Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Peliningebeloppet ingår då i vanlig väg till Stats-Contoiret, och Spannemålen antingen 111 Natura till Kronans Magazm, cl- ' ler också i penningar efter uppgifvet löningspris, jemnväl till Stats-Contoiret, hvarifrån lönen å bestämd tid till Indelningshafvaren utassigneras.
Indelningshafvare» och Arrendatorn hafva då med hvarandra icke att göra; Kronan är intermediaitsf begge hafva blott henne att hålla sig till.
Härigenom får allt en mera jemn och säker gång.
Arrendatorn får ett strängare band uppå sig.
Löntagaren, blir tryggad vid sin rätt.
Och Staten skall icke, såsom nu, S tu ts-U ts ko tte t s Betänkan den.
547 se én af sin nyttigaste ide'er genom misstag i utförandet alldeles förfelad.”
Ex Protocollo. JOH. JAC. KLEMAN, K:a 56o.
Ankom den 31 Oct. >8*3.
Utlåtande i anledning af väckte Motioner, om Pensions anslående åt förre JustitiasOmbudan - 548 Stals-U tskotle ts Betänkanden. nen m. m.
Herr Friherre L. A.
Ridderskapet och Adelnssml Vällofl. Borgare-Stå ncicl hafva <ie, L.om nämnde (vänne Riks-Stånd, väckte Motioner om Peusions anslående åt förre Justitia-Ombudsmannen Herr Friherre L. A.
Mannerheim tillika med do i afseende derå under discussionerne framstälde olika yttranden och Förslag blifvit lill SiatsUtskottets Utlåtande remitterade.
Vid öfvervägande häraf och hvad försl angår den af någre Herrar Ledamöter yrkade rättighet för Jusliliae-Ombudsmän i allmänhet, att vid deras afgång från Ämbetet; undfå hela Lönen i pension eller alt åtminstone en sådan rättighet måtte, i likhet med hvad sdra för Statens Ämbets och Tjenstemän finnes föreskrifvet, förunnas den Justitiee-Ombudsraan, som under utöfningen af detta Ämbete uppnått 70 lefnadsår; Så utom det att ett stadgande i förstnämnde afseende, i händelse Rikets Högloflig?
Ständer funné sig af oroständigheterne föranlåtne till ett tätare ombyte af Deras Justitia-Ombudsman i&kulle grundlägga en mera utsträckt och S t a t s -U Is k o t1 e Is B e I; ä n k a ud e n. 5/j9 kostsam pensions-anstalt än man tilläfventyrs föreställt sig, förekommer det Utskottet i öfrigt, semi skulle Justim-Ombudsman na-Embetet icke böra belraksas utur samma synpuuct, sorn Statens* Embeten.
Desse tillsättas af Styrelsen etter af densamma underordnade tillämpuing af fas Ista i ide Befordrings-Lagar och äro permauente för Innehafvaren, hvilken tillträder dem i den säkra förväntan att, efter visse tiilryggaiagde tjenste- och lefnadsär, komma i åtnjutande af .den för desse Tjenster förut anslagne Pension.
Justitias Ombudsmannen deremot kallas af Rikets Ständer och ej för längre lid ån från en Riksdag tili en annan, då haus befattning af sig sjelf upphör, så vida han icke å nyo dertill väljes.
Öfvertygelse!! om den mest utmärkta skicklighet hus denna person förenad med den högsta medborgerliga förtjenst är den enda grund, som bör bestämma delta val och den, som besitter sådane egenskaper skall derföre hnna sig nog belöut då han genom kallelsen att vara Justitia?
Ombudsman sättes i tillfälle att i en vidsträcktare verkningskrets gagna sitt Fädernesland; Ty Utskottet kan icke föreställa sig att den man, sorn Rikets Ständer hnna värdig att Inkläda detta Embete, skall kunna anse ucu Erabetet åtföljande
Lön såsom en ersätt - 55o Stals-Utskottets B e Lä 11 k a nelen. ning. för döt lian. åt uLöfningen af åtagne; medborgerliga pligter offrar sin tid och sin förmåga..
