Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Invändningen, att eleverna få längre väg i allmänhet till blott 5 seminarier, har sedan 1856 förlorat en stor del af sin betydelse, ty l:o hafva kommunikationerna sedan den tiden blifvit betydligt lättade och blifva det mera för hvarje år, och 2:o hafva 3 stifts, Strengnäs’, Skara och Calmar, manliga elever redan kommit i nödvändigheten, att annorstädes söka sin bildning, hvilket förhållande, med bifall till Kongl. Maj:ts Proposition, kommer att ytterligare utsträckas till två andra stift.
Att indragningen af flere eller färre obehöfliga seminarier, skulle, enligt Kongl. Maj:ts Proposition, göras beroende af tiden, då de nu anställde lärarne behagade afgå, och att Statens intresse i denna fråga skulle vika för den enskildes, kan jag icke anse nödigt, då dessa lärare, mig veterligen, äro tillsatte endast på förordnande af Konsistorierna.
På alla dessa grunder får jag vördsamt föreslå, att seminarierna i riket må reduceras till åtminstone fem, fyra för manliga och en för qyinliga elever, samt att lönestaten för dem må bestämmas, enligt här förut gjorda förslag, till belopp af 4,200 R:dr för ett i Luleå och 26,400 R:dr för fyra, fördelade på det öfriga riket, tillsammans 30,600
R:dr årligen, samt att till Kongl. May.ts disposition må, allt med afseende på en sådan indragning, ställas ett förslagsanslag, för betäckande af seminariernas utgifter för hyra, materiel m. rn. till belopp af 10,000 R:dr årligen.
Stockholm den 28 November 1862. J.
Nio 109.
Af Biskop G. D. Björck:
Rörande vissa tillägg och förändringar i nu gällande nådiga Stadga för elementar-luroverlcen.
Då, till följd af redan vid denna riksdag väckta motioner, en ytterligare granskning, åtminstone uti riksdagsförhandlingarne, är att motse och Kongl. Maj:ts förnyade nådiga Stadga för elementar-läroverken af den 29 Januari 1859, hemtar jag deraf en ökad anledning att ock för min del fästa uppmärksamheten på olägenheterna af den mångläsning och öfveransträngning för lärjungarne, hvilka af föreskrifterna i bemälda nådiga Stadga, sådana de för närvarande befinnas, uppkomma.
Det kan icke nekas, att i våra dagar behofvet af kunskaper för den uppvexande ungdomen är mångfaldigt, och att isynnerhet en tidigt grundlagd och Motioner i Preste-Ståndet 1862.
219 *111 färdighet i skrifning och talande utbildad kännedom af de 3:ne lefvande språken, i hvilka vid våra läroverk undervisning gifves, är något som påyrkas af den ökade lifligare gemenskapen mellan nationerna, äfvensom naturvetenskapen har i sig sjelf och i följd af dess samband med industrien och af dennes större och fortgående utveckling, rättvisa anspråk på ungdomens synnerliga uppmärksamhet.
Så förhåller det sig ock med studium af historien och geografien i anseende till den politiska bildning, som i vårt land och andra konstitutionela stater erfordras hos en större mängd af medborgare.
När nu åt dessa ämnen, som under de sednare tiotalen af år gjort sin rätt gällande i våra skolor, dock icke kan medgifvas att uttränga de af ålder i läroverken idkade klassiska och mathematiska studierna, emedan detta skulle, hvad de förre angår, innefatta till stor del ett afskärande af sambandet med den äldre kulturen, och hvad mathematiken beträffar, icke heller af den nyare tiden ifrågasättes, finnes lätt, att skolan blir af läroämnen öfverhopad och att, om ej i ordningen och sättet för studiernas bedrifvande gifves något botemedel, ynglingen och ännu mera gossen kommer att både för sina kroppsoch själskrafter erfara en öfverspänning, hvilken lätt leder till förslappning antingen för framtiden eller ock genast för det närvarande, ja ock till den moraliska slapphet, som ligger i vanan att icke göra något eller åtminstone icke göra allt, som erfordras med besked och grundlighet.
Bättre är då att tidigt vänja lärjungen vid noggrannt uppfyllande af pligterna, men uttryckligen inskränka fordringarne till det möjliga och helsosamma, hvilket i skolan borde kunna ske genom att med allvar idka ett mindre antal af hufvudsakliga och bildande studier, under det man i de öfriga liksom till en vederqvickelse, men derföre icke mindre fruktbart för framtiden, införer barnets och ynglingens sinne, för att åt en sednare tid förbehålla dessa ämnens allvarliga behandling.
