tskotiets Betänkande N:o 446. 17 dium, önskade jag att det endast idkades af dem, som deri kunde göra sådana framsteg, alt de lärde sig älska och värdera del, och att det icke, såsom ofta nu, gjordes förhatligt genom att påtrugas personer invita Minerva.
Om under loppet af de tre sista åren i skolan Latinet lästes med allvar af ynglingar med fallenhet derför, skulle dessa under denna tid kunna göra ganska grundliga framsteg.
Detta sednare språk, äfvensom Hebreiskan, har jag ansell icke i något läll böra blifva föremål för elementar-undervisningen.
Dessa tvänne språk inhemtas af en så ringa minoritet, att för dennas skull ordningen vid de allmänna undervisningsverken ingalunda bör sältas på spel.
Då jag således antager att undervisning i skolorne bör lemnäs uti Latinska språket, sker del under förutsättning af full valfrihet; och att samma språk sedermera icke skulle fordras såsom nödvändigt uti någon embets-exarnen.
Genom antagandet af mitt förslag komme den förenkling att inträda, att de olika undervisnings-linierne uppkommo först i de 2:nc sista klasscrne och aldrig kunde blifva flera än två, då do nu deremot, enligt nja Skol-stadgan, börja redan i tredje klassen, och uti de öfversta klasserna kunna uppgå ända till fem olika limér.”
I följd af hvad motionären sålunda anfört, har han föreslagit, att Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, med ändring af Kongl. Stadgan för Rikets allmänna elementar-läroverk den 14 Augusti 1856, i Nåder förordnas måtte ”att undervisningen i skolans sex första klasser blifver gemensam för alla samt att ”först i 7:de klassen finge bildas tvänne olika undervisnings-linier, der å den ena lemnades undervisning i latinska språket åt dem, som sådant önskade.” 2:o Reträffande den afdelning af Irsta Kapitlet i skol-stadgan, som rörer flyttning inom läroverk samt från lägre till hägre läroverk, är anmärkt: a) af Herr Hydin: att, genom 35 §:s föreskrift det endast inom åttonde eller öfversta klassen i högre elementar-läroverk lärokursen må beräknas tvåårig.
Föräldrar eller målsmän, som anförtrott sine barn eller myndlingar åt lägre elementar-läroverk med blott två- lill fem-årig skolkurs, funne sig utan giltig orsak betagne förmånen alt ytterligare ett år behålla dem vid ortens läroverk, en sak, som måste anses vara af synnerlig vigt der, hvarest lärjungnrne i allmänhet utgå från ett ofullständigt läroverk lill industriela yrken; hvadan motionären ansett behöflig! att delta stadgande så förändrades, att äfven vid lägre elementar-läroverk, då Läroverks-kollegium och Ephorus så finna nödigt och gagneligt, läro-kursen inom öfversta klassen må vara två årig. b) af Herr W ahlström: att 39 §:s föreskrift: ”Lärjunge, som tillbragt två år i en ”klass och ej af sjuklighet eller andra tvingande omständigheter varit förhindrad att ”undervisningen fullständigt begagna, men likväl icke befinnes ega de kunskaper, som ”för uppflyltning lill högre klass erfordras, vare från läroverket skiljd”, vore icke hlott obillig, utan äfven för skolan och samhället lika skadlig.
Den vore jemväl onödigtvis strängare, än motsvarande stadgande i gamla skole-ordningen, der sådan påföljd föreskrifves först efter tre års vistande i samma klass, sedan efter två års vistande deri, råd alt lemna studierna blifvit gifvet men ej följd t.
Statens läroverk vore stiftade för alla medborgares skull, och borde de fattigare så väl som de förmögnare, de af naturen mindre gynnsamt begåfvade sä väl som de mera gynnade der få inhemta undervisning.
Orimligheten af ifrågavarande föreskrift visade sig ock vid jemförelse med 55 §, enligt hvilken yngling, "som genom fortsatt osedlighet och genom svårare förbrytelser visat sig ej blott vara ovärdig att vid läroverket njuta undervisning, ulan äfven Bih. lill H, St.
