Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Riket umbäras föreslå en inskränkning af deras införsel och förbrukning, äfvensom i allmänhet tjenliga medel till hämmande af den tilltagande skade.liga yppigheten.
Vid fullgörandet af förra delen af detta uppdrag, tror jag det icke vara nödvändigt, att ingå i någon bevisning om tillvarelsen af den nöd, som derföre utgör ett vilkor.
Den är vits» ordad af flera till Riks Stånden inkomna Memorialer; af Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition den 28 sidstlidne Mars, rörande uppskof ined afgörandet af vissa hvilande Grundlags frågor, på det Riksens Ständer måtte få lemna sin uppmärksamhet odelad åt Penninge-verkets tillstånd och brister; af de från Lands-Canceliierna i t vänne af Rikets mest fruktbärande
Län erhållna uppgifter *); af de underrättelser någre af Utskottets Leda - *) I Skaraborgs
Län utgjorde antalet af de till LandsCancelliet inkomna Skuldfordiingsmål:
År 1811: 1812: 1810; 1814; 595 9*7 *829 2370 samt under de Vyra första månaderna af innevarande år jo47.
I Östergöthlands
Län utgjorde antalet af Discontens Lagsökningar:
År 181a: i8i3: a 814: 58 120 212 samt af privata Skuld ford långsmål; 1812: i8i3: j8i4: 2811 4682 5612.
Fastigheter utlystes till försäljning på Exsecutiva Auctionerj 1S12: i8i3: i8i4: 11 3g 90. 8Go Den 20 Juni.
Ijedamöter Iemnat, angående tillståndet i vissa Landsorter *); samt af en till Wikbolands Hushålls Gille i linköpings
Län elen 10 sistlidne April ingifven berättelse, deraf Utskottet qnd-: fått del Jag Från sistnämnde
Län hafva ock de uppgifter blifvit meddelade, att Lagsökningarna, före den hä? utnaärkta tidpunkt, utgjort ungefär ltjo st. om äret; at.l flera år gatt förbi utan att någon Fastighet blifvit på Executive Auction försåld, samt att mimera flera lie m nia ns- d el a r , oaktadt tre till fyra gången förnyade Auctioner, icke kunnat föryttras, *) Dessa underrättelser innehålla: att Spannemäl i Westerås Län, utbjuden till lägre pris än det i årets Markegångs-Taxa utsatte, icke kunnat föryttras ; att Allmogen i Skaraborgs Län, efter att hafya transporterat SU1 bafra 6 ä 8, mil, derföre icke erhållit mera äu 2 R;d.
Tunnan, samt ätt uti Skåne och Östergöthland Menighetens förlägenhet kommit till den höjd, att mången, sedan han till Vanpris försålt sin egen Spatinemål, nödgats, vid .
Auctioner inropa annan på credit, den han sedan, för att skaffa sig penningar, för hälften af inropspriset. i närmaste Stad försålt, **) Innehåller att UtsökningS-målen inöm detta djstrict utgjort:
År 181 o; i8n; 1812: 1813: 1814; 84 g6, i84 262 371 samt redan under 3} månad af innevarande år 21a st., att oaktadt irenne Uppbördsstämmor på året blifvit haline, likväl icke hälften af Kronomedlen influtit; att Mantal Skatte Frälse och 1 Mantal Frälse i Kuddby Socken nu mera stå öde, osådde, utan Åbo och utan Brukare, oansedt liera å dem hållna Auctioner; samt att t Alt, Kr, Sk, i Östra, Dm 20 Juni. g Gr Förlägenhetens öfVereåc således renast tili orsaker.
. . • • n r . ' i framställningen at ae orsaker, sorn vållat den öfverklagade förlägenheten, och till undersökningen om den tidepunkt, hvarifrån den samma leder sitt första ursprung.