Det vill fast häldre synas som med denna Lön afsågs förnämligast: det ändamål att om Rikets Ständer sinile stanna med sitt val på en obemedlad persön eller denne derigenom korn me att under det han Justitite-Ombudsmanng-Änike tet förvaltade förlora den inkomst han af annan på Stat innehafvande tjenst förut åtnjutit, denne person skulle genom lönen sättas i en af omsorgerne för sin bergning oberoende ställning och såmedelst kunna odeladt egna sin verksamhet åt uppfyllandet af sitt vigtiga kalli Och då dessutom ej är föreskrifvit att den sorn kallås till Justitim-Ombudsman skall frånträda den befattning han i det allmännas tjenst förut må kunna innehafva, enär af 63 §. i Riksdags-Ordningen icke bör kunna hem tas någon annan tydning än att då Jiistitiae-Ombudsman afsäger sig Ämbetet eller ock derifrån skiljes, han -derige110111 endast blifver försatt i samma ställning, som han var innan han Ämbetet tillträdde:
Så är det endast i de fall då Justitife-Ömbudsman förut innehafver någon uppräknade förtroende - poster, sorn han ian äfventyra att återgången tili ett så beskaffadt
Ämbete blifver för honom stängd.
Sta'ts-Utskotfcets Betäknanden. 551 .
Vid hvilket förhållande det icke lärer vara med idéen om Juslitiaj-Ombuds- , manna-Ämbetet förenligt eller i öfrigt behöfligt, att stadga någre allmänna föreskrifter i afseende på afgående Justilj;e-Ombudsmäns pensionerande; utan bör, då fråga derom väckes, densamma för hvarje gång efter förefinnande omständigheter af Rikets Högloft.
Ständer pröfvas oell bedömas.
Beträffande således frågan om den personell för Herr Friherre Mannerheim af särskilde Herrar
Ledamöter till olika belopp föreslagne pension; så är väl å ena sidan onekeiigt, att Herr Friherren, sorn år 1809 kallades till.
Justitiae-Ombudsman och med uppoffring af det enskilda lifvets lugn då biträdde denna dittills oförsökta’ Ämbelsmanna-bana, sedermera under en tid af i4 år med dea värdighet beli urskiljning förvaltat detta Ämbete, att han kan anses hafva fullkomligen rättfärdigat Rikets Ständers vid fyra påföljande Riksdag ar bibeliållne förtroende; men enär, å den andra, Utskottet, med kännedom af Herr Friherrens upphöjda tänkesätt, hyser den öfvertygelse, att Herr Friherren för desse sina oafbrutne och intill sin höga ålderdom fortsatte berömvärde bemödanden, ieke efter hacktat någon annan belöning ia 55a S t a ts-U l s k o 11 et s B e t ä n k a n d eu » den lian redan tili Rikets Ständers aktning och välvilja 1 vunnit, skulle Utskottet icke ti i i l ro sig, att för Herr
Fri herren ti!!- styrka en vedergällning i penningar i annai fall tin oni Herr Friherrens oeconomiska omständigheter sådant påfordrade hvarom Utskottet desiotnindre tillkommer att fälla något omdöme, soln, enär Herr Friherren icke sjelf sökt den ifrågavarande pensionen, eiler, så vidt Utskottet hat sig bekant, gifvit anledning alt densamma vöre för honom behöflig, Utskottet icke utan åsidosättande af gran lägenhetens forti ringar skulle' kunna sträcka sin forskning ti i i desse Herr Friherren enskildt rörande för,hållanden.
Att, på satt af eli Ledamot inom Vallöf], Borgare-Ståndet blifvit ifrågasatt, Rikets Ständer skulle såsom ett vedermäle af deras erkänsla mot Herr Friherre Mannerheim, låta, öfver honom prägla en Medaille, .har Utskottet Funnit vara i detta fäll mindre lämpligt; Äfvensom, hvad beträffar det Förslag att uti en skrifvelse försäkra Herr Friherren, om Rikets Ständers tillfredsställelse Öfver hans Ämbetsförvaltning, Siats-Utskottet får hänvisa till det af iJögioll.
Conlsittuious-Ulskotlet, ef - ter Stats-Utskottets B e tän k an den.
