Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om, såsom föreslaget är, ett särskildt mynt, motsvarande 10:de-delen af enhetens värde, utpräglas, torde för rörelsen all den lättnad vara åtstadkommen, som kan fordras; och det lärer väl icke kunna anses mera obeqvämt att uttrycka t. ex. 10 ören, än en penning, eller 75 ören, än 7 penning och 5 ören.
Som för öfrigt obehöflig vidlyftighet i räkenskap härigenom skulle kunna föranledas, tillstyrker Utskottet, att, i enlighet med Kongl. Majits Nådiga Proposition, enheten må fördelas i 100 lika delar, samt att 100:de-delen benämnes Öre.
Uti punkten 3:o föreslår Kongl. Majit, »att* efter det nya systemets verkställighet, all offentlig räkning må föras i 2:ne kolumner Riksdaler Riksmynt och öre; hvarvid, när så erfordras, jemte öretalet kan utsättas deraf uppkommande bråk».
Upptagandet i räkenskap af bråktal utaf öret innebär en afvikelse från det nya systemet, och Utskottet hyser den åsigt, att dylika bråktal böra undvikas. 20 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 14.
Uti Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer, vid innevarande riksdag, aflåtna Nådiga Proposition angående de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling, införd under N:o 8 i l:sta sami. lista afdeln. af Bihang lill Riks-ståndens protokoll, förekommer väl det stadgande, att hvad som i penninge-räntan af runstycken öfverstiger £ skilling anses för hel, och hvad som understiger eller endast uppgår lill half skilling uteslutes; men som, i detta hänseende, vanligen iakttages, att bråktal, understigande hälften, uteslutes och att deremot sådant tal, som uppgår till eller öfverskjuter hälften, för helt räknas, har Utskottet ansett följande förändrade uppställning böra gifvas åt omförmälde 3:e punkt, nemligen: att, efter det nya systemets verkställighet, ali offentlig räkenskap må föras i två kolumner: »Riksdaler
Riksmynt» och »Öre,-» med undvikande af alla brutna tal, så att hvad som understiger ett halft öre uteslutes, men då det stiger till ett halft eller deröfver, utföres för ett öre.
Under åberopande af hvad Utskottet i afseende på 3:e punkten i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition anfört, hemställer Utskottet att punkten 4:o i samma Nådiga Proposition må undfå följande lydelse: att taxor å allmänna afgifter undergå skälig jemkning till öfverensstämmelse med det nya mynt-systemet, så att, på sätt i nästförestående punkt är föreski-ifvet, bråktal af öret undvikas.
Den mening har väl blifvit yttrad att prägling af silfvermynt till värde af % R:dr Riksmynt icke vidare borde ifrågakomma; men ehuru det visat sig att myntet af £
R:dr siifver-specie hitintills ej varit begärligt; torde skäl icke vara för handen att alldeles inställa präglingen af ett mynt, hvilket, i händelse silfvermynt framdeles skulle komma att i och för mindre liqvider allmännare begagnas, bör för rörelsen blifva särdeles lämpligt.
Utskottet får sålunda afstyrka bifall till nämnde förslag.
Likaledes hemställer Utskottet, att den af Herr Stjernsvärd ifrågasatta utmyntning af ett silfvermynt om 5 R.dr Riksmynt må lemnäs utan afseende; enär ett mynt af detta värde skulle,, i anseende till sin storlek, blifva för rörelsen obeqvämt och följaktligen icke komma att från Banken utvexlas i annat ändamål än i och för utförsel eiler nedsmältning.
Banko-Utskottets Utlåtande, N:o iå. 21 Sistbemälde motionär anser att af guld bör präglas mynt till värde af 40 R:dr, 20 R:dr och 10 R:dr Riksmynt.
Då guld härstädes är att betrakta såsom en handelsvara, fluktuerande i pris, lärer denna metall ej heller kunna, i form af mynt, inom Riket begagnas, och då Banken hvarken har eller bör hafva lill åliggande alt tillhandahålla guld, samt för liqvider å utrikes ort den nu gällande grunden för utprägling deraf torde vara mest ändamålsenlig; har Utskottet icke kunnat förorda denna framställning.
