Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Län väckta motioner om vidtagande af åtgärder för Allmogens i Skåne, Halland och Blekinge bibehållande vid den valfrihet vid klockarelägenheters tillsättning, som varit dessa provinser af ålder tillförsäkrad; och har i sådant afseende blifvit anfördt; l:o af Nils Andersson: att nämnde valfrihet funnes bestämd uti Kongl Resolutionen på Riksdagsbesvär af den 17 December 1734, hvarest uti 78 § stad gades, att allmogen i nämnde provinser samt uti Bohus Län egde, efter Kyrkolagen, med Kyrkoherdens samråd sjelf välja den till klockare, till hvilken den hade bästa förtroendet och att, genom Kongl. Resolutionen på Riksdagsbesvär af den 20 November 1786 § 22, jemte meddelande af föreskrift huru vid klockares tillsättande i Sverige i allmänhet förhållas borde och ali dervid skulle af Kyrkoherden upprättas förslag, grundadt på de sökandes tjenlighet och skicklighet, samt val derefter i sockenstämma anställas, undantag för ofvannämnde provinser uttryckligen blifvit gjordt, sä att i afseende ä dem gäldo, enligt 1734 års Kongl.
Resolution, att förslag icke behölde upprättas; att icke företräde i tjenlighet och skicklighet, utan endast Pastors och församlingens bästa förtroende skulle utgöra grund för företräde till befattningen, och att, om Pastor och församling vore ense, omröstning icke behölde anställas; att, sedan dessa resolutioner genom Konungs och Ständers samverkan tillkommit, i följd hvaraf de äfven skulle hafva egenskapen af Kyrkolag, hvilken enligt 87 § i Regeringsformen icke utan af Konuug och Ständer gemensamt kan stiftas eller ändras, Kongl. Maj.t uti administrativ väg, medelst nådigt Bref af den 6 Oktober 1820, rörande Presterskapets i Lunds stift bibehållande vid rättigheten att söka och innehafva klockarelägenhet, i sammanhang dermed yttrat, att dervid fästades det vilkor, att, till bibehållande af församlingarnes valfrihet, icke på förslag till klockare fingo uppföras flere än två prestmän, utan att äfven en tredje person, som ej är prest, skulle derå få rum; Bill. till R.
Prol. 1850 & 1851. 8 Sami. 6 Häfl. 1 2 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Ulskollels Utlåtande, JYl 56. och, ehuru förslags upprättande vid klockares tillsättning härigenom icke blifvit ovilkorligen anbefaldt, hade likväl den praxis, pä grund haral, i nämnde stift uppkommit, att förslag skall dylik tillsättning föregå, enär, efter det Domkapitlet, som uti Cirkulär-Bref af år 1796 föreskrifvit, att »sedan ansökningstiden lupit till »ända och Pastor pröfvat sökandernes skicklighet, alla de således godkände sö»kande, utan att till något visst antal inskränkas, skulle af Kyrkoherden kallas »att prof aflägga,» samma embetsmyndighet uti Cirkulär af år 1820, hvilket åtföljt det nådiga Brefvet e.f samma år, med ändring af nyssnämnde föreskrift, stadgat, att Kyrkoherden egde, sedan ansökningstiden tilländalupit, föreslå församlingen de tre mest tjenlige och i alla afseenden skickligaste, med iakttagande, att en icke prestman finge å förslaget rum; med anledning hvaraf och då Dom-Kapitlet genom detta förfarande, efter motionärens åsigt, öfverträdt »1734 års lag» och tillintetgjort Pastors och församlingarnes valfrihet och deras deruti innehållna rätt, att till klockare taga hvilken kompetent sökande som helst, till hvilken de kunna hafva bästa förtroendet, motionären föreslagit: l:o att det omförmälda tillägget i Kongl. Brefvet den 6 Oktober 1820 må uteslutas, såsom tvätydigt och öfverflödigt; 2:o att Pastorer och församlingar må bibehållas vid den valfrihet, som uti 1734 års Kongl.
