Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hemmets bästa tomtar små Pysslade därinne.
Till det s a m m a h e m en d a g Mina steg m i g förde, I n t e t glädtigt t a l o c h s k r a t t Denna gång jag hörde.
H e r r n gick d y s t e r, m ö r k o c h t v ä r, I n t e t föll p å l ä p p e n, H a t t e n f a n n s ej p å sin p l a t s, Inte heller käppen.
F r u n försökte hålla stånd, V i s a d e sig t a p p e r, Tills h o n blef b e s k y l l d a t t h a ' Slarfvat b o r t ett p a p p e r.
K n a p p a s t något, s o m m a n vet, Fruar mera sårar.
Nu protester kom i mängd, Snyftningar och tårar.
i morse ' Uti skjortan saknade knappar. » K UNGSSTUGAN I ÖRERRO.
MINNE FRÅN ETT FEMTONHUN- DRATALET.
M ÅNGEN besökare af Stockholmsutställningen åf 1897 torde ännu från sina vandringar inom Gamla Stockholms råmärken erinra sig en byggnad af synnerligen ålderdomligt utse- ende.
Den var uppförd af groft timmer eller åt- minstone något, som skulle likna sådant, i två vå- ningar, hvaraf den öfre sköt framom den a n d r a med en bred, af bröstvärn krönt svalgång.
Till S M Å S K O L E L Ä R A R I N N O R N A S SAK.
denna ledde rätt ifrån gatan en rak öppen trappa.
Byggnaden i fråga framställde ett borgarehus O L J A N D E b e h j ä r t a n s v ä r d a skrifvelse h a r • från femtonhundratalet; möjligen med sina tvänne våningar af något förnämligare typ än den då van- k o m m i t oss t i l l h a n d a: ligaste.
Märkligt nog har en sådan byggnad, som verJc- » Skulle I d u n, allas v ä n och r å d g i f v a r e, vilja ligen förskrifver sig från denna aflägsna tid, blifvit gifva d e i e k o n o m i s k t h ä n s e e n d e b e t r y c k t a bevarad i vårt land.
Det är den så kallade kungs- s m å s k o l e l ä r a r i n n o r n a e t t r å d eller r ä c k a d e m stugan i Örebro.
Sedan den i öfver fyra h u n d r a e n h j ä l p s a m h a n d till e r n å e n d e af e n f ö r b ä t t - år orubbad på sina grundvalar motstått tiden och af ett blidt öde skonats u n d a n eld och förstöring r a d s a m h ä l l s s t ä l l n i n g.
A t t v ä n d a s i g till för- af annat slag, har den förliden sommar, sedan Öre- samlingarna m e d begäran om löneförhöjning bro stad ansett sig behöfva tomtplatsen, blifvit ned- ä r förgäfves, t y d e g ö r a ej m e r i d e t afseen- tagen och förflyttad till en af stadens mindre park- det, än lagen ålägger dem.
Och lagen bestäm- anläggningar.
Där, i en kanske för ett sådant något främmande omgifning, har det gamla borgarhuset m e r n ä m n d a l ä r a r i n n o r s l ö n till 3 0 0 kr.
för- för kort tid sedan rest sig på nytt.
u t o m h u s r u m och v e d.
H u s r u m m e t k a n s k e I d u n har i anledning häraf funnit lämpligt med- m å n g e n g å n g b e s t å e n d e af e t t l i t e t » k r y p i n ».
dela ett par bilder från den märkliga byggnaden.
A l l t s å 2 5 k r.
i m å n a d e n ä r h v a d vi h a f v a Den ena visar dess yttre med den kännetecknande öppna t r a p p a n samt svalgången eller löftet, medan a t t a n v ä n d a till m a t, k l ä d e r s a m t öfriga ut- taket ä n n u är täckt med tegel i stället för att en- gifter.
S v å r t n o g h a r d e t v a r i t a t t få d e n n a ligt den ursprungliga anordningen vara torfbelagdt.
* lilla m å n a d s p e n n i n g a t t r ä c k a till d e t n ö d - Den andra afbildningen är från byggnadens inre v ä n d i g a s t e, m e n m e d b e k y m m e r se vi f r a m - och återger en därstädes på själfva träet å ena gafvelväggen målad allegorisk framställning.
I n n a n t i d e n an, då l e f n a d s o m k o s t n a d e r n a så stigit.
