Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
TIONDE SAMLINGEN Afdelningen: Expeditions-Utskottet,s Förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrif reiser till Kongl. Maj: t, m. rn. »m mmm C Supplement-Band.)
För ali genom samtidig tryckning i två serier fortskynda offentliggörandet af de vid Riksdagens slut ännu otryckta underdåniga Skrijve/ser, har detta särskilda Band blifvit bildadt och kalladt
Sup piemont-B and, utgörande likväl, ehuru under nybörjad paginering, en oafbruten fortsättning af Tionde Samlingen, Färsta Afdelningen, Andra Bandet.
STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1861.
Skrifvelse N:o 486.
3 Tito ISO.
Uppläst och godkändt bos Ridd. och Adeln den 88 Okl. m«o. Preste-Slåndet den 84 — — Borgare-Ståndet den 84 — — Bonde-Slåndet den 8* — Rikets Stånders underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Ma,j:ts nådiga skrifvelse, med det af Kommitterade afgifnd underdåniga Betänkande och förslag angående Kommunal-styr elser.
Besv. och Ekon.-Ut*k:s Bet. m. m.
N:is 161, 193, 194 och 197.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer vid sistlidna riksdag, uti underdånig skrifvelse den 12 Februari 1858, anhållit att E. K. Maj:t täcktes låta genom sakkunniga män ej mindre upprätta förslag till författning om Lands-Ting, eller en länen omfattande Kommunalrepresentation, än äfven i sammanhang dermed öfverse de, angående menighetsstvrelse så väl på landet som isynnerhet i städerna gällande författningar samt derefter till Rikets Ständers pröfning framlägga de förslag, hvilka i följd deraf, kunde varda utarbetade; och en i anledning häraf förordnad Kommitté till E. K. Maj:t inkommit med underdåniga förslag till Förordningar l:o. Om Kommunalstyrelse på landet, 2:o. Om Kommunalstyrelse i stad, 3:o. Om Kyrkostämma samt Kyrko- och Skolråd, och 4:o.
Om Lands-Ting, med redogörelse uti särskildt
Betänkande för de grunder och skäl, som bestämde innehållet i hvarldera af dessa förslag, så har E. K. Maj:t, jemte nådig skrifvelse den 4 Expeditions-Utskottets Förslag till anderd.
Skrifvelse N:o •/86. 30 December 1859, till Rikets Ständers pröfning öfverlemnat ifrågavarande Betänkande och Förslag, och få Rikets Ständer nu afgifva underdånigt yttrande öfver de trenne förstnämnde af dessa författningsförslag.
Den första vigtiga grundsats i de Kommitterades förslag, som tillika innebär en vigtig förändring af nuvarande förhållanden, är de kyrkliga angelägenheternas särskiljande från de borgerligt-kommunala och hvarderas öfverlemnande åt sin särskilda stämmas handläggning.
Att de hittills varit förenade och, i följd deraf, presten äfven haft den för hans egentliga kall så främmande ledningen af de borgerligt-kommunala angelägenheterna, hvartill anledningen är att söka nästan ensamt i historiska förhållanden, har måhända icke befordrat det borgerliga kommunal-lifvets utbildning och för församlingens kyrkliga lif stundom verkat menligt genom alt till hvarjehanda verldsliga bestyr draga tid och krafter, som presten med mera fromma kunnat använda för själavården.
Rikets Ständer anse derföre den föreslagna förändringen lämplig och ändamålsenlig; och den torde förr eller sednare blifva nödvändig, då den territoriala karakter, som hittills tillhört våra kyrkoförsamlingar och gjort den verkliga skillnaden emellan dem och de borgerliga kommunerna mindre åskådlig, kommer att i följd af en utvidgad bekännelsefrihet 1 religiöst afseende undergå tilläfventyrs ej obetydliga modifikationer.
Beträffande det borgerliga kommunal-väsendet på landsbygden och dervid först frågan om de särskilda kommunal-områdenas storlek, anse Rikets Ständer lika med de Kommitterade att, då obestridliga större förenade krafter kunna för sina ändamål med jemförelsevis mindre kostnad och bättre framgång uträtta mer än der förhållandet är motsatt, det är af vigt att kommunalområdena ej blifva alltför små.
Måhända skulle det ur denna synpunkt kunnat anses lämpligt att vid bestämmandet af landskommunernas områden den urgamla häradsindelningen blifvit lagd till grund.
