Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mit forklaradt: att då de af Staten utgifne förbindelser grundades på goda inteckningar i ländtegendomar; då den årliga ränta, som af Fastighetsegare erlades, betäckte den, sora Staten å sina förbindelser vidkändes; och då den årliga afbetalningen användes till successivt inköp af obligationerne, följde deraf, att, under det fastighets - Betänkanden, N:o 383.
379 egarnes skuld afbördades endast efter enkel ränteberäkning, men amortissementsfonden växte med sammansatt ränta, Statens skuld kunde till fullo infrias innan de enskilde låntagarnes, * * * Remissen af denna K. Mits Nådiga Skrifvelse haV från R. o. A., Borgare- och /ionrZe-Stånden blifvit beledsagad af flere Ledamöters inom desse RiksStånd, i ämnet afgifne anförandetti Af desse Ledamöter har en, inom V. BorgareStåndet, under yttrad öfvertygelse så väl, att upplåning i verkligt silfver borde företrädesvis antagas, som ock, att låneoperationen kunde af RiksgäldsContoiret ombesörjas, med iakttagande deraf att Banken silfver inväxlar, tillstyrkt sådane låns upptagande som Hr Rosenblad uti den af honom väckte till BancoUtskottet remitterade motion föreslagit.
Af en annan Ledamot inom samma
Stånd äro uppgifne följande modificationer i fråga om verkställigheten af den upplåning, Hr Rosenblad föreslagit, nemligen: att lånen ej måga upptagas med större förlust än 12 proc. eller så att minst 88 R:dr erhållas för en obligation på 100 R:dr; att räntan må bestämmas till 4J proc. — betalas hvarje halft år — och, såsom å Discont-lån, prsenumerationsvis erläggas; att till amortissement må anslås i§ proc.; 38o Stats-Utskottets samt att obligafionerne niaga göras ouppsägbara å långifvarens sida.
Af någre Ledamöter inom dels R. o. A., dels ock H.
BorarfeStåndet är vordet yrkadt: att, i händelse förslaget skulle af Utskottet tillstyrkas, den princip måtte vid fördelningen af lånen följas, att i första rummet egare af Krono- och Kronoskatte-jord, såsom de hvilka drogo de tyngsta skattebördorne, borde detta understöd tillgodonjuta; samt att dernäst och i allmänhet denna förmån borde tillgodokomma egare utaf mindre Fastigheter, såsom, om än innehafvare af privilegierad jord, likväl i drygare mohn, än de större Fastighetsegarne och Possessionaterne, bärande tyngden af Bevillningen.
Af en Ledamot inom V. Borgare-Ståndet har åter yttrats: att om R.
St:r nu beslutade upptagande af lån, borde Statens skuld till Banken först dermed afbördas, hvarefter, då Banken fått godtgörelse för sin fordran, hinder ej vore för Banken att sedermera utlåna medlen mot godkänd säkerhet.
Och innefatta i öfrigt de till Utskottet från ofvannämnde 3.“ne RiksStånd remitterade anföranden i ämnet ej mindre, å ena sidan, ett erkännande af de med förslaget åsyftade fördelar, än ock, å den andra, ett bestämdt afstyrkande af så väl obligationernes utgifvande af RiksgäldsContoiret sora couponernes utgifvande af Banken, under andragande af följande hufvudsakhga anmärkningar vid det nu framställdte förslaget, nemligen: att X Beta n tanden.
