Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
„ Herr Bjertström, Fr., om anslag till omläggning af landsvägen emellan Serarps och Hvetlanda gästgifvaregårdar i Jönköpings län.
„ Herr Rooth, F., angående Helsingborgs högre elementarläroverks förändring till fullständigt, äfven på den klassiska bildningslinien.
„ Herr Rooth, F., angående nedsättning af fordringarne för dimission från elementarläroverkens reala bildningslinie till likhet med fordringarne för dimission på den klassiska linien.
Herr Hallström, Gabriel, om anslag till en jernväg från Hemgrafven i Medelpad till Sundsvall.
„ Herr Berggren, E., om anslag till anläggning af ny väg från lastageplatsen vid östra ändan af Stödesjön i Medelpad till allmänna landsvägen åt Sundsvall.
„ Herr Heijkenskjöld, S., om upphörande, i likhet med hvad i afseende å jernhandteringen egt rum, af tionde å tillverkningen af öfriga metaller och mineralrikets produkter, der denna icke är i besittning af särskilda förmåner.
„ Herr Heijkenskjöld, S., angående ändring af 13 § förra mom. i Kongl.
Förordningen om kommunalstämma på landet den 21 Mars 1862.
„ Herr Staaff, Pehr, om tillåtelse för Waxholms stads innevånare att friköpa och bebygga de tomter och lägenheter, sorn nu af dem disponeras, m. m Bih. till R.
Prot. 1865 £ 1866. 11 Sami. 3 Afd. 2 10 Förteckning å Motioner i Borgare-Ståndet. 147.
Af Herr Staaff, Pehr, angående vissa förändrade bestämmelser i fråga om hem mansklyfning. 148.
„ Herr Vougt, Henrik, angående pedagogiens i Södertelje uppfattning till tre klassigt elementarläroverk1 samt anslag af dertill nödiga medel. 149.
„ Herr Sundvallson, .1., om skydd för industriel eganderätt. 150.
Herr Sundvallson, ./., angående byggandet af kanal, i stället för det beslu tade banspåret, emellan bangården och hamnen i Upsala stad. 151.
„ Herr Sundvallson, J., angående revision af Kongl. Förordningen om lands ting. 152.
„ Herr Sundvallson, J., om stambanebyggnaderna under nästa statsreglerings period. 153.
„ Herr Siljeström, Äng., angående upplåtelse till staden Calmar af eganderätter, till en jordrymd, som antagits tillhöra kronan. 154.
„ Herr Siljeström, Äng., angående upphäfvande af gällande föreskrifter, i fråga om tjenstemäns skyldighet att ställa borgen för allmän uppbörd, m. m. 155.
Herr Woern, C. Fr., angående förändrade terminer för utbetalning af dels beviljadt återstående statsbidrag för segelleds öppnande från Hattefura vid Wenern till Stora Lee samt anläggning af jernväg vid Hofverud, dels nådigst äskadt statsbidrag för sjöarne Vestra och Östra Sillens förening medelst kanal och slussar. 156.
Herr Waern, C. Fr., angående förmånsrätt, i enlighet med 17 Kap. 3 § Han dels-Balken, till vara, som af egaren blifvit under visst vilkor hos annor man eller allmän inrättning till förvar upplagd, m. m. 157.
„ Herr Waern, C. Fr., angående revision af gällande taxa för afgift af fartyg och varor vid begagnande af den under Nya Trollhätte kanalbolags inseende ställda kanal- och segelled. 158.
„ Herr Hollander, L. A., angående räntefrihet under tre år, från och med år 1866, för det till anläggning af Borås—Herrljunga-jernvägen beviljade lån af allmänna medel. 159.
Herr Ridderstad, C. F., angående dels upphäfvande eller förändring af vissa gällande vilkor för tillverkning af bränvin, dels ock beviljande af premier för bränvinsexport. 160.
„ Herr Ridderstad, C. F, angående befrielse för staden Linköping från skyl digheten att underhålla stadens vid Nyqvarn belägna, med bidrag af statsmedel anlagda hamn. 161.