Men då häraderna för längesedan förlorat sin administrativa betydelse och ett försök alt återupplifva den nu, i följd af den sedan århundraden stadgade vanan att i socknen söka den kommunala enheten, torde möta alltför stora hinder uti häfdvunna förhållanden, hafva Rikets Ständer för sin del ingenting att påminna vid de Kommitterades förslag att, enligt regeln, hvarje socken skall bilda en kommun för sig, helst de Kommitterade tillika, för att bereda tillfälle till bildande af större kommuner, der sådant al innevånarne sjelfva kunde finnas önskligt, meddelat bestämmelser dels om bibehållande a( redan befintliga större kom rn u n a I - för e n i n gär till dess deras upplösning påyrkas och dels om rätt för flera socknar att under vissa förbehåll förena sig till gemensam kommunalförvaltning.
Omfånget af den sjelfstyrelse, sorti blifvit hvarje sådan kommun tillerkänd, bestämmes af de Kommitterade så, att kommunen sjelf skall ombesörja värden om sina gemensamma ordnings- och hushällnings-angelägenhéter samt derjemte eger att till bekostande af de företag, som i sådant afseende beslutas, dels använda kommunens tillhörigheter och dels af sina medlemmar utkräfva erforderliga skattebidrag.
Härigenom är, enligt Rikets Ständers tanka, ett tillräckligt vidsträckt fält öppnadt för kommunens sjelfverksamhet, i hvilken stadgandet, att kommunen icke eger befatta sig med någon verkställighetsåtgärd, sorn tillhörer offentlig myndighet, endast gör en af sakens natur påkallad inskränkning.
Expeditions-Utskotlrls Förslag lill under d.
5 Rättigheten alt inom hvarje kommun deltaga i öfverläggningar och beslut om dess angelägenheter står vidare, enligt de Kommitterades förslag, i sammanhang med skyldigheten att bidraga lill kommunens behof, så att de t allmänhet utgöra hvarandras vilkor och förutsättning och röstvärdet beräknas efter bidragets storlek.
Hvad äter måttstocken för denna skyldighet angår, så har regeln hittills varit att innehafvare af i mantal satt jord bidragit efter mantalet och öfriga skattskyldiga efter 2:dra Artikelns Bevillning samt båda, nemligen mantalet och bevillningen, med hvarandra jemförts på det sätt, att ett mantal ansetts motsvara ett visst gifvei bevillningsbelopp, enligt 1843 års Sockenstämmo-förordning 40 R:dr B:ko, men enligt Kongl. Kungörelsen den 24 November 1857 endast 32 R:dr R:mt.
Kommitterade hafva visserligen icke förbisett det mindre tillfredsställande uti mantalets och bevillningens användande såsom grunder för kommunal-bidragens fördelning, men likväl af skäl, som Rikets Ständer måste gilla, ansett dessa häfdvunna mätare här icke kunna frångås, och derföre bibehållit desamma.
En olägenhet af det nuvarande beskattningssättet hafva de
Kommitterade dock sökt afhjelpa genom borttagande af den godtyckliga och just i följd af sin fixa beskaffenhet icke öfverallt lika verkande bestämmelsen, alt ett mantal jord skall under alla förhållanden motsvara ett och samma bevillningsbelopp.
I dess ställe hafva de
Kommitterade föreslagit stadganden i den syftning, att inom hvarje särskild kommun ett mantal jord kommer att i kommunalbidrag erlägga lika mycket som en person, hvilken i bevillning efter 2:dra Artikeln erlägger så stort belopp, som motsvarar den faslighetsbevillning, hvilken inom den kommuhen i medellat utgår af ett mantal jord.
Huruvida härigenom det förra förhållandet i afseende på bidragsskyldighet och röstvärde emellan innehafvarne af den i mantal satta jorden och kommunens öfriga medlemmar blifvit i allmänhet rubbadt, beror på huru högt eller lågt man kan sätta ett mantals taxeringsvärde öfver hufvud.
Men då mantalets taxeringsvärde under nuvarande förhållanden sannolikt ej kan sättas så högt, sä följer häraf ock att de Kommitterades förslag för den mantalsalta jordens innehafvare medförer en ej obetydlig nedsättning af deras förra, såväl skattskyldighet, som röstvärde.
Skulle detta förhållande anses böra föranleda till någon jemnkning, sä torde dock, enligt Rikets Ständers tanka, icke vara skäl att derföre rubba hvad de Kommitterade föreslagit, ulan bör den rättelse, som tilläfventyrs kan finnas nödig, lämpligast sökas genom någon ändring af Bevillnings-förordningen och särdeles dess föreskrifter om fast egendoms uppskattning.