381 att i stället för användandet af Statens credit till Jordbrukets underhjelpande, borde för detta ändamål ett
CreditSystem med enskilde capitaler söka tillväga— bringas; att den i allmänhet såsom riktig erkända sats: att Staten borde så litet som möjligt inblandas i enskilde förhållanden, vore äfven tillämplig i denna fråga; att de olägenheter, som i afseende på jordbruket väckte bekymmer, gåfvo ej vika för tillkonstlade capitaler, men kunde endast af kloka Lagar och en nitfull förvaltning aflägsnas; att ett land utan verkliga capitaler ej kunde använda ouppsägbara räntepapper; att ett land med redan alltförmycket skuldsatt jord erhöll ingen fördel derigenom att denna jord uppmuntrades att låna mera; att, innan man tänkte på införandet af ett fondsyste'me, det syntes nödigt, att åt folket bereda och lemna ett ordnadt mynt, närings- och handelsfrihet, tjenliga, praktiska vetenskapliga undervisnings-anstalter och bestämda, lättfattliga Lagar; att, då i betraktande tages, att Tull-, ChartseSigillatae— samt Post-afgifterne, under sednare tider, blifvit betydligen tillökade, och alt, i anseende till anvisande vid denna Riksdag af tre millioner Riksdaler till Försvarsverkets iståndsättande, blifvande öfverskott under desse fem år ej kunde bereda någon minskning i folkets skattebördor, tycktes landets ställning S B. 26 visa sig i en mindre fördelaktig dager, oaktadt den ordinarie bevillningen ej under sednare tider förböjts; att, genom begagnande af Statens credit för alt understödja de jordegare, som behöfde omsätta äldre skuldförbindelser och voro i tillfälle att gifva tillräckliga säkerheter, de enskilde förhållanderne syntes blifva dragne under magten, de större Fastighetsegarne erhålla hjelp, men de mindre, hvilka icke kunde erbjuda någre för ett allmänt Låneverk antaglige säkerheter deremot stjelpas och bringas i armod; att om lånet upptages utom landet, blefve, utom det politiska beroende, hvaruti Riket, såsom gäldenär, möjligen kunde komma att stå, den gifna årliga förlusten, att lantan gick ur landet, hvilket skulle verka, lika med undervigt i handel, till fattigdom och ett ofördelaktigt inflytande på Coursförhållanderne; att då, i händelse af låns upptagande å Utrikes ort, StatsCrediten troligen ej komme att begagnas för mera än 4 Millioner, kunde ej heller genom denna upplåning någon rantenedsättning beredas, enär intecknad gäld inom landet uppgick till 60 å 70 Millioner; att, om åter lånet inom landet upptoges, lånebrist emellan enskilde skulle uppkomma och räntan deraf stegras;
att, om likväl antoges, att upplåningen för sig gått, skulle af utlåningen följa, att
LåneContoirets obligationer såsom ett fruktbart capital utträngde sedelmyntet; alt det sednare skulle ingå i Banken och der uttömma silfret samt realisationen derigenom till - Beta nlanden, N:o 382.
383 intetgöras, och att, genom obligationerncs inlösande efter hand af Capitalisterna, en fördel bereddes endast detri pä de mindre bemedlades bekostnad, under det capitalerne drogos frän landets verlliga näringar; att i Öfrigt inrättandet af ännu ett slags Statsbank i RiksgäldsContoiret troligen skulle hafva till följd en större förvirring i de enskilde credit-förhållanderne, samt allt stiga i dyrhet, dä, genom circnlerandet af 3:ne särskilde slag af pappersmynt, BaticoSedlar, RiksgäldsSedlar och RänteCoupons, värdet af desse papper säkert mäste falla; att, då de skuldsatte betaide sina räntor i sedlar, men LåneContoiret efter gällande cours, skillnaden blefve en Statens förlust som sannolikt skulle öfverstiga dess vinst genom den i förslaget beräknade sammansatta räntan, samt att, om än nrithmetisk vinst pä amortissementsfondens förräntande kunde vinnas, en stor förlust dock måste uppkomma för flere amorterande generationer och Staten, i följd deraf, förlora» Desse inom RiksStånden redan frarnställla inkast, emot antagandet af hvad K. IVRts Nåd.
Proposition innehåller, hafva, vid frågans behandling hos Utskottet, blifvit tagne i noggrannt betraktande.
Utskottet har funnit någla af dem påkalla uppmärksamhet, och Utskottet erkänner rigtigheten af den sats att jordbruket icke hämtar någon fördel ensamt af underlättade penninge-tillgångar, Utan i förening med andra till befordrande af en allmännare ordning 384 Stats-Uts kottets och verksamhet i de öfrige
Näringarne mera liufvudsakligt bidragande anstalter.
