Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har tagit nyssnämnde förslag i öfvervägande; men sorn Kongl. Maj:ts Nådiga stadga om folk-undervisningen i riket, af den 18 Juni 1842. i 10 § innehåller, att »presterskapet skall utöfva en sorgfällig uppsigt i synnerhet »öfver religions-undervisningen i folkskolorna:-, och att »församlingens lärare skola »så väl i de fasta, som flyttbara; skolorna flitigt och så ofta deras öfriga em“betsåligganden medgifva, efterhöra och undersöka, huru detta skolans vigtigastc»kunskapsämne af skolläraren bibringas, gifva honom, der det tarf vas, upplysningar och råd, samt sjelfve genom undervisning, förklarin: och tillämpning »göra de heliga lärorna lefvande i barnasinnet»; så synes genom hvad sålunda stadgadt är, icke allenast den ifrågaställdc uppmaningen till presterskapet i allmänhet, att åt folkskolorna egna synnerlig uppmärksamhet och tillsyn, redan vara gifven, utan ock åliggandet för alla »församlingens lärare», ätt uti inseendet öfver folkskolan deltaga, vara så tydligen bestämdt, att någon ytterligarefiireskrift om ett sådant förpligtande för komministrar och adjunkter icke erfordras, och att uraktlåtet uppfyllande deraf å desses sida mäste betraktas såsom försummad tjenstepligt, hvilken kan hos vederbörande domkapitel till beifran anmälas; hvadan, och då derjemte något allmänt tillämpligt stadgande om fördelningen af denna tillsyn emellan presterne i församlingen svårligen lärer kunna uppgöras, utan bestämmandet af samma fördelning lämpligast synes böra öfverlennäs till domkapitlens omsorg, Utskottet får hemställa, att någon åtgärd, i anledning af riksdagsmannen Dahlgrens ifrågavarande motion, ej inå vidtagas. 2:o
Förslaget om indragning af skollärare-seminarierne och folkskole-lärares bildande i elementar-läroverken är gjordt af hr kontraktsprosten Runsten, sorn grundat detsamma på följande skäl.
Motionären har ansett barn a-undervisningen bäst Allm.
Besv- och Ekon.-lits]; o Hels Betänkande, N:o 67. 3 och lämpligast meddelas af föräldrarne i hemmen, och att folkskolan borde betraktas såsom en nödfalls-anstalt, som blefve umbärlig i den mån, förhållandet med undervisningen kunde vara återfördt till hvad det tillförene varit, på det sätt, att genom den undervisning, som i folkskolan meddelades, fäder och mödrar framdeles kunde befinnas dugligare att meddela undervisning.
Folkskolan borde alltid vara ställd på indragningsfot, särdeles, om den röjde för mycken syftning att draga barnen från föräldrarne, eller lyckades hos föräldrarne qväfva känslan af desses dyra åliggande, att sjelfve meddela sina barn från dessas späda ålder den hjertats, förståndets och viljans tillböjning, bildning och rigtning, hvilken endast föräldrarne kunde naturenligt bibringa barnen.
Ett annat skäl till folkskolans indragning vore, att densamma, med åsidosättande af sitt nyssnämnda naturliga kall, att nödfallsvis uppmuntra hemläsningen inom familjerna, för hvilket ändamål den helst borde vara ambulatorisk. gemenligen sträfvade, åtminstone på landsbygden, att, såsom fast eller stationär. blifva ett slags lärdomsskola, ehuru den, i följd af den inre lärdomsbristen eller bristen pä inre lärdomsintresse hos dess brådmogne lärare, för det mesta endast bibringade allmogens barn ett blott ytligt och skrytsamt vetande, utan motsvarande inre hjertebildning, eller en hall-kunnighet och halfbildning, som vore sämre än ingen.