Det får icke heller lemnäs oanmärkt, att den af de Kommitterade sålunda föreslagna grund för kommunalutskylders fördelning icke är ämnad att ovilkorligen lända till efterrättelse i alla förekommande fall, ulan endast i allmänhet, d. v. s. då icke Lag eller Förordning uttryckligen stadgar en annan grund, eller ock en sådan särskild grund af kommunen sjelf bestämmes.
Beslutanderätten uti de ärenden, som utgöra föremål för kommunens sjelfverksamhet, skulle enligt Kommitterades förslag utöfvas å Kommunalstämma, d. v. s. en församling af kommunens samtliga röstberättigade medlemmar under ledning af en för 4 är vald ordförande.
Då emellertid sådana allmänna sammankomster, särdeles om de ofta påfordras och i större kommuner, äro förenade med mycken obeqvämlighet, hafva de Kommitterade derjemte, i enlighet ined en i Rikets Ständers skrifvelse lemnad antydning, föreslagit alt kommunen skall kunna öfverlåta hela sin beslutanderätt, utom i några få frågor af särdeles vigt, åt valda ombud eller Kommunal-fullmäktige, af hvilka hälften ombytes bvarlannat år.
6 Expedilions-Utskottets Förslag till underd.
Delta användande af det representativa systemet i Kommunal-styrelsen på landet är något i vår lagstiftning alldeles nytt, som dock i Norge, der denna form för kommunal-ärendenas behandling är allmänt vedertagen, lärer hafva visat den bästa verkan.
Det torde ock vara klart att kommunens angelägenheter vida bättre skötas af ett för lämplig tidrymd valdt, mindre antal representanter, hvilka på grund af sin pligt äro förbundna att sätta sig in i förekommande ärenden och att vid besluten bevaka kommunens gemensamma interessen samt dessutom äro sina hufvudmän ansvariga för det sätt, hvarpå de skött sitt kall, än af bela den stora kommunalstämman, der ingen är ansvarig inför någon annan än sig sjelf.
Rikets Ständer vänta sig derföre stora fördelar af fullmäktigskapets allt allmännare tillämpning äfven hos oss.
Då våra socknar i allmänhet äro så små att ingen tvingande nödvändighet kan anses påkalla denna inrättnings införande öfverallt och den dessutom ännu hos oss är föga känd, torde det dock vara riktigt att, såsom de Kominitterade föreslagit, tillsvidare nöja sig med alt, utan något oviIkorligt påbud, endast hänvisa på denna inrättning samt lemna hvarje kommun öppet att, om och när den det önskar, tillegna sig densamma.
Att der Kommunal-fullmäktige komma att antagas, deras öfverläggningar ej kunna annat än vinna i sakkännedom och deras beslut i praktisk tillämplighet, derigenom alt bland de Fullmäktige äfven alltid ledamöterna i kommunens verkställande myndighet eller Kommunal-nämnden skulle vara sjelfskrifna, torde få anses gifvet, likasom den bestämmelsen, att Nämndens ledamöter icke fä utgöra mer än en fjerdedel af hela antalet fullmäktige, synes lemna tillräcklig trygghet emot någon Nämndens obehöriga öfvervigt i omröstningarne, hvadan Rikets Ständer i allo gilla livad de Komtnillerade i detta afseende föreslagit.
Kommunal-nämnden, som motsvarar den nuvarande Sockne-nämnden, är för öfrigt af de Kommilterade ämnad att intaga en synnerligen framstående plats i kommunal-förvaltningen.
Utom skyldigheten att ombesörja verkställigheten af Kommunalstämmans eller Fullmäktiges beslut och det antingen omedelbart eller genom tillsyn öfver de särskilda verkställare, som för särskilda ändamål kunna vara tillsatta, åligger denna Nämnd uppsigten öfver förvaltningen af kommunens gemensamma egendom, hela bestyret med uppgörande al hvarje års utgifts- och inkomst-förslag samt debitering och uppbörd af kommunal-utskylderna, handhafvandet och tillämpningen af kommunens särskilda ordningsstadgar o. s. v. Då Nämnden dessutom fått sig tillerkänd rättighet att, när den så aktar nödigt, äska Kommunal-stämmans sammankallande för att der till pröfning och beslut framlägga de förslag, som inom Nämnden blifvit väckta, synes den ock böra blifva, såsom Kommitterade yttrat, det drifvande hjulet inom kommunen och det ständiga centrum för dess sjelfverksamhet.