V i s s e r l i g e n h a f v a d e flesta s t a d s f ö r s a m l i n g a r * I s a m m a n h a n g härmed kan erinras om, h u r b e a k t a t d e n n a sak, m e n för oss l ä r a r i n n o r, a n - Olai Magni, enligt Hildebrand, berättar om, att s t ä l l d a v i d l a n d s - eller b r u k s f ö r s a m l i n g a r, g ö r e s kreaturen betade på torftaken, något som kom väl ingenting.
Lefnadsomkostnaderna äro dock till pass, när en stad var utsatt för belägring.
_ PÅ LEDIGA STUNDER.
M EDAN D E 5N J k v i n n l i l g a slöj- slöj d e n u n d e r alla t i d e r hållits högt i ära, från kungadottern, som s ö m m a d e h j ä l t e n s bild i g u l d o c h silke, till torparmor, som väfde den svenska vadmaln af ull efter e g n a får, från våra dagars konst- närligt bildade u n g a damer i » Handarbe- t e t s v ä n n e r » till t ö s e n i folkskolan, som bro- derar kråkspark, har den manliga slöjden b e t r a k t a t s m e d e n viss ringaktning.
Barr foto.
KUNGSSTUGAN I ÖREBRO.
vi dock gifva oss tid att n ä r m a r e granska den, torde några ord om själfva byggnadens historia vara på sin plats.
Redan dess namn, kungsstugan, ger oss anled- ning antaga, att den en gång haft en ställning vida för mer, än dess, enligt vår tids begrepp, oansenliga yttre tyckes angifva.
Sägnen vet också förtälja, att n a m n e t bevarar minnet af en högt uppsatt m a n s besök, nämligen ingen ringares än gamle k u n g Göstas.
Likaså säges det större af byggnadens tvänne rum, af ålder kalladt rikssalen, hafva ut- gjort platsen för det märkliga möte år 1540, då Sverige genom Arf-föreningens stiftande öfvergick från val- till arfrike.
Intill » rikssalen » gränsar ett mindre rum, » Carl XI:s sängkammare », hvarest n ä m n d e monark an- setts ha bott, då han såsom hertig besökte Örebro stad, m e d a n slottet stod under ombyggnad.
Båda r u m m e n hafva haft tak och väggar rikt prydda med målningar, af hvilka ä n n u lämningar rinnas i behåll.
I » rikssalen » återfinnes det förut o m n ä m n d a allegoriska bildverket, enligt Eichhorn, som för ett antal år sedan lämnat en redogörelse därför i tidskriften » Nu », den enda målning af detta slag, som blifvit bevarad i Sverige från senare hälften af sextonde århundradet.
Den framställer en domarescen, där, till höger från åskådaren räk- nadt, en olycklig bönfallande störtar fram till den i midten tronande domaren, medan åtskilliga dygder och laster, hvilkas n a m n återfinnas på målningen, äro honom till hjälp eller hinder, hvar efter sin art.
Målningen anses tillkommen, närmare bestämdt, mellan åren 1595 — 1617, då en borgmästare i Öre- bro, Lars Olsson, ägde gården, och hvilkens kall som domare ger en god förklaring för valet af ä m n e vid målningens framställande.
Gården h a r sedan gått genom flere händer, tills den omsider blifvit stadens ägendom.
Det torde k u n n a räknas som en synnerligen lycklig händelse, att Kungsstugan blifvit bevarad intill våra dagar.
Nu, sedan Örebro stad såsom ägare åtagit sig för- pliktelserna om den, vågar m a n tryggt hoppas, att den märkliga byggnaden, hägnad och vårdad som dess ålder och minnen göra den det värd, än skall gå sekler till mötes.
HANNA VÄGGMÅLNING I WIJNBLADH.
KUNGSSTUGAN.
Då någonting i hu- s e t g å r s ö n d e r, ä r all- tid h u s t r u n redo att inom sitt område afhjälpa s k a d a n m e d nål och tråd, m e n h u r bär m a n - n e n sig å t?
G å r e n d ö r r i b a k l å s, s k i c k a r h a n b u d p å s m e d e n, o m e t t f ö n s t e r slår sig s n e d t, tillkallar h a n snickaren, skall en g a r d i n s ä t t a s gagna den.