På sådant sätt vändes väl uppmärksamheten tidigt åt de olika sidorna af det vetandets fält, som barnet och ynglingen har att genomvandra, men den unga kraften bry tes icke genom att nedtyngas af bördor, som den ännu icke förmår bära, och sättes ej i frestelse att sjelfsvåldigt kasta ifrån sig hvad lärare pålägga.
Barnets och ynglingens upp fattningsgåfva hinner att utvecklas och stärkas genom öfning åt skiljda håll, men vinner sin egentliga styrka uti rigtningen på ett mindro antal af kunskaper inom de områden, der det ifrån början fordras en full användning af uppmärksamhet och flit.
Om jag till dessa sednare områden räknar för de nedre klasserna ett eller annat språk af dem, som hafva den mest regelbundna grammatiska utbildning och derjemte elementerne först af arithmetik och sedan af geometri; finner jag i dessa kunskapsämnen ett tillräckligt fält för den unga menniskans verksamhet, såvidt denna på fullt allvar tages i anspråk; och anser, att, om derjemte historia och naturvetenskap behandlas på ett lättare sätt, så att deri ej egentliga lexor föresättes, om icke då och då på sjelfva de ordentliga läsetimmarne, kommer dessa ämnens intresse icke derigenom att för barnet minskas, utan snarare blifva större.
I likhet med en föregående motionär, som redan inom detta Högvördiga Stånd väckt tänkvärda förslag i elementar-undervisningens vigtiga sak, men hvilkens åsigter jag till en början skulle tveka att i allo underskrifva, anser jag, att uti de studier, i hvilka verkligt allvarliga bemödanden äfven på timmar utom lärorummet erfordras, man icke bör hopa ämnena, utan låta barnet t. ex. i ett eller annat språk, först tyskan och sedan latinet, något grundligare införas, innan man öfvergår till ett tredje såsom grekiska eller engelska.
Hvad särskildt angår de lefvande språken, tror jag, att icke egentligen mer än ett, och jag ville dertill föreslå tyskan, bchöfver att i skolan bedrjfvas på det gamla så kallade grundliga 220 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 109. sättet, men att både fransyska och engelska, kanske med mera fördel, kunde inläras efter förenklade methoder, t. ex. den Ollendorfska, samt genom innanläsning och talande på lärorummet, på hvilket läsrum också undantagsvis kunde i dessa språk ske en öfverläsning af de så kallade paradigmerna och dylikt.
Men likaså menar jag, att också i afseende på naturvetenskapens samt historiens och geografiens studium, åtminstone i skolans nedre klassei1, det mesta kunde bibringas genom innanläsning på lärorummet i lärarens närvaro och med beledsagande af hans muntliga utvecklingar, så att ock hcmlexor kunde i dessa ämnen undvikas.
Deremot, för att kontrollera framstegen äfven i dessa kunskapsdelar, ville jag, att under sommarferierna det sålunda under lästerminen genomgångna skulle i sammandrag af lärjungarne repeteras och af dem vid återkomsten till skolan redovisas, för att då läggas till grund för skeende flyttning inom klasserna.
Så skulle under sjelfva lästerminerna icke hemlexornas mångfalld och öfvermått betaga gossarne den för vederqvickelse af sinnena nödiga hvila mellan lektionerna, då hemlexor icke skulle kunna ega rum i andra ämnen än svenska, tyska, latin, grekiska och mathematiska ämnen; hvarvid genom fortsatt tillsyn af' Rektor, Inspektor och Ephorus borde förekommas, att icke heller i de ämnen, hvarå hemlexor kunde gifvas, dessa blefvo vidlyftiga och betungande.
I enlighet med dessa mina åsigter om ett ändamålsenligt ordnande af elementar-undervisningen vid läroverken, önskade jag såsom tillägg till vår nu gällande i flere afseenden förträffliga Skolstadga någon reglementarisk föreskrift, som skulle berättiga skolornas Ephorer och Inspektörer att från skolan aflägsna ett för lärjungens fysiska, intellektuel och moraliska helsa lika menligt inflytande af flere och olika ämnens uppträdande inom skolan med liktidiga och likformiga anspråk på användande af ungdomens krafter såväl utom som inom lärorummet.