En sådan myndighet måste kunna uppträda med enhet och kraft: den får derföre icke vara mångfaldig; och de Kommitlerades förslag, att den må bestå af ända till l l personer, hvarigenom ock högsta beloppet af Fullmäktiges antal angifves, synes i sjelfva verket vara det högsta, som i detta afseende kan tillstädjas.
Beträffande tillsättandet af ledamöter i Socknenämnden innehåller 1843 års Förordning, att socknen för detta ändamål skall indelas i vissa rotar eller distrikter samt från hvardera af dem utses en ledamot, som tillika bör vara ordningsman i sin rote.
Något motsvarande stadgande återfinnes icke i de Kornmitterades förslag, hvilket i stället med allt skäl åt kommunerna sjelfva öfverlemnar att bestämma om en sådan fördelning må anses lämplig eller ej.
I afseende på pröfning i högre instanser af Kommunalstämmans eller Fullmäktiges beslut innehålla de Kommilterades förslag åtskilliga hos oss nya bestämmelser.
Naturligtvis står det öppet för hvar och en enskild medlem af kommunen, som anser ett sådant beslut förnärma sin rätt eller eljest strida emot lag, att i detta hänseende Expeditions-Utskottats Förslag till underd.
I\:o 186. 7 öfver beslutet föra klagan, men deremot kan, enligt de Kommitterades förslag, fråga om besfutets gagnelighet och ändamålsenlighet för kommuner i allmänhet icke komma under högre myndighets pröfning.
Detta utgör en tillämpning af den för begreppet om Kommuual-stvrelse väsendtliga grundsatsen, att kommunen — likasom den enskilde — sjelf är den häste domaren i fråga om sin egen nytta eller skada.
Från den anförda regeln torde dock, med afseende på det allmänna slats-interesset, undantag böra medgifvas för sådana beslut, som kunna i märkligare mån inverka på kommunens framtid eller vidröra utom kommunen liggande interessen, och de Kommitterade hafva ur denna synpunkt föreslagi t, att i några få särskildt uppräknade fall af nämnda beskaffenhet kommunens beslut, för att blifva gällande, skola underställas Kongl. Majlis eller Dess Befallningshafvandes pröfning.
Då det emellertid skulle innebära ett begreppsvidrigt intrång i kommunens sjelfbestämningsrätt, om den högre myndigheten, som vid pröfning af ett underslälldt beslut eller anförda besvär tilläfventyrs funne besluten icke kunna i sin helhet fastställas eller ansåge sig böra godkänna besvären, skulle ega föreskrifva kommunen, alt i stället för hvad den beslutat göra något annat, så hafva de Kommitterade slutligen föreslagit det stadgande, alt så väl vid underställning som besvär, den högre myndigheten endast eger att antingen oförändradt fastställa eller förkasta beslutet, hvaremot Rikets Ständer för sin del icke hafva något att erinra.
Hvad åter angår städerna, utöfvas för närvarande Styrelsen öfver dem, äfven i rena kornmunalangelägenheler, hufvudsakligen af Magistraten, hvars ledamöter väljas af en klass bland stadens innevånare, nemligen Borgerskapet.
Denna myndighet måste dock i vigtigare frågor, särdeles sådana som angå användandet af staden tillhöriga medel, höra sin hufvudman, Borgerskapet, som, sedan de allmänna Rådstugorna begynnt komma ur bruk, i dylika frågor vanligen representerats af Stadens Äldste.
Emellan Magistraten och de Äldste eger det förhållande rum, att, om de i någon fråga äro af olika meningar, Magistraten i frågan meddelar beslut och det står de Äldste öppet att deruti söka ändring genom besvär.
Att en sådan organisation af en stadi kommunalstyrelse verkligen öfverensstämmer med begreppet om den kommunalfrihet, staden rätteligen bör tillkomma, torde med skäl betviflas.
Bristen härutinnan ligger dels uti den öfvervägande bestämningsrätt i afseende på besluten, som tillhör Magistraten — en myndighet, som, ehuru vald, likväl i förhållande till kommunen innehar en ganska sjelfständig ställning, och dels deruti att hela den utanför Borgerskapet slående stadsbefolkningen, som i afseende på antal och betydenhet numera knappast står efter Hetta, likväl är utesluten från allt deltagande i den egentliga stadsstyrelsen.