Om nu ej folkskolan, genom att i tid ställas pä indragningsfot, qvarhölles vid sin nödfalls-bestämmelse, att understödja den rätta folkskolan i hemmet, så skulle, enligt hvad erfarenheten gifvit anledning befara och än vidare komme att vitsorda, de personer, sorn i folkskolan få sin hufvudsakliga bildning, alltmera vilja föra ett slags halfhcrrelif och blifva obenägna för fädernes tyngre yrken, samt just af inbillningen om skrif- och räknekunnighetens höga värde, känna sig frestade, att. med användande deraf, på en beqväinare väg uppstiga till verldslig lycka och ära.
Såsom ett tredje skäl för sin framställning i detta fall har motionären anfört beskaffenheten och syftningen af seminarierne för danande af folkskolelärare.
Dessa undervisiiings-anstalter stodo, enligt motionärens tanke, i ett stridigt förhållande till prestbildningen vid universiteterne och statskyrkans presterskap. samt derigenom äfven till statskyrkan sjelf.
Derstädes bildades ett slags »lekmansprestera, och »hvars andas barn sådane äro i frågan om behofvet af »en statskyrka, eller af en högre stats-organisation. det hade nog visat sig utomlands och hade icke heller inom våra egna landamären alldeles förnekat sig.»
Det rent andliga bestyret med en kristlig barnuppfostran borde alltid aligga ett kristligt presterskap, och hade i Sverige bordt och kunnat anförtros åt det yngre presterskapet.
Om också detta, såsom fåtaligt, kunde nödfallsvis vid nämnde bestyr behöfva biträden, som icke erhållit presterlig bildning, sa borde sådana biträden dertill bildas, icke i det från universitetet och lärdomsskolan afskiljda skollärare-seminariet, utan i de med både universitet och kyr - 4 Allm. Bese.- och Ekon.-Utskottels Betänkande, N:o 67, kan så nära förbundne kyrko- eller kathedral-skolorne, der de blifvande folkskole-lärarne kunde klassvis, till den högre eller lägre grad, man önskade, erhålla nödig kunskap, hvarvid de genom gemensamhet i preliminär-studier kommc i närmare förhållande till presterskapet, i stället för den olikstämmighet, som nn uppkomme emellan presterskap och kyrka ä ena sidan, samt folkskolans lärare a den andra, genom desses danande, uppkomst och befordran pä annan grund, än den egentligen kyrkliga.
Slutligen har motionären till grund för sitt förslag åberopat den öfverflödigt tillgång pa folkskole-lärare, som genom seminariernes mängd uppkommit och hvaraf skadliga verkningar för sa väl samhället som skollärarne sjelfve egde rum.
\ arande i alseende hära anfördt följande yttrande, som vid sednaste riksdag bifvit afgifvit: tile (skollärarne) komma att sakna befordran, blifva onyttiga eoch olyckliga och, jag vågar säga, skadliga samhälls-medlemmär.
Deras missnöje med sin belägenhet skall egga dem, att snarare störa än befordra. samchällets lugn.
Jag anser det vara af högsta vigt, att Kongl.
Maj:ts Nådiga uppi. märksainhet fästes på vådan af, att genom fortfarande obegränsadt tillfälle och (.uppmuntran för bildning al skollärare-kandidater, på denna lefnadsbana inleda c en mängd ynglingar, hvilka i framtiden skola i samhället blifva onyttiga och «farliga raedlemmar.a
I enlighet med de åsigter motionären sålunda anfört har han föreslagit, att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla det Kongl. Majit täcktes taga i Nådigt öfvervägande, huruvida ej åtgärd må böra vidtagas till beredande deraf: a) natt folkskolelärare-seminarierna ma varda förr eller sednare alldeles indragne och, inom korrt tid, förberedclscvis, åtminstone till halfva deras nuvarande antal, förminskade, helst ock antalet af redan färdige skollärarekandilater vore större än hvad hehofvel lärer påkallan, b) natt de, sorn iimnu blifva skollärare, mätte, hvar i sitt stift, anvisas lill stiftets kathcdral‘ ola, för alt der erhålla det klassvis beräkneliga, större eller mindre kunskapsqvantum, som i Nåder må varda stadgadt, såsom det för deras blifvande barnundervisning s-kall bchö/liga.u "
Utskottet får i anledning af detta förslag meddela, att såsom nyss blifvit nämndt, vid sednaste riksdag jemväl yrkats minskning af folkskolelärare-seminariernes antal.