Väckes h a n s i n t r e s s e för sa- ken, k a n slöjden snart bli e n af h a n s k ä r a - s t e förströelser, o c h när ynglingen blir man, följer honom h a n s h y f v e l b ä n k från studerkammaren till det egna h e m m e t.
J a g f ö r b i g å r slöj- dens u p p f o s t r a n d e in- flytande, som nog h a r kompetentare måls- m ä n, för a t t af erfa- renhet vitsorda dess hälsosamma verknin- gar på den vuxne SNIDADT SKÅP I VALNÖT.
m a n n e n såsom mot- vikt m o t det andliga arbetet.
Vid hyf velbänken k o m m e r blodet i hastigare omlopp, de u n d e r stillasittandet styfnade lemmarne mjukas upp, m o t i o n e n k a n d r i f v a s, tills m a n blir så v a r m m a n b e h a g a r, o c h u n d e r t i d e n får h j ä r n a n n y a i n t r y c k, får h v i l a.
D e t t a s k u l l e n a t u r - ligtvis lika bra k u n n a å s t a d k o m m a s med g y m - n a s t i k, m e n h v e m k o m m e r sig för a t t g y m - n a s t i s e r a t i l l r ä c k l i g t i e n s a m h e t e n för a t t bli varm?
Dessutom h a r slöjden d e n fördelen framför kroppsöfningar a t t v a r a p r o d u k t i v.
P r o d u k t e r n a, e n k l a f r å n b ö r j a n, blifva s m å - ningom gedignare, lusten växer med uppnåen- d e t af a l l t b ä t t r e r e s u l t a t, i n t r e s s e t s t e g r a s, så a t t m a n sätter sig in i de teoretiska och k o n s t n ä r l i g a s i d o r n a af s a k e n, a r b e t s f ä l t e t vid- g a s o c h befinnes v a r a o ä n d l i g t.
H v a d s o m från början syntes omöjligt att u p p n å, åstad- k o m m e s u n d e r tidens lopp m e d lätthet och säkerhet.
* De t v å afbildade renaissans-skåpen äro icke v i d a r e m ä r k v ä r d i g a, ä n a t t d e ä r o a l s t e r af hemslöjd, förfärdigade bland m y c k e t a n n a t på l e d i g a s t u n d e r s å s o m r e k r e a t i o n efter stilla- s i t t a n d e a r b e t e.
D e t s t ö r r e ä r af ek, 2 m.
högt, orneradt m e d läderlapps- och maskros- motiv s a m t bonadt i mörkröd ton.
Det min- d r e, 1,5 m.
h ö g t, ä r af i t a l i e n s k v a l n ö t, h å l l e t i t r ä e t s n a t u r l i g a f ä r g o c h o r n a m e n t e r a d t en- ligt italiensk smak.
GOTTHARD DÄR H SNIDADT SKAP I EK.
u p p, s ä n d e r h a n efter t a p e t s e r a r e n, och finnes ej h a n d t v e r k a r e a t t tillgå, s t å r h a n d ä r v a n l i - gen handfallen och hjälplös, t y h a n har aldrig fått lära sig att h a n d t e r a verktyg.
Den n u uppväxande generationen åtnjuter d ä r e m o t slöjdundervisning i skolorna och där- m e d l ä g g e s e n g o d g r u n d a t t b y g g a på, m e n m a n m å s t e tillse, a t t d e t i c k e för d e flesta s t a n n a r v i d g r u n d e n af b r i s t p å b y g g n a d s m a - teriel.
Träslöjden, som h a r så stora betingel- ser i v å r t s k o g r i k a l a n d m e d d e s s l å n g a v i n - t e r k v ä l l a r, b ö r j a r dö u t b l a n d a l l m o g e n, m e n b ö r o m h u l d a s och v i n n a i n s t e g h o s d e b i l d a d e klasserna.
H ä r t i l l f o r d r a s mödrarnas medver- kan.
Må d e i c k e l å t a s i g s t ö r a s af l i t e t stic- kor och hyfvelspån i b a r n k a m m a r e n, u t a n skaffa s o n e n e n h y f v e l b ä n k m e d n ö d i g a v e r k - t y g och u p p m u n t r a h o n o m a t t d a g l i g e n b e - SUNDBERG.
CHRYSANTHEMUM BLOMMAR.
VAR ÄRO VI?