Skulle ock mitt välmenta förslag, hvaraf jag åtminstone icke för de läroämnen, hvilka till en början på lättare sätt behandlas, väntar minskadt intresse hos ungdomen, skulle, säger jag, detta förslag också ej nu genast föranleda till ändringar eller tillägg i vår lagstiftning för skolorna, ville jag dock hafva inför detta Högvördiga Stånd, som innesluter i afseende på dessa frågor så mycken insigt och erfarenhet, nedlagt mina tankar till öfvervägande och pröfning, och ville dervid äfven inför de medlemmar af de öfriga RiksStånden, som på grund af väckta motioner ändå komma att vid denna riksdag granska vissa delar af vår skolordning, hafva af min ringa erfarenhet framburit ett litet bidrag till lösning af det ännu alltid, oaktadt mångåriga och ädla bemödanden i flera hänseenden, olösta skolproblemet.
Sjelfva min motion ville jag till slut så sammanfatta, att jag vördsamt föreslår, det måtte Rikets Höglofliga Ständer till Kongl. Maj:t ingå med underdånig anhållan, att Kongl. Maj:t täcktes såsom tillägg till nu gällande nådiga Stadga för elementar-läroverken, utfärda reglementarisk föreskrift, att vid undervisning inom skolans 5 nedre klasser alla andra vid undervisningen förekommande läroämnen, än svenska, tyska, latin, grekiska och mathemathik skola hufvudsakligen genom läsning på lärorummet och genom muntlig undervisning af lärarne åt ungdomen bibringas, hvarvid några hemlexor icke böra förekomma, såsom ock för öfrigt hör tillses, att de lexor och skriföfningar, som lemnäs ungdomen för sysselsättning utom lärorummet, icke blifva vidlyftiga, så att derigenom nödiga tillfällen för kroppsöfningar och hvila blifver lärjungarne betagna; äfvensom särskilt afseende bör fästas derpå, att icke, såsom Motioner i Preste-Ståndet 1862.
221 här och der lärer hafva varit brukligt, hemlexorna om lördagen blefvo så många eller betydliga, att för deras inlärande söndagsarbete tages i anspråk.
Om remiss af denna min motion till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet anhålles vördsamt.
Stockholm den 29 November 1862. G. I).
Björck. i\:0 HO. Af Biskop G. D.
Om anslag
Jör utvidgning af det i Garl Johans församling vid Göteborg nu befintliga tvåldassiga elementar-läroverlcet till ett femklassigt.
Uti nådig proposition till Rikets Ständer vid sista riksmöte föreslog Kongl Maj:t inrättandet af ett treklassigt elementar-läroverk inom Carl Johans församling vid Göteborg; men med afseende förmodligen på 8:de Hufvudtitelns redan starkt anlitade tillgångar beviljade Rikets
Ständer vid nämnda riksdag endast medel till ett tvåklassigt läroverk inom bemälda församling, hvars område är att anse såsom en förstad till Göteborg.
Det derstädes upprättade nya läroverket, försedt med Rektor och en Kollega, öppnades rid början af innevarande hösttermin, då icke mindre än ett antal af 75 lärjungar vid denna skola inskrefvos.
Emellertid, då Carl Johans församling räknar mer än 10,000 innevånare och af ståndet från Göteborg af pdels mil och deröfver, gör för de fleste föräldrar ganska svårt att till det högre läroverket i staden insända sina barn, synas dessa omständigheter hafva inom församlingen föranledt icke blott en billig önskan, utan ock en verksam förhoppning, i afseende på en snar inträflando utvidgning af den nya skolan till femklassigt läroverk.
Sjelfmant och utan att hafva blifvit styrkt i den nyss nämnda förhoppningen genom förespeglingar om dess uppfyllande, har Carl Johans församling, som till stor del utgöres af sjömän och andra mindre bemedlade till arbetsklassen hörande hushåll, med en för församlingen hedrande uppoffring åtagit sig att på egen bekostnad uppföra en läroverksbyggnad, i hvilken godt utrymme finnes för femklassigt läroverk.
I Kongl. Maj:ts till Rikets nu församlade
Ständer vid denna riksdag aflåtna nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, har Kongl. Maj-.t i nåder föreslagit endast 1,500 R:dr Riksmynt utöfver redan beviljade anslag till Carl Johans församlings •222 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o lil. läroverk och såmedelst förnyat sin nådiga framställning vid sistförflutna riksdag om behofvet för detta samhälle af ett treklassigt läroverk.