Motionen härom blef väl af dåvarande Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskott tillstyrkt, men ogillades sedermera utaf tre stånd, så att denna fråga kom att förfalla.
Efter öfvervägande af hvad motionären anfört, linner Utskottet sig endast hafva att undersöka, dels huruvida det må vara lämpligt att, såsom motionären ifrågaställt, till folkskole-lärare hädanefter endast antaga lärjungar från elem en tar-läro verk en, hvaraf indragning af samtlige seminarierne skulle blifva en , dels ock om, äfven i det fall, att folkskole-lärarnes bildande i seminari - Allm. Best.- och Ekon.-Utshollets Betänkande, N:o 67. 5 erne kan finnas böra fortfara, sådane olägenheter må hafva uppkommit af en allt för stor tillvext i de uti seminarierne bildade skollärare-kandidaternes antal, att det på grund deraf må finnas nödigt att minska antalet af seminarierne.
Hvad nu först angår förslaget, att endast åt personer, som erhållit undervisning i elementar-läroverk, anförtro folkskolelärare-befattningar, så skulle detsamma, enligt Utskottets öfvertygelse', hafva ganska menlig inverkan på undervisningen i folkskolorna.
I anseende till de ringa förmåner, som lärarne vid dessa skolor hafva att påräkna, skulle det i nämnde fall säkerligen högst sällan inträffa, att till folkskole-lärare erhölles annan sökande, än sådan, som, i följd af bristande naturanlag, funne sig förhindrad att med fördel begagna sig af undervisningen i elementar-läroverket och derföre föranlätes att afbryta sin kurs derstädes.
En sådan sökande skulle naturligtvis sakna erforderlig skicklighet för undervisningen; och då antagas kunde, att lärare-platsen vid folkskolan af honom betraktades blott såsom nödfalls-utväg att vinna bergning, vore ej heller hos honom att förvänta det nit för befattningen, hvarpå undervisningens framgång beror.
Då nu dessutom sådane praktiske öfningar ej i elementar-läroverken förekomma, som äro nödige för utrönande och utbildande af elevens fallenhet att meddela sina kunskaper åt andra, anser Utskottet sig böra afstyrka detta förslag.
I afseende åter på frågan 0111 behofvet, att i följd af stor tillvext i lärare-kandidaternes antal, indraga seminarier, så får Utskottet meddela följande uppgift på antalet al lärjungar i hvarje seminarium under vårterminerne af hvartdera bland sednaste sex år:
Folkskolelärare-seminarier.
Elevei vårterminen år: 1848 1849 1850 1851 1852 1853 Stockholm 49 39 43 42 30 31 Upsala. . 38 44 42 33 30 28 Linköping 30 30 35 39 29 32 Skara 00 03 44 37 28 32 Strengnäs 20 20 19 24 16 12 Westerås 27 22 20 19 12 13 W exiö 40 43 39 40 38 31 Lund 98 69 68 70 58 65 Götheborg 50 41 45 30 20 35 Calmar 38 35 24 17 14 18 Carlstad . 44 43 41 34 22 15 Hernösand 33 31 32 38 26 23 Wisby 21 20 19 12 0 5 [ 554| 512[ 471 j 441 [ 341 j 340f a Allm. Resv.- och Ekon.-Ulskof/e/s Betänkande, A':o 67.