Bestämdt inte i Mälarstaden, öfver hvilken senhöstens himmel nu hänger som ett stort stycke vadmal med en och an- nan remsa gyllentyg i, u t a n långt, långt borta i ett solland, som heter Japan, om hvilket Pierre Loti skrifvit förtjusande prosadikter, färgklara, naiva och prudentliga som det japanska landskapet själft.
Ni minns ju den lilla trippande madame Chry- santhemum i Nagasaki, hon, som hade så mjuka rörelser, när hon gick eller dansade, och kunde spela vackra och rörande melodier på sin guitarr, där hon satt i det dämpade ljuset från de stora kulörta lyktorna, som eklärerade hennes sköra lek- sakshus.
Hennes syster är för öfrigt er kära vän- inna O Mimosa San — det är hon, som nu tittar fram där med sitt välkoafferade hufvud och, själf en blomma, ler mot er ur chrysanthemums doftan- de och färgrika blomsterhaf.
Ja, vi befinna oss midt i ett exotiskt landskap, ehuru vi hvilket ögonblick som helst k u n n a höra vagnsbullret från Regeringsgatan utanför.
Det är i chrysanthemumriket vi vandra.
De många blom- stervarianterna blända oss med sin fägring, det är en färgskala från det snöhvita, till det djupaste b r u n a eller guldröda, med härliga intervaller af blekgult, violett eller lilas.
Och hvilka n a m n ha ej dessa den österländska florans adelsdamer!
L a Triomphante heter den där skönheten i hvitt päls- verk, som täflar med de gulklädda ladies Byron och Laurence eller med de ännu hvitare damerna Lacroix
fDUN 1899.
— 5 — och Avalanche, bredvid hvilka p r u n k a den röda och hvita Préfet Robert samt den praktfullt helröda Edith Rowbottom.
De vagga på sina långa stänglar, då vackra kvin- noansikten flocka sig omkring dem, och då fagra kvinnoögon sända dem b e u n d r a n d e blickar, stiger en fin doft u r djupet af deras kalkar.
Det är blom- mornas hviskningar till deras systrar kvinnorna.
» Tag oss! » säga de, » för er skull anlägga vi våra skimrande färger, för er utveckla vi våra formsköna blomkronor, och vår plats är vid edert bröst eller i edert mjuka hår. » För att sätta I d u n s tusentals kvinnliga läsare när och fjärran i korrespondens med deras många vackra japanska syskon på den nyss afslutade chry- santhemumutställningen i hufvudstaden, h a vi låtit en af våra tecknare i dagens n u m m e r gifva éh bild från densamma.
Teckningen återger det ögon- blick, då utställningen öppnades i närvaro af prins Eugen, hvars bild synes i gruppen längst nere till vänster.
Öfverst å samma sida sitta de tre japan- skorna mot bakgrunden af det med kulörta lyktor prydda japanska tehuset.
skulle t u p p e n u n d e r m i n vistelse där p å a n n a t h å l l förflyttas.
I n t e för a t t j a g b ä r a g g till k ö n e t, å h n e j 1 — m e n j a g ville n a t u r l i g t v i s h a f v a m o r g o n f r i d, o c h d e t får m a n i n t e, d ä r s å d a n a h e r r a r r e g e r a.
Ah, det var härligt däruppe p å liden, där den rödstrnkna bondgården lyste i solskenet m e d sina hvita k n u t a r och fönsterfoder I D e t v a r s o m e t t friskt s k r a t t f r å n r ö d a l ä p p a r — o c h i l u f t e n l å g d e t doft af b a r r och k å d a f r å n s k o g e n, s o m k l ä t t r a d e h ö g t u p p efter b e r g å s e n.
Mor och p i g a n k o m m o j u s t från s o m m a r - föjset m e d m j ö l k b y t t o r n a, o c h j a g blef g e n a s t v i s a d i n till m i t t s o m m a r b o.
A l l t i n g v a r b r a — u t s i k t e n öfver v i d d e r n a och ä l f v e n d ä r n e d a n f ö r, s ä n g e n m e d s i t t röd- och hvitrutiga drälltäcke, spegeln u n d e r den blomsterkransade gratulationstaflan på väggen o c h s å ej m i n s t m o r s m u n t l i g a b e k r ä f t e l s e CHRYSANTEMUM-UTSTÄLLNINGEN I STOCKHOLM.