Med en blick kastad på förhållandet imellan Rikets Import-^och Export - Handel, upptäcker man genast, att d^ forstnärnda hufvudsakligen ligga i den rubbning, dels i politiska förhållanden, dels i Handelns och Näringarnes gång, sorn striden imellan Frankrike och England for hela Europa åstadkommit.)
Epoken, från hvilken dessa 01‘saker böljat att'
•yttra sin verkan, blir då icke svår att bestämma.
Genom deras indelande i särskildta Klasser, skall jag bemöda mig alt bereda en klarare öfversigt af dem alla och af deras förhållande till hvarannan, samt en lättaie
Väg att med säkerhet finna de botemedel, sorn kunna och böra ahvändas timot det onda.
CtasSification af Dessa orsakef måste uppsökas Orsakerna.
. — antingen i Sveriges Politiska förhållanden, från och med 1006 och intill närvarande ögonblick, eller Stenby Socken blifvit till bruk, jemte åtföljande Gröda utbudet till 100 R;d Banco; men att ej något anbud skett, ehuru Utrops-Summan blifvit nedsatt först till 5o 11;d 24 sk. 10 rst. och slutel. till 1 Riksdaler, lös1 Den 20 Junii i Sveriges Utrikes Handels förhållanden under samma tid, eller 1 de Administrativa åtgärderna, och de af Riksens Ständer till grund för dem vid Riksdagarna åren 1800, 1809, 1810 och 18IS fattade beslut. lfr^n Hvad således först angår de orPolitiska 0 , .
Förhållanden. saker till förlägenheten, som leda ' sitt ursprung från Sveriges Politi ska förhållanden under den period jag företagit •mig att genomgå, torde jag endast behöfva återkalla minnet af det emot Frankrike och till Pommerns försvar åren 1806 och 1807 förde Krig, under hvilket denna Provins till en tid föll i fiendens händer, och Riket belastades med underhållandet af en betydlig del af Pommerns enskilda
Stat — af det olyckliga kriget med Ryssland och Danmark åren 1808 och 1809, hvarigenom Finland förlorades; dess andel i National-Gälden öfverflyttades på Sverige, äfvensom en stor del af Finska Staten på den Svenska, under det förhållandet imellan Sverige och Finland genom Freds - Tractaten bestämdes, såsom hade det sednare ännu varit en Svensk Provins, och i följd hvaraf våra Bänco-Sedlar, till mindskning i vårt eget Rörelse.Capital, der blefvo gångbare; våra med tunga utlagor besvärade Näringar blottstäldes för täflan med de nästan skattfria Finska; och tillfälle yppades, att, så godt som tullfritt, införa alla Ryska Producter och Fabricater; — at Den 20 Juni. -863 3f mlsshälligheterna med England arén 1810 och i8ii} hvaraf en kostsam
Hamnstängning oell förlust af tvänne års inkomster från Barthelemy blefvo oundvikliga följder; — af krigsrustningarna är 1812 samt kriget emot Frankrike, Danmark och.
Norrige, åren 1813 och 1814, hvarunder ett närmare vänskaps-förhållande med England föranledde dertill, att Landet öfversvämmades af Engelska Eabricater och Colonial-Producter.
Lmg-TJIskottets Memorial, N:o S2.
I Rättelse i Lag-Utskottets Betänkande JV:o Ss. Efter Herr Eklunds reservation tillägges:
Åt Herr Billström samt Riksdagsfullmägtige Fredrie von Zweigbergkj Johan August Zetterberg och Nils Nilsson, hvilka instämde i Herr Friherre Stjernstedts reservation.
Af Herr Professoren Doctor Knös och Herr Thorn> med anmälan att de, hvilka då beslutet fattades icke varit i Utskottet närvarande, likaledes biträdde Herr Friherre Stjernstedts mening; hvarjemte Riksdagsfullmägtigen Sven Isacsson sig emot Betänkandet reserverat.
Riksdagsfullmägtigen Carl Ersson tillkännagaf vid justeringen af Betänkandet, att han vid dess beslutande varit på permission frånvarande.