Prot. 4856 & 4857. 8 Sami. 35 Haft. 3 18 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 110.
"utöfva ett skadligt och farligt inflytande på sina medlärjungar”, förvisades från läroverket för högst två år, under del en för öfrigt sedig och anständig gosse, sorn vid inträdet i skolan vid nio års ålder vore något inskränkt till begrepp och omdömesförmåga, hvilka dock vid 13 å 15 års ålder ofta plötsligen ljusnade och utvecklade sig, och som dessutom möjligen bade ringa eller ingen tillsyn i hemmet, skulle, om han efter två års förlopp icke egde tillräckliga kunskaper att uppflyttas till andra klassen, vid elfva års ålder för alltid förvisas läroverket; och har motionären derföre yrkat, att nämnde 39 § antingen mätte helt och hållet uteslutas eller ock förmildras i enlighet med hvad 1820 års skole-ordning i samma ämne föreskrifver.
3:o 1 afseende å 1 kapitlets 53 §, som angår ordning och tukt inom läroverken, har Herr Henschen afgifvit en framställning, åsyftande alt föranleda "inskränkning i den flerestädes förfärligt missbrukade rättigheten för lärare alt, utan ordentlig "ransakning och dervid erhållna säkra bevis om felaktighet, bestraffa lärjungarne på ett "för alla ädlare sinnen upprörande sätt”, hvarjemte motionären förbehållit sig att framdeles, med ledning af utländsk lagstiftning, till Utskottet öfverlemna förslag, huru det onda skulle afhjelpas, utan att sådant förslag likväl sedermera kommit Utskottet till handa.
Till stöd för framställningen har motionären, bland annat, anfört: att barn, hvilka af en lärare, ofta under upprörd sinnesstämning och bolande miner, tillfrågades om kamraters fel, hvilkas verklighet läraren på förhand vore benägen antaga, kunde dels af partiskhet, dels af fruktan, dels af begär alt behaga läraren, dels ock af sanningskärlek lätt förledas att vittna falskt mot kamrater; att ransakning, dom och exekution följde ögonblickligen, och verkställdes ej af olika personer, ulan af en enda person, hvilken ofta sjelf vore part, förvillad af sjudande känslor och en missledande tanke om nödvändigheten alt i lärjungarnes ögon vara konseqvent och alltid synas hafva rätt.
Att se en sådan späd, värnlös varelse, om hvilkens oskuld i det, hvarom fråga vore, flere kunde vara förvissade, "hemfallen under en uppretad lärares misshandling, ryckas, piskas, kastas till golfvet såsom ett liflöst ting och åter upptagas för "att till dess den uppretade mannens känslor sent omsider hunnit svalna, ytterligare "misshandlas", verkade ej blott förhärdande, utan ock i flere afseenden skadligt på öfrige lärjungarnes rätts- och barmhertighets-känslor, som deraf väl i början upprördes, men omsider genom vanan döfvades och förslöades, hvaraf lör barnen alstrades de för Staten högst skadliga begreppen att vissa individer vore rättslösa och att rättslösheten vore normal i vissa fall.
4:o 1 anledning af 2 kapitlets 78 §, hvarest, i fråga om befordringsrätt och löne för maner för skoie-lärare stadgas, att "läraren vare vid fyllda (50 lefnadsår, "sedan han 35 år varit i allmän tjenst och deraf minst 30 år vid elementar-läroverk "anställd, berättigad till afsked med åtnjutande af emeriti-lön”, har Herr Rydin erinrat, att, om äfven detta stadgande icke fordrat mer i afseende på tjensteårens antal, än det för Statens öfriga tjenstemän i allmänhet bestämda, nemligen 30 år, detta ändock inneburit eli misskännande af hvad hittills varit allmänt erkändi, det skole-arbetet vore bland de mest mödosamma, och hvilket erkännande föranledt så väl den dubbla tjensteårs-beräkningen, som det stadgande uti 1820 års skole-ordning, det Biskop och Konsistorium skulle hafva sig synnerligen om hjerlat de skollärares befordran, hvilka oklanderligen och till ungdomens nytta tjent såsom ordinarie!' i tio år.