Resolution blifvit dem beviljad och uti 1786 års Resolution ytterligare tillförsäkrad, att till klockare taga hvilken helst kompetent sökande, till hvilken de kunna hafva förtroende; 2:o Af David Andersson: att genom ett under den 24 Januari 1833 till Konsistorium i Götheborgs stift aflåtet Kongl. Cirkulär, beträffande tillsättning af klockare inom stiftet, blifvit stadgadt, att Kyrkoherden bör bland de sökande föreslå församlingarne trenne de mest tjenliga och i alla afseenden skickligaste, hvarefter å dessa val komme att anställas; men att denna föreskrift stöde i uppenbar strid mot, dels 9 § af Malmö recess, hvilken föreskrefve, att alla de stadgar och ordinantier samt lofligt bruk och sedvana, som beträffar det andliga ståndet och kyrkoväsendet, skola för evärdliga tider blifva oförändrade, dels de af förre motionären åberopade Kongl.
Resolutioner af åren 1734 och 1786; hvadan motionären yrkat att, åtminstone hvad allmogens i Halland rätt anginge, få tillvägabragt den förändring i 1833 års Kongl. Cirkulär, att samma allmoge, såsom af ålder brukligt varit och den i fordna fredsfördrag och Kongl. Resolutioner förunna
Jt är, må under de vilkor, som i
Lag föreskrifne äro sjelf få utse och välja de personer, hvilka inom församlingarne skola bekläda klockarebeställningarne.
I afseende härå får Utskottet vördsamligen upplysa, att sedan uti 1686 års Kyrk olag, 24 Kapitlet 31 §, föreskrifvits, att klockaren skall af Kyrkoherden och församlingen väljas, detta stadgande blifvit, hvad beträffar Skåne, Blekinge, Halland Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskollels Utlåtande, Jtä 56. 3 och Bohus Län, närmare förklaradt dels genom Kongl. Maj:ts Nådiga Resolution på allmogens besvär af den 17 December 1734 § 78, hvari Kongl. Majit bifallit allmogens i nämnde provinser underdåniga ansökning »att, efter Kongl. Maj:ts Kyrkolag, tillika med kyrkoherdens samråd, sjelfva få välja sig dem till klockare, som de kunna hafva det bösta förtroende lill», samt i Nåder anbefallt »vederbörande att på intet sätt tillfoga allmogen uti detta deras fria klockareval något intrång», hvarvid dock noga skulle iakttagas, »att de personer, som dertill af församligen komma att väljas, så underrättade aro i sina christendomsstycken samt läsande och skrifvande, att de dermed kunna gå församlingens barn och ungdom behörigen tillhanda», dels ock genom dylik Nådig Resolution af deri 20 November 1786, hvaruti, med anledning af Bondeståndets anhållan, att förklaras måtte, det klockarelägenheter böra efter allmän omröstning och efter de fleste rösterne i försa m
I i ngn ine tillsättas, likasom vid lediga prestlägenheter tillgår, så vida pluraliteten fallet nå en person, som äger de egenskaper, Kyrkolagen och andra Författningar fordra och förmå, Kongl.
Majit täckts dels i allmänhet förklara, »att, sedan kyrkoherden af de till klockaresysslan sökande föreslagit församlingen tre de mest tjenlige och i alla afseenden skickligaste, skall han anställa laglig votering efter gårdatal i sockenstugan, hvarvid kyrkoherden äfven slutligen allemnar sin röst, hvilken i beloppet skall räknas lika med halfva församlingens; kommandes den af de föreslagne, som således undfår flesta rösterna, att erhålla fullmakt på klockaretjensten», dels ock att för Skåne, Blekinge, Halland och Bohus
Län gäller hvad i ofvan citerade § utur Kongl. Resolutionen den 17 December 1734 stadgadt är; att Kongl.
Majit derefter, på sätt motionärerne uppgifvit, ej mindre medelst ett till Consistorium Ecclesiasticum i Lund den 6 Oktober 1820 ådälet Nådigt Bref, hvars hufvudföremål är att förklara, det Presterskapet i Lunds stift bibehölls vid den från äldre tider detsamma lemnade tillåtelse att få innehafva klockaretjenster och till bestridande af göromälen få hålla skickliga substituter, dervid i Nåder fästat »det vilkor, att till bibehållande af församlingarnes valfrihet icke på förslag till klockare flere än tvänne prestmän få uppföras, utan alltid äfven en tredje person, som ej är prest, deruppå få rum», utan äfven medelst Nådigt Bref den 24 Januari 1833, uti en inom Götheborgs stift uppkommen tvistefråga, i anledning deraf, att, vid hållet klockareval, kyrkoherdens embetsröst beräknats till hälften mot församlingens, i Nåder förklarat, att kyrkoherden borde, i likhet med hvad i Lunds stift egde rum, bland de sökande föreslå församlingarne trenne de mest tjenlige och i alla afseenden skickligaste, hvarefter å desse nytt val komme att anställas. i Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, JYs 37.