Af förestående uppgift inhemtas, att antalet af lärjungar i seminarierne för hela riket år 1848 utgjort 554, år 1851 uppgått till blott 441 och nästlidne år utgjort endast 340, samt att detta antal således efter hand minskats, hvaraf åter kan slutas att det missförhållande, som möjligen funnits och ännu kan förefinnas uti ett, jemförelsevis med antalet af lärareplatser, alltför stort antal kandidater dertill, småningom blifver af sig sjelft rättadt, sä att någon särskild åtgärd för sådant ändamål icke är af nöden.
Då Utskottet således anser skäl till den föreslagna indragningen af lärare-seminarierne icke heller uti nyss omlörmälde förhållande för närvarande vara för handen, hemställer Utskottet att förslaget om dylik indragning må lemnäs utan afseende. 3:o.
Förslaget att folkskolelärare-befattning skulle i allmänhet med klockaretjenst förenas, är jemväl af hr kontraktsprosten Runsten framställdt i sammanhang med hans i nästföregående punkt omförmälde förslag, samt befmnes grundadt på de åsigter om folkskolan och dess lärares ställning, för hvilka redogörelse i samma punkt blifvit leornad.
Såsom särskildt skäl för nu ifrågavarande framställning har motionären derjemte anfört: att vid den af motionären föreslagna indragning af lärare-seminarierne afses, borde, att, bland mängden af för handen varande eller blifvande skollärare-kandidater, alla de som kunna i nu befintliga skolor användas, må varda, både i egenskap af kyrkans tjenare ställde i ett närmare förhållande till presterskapet och för sin framtida bergning bättre betryggade; hvadan motionären i nu ifrågavarande hänseende önskade en mera bestämd föreskrift i 6 § af folkskolestadgan, sä att enligt densamma skollärare-befattning borde, der det utan olägenhet för undervisningen kunde ske och hinder i särskilda författningar ej motte, varda med klockaretjenst förenad.
Afven denna fråga förevar vid sednaste riksmöte och biel’ då af Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet tillstyrkt, men förföll genom tre Riksstånds afslag å Utskottets betänkande i denna dek Utskottet anser det visserligen vara i flere hänseenden önskligt, att folkskolelärare-tjenst må mera allmänt, än hittills skett, med klockaretjenst förenas.
På sätt motionären antydt skulle skolläraren derigenom ej allenast få en mera bestämd plats i samhället och komma i ett närmare förhållande till presterskapet, utan ock erhålla mera trygghet för sin framtid, hvaraf man kunde ega skäl att hoppas: det han med större böjelse och nit skulle omfatta lärarekallet.
Utskottet tror likväl, att en så bestämd föreskrift om dylik förening, som af motionären blifvit yrkad, kunde medföra olägenhet i anseende dertill, att, då ifrå - Allm: Besi’.r- och Ekon.-Utskotlets Betänkande, N:o 67. 7 gav »rande befattningar erfordra olika anlag och fallenheter, dessa ej alltid kunna vara hos en sökande förenade, och att derföre en sådan föreskrift kunde hafva till följd, att en för skollärare-befattning mindre passande sökande blefve föredragen en mera skicklig, i anseende till den förres fallenhet att bättre kunna bestrida klockaretjenst.
Derjemte är det Utskottets öfvertygelse att, på grund af nu befintliga stadgande, som åt kyrkoherden och församlingen öfverlemnar att besluta i fråga om förening af skollärare- och klockare-tjenster, en sådan . förening skall allt mera på ett naturligare och otvungnare sätt tillvägabringa?; till stöd för hvilken åsigt Utskottet får åberopa den omständigheten, att dä dylika tjenster ar 1850 blott i 690 församlingar varit sammanslagne, sådan förening dep 1 Juli nästlidne år varit tillvägabragt i 781 församlingar.
Utskottet får fördenskull, i öfverensstämmelse med den mening, som i denna fråga vid sednaste riksdag gjorde sig inom de fleste Riks-stånden gällande, vördsamligen afstyrka ifrågavarande förslag. 4:o.