553 ter verkstäld granskning af Justitiae-Ombudsrnanneiis
Diarier och Registratur under den 3 sisth Maji afgifne Memorial, deruti sistnämnde Utskott med anmälan, att de tili Justiliav-Ombudsmans Expeditionen inkomne mål blifvit med utmärkt ordning, skyndsamhet och drift handlagde, yttrat det bpdömmande, att Herr Friherre Mannerheim värdigt svarat mot Rikets Ständers förtroende; och genom hvilket Memorial såsom af Rikets Högloll.
Ständer bifallet, det ändamål torde kunna anses redan vara uppfyldt, som med den serskilda skrifvelsen na åsyftas.
Hvilket allt Rikets Högloflige Ständers eget bepröfvande vördsamt understa lies, tillika med åtskillige Herrar Ledamöters uti narlagde Protocoll upptagne yttranden.
Stockholm den ai October i8a3. 4:de Sami.
5 Band. 554 St als-Ut skottets Betänkan dén.
K i/tdrag af Protocollet, hållet-hos Riksens Högloft.
Ständers Stats - Utskott, den 21 October 1823.
S. D. Under Åberopande af sine till Protocollet för den 16 dennes anmälte reservationer, emot Phtralitetens Beslut i frågan'"örn Pension för förre Juslilias - Ombudsmannen Friherre 'Mannerheim, uppläste nedanbeftiälte Herrar Ledamöter sine skriftcligen författade tankar, nemligen; Herr Friherre Hjert a Då Friherre Mannerheim iSöp försakade det långvariga enskifta lifvets lugn han åtnjutit, och. ansåg Rikets väl påkalla denna försakelse, bedömde Rikets Ständer, att det då. tillskapade/ Justiliae - Omhudsmanna-Embetet borde Friherre Mannerheim anförtros, hvilket skedde och antogs.
Alla påföljande Riksdagar, intill denna, hafva Riksens Ständer förnyat honom detta vedermäle af deras förtroende, och jag hyser den öfvertygelse, att endast betrag - S1 a Ls-lJ t s ko tte U B eliink a 11 d cn. <555 telser. öfver Friherre- Mannerheims uppnådde höga ålder, i Förening med dess egna yttranden, att nu mera ej med full verksamhet kunna
Em bete t,-, utöfva, föranledt uteblifvandet af ett ytterligare »förnyad t förtroende vid denna Riksdag Friherre Mannerheim liar emedlertid nära lA år uppfyllt de åligganden detta E-mbstS- tillhört, på det tillfredsställande sätt Constituaoas-Utskotlcts bedömande vitsorda;'».
Da lian under denna tiden hindrats att odeladt egna sin tid och verksamhet åt dess enskilda angelägenheters omsorg oell tillsyn, nu uppnått den höga ålder af nära 7:1 Ar, haft om lian varit Statens Embetsmans ostridig rättighet att såsom pension bibehålla fulla, Lönen, utan afseende på större eller mindre behof deraf, så synes mig Riksens Ständer värdigt, att genom en lämplig pension kunna och bora underlätta Friherre Mannerheims omtanka för ett dess innehafde upphöjda platts passande lefnadssätt, under dess sannolikt ej många återstående lefnadsår» hvilken pensions-belopp med i5oo R:dr årligen närmast torde förena Motionärernes åsigter och billighetens fordringar» 556 Siats-Utskottets
Bet änka nelen. samt böra utgå af Riksgäkls-Contoirets tillgångar.
Då sällan torde in trä lfa, att en Justitise-Ornbudsman lika mångårigt bibehåller
Ständernes förtroende och än mera sällan, att, då det upphörer, en så hög ålder skulle kunna åberopas såsom anledning eller anspråk till en afgående Justitice-Oinbudsmans Pensioner",;,ds, SVhCS mig vådeliga prasjudieat för framtiden" undanröjde, om Riksens Sfiinrlnr nu på ofvan .uiörde skäl sinnie grunda deras beslut, att tillerkänna Friherre Mannerheim den föreslagne pensionen.