Af hvad sålunda blifvit upplyst synes, att församlingarne inom Lunds stift, Bohus
Län och Halland från äldre tider varit försäkrade om rättigheten att, efter inhämtande af pastors råd och under vilkor att tjenlig person valdes, sjelfve utse till klockare den bland de sökande, till hvilken de hyste bästa förtroendet, utan att dervid uttryckligen stadgas, det förslag till klockaretjensterne behöfde upprättas; men att sedermera, nemligen genom de anförde Kongl. Brefven af åren 1820 och 1835, sådane föreskrifter meddelats, som i ena fallet gifvit anledning till, och i det andra uttryckligen anbefallt upprättande af förslag till dessa tjänster; med anledning hvaraf och då berörde uti enskilda tvistemål meddelade Nådiga Bref otvifvelaktig! blott åsyfta tillämpning af de i afseende å klockare befintliga äldre författningar, och icke att tillvägabringa ändring deri, men samma Nådiga Bref synes vara mot de äldre författuingarne stridande, så att ovisshet om hvad uti ifrågavarande afseende rörande Lunds stift, Bohus Län och Halland är gällande, skäligen kan uppstå, anser Utskottet sig böra hemställa, att Rikets Ständer mätte i underdånighet fästa Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet på berörde förhållande, med underdånig anhållan, det Kongl. Maj:t täcktes meddela nådig förklaring, som bestämmer, hvilka särskilda rättigheter uti ifrågavarande fall må tillkomma församlingarne inom Lunds stift, Brohus Län och Halland.
Ant. till Exp.-Utsk. den 17 Febr. 1831, kl. 7 e. m.
Utlåtande, i anledning af vackt motion om bestämmande af Klockares i Lunds stift undervisning sskyldighet.
Till Utskottet har från Högvördiga Presteståndet blifvit remitterad en af Herr Kontraktsprosten Qviding väckt motion, hvari anföres: att den klockare i Lunds stift från äldre tider åliggande och genom 1754 års Klockare-Instruktion för nämnde stift desse kyrkobctjente anbefallde skyldighet, att undervisa församlingens barn, vanligen aldeles icke, eller ock högst obetydligt fullgöres, icke ens då klockarne tillika äro prester, ehuru dessa bibehållits vid rättigheten att innehafva klockarelägenheter just af den anledning, att de skulle bättre kunna undervisningen fullgöra.
Flera svårigheter i afseende på verkställigheten och i synnerhet undervisningens utsträckning lill hela pastoratets ungdom, ursäktade visserligen den Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, M 37.
S urakllåtenhet, som härutinnan egt rum, men sedan folkundervisningen nu mera blifvit reglerad och den första undervisningen crhålles i folkskolorna, hade en lätthet att ordna klockares undervisningsskyldighet och ett behof, som kunde tillfredsställas, derigenom ock inträdt.
Klockarnes åliggande i afseende på undervisningen hade icke blifvit öfverflödigt derföre, att folkskolorna tillkommit.
Som dessa skolor, hvaraf stundom tre funnos inom ett pastorat, hade ofta omkring 100 barn, så kunde lärarne omöjligen medhinna att på den korta lästiden meddela lärjungarne kunskaper utöfver Skolstadgaus minimum.
Då barnen vid 11 å 12 års ålder utgingo från skolan, hade de vid konfirmationstiden ofta glömt hvad de lärt.
Till afhjelpande så väl af dessa brister, äfvensom till beredande af tillfälle för skolungdomen alt inhemta kunskaper utöfver stadgadt minimum, ansåg motionären klockarnes i Lunds stift undervisningsskyldighet böra närmare regleras och bestämmas sålunda, att dem borde åläggas hålla vinterskola för de utaf pastoratets ungdom af 12 års till och med 15 års ålder, som vilja sig deraf begagna; hvadan motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla om meddelande af nådig föreskrift för Domkapitlet i Lunds Stift att skyndsamligen föranstalta om verkställigheten af nämnde reglering, samt så tidigt före nästa Riksdag derom afgifva underrättelse, att Rikets Ständer må inhemta, om dess önskningar i delta fall vunnit afseende inom stiftet; och har motionären slutligen förmält, att skäl till de ifrågaställdo åtgärderna förefunnes äfven deri, att klockarne pä flere ställen voro aflönade till ett belopp af 800 å 1,000 R:dr.