„ Herr Ridderstad, C. F., angående tiden för utbetalning af beviljadt stats bidrag för utsträckning af Kinda båtled från sjön Rengen till Linköpings hamn. 162.
„ Herr Ridderstad, C. F., om anslag till pensions-förhöjning för de armé-befälet tillhörande personer, hvilka före år 1858 tagit afsked med rätt till pension. 163. 164. 165. 166. 167. 168. 169. 170. 171. 172. 173. 174. 175. 176. 177. 178. 179. 180. 181.
Förteckning å Motioner i Borgare-Ståndet. 11 Af Herr Ridderstad, G.
F., om anslag till uppförande af en byggnad för Topografiska korpsen och Krigsarkivet, m. m.
„ Herr Ridderstad, C. F., angående öfverlemnande till Kongl. Maj:t att, genom Chefen för Finans-departementet, ombesörja all vidare erforderlig upplåning af medel till utförande af Statens jernvägsbyggnader, m. m.
„ Herr Petterson, G. A., angående ökadt anslag till resestipendier och understöd åt industri-idkare.
„ Herr Petterson, C. A., att för lurendrejeri m. m. måtte stadgas samma ansvar som för stöld.
„ Herr Vongt, Henrik, om anslag till upprensning och fördjupning af det nära Södertelje varande inlopp till Mälaren, benämndt ”Brandals-sundet”.
„ Herr Ljungberg, G. E., om ändring af Fiskeri-stadgan, i hvad saltsjöfisket inomskärs angår.
„ Herr Ljungberg, G. E., angående närmare tillsyn öfver tullförfattningarnes efterlefnad i afseende å varuinförseln från Norge till Sverige, m. m.
„ Herr Staaff, Pehr, om anslag till omläggning af allmänna landsvägen (stora kustvägen) inom Gefleborgs län.
Theoph., om förändrade bestämmelser i afseende å allmänna författningars kungörande.
„ Herr Waldenström, A., angående dels förändrade bestämmelser i fråga om användandet af kronans marker i Norrbottens län, dels ock förbud mot utförsel från samma län af vissa slag trävaror.
Återkallad.
„ Herr Bergman, G. J., angående dels sammanförande i en enda landtmäteriförordning, dels ock vissa förändringar af de gällande föreskrifter, som innehållas i Skiftes-stadgan och andra dermed gemenskap egande författningar.
Herr Henschen, L. V., om statsbidrag till iståndsättande af segelleden vid Almarestäk och Erikssund.
„ Herr Henschen, L. V, angående sättet för verkställande af kommuners beslut om hundskatt.
„ Herr Henschen, L. V., angående personers rätt att ombyta namn och kontroller dervid.
Herr Henschen, L. V., angående rätt att i Hof-Rätts dom i civilt mål söka ändring utan att fullgöra domen.
„ Herr Henschen, L. V, angående ordningsstadga för städerna.
Herr Henschen, L. V, om en fullständig Svensk Författningssamlings ut gifvande.
Herr Walberg, P., angående utarbetande af förslag till ny Utsöknings-Balk.
„ Herr Witt, G. G., om pensionsförköjning för de flottans embets- och tjenste män, hvilka före år 1858 tagit afsked med rätt till pension, 12 182. 183.
Förteckning n Motioner i Borgare-Ståndet. åf Herr Wistrand, A. Hilarion, om ändring i 14 § af Kongl.
Förordningen angående fattigvården i riket den 13 Juli 1853.
„ Herr Henschen, L. V, angående ändring i 1 och 3 §§ af Kongl Förordningen om landsting den 21 Mars 18G2.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS ERIC KÅHRE 1866, J I Motioner hos Borgare-Ståndet 186o.
N:is 1 och 2. 1 N:o 1.
Af' Herr RinitläJQ, F. fL, med hemställan att kostnaderna för innevarande Riksmöte, måtte af Riksgäldskontoret utbetalas.