När nu dels den dubbla tjensteårs-beräkningen samt andra befordrings-företräden blifvit upphäfde, dels läseterminernas längd ökats med omkring sex veckor på året, så föreföll det besynnerligt, att, jemte det nämnde förmåner förlorades, antalet af tjensteår för rätt till emerili-föu eller pension ökats med 5 år utöfver hvad för andre tjenstemän vore vanligt och med 10 år utöfver hvad hittills vid elementar-läroverket erfordrats för erhål - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 116.
19 lande af afsked med lönens bibehållande, nemligen 25 tjensteår.
Med förmälan i öfrigt att intet annat lands lagstiftning torde kunna uppvisa en ända till 35 tjensteår utsträckt tid för elementar-lärares pensionsålder och under erinran om det afgörande inflytande lärarnes belägenhet utöfvar på skolans, har motionären föreslagit, att i 78 §:s stadgande åtminstone den ändring måtte till vägabringas, att 30 Ar i Statens tjenst och fyllda 55 lefnadsår måtte berättiga till afsked med full lön, 25 tjensteår och 50 lefnadsår lill tre Ijerdedelars lön samt 20 tjensteår och 50 lefnadsår lill half lön, om afsked sökes, äfvensom all af dessa år fern må kunna vara tillbragte i annan Statens tjenst, än elementar-läroverket, såsom vid universitet eller tillämpnings-skola. 5:o Rörande 3:je kapitlet, i fråga om tillsynen öfver e lementar-lär overken m, m. har Herr Hjerta anmärkt, att makten att afgöra och förordna om allt, som anginge skolorna och tillsättande af lärare nästan uteslutande vore öfverlemnadt åt Biskoparne, under det desses skyldigheter på ett så obestämdt sätt blifvit stadgade, att de kunde nästan ansvarslöst vanvårdas.
Sålunda egde Ephorus (82 §), när vid förekommande fall föreskrift saknades, rättighet att för tillfället besluta och stadga och enär, med undantag af föreskrifterna i afseende på lärares tillsättande, undervisningens allmänna ordnande och den del af skol-lukten m. m., som tillhör lärare-kollegium, der Biskopen äfven kunde laga säle såsom ordförande, i öfrigt ingenting vore angående skolans styrelse genom lag bestämdt, blefve Biskopen enrådande i nästan allt som för tillfället kunde förekomma att afgöra.
Jemväl vid lärare-sysslors tillsättande hade Biskopen öfver pluraliteten i konsistorium en makt, som kunde kallas vidunderlig och vore stridande mot bruket inom andra myndigheter, hvarest flera med sina röster deltaga i tillsättande af sysslor, i det att icke, såsom vanligt, den yngste ledamoten, utan Biskopen, först skulle afgifva sitt yttrande, och att, om olika meningar uppstode, Biskopen egde icke blott afgörande röst i händelse af lika röste-antal å båda sidor, utan dessutom två röster (§ 68).
Derjemte egde Biskopen ensam i allmänhet (§ 86) bestämma valet af läroböcker och tillse, hvilka läromethoder, med ledning af Kongl. Stadgans föreskrifter, skulle begagnas.