Prot. 1844. 7 Sami. 1 AJd. ;7 Haft. 1 STOCKHOLM, ecksteinsica isoktryckeiuet, 1845.
Lag-Utskottets Betänkandej N',o 61.
1 N:o 61.
Ank. till Exp-Utsk. den 7 Jan,, kl. 1 t. m, Betänkande, i anledning af väckt motion } angående nådepenning ars och revisionsskillings afskaffande samt förändring af 30 Kap. 6 §. Ilättcgångs-Balken.
Riksdags full mäktigen från Skaraborgs Län Fredrik von Zweigber<tt, har, uti ett till Hedervärda Bonde-Slåndet ingifvet och till Lag-Utskottets behandling öfverlemnadt memorial , yrkat dels afskaffande af vadepenningar, dels ock upphäfvande af 1 och 6 f.f. i 3o Kap. Rätte gångs-Batteri, så vidt derigenom stadgas 3 att den, som vill fullfölja underdånig talan emot Hoj-Rätts dom i tvistemål, bör nedsätta revisions-skilling samt ställa borgen för det som dömdt är, så ock för kostnad och skada, eller, om han sådan borgen ej kan anskaffa, sätta borgen för sig sjelf eller träda i fängelse till sakens slut; och har till stöd för detta yrkande blifvit åberopade de motiver, på grund hvaraf Lag-Kommitteen uteslutit nämnde föreskrifter ur förslaget till ny civil-lag.
Hvad nu först angår frågan om afskaffande aj vadepenningar, eller de afgift er, som enligt i, 7, 11 och i5 §§. i a5 Kap. ofvanberörde
Balk, höra erläggas af dem, hvilka vädja emot Härads-, Kämners-, Lagmans- eller Rådstufvu-Rätts dom, och som utgöra i förstnämnde två Rätter 12 sk.
Banko och i de sednare 1 R:dr 3a sk. samma mynt; så förekommer visserligen, på sätt Lag-Kommitteen anmärkt, att dessa afgifter förlorat deras urspiungliga betydelse.
Den var nemligen i fordna tider densamma, som sjelfva ordet vad i egentlig mening innebär:
Parten och Domaren slocm sig emellan vad, huru saken i högre Rätt skulle aflöpa, men
Domaren höll vanligtvis dubbelt emot parten; och den, som tappade, gaf ut vadet, hvaraf den andra tog ena tredjedelen, och återstoden skiftades emellan den, som pröfvade domen, och Häradet.
Redan före 1734 års lag hade likväl det gamla vadsältet kommit ur bruk, så alt, likasom nu sker i enlighet med berörde lag, parten blott vädjade och Domaren tog vadepenBih. till R, St.
Prot. 1844■> 7 Samt, 1 Afd, 18 Höft, 1 Lag-Utskottets Betänkande, N;o 61. ningarne, ehvad domen fastställdes, eller icke.
Men lika litet som vadet, betraktadt från dess ursprungliga betydelse, är förenligt med nu rådande åsigter i afseende på förhållandet emellan Domare och Parter, lika litet synes den förändring, som i denna del egt rum, böra leda till omförmälde afgifters upphörande.
Utom att ingå i forskning angående orsakerne till berörde förändring, anser sig Utskottet endast böra erinra, att dessa afgifter för närvarande, i sjelfva verket, ej kunna betraktas annorlunda, än såsom en vedergällning för de skriftliga hänvisningar till talans fullföljande, som meddelas den vädjande, derför domaren icke lärer vara mindre berättigad till ersättning, än för annat hans lika beskaffade expeditionsbesvär.
° Från sådan synpunkt bedömde, firo afgiflerna hvarken obilliga eller öfverdrifna.
Då en hänvisning från Härads- och Kämners-Rätt medför ringa besvär, kräfva deremot de föreskrifter, som böra meddelas den , som vädjar mot Lagmans- eller Rådstufvu-Rätters dom, mycken noggrannhet och sorgfällighet, emedan den vädjande har flere omständighetei att iakttaga för&rättigheten aLt få saken af högre
Rätt bedömd, om hvilket allt vadebeviset måste innefatta fullständig underrättelse; och härefter aro oftanämnde afgifter lämpade.