I öfverensstämmelse med hvad hittills varit öfligt, tager jag mig friheten föreslå att kostnaderna för innevarande riksmöte måtte af Riksgälds-kontoret utbetalas.
Stockholm den 4 November 1865. F. A. Rinman.
Af Herr Bergman, C. JL, angående anslag m. m. för en fyranläggning vid Wisby.
Sedan å Gotska Sandön, Fårön, Häradsskär vid Norrköpingsbugten och Ölands norra udde fyrbåkar blifvit uppförda, hafva alltflera seglare, destinerade till eller ifrån Stockholm samt de Norrländska och West-finska hamnarna kommit att begagna farleden vester om Gotland, och denna farled skulle helt säkert blifva i ännu betydligare grad trafikerad, om vid Wisby, beläget på höjden ungefär midtemellan Häradsskärs och Ölands norra fyrs ljus-områden, en fyrbåk blefve uppförd.
Denna Östersjöns vestra stråkväg är icke blott för ofvannämnda seglare kortare än den, som går öster Bih. till R.
Prot. 1865 (f 1866. 11 Sami. 3 Afd. 1 2 Motioner hos Borgare-Ståndet 1865.
N:o 2. om Gotland: den är äfven, och för Östersjöfarten i allmänhet, tryggare, och kan blifva det i ännu högre grad.
Gotlands vestra strand, gentemot den klippiga och farliga Smålands-kusten, är nemligen nästan alldeles ren och merändels tvärbrant, och har flera hamnar, bland hvilka i mörker kunde anlöpas såväl Wisby, ifall den nu föreslagna fyrbyggnaden komme till stånd, som ock Westergarn, hvarest den på Utholmen redan befintliga, och för de utomordentliga fall, då vinter-postångbåten icke kan angöra Wisby, egentligen afsedda, beklagligen alltför lågt belägna fyr-inrättningen, inbjuder den i nöd stadde seglaren till en vid de flesta vindar god ankarplats under nämnda utholme.
Gotlands östra kust deremot är, såsom bekant, låg-grund, samt har många låga holmar och flera långt utskjutande farliga grund och ref, der hvarje år många olyckor inträffat.
Men om nu vid vestra stråkvägen en sådan fyr uppfördes, af hvilken de seglare, som styra sydvart, sedan de släppt ur sigte Sandöns eller Häradskärs fyr, och de seglare som styra nord vart, sedan de släppt ur sigte Hoburgs eller Ölands norra fyr, kunde få säker ledning för sin kosa; så skulle derigenom för Östersjö-trafiken i allmänhet en stor förmån beredas: vid ostliga stormar kunde seglaren ”prisa vinden” under Gotland, och vid de andra vindarna vida lättare reda sig i mörker och storm.
Nyss är nämndt, att en fyr redan finnes å Gotlands vestkust, nemligen på den mycket låga utholmen vid Westergarn; men denna ”angörnings-fyr”, belägen i den bugt som begränsas af Carlsöarne i söder och Blåhäll i norr, och hvars byggnad består af ett litet boningshus med lanternin på taket, har sitt ljus blott 24 fot högt öfver marken, och är egentligen, såsom nämndes, för ett specielt ändamål uppförd, och för detta ändamål tillräcklig.
Om ett par omständigheter, hvilka för ifrågavarande förslags bedömande äro af vigt, anhåller jag att kortligeu få erinra.
Östersjö-seglationen slutar icke numera, såsom i förra tider, vid Mårtens-messan, utan fortgår vanligen långt in på de egentliga vintermånaderna.
Och vidare: farleden vester om Gotland är merändels isfri, hvilket isynnerhet gäller om redden vid Wisby, då deremot farleden öster om nämnda ö, såsom mångårig erfarenhet gifver vid handen, mycket ofta tidigt isbelägges.
Åt Östersjöfarten i allmänhet skulle alltså stort och väsendtligt gagn beredas genom uppförandet af en fyr vid Wisby.