HISTORIEN MARIA H OM EN HÖNA.
AF RIECK-MULLER.
AR NÅGON H Ö R T en höna gala?
D e t h a r j a g, och d e t v a r ä n d å b a r a en vanlig anständig, värpande bondhöna, som a l d r i g i s i t t lif s e t t h e r r s k a p p å s å n ä r a h å l l, att hon ens hade den aflägsnaste aning om ett sådant ord som emancipation.
O c h h o n gol i n t e för s i t t n ö j e s skull m i n - s a n n, u t a n af — j a, d e t l å t e r m ä r k v ä r d i g t — af d e n d j u p a s t e p l i k t k ä n s l a.
J a g hade långt u p p e i e n fjällby f ö r s ä k r a t m i g o m s o m m a r - nöje i en bondgård.
N ä r d e n skriftliga u p p - g ö r e l s e n s k e d d e, h a d e j a g s o m oeftergifligt vill- kor fastställt, a t t om höns funnes på gården, TECKNING FÖR IDUN p å, a t t t u p p e n r e d a n blifvit b u r e n i k o r g till Anders Petters, västerst i byn.
D e t v a r m e d e n s ä r s k i l d b e h a g l i g k ä n s l a af v ä l b e f i n n a n d e o c h ro j a g s e d a n p å k v ä l l e n kröp ned under det rödrutiga täcket.
Jag k ä n d e, a t t j a g n u s k u l l e få n j u t a e n efter- l ä n g t a d t i d af h v i l a o c h l u g n o c h få i n r ä t t a m i t t lif s å s o m j a g b ä s t ville — o c h s å som- n a d e j a g.
O c h j a g sof, sof s å g o d t och o s k u l d s - fullt, s o m m a n gör, n ä r m a n t y c k e r sig h a k o m m i t i e t t stilla, v ä n s k a p l i g t f ö r h å l l a n d e till v ä r l d e n o c h m ä n n i s k o r n a i a l l m ä n h e t, sin närmaste omgifning i synnerhet.
Och jag d r ö m d e s å v a c k e r t och b a r n s l i g t, a t t j a g v a r b a r n i g e n och s a t t m e d d e n t u p p - p r y d d a a b c - b o k e n p å k n ä.
J a g h a d e v a r i t flitig och s n ä l l och s a t t j u s t i s t a r k a s t e s p ä n n i n g o c h s t i r r a d e p å t u p p e n, som naturligtvis skulle v ä r p a åt mig.
Men det var just, h v a d h a n inte gjorde — inte det allra minsta.
I stället öppnade h a n n ä b b e n först s o m p å försök, s e d a n h e l t o c h h å l l e t, o c h s t ö t t e s å u t e t t kukulikul så g ä l l t och s k a r p t, a t t j a g — j a a, j a g v a k n a d e.
J a g t ä n k t e j u s t t a c k a G u d, för a t t d e t e n d a s t var en dröm, när återigen ett kukuliku!
to- n a d e där ute i morgonfriskheten — och så e t t till o c h s e ' n i o ä n d l i g h e t.
E h u r u d e t j u ä r b r a m y c k e t n a t u r l i g a r e af e n t u p p a t t g a l a ä n a t t v ä r p a, så blef j a g förargad både p å t u p p e n och bondmor.
En s å d a n falsk v a r e l s e, s o m m e d d e t t r o v ä r d i g a - s t e u t s e e n d e h a d e f ö r s ä k r a t m i g, a t t h o n skic- k a t b o r t h o n o m till A n d e r s P e t t e r s, v ä s t e r s t i byn- V ä n t a hon m e j.
Och fortare ä n a n n a r s k o m j a g i k l ä d e r n a, för a t t h o n i n t e e t t ö g o n b l i c k s k u l l e få t r o, a t t j a g i n g e n t i n g h ö r t.
AF TYCHO ÖDBERG.
D e t v a r e n v i d u n d e r l i g t frisk o c h h ä r l i g morgon, m e d glittrande dagg p å b u s k a r och strå.
Ja, det såg jag sedan — inte just när jag kom ut på förstugubron, ty då var jag ond och h a d e bara mor och t u p p e n i t a n k a r n a.
Och d ä r u t e p å g å r d e n, m i d t i hönsflocken, s t o d m o r själf.
