Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jordegarens anspråk att till skiftesman erhålla den, för hvilken han har förtroende, förtjena visserligen afseende; men från en annan sida bör andra delegares i skifteslaget rätt att ej behöfva såsom skiftesman emottaga en person, blott derför att en jordegare sådant önskar och fastän den begärde skiftesmannen måhända ej förtjenar det förtroende honom ämnats, ej heller förloras ur sigte.
Den kännedom om personer och förhållanden, och den opartiska pröfning, som erfordras för att skilja emellan dessa stridiga intressen och anspråk, lärer svårligen kunna annorstädes förväntas än hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande.
Utskottet tror det sålunda åsyftade ändamål skola i möjligaste måtto uppnås, om ät nämnde myndighet öfverlemnas att, sedan delegarne i skifteslaget blifvit öfver sökandens förslag hörde, förordna den Landtmätare, som Kongl. Maj:ts Befallningshafvande skäligt finner; dock med tillägg att, om samtlige delegarne äro ense eller någon förrättning blott rölén persons rätt. den begärda förrättningsmannen bör förordnas om hinder derför ej möter.
Det är nemligen ej antagligt att. bland de utaf skiftesdelegarne föreslagne flere Landtmätare, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande skulle förordna den mindre lämplige framför den lämpligare, der verkliga hinder för den sednares förordnande ej förekomme; och ej heller att, dä de mera erfarne och förtjente samt derföre jemväl mera kände Landtmätarnes tid vore hårdare anlitad, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande skulle underlåta att förskaffa jemväl de yngre och för allmänheten mindre bekante Landtmätarne tillfälle till verksamhet.
Utskottet föreslår således att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, att 2 kapitlets 1 § Skiftes-stadgan, sådan den lyder efter Kongl. Kungörelsen den 9 Juni 1832, må erhålla följande förändrade lydelse:
Ansökning om förordnande för Landtmätare till förrättande af laga skifte eller annan landtmäteriförrättning skall inlemnas till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, och bilägges dervid, då laga skifte är i fråga, en förteckning på hemmanen i skifteslagef, deras natur och egare samt de sednares vistelseort.
Ar ansökningen ej underskrifven af samtlige i förteckningen upptagne delegare i skifteslaget, bör Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, med föreläggande af viss kort tid, och vid äfventyr af (orklaringsrättighetens förlust, infordra delegarnes yttrande i afseende å den förrätt - Siammans.
Statt-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet. JW 29- 11 ningsman de önska.
Åro samtlige delegarne i detta afseende ense, eller angar förrättningen blott en persons rätt, utfärde Kongl. Maj:ts Befallningshafvande genast förordnande för den föreslagne Landtmätaren, der denne, enligt hvad särskildt är föreskrifvet, eger landtmäterigöromål pä eget apsvar förrätta, och annat hinder emot ansökningen ej möter.
Aro delegarne, i fråga om val af lörrättningsman, ej ense, förordne Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande till förrättningsman den han skäligt finner. 4.
Kap. Herr Grefve Anckarsvärd har anfört, att medan 4:de kap. 1 § Skiftes-stadgan bjuder, att dä karta finnes att tillgå bör den undersökas, och, der sä nödigt anses, rättas, sä att den, utan egornas förnyade alTattning, må kunna tjena till grund för den förestående förrättningen, inträffade dock blott sällan, om någonsin, att berörda stadgande iakttoges; utan vore åt
Landtmätarens godtycke öfverlemnadt att härutinnan efter sitt godtfinnande besluta.
Det vore klart, att den gamla kartans förkastande läge i Landtmätarens intresse, hvilket ginge ut på att få mäta sä mycket som möjligt och att i förhållande dertill få betunga skifteslaget.
Den som skullt vilja anföra klagomål deröfver, att en äldre karta utan föregående undersökning blifvit förkastad, skulle ej kunna ett sådant klagomål fullfölja, med mindre än genom tillkallande af någon skiftesmannens kamrat, för att undersöka förhållandet.
Det vore, i motionärens tanke, ej tillräckligt dt.
Kungörelsen den 9 Juni 1832 i berörda hänseende ändrar 4 kap. 1 § Skiftes-stadgan; ty det vore för menigheterne icke möjligt, att hafva reda pä alla de tid efter annan skedda partiela förändringar af lagstadganden, som orubbade, oaktadt förändringarne, qvarstodo i lagen.