Det kan likväl icke nekas, att de gäldbundne Fastighetsägarnes belägenhet i närvarande ögonblick framställer sig bekymmersam, i följd af det missförhållande, som en längre tid ägt rum och ännu fortfar, emellan de låga värdena på jordens produeter och de dryga utgifter, jordbrukets drift medtager — ett förhållande, hvilket, i förening med en i flere fall ännu ojemn beskattning och skyldigheten att fullgöra andre skuldförbindelser, utan utväg för jordbrukaren, såsom för andre Näringsidkare, att i produeterne af sin Näring äga ett hypotheksmedel till penninge-understöds erhållande, otvifvelaktigt skall blifva ännu mera kännbart under öfvergången från ett Myntförhållande till ett annat.
Behofvet, att nu komma jordägaren till hjelp, symes således icke böra ifrågaställas, — det ådagalägges annu närmare dels af det allmännare anlitande af Diseonterne, som denne MedborgareClass, och deribland jemväl innehafvare af mindre Hemmansdelar, i senare tider måst begagna, oaktadt att kostnaderne för desse lån, genom extra utgifter, öfverstiga den lagliga räntan, dels ock af den ofta befunna svårigheten, att annorstädes än uti visse Allm.
Cassör, och äfven der under mångfalldiga omgångar och kostnader, erhålla lån emot fast pant.
Utskottet har derföre, äfven med erkännande af den anförda sattsen, att Staten borj så litet som möjligt, inblandas i enskilde förhållanden, trott att Statens Betänkanden, N:o 38a.
385 mellankomst^, till beredande af nödig lättnad ocb mildring i en del fastighetsägares förlägenhet, af omständigheterne påkallas och bär begagnas, så vida Staten, Ulan våda för sig, i detta hänseende kan lemna något biträde, och detsamma äfven kan meddelas, utan tyngd hvarken för nu varande eller kommande tiders skattdragande.
Under andre vilkor anser dock Utskottet Staten icke böra inlåta sig i ett lånsysteme, och Utskottet liar, under förutsättning, att denna grundsatis af It.
St:r godkännes, med hufvudsakligt fäste derpå ingått i undersökning, huru de 2tne för ändamålets uppnående föreslagne utvägar: 1:0 upptagandet af ett Statslån 2:0 fördelning deraf emellan Fastighetsägare, emot säkerhet af inteckning, bäst kunna användas. Härvid har, i anledning af de inora RiksStånden yttrade betänkligheter emot både ett Utländskt låns upptagande och ett låns anskaffande inom landet, det synts Utskottet, att hviiketdera af desse sätt för upplåningen begagnas, någon menlig verkan deraf pä realisationen af myntet ej kan uppkomma, aldraminst om lånet upptages i Silfver, hvarmed den för realisationens fortgång förut beräknade disponible
Fond kommer att tillökas.
Om tillika, för ett lån i Silfver, ej annan än låg ränta, bestämmes samt långsam återbetalning förbehålles, torde Landets egne Capitalister icke finna någon fördel i att speeulera derpå genom Silfver-inköp, och dertill uppsäga sine hos enskilde utlånta medel: \ 386 Stats-Utskottets hvadan, genom desse försigtighetsmåtls iakttagande, farhågan, att genom ett låns upptagande för Statens räkning, Capitaler skola från Landets verkliga Näringar dragasbör försvinna.
Den förvirring i enskilde Credit-förhållanderne man tillika fruktat blifva en följd af den föreslagne anstallten bar Utskottet trott kunna förekommas, dels derigenom, att räntan på de lån, Staten utlemnar, icke bestämmes så låg, att en större vinst af desse låns erhållande föranleder allt för stort tillopp af lånsökande, dels ock derigenom, att ej hela lånefonden på en gång utsläppes, utan endast successivt och på särskildta fastställda terminer utgifves.
Utskottet tror således, att, sedan It, St;r nu fattat beslut om myntbestämningen och realisation, några betänkligheter .icke möta för ett
Låns upptagande i Silfver af Staten, för att, såsom K, M:t i Nåder åsyftat, dermed bispringa en del i penningeförlägenhet varande enskilde jordägare; hvarvid Utskottet tillika ansett ett sådant förhållande kunna uppställas emellan ränte- och capital-liqviderne på det lån som upptages och de som utgifvas, att, med förekommande, d ena sidan, af någon möjlig förlust för Staten, å den andra sidan beredes behöfvande fastighetsägare utväg, att emot lägre ränta än den nu varande lagliga, få ’C\ sine Egendomar belänta på ett sätt, som försäkrar dem både om möjligheten, att från dessa skulder en gång blifva befriade, och att det sker med minsta tunga för dem, genom säkerheten emot uppsägning och genom en successiv måttlig afbetalning.