Med åberopande deraf, att hinder för undervisningens behöriga fortgång i folkskolorna inträffat till följd deraf, att folkskolelärare finge, efter vunnen befordran till annan befattning, ofördröjligen lemna den han innehade, hafva, till förekommande af berörde olägenhet, hr doktor Abr.
Nordström inom Högvördiga Preste-ståndet och riksdagsmannen Carl Dahlgren inom Hedervärda Bonde-ståndet föreslagit', den förre, att ett så lydande tillägg måtte fogas till 2 mom. af 6 § uti folkskolestadgan: -Lärare, som vunnit befordran till annan lägenhet, må icke, utan skolstyrelsens tillstånd, afflytta under pågående läsetermin eller förr, än ny lärare hunnit anställas;» samt riksdagsmannen Dahlgren, att Rikets Ständer matte hos Kongl. Maj:t anhålla, att folkskolelärare må förklaras icke vara berättigad, att lemna sin en gång åtagna befattning förr, än sex månader efter det han skolstyrelsen derom underrättat, så vida han ej genom egen försorg kan anskaffa annan behörigen qvalificerad lärare, som af nämnde styrelse godkännes.
På grund af motion vid sednaste riksmöte anhöllo Rikets Ständer i underdånighet hos Kongl. Majit, att vid nyss åberopade mom. i folkskolestadgan måtte göras ett tillägg, så lydande: »Folkskolelärare ege icke, utan skolstyrelsens bifall, rätt att från sin innehafvande tjenst afflytta förr, än sex månader förflutit efter den dag då han hos skolstyrelsen anmält sin afsigt att från skollärare-tjensten afträda,» men Kongl.
Majit som den 29 September nästlidne år meddeladt Nådigt beslut, i anledning af Rikets Ständers vid sednaste riksdag aflåtna underdåniga skrifvelse om åtskilliga ändringar i folkskolestadgan, har der - » Allm. Best.- och Ekon.-Utskottets Betänkande.
\:t> 67. vid icke funnit skäligt i Nåder bifalla Rikets Ständers framställning i den del, hvarom nu är fråga.
I anledning häraf har Utskottet förskaffat sig kännedom om hvad angående nämnde del af ärendet hos Kongl. Maj:t förekommit, och har Utskottet i sådant hänseende inhemtat: att samtliga domkapitlen lemnats tillfälle att i underdånighet yttra sig öfver Rikets Ständers omförmälde skrifvelse, och att det i förevarande afseende föreslagne stadgande blifvit utaf domkapitlen i Upsala, Linköping, Strengnäs, Westerås, Lund, Götheborg, Calmar och Hernösand samt af Stockholms stads konsistorium ovilkorligen, och af domkapitlen i Carlstad och Wisby, med någon mindre förändring, i underdånighet tillstyrkt, hvaremot domkapitlen i Wexiö och Skara samma stadgande afstyrkt, till stöd hvarför hufvudsakligen anförts: af domkapitlet i Wexiö: att rett sådant stadgande skulle, i kousistorii tanke, mera skada än gagna; ty om en folkskolelärare sökt och vunnit en bättre folkskolelärare-befattning, som genast kunde tillträdas, så vore han genom ett lagbud, sådant som Rikets Ständer föreslagit, tvungen att qvarstadna sex månader i sin innehafvande tjenst, från hvilken han af en lätt förklarlig längtan efter den nya, mera lönande befattningen, ju förr dess hellre skulle önska sig skiljd, och i hvilken han, emot sin vilja qvarhållen, icke skulle ådagalägga särdeles nit och skicklighet.
Det kunde äfven hända, att en folkskolelärare blefve erbjuden en tjenst af helt annan art, än den han förut innehaft, t. ex. såsom förvaltare af en egendom, trädgårdsmästare eller något dylikt, med vilkor att han skulle genast tillträda densamma.