Uti Silfverinyntets skrot och korn är den förändring föreslagen, dels att silfverinnehållet i specie-myntet måtte nedsättas till fullkomlig likhet med Hamburger Banko, Holsteinska, Danska och Norska Specier, dels att silfverhalten må förhöjas från 75 till 80 å 90 procent, samt dels att silfvermyntet af lägsta valören må utmyntas af 8-lödigt silfver.
Beträffande först frågan om förminskning af silfver-innehållet uti det nuvarande specie-myntet, får Utskottet meddela följande upplysningar:
Under åren 1850—1853 äro för Bankens räkning utmyntade: af hela R:dr silfver-specie ungefär
R:dr silfver-specie 320,000: — — af sextondedels d:o d:o „ „ „ „ 200,000: — — af tretiotvåendels d:o d:o „ „ „ „ 30,000: — — hvaremot af öfriga silfvermynisorter någon utmyntning under ifrågavarande 4 år icke egt rum.
Vid jemnförelse af behållningarne utaf myntadt silfver i Bankens större Generalkassa vid början af åren 1850 och 1854 med det under förstberörde 4 år utmyntade silfver, visar det sig att Banken utvexlat i nytt mynt af hela R:dr silfver-specie ungefär R:dr Silfver 263,000: — — af halfva d:o d:o „ „ „ 15.000: — — af ljerdedels d:o d:o „ „ „ 3,000: — — af åttondedels d:o d:o „ „ „ 220,000: —- — af sextondedels d:o d:o „ „ „ 298,000: — — af tretiotvåendels d:o d:o „ „ „ 30,000: — —
Då det med tillförlitlighet torde kunna antagas att endast de två högsta va lörerne från Banken utvexlas i och för liqvider å utrikes ort, skulle det belopp i myn tadt silfver, hvilket af utlänningen upptagits, utgöra högst 278,000 R:dr silfver-specie; men som, efter hvad af Tullspecialerna för nämnde år kunnat inhemtas, det icke är anledning beräkna högre utförsel af myntadt silfver, än omkring 170,000 R:dr silfverspecie, hvaraf en del sannolikt från utrikes ort hit återgått, torde den förlust, Staten, i detta hänseende, lidit, vara alltför obetydlig, att böra föranleda myntförsämring, hvilket förslaget, i sjelfva verket, i sig innebär.
Det ändamål, som åsyftas, eller att förekomma myntets nedsmältning å utrikes ort, lärer i alla fall icke kunna på denna väg ernås, emedan icke allenast Svenska, utan äfven Danska och Norska, Specier i Hamburg nedsmältas.
Som Utskottet, angående förändring i utmynlnings-grunden för silfver, af ett från Öfver-Direktören vid Kongl. Mynt- och Kontroll-verken infordradt yttrande, vunnit den upplysning att nedsättning i kopparhalten icke kan göras, utan att något litet af hårdheten eller uthålligheten mot nötning, på samma gång, förloras; så och då den minskade 22 ,, Banko-Utskottets Utlåtande, N:o H. utgift för koppar, som genom förändringen uppkom me, möjligen icke motsvarar förlusten af myntets hastigare förnötning; saknar Utskottet anledning att biträda ett förslag, hvilket skulle förorsaka rubbning i det enkla och lätt uttryckta förhållande, hvaruti den föreslagna mynt- och räkne-enheten nu står till mynt-silfvermarken, särdeles innan ännu är kändt hvilken wg7-enhet Kongl.
Maj:t, för sin del, kan finna godt antaga.
Det torde för öfrigt icke höra förbises, att, i fall finheten i myntet ökas, detsamma, på sätt erfarenheten ådagalagt, blefve begärligare till nedsmältning inom landet, än nu är händelsen, ty närvarande mynlsilfver kan ej, utan tillsats af finsilfver, hvarå tillgång på flera orter ofta saknas, till kontroll- eller verk-silfver förvandlas, hvaremot myntsilfver af högre finhet, än kontrollsilfver, lätt förändras till detta sednares lödighet genom tillsats af koppar.