I fråga åter om Biskopens skyldigheter såsom Ephorus, ålåge honom blott (§ 81) att tillse det. de under hans uppsigt varande undervisningsverk motsvarade ändamålet och noga fullgjorde sine åligganden, utan att något rörande sättet alt utöfva denna tillsyn funnes närmare föreskrilvet, än att Biskopen borde "så ofta hans tid tilläte" öfvervara examina inom läroverken; och vore detta allt så mycket äfventyrligare, som Biskoparne, väl för brott mot den borgerliga lagen, men icke för ernbelsfel, vare sig genom grof uraktlåtenhet eller genom egenmäktigt tilltag kunde af någon myndighet åtalas eller dragas till ansvar, enär de genom sin ställning vore, ulan någon förman eller auktoritet öfver sig, ett slags satraper af andeliga ståndet, oberoende af både regering och folk; varande af motionären föreslaget, att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om tillsättande af en kommitté utaf sakkunnige män, nämnde utur olika samhällsklasser, för att taga frågan om elementarläroverkens organisation i nytt skärskådande särskildt med afseende å skolornas styrelse, under uttryckande af den åsigten, att äfven lekmän, vare sig utsedda af kommunerna eller af de skolorna besökande lärjungarnes föräldrar, böra fä deltaga i nämnde styrelse, äfvensom att
Biskoparnes uteslutande makt öfver läroverken i de flesta fall och öfvervägande rösträtt vid läraresysslors tillsättande emellertid måtte genast upphöra, så att de i detta afseende ställas i lika förhållande till de öfriga ledamöterna, som Presidenter i Rikets Hof-rätter till ledamöter derstädes; och har Herr Hjerta, under diskussionen i frågan, särskildt yrkat, att, med ändring af 98 i § Skol-stadgan, Rektor vid högre elementar-läroverk måtte hädanefter tillsättas i samma ordning som hittills. 20 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o HG. 6:0
I afseende pä den del af 4:de Kap., sorn handlar om kassor, af g i fl er och redovisning, är af Herr Hydin yrkadt, alt, i stället för den i 135 § omförmälda frivilliga gåfva, hvilken de förmögnare lärjungarnes föräldrar borde uppmanas att till skol-kassa erlägga, mätte, med afseende å det häraf härflylande obehag för så väl uppmanande, som uppmanade och enär den i gamla skol-ordningen påbjudne afgift till skol-bibliolhek ieke blifvit i nya författningen intagen, stadgas en afgift af 2 Ii:dr R:mt af hvarje bemedlad lärjunge, som i elemenlar-läroverk intages, att användas lill inköp af brukliga läroböcker, kartor m. m., som af meddeilösa lärjungar skulle kunna till låns bekommas.
I sammanhang med den af Herr Cederschiöld väckta motion om ändring i Skol-sladgan, för hvilken Utskottet här ofvan redogjort, har samme motionär framställt följande förslag, som ej afse ändring i berörde stadga, nemligen: A) "att student-examen ställes i fullkomlig öfverensstämmelse med fordringarne "i skolan, samt att för undergående af fullständig student-examen erfordrades att "blifva approberad uti alla dithörande ämnen, således, med undantag uti latinska språ"ket, uti hvilket endast de underkastades examen, som sådant önskade;"
B) "att alla s. k. preliminär-examina afskaffas, så att, efter aflagd fullständig "student-examen, fack- och special-studiet kunde vid universitetet genast börjas;’’ C) "alt till prest-examen icke fordrades latin och hebreiska för andre, än som "önska de högre betygen;" Z?)
"att den nuvarande philosophiska magistergraden afskaffades, samt i stället "inrättades magistergrad för hvarje särskild vetenskap;" och E) "alt Kongl. Maj:t måtte i Stockholm nedsätta en af sakkunnige personer "beslående kommission, inför hvilken den nu, för vinnande af inträde uti Statens embetsverk, stadgade examen skulle afläggas.”