Det syntes derföre motionären som om sjelfva Skiftes-stadgan borde innehålla hvilka pröfningar i afseende å gammal kartas duglighet skulle af Landtmätaren förrättas, och att resultatet af undersökningen fullständigt uti protokollet upptoges.
Enär de af motionären påyrkade bestämmelser, på sätt han sjelf erinrat, redan den 9 Juni 1832 tillkommit; samt Skiftes-stadgan derefter, under mer än trettio är, varit tillämpad; synes anledning vara för handen, snarare till det antagande, att berörda lydelse torde vara för menigheten bekant, än dertill att den ursprungliga ordalydelsen af 4 kap. 1 § Skiftes-stadgan, hvilken blott några få år och under en långt tillbaka förfluten tid varit lag, ännu skulle hos menigheten gälla såsom den rätta.
Ifrågavarande förändring bör sä mycket mer antagas såsom känd, som densamma blifvit iakttagen uti ett stort antal bland allmänheten spridda upplagor af Skiftes-stadgan och derföre säkerligen större lätthet torde förefinnas till inhemtande af nuvarande ordalydelsen i 4 kap. I § Skiftes-stadgan, än af den lydelse, som berörde lagrum egde före Kongl.
Kungörelsen ilen 9 Juni 1832.
De af motionären anmärkta svårigheter, som möta spridandet bland allmänheten af kännedom om förändringar i lagar och författningar, äro ingalunda egnade att uppmuntra till utfärdande af nya författningar, der de äldre ännu motsvara ändamålet.
Pä grund af hvad Utskottet sålunda anfört, hemställer Utskottet att motionen i denna del ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 12 Samman».
State-, Lag- tami Allm. Besa.- och JSkun.-Vttk.
Bet. 29.
7 Kap. Till 7:de kapitlet Skiftes-stadgan har, genom Kongl. Kungörelsen den 29 November 1861, blifvit lagd en 4:de §, sa lydande:
Kan genom egoutbyte i an dra fall än nu nämnde äro, beqvämlighet för odling eller häfd eller annan dylik fördel vinnas, och förena sig jordegare om sådant utbyte, dä rnä det. utan hinder af förut faststäldt skifte, ske. på sätt i I § sägs.
Herr Lagergren har nu erinrat att. enär således faststäldt skifte ej kunde lägga hinder för dylikt egoutbyte, så borde ock, der faststäldt skifte ej egt rum, då egare af skiljda skifteslag eller hemman öfverenskomma om dylikt egoutbyte, till större eller mindre del. eller ett helt hemmans flyttning eller utbyte mot annan jord af (let tillstötande skifteslaget, något hinder än mindre derföre af Domare la läggas, likväl under förutsättning att dessa egoutbyten i formelt hänseende vore rigtigt verkställda, således efter förutgängen mätning, gradering och fördelning; med anledning hvaraf motionären föreslagit, att en otte § i Skiftes-stadgans berörde kapitel måtte inflyta af ungefär följande innehåll: ”Der jordegare förena sig om egoutbyte till mindre eller större del eller hela hemmans utbyten och förläggning pä annat ställe mot jord af ett. tillgränsande hemman eller skifteslag, af skäl. sorn i 7:de kap. 4 § omförmäles, bör sådant egoutbyte af domstol fastställas, dä det i formelt hänseende, pä sätt i 7:de kap. I § säges, af vederbörande Landtmätare är verkstäldt, kartlagdt och af honom till Egodelningsrätten ingifvet”.
Utskottet finnér <ie i Skiftes-stadgan intagna föreskrifter rörande egoutbyten tillfredsställande; men deremot det af motionären föreslagna tillägg, sä vidt Utskottet kunnat uppfatta meningen deraf, olämpligt; och hemställer således att motionärens förslag till en ö:te § i 7:de kapitlet .Skiftesstadgan ej må af Rikets Ständer bifallas.
Vidare har samme motionär yrkat att, dä Domrarne i olika provinser för— foro olika i afseende å fastställandet af egoufbyten och laga skiften, eller vägrandet af sådan fastställelse, der de utbytta delarne eller skifteslaget vore i en mans hand, så att, medan i ett län ingen
Domare vägrade fastställelse a ett laga skifte, hvarigenom, af behörigen förordnad Landtmätare, i ett skifteslag en fastighet blifvit fördelad i sä många besutna delar, som egaren af denna fastighet önskat, Domrarne i ett annat län deremot vägrade sådan fastställelse, i de fall der skifteslaget egdes af endast en person, till 7:de kapitlet Skiftes-stadgan måtte läggas ytterligare en £, hvilken, enligt motionärens förslag, skulle blifva den 6:te i ordningen, samt så lydande: ”Der flere hemman, sorn hvar för sig, eller tillsammans utgöra skifteslag, äro uti en mans hand eller ego, njute linn samma frihet, som om de innehades af flere egare, att pä ofvan föreskrifna sätt gå i författning om dylika egoutbyten, som ock att få dessa hemman laga skiftade pä sätt, alla i så mänga besutna delar, han önskar; börande alla i Skiftes-stadgan tillämpliga föreskrifter för egoutbyte och laga skifte deivid iakttagas.”