Då vore det mindre billigt oan folkskoleläraren, hvars arbete är för kropp och själ mycket ansträngande, och hvars löneinkomster i allmänhet äro ringa, ensam bland alla tjenstemän, skulle tvingas att försaka en bättre plats, för att qvarstadna på en sämre.
Dertill komme, att ett så beskaffadt lagbud, som Rikets Ständer föreslagit, skulle vara i strid med ännu gällande stadgar.
Ty om en folkskolelärare, som tillika innehade klockare-, organist- eder kantors-beställning, vid slutet af ecklesiastikåret hade sökt och vunnit en annan klockare-, organist- eller kantors-tjenst, till hvilken rättighet att åtnjuta privilegii-nådår icke kunde komma i fråga, så egde han, sedan tiden för besvärs anförande utlupit, eller 30 dagar från beslutets kungörande, laglig rätt att den sednast erhållna tjensten tillträda; men efter Rikets Ständers förslag skulle han icke ega rättighet att ifrån sin innehafvande tjenst afflytta, förr än sex månader förflutit efter det han hos skolstyrelsen anmält sin afsigt, att från skollärare-tjensten afträda, hvilken anmälan han icke kunde göra, förr än just då han, såsom klockare eller organist, efter nu gällande stadgar, vore fullt berättigad att afflytta och sin nya tjenst tillträda.
Samma konsistorium ansåg äfven det af Rikets Ständer föreslagna stadgande blifva utan påföljd, emedan ingen ansvarsbestämmelse vöre utsatt och svårligen kunde Allm. Best.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 67. 9 kunde utsättas för den, som öfvergifver sin innehafvande folkskoleläraretjenst.»
Domkapitlet i Skara har anfört att »det föreslagna stadgandet, då det ålade läraren skyldigheten att i sin tjenst qvarstadna i sex månader efter uppsägningen, också naturligtvis skulle för honom medföra rättigheten att, under samma tid få qvarstadna; hvaraf skulle följa, att lika ofta som skolsty reis erne skulle hindra lärare att afflytta pä den, med afseende å desse sistnämndes enskilda förhållanden, tjenligaste tiden, lika ofta skulle afträdande lärare komma att förhindra sina efterträdares tillträde på den tid, som vore lämpligast med afseende på dessas enskilda förhållanden och kanske ofta äfven med afseende på undervisningens terminer,» och att omförmälda stadgande skulle, »i alla de fall, då klockaretjenst är med skoleläraretjenst förenad, komma i strid med förut befintligt stadgande om tiden då klockaretjenst skall af- och till-trädas, hvilken tid, för det närvarande bestämd till den 1 Maj, så mycket mindre lärer kunna göras rörlig, som boställen med jord ofta äro till klockaretjensterne anslagne.
På grund af dessa anmärkningar fann sig konsistorium förhindradt att i underdånighet understödja Rikets Ständers nu ifrågavarande förslag, och ansåg konsistorium lör öfrigt önskansvärdt, att i fråga om tiden för ordinarie folkskolelärares af- och till—träde ingenting bestämdes utan i sammanhang med den äfvenledes icke ovigtiga frågan om tiden då en, genom afskedstagande från tjensten skiljd, skolelärare eller i tjensten afliden lärares enka och barn skulle från lärarelägenheten afträda.
Denna fråga, liksom den af Rikets Ständer nu väckta, skulle deremot, eldigt konsistorii underdåniga öfvertygelse på en gång och på lämpligaste sätt varda afgjorda, om Kongl.
Maj.t i Nåder bestämde den 1
Maj såsom laga tid för folkskolelärares af- och till-träde.» — — — i ^ »Det vigtigaste vore, i alla händelser, att tillgång bereddes på tjenliga vikarier, sorn genast på vederbörande skolstyrelsers reqvisition kunde infinna sig och tills vidare sköta tjensten, när den antingen till följd af innehafvarens flyttning, eller dess död eller dess afskedstagande, eller dess sjukdom eller något annat dess laga förfall, befunnes böra på detta sätt besörjas, Föreskriften i folkskolestadgans 5 § G mom. hvarigenom stipendiat tillförbindes att, efter fulländad lärokurs, minst för 3:ne år antaga skolelärarebefattning, då en sådan inom ett hallt år efter hans afgång från seminarium honom erbjudes, afsåge endast utexaminerad clevs skyldighet att, såsom ordinarius. emottaga honom erbjuden lärarebefattning.