Och då befordringen af post och resande mellan fastlandet och Gotland året om, med mycket få undantag, har sin naturliga ena ändpunkt i Wisby, skulle ock i detta, för både moderlandet och ö-provinsen särdeles vigtiga afseende en sådan fyr blifva af synnerlig nytta, i hvilket fall Wisby kommun icke lärer dröja att på s. k. vågbrytaren och södra hamnbryggan anbringa för den mörka årstiden stadigvarande och fullt lämpliga lyktfyrar, för att sålunda utmärka inseglings-linien till inre hamnen.
Ofvannämnda fyr föreslås blifva en lentille-fyr af 3:dje eller 4:de ordningen, och torde kunna ändamålsenligt uppföras på eller invid den högtbelägna s. k.
Slottsbastio - Motioner hos Borgare-Ståndet 1865.
N:o 3. 3 nen, straxt ofvanom hamnen, och omkring 50 fot öfver hafvet, vid hvilken bastion lots-signaler hissas.
Jag är visserligen icke i tillfälle, att bifoga ett detaljeradt kostna<lsförslag för en fyr, sådan som den nyss föreslagna; men af i ämnet fullt sak-kunnig person har jag inhemtat, och med ledning af hvad den vid Ystads hamn för statsmedel uppförda inre fyren kostat, med hvilken den för Wisby nu föreslagna skulle blifva i det närmaste likartad, kan antagas, att kostnaden skall uppgå till inemot 35,000 R:dr Rimt.
Sjöfart är en af vårt lands vigtigaste, naturligaste och friskaste näringskällor — derom behöfver jag ej här erinra, Men måtte vi, som på den stadiga land^ backen sköta våra värf, och som på allt beqvämligare vägar färdas fram, och som nu skulle anse gator utan upplysning snart sagdt, för ett barbari — måtte vi egna vårt deltagande åt dem, som, i vigtiga kultur-intressens tjenst, i magtpåliggande ärenden, på de ostadiga vågorna så ofta nödgas kämpa med mörker, mist, storm och köld.
Hvad mörkret angår, så står det i mensklig magt, att åtminstone kunna minska dess faror.
Måtte derföre fäderneslandet, som i detta hänseende redan gjort så mycket, vara i tillfälle att, med fortsatt frikostighet och nit, föröka antalet af fyrarne — dessa dyrbara ledstjernor i natten, dessa från stranden varnande blickar, dessa lysande milstolpar, som visa vägen på det mörka, villande hafvet!
På grund af hvad ofvan blifvit anfördt, får jag i ödmjukhet föreslå, att Rikets Ständer täcktes för en fyr-anläggning vid Wisby anvisa nyssnämnda summa, R:dr 35,000 R:mt, såsom förslags-anslag, samt att till Kongl. Majit ingå med underdånig anhållan om vidtagande af de åtgärder, som för förslagets skyndsamma utförande blifva erforderliga.
C. J. Bergman.
Af Herr BcrglHäll, C. J., om inskränkning af tiden för fullföljd af lagvadda mål från Gotland.
Uti 9:de §:n af 25:te kap. Rättegångs-Balken i 1734 års lag bestämdes tiden för fullföljd af vad hos Svea Hof-rätt emot beslut, meddeladt af domstol på Gotland, till 4 Motioner hos Borgare-Ståndet 1865.
N:o 3. 90:de dagen från den, då domen föll.
Lämpligheten af denna långa tidsbestämmelse, hvilken uppenbarligen tillkommit med afseende på den mellan fastlandet och Gotland genom seglande farkoster då verkställda postförbindelsens långsamhet och osäkerhet minskades emellertid redan, när det genom Kongl. Brefvet den 8 December 1748 blef parter tillåtet att, för bevarande af fatalier i lagvadda mål och besvärsmål, der underrätt på Gotland dömt, få å Wisby Lands-kansii sina inlagor aflemna.
Men i våra dagar, då genom ångbåtars användande postbefordringen blifvit äfven vintertid i möjligaste mån betryggad, och på de sednare åren visat sig kunna fortgå till den grad oberoende äfven af sträng köld och mindre isar, att till och med mycket korta afbrott i postförbindelsen varit sällsporda undantag, är ifrågavarande stadgande icke allenast olämpligt, utan rent af skadligt.