På grund likväl af de förhållanden jag bär ofvan haft äran framställa, vågar jag inför Rikets Höglofliga Ständer på det kraftigaste förorda bemälda läroverks utvidgning till ett femklassigt och således beviljande af deremot svarande anslag till löner åt frenne ytterligare lärare utom de redan vid den nya skolan tillsatte.
Såsom ytterligare skäl för denna anhållan torde få anföras, att Göteborg, som med Carl Johans församling torde kunna anses ega öfver 40,000 innevånare och ständigt sträfvar framåt i alla rigtningar, har endast ett elementar-läroverk utom det i Carl Johans församling nyss inrättade tvåklassiga, medan Stockholm med icke mer än två eller tre gånger så många innevånare har ett betydligt större antal elementarläroverk än som med nyss angifna proportion emellan de nämnda städernas folkmängd öfverensstämmer; samt att föga fördel kan sägas vara åt Carl Johans församling beredd genom ett tvåklassigt eller till och med treklassigt läroverk inom församlingens område, eftersom i ett sådant icke rätt mycket mera inhemtas än uti församlingens väl organiserade folkskola meddelas, såsom torde kunna bevittnas äfven af den omständighet att vid läroverkets öppnande denna höst af de inskrifna 75 lärjungarne öfver 50 kunnat upptagas i den andra eller öfra klassen för att sålunda efter ett års vistande i skolan till stor del derifrån åter utgå.
Dessutom, då den nya läroverksbyggnaden ännu icke hunnit uppföras och man tillsvidare måst nöja sig med en ofullständig provisorisk lokal för skolan, synas af denna och åtskilliga andra anledningar flera föräldrar hafva vid skolans öppnande dragit i betänkande att straxt i början ditskicka sina barn, hvarför man kan hoppas och vänta, att denna skola skall om ett eller annat år blifva vida talrikare besökt än nu kan vara fallet, då emellertid den första uppsättningen af lärjungar denna höst utgjort icke mindre än 75, ett antal, som just synes utgöra medeltalet af lärjungar vid de nuvarande femklassiga läroverken, och 20 flere, än vid det mest besökta bland de treklassiga.
Af alla dessa skäl torde man finna mig hafva tillräckliga grunder för den motion jag härmed vördsamt får inför Rikets Höglofliga Ständer afgifva om nödigt anslag för utvidgning till ett femklassigt af det inom Carl Johans församling vid Göteborg redan inrättade tvåklassiga elementarläroverk; och anhåller jag vördsamt hos detta Högvördiga Stånd om remiss af denna min motion till Rikets Ständers Höglofliga Stats-Utskott.
G-.
Björck. l\:0 lil.
Med förslag till ändring i Jöreskrif terna rörande Folkskolelärares aflöning och åligganden.
Under det att sedan flera år vår kyrka lider af en tryckande prestbrist, hvarigenom det blir ytterst svårt för stiftsstyrelserna att uppehålla den presterliga Motioner i Preste-Ståndet 1862.
223 tjenstgöringen i församlingar ne och på många ställen så väl ordinarie som extra ordinarie prestman öfvermåttan ansträngas, uppvexer vid pesterskapets sida ett folkskolelärarestånd, hvars åliggande till en del redan sammanfalla med församlingslärarnes, hvarföre ock en nära förbindelse till barnens och ungdomens undervisning i kristendomen redan är i Kongl.
Stadgan om folkundervisningen grundad mellan presterna och folkskolelärarne.
Till begges båtnad, men i synnerhet för befrämjande af kyrkans och folkskolans gemensamma sak, tyckes det mig vara önskligt, att den nämnda förbindelsen blifver både innerligare och mångsidigare.
I den mån foskskoleläraren vinner och eger en sannt kristlig bildning och derigenom finnes skicklig att vara, hvad han i ett vigtigt afseende redan är, en församlingens tjenare i ordet och lärdomen, synes mig en sådan lärares verksamhet i större mått kunna och böra komma den nödställda kyrkan till godo och från detta håll ett kraftigt understöd kunna påräknas för det af andeliga och verldsliga bestyr öfverhopade presterskapet.
Det förstås af sig sjelft, att församlingarnes skolelärare böra i alla hänseenden vara försedda med lönevilkor till nödtorftig bergning och att förhöjning i lön så mycket mera bör åt dem beviljas, om man af dem fordrar en utvidgad verksamhet i församlingens tjenst.