Förutom att det sålunda föreslagna lagrum utsträcker sina bestämmelser utöfver det ämne, nemligen egoutbyten, sorn i 7:de kapitlet Skiftes-stadgan afhandla*, förekommer ytterligare mot förslaget, att, genom detsamma, möjligheten skulle öppnas till skattskyldig jords förminskning, utan iakttagande af de föreskrifter, som Samrnans.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet. JW 29. 13 för .-sådana frågor äro gällande.
Något, hinder komme sålunda, då all jorden egdes af en och samme person, ej längre att möta mot en sadan fördelning af jorden och hemmantalet, att ali jord af något verkligt värde t il 1 folie en lott med ringa hemmantal, och de öfriga hemmansdelarne deremot erhöllo blott jord af så ringa, värde att de ej förmådde utgöra de onera och utskylder. som dem efter hemmantalet ålage.
Utskottet hemställer således att Herr Lagergrens motion ej heller i denna del må vinna Rikets Ständers bifall. 8 Kap. I fråga om 8 kap. 1. 2, 3 och 5 §§ Skiftes-stadgan har Herr Grefve Anckarsvärd aberopat Öfver-direktörens för Landtmäteriet. i afgifven underdånig berättelse angående en år 1851 verkställd embetsresa, förmälan att, emedan Ofverdirektören erfarit att särdeles mänga rättegångar och de flesta, näst dem, som äro en följd af missnöje med egogradering, uppkomma under tillämpning af 1 och 3 §§ i berörda kapitel; samt då det syntes obilligt, att., om Landtmätare fordom uraktlåtit. iakttaga de förmer, som erfordrats lör att storskifte skolat vinna laga kraft, sådant skall inverka pa och rubba en mångårig oklandrad eganderätt; och derförutan otvifvelaktigt. vore,att genom ingångna föreningar, hvari annan deiningsgrund än det till fullgod jord uppskattade ego-innehafvet, beslutits, manga delegare blifvit lidande, så syntes det föga betänkligt att, pa de af Lagkoinitéen och Lagberedningen anförda motiver, biträda den sednares förslag tili redaktion af 6 och 8 §§ i 4;de kapitlet Byggninga-balken,- men då Lagberedningen föreslagit., att vid skifte emellan särskilda lotter inom samina hemman — således hemmansklyfning — samma deiningsgrund skall gälla, som emellan särskilda hemman stadgas, eller innehaf efter antingen häfd, dom eller skifte, så trodde Öfver-direktören att, enär, då hemman första gängen styckas, detta oftast sker enligt i åtkomsthandling utsatt mantal eller derstädes eljest bestämda vilkor, ett sådant allmänt förhållande ej finge förbises.
Lagberedningens förslag till redaktion af 7 och 9 §§ i 4:de kap.
Byggninga-balken „vore ock fullständigare än de motsvarande 2 och 5 §§ i 8 kap.
Skiftes-stadgan.
Ofver-direktören hade derföre, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med detta Lagberedningens förslag, uppgjort en förändrad redaktion af 1, 2, 3 och 5 gi; Skiftes-stadgan, hvilken förändring Herr Grefve Anckarsvärd nu föreslagit skola antagas.
Utskottet kan ej undgå finna de skäl, som tala för detta förslag, vara af öfvertygande beskaffenhet; och Utskottet tillstyrker derföre att Rikets Ständer mätte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:! anhålla, att Usta, 2:dra, 3:dje och öde §§ i 8:de kap. Skiftes-stadgan erhålla följande förändrade lydelse; § I ”Allmän deiningsgrund emelian hemman ä landet skall hädanefter vara: uti odalegor. hvad hvarje hemman, efter urminnes häfd, laga kraft egande dom eller föregångel skifte, som oklandradt eller faststäldt är, innehafver den tid skifte ske skall; men uti skog, utmark eller annan ega, som samfäld är, det. hemmantal, som för gammalt eller oförmedladt i orten gäller, eller hvad som för viss ort utgör, i 14 Sammant.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet. JV? 29. stället för hemmantal, gällande jemförelsegrund vid skifte af sådan samfällighet.