M e n h o n s å g a l l d e l e s t i l l i n - t e t g j o r d u t och l a d e i n t e e n s m ä r k e till m i g, u t a n s t o d d ä r och slog i h o p h ä n d e r n a o c h s t ö n a d e: » o, h e r r e j e s t a l i g e n o c h h e r r e j e!
» » God morgon m o r l T u p p e n m å t t e inte ha ' trifts s å v ä l h o s A n d e r s P e t t e r s!
» s a ' j a g b r a nog käckt.
» H a n a hos A n d e r s P e t t e r s!
Tror hon j a g l j u g '?
» — • M o r v ä n d e sig till h ä l f t e n e m o t m i g och f o r t s a t t e s e d a n a t t oja sig och s t i r r a på hönsen.
» H a r n i f å t t e n n y t a p p s ä r s k i l d t för m i n
— r ä k n i n g i d a g d å?
» — N u v a r j a g r a s a n d e och tänkte, det var bäst att göra upp saken m e d ens.
D å v ä n d e sig m o r h e l t o m o c h g i c k e t t p a r steg emot mig.
Hon hade nästan gråten i halsen, n ä r hon m e d en blick åt h ö n s e n s a ': » Nej, bevare mig, om det vore så väl ä n d å, m e n j a g tror i ställe ', a t t själfväste S k a m farit i e n af h ö n o r n a I H a r h o n i n t ' h o v e r a ' sej och g a l e ' t e ' m o r g o n, så e n k a n b l i ' från f ö r s t å n n e '!
D e t ä ' v i s s t i v ä r l d e n s y t t e r s t a t i d!
» O c h s o m för a t t b e k r ä f t a m o r s f a r h å g o r h ö j d e v e r k l i g e n e n af h ö n o r n a p å h u f v u d e t, p u r r a d e u p p f j ä d r a r n a, s t ä l l d e sig p å e t t b e n o c h gol — gol s å k ä c k t t u p p l i k t, a t t j a g i f ö r s t a h ä p e n h e t e n i n t e k o m m i g för a t t s ä g a ett ord.
Sedan gick hon stolt och röd i k a m - m e n b o r t till a f s k r ä d e s h ö g e n m e d alla d e a n d r a h ö n o r n a efter sig, och d ä r u p p e p å h ö g e n gol h o n igen.
» J a a, d ä r h ö r h o n själf. » — N u s t o d o t å - r a r n a i ö g o n e n p å m o r, o c h h o n s n ö t sig i förklädet.
» Ja, m e n, » — j a g m å s t e n u s k r a t t a — » ä r ni säker på, att det är en höna? » » O m d e t ä '?
J a, och en af m i n a b ä s t a v ä r p h ö n o r till — o c h n u ä ' h o n k a n s k e för- gjord! » Mor s å g v e r k l i g e n s å u p p r ö r d u t, a t t m i n f ö r a r g e l s e a l l d e l e s f ö r s v a n n, och j a g f ö r s ö k t e nu att trösta.
H o n s k u l l e l u g n a s i g o c h se, om i n t e till s l u t h ö n a n g j o r d e d e t s a m m a.
D e t v a r k a n s k e e n d a s t e t t u t t r y c k af s o r g f r å n h e n n e s s i d a, n u, f ö r s t a m o r g o n e n efter skils- mässan från tuppen.
Ja, mor trodde som j a g efter e n s t u n d, och u n d e r d a g e n s l o p p h ö r d e s verkligen intet a n n a t ljud från hönorna ä n deras vanliga, fredliga k a k a k a.
Men följande m o r g o n o c h så h v a r m o r g o n s e d a n u n d e r d e n t i d, s o m d e n r ä t t m ä t i g e s t y r e s m a n n e n o c h ga- l a r e n v a r h o s A n d e r s P e t t e r s, fullgjorde d e n n a o r i g i n e l l a h ö n a s i n s j ä l f p å t a g n a p l i k t och gol, s å h o n k u n d e s p r ä n g a sig.
O c h h v a d s o m var ändå underligare: under denna period var hon inte så m y c k e t höna, a t t hon ens värpte e t t e n d a ä g g, till m o r s s t o r a s o r g.
N e j, h o n v a r e n h ö n a m e d k a r a k t ä r, s o m i n t e ville fu- s k a m e d l i t e t af h v a r j e.