Förenande mig derföre med den aktade medlem af Hedervärda Bonde-Ståndet, hvilken nyligen föreslagit, att de examinerade folkskolelärarnes lön i allmänhet bör uppgå till ett belopp af 600 Ii:dr Riksmynt, vill jag tillika vördsamt motionera: att det må åligga den examinerade folkskolelärare, som af pastorsembetet derom anmodas, att efter gudstjenstens slut biträda med uppläsande af kungörelser, hvilket, då det sker på pastors-embetets ansvar, må gälla såsom det vore af den tjenstgörande presten sjelf utfördt, och att för öfrigt efter Pastors förslag eller med dess bifall stiftets
Biskop må ega att åt en eller annan af församlingens examinerade skolelärare, äfven om han ej är prestman, uppdraga att i kyrkan uti församlingens närvaro hålla katekisation med skolbarnen på lämplig tid af söndagen, så ock undantagsvis efter erhållen venia i kyrkan hålla bibelförklaring eller predika.
Såsom föranledande till ändring uti ett eller annat moment af Kyrko-lagen, men ock beträffande Kongl. Stadgan om folkundervisningen, torde denna motion böra i första rummet remitteras till Höglofliga Lag-Utskottet, hvarom jag fördenskull vördsamt anhåller.
Stockholm den 29 November 1862. (1. D. Björck. 224 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 112. 1\T:0 119.
Om rättighet för Professor C. J. Sehlyter att under sin lifstid uppbära för utgifvande af Sveriges gamla lagar nu innehafvande årliga arfvode 1 fOO R:dr. äfven om han skulle upphöra med utgif vandet af nämnde lagar.
Uti det vid Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående
Statsverkets tillstånd ock behof fogade protokollsutdrag öfver Justitie-departementets ärenden, hållet inför Konungen uti Stats-Rådet den 14 sistlidne Oktober, förekommer angående anslaget till utgifvande af Sveriges gamla lagar, följande yttrande af II.
Ex. Herr Justitie-Statsministern: “Tryckningen af Magnus Erikssons Landslag har så fortskridit, att dess “utgifvande, om ej oförutsedda hinder inträffa, kan emotses vid innevarande års “slut.
Sedermera återstå endast Stadslagen, å hvilken en del af arbetet redan är “undangjordt och Christofers Landslag.
Utgifvaren, Professoren m. m.
Doktor “C. J. Schlyter, fyller emellertid före ingången af nästa statsregleringsperiod “en ålder af 68 år, och ehuru hans arbetsförmåga och nit ännu synas oförminskade, “torde det böra förutsättas att han kan komma att önska och behöfva hvila förr “än hela arbetet är fullbordadt.
Jemte det jag tillstyrker, att samma anslag nu “måtte begäras som vid sista riksdag, nemligen 2,000 R:dr årligen, deraf 1,100 “R:dr såsom arfvode och 900
R:dr såsom ersättning för biträde och andra kostnader, men i afseende hvarå uti statsregleringen, sannolikt genom misskrifning, “finnes gjord den ändring, att endast 1,000 R:dr blifvit upptagne såsom arfvode “och lika mycket till berörda ersättning, hemställer jag i underdånighet, att Eders “Kongl.
Maj-.t täckes föreslå Rikets Ständer att förklara Professoren Schlyter “berättigad att under sin lifstid uppbära berörda arfvode 1,100 R:dr årligen, äfven “om han skulle komma att med utgifningen af Sveriges gamla lagar upphöra.
Det “torde tillåtas mig härvid tillägga att jag skulle, såsom ett erkännande af “Professorens förtjenster, velat föreslå ett högre arfvode eller pensionsbelopp, derest “icke Professoren uttryckligen sådant sig undanbedt.“
Och innehåller protokollet vidare, att till hvad herr Justitie-Statsministern sålunda yttrat och hemställt, täcktes, uppå Stats-Rådets öfriga ledamöters underdåniga tillstyrkande, Kongl. Maj:t i nåder lemna bifall; och skulle utdrag af protokollet härom expedieras till Finans-departementet, för att läggas till grund för Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof.
Genom högstberörde nådiga Proposition, har Kongl. Maj:t, beträffande Nionde Hufvudtiteln och allmänna Indragnings-staten (sidan 66) föreslagit att, enligt ofvanåberopade protokollsutdrag, “åt Professoren Carl Johan Schlyter må för utgifvande af Sveriges gamla lagar, under enahanda vilkor, som tillförene varit af Kongl. Motioner i Preste-Ståndet 1862.
JY:o 113. 225 Kongl.