Eger hemman, efter laga kraftegande dom, rätt till viss del i skog, utmark eller annan samfällighet, eller har skifte, sorn oklandradt. eller fastställ11 är, derå redan skett; vare lag som om odalegor förut är sagdt.
Sker skifte emellan särskilda lotter inom samma hemman; galle ock för dem den delningsgrund, sorn för särskilda hemman nu stadgad är. § 2.
Skall jord skiftas, som till stad hörer; dä gälle om delningsgrund hvad särskildt kan stadgadt vara, eller stadgadt varder när fråga derom väckes. § 3.
För lägenheter å landet, som sakna hemmantal, vare i odalegor samma delningsgrund, som för hemman i 1 § stadgad är.
Skall lägenhet, som saknar hem mantal eller annan deremot svarande jemförelsegrund, taga del med hemman i skog, utmark eller annan samfällighet, eller skall stad, för hvilken sådan jemförelsegrund saknas, med hemman å landet taga del 1 samfällighet, och kan man ej sämjas, hvad lott den lägenhet eller stad njuta må. sätte Egodelnings-rätten delningsgrund ut, efter ty som skäligt pröfvas och svara kan mot den rätt, lägenheten eller staden uti samfällighefen egt i jemförelse med det hemmantal ä landet, som i skiftet ingår.
Saknas hemmantal eller annan deremot svarande jemförelsegrund lör:jalla|de lägenheter, emellan hvilka skifte skall ske; varde delningsgrunden bestämd efter det förhållande de i öfrigt sig emellan ega.
Har lägenhet eller stad, som nu sagdt är, efter laga kraft egande dom. rätt till viss del i skog, utmark eller annan samfällighet; eller har skifte, som oklandradt eller (äststäldt är, derå redan skett, vare lag, som för slikt fall i 1 § sägs. § 5.
Skall samfäldt fiske eller annan lägenhet, sorn gemensam är, i skifte gå, och finnes ej särskild bcstämmele, sorn lagligen antagas må, o;n deri lott hvarje delegare i fisket eller lägenheten, njuta bör; då gälle om delningsgrund hvad för samfäld mark i 1, 2 och 3 §Jj stadgadt är.” 15 Kap. I afseende å 11 kap.
Skiftes-stadgan har B. F. Gross anfört, att 3 § i berörda kapitel blifvit så väl af Landtmätare sorn af Egodelnings-domare och af Högste Domstolen så tolkad och tillämpad, att, om än en jordegare före skiftet utflyttat ur by och uppfört sina åbyggnader på en plats der han, utan intrång för öfrige delegarne vid skiftets utläggande, kunnat fä egor sig tilldelade i sammanhs*ng med sin nya byggnadsplan, och han sålunda vid skiftet afstått sin i byn lörut bebygda tomt till andra skiftesdelegare, som derigenom blifvit i tillfälle att qvarbo, så har den pä detta sätt utflyttade delegaren, det oaktadt, fått sig älagdt att, lika med de öfrige i byn qvariboends delegarne, deltaga uti d«n gemensamma utflyttningskostnaden.
Att lian utflyttat sina åbyggnader på egen bekostnad, utan Sammari*.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- och JEkon.-Utsk.
JYF 29.
15 att dermed betunga de öfrige skiftesdelegarne, att han beredt dessa tillfälle att qvarbo, och att han vid nya skiftet icke gör inträng i de öfriges anspråk på ett beqvämt och ändamålsenligt skifte, betyder intet; lian mäste det oaktadt deltaga i kostnaden för de öfriges utflyttning.
Men om han deremot qvarbor i byn till förfång för de andia delegarne, och derigenom förökar utflyttningskostnaden, då allian berättigad att af dessa undfå ersättning för flyttningen af sina åbyggnader.
Till afhjelpande af denna orättvisa föreslog motionären följande tillägg vid 13 kap. 3 § Skiftes-stadgan: ”Har delegare före skiftet frän by utflyttat med sina åbyggnader och uppfört dessa på sådant afstånd från byn, att de, vid utläggning af det nya skiftet, icke ligga till hinder för beredande af ett beqvämt och formligt skifte förde öfrige delegarne, så skall den sålunda utflyttade delegaren befrias från deltagande i den allmänna utflyttningskostnaden inom skifteslaget.”