Hvad slutligen angår förändringen uti det minsta silfvermyntets halt, bör Utskottet anmäla, att då silfvermynt af 8-lödigt silfver hastigare undergår förnötning, hvarigenom prägeln hlifver otydlig, Utskottet anser lämpligast, att äfven för detta mynt bibehålies den 12-lödiga halten.
Häraf lärer likväl, enligt Utskottets förmenande, ingalunda böra följa att myntet å 10 öre, ehuru af något lägre värde, än äV:dels R:dr specie-stycket, som nu utmyntas, skall blifva till omkretsen mindre och sålunda mera svårhandterligt, än sistberörda mynt, enär förminskning af det värde, som motsvarar skillnaden emellan dessa hegge mynt, torde kunna på annat sätt åstadkommas.
Med anledning derjemte af de betydliga kostnader, som äro förenade med ommyntning af det nu gångbara silfvermyntet, hemställer Utskottet, att den genom Mynt-Ordningen af den 9
Maj 1835 bestämda utmyntningsgrund må oförändrad bibehållas.
Men äfven om, emot hvad Utskottet föreställt sig, silfvermyntet af 10 öre skulle blifva till omkretsen något mindre än myntet af *V:dels R:dr silfver-specie, torde, till förebyggande af misstag, dessa mynt böra genom prägeln från hvarandra särskiljas; på grund hvaraf Utskottet tillstyrker, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att åtsidan af nämnde Tio-öres-stycke förses med sådan prägel, hvarigenom detsamma med lätthet skiljes från silfvermyntet af iV:dels R:dr Specie, samt att- frånsidan må komma att upplagas uteslutande af valören.
Beträffande kopparmyntningen har Kongl.
Maj:t i Nåder föreslagit utmyntning af ett om 10 öre, ett om 5 öre, ett om 2 öre, ett om 1 öre och ett om 1 öre Riksmynt. Banko-Utskottets Utlåtande, N:o /4. 23 Kopparmyntet af 10 öre anser Utskottet kunna undvaras, då silfvermynt till enahanda värde präglas.
Erfarenheten har nemligen ådagalagt att allmänheten hellre tillvexlar sig silfvermyntet af »V R:dr Specie, än kopparmyntet af samma värde, eller 4 sk.
Banko, hvilket torde härflyta deraf, att större kopparmynt, i allmänhet, icke äro i rörelsen användbara.
Utskottet, som här ofvan tillstyrkt, att i offentlig räkenskap samt i taxor å allmänna afgifter halft öre icke må upptagas, finner det således vara destomindre nödigt att ett kopparmynt af omförmälde valör utpräglas, som detsamma icke medför någon nytta för rörelsen, hvarest skiljemynt af detta ringa värde, ehuru för närvarande utmyntadt och sålunda tillgängligt, mera sällan lärer förekomma.
Utskottet har derföre skolat hemställa, att endast följande kopparmynt må utpräglas, nemligen: ett om 5 öre Riksmynt, ett om 2 d:o d:o, samt ett om 1 d:o d:o.
Maj:t har till grund för utmyntningen af koppar antagit, att 5-öresstycket skulle utmyntas efter 800 R:dr Riksmynt per Skeppund koppar viktualie-vigt; 2-öres-stycket efter 600
R:dr d:o d:o, samt 1-öres-stycket efter 500 R:dr d:o d:o.