Herr Öfverste Hjärne, Aldrig skall jag kunna frångå den öfvertygelse! att Rikets Ständers enda enskilda Embetsman ej bör uteslutas från den pension, som alla Statens Civila Embetsman ovilkorligt äro berättigad^ till, vid afskedstagande!, då de tjenst till fyllda 70 års ålder, utan afseende på för-' tjenst eller vilkor, ' Då det måste vara en gifven följd af Riksens Ständers val till Justitioi-Ombudsman, att den valda personen måste S t ;i t s-U t s k o 11 c t s Betänkande n. 55j vid ti] lia .det anses vara elon skickligaste; hvilken obegriplig. contradiction ligger icke då uti närvarande beslut, när man jemn för det med det Allmänna stora 1'öiv troende, Friherre
Mannerheim sedt sig ega allt sedan i8ajg, då hail fortfarande intill' närvarande tid blifvit vald och återvald lill denna tjenst, och först nu vid en så hög ålder af *5 år, det blifvit en nödvändighet, att ieke mera chargera en så hög Aldér "tt‘d fnnctiou af. en tjenst, som fordrar mannaäini hela kraft och verksamhet.
Godtyfcket synes mig här varit enda principen för detta beslut, och jag anser det icke hvarken kunna eller böra grundlägga andra beslut än Despotismens, hvars bannlysning från vårt Fädernesland vi till en ganska stor del ha att tacka just denna man, som nii afslås en pension, hvilken skulle bereda honom en sorgfri ‘ återstående vandring till sin graf.
Man vill bibehålla sig rättigheten, att vid hvarje serskildt fall besluta angående afgående Justitias-Ombudsmäns pensionerande, Om jag än detta skulle medge såsom måhända lämpligare, så sker det dock med det förutsättande, att verkliga skäl och icke ensamt godtycke skulle bestämma resultaten.
Detta första tillfälle af sådan beskaffenhet lemnar dock icke 558 §:ta ts.-JJ t s k otte t $
Bet lin ka n d e u behagligt f^-sriltåt; ÖnK jagk a:'C uvnriktigt; bekänna .att- déilå mMs tu^syni^iUigt: upp4 ninn.'rande för den- som-skulle lä . äetlä förtroende, eli iian,, för att kunna emottaga. -, det, nödgas afsäga .sig en så vigtig.rät1 i g-Ii c t. soni elen till pension vid en hö'g ii Ider, ulan att" erhålla någon annan ersättning derföre än den, just icke afundsvärda, ali komma under en fullkomligt godtycklig behandling icke cn gång med hopp att kuuna göra skäl.gäl|ande tili pensiqiis. förmån vid inträffande afsked.
Ty hvem kan val .med mera skal dertill framträda än; den nu ifrågavarande, och derpå grunda ett hopp, sorn likväl nu symes icke kunna påräknas. * ., •
Man. uppger såsom skäl lill afslaget' personens rikedom.
Jag äger ingen rättighet att den bedöma; men då mgn vid så hög ålder bibehåller cn tjenst of dennes omfattning och obehag, räknar jag på andra skäl dertill, än ensamt ärelystnadens; och anser dessutom, ulan afseende till personens vilkor, denna tjenst böra vara berättigad till samma förmån som Statens civila Tjenstemän, att få Lönen i pension då de afgå vid 70 års ålder.
På de nu anförde skäl, vågar jag reservera mig emot det nu tagne beslutet, Statjä-Utskottets
B et ä nk an d-en. 55g ©ch anser Friherre .Mannerheim
Böra anslås en pension för sina återstående dagar.
Herr Prosten Ånjon:
.Tåg
Lör först anmärka, att jag fullkomligt gillar hvad Afdelningen föreslagit ©oh godkänt, rörande olämpligheten att för afgående Justitia;-Ombudsmän i allmänhet stadga eli viss Pensions-Stat.
Skälen för afsiag å denna del af Motionerne, värö. i Betänkandet ^så väl utvecklade, att jag icke anser nödigt dem åter upprepa elier till dem något tillägga.
Helt annat är förhållandet i nu förevarande speciella fall.
Statens Enibetsoch Tjenstemän, hvilka dels af Konungen, dels af honom underordnade Auctoriteter, tillsättas, hafva den försäkran att efter 70 lefnadsår, af hvilka 4° blifvit tillbragte i det allmännas tjenst, undfå afsked med bibehållande af hela LÖnen som pension.