Parter, hvilka det blifvit ådömdt att något fullgöra, uppmuntras nemligen af den långa vadetiden att, ofta utan fog, söka Hof-rätten för att vinna uppskof med domens verkställighet.
För dem åter, hvilka vunnit vid underrätt, måse det alltid vara af synnerlig vigt, att domen hastigt vinner laga kraft, likasom skyndsamhet är till fördel för de parter, som hafva giltig anledning att i underrätts beslut söka ändring; och när man besinnar, att besvärstiden är hälften af vadetiden, kan det mehn, som obehöflig utsträckning af den sednare förorsakar, blifva, snart sagdt oberäkneligt för den, som, ehuru oskyldig, blifvit för brott sakfälld eller i häkte inmanad, och som måste afbida besvärstidens utgång, eller en och en half månad, innan hans klagoskrift kan hos Hof-rätten föredragas.
Dessutom bör ej lemnäs oanmärkt, att ju längre klagotiden är, desto drygare blifva fångvärdskostnaderua för det allmänna i alla de mål, der den häktade och hans motpart med underrättens beslut icke åtnöjas.
Af dessa skäl vågar jag ödmjukligen föreslå, att ofvannämnda lagparagraf, sådan den lyder i Kongl.
Förordningen den 23 Aug. 1851, måtte så ändras, att den tid, inom hvilken käranden i de saker, hvilka genom laga vad gå till Svea Hof-rätt från Häradsrätt på Gotland, bör ingifva sin inlaga, bestämmes till den sextionde (60:de) dagen, den oräknad, då Häradsrättens dom föll, i likhet med hvad stadgadt är för Kopparbergs län, Wermland, Helsingland, Jemtland, Herjeådalen, Medelpad och Ångermanland.
Om remiss härå till Höglofliga Lag-Utskottet får jag vördsamt anhålla.
Motioner hos Borgare-Ståndet 1865.
N:o 4. 5 N:o i.
Af Herr BläDCllC, ÄilgUSt, om anslay och annat understöd från Statens sida för Skarpskytteförening arne i riket.
För Irenne år sedan, vid början af föregående riksmöte, räknade samtliga skarpskytteföreningar i riket, två år efter rörelsens början, ännu blott 6 å 7,000 man.
Halftannat år derefter, våren 1864, hade styrkan ökats med öfver 20,000, fördelade på 174 föreningar.
Halfannat år har sedan dess ytterligare förflutit; och nu är, på grund af officiela uppgifter, den frivilliga folkbeväpningens styrka fördubblad.
Vi hafva öfver 40,000 man införda i rullorna hos 281 föreningar.
De äro då icke mera en fantastisk föreställning dessa hundratusentals frivilliga bajonetter, som, i förening med gamla stammen, en gång skola göra vårt fädernesland ointagligt.
Jemför man tiden och siffrorna, finner man, att den hastiga tillvexten daterar sig från den stunden Statsmagterna genom något understöd uppmuntrade den fosterländska rörelsen.
Folket har också på ett värdigt sätt visat sig uppskatta och tillmötesgå den omsorg Regering och Ständer egnat dess frivilliga sträfvan.
Må det tillåtas mig att här i korthet redogöra för nämnda understöd, för att derigenom lättare kunna visa hvad som vidare är af nöden.
De åtgärder till skarpskytterörelsens befrämjande, som sednast församlade Ständer vidtogo, voro följande: a) På förslag af Regeringen: 1.
Att 75,000 Riksdaler Riksmynt beviljades för innevarande statsregleringsperiod till inköp af 2,000 refflade gevär af 1860 års (Wredes) modell, för att såsom lån tillhandahållas föreningarne vid deras målskjutningar, efter beräkning af 1 gevär på hvar tionde man af 20,000.
Dessa gevär äro numera alla utlemnade och hafva till det afsedda ändamålet begagnats; 2. att till krigsbruk odugliga excercisgevär från Kronans förråd till låns utlemuas åt föreningarne under längre tid.