Betänkanden, N:o 382. 387 Utskottet tillstyrker fördenskull: att R.
St:r måga bifalla upptagandet af ett lån för Statens räkning, af högst Två Millioner R.dr i Svenskt SilfverSpecie, efter gamla Myntfoten, i ändamål att användas till lån emot inteckning i Jordegendom å Landet och i Städerne.
I afseende på verkställigheten af denna Upp- och Utlåning, instämmer Utskottet uti den i K. M:ts Nådiga Skrifvelse framställda tanka : att densamma icke bör af R.
St:rs Bank bedrifvas, utan åt Rikets Ständers RiksgäldsContoir uppdragas, destohäldre, som, ibland grunderne för den beslutoe Myntregleringen och Bankens rörelse för framtiden, R.
St:r antagit nödvändigheten af Bankens skiljande, så mycket möjligt är, ifrån Staten, dess behof och functioner.
I det fall R.
St:r pröfva godt bifalla upptagandet för Statens räkning af ofvanberördeLån, anser Utskottet R.
St:r tillika böra om K. M:ts Nådiga sanction till beslutet derom i underdånighet anhålla, för att, på förut öfligt sätt, K. M:ts Nådiga authorisation må blifva Hrr Fullmägtige meddelad till de åtgärder, som i berörde afseende blifva af nöden.
Åberopande Utskottet, i afseende på grunderne för verkställigheten af ifrågavarande Upp- och UtJåning sine serskilde under N:is 383 och 384 härvid bilaggde Utlåtanden.
Den 2 Febr. i83o.
Reservation (se pag. t). t /.
Reservation vid Betänkandet N:o 382, äfvensom med anledning af dermed sammanhang ägande Betänkanden JNT:is 383 och 384- Af Heri’ von Hartmansdorff, August:
Jag erkänner välgörenheten af det ändamål, som åsyftas, nemi. räntans nedsättning.
Men deraf följer icke att Staten bör omedelbart befatta sig med att bedrifva saken.
Och då intet förslag, som skall utföras, får betragtas blott såsom grundsats, utan afseende på dess tillämpning: så har jag funnit både tiden och sättet för dess verkställighet vara sådane, att ändamålet icke kan hufvudsakligen vinnas; men skada och vådor för det allmänna deremot uppkomma af sådan vigt, att de vida öfverväga den enskilda fördel, som möjligen kan tillskyndas en eller annan låntagare.
Utskottet har delat sitt Betänkande i 3:ne delar, den första angående grundsatsen, de andra bägge rörande verkställigheten, eller om upp- och utlåningen.
Betragtade man icke de bägge sednare, i förening med det första, så skulle man lätteligen kunna föranledas att antaga en lockande grundsats, hvilken sedermera i utförandet befunnes sådan, att man hade skäl att ångra sitt första beslut.
Till förekommande deraf måste jag, oagtadt målets fördelning, bilägga min reservation vid det första Betänkandet, för att genast visa hvart dess antagande skulle leda i det andra och tredje. 5 B. 26 * ii Stats-Utskottets
En hufvudvillfarelse synes ligga till grund för liela detta förslag, den nemligen, att anse penningars förräntande annorlunda än andra näringar, hvilka under loflig täflan med alla öfriga, må inbringa ål sina idkare allt hvad de kunna, i synnerhet när deltagandet deri är för alla medborgare obehindradt.
Lika litet, som Staten bör befatta sig med bedrifvandet af andra näringar, emedan lian med sina öfvervägande och af medtäflarne ofta oberäkneliga krafter förslöf och förbryllar deras verksamhet utan att kunna densamma ersätta, lika litet bör Staten befatta sig med penningeförräntning, emedan det leder till samma förderfliga slutföljder, som Statens växelhandel, spannemålshandel m. m.