- Om, på sätt äfven blifv.t anmärkt, dermed jemväl kunde förekom mas, det saker utan fog dragas från den ena instansen till den andra, så synes häri ligga ett ytterligare skal för åtgifternes bibehållande, enär det skäligen icke kan påslås aLt något obilligt band å rättsökande dymedelst biifvit lagdt, helst den fattige utan afgift äger påkalla högre
Domstols pröfning, och den, som äger tillgång, icke lärer af så obetydliga afgifter, som de ifrågaställde, af hållas från ful - följd af en sak, om hvars rättvisa han är öfvertygad; hvaremot den, hvilken heldre öfvergifver sin sak, än uppoffrar dessa ringa belopp, i allmänhet måste antagas sjelf inse det han saknar fog att densamma fullfölja.
I följd häraf tillstyrker Utskottet, det måtte lagens stadganden om vadepenningar förblifva oförändrade.
Vidkommande åter yrkandet om upphäfvande af föreskrifterna rörande revisionsskilling, eller skyldigheten för den, som vill söka, alt Konungen må pröfva Hof-Rätts dom och utslag i tvistemål, att, derest han ä<yer 166 R:dr 3a sk.
Banko, som för gäld ej häfta, nedsätta 66
K:dr 3a sk. berörde mynt; så ehuru häremot å ena sidan kan invändas, att denna summa ej behöfver nedsättas af andra parter än dem, som hafva dei - 3 Lag-Utskottets Betänkande, N‘.o 61, till tillgång: atl om Konungen ändrar Hof-Rättens dom, revisions-sökanden får de nedsalta penningarne åter: att i annat fall parten måste skylla sig sjelf, som fullföljt eu orättvis talan, samt att visshelen om revisions-skillingens förlorande otvifvelaktigt ofta verkar till nedläggande af obefogade rättegångar; måste likväl, å den andra, tagas i betraktande, att omförmälde afgift, som bar egenskapen af vadepenningar, dock ingalunda kan försvaras ur enahanda synpunkt, som dessa, eller såsom ersättning för meddelande af nödiga föreskrifter om hvad iakttågas bör vid sakens fullföljd, enär den revisions-sökande serskiklt måste erlägga lösen för den handling, som innefattar samma föreskrifter; — att afgiften är så betydlig, att den mången gång icke utan olägenhet kan anskaffas, och af sådan orsak lätteligen kan utgöra ett binder för en part att få en rättvis sak af högsta domare-makten bedömd; — att den, som utan skäl drager saken under Konungen, så mycket mindre på förband bör derföre plikta, som förlusten af revisions-skillingen icke skyddar honom från den serskilda påföljd, som bestämmes i 3o Kap. 16 §.
Rättegångs-Balken, enligt hvilken den, som emot bättre vett och klara skäl dragit en sak under Konungen, skall höta 166 R:dr 3?. sk.
Banko, hvilket stadgande måste anses innefatta tillräckligt correcliv emot obefogade rättegångars fullföljd i högsta instansen; Och finner alltså Utskottet, med afseende härå, sig vördsamligen böra, föreslå utfärdande af en författning, hvarigenom förklaras, att för rättigheten att fullfölja talan emot Hof-Rätts dom och utslag nägon nedsättning af revisionsskilling hädanefter icke erfordras, och att allt hvad i sådant hänseende genom lag och författningar är vordet stadgadt således upphört att vara gällande.
Hvad slutligen beträffar påståendet om upphäfvande af lagens stadgande i 3o Kap. 6 Rättegångs-Balken, att den, som fullföljer talan mot Hof-Rätts dom, bör ställa borgen för det, som dömdt är, så ock för kostnad och skada, eller, om han sådan borgen ej kan anskaffa, sätta borgen för sig sjelf eller träda i fängelse till sakens slut; så anser sig Utskottet hvarken kunna eller böra understödja denna framställning.