Enär, genom Kongl. Maj:ts uppå Presterskapets i Lunds stift besvär den 23 Mars 1719 meddelade nådiga resolution, klockares i nämnde stift åligganden blifvit i afseende på undervisningen bestämde, samt det, enligt Kongl. Maj:ts nådiga Stadga angående folkundervisningen i Riket af den 18 Juni 1842, åligger skolstyrelse alt hafva tillsyn öfver undervisningens behöriga gång inom församlingarne, derför uppgöra reglemente och underställa detsamma vederbörande
Domkapitels pröfning och godkännande, så finner Utskottet vidare föreskrifter i afseende på ordnande af ifrågavarande angelägenhet icke vara af behofvet påkallade, utan föreslår att åtgärd i anledning af motionen icke måtte af Rikets Ständer vid tagas.
Stockholm den 10 Februari 1851, 6 Allm.
Besvärs- och Ekonomiutskottets Utlåtande, Jfä 38.
M 38.
Ank. till Evp.-Utsk. d. 18 Febr. 18S1, kl. 1 e. in.
Utlåtande, i anledning af vackt motion, i afseende å de inom Lands Stift såsom Klockare anställde
Prestmans tjenstgöringsskyldighet i deras förstnämnde egenskap.
Uti en inom Hedervärda Bondeståndet väckt motion, som till Utskottets handläggning blifvit remitterad, har riksdagsfullmäktigen Nils Andersson från Christianstads Län anfört: att, ehuru Prestmän inom Lunds Stift, hvilka genom Kongl. Brefvet den 6 Oktober 1820 blifvit bibehållne vid rättigheten att söka och innehafva Klockarelägenheter samt att hålla substitut för bestridande af en del utaf göromålen, nemligen kyrkosången och embetsuppassning åt Presterskapet, borde sjelfve besörja öfriga klockarebestyren och deribland förnämligast barnaundervisningen, för hvilket ändamål särskildt, uti ett af vederbörande Konsistorium afgifvet underdånigt Utlåtande, Prestmän förklarats vara till klockare särdeles tjenlige; så hade likväl nämnde åliggande sällan blifvit fullgjordt af ofvannämnde tjenstemän, hvilka plägade lemna alla göromålen åt substituterne, utarrendera lagenheterne och derefter vistas å andra orter; och har motionären, på grund af sålunda uppgifna förhållanden, föreslagit, att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i nåder stadga, att Prestmän, som innehafva klockarelägenheter, skola vistas och hafva sin bostad på stället, samt sjelfve fullgöra sin undervisningsskyldighet och öfrige i Klockare-Instruktionen bestämda åligganden.
Enligt de upplysningar, som Utskottet inhemtat, förekommer det stundom i Lunds Stift, att prestmän, som befordras till klockare, missiveras till presterIig tjenstgöring vid andra församlingar, än der de klockaretjenster innehafva och lön åtnjuta, hvilket förhållande framkallas hufvudsakligen af nödvändigheten för dem att, med afseende på framtida befordran, få räkna presterliga tjenstår.
Härutaf uppstår emedlertid den följd, att de icke kunna fullgöra den undervisningsskyldighet, hvilken uti nämnde Stift åligger klockare i allmänhet och äfven klockareprester att fullgöra, så väl enligt flere författningar redan under Danska tiden, som ock enligt Kyrkolagen, Kongl. Resolutionerna af 1719 och 1754, samt Stiftets Klockare-Instruktion och Kongl. Brefvet den 6 Oktober 1820, utom andra förordningar.
Då nu Utskottet anser, att församlingarne, som underhålla desse klockare, hafva full rätt till den fordran, att de i första rummet fullgöra de pligter, som Allm.
Besvärs och Ekonomi-Ulskollels Ullålande, Jtf 58. 7 dem i sådan egenskap för församlingarnes räkning åligga och deribland särdeles den vigtiga skyldigheten, att undervisa församlingens ungdom, samt då, enligt Utskottets tanka, icke något hinder af missiv eller presterlig tjenstgöring å annor ort derför må ligga i vägen, så får Utskottet hemställa, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes genom nådig förordning närmare bestämma klockarnes inom Lunds Stift skyldighet att, i följd af den dem åliggande pligt alt undervisa ungdomen, inom församlingen bo och vistas.
Häremot anmäldes följande Reservationer: l:o af Herr Rosensvärd, J //. »I ett föregående utlåtande har Utskottet förklarat, att då klockares inom Lunds Stift åligganden, i afseende på undervisningen, vore bestämda genom Kongl.