Till stöd för dessa särskilda förslag har Herr Cederschiöld anfört, alt om, enligt den framställning, han i afseende å elementar-undervisningens ordnande lemnat, af do klassiska språken vid skolorna inrvmdes plats endast för latinet, der skulle i humanistiska ämnen inhemtas en sådan kunskap, att den kunde anses afslutad vid afgången till universitet; att universiteten i anseende dertill att der, så vidt filosofiska fakulteten anginge, endast lemnals undervisning i elementerna, icke kunnat uppnå det mål, som var dem föresatt; att om universiteten deremot blefve läroanstalter endast för specialstudier, lärjungarne skulle längre kunna följa läraren på vetenskapens hana, hvarigenom den sednares håg att sjelf djupare intränga i vetenskapen ovilkorligen skulle lifvas; att ehuru olämpligt vore det läraren jemväl vore examinator, ett förslag till ändring i detta förhållande vore alltför genomgripande, för att kunna få framgång; men att likväl någon förbättring i detta hänseende kunde vinnas i afseende på dem, som söka inträde i de civila embelsverken, om, i stället för den examen, som inför embetsverket aflägges och hvilken, vanligen förrättad af de yngsta ledamöterne i verket, nedsjunkit till en tom formalitet, pröfning af de inträdes-sökandes kunskaper egde rum inför en af Kongl. Maj:t förordnad examens-kommission.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o H6. 21 Utskottet går nu att besvara de af motionärerne gjorda yrkanden i samma ordning, hvari dessa här ofvan blifvit upptagne; och har Utskottet således alt först yttra sig öfver de framställningar, som åsyfta ändring eller omarbetning af den genom Kongl. Maj:ts Nådiga Stadga för elemenlar-iäroverken af den 14 Augusti 1856 föreskrifna iäseordning. l:o.
Harvid anser Utskottet sig till en början böra erinra om de åsigler i fråga om elementar-undervisningens ordnande, hvilka af Rikets Ständer vid tre föregående Riksdagar blifvit yttrade, och som åsyftat ”den förändring att apologist- och lärdoms’’skolan samt gymnasium komme att utgöra en enda fullständigt sammanhängande ”skola med två bildningslinier,” vid ordnande hvaraf Rikets Ständer ansett ''den reala ”bildningen böra, utan all den humanistiska lider i grundlighet, utbildas lill all den "fullständighet, sorn läroverkens omfång medgifver.”
Alt dessa af föregående Rikets Ständer uppgifna hufvudvilkor blifvit vid utfärdandet af den nya Läroverks-stadgan i allmänhet tillämpade, har Utskottet vid granskning inhemtat, och anser Utskottet derföre någon ändring nu icke lämpligen kunna ifrågakomma uti samma Stadgas hufvudgrunder, hvartill är att hänföra den fördelning af undervisningen på flera linier, som al två motionärer blifvit anmärkt såsom skadligt inverkande genom den splittring af iäroklasserna, derigenom skulle åstadkommas.
I fråga åter om ordnandet af elementar-undervisningens detaljer, så har Herr Wahlström, bland andra framställningar i della ämne, särskildt yrkat, att undervisning måtte vid elementar-läroverken meddelas jemväl uti Sveriges författning och i moralfilosofi; men dessa läro-ämuens uteslutande från elemenlar-undervisningen synes Utskottet hafva varit ganska välbetänkt, med afseende derå ej allenast alt undervisningen, för att vinna i grundlighet, bör inskränkas till de mest oundgängliga läroämnena, utan ock att en utförligare framställning af stats-författningen och moral-filosofien mindre väl lämpar sig för den ålder, lärjungarne i skolan innehafva, och desto hellre synes kunna uppskjutas till dess ynglingen inträder vid universitetet, som dels undervisningen i fäderneslandets historia bibringar lärjungarne vid elementar-läroverket all nödig kännedom om stats-författningens historiska utveckling och dess grunddrag, dels ock moral-filosofiens studium torde der vara umbärligt i samma mån, som religionsundervisningen derstädes omsorgsfullt meddelas.
Beträffande derefter öfriga anmärkningar mot läse-ordningen, så har Utskottet anledning lill den förmodan, att dessa anmärkningar, jemte de flera af samma eller mera genomgripande syftning, hvilka i periodiska och andra tryckta skrifter äro eller kunna blifva gjorda mot nämnde läse-ordning, skola, sedan de hunnit blifva ej allenast af den offentliga granskningen behörigen undersökte, utan äfven genom erfarenheten pröfvade, komma att leda tili åtskilliga nyttiga och måhända äfven nödvändiga förändringar uti Skol-sladgan.