Sorn emedlertid förhållandet emellan de särskilda mynten lämpligare utfaller genom gillande af Herr Lefréns förslag till utmyntnings-grund, enligt hvilket, med bibehållande al 2-öres-stycket efter Kongl. 'Maj:ts Nådiga Proposition, 5- och 1-öresstyckena blefve till storleken något mindre än de af Kongl. Maj:t föreslagna, har Utskottet, med hemtadt stöd af de upplysningar, Öfver-Direktören vid Kongl. Myntoch Kontroll-verken lemnat, beträffande ommyntnings-kostnaden, funnit sig böra tillstyrka, att 5-öres-slycket utmyntas efter 1,000 R:dr Riksmynt per Skeppund viktualie-vigt; 2-öres-stycket efter 600 R:dr d:o d:o; samt 1-öres-stycket efter 600 R:dr d:o d:o.
Uppå de af såväl Herr Lefrén i hans här ofvan anförda motion, som ÖfverDirektören vid Kongl. Mynt- och Kontroll-verken, i det af honom afgifna yttrande, utvecklade skäl och omständigheter, föreslår Utskottet, att kopparmyntet må präglas af en legering, bestående af 95 delar koppar, 4 delar tenn och 1 del zink. 24 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o ii. I anledning af deif utaf Herr von Hartmansdorff framställda anmärkning, att det nja räknesättets införande under loppet af ett år skulle föranleda två bokslut för samma år; och enär Kongl. Majt i Nåder ansett att det nja räknesättet kunde redan under loppet af år 1855 träda i verkställighet, i följd hvaraf något hinder ej heller torde möta för detsammas tillämpning efter utgången af nämnde år, har Utskottet trott sig böra tillstjrka, att det nja mjntsystemet må tillämpas från och med början af år 1856.
Under förutsättning att Rikets Ständer bifalla hvad Utskottet sålunda hemställt och föreslagit, har Utskottet härigenom skolat underställa Rikets Ständers bepröfvande följande förslag till allmänna räknesättet i handel och. vandel samt vid bokföring, äfvensom till utmynlning af silfver och koppar, nemligen: l:o) Att, med fastställande af mynt- och räkne-enheten till värdet af en fjerdedel Riksdaler Silfver, enligt Mynt-Ordningen den 9 Maj 1835, denna mynt- och räkneenhet, motsvarande en Riksdaler Riksgäld eller trettiotvå skillingar Banko, benämnes Riksdaler Riksmynt, till skillnad ej blott från den nuvarande räkne-enheten Riksdaler Banko, utan ock från den ursprungliga mynt-enheten Riksdaler Silfver; 2:o)
Att mynt- och räkne-enheten indelas i etthundra lika delar, benämnde öre, deraf alltså hvar och en i värde motsvarar iffo rst.
Silfver eller rst.
Banko eller rst.
Riksgäld, eller nära en half skilling sistnämnde mynt; 3:o)
Att, efter det nya systemets verkställighet, all offentlig räkenskap må föras i två kolumner, Riksdaler Riksmynt och Öre, med undvikande af alla brutna tal, så att hvad som understiger ett halft öre uteslutes, men då det stiger till ett halft eller deröfver, utföres för ett öre; 4:o)
Att taxor å allmänna afgifter undergå skälig jemkning till öfverensstämmelse med det nya myntsystemet, så att, på sätt i nästförestående punkt är föreskrifvet, bråktal af öret undvikas; 5:o)
Att, med tillämpningen af det nya räknesättet, följande mynt af silfver och koppar må präglas, till skrot och korn, som här nedan bestämmes, nemligen: A. Silfvermynl: a.
Utmyntningcn:
Ett st. ora Fyra R:dr Riksmynt eller 400 Öre
TV» » ' li „ eli. 8 „ „ — r> 12 „ „ »
Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 44. 25 b.
Skrot och Korn:
Alla ofvanuppräknade Siifvermynt skola, i enlighet med Kongl.
Mynt-Ordningen af den 9 Maj 1835, innehålla
En del koppar och således vara Tolfiödiga, af hvilken blandning, som benämnes Mynlsilfver, skola utmyntas: af Tvä skäl pund viktualievigt sådant silfver: 25 sl. om Fyra R:dr Riksmynt
Öre dito — 200 åttondedels d:o d:o - eller 400 st. om 25 Öre dito
Remedium i finhet får, jemlikt nyssåberopade Kongl.