Men s å s a m l a d e h o n o c k s å d e a n d r a h ö n o r n a o m k r i n g sig o c h höll o r d n i n g p å dem, så a t t d e t var en glädje a t t se.
J a g k u n d e v e r k l i g e n i n t e b e g ä r a a t t få ä f v e n h e n n e b o r t s k i c k a d — för r e s t e n i n t r e s s e r a d e d e t m i g a t t s t u d e r a h e n n e, och h v e m v e t, o m i n t e n å g o n af d e a n d r a h ö n o r n a d å h a d e bör- jat på s a m m a sätt.
H o n v a r i alla fall i n t e fullt s å i n t e n s i v s o m e n t u p p, och j a g b a d, a t t d e n n e h e r r e i d e t l ä n g s t a s k u l l e få v a r a, där han var.
Mor b ö r j a d e o c k s å s å s m å n i n g - o m v ä n j a sig v i d eländet, s o m h o n k a l l a d e d e t, m e n a t t S k a m farit i h ö n a n, d e t b e d y r a d e h o n, och d e t v a r i n t e s å u t a n, a t t h o n m e d e n v i s s respekt betraktade henne.
D a g e n före m i n a f r e s a — d e t v a r e n m å - n a d s e n a r e — s k i c k a d e s p i g a n efter t u p p e n, för a t t j a g s k u l l e få s e, h u r u h ö n a n d å skulle b ä r a sig å t.
Ja, det var n o g så lustigt.
V ä c k t af d e n r ä t t a g a l a r e n s m o r g o n h ä l s n i n g, s k y n d a d e j a g till f ö n s t r e t, och d ä r u t e g i c k h a n m e d s i t t h a r e m i h ä l a r n a — d e n lilla g a l a n d e h ö n a n n ä r m a s t efter.
När t u p p e n s kukuliku hade förklingat, sprang K VINNOFRÅGAN OCH KULTUR- S T R Ö M N I N G A R N A.
E T T BIDRAG TILL KVINNOEMANCIPATIONENS HI- STORIA.
" DAVIDSSON.
FORTS. OCH SLUT FR. FÖREG.
V I VILJA här endast n ä m n a några namn.
H v e m k ä n n e r ej e n m a d e m o i s e l l e 1 ' Espi- n a s s e, d ' A l e m b e r t s v ä n i n n a, eller m a d a m e d ' E p i - n a y, R o u s s e a a ' s v ä n i n n a, eller d e n c e l e b r a m a - d a m e Jouffrin, i h v a r s s a l o n g en V o l t a i r e o c h Rousseau brukade uppläsa sina förnämsta alster, i n n a n d e u t k o m m o i b o k m a r k n a d e n, och d ä r d e t 18:de å r h u n d r a d e t s litterära storheter samla- d e s för ä t t d i s k u t e r a t i d e n s frågor, så a t t d e t till s l u t blef c o u t u m e b l a n d E u r o p a s f u r s t a r, » de u p p l y s t a despoterna », a t t hafva särskilda s ä n d e b u d i P a r i s » för a t t få k ä n n e d o m o m, h v a d s o m b e s l ö t s i m a d a m e Jouffrins s a l o n g?
» O c h h v e m k ä n n e r ej e n m a d a m e S t a e l v o n Holstein, » Corinnes » odödliga författarinna, eller e n m a d a m e R o l l a n d, » G i r o n d i s m e n s s j ä l », o c h h v e m v e t e j, h v i l k e n b e t y d a n d e roll d e s s a spelade äfven i tidens politiska händelser.
M e n ej b l o t t p å l i t t e r a t u r e n s och p o l i t i k e n s h i m m e l finna v i k v i n n o r i n t a g a e n p l a t s s å f r a m s t å e n d e, a t t vi i v å r a d a g a r s a k n a mot- s t y c k e d ä r t i l l; ä f v e n p å k o n s t e n s och v e t e n - s k a p e n s a l t a r e n offrade k v i n n o r n a i d e t 1 8: d e å r h u n d r a d e t, och n a m n s å d a n a som m a d a m e T a l m a och m r s S i d d o n s s k o l a a l l t i d n ä m n a s m e d b e u n d r a n o c h s t o l t h e t, n ä r t a l e t faller p å k o n s t e n s och v e t e n s k a p e n s t r i u m f e r u n d e r förra seklet.