Då Skiftes-stadgan år 1827 först utkom innehöll 3 jj i dess 13:de kapitel, att de i byn qvarblifvande delegarne skulle i utflyttningskostnaden deltaga; men dä berörde lagrum, genom Kongl. Kungörelsen den 9 Juni 1832, erhöll sin nuvarande lydelse, bortgick således begränsningen af berörda skyldighet till blott de i byn qvarblifvande, och utsträcktes denna skyldighet till alla qvarboende, hvilka skulle med de utflyttande deltaga i denna kostnad, ifrån hvilken således numera ingen till skifteslaget hörande är befriad.
Man finnér häraf att lagstiftaren just velat förekomma hvarje annan tolkning af ifrågavarande lagrum, än den hvilken motionären nu ansett innebära en orättvisa; och giltig grund för denna lagstiftarens åtgärd är ej svär att finna.
Den, hvilken förut pä egen bekostnad utflyttat sina åbyggnader, har väl ej företagit denna åtgärd, derest ej öfvervägande fördelar i annat afseende dertill manat, och dä han får behålla den boplats, han på eget bevåg utvalt, är det icke obilligt att han bidrager till utflyttningskostnaden för dem, hvilka för det helas fördel tvinga-, att underkasta sig med utflyttningen förknippade olägenheter och utgifter.
Delar han åter jord med de öfriga, så bör han ej åtnjuta den fördel, som genom skiftet honom berndes, utan deltagande jemväl i de kostnader som dermed äro förenade; och dä ifrågavarande lagrum bjuder, att, vid utflyttningskostnadens fördelning mellan de qvarboende delegarne, skall fästas afseende jemväl å den nytta de af utflyttningen vinna, antingen genom ett större utrymme eller ett, beqvämare skifte, sä synes lagstiftaren hafva gjort allt hvad på honom berott till förekommande af den orättvisa, motionären nu trott ega rum.
Utskottet hemställer alltså att motionen i denna del ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Vidare har samme motionär anfört att — då i 6 § af sist berörda kapitel blifvit stadgadt: ” — — eller skall i skiftet bland inrösningsjorden ouppodlad mark emot odlad jord intagas; — — bestämmes, huru de delegare, som af den odlade jorden komma att undfå tillökning, skola för hvarje tunnland eller kappland fullgod jord odlingsersättning utgifva, antingen med penningar eller spanmäl, foder eller arbete — ”,så hade, vid tillämpningen af detta stadgande, ej blott Landtmätare, utan jemväl
Domstolarne förklarat, att endast den till åker uppodlade marken vore att anse som odlad jord; hvaraf följden skall blifvit att, om en jordegare, vid skiftet, i vederlag för åker erhållit äng, honom dessutom blifvit tillagdt odlingsersättning för den bristande åkerjorden, utan att han behöft utgifva ersättning för öfverskottet i äng, äfvensom att, om en delegare undfått öfverskott i åker samt i afrösningsjord fått fyllnad för bristande äng, han det oaktadt fått betala 16 Sammäna.
Stata-, Lag- samt Allm. Beav.- och Ekon.-Ctsk.
,JVi 29. odlingsersättning för hola öfverskotta, utan att erhålla ersättning för bristen i ängsmarken.
Till förekommande af den orättvisa, sorn häruti låg, föreslog motionären att otnförmälda ställe i 10 kap.
6 § Skiftes-stadgan måtte erhålla följande förändrade lydelse: ”— - eller skall i skiftet bland inrösningsjordén ouppodlad mark emot åker eller äng intagas: — — bestämmes huru de delegare, sorn af åker eller äng undfå öfverskott, skola” etc.
Utskottet, sorn ej kan annat än med motionären instämma deruti, att en sådan tillämpning af ifrågavarande §. som den af motionären otnförmälda, är i hög grad obillig, anser dock någon lagförändring till förekommande af en så beskaffad tillämpning icke erforderlig; och om, vid något skifte, inträffat att en delegare blifvit pä otnförmälda sätt lidande, torde sådant fä hufvudsakligen tillskrifva» underlåtenhet hos denne delegare att sin rätt iakttaga och bevaka, der densamma blifvit förbisedd.
Utskottet hemställer således att ej heller denna del af motionen må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 18 Kap. Emot 18 kap.
Skiftes-stadgan hafva flere motionärer riktat anmärkningar, och påyrkat förändringar, bland hvilka några af en mera genomgripande beskaffenhet.
Så har i afseende ä Egodelnings-rättens sammansättning Herr Grefve Anckarsvärd, påyrkat, att Egodelnings-rätten må i sin nuvarande form upphäfvas. och i stället anordnas på något lämpligare sätt.