Mynt-Ordning, utgöra på hvarje il. viktualie-vigt mynlsilfver Tre Ett-tusendedels skålpund, viktualie-vigt fint silfver öfver och lika mycket under den beslämda halten.
Remedium i vigt får utgöra: på 4 R:dr Riksmynt-st., deraf 25 — 2 /ti viktualie-vigt mynt-silfver, n?<r* öfver eller under per skålpund; på 2 SI: dr d:o d:o, deraf 50
Ett st. af 5 Öre utmyntas efter 1,000 R:dr Riksmynt per skeppund koppar viktualievigt och skall i nu gällande mynt motsvara 1 sk. 71 rst.
R:gs, Ett st. af 2 Öre d:o 600 d:o 7M „ ■ „
5,000 st. 2-Öre-styck en 7,500 „ 1-Öre-stycken 15,000 „ Bih. till B.
Prot, 4853 & 4854. 6 Samt. 4 Afd. 6 Häft. 4 26 Banko-Vlskotlets Utlåtande, N:o Ii.
De nya kopparmynten komma i följd häraf att i värde nära motsvara 2|-, 1 och ^ skillingar Riksgäld, och blifva, hvad de sistnämnde 2:ne beträffar, till storleken lika med de nu präglade mynten af enahanda värde. 1 b. Leg ering en :
Kopparmynten präglas af en legering, bestående af 95 delar koppar, 4 delar tenn och en del zink; 6:o) att, i sammanhang med beslutet om präglingen af det nya kopparskiljemyntet, det förklarande bör, i öfverensstämmelse med hvad nu är stadgadt, meddelas, att ingen är pligtig i betalning eller vexling på en gång emottaga mer af detta skiljemynt, än en Riksdaler Riksmynt; 7:o) att det nya räknesättet må träda i verkställighet från och med början af år 1856.
Och skall Utskottet icke underlåta att lill Rikets
Ständer inkomma med förslag lill de förändringar i afseende på Rankens sedelsystem, hvilka kunna erfordras såsom följd af det beslut, angående mynt- och räkne-enheten samt dess indelning, som kan varda af Kongl. Majit och Rikets Ständer fatladt.
Stockholm den 3 Februari 18o4.
Reservationer'. af Herr Bogeman, C. A.: »Frånvarande, på permission, då Höglofl.
Utskottet fattade beslut att tillstyrka antagandet af Kongl- Maj:ts Nådiga Proposition om decimalsyslemels tillämpning på Rikets mynt, har jag, i sak, endast att åberopa min redan vid 1847 och 1848 årens Riksdag afgifna reservation, intagen vid Banko-Utskottets Betänkande N:o 24.» af Herr von Kraemer, A. R.: »Emot Utskottets beslut i förevarande Betänkande får jag mig reservera i nedanstående tvänne punkter.
För det första har Utskottet beslutat att, med upphäfvande af den gamla myntenheten :
Riksdaler Silfver eller Riksdaler Species, mynt- och räkne-enheten hädanefter skulle blifva densamma, eller: ^ R:dr Silfver.
Detta, som vid första påseendet tyckes leda till enhet, torde dock vid närmare betraktande befinnas vara ett söndringsförslag.
I en lid, då såväl regeringar, som folk tyckas sträfva att, så mycket som möjligt, återförena Nordens beslögtade folkslag, synes det mig nemligen så mycket mera underligt, att man kunnat föreslå afskaffandet af en urgammal Svensk mynt-enhet, då man besinnar, att denna tillika är en gemensam mynt-enhet för alla de Skandinaviska länderna, och ej blott för dessa, kan man säga, utan för hela Norden.
Som bekant äro nemligen Norska, Danska och Holsteinska Spccien samt Riksdalern Hamburger Banko alldeles lika, och den Svenska Specien skiljer sig från alla Banko-Utskoltets Utlåtande, N:o Ii. 27 dessa med endast en obetydlighet (4,976 ass finsilfver eller ungefär 1 sk. bankos högre värde).