För närvarande åter, innan samma Stadga vunnit någon tids tillämpning, kunna dessa anmärkningar ingalunda till deras halt med någon tillförlitlighet bedömas; hvaremot och då Kongl. Majit genom Nådigt Bref den 23 sistlidne
Maj meddelat de öfvergångs-stadganden, hvilka ansetts vara af nöden för att vid hvarje särskildt läroverk med möjligen minsta rubbning af undervisningens jemna gång bereda tillämpning af den nya Stadgans föreskrifter, tillfälle torde under nämnde öfvergångstid i rikt mätt erbjuda sig för vinnande af säker kännedom om de särskilda föreskrifternas praktiska möjlighet och nytta.
1 öfverensstämmelse med hvad sålunda blifvit anfördt och då Utskottet hyser den förmodan och förhoppning, att Kongl. Majit icke lärer underlåta att uti ifrågavarande
Läroverks-stadga vidtaga nödiga förbättringar och förändringar, i den mån erfarenheten dertill kan gifva anledning, finner Utskottet sig böra vördsamligen hemställa, 22 Allmänna Besvärs- och Ekonom i- UIs k olle Is Betänkande N.-o 416. att motionärernes yrkanden, så vidt de afse ändring af läse-ordnin gen eller omarbetande af densamma genom utsedde kominitterade, för närvarande icke måtte till någon åtgärd föranleda. 2:o. a) Hvad derefter angår Herr Rydins yrkande om den ändring af 35 §, att äfven vid lägre läroverk med två- till fem-årig skolkors, lärokursen i öfversta klassen må, med läroverks-kollegii och Ephori medgifvande, vara två-årig, så finnér Utskottet motionärens syftemål kunna vinnas med bibehållande af nämnde § i oförändradi skick, enär Stadgan icke innehåller någon föreskrift, som lägger hinder i vägen för lärjunge att qvarsitta i en klass under två år, hvadan Utskottet afstyrker den föreslagna ändringen af 35 §. 2:o. b) Den ändring uti 39 §., som af Herr Wahlström blifvit föreslagen, eller att stadgas må, det lärjunge ej må skiljas från läroverket för qvarsittande i klass förr än han i en klass tillbragt tre år, synes Utskottet icke heller vara af behofvet påkallad, enär det är lärjunge öppet att, sedan han af nyssnämnde orsak lian läroverket afgått, derstädes åter vinna inträde, när han, efter vunnen utveckling af själslörmögenhelerna, finner sig kunna med mera fördel begagna undervisningen derstädes; Och anser Utskottet sig derföre jemväl böra tillstyrka, att 39 § bibehålies i olörändradl skick.
Vidkommande Herr Henscbens motion, åsyftande att bestraffning ej må tillämpas å lärjunge utan föregången ransakning och dervid erhållna säkra bevis om felaktigt förhållande, så finner Utskottet alt den nya Elementarläroverks-stadgan i fråga om lärjunges kroppsliga bestraffande är affattad med all den varsamhet, till missbruks förekommande, som med upprätthållande af ordning vid läroverket är förenlig, enär ^lindrig are kroppsaga'’’ först får användas sedan andra lägre bestraffuingsgrader visat sig overksamma och efter det varning för påföljden, i händelse af ny förseelse, blifvit af Rektor lärjungen meddelad: på grund hvaraf och då motionären dessutom icke närmare utvecklat sitt förslag samt tillämpligheten deraf således ej kan bedömas, Utskottet hemställer, att Herr Henschens ifrågavarande motion må lemnäs utan åtgärd. 4:o.
Som den i Herr Rydins motion väckta fråga om förändrade stadganden rörande lärares rätt till pension vid afgång frän elementar-Iäroverk, har nära sammanhang med det på Stats-Utskollets handläggning beroende ärendet, angående dessa lärares aflöning samt pensions-frågan jemväl i följd af en utaf Herr Professor Carlson väckt motion kommer att af nyssnämnde Utskott behandlas, lärer något yttrande af Ekonomi-Utskottet öfver denna del af Herr Rydins motion icke vara erforderligt. 5:o.