Förslagsvis har motionären härvid antagit att frågorna pröfvades af mätismän, tre till antalet, hvilka valdes på det sätt att, till exempel, dels Landstinget, uti hvilket le kunnigaste, mest upplyste och driftigaste jordegare inom länet mäste antagas blifva ledamöter, ntsäge. bland sådane landtbrukare, tvä till fyra mätismän för hvarje socken, och att dels de tvistande jordegarne utsågo, bland de sålunda inom länet utsedde mätismännen, tre, som ojäfvige voro. eller, om jordegarne ej kunde sig om valet förena, Landshöfdingen, efter förslag af Förste Landtmätaren, utsåge det behöflig» antalet bland de mätismän, sorn vore boende närmast det tvistande skifteslaget.
Förste Landtmätaren skulle vid mätismännens sammanträde föra ordet och protokollet, samt deltaga i öfverläggningarne. men ej i besluten, sä framt ej minst tvä mätismän förenade sig om en mening, i hvilket fall den meningen blefve gällande, som Förste Landtmätaren delade, eller, om han ej delade någon af tre olika meningar, den han uttalade såsom sin.
Mätismännen skulle sammankallas af Förste Landtmätaren, dock icke förr än han från den verkställande Landtmätaren fått karta och handlingar samt i alla afseenden noga granskat dessa.
Den verkställande
Landtmätaren skulle alltid kallas till sådant sammanträde, för att tillhandagå med upplysningar eller försvara sina åtgärder, så vida Förste Landtmätaren upptäckt fel, eller eljest funne Landtmätaren» hörande nödigt.
Mätismännens beslut finge ej blifva föremål för pröfning af Domstol, så vida ej mätismännen befattat sig med sådant, som legat utanför deras befogenhet idler någon af dem varit jäfvig eller eljest obehörig att med ärendet taga befattning.
Härads-rätt skulle pröfva alla tvister om beståndet af förut verkställd delning, så vida nemligen frågan härom vore beroende deraf, om förut meddelad fastställelse eller vunnen laga kraft vore hinderlig för ny delnings företagande; vidare skulle tvister om rågångar, om eganderätt och delhingsgrund samt om jordegare, af Landtmätare, genom orätt förfa - Sammans.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet.
JVJ 29. 17 rande, tillskyndadt lidande tillkomma Häradsrätt att upptaga.
Landtmäteriförrättning skulle, sedan förste Landtmätaren funnit densamma vara rätt verkställd, fastställas af Kongl.
\Iaj:ts Befallningshafvande; och borde skiftesmannen åligga att med denna fastställelse låta förse kartan innan den till skifteslaget öfverlemnadcs.
Johannes Andersson åter har, erinrande att
Egodelningsrättens ordförande oftast är densamme som förer ordet i Häradsrätten, och under förmenande att fastställandet af ett laga skifte icke erfordrar den större kännedom om jordbruk, som är nödig, då klander af laga skifte skall bedömas, ansett, till besparing af tid och kostnad, skiftes fastställande kunna öfverlemna.' ät Häradsrätten, samt derföre föreslagit att 18 kap. 20 ¥. i Skiftes-stadgan mätte erhålla följande förändrade lydelse: ”Klandras ej skifte inom den i 13 §. föreskrifva tid, bör skiftesmannen till Häradsrätten, vid nästa sammanträde eller näst infallande lagtima ting, karta och handlingar ingifva; och har Rätten att, innan fastställelse ä skiftet meddelas, noga tillse och pröfva, att detsamma är lagligen besk alfa dt”.
Här må äfven anmärkas att Jon Andersson ansett egograderingeh böra, pä sätt Öfver-Direktören för Landtrnäteriet i sin underdåniga reseberättelse för är 1851, med hemtadt stöd af Lagkomitéens och Lagberedningens uttalade åsigter, förordat, pröfvas icke af Domaren utan af en särskild Nämnd. A. W.
Uhr har deremot, på sätt förut nämndt är, förmenat frågan om Egodelningsrättens utbytande mot kompromiss vara väl förtjent att tagas i noggrann pröfning, synnerligast för vinnande af en säkrare och snabbare rättegångsordning i skiftesmål.
Under flere riksdagar, innan 1827 års Skiftes-stadga utkom, påyrkade Rikets Ständer sammandragning af de särskilda förlättmngarne om Egodelningsverket, hvilka tilläto pä en gäng både storskiften och, med deras upphäfvande, enskiften.