Berörde stadgande har nemligen till ändamål att betrygga den vinnande partens rätt, den der af lagstiftaren måste omsorgsfullt vårdas.
Men härförutan förekommer, att samma stadgande blott utgör en del af de på enahanda gruu - 4 Lag^Utskoltcls Betänkande 3 N\o 61, der hvilande bestämmelser, som lagen innefattar i afseende på viikoren för ändringssökande i serskilda instanser.
Så finnes bland annat föreskrifvet, uti 26 Kap. 1 §. åberopade Balk, att den, som vädjar från Lagman och Rådstufvu, skall ställa för sig tvänne löftesmän, som borga, begge för en och en för begge, för kostnad och skada, den han kan skyldig kännas att gälda; och uti samma Kapitels 2 och 3 §§, jemförde med 3 Kap. 6 §.
Ulsöknings-Balken, att den, som tappadt i båda Under-Rätterna, eller i växel- och sjörätts-saker i Härads- och Rådstufvu-Rätt, eller i Rådstufvu-Rält i den stad, der Kämners-Rätt är, men saken ändå till Rådstufvu-Rätten, såsom första domstol, hördt, och vädjar till Hof-Rätt, skall utgifva hvad dömdt är; och att, om han sådant ej förmår, han då bör sätta full borgen derför, eller, så framt han det ej gitter, sälta borgen för sig sjelf, eller träda i fängelse till sakens utslag.
Då nu motionären hvarken yrkat upphäfvande eller förändring af sistnämnde stadganden; då det vore olämpligt, att göra viikoren för ändringssökande i högsta instansen mindre betryggande för den vinnande parten, än de , som äro förknippade med talans fullföljd i Hof-Rätt; och då, efter Utskottets omdöme, stadganden, som hvila på en och samma grund, ej böra partielt förändras, helst den enhet och det sammanhang, som äro nödvändiga vilkor i all lagstifning, eljest skulle rubbas; synes tillräcklig anledning vara för Utskottets vördsamma tillstyrkande, att Fredrik von Zweigbergks motion i denna del måtte le/ntias utan afseende.
Reservationer: af Herr Grefve Mörner:
"Emot Utskottets beslut alt tillstyrka upphäfvande af föreskriflerne om revisions-skillings nedsättande vid tvistemåls fullföljd ifrån Hof-Rätt till Högsta
Domstolen får jag mig reservera.
Genom de stadganden, hvilka för närvarande äro gällande i omförmäldte hänseende, synes man hafva afsett vinnandet af det ändamål, att, under det å ena sidan lättheten att draga tvister under Kongl.
Majrts pröfning icke skulle finnas vara alltför stor, möjligheten dertill likväl icke skulle någon betagas.
Endast den behöfver nemligen nedsätta revisions - Lag-Utskottets Betänkande_, N.o 6t. 5 skilling, som har en viss förmögenhet och således äger utväg att anskaffa den erforderliga samman.
Alla andre få utan afgift fullfölja deras talan, blott de i behörig ordning styrka deras fattigdom.
Den rubbning häruti, som genom den föreslagne förändringen åsyftas, skall otvifvelaktigt föranleda dertill, att en ofantlig mängd mål ytterligare blifva underställda Högsta Domstolen, hvilken, då den icke ens för närvarande utan det mast ansträngda arbete medhinner att utan lång tids-utdrägt med slut afhjelpa de derstädes anhängiggjorde mål och ärenden, skall dädanefter blifva helt och hållet urståndsalt dertill; och fåfängt söker man ett correctiv häremot uti den åberopade 16 §. af 3o Kap. Rättegångs-Balken.
Erfarenheten har redan visat, att detta lagrum hittills högst sällan kunnat tillämpas, och svårligen är det att förmoda att parter hädanefter mera, än förr, skola hos Kongl. Maj:t så oskickligt utföra deras talan, att med full visshet antagas kan, att de sådant gjort emot bättre vett och klara skäl och således äro till det stadgade bötes-ansvaret förfallne.