Maj:t äskade, anvisas 2,000 R:dr årligen14, utan att dock, såsom jemväl beslutats, framställning har skett om Professorens berättigande att under sin lifstid uppbära 1,100 R:dr årligen, jemväl om han skulle komma att med utgifvandet af Sveriges gamla lagar upphöra.
Då, på sätt jag nu haft äran anföra, Kongl. Maj:t uttryckligen förklarat, att sistnämnda framställning borde i den nådiga Propositionen intagas, men sådant uppenbarligen genom ett förbiseende vid den Kongl. Propositionens uppsättande i Kongl.
Finans-departementet blifvit underlätet, får jag härmed vördsamt anhålla och föreslå, att Rikets Ständer, med afseende å Professoren Doktor Schlyters utmärkta förtjenster, hvilka Herr Justitie-Statsministern så rättvist lofordat, måtte, i enlighet med Kongl.
Maj:ts nådiga beslut, förklaras berättigad att under sin lifstid uppbära omförmälda arfvode, 1,100 R:dr årligen, äfven om han skulle komma att med utgifningen af Sveriges gamla lagar upphöra.
Om remiss af denna min motion till Höglofliga Stats-Utskottet får jag vördsamt anhålla.
ÄT«0 113.
Af Biskop G. I).
Björcks
Med förslag till ändring af Domkapitlens organisation.
Vid 1856 års riksdag hade jag den äran att uti detta Högvördiga Stånd väcka en motion angående ombildning af Konsistorierne eller Domkapitlen i riket; hvarvid jag dels i allmänhet utgick från öfvertygelsen om brist på tillräcklig garanti vid sakens närvarande skick emot inrymmandet i kyrkostyrelsen af personer med okyrkliga tänkesätt, dels ock särskildt afsåg att genom visse Domkapitels-ledamöters beroende af presterskapets val lemna någon säkerhet emot missbruket af hvad i motion från annan medlem af Preste-Ståndet var vid samma riksdag föreslaget att medgifva Domkapitlen, nemligen att, vid förslags upprättande till presterliga lägenheter, kunna handla mod någon större frihet än med nuvarande befordringslagar öfverensstämmer.
Då likväl den sistnämnda grunden för tillsättande genom val al några Domkapitlets ledamöter icke torde böra tagas i beräkning, helst den större , friheten för Domkapitlen i befordringsfrågor ännu icke kommit till stånd, samt föröfrigt mitt vid 1856 års riksdag gjorda lörslag icke vunnit Bih. till B.
Prot. 1862 Sf 1863. 11 Sami. 2 Afd. 29 226 Motiorier i Preste-Ståridet 1882.
Högvördlgä Preste-Ståndets bifall, finner jag mig föranlåten att afstå från förnyandet äf ett förslag i dylik rigtning.
Meri den mera allmänna grundsatsen af kyrkans berättigande till större säkerhet än déif nu eger, för att besväras af okyrkliga eller kristendomsfiendtliga elementer inom sjelfva kyrkostyrelsen, qvarstår lika gällande och har genom den sednare tidens sorgliga érfarenhet vunnit förökade anspråk på vår uppmärksamhet; och det är deraf jag nu känner mig manad att inför detta Högvördiga
Stånd ånyo framkomma med ett sådant förslag till ombildning af Domkapitlen, hvilket skulle i sig innebära den minst möjligå förändring af dessa myndigheters nuvarande sammansättning.
Mig synes nemligen, att den närvarande tiden, så begifven den än är på nya organisationer, äfven inom det kyrkliga området, likväl särdeles på detta fält erbjuder alltför mångå outvecklade och i jäsning stadda förhållanden för att kunna åstadkomma andra byggnader än sådaue, som snart nog komma att visa sig vara uppförda på sanden.
Icke destomindre har äfven i en sådan upprörd och i mångå hähSeenden möt kyrkan fiendtlig tid vår evangeliska kyrka rättmätiga kraf på älla möjliga beifiödanden från dem, sorn åtagit sig vara hennes målsmän, till att afvärja och, så vidt fekb kan, för framtiden förekomma inflytelsen inom sjelfva kyrkans sköte af för kyrkan upplösande tendenser.
Derföre, då jag å ena sidan måste erkänna, vigten och lämpligheten att bland ledamöter i Domkapitlen hafva män med dokumenterad allmän lärdom och med skicklighet att biträda vid examina, disputationer m. m, hvilka inför Domkapitlen anställas, kan jag å andra sidan icke finna rådligt, att