Den nämnde åldren har vid denna Riksdag blifvit nedsatt ifrån 70 till 65 år; och att äfven ifrån denna regel* speciella undantag beviljas, bevisar stagandet angående Justitiaa-Rådet Blom.
Är det då billigt, är det klokt, är det öfverensstäm - 56o S t a ts-U t s.k o 11 e ts Betänkan dem mande med de vidsträckta pligtcr mait ålägger ea Jiisliliar-Ombudsiitan alt h a n , den enda Embetsman, Sohl Riksens Ständer utnämna* "skulle vid delta förhållande vara mera vanlottad än de .Embetsman Sorn af Styrelsen tillsättas* och till hvilkas pensionerande samina Ständer så frikostigt anslå medlem Herr Friherre Mannerheim tillbragte, efter hvad bekant är* öfver 20 är i Statens tjenst, innan Ilan 1789 log afsked.
Sedan och efter 20 års mellantid, ingick lian, kallad af det allmänna förtroendet* på den nya och dittills o försök ta bana* den han först nu, efter 14 års förlopp, vid en hög ålder af 74 ;"ir lemnat.
Huru hail uppfyllt sitt ansvarsfulla kall, tillhör icke mig att dÖnta.
För min Öfvertygelse vittnar derom tillräckligt Riksens Ständers fyra gånger förnyade val, och äfven vid denna Riksdag HÖglofL Constilulions-TJtskottcts för honom hedrande utlåtande.
Vid sådant förhållande, och då hvad som kunde anses brista af Friherre Mannerheims sammanlagde tjenstetid, i suni mait 4o år, ersättes af hvad han tillbragt i sitt Embete öfver den stadgade lefnadsmål dron - Sia t s-U ts k o I, t e ts 13 e t ä n k a n d e n. &6t Jrcn; skulle jag med fullt skäl anse honom berättigad, att, i analogie med Statens Ämhetsman, få behålla hela lönen, som pension.
Likväl och som man synes så rayeket fr ugla praejudicat och fritt beslut för hvarje i framtiden förekommande fall bör förbehållas, förenar jag mig i Herr Friherre Hjertås förslag, det den i frågavarande pensionen må bestämmas till i,5oo R:dr 33anco, att från Riksgäids-Contoiret årligen utgå.” •• , . Herr Commeree-Rådet Santesson: ”Jag skall gerna medgifva att jag vid åhörandet af den motion, sorn inom Borgara-Slåndet väcktes till nu förevarande fråga, kände den önskan att sådan ej hade blifvit vackt, aldraheldst jag då gjorde mig den föreställning, att densamma ej af Friherre Mannerheim torde gillas, och ansåg honom öfver allt slags behof deraf, Sedan Motionen emedlertid nu blifvit gjord äfven inom ett annat
Stånd och ej blifvit inhiberad eller fsagd utaf Friherren, som under tiden ej gerna kunnat‘undgå erfara att den förevarit, så förutsätter detta för min öfvertygelse, att Herr Friherren verk 4:de Sami. 5 JB u n d. 3G 56?
Stat s-tl tskottets
Be t frii ka n d éfi. ligesl'belvöfver påräkna, hvad drift’ lön 11 dö könitna i fråga'
Stim års pension i dess öfrige lifstid.
Jag kan då icke tveka att bifalla Motionen; ' Högloft.
Utskottets Betankande har erkänt Friherrens förtjeiYstei; Herr Öfverste Hjärne liar 1 uti dess nyss anförde Reservation vidare utvecklat dem; jag kan ej lieller undgå härvid ihågkomma, att det var Friherre Mannerheim, sorn å Nationens Representanters första sammanträde, efter iSög ars Revolution, först bland Medborgare bröt tystnadad att gifva laglig sancfion åt den olaglighet, nödvändigheten påkallat; alt det var Friherre Mannerheim, sorn, Ordförande i det första
Co hs t i t u L i f 11 s - U ts k o 11 e t, i Ö ra vi ledde det
Ä m - bete, hvilket ilan Sedan af Nationäl-Representationens enhälliga förtroende emot tog-, och att han under i3 års tid, enligt hvad alla Riksdagars Ständer, igenom deras decharge och 4 gångers -återväljande vitsordat, oförviteligen förestått detsamma.