Resolutionen den 23 Mars 1719, samt det tillkomme
Skolstyrelserna att hafva tillsyn öfver undervisningen inom församlingarne, så erfordrades inga vidare föreskrifter för ordnandet af denna angelägenhet, och likväl har nu Utskottet funnit, att en förordning behöfves, som närmare bestämmer dessa klockares skyldighet att, i följd af dem åliggande pligt att undervisa ungdomen, vistas och bo inom församlingarne.
Om klockarebeställningarne inom Lunds Stift icke kunde innebafvas af prester, om desse icke vore berättigade att hålla medhjelpare eller substituter, om deras tjensteåligganden inom församlingarne icke vore obestämda, lärer väl icke Konsistorium ansett sig kunna dem till presterlig tjenstgöring å annan ort missivera eller församlingarne ätnöjt sig med deras overksamhet eller fleråriga frånvaro.
Häraf torde följa, att samtlige motionerna rörande desse klockare lämpligen kunnat och bordt gemensamt behandlas, hvarigenom hela frågan i ett sammanhang blifvit utredd och för Rikets Ständer framlagd.
Genom ett motsatt förfarande, eller frågans behandlande styckevis, har nu Utskottet kommit att deröfver afgifva serskildte Utlåtanden, hvilka, på sätt här ofvan blifvit antydt, synas vara mot hvarandra stridande.»
Häruti instämde Herr Bråkenhjelm, P. R. och 2:o af Herr Kontrakts-Prosten J. C. Söderberg: »Vidhållande den åsigt, sorn inom afdelningen vid dess behandling gjorde sig , gällande, att ifrågavarande motion icke borde till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, får jag emot Utskottets beslut mig reservera, emedan jag anser det dels 8 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-UtsJcollels Ullålande, M 38. icke tillhöra Rikets Ständer, enligt 90 § Regeringsformen, att med klockares tillfälliga uraktlåtenhet af deras tjenstepligt sig befatta, dels författningarne om klockares inom Lunds Stift tjensteskyIdigheter vara så bestämda, sorn de kunna vara med afseende på nödvändigheten att en del af desse klockare tillika äro prester, inom ett Stift, der i allmänhet inga Kapellaner finnas, och hvarest en högst betänklig rubbning skulle i annat fall åstadkommas i dess ecclesiastika förhållanden, men föga vinst skulle tillskyndas fersamlingarne, derest inom dem relationer egande personer af ett annat samhällsyrke, och ej ens numera behöllige såsom folkskolelärare, i stället uteslutande komme att innehafva klockaretjensterna, under det inga tjenster af lägre grad inom detta Stift skulle komma att finnas för obefordrade, men för själavårdens oundgängliga bestridande nödige prestmän.
Just för ett närmare inhemlande af dessa behjertansvärda skäl, får äfven jag hänvisa på samma Kongl.
Förordningar, hvilka Utskottet citerat, och synnerligast på Kongl. Förordningen af den 6 Oktober 1820, som innehåller en fullständig deduktion af hela frågan, och tillika upplager alla äldre med densamma gemenskap egande författningar, hvaribland Kongl. Resolutionen af den 23 Mars 1719 ålägger klockare inom Skåne och Blekinge, der inga socknekapellaner finnas, att hålla substituter, och Kongl. Förordningen om llelgonskyIden i Skåne af den 27 April 1742 förklarar, att klockarelägenheter kunna till kapellaner upplåtas, på grund hvaraf Kongl. Maj:t stadfästat det tillstånd, som från äldre tid tillbaka blifvit Presterskapet i Lunds Stift lemnadt, att få innehafva klockaretjenster och till bestridande af göromålen fä hålla skicklige substituter.
I anseende till Helgonskyldens otillräckliga belopp, särdeles i socknar närmast städerna, förslå i allmänhet ej klockarelönerna till ordinarie komministrars aflöning, hvarföre klockarepresterna pläga anställas såsom Adjunkter, tillika aflönte af Pastorerne, i hvilken egenskap de kunna af Domkapitlet vid påkommande nödfall missiveras; hvilken rättighet
Domkapitlet ej kan undvara uti detta folkrika, af 227 pastorat med 435 kyrkor, bestående Stift, der prestbrist ej sällan plägar förefinnas.
Då dessutom Kongl.