I detta sednare afseende har någon förändring af de förut varande förhållandena inträd t derigenom att sockenstämmor, sopa från början förekommit endast å landsbyggden och ännu 1817, då den första Sockenstämmoförordningen utkom, höllos blott i några vissa städer, genom Kongl. Förordningen den 29 Augusti 1843 infördes i alla.
Derigenom har visserligen den förut från all kommunalverksamhet uteslutna stadsbefolkningen erhållit tillfälle att deltaga åtminstone i de kommunalangelägenheter, som förekomma å sockenstämma, men utom det alt några af de vigtigaste ärendena, såsom användandet af stadens medel och egendom, valet af municipala embetsmän m. m., fortfarande äro Magistraten och Borgerskapet ensamt förbehållna, bar den splittring af kommunalärendena emellan särskilda beslutande kommunalmyndigheter, som den nämnda förändringen medförde, föranledt brydsamma tvister om behörighet deni emellan och vållat en brist på sammanhang och enhet i besluten, hvilken i sin mån motverkat bildandet af ett lifligare interesse för kommunens angelägenheter.
De Kommitterade hafva i stället föreslagit, att hela beslutanderätten i hvarje stads gemensamma ordnings- och hushållnings-angelägenheter skall öfverlemnas lill 8 Expeditions- Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 486. dess egna röstegande medlemmar, alt af dem utöfvas antingen omedelbart på allmän Rådstuga, eller medelbart genom Stadsfullmäktige.
Allmänna Rådstugans sammanträden skola val bålla* inför Magistraten, men denna myndighet bar dock icke sig tillagd någon annan eller högre bestämningsrält i afseende pä besluten än den, son) tillkommer dess ledamöter enligt röstlängden.
Rösträtt å allmän Rådstuga har hvar och en medlem af stadskommunen, som för fastighet, lön eller näring i bevillning (III Staten skattar åtminstone 1 R:dr Runt, och hvarje röstberättigad har en röst för hvarje Riksdaler, som han erlägger i bevillning.
Detta undantag alser i de Kommillerades förslag hufvudsakligen den särskilda klass af stadens innevånare, som hittills utgjorts af det egentligen så kallade Borgerskapet, i hvars sammansättning, rättigheter och skyldigheter de
Kommittsrade ansett någon förändring nu icke kunna ifrågakomma.
I de städer åter, der den representativa formen för beslutanderättens utöfning kommer att tillämpas, intages allmänna Rådstugans plats af Stadsfullmäktige.
Dessas antal bestämmes i förhållande lill stadens folkmängd, men får ej understiga 20 eller öfverstiga 70, och ombytes till hälften hvartannat år.
Vid Fullmäktiges sammanträden, hvilka i allmänhet böra vara offentliga, eger alltid Borgmästaren, eller någon annan, som Magistraten bland sina ledamöter utser, vara närvarande och deltaga i öfverläggningarne, ehuru ej i besluten; men ingen Magistratsperson kan väljas till Fullmäktig.
Bestyret med verkställigheten af Fullmäktiges eller Rådstugans beslut, äfvensom den egentliga förvaltningen inom kommunen äro förbehållna Magistraten, hvilken i sådan egenskap jemväl har tillsyn öfver de särskilda Styrelser, som för särskilda förvaltningsgrenar kunna inom staden tillsättas.
Dessutom bör Magistraten i allmänhet befrämja stadens rätt och bästa samt eger i sådant hänseende att väcka förslag till pröfning af de beslutande myndigheterna, hvarjemte det åligger Magistraten, att bereda mål, som skola förekomma å allmän Rådstuga eller, i vissa fall, hos Fullmäktige.
För öfrigt hafva de Kommitterade föreslagit alt i afseende å Magistralspersoners tillsättande samt Magistratens verksamhet i egenskap af
Domstol eller handhafvare af hvad sorn tillhörer Exekutionsverket, Säkerhets-, Ordnings-, Sundhets-, och Sedlighetspolisen inom staden, fortfarande skall gälla hvad derom i Lag och Författningar redan finnes stadgadt.
Utom allmänna Rådstugan eller Fullmäktige samt Magistraten skall vidare, enligt de Kommitterades förslag, i hvarje stad finnas en Stads-nämnd, beslående af minst 5 och högst 15 ledamöter, som i allmänhet för 4 år väljas af och bland Fullmäktige eller, der sådana icke finnas, af allmänna Rådstugan.
Dess betydelse är hufvudsakligen att utgöra en fåtaligare och derföre lättare sammankallad fördelning af den beslutande myndigheten, ställd vid Magistratens sida för att vid förefallande behof samråda med Magistraten i frågor om förvaltnings- och verkställighets-ålgärder, som Magistraten åligga.