Jag kan icke vid ett sädånt -fö rifål» lande se på en besparing af något Joobrde R:dr för Staten; och ingalunda anse som misshushållning med Statens medel, att äfven på sådant sätt, ådagalägga Nationens erkänsla mot en Man, som, enligt hvad förut är nä, nimi t, hade vid yngre år !en:- nal sin Ämbetsmanna befattning i en tid S l a t s-U t s ko.ttf t s B e t ä a k a n d e n.
5G3 -la förhål baderne stöhle dem i strid mpd haas Öfvertygelse, och .nit för, de1- ailly ånna cpista; suni deremdl, oaktadt redan då llinnéa ålder, åter ingick när förändrade omständigheter gjorde det förenligt nyed lians tänkesätt, och det alliyänii-JS föxiroeii' de dertill kallade honom, åleringiok, sager jag, ifrån dess .njutande lugn vid endast egne angelägenheters vårdande, sorn visserligen ej vunpit på. baus. frånvaro sedermera under Ärybetets förvaltande.
Jag hyser, fast mera cfeji upprigtiga önskan alt
Fäderneslandet aldrig må sakna sådane män, när det kommer i behof af dem, och anser följaktligen praejudica tet, sorn man tycks befara snarare välgörande än vådligt.
Rikets Ständer hafva, anslagit och beviljat pensioner åt Statens Ämbetsmän, Här de efter en viss tjenstetid hunnit till en bestämd ålder och del utan afseende på deras enskildte vilkor; det synes ej vara ur vägen om.
Rikets Ständer åt deras egen ende, och första Ämbetsman egna ett lika afseende.
Reserverande mig alltså från pluralitetens af Högloft.
Utskottet beslut, tillstyrker jag bifall till Motionen och anhåller att denna min enskilda tanke får 564 Stat s-U t s k o 11 e t s Betänka n il e n. åtfölja Betänkandet lill Respective RiksStånden”.
Herr Lagman N o r a; u s: ”Jag kan icke förena mig uti det beslut, sorn Stats-Utskotlets pluralitet fattat att afslå de väckte Motionerue. om pension för förre Justitias-Ombudsmannen Friherre Mannerheim.
Lika litet kan jag glömma huru denne man gjorde sig förtjent af Fäderneslandet, då han vid Början al Revolutionen år 1809, genom sin själsstyrka och sin beslutsamhet gaf fart åt JVutiönal-andan för alt obehindrat fortgå ti il grundläggningen af vår Coustitntiönclla frihet, samt att han derefter såsom Ordförande i Constitutions-Ulskottet verksamt bidrog till upprättande af våra Grundlagar, som jag kan underlåta att anse Rikets bifall lill det sätt, uppå hvilket han uppfyllt sine Ämbetspligter, tillförlitligast och värdigast vara uttryckt genom del fortfarande förtroende hail vid fyra ,Riksdagar af Riksens Ständer åtnjutit och Sora den allmänna rösten gillat; Meli äfven utan att lemna detta serskildta afseeude åt sällsynta förtjenster, dem Fäderneslandet alltid tacksamt bör erkänna framställer jag huruvida Rikets Ständer vid samma Riksdag, S l a t s-U tskottets B e t ä n k a n d e n. 565 som rättigheten blifvit stadgad för Statens Civile Ämbetsmän att vid 65 års ålder lemna sine innehafvande Tjenster, med rättighet att bibehålla sina löner, böra yägra aLt erbjuda en lika förmån åt den Ämbetsman, sorn af dem tillkallad emottager •vården af deras rättigheter och tillsynen öfver Lagärnes helgd och efterlefnad, då han uppnått en ålder af 74 ;"ir oc^ soni då lian kallad af Nationens förtroende öfvergaf sitt lugn redan fann sig nära den lefnadstid, som nu tillägger hvarje Statens
Ämbetsman att vid afskedstagandet bibehålla sin liela
Lön och det såsom en rättighet utan pröfning af dess enskildta vilkor och omständigheter.