Stadgan af den 18 Juni 1842 bestämmer till alla delar, rörande folkundervisningen inom riket, hvilken äfven redan inom Lunds Stift blifvit i enlighet med densamma reglerad, och § 6 af denna Kongl. Stadga oaktadt Kongl. Kyrko-ordningen af 1686 föreskrifver klockare att drifva barnaläran, icke ålägger, men väl under vissa vilkor medgifver klockare att tillika vara Folkskolelärare, samt behofvet icke påkallar något ökadt åliggande i detta hänseende för klockare inom Lunds Stift, mera än annorstädes, och klockareprester i alla händelser äro förbundne hålla skicklige substituler, anser jag så mycket mindre något skäl vara för handen, att, rörande detta ämne, i underdånighet besvära Kongl. Majit.» M 39.
Besvärs- och Ekonomi Utskottets Betänkande, M 59. 9 M 39.
Ank. till Exp.-Ulsk. d. 18 Febr. 18S1, kl. 1 e. m.
Betänkande, t anledning af väckte motioner, dels om upphäfvande eller ändring af Kongl. Maj.ts Nådiga Stadga angående Fjerding smån, af den 1 Juni 1850, och dels om skyldighet för alla jordegare att i fjerdingsmansbestyret deltaga.
Uti ifrågavarande ämne har Utskottet till behandling fått emottaga följande från Hedervärda Bondeståndet remitterade motioner, nemligen: 1:o af L. G. Sandberg från Westerbottens
Län, hvilken, under åberopande af de i ofvanberörde nådiga Stadga i afseende å fjerdingsmans åligganden, meddelade bestämmelser, yttrat den åsigt, att jordegaren derigenom blifvit betungad med bestyr, som, i anseende till mängden, voro oförenliga med en behörig skötsel af jordbruket och af få personer bland allmogen kunde vederbörligen fullgöras; hvadan motionären, sorn ansåg kronobetjeningeh genom omförmälde stadganden blifva öfverflödig, yrkade »att Rikets Ständer måtte från den förut nog betryckte landtmannens skuldror lyfta eller åtminstone lätta delta menighetsbestyr, hvilket vore lika så onaturligt, som förderfligt för jordbrukare.» 2:o af A.
Län, hvilken anfört: att uti ifrågavarande nådiga Stadga väl uttalades den grundsats, att fjerdingsmansbefattningen vore ett menighetsbestyr, men att denna grundsats icke skulle hafva blifvit i Stadgan konseqvent iakttagen och tillämpad, emedan begreppet af kommunalbestyr fordrade att alla, som inom kommunen bo och hafva fast egendom, böra i sådant bestyr deltaga, hvarifrån likväl innehafvare af flere slags hemman ännu voro befriade; att de sålunda bibehållna inskränkningar och undantag för viss privilegierad jord föranledde ett fortfarande rättvist missnöje hos de jordegare inom kommunen, hvilka uteslutande fingo vidkännas denna befattning, då deremot bördan, fördelad lika på alla, efter innehafvande jord, utan missnöje skulle bäras, såsom ett medborgerligt biträde af kommunen åt Statens tjenstemän, i vården af kommunens rätt och säkerhet; och vore det, utan en sådan förändring, bättre och rättvisare om befattningen blefve en tjenst med lön på stat; vidare förekom, att den nådiga Stadgan saknade nödig bestämdhet och tydlighet i afseende på gränsorna för fjerdingsmannens åligganden, så att godtycke i afseende härå kunde af kronobetjeningen utBih. till R.
Pral. 1850 & 1851. 8 Sami. 6 Haft. 2 10 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, M 39. öfvas; då deremot menighetsbestyret, såsom ett af kommunen åtaget frivilligt och lönlöst biträde till lättnad för statens tjenstemän, borde begränsas af den största billighet och rättvisa; varande af denna motionär yrkadt: dels, att alla jordegare inom kommunen må ansvara ' för ifrågavarande bestyr, dels, att fjerdingsman må befrias från ali skyldighet att indrifva och redovisa uppbördsmedel samt hans åligganden i öfrigt så inskränkas och bestämmas, att han må kunna dem ordentligen fullgöra samt vara tryggad mot förmäns godtycke att göra tjensten för mycket betungande; dels ock att, om de sålunda föreslagna förändringar ej kunde vinnas, allmogen måtte befrias från fjerdingsmansbestyret och detsamma i stället blifva en statens tjenst med bestämd lön af allmänna medel eller bidrag af kommunens samtlige jordegare. 3:o af Carl Tholsson från Skaraborgs Län.