Men ingen föregående erfarenhet synes kunna afhålla oss från nya försök i samma väg, förr än vi å nyo fått pligta derföre med nya förluster för Staten och ny ofärd för enskildta.
Jag skall först söka visa, att försöket är orättvist, och sedan att det är skadligt.
Att penningen är en loflig egendom likasom ett Hemman, ett
Bruk, ett Hus eller ett Fartyg lärer ingen kunna neka.
Att ägaren för utlåningen af sina penningar är lika berättigad, att taga den ränta han kan betinga sig, som ägaren af de öfriga egendomarne, att för dem taga det arrende, den hyra eller den fragt han kati få, är äfvenså klart.
Ville Styrelsen, som redan satt en taxa för penningeräntan, jemväl sätta taxor för arrenden, hyror eller fragter: så skulle den ifrigaste klagan och motsträfvighet förspörjas; och ville hon sedermera köpa hemman, bruk och far - Betänkanden, N:o 282. >it tyg, för att genom deras öfverlåtande till andra på billigare vilkor, än de gångbara, nedsätta fastighetsägares och skeppsredares lofliga inkomster af deras yrken tili förmån för köpmän, hyresgäster och passagerare: så skalle missnöjet ofelbart ökas med förvåning.
Likväl vore ett sådant foretag icke obilligare, än att vilja till förmån för fastighetsägare förringa penningeägares vinst på deras Capital.
— Det enda Staten kan och bör göra i delta hänseende är att tillse, det låntagare och långifvare icke göra hvarannan orätt på halten af hvad de låna och betala , samt att täflan mellan in- och utrikes låntagare och långifvare må äga rum, till förekommande af ömsesidiga prejerier.
Allt detta vinnes genom realisationen.
Att göra och upprätthålla deri, synes således vara Statens enda pligt och rättighet i delta hänseende.
Om än Staten ansåge sig knnna och böra sänka penninge-räntan förr än hon faller af sig sjelf, genom jemnvigten mellan näringarne och Capitalerna i det egna landet och i verldshandeln; så vore det ett lika frugtlöst förspillande af Statens krafter, som bemödandet att sänka hafsytan vid stranden, förr än verlds* hafvets hvälfningar medförde ebb.
Banken har redan länge åt sina låntagare borrtskänkt sina medel, genom lägre penninge-ränta än den gångbara; under det, att han å andra sidan icke gjort rätt åt sina sedelhafvare.
Oagtadl Banken för närvarande till utlåning använder 18,000,000 B.:dr ä 3, 4 °cb ^ proctts ränta, och Stockholms Stads Brandförsäkringsverk omkring i,85o,ooo å 4 proc:t, förutan hvad andra Cassör och iv Stats-Utskottets långifvare lemna under 6: så liar dock icke den allmänna penningeräntan nedsjunkit, utan lån å 6 proc:t, bevillningen oafdragen, äro ganska begårliga, utom hvad lån på inteckning beträffar, i anseende till brist på antagliga panter, såsom nedanföre närmare skall utredas.
Hvad 20 millioner icke kunnat, under flera år uträtta, det skola 5 millioner ännu mindre kunna i hast åstadkomma.
Hela följden af åtgärden blifver således att de som fått lån i RiksgäldsContoiret å 5 proctt, kunna sälja sina fastigheter för högre summa, an då de förut voro behäftade med inteckningar å 6 promt.
De nya Rrgdslånen skulle, så vidt den lägre räntan beträffar, blifva likasom Bancolånen å 4 promt ännu äro, skänker, dem
Staten gör åt ögonblickets innehafvare af de intecknade egendomarne; och skulle derföre, på sätt Transport-lånen i Banken varit, kunna blifva en handelsvara, om man icke sökte förhindra det.
Om räntenedsättning skulle försökas: så borde väl början göras med Discontlån och lån på namn i allmänhet, och icke med lån på inteckning; ty de sednare såsom förmonligare för låntagaren, särdeles ur Cassör, af hvilka han nästan aldrig äfventyrar uppsägning, kunna bära högre ränta, än de förra, som städse skola omsättas, eller ofta uppsägas, och för hvilka räntan på förhand afdrages.