Jag känner viii att Friherre Mannerheim under en tid af 20 år eller ifrån 1789 intill 1809 icke varit i Statens tjenst, men om han då i strid med sine tänkesätt icke ville bibehålla sig deruti, tvekade han icke eller att Öfvergifva sitt lugn, då han, trogen sine grundsattser, ansåg sig kunna vara Fäderneslandet nyttig och ifrån en genom Nationens förtroende,upphöjd ännu oförsökt platts medverka till en sansad njutning af den återvunna friheten.
I allmänhet skulle jag ock finna förenligt med JustitiaeOmbudsmans-Äuibetets syflning och egenskap, aLt den som en gång dertill kallad men såsom icke dertill åter invald måste 566' S-t-a-t: s - U t s k o t te t nd en.. lemna detsamma, vore b$ry,liigade, lill na- . gon viss årlig pension, döK,,4ag, skulle, vilja föreslå till i5oo R:dr så framt den. afgåenne Juslitias-Ombudsmannen icke ville . återtaga sitt förut innebafyande, Ämbete, Derigenom skulle det stora ändamålet vinnas, att äfven sädane Ämbetsmän. hvilkas plaltsr jelte kunna lemnäs obesatte, skulle kunna emottaga detta förtroende i hopp att vinna denna ersättning för rubbn.ip- . gen af sine förhållanden, hvilket o,ok i allmänhet torde anses böra gälla för hvar och en Ämbetsman, som kallas att öfvergifva sin närvarande ställning, utan någon visshet för sitt framtida öde, och utan, att äfven då krafterne upphöra och verksam-, heten af åren begränsas, vara försäkrad cm öii tarflig bärgning.
I saknad af ett, sådant stadgande är Justi tias-Ombudsmannen mera vanlottad än andre Civile Ämbetsmän, då han deremot med den högre skicklighet och utmärkta egenskaper man. af honom fordrar, oberoende och tryggad för alla enskilda bekymmer, borde få öfverlemna sig till utöfningen af Ämbetspligter, för hvilka han alltid kan finna ett vidgadt fält.
För min del tillstyrker jag således icke allenast, att Friherre Mannerheim måtte erhålla rättighet att åtnjuta en årlig pension af i5oo R:dr, utan ock att en lika Pension blifver stadgad för S t a t s-XJts k o 11 e t s Betän kativden. 5 67 hädanefter afträdande Justitiae-Otoböäsmän så framt de icke vilja återgå till sine ’ Förfjt innéhafvände Ämbeten.”
Hvilka alla anföranden skulle nied» följa till Respective Riks-Slålidén.
Stockholm söm ofvan N:a 56t> Ankom den 31 Oct. i8?3* Utlåtande, i anledning af väckt fråga, att Uppbörden och Redovisningen af alla allmänna medel måtte öfverlemnäs åt Riksgälds-Con - 568 Stats-Utsktotets
Be t ä n k a n elen. toiret, eller ock detta Verk alldeles upphöra.
Uti elt till Yällofljge Borgare-Ståndet ingifvet och tili Slatte-Utskottet remilteradt Memorial, har Herr Jacob Lieström anfört, huruledes mycken enhet och lättfattlighet uti Upphörds-Vérket skulle vinnas derige3iom, att alla publike medel, hvilkas Uppbörd oeh Redovisning nu är splittrad på så många särskildta ställen, kunde få lefvereras och redovisas på ett enda ställe, hvartill Herr Linström föreslagit RiksgäldsContoiret.
; Hvarjemte Herr Linström, efter en detaillerad framställning' af de fördelar, som han ansett derigenom kunna beredas, yttrat, att, om likväl sådane hinder skulle möta detta hans förslag, att det blefve overkställbar!, Riksgälds-Contoiret då borde upplösas ock dess Betjening antingen med bibehållande af deras Loner, flyttas till tjenstgöring på andre Verk, eller ock sättas på Indragnings-Slat, lieldst i sådant fall de Riksgälds-Contoiret nu egentligen tillhörande göromål kunna af StatsGontoiret, med ringa arbeis-hjelp, bestridas, samt Riksgäids-Sedlarnc utan olägenhet af Banken inlösas.
Då, S ta t «r-U tskottets Betänkande n. 569 Då, genom de beslut Rikets Höglofl.