Af dessa gevär hafva tills dato 43,628 blifvit utlemnade och, på sätt föreskrifvet var, använda. b) På förslag af enskild motionär: 3.
Att under samma statsreglering 5,000
Riksdaler om året anslogos till understöd för föreningarnes behof af ammunition; 4. att under samma tid 5,000 Riksdaler årligen bestämdes tili målskjutningspris; 5. att 30,000 Riksdaler årligen anslogos till aflöning åt instruktörer.
6 Motioner hos Borgare-Ståndet 1865.
N:o 4. 6.
Derjemte beslöt Regeringen den 11 Augusti 1863, efter Ständernas hörande, att göra det tillägg vid 15:de § af Kongl. Kungörelsen angående den all männa beväringen den 13 November 1860: att från första årets beväringsexcercis befria den beväringsskyldige skarpskytt, som på föreskrifvet sätt kunde styrka sig hafva ett år deltagit i skarpskyttekorpsers öfningar samt derunder förvärfvat ett visst mått af militärisk färdighet.
Dessa understöd, alla med tacksamhet emottågna, voro, med afseende å skarpskytteföreningarnes dåvarande styrka, någorlunda motsvarande behofvet; men lätt bör inses, att den betydliga utveckling, rörelsen sedan dess erhållit, nödvändiggör ökadt understöd; och är det på grund häraf jag vördsamt föreslår nedanstående åtgärder till skarpskytterörelsens vidare befrämjande.
Då målskjutningsöfningar otvifvelaktig! äro en bland skarpskytterörelsens vigtigaste uppgifter, men de fleste skarpskyttar ännu sakna egna gevär, och enär de 2,000 målskjutningsgevär, hvilka efter ofvan angifven beräkning blifvit utdelade, i anseende till det vexande antalet skyttar visat sig otillräckliga, föreslår jag l:o att ytterligare 137,250 Riksdaler måtte beviljas till inköp af af 3,000 refflade gevär å 45 Riksdaler 75 öre af 1860 års (Wredes) modell, för att ofördröjligen utlånas till föreningarne att vid målskjutningarne begagnas.
Vidare och då ett väsendtligt hinder för ett allmännare deltagande i målskjutningsöfningarne, i synnerhet för de mindre bemedlade, ligger i kostnaden för ammunitionen, föreslås till nämnda öfningars befrämjande, 2:o att under nästkommande statsreglering 20,000
Riksdaler årligen måtte beviljas till understöd för föreningarnes behof af ammunition.
Då det jemväl visat sig, att så väl målskjutningsöfningarne som den för nationalbeväpningen så nödvändiga anskaffningen af egna gevär i hög grad befordras genom prisbelöningar, föreslås: 3:o att under nästkommande statsreglering 20,000 Riksdaler årligen måtte beviljas till målskjutningspriser.
Enär emellertid hvarken målskjutningsöfningarne eller de för skarpskyttarnes allmänna stridbarhet så nödvändiga öfningarne i marsch, manöver, tiraljering o. s. v. kunna ernå den önskliga utvecklingen, såvida ej tillräckligt antal goda instruktörer äro att tillgå, och enär det närvarande anslaget, som var beräknadt för en vida mindre styrka, redan visat sig otillräckligt samt ännu mera i framtiden kommer att blifva det, föreslås: 4:o att under nästkommande statsreglering 60,000
Riksdaler årligen måtte beviljas till instruktörers aflöning.
Såvida skarpskytterörelsen någonsin skall kunna utbildas till en allmän folkbeväpning i den meningen, att hvarje vapenför man i riket, för händelse af fiendtligt infall, har sitt eget krigsdugliga gevär — hvarförutan ingen verklig krafttillökning i försvaret erhålles — måste sjelfva beväpning sarbetet bedrifvas i en helt annan skala Motioner hos Borgare-Ståndet 1865.
N:o 4. 7 och på ett helt annat sätt än hittills.