Särskildt tillkommer det Nämnden att efter pröfning meddela Magistraten tillåtelse att utfärda anordningar å det kreditiv för oförutsedda behof, som bör i stadens utgiflsförslag för hvart år upptagas.
För öfrigt åligger det Nämnden, likasom Magistraten, att i allmänhet vaka öfver stadens rätt och bästa, och i sådant afseende framställa de förslag, som kunna finnas lämpliga, äfvensom att på förhand bereda ärender till föredragning inför Fullmäktige eller, i vissa fall, inför allmänna Rådstugan.
Till grund för stadsutskyldernas fördelning i allmänhet hafva de Kommitterade lagt bevillningen till staten, och Rikets Ständer hafva, för sin del, ej funnit tillräck liga - Expeditions-Utskottets Förslag lill anderd.
Skrifvelse N:o 186. 9 liga skäl vara förhanden atl afvika trän hvad de Kommitterade i detta afseende föreslagit.
Ty utom det att — då det för närvarande inom städerna brukliga invecklade och mångskiftande beräkningssättet icke torde höra i sin helhet bibehållas — någon annan på städerna i allmänhet tillämplig taxeringsgrund än statsbevillningen svårligen lärer kunna uppgifvas synes man hafva grundad anledning att hoppas, det de brister och ojemnheter, sorn hittills vidlådat
Be vill ni ngs förord ningen, efter den omarbetning deraf, som numera egt rum, skola i betydlig mån försvinna.
Dessutom är de Kommitlerades förslag verkligen icke sä genomgripande, som det vid ett flyktigt betraktande torde förefalla, enär först och främst derigenom icke rubbas hvad i Lag eller allmän Förordning kan finnas stadgadt om alt någon utskyld skall utgå efter annan grund eller att vissa klasser skola dertill bidraga och vidare förslaget äfven har öppnat tillfälle alt, der så billigt finnes, i särskilda fall bereda vissa klasser nedsättning i eller befrielse från stadsutskyld
Den ojemförligt vigtigaste nyheten i della förslag till en kommunallag för städerna ligger dock i den förändrade ställning Magistraten erhållit, derigenom att den blifvit skild frän all bestämnings- och pröfningsrätt i afseende på besluten i kommunens ordnings- och hushållnings-ärenden och i sådana ärenden inskränkt lill en rent verkställande och förvaltande verksamhet.
Denna förändrade ställning utgör dock, enligt llikets Ständers tanka, ett riktigt uttryck af Magistratens verkliga betydelse inom kommunen, nemligen att vara förvaltare af kommunens angelägenheter, men icke dess styresman, och hvad kommunen sjelf angår, så lärer den ej kunna annat än vinna derpå alt besluten i dessa angelägenheter icke i väsendtlig män bero af en embetsmyndighet, som visserligen mera än någon annan inom kommunen innehar den kännedom om lagar och författningar, hvilken för kommunalstyrelsens behöriga handhafvande är af stor vigt, men tillika är så upptagen af andra göromål att den derföre icke hinner egna någon högre grad af omtanka ät verksamheten för kommunens framåtskridande.
Väl har det blifvit anfördi, att den vidgade sjeifbestämningsrätt, som härigenom tillkomme kommunen, skulle kunna medföra vådor såväl för det allmänna som för kommunen sjelf, men samma grad af sjeifbestämningsrätt har redan länge u t öfva ts af hvarenda landskommun utan att olägenheter deraf försports, och några giltiga skäl hvarföre den i staderna skulle vara betänkligare än på landet torde svårligen kunna uppgifvas.
Dessutom hafva de Kommitterade tillika föreslagit sådana garantier, som synas Rikets Ständer tillräckligt förebygga faran af öfverilade och obetänkta beslut.
Intet ärende får å allmän Rådstuga eller hos Fullmäktige till afgörande företagas innan det förut blifvit beredt hos Magistraten eller Sfadsnämnden, och i vissa fall af båda.
Vid allmän Rådstuga eger hela Magistraten, vid Fullmäktiges sammanträde en af Magistratens ledamöter deltaga i öfverläggningarne och har då tillfälle att meddela de upplysningar samt anföra de skäl, som för hvarje frågas välbetänkta afgörande böra iakttagas; slutligen skola i några vigtigafe mål besluten, för att blifva gällande, godkännas af Kongl. Maj:l eller Dess Befallningshafvande.