När man tillika betänker, hurusom en sådan nedsättning af mynt-enheten i utlandets ögon skulle få ett starkt tycke af en myntförsämring, in. fl. skäl, som ligga nära till hands; men hvilka den korthet, som tillhör en reservation, ej tillåter att nu anföra, så vågar jag hemställa: att den Svenska mynt-enheten måtte bibehållas oförändrad sådan den förut varit, eller lill 1 R.dr Silfver.
Härvid vill jag endast, såsom ett tillägg, foga en hemställan om icke, dels till undvikande af hvarje påstådd förblandning rcikne-enheten:
Riksdalern (jag har nemligen här nedan hemställt, att sådant måtte blifva dess namn, i olikhet med Utskottet, som föreslagit den dubbla benämningen: Riksdaler Riksmynt), dels till vinnande af fördelen att äfven för att den till sitt värde oförändrade mynt-enheten hädanefter skulle benämnas icke en R:dr Silfver eller en R:dr Species, utan mera enkelt, endast: en Species.
Species är visserligen från början endast ett tilläggsord, uttryckande ungefär detsamma som: klingande mynt; men under tidernas lopp har denna betydelse blifvit så glömd, att ordet nu öfvergått till ett verkligt särskildt saknamn, och torde man aldrig i dagligt tal få höra nämnas en Riksdaler species, utan endast en eller flere specier.
Lika är förhållandet i vårt brödrarike Norrige, der, ehuru myntet egentligen heter en speciedaler, det aldrig benämnes annorlunda än: en specie.
Vidare har Utskottet för den nya räkne-enheten antagit namnet Riksdaler Riksmynt.
Jag anser denna benämning vara en uppenbar tavtologi, eller ett lika fult som onödigt upprepande af alldeles samma sak i tvänne liktydiga ord, och får jag derföre vördsammast föreslå, det Rikets Höglofliga Ständer ville för sin del besluta, att, i likhet med de aldra flesta andra länders räkne-enheter det svenska myntets räkne-enhet skall erhålla endast ett namn och att detta skall blifva:
Riksdaler utan något som helst tillägg.
Herr Bogeman C. A. instämde i Hr v Kraemers mening, att svenska myntets räkneenhet mätte erhålla endast ett namn och kallas Riksdaler. af Herr Björnstjerna O. M. »Mot Utskottets beslut att afstyrka ali förändring i den fastställda lödigheten för silfvermyntet får jag reservera mig.
Silfrets upblandning med större mängd koppar än som erfordras att gifva det tillräcklig hållbarhet medför följande olägenheter: l:o Myntets tyngd och storlek ökas utan att värdet förhöjes, hvarigenom den egenskap, att inom mindre omfång innesluta större värde, som gör den ädla metallen företrädesvis tjenlig till mynt, delvis går förlorad. 2:o Utseendet blifver mindre vackert, enär silfret måste förlora dess hvithet i samma mån det uppblandas med den mörkare kopparen. 3:o
Kostnaden ökas onödigtvis genom öfverflödig koppar, enär myntets värde i rörelsen icke derigenom höjes, utan endast bestämmes efter silfverhalten. 4:o Nedsmältning af det präglade silfvermyntet blifver mera vinstgifvande i samma förhållande koppar lill större mängd deruti ingår, då det påtagligen måste vara förmånligare att till smältning begagna sådant mynt som medför 25 procent koppav 28 Banko-Vlskoltets Utlåtande, N:o ii. till skänks, än sådant som gifver blott 10 procent koppar på köpet utöfver silfvervärdet.
Förutom den koppar, som sålunda går förlorad, Olifver utmyntningskoslnaden kanske mångdubblad genom det premium för uppsmältning myntet i sig innehåller.
Om det sålunda lärer vara obestridligt, att silfrets lojering med öfverflödig koppar måste medföra ökad kostnad, samt olägenheter af flere slag, återstår att undersöka hvilken blandning för myntsilfret kan anses förmånligast.