Skarpskytteföreningarne hafva hittills på egen bekostnad icke kunnat anskaffa mera än något öfver 6,000 krigsdugliga gevär af nyare modell.
Bidragande orsaker härtill hafva varit, dels de beständigt fortgående uppfinningarne, äfvensom nödvändigheten att med afseende härå afvakta Begeringens definitiva fastställande af någon bestämd modell, dels omöjligheten för våra fåtaliga och med arbete för Statens räkning fullt sysselsatta gevärsfaktorier att för skarpskytteföreningarne åtaga sig några större beställningar.
Men om man äfven kan hoppas att dessa hinder för gevärsanskatfningen snart skola bortfalla och att de mera bemedlade då skola förse sig med krigsdugliga gevär af nyare modell, så är dock klart att den stora massan af obemedlade aldrig kan hafva råd till denna betydliga utgift.
Här måste således Statsmagterna träda emellan.
De hafva redan tagit ett steg till folkbeväpningens befrämjande genom att utlemna såväl målskjutnings- som excercisgevär i stor skala.
De behöfva nu blott uttaga ytterligare ett steg i samma rigtning och äfven låta utdela krigsdugliga soldatgevär, för att derigenom lägga slutstenen till nationalbeväpningen.
Sverige skulle derigenom gifva verlden det upphöjande skådespelet icke allenast af ett land, hvilket, änskönt ringa befolkadt, likväl beslutat att till det yttersta försvara sig, utan ock af det fasta förtroende mellan Regering och folk, som gör ett sådant försvar möjligt.
Redan vid förra riksdagen hade jag äran framlägga en plan till krigsdugliga gevärs spridning bland befolkningen och åberopar i det hänseende min i ämnet då afgifna motion N:o 4.
Jag utgick från den grundsatsen att arméen, allt efter som den försågs med gevär af den nu behöfliga nyare modellen, skulle kunna undvara ett motsvarande antal äldre, men krigsdugliga gevär, hvilka efter vissa grunder årligen borde spridas.
Vidare antog jag, att dessa gevär, såsom redan en gång af Staten betalda, skulle kunna försäljas efter ett pris, hvilket allenast motsvarade kostnaden för inpackning, transport, vård och utlemnande, på det att Staten icke deraf skulle tillskyndas någon särskild utgift.
De gevär, som möjligtvis icke försåldes, skulle i alla fall vara till hands att vid utbrytande krig utdelas åt befolkningen.
Det är i öfverensstämmelse med dessa grundsatser jag föreslår: 5:o att, allt efter som arméen förses med gevär af nyare modell, årligen ett motsvarande antal af äldre, men krigsduglig modell, måtte spridas i den ordning och enligt de militäriska grunder Kongl. Majit kan finna lämpliga, samt häradsvis och på så sätt, att gevären till en början förvaras inom närmaste kompani-trossbod, der vissa dagar under sommarmånaderna en person funnes tillstädes, hvilken åt de skarpskyttar, som genom öfverbefälhafvarens intyg kunna styrka sig vara medlemmar af inom häradet befintlig officiel skarpskytteförening, kunde försälja dessa gevär till de pris Kongl.
Majit bestämmer i och för betäckandet af spridnings-kostnaden.
Slutligen och då genom skarpskytterörelsen en mängd personer underkasta sig en betydligt större värnepligt, än den genom lagen föreskrifna, synes mig icke obil - 8 Motioner lios Borgare-Ståndet 1865.
N:o 5. ligt, om, der sådant möjligtvis kan ske utan kinder för uppfyllande af medborgarnes förpligtelser mot det allmänna, befrielse från nämnda värnepligt egde rum.
Genom ofvannämnda Kongl. Förordning den 11 Augusti 1863, är redan på vissa vilkor beväringsskyldig skarpskytt från första beväringsmötet befriad; men jag är fullt öfvertygad, att det skulle lända skarpskytterörelsen till ännu större gagn, om denna befrielse äfven utsträcktes till håda årens möten, aldrahelst om sådant skedde på ett sätt, som äfven befordrade folkbeväpningen.