Vi åtnjuta framför de flesta andra Europeiska länder fördelen af ett både högst enkelt och föga kostsamt rättegångssätt, och denna fördel anser jag för min del böra noga bevaras, men att ställa så till, att parterne med lika lätthet och lika kostnadsfritt kunna anlita den Högsta som den lägsta lnstantien i landet, är, enligt min tanka, att alltför mycket uppmuntra process-lystnaden, och utaf alla band, som derå kunna läggas, är väl knappt något mindre obilligt, än del nu ifrågavarande, emedan, om part, som nedsatt revisionsskilling, får hos Kongl. Maj:t någon, äfven den obetydligaste ändring uti Hof-Rättens beslut, bekommer lian revisions-skillingen tillbaka, men om deremot Hof-Rättens beslut varder af Kongl.
Maj:t i allo faststäldt, parten måste antagas utan fog hafva fullföljt saken och derigenom frivilligt underkastat sig den påföljd han på förhand visste alt sådant skulle medföra.
För min del anser jag motionärens framställning äfven i denna del böra lemnas ulan afseende.” Af Herr Friherre Stjernstedt, Herrar Cederstråhle, Gunther, Eklund, Lagergren och Thorn, hvilka bilrädt Herr Grefve Mörners mening. 6 Lag-Utskottets Betänkande , N‘.o 62.
Auk. till Exp.-Utsk. d. -J Jan. kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion angående gemensam
Lag för Inrikes och Utrikes Vexlar.
Sedan Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag beslutat en gemensam
Lag för inrikes och utrikes vexlar, men Kongl. Maj:t vägrat bifall till Ständernas i sådant hänseende till Honom i underdånighet öfverlemnade förslag; så har Herr Schartau uti ett hos Vällofl.
Borgare-Ståndet ingifvet och till Lag-Utskottet hänvisadt memorial, under förmälan att mycken enkelhet och reda i lagskipningen skulle vinnas samt en mängd hinder och svårigheter i afseende på den utrikes vexelhandel undanrödjas, derest omformälda förslag blefve antaget till Lag, anhållit, att samma förslag måtte vid innevarande Riksmöte komma under Rikets Ständers pröfning.
I anledning af denna, utaf Herrar Berg och Lindström understödda, motion, har Utskottet tagit kännedom om förhandlingarne i detta ämne vid sista Riksdagen, jemte nu ifrågaställa förslag, och dervid inhemtat, hurusom detsamma blifvit hygdt på följande grunder. att alla vexlar, antingen de kommo under namn af inrikes eller utrikes, borde ställas under en och samma vexel-lag, utan annan skiljaktighet, än att, i afseende på de förra, en viss minimi-summa bestämdes; att, i stället för åtskillige till tiden högst inskränkta fatalier, hvarpå, e n 1 i o t 1748 års Yexel-Stadga, vexelinnehafvares hela belalningsrätt emot vexelgifvare och Öfverlåtare berodde, andra mera enkla och lätt iakttagna bevakningsåtgärder borde föreskrifvas, och att följaktligen, — enär vexelgifvares och öfverlålares rätt kunde bevaras derigenom: l:o att, då vexel vore till betalning förfallen, sådan genast fordrades; 2:o att, nar vexel vore ställd att betalas vid eller efter uppvisandet, densamma blefve inom viss kort tid upp vist, och 3.o att innehafvare af protesterad vexel, inom viss kort tid ifrån förfallodagen, gjorde sin återgångstalan gällande; lagens föreskrifter, angående hvad innehafvaren måste iakttaga, för att emot vexelgifvare eller öfverlåtare bibehålla sin rätt, alltså syntes böra till nyssnämnde åligganden inskränkas; Lag-Ulskottcts Betänkande, N.o 62. 