Erfarenheten torde härvid gifva den säkraste ledning, och deraf inhemtas: alt i intet af Europas mer betydande länder uppblandas silfret så mycket sorn hos oss, med undantag af Preussen, der samma lojering, som i Sverige är antagen, eller den 12-lödiga, innehållande 75 procent silfver och 25 procent koppar; all deremot silfvermyntet i England, Frankrike, Belgien, Holland, Norrige, Bayern, Spanien, Portugal, Sardinien, Kyrkostaten, Grekland och Nord-Amerikas Förenta Stater är 14-Iödigt eller något derutöfver, äfvensom det Svenska af äldre prägel; i Ryssland är det i det närmaste ii-lofligt, innehållande 13 lod 16 grän, i Österrike, Sachsen och Neapel 13 lod 6 grän finsilfver per mark mvntsilfyer.
Täger man i betraktande den stora mängd sillvermynt, sorn är i omlopp i de länder, der den högre silfverhalten är antagen, i jemförelse med det ringa belopp, sorn i Sverige och Preussen är utelöpande, der för det mesta pappersmynt begagnas, äfvensom alt de flesta länder alltjemt förbättrat sitt mynt, sä att det nu innehåller vida mindre koppar äli förr, torde man komma till den öfvertygelse, alt den lojering, sorn brukas i alla de länder, der en stor myckenhet sillvermynt är i rörelsen, bör ega företrädet framför den, som endast är antagen i Sverige och Preussen, der jemförelsevis ganska litet silfver begagnas, och att således den 12-lödiga lojeringen icke torde vara den bästa.
Det enda antagliga skäl för silfvermyntets uppblandning med ända till 25 procent koppar lärer vara alt det derigenom erhåller ökad hårdhet och sålunda bättre motstår nötning; men då det visat sig alt ett vida finkornigare mynt blifvit i nästan alla civiliserade länder antaget, torde kunna förutsättas, att ett sådant erbjuder fullt tillräcklig hållbarhet.
Då derjemte myntsilfret i det stora flertalet af dessa länder är 14-Iödigt, eller i det närmaste af denna halt, torde deraf följa, att en sådan lojering blifvit af erfarenheten godkänd.
Inom Utskottet har jag derföre yrkat, alt det silfvermynt som i Sverige hädanefter kommer att präglas, mätte erhålla en lödighet mera öfverensstämmande med den, som i de Hesla andra länder blifvit godkänd.
Myntet skulle derigenom blifva lättare, vackrare, mindre kostsamt och mera fredadt för smältning.
Med Utskottets majoritet har jag äfven varit af olika tanke deruti: att jag ansett det minsta föreslagna silfvermyntet, eller 10-örestycket, blifva allt för litet, om det utpräglas efter samma grunder, som det större silfvermyntet, i hvilken händelse detsamma skulle blifva -jf mindre än den nuvarande R:dr specie, hvarjemte en sådan utmyntning skulle medföra ej ringa förlust för myntverket, utan att bereda några motsvarande fördelar.
Af dessa skäl har jag ansett att 10-örestycket borde utpräglas, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, af 8-lödigt silfver, och erhålla samma storlek sora det nuvarande minsta silfvermyntet, samt i anseende tilt dess Danko-Utskollels Utlåtande, A':o H. 29 underhaltiga beskaffenhet anses endast såsom skiljemynt och i likhet med detta behandlas.
Detta silfver-skiljemynt blefve likafullt ganska godt, i jemförelse med dylikt i andra länder, så att man ej behöfde befara att det genom slitning skulle förlora färgen.
De gamla Svenska TV R:dr specie voro af 8-Iödigt silfver och bibehöllo sitt utseende; ganska väl; ll:dr specie voro preglade af G-lödigt, och *1 öre-styckena af endast 3-lödigt silfver.
Den Norska 8-scb.. den nya Preussiska Groschen, den Danska tV -specien och de Hannoveranska 5 och 10 Groschen-styckeria äro 8-lödiga.
Norska 2- och 4-scbillingar och Danska 2-schiilingar äro 4-iödiga.