Då numera brist på sökande vid yppad ledighet icke lärer vara att befara, syntes högstberörde föreskrift i § 5 mom. 6 i sin nu varande lydelse vara alldeles obehöflig och derföre med förmon kunna förändras derhän, att ifrågavarande elever ålades emottaga dem erbjudna vikariater på någon viss tida och har konsistorium hemställt att 6 mom. af 5 g uti folkskolestadgan Bih. till R St.
Prot. 1853 $ 1854, 8 Sami. 13 Höft. * 10 Allm. Best.- och Ekon.-btskotlets Betänkande} N:o 67. skulle erhålla följande förändrade lydelse: »Den som stipendium i seminarium åtnjutit vare förbunden att, efter fulländad lärokurs under högst ett års tid, såsom vikarius bestrida skolclärarcbefattning, då en sådan inom ett halft år efter hans afgång från seminarium honom af vederbörande erbjudes; dock vare han af denna skyldighet icke förhindrad att tillträda ordinarie lärarebefattning, som under tiden kan blifva honom tillerkänd.
Den som brister i denna förbindelses uppfyllande vare pligtig &.» Utskottet har efter öfvervägande af så väl ifrågavarande motioner, som de skäl, hvilka blifvit anförda i de till Kongl. Maj:t afgifne underdåniga yttranden öfver lika beskaffad framställning af llikets sednast församlade Ständer, icke kunnat annat än finna de betänkligheter vara väl grundade, hvilka afkonsistorierne i Wexiö och Skara blifvit anförde emot ett stadgande i den syftning, motionerne innehålla; och da härtill kommer att, i de liesta stift, numera (»tvifvelaktigt förefinnes så stor tillgång pä examinerade, men icke anställde folkskolelärare, att brist på vikarie till bestridande af folkskoleläraretjenst blott undantagsvis kan inträffa, får Utskottet jemväl afstyrka ifrågavarande motioner.
Stockholm den lil Mars 1854.
Rese r v a t i o n e r af: 1 :o Herr Arnell, G. »Mot
Utskottets beslut vid 2:dra punkten af betänkandet i folkskolcfrågan får jag reservera mig och som skäl dertill anföra följande:
I likhet med motionären anser jag antalet af skolelärare-semjnarier böra inskränkas; ehuru jag kommit till denna öfvertygelse pä en helt annan väg än motionären.
Det är en bedröflig sanning att våra folkskolor, med några fä undantag, på intet sätt motsvara de förhoppningar, man vid deras inrättande hyste om desamma och jag tror skälet dertill hufvudsakligen ligga i dessa skollärares ofullkomliga bildning.
Då vid skolornas inrättande en mängd skollärare behöfdes, var det nödvändigt, för att fä dessa i hast, att upprätta ett stort an* tal seminarier, vid hvilka dessa lärare snart kumle danas.
I följd härutaf biel äfven bildningen alltför ofta ett hastverk: men nu sedan de flesta platser blifvit tiikatta ljur och han man gifva sig bättre tid och åstadkomma en lullkom - Athn.
Ilesr.- och Ekon.-Utskol/efs Betänkande, N\o 67. 11 ligare kunskap hos denna klass af tjenstemän.
Jag tror, att till föreståndare för dessa seminarier böra väljas män sådane som en grefve Rudenskiöld, hvilka med sannt kristligt nit vilja och hunna egna sig åt det sköna målet att förskaffa det uppväxande slägtet en hufvudsakligen på moralisk och religiös grund hvilande bildning.