7 sättasT dCn fÖ'Ut Varande hÖga Pänta fÖr äterSängen vexel borde ned alt fordringsegaren deremot borde åtnjuta fuli ersättning för alla sina skaliga och bevisliga kostnader; b att nämnde ränta borde beräknas, icke från vexelns utgifningsdag, utan ifrån den dag, då den bord t af godkännaren betalas; g mvntaltl'Srrt |en å,te,'gArfgH1eI V6Xreln Vore ställd att betalas i utländskt myn , och Injuiden bär skedde efter kurs, det vill såga, icke med det mynt, hvarå vexeln lydde, ulan efter pris å ny vexel, betalbar efter någon tids förlopp vexel inneha f varen borde åtnjuta ränta intill den nya vexelns förfallotid, dock med afräkning af den tid, som för den protestelade vexeln, efter dess lydelse, kunde återstå; alt innehafva ren af återgången vexel borde ega rättighet alt vända sill betalningsanspråk ej allenast emot vexelgifvaren och sista Öfverlåtaren, utan emot hvilken af öfverlåtarne honom godt syntes; samt StäHd att betalas här 1 R^et i utländskt y ,
aste, vid det förhållande, att samma mynt icke är att tillgå emottaga betalning 1 Svenskt mynt, efter sådan gångbar kurs, som är noteiad °r vexliir a uso; så borde vexelinnehafvaren, som i berörde fall icke fai tillgodonjuta sin ratt till contant betalning i utländskt mynt, utan nödsakas att för d etsa mm as erhållande köpa ny vexel derå, i stället af godkannaren bekomma ränta för den t.d, som förflyter, innan den nya vexeln till inlösen på utländsk ort förfaller.
Utskottet, som anser dessa grunder vara rigtiga, biträder således-motionärens framställning om antagande af den af Rikets sist församlade
Ständer beslutade gemensamma lag för inrikes och utrikes vexlar; men dåden utnkes vexel rörelsen är beroende af Rikets förhållanden till andra länder och följaktligen kan behöfva lämpas till enlighet med de förändringar, som dessa förhållanden kunna undergå, ulan afbidan på Rikets Ständers sammankomst, hyilket föranled t, alt ordnandet af omförmälde rörelse bittils vant ofverlemnad ät Ronungen, finner Utskottet det böra fortfarande
Honom niet gif vas att i afseende jiå den utrikes vexclrörelsen vidtaga de för iÖ ‘.%SläTTde, L,,S" 1'v.ilill omsundighetern. tunn. förhdjd haiaf far Utskottet vördsatnligen föreslå,. Lag-Utskottets Betänkande, N:o 62. att, med upphäfvande af ej mindre Kongl Maj.ts förnyade Fexel-Stadga den 21 Januari ij48, Kongl.
Förordningen den 12 Juni 1816, angående vissa delar af Vexelhandel, Kongl.
Kungörelsen den 7 Augusti 1816, angående förhållandet med Vexlar i Svenskt mynt, som å utrikes ort äro dragne pa 1 Riket vistande man, Kongl. Kungörelsen den 7
Maj 1817, angående hvad iakttagas bör i anseende till Vexlar och Invisnmgar, ställde att betalas i Svenskt mynt för utländsk mans rakning, Kongl. B refvel den 5 November 1817 och Commerce-Collegu derpå grundade Kungörelse den 24 i samma månad, angående hvad bor- iakt tagas vid uppköp af Vexelbref genom syssloman, Kongl B refvel till Commerce-Collegium den 22 Mars 1821, angålen e för äring af Q $■ i of vanberör de Kongl. Förordning den 12 Juni 1816, samt Kongl. Kungörelsen den 27 Augusti 1828 angående rulta förståndet af de uti 4 och 5 §§. af sistnämnde Kongl. nefattade stadgande,/, än ock af den under den 20 Maj n83.5 utfärdade
Lag för inrikes vexlar, antagas matte en så lydande 1 Kap. Om formen för Vexel. 1 §'