Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Län ej sällan handt, att det fattiga arbetande Sjuderimanskapet högligen blifvit lidande genom den rabatt, Uppbördsmännen godtyckligt, och utan annan regel, än sitt vinstbegär, beräknat å den levererade Salpetern, föreslås, alt, till förekommande af detta handlingssätt och prejeri af Uppbördsman, de för salpeterns emottagande, efter Motionairens tanka, onödigt anställde Tjenslemännen måtte indragas, och salpetern på vanlig tid och ort levereras till vederbörande Krutbruksegare eller dess ombud, i närvaro af en Artillerie-Ofiicer ifrån Christianstad, som egde att afgöra de tvister, som möjligen kunde uppkomma emellan emoltagaren och levteranteuren, samt för sådan dess befattning borde tilldelas skjutsoch dagtraktamentspenningar.
Som Siats-UtsJcotlets Utlåtande N:o g3.
9 Sora den af Motionairen uppgifne olägenheten icke försports ifrån de orter, der större levereringar af salpeter, än i Kronobergs
Län verkställas, finner Utskottet icke giltiga skäl vara för handen, att, i anledning af denna partiela fråga om salpeternäringen och uppbörden af den tillverkade varan, tillstyrka indragning af Tjenstemän, hvilka i och för salpeterns emottagande funnits behöflige.
Och då Utskottet i öfrigt håller före, att de som tillverka salpetern icke sakna utväg att inhemta erforderlig kunskap om de lätt verkställde och för ändamålet tillräckligt noggranna proberingssätt, som gifvas, samt att, i den mon salpeter-tillverkningen framskrider, de skola finna vigten af att sjelfva kunna controlera Uppbördsmannens förfarande, och det slutligen skulle leda till betydliga kostnader att beordra Artillerie-Officerare vara närvarande vid uppbörden; så anser Utskottet förrberörde motion icke föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd.
Stockholm den i3 Maji 1834- N:o 93.
Ankom till Exp.-Utak. d. 16 Maji kl. ii f. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion, om nedsättning i priset å det Krut, som för bergsprängnings-arbeten utlemnas ifrån Kronans förråd m. m. (I. A.)
,Uti ett till Bonde-Ståndet ingifvet memorial, som till Stats-Utskottet blifvit remitteradt, har Riksdagsfullmägtigen Lars Pehrsson ifrån Westerås Län anfört, att då kruttillverkningen i Sverige, så väl sorn i' andra Länder, blifvit Styrelsemagten förbehållen af skäl, som helt och hållet utesluta ali fordran på vinst, och Kongl.
Majit derföre, genom Nådigt Bref till Kongl. Bergs-Collegium den i5 October 1770, försäkrat Bergslager ne, att de allt framgent skulle undfå bergsprängnings-krutet för hvad det i clet nogaste kostar; så och ehuru på det krut, som Kronan behöfver, jemte förbättrandet deraf, alla kostnader rätteligen böra läggas, hade priset å bergsprängnings-krutet under de senare \ åren, fastän ingen förändring egt rum, hvarken uti rudimaterier, salpeter, svafvel och kpl, eller uti sjelfva krutets godhet, likafullt blifvit ökadt med 2 R:dr årligen eller tillhopa 8 Bihang till 11.
A'de Sami. i:sta Afd. ‘ Jfc 24 '.de Häftet.
1 o Stats-Utslcottets Utlåtande N:0 g3.
R:dr centnern, och derigenom detta slag af krut fått vidkännas en origtig fördelning af Statens kostnader för krutbrukens vidmagthällande och dess enskilda tillverkning.
Och sorn det ofelbart vore för bergshushållningen, Oell följaktligen äfven för Svenska Samhället, af högsta nödvändighet, att merberörde krutsort erhölles för det lägsta möjliga pris, helst det vöre en känd sak, att, om tillverkningen dei’af uppjåtes åt enskild omtanka, priset skulle blifva lindrigare, än Kronans nu fastställde; så syntes bergverksnäringens idkare vara berättigade till den önskan, att bergskrutet, antingen måtte betydligen nedsättas i pris, eller ock tillverkningen deraf lemnäs fri.
Af dessa skäl har Motionairen hemställt, det R.
St. måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det bergsprängnings-krutet, vid rudimateriernes nu gällande pris, lemnäs bergverksidkare för aa R:dr Banco per centner och icke ökas i annat förhållande, än till allmänna priset å rudimaterierne; varande härvid anmärkt af Riksdagsfullmägtigen Nils Strindlund ifrån Wester-Norrlands
Län, det han icke ansåge berörde underdåniga framställning lämplig, enär krutprisen, jemlikt Rikets Ständers Revisorers gjorde anmälan, funnits alltför låga, och samma pris således småningom måst förhöjas.
Utskottet har, för bedömandet af denna fråga, sökt att förskaffa sig upplysningar, rörande de kostnader Kronan får vidkännas för kruttillverkningen, och deraf inhemtat, att försäljningspriset ännu betydligt understiger förenämnde kostnader, hvarigenom Staten tillskyndas en årlig icke ringa förlust.
Orsaken till det af Motionairen öfverklagade höga priset å krut, anser Utskottet härleda sig ifrån det för salpetern stadgade lösningspris, som till uppmuntran af salpeter-näringen blifvit bestämdt till ett vida högre belopp, än denna vara gäller i handeln, och icke böra sökas deruti, att kruttillverkningen är inskränkt till vissa privilegierade Bruk.
Denna förmodan vinner stöd deraf, att krutpriset, äfven i länder der näringen är fri, vida öfverstiger det af Motionairen öfverklagade, och lärer man med temlig visshet kunna antaga, att om än tillverkningen och försäljningen af krut lemnades belt och hållet fri, denna näring dock är af en så vådlig beskaffenhet, att dess idkare genom höga pris måste söka hålla sig skadeslöse för de förluster, som genom olyckshändelser alltid måste uppkomma.
På sätt kruttillverkningen här bedrifves och i öfverensstämmelse med de för krutbruken gällande contract, är det Staten, som genom vissa, nämnde Bruk medgifne förmoner till en del ersätter och betäcker ofvannämnde förluster, utan att deras motsvarande värde påföres, eller helt och hållet skulle kunna påföras krutförsäljningen.
Stats-Ulsiottets Utlåtande N:o Q.f.
Af hvad sålunda anfördt blifvit, synes det Utskottet följa, att om den salpeter, som för kruttillverkningen erfordras, uppgående till 94,io5skålp. per centner, renings-procenten inberäknad, icke af Staten betaides högre, än den skulle gälla, om salpetern vore till införsel tillåten, och hvilket värde betydligt understiger lösningspriset, så vore med fullkomlig billighet öfverensstämmande, att de, som ifrån Kronans förråd uttoge krut, finge för detsamma betala Statens kostnader för tillverkningen.
Deremot finnér Utskottet icke rättvist eller ändamålsenligt, att bruksnäringen eller den enskilde, som förbrukar krut, skall genom ett högre pris å varan vidkännas de utgifter, som anses nödige för upphjelpandet och vidmagtliållandet af salpeter-productionen, samt ej heller att för bergskrutet bör betalas lika mycket, sorn för det i tillverkning något dyrare krigskrutet; och tror sig derföre ega anledning föreslå, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla: att försäljningspriset å krut årligen bestämmes till det belopp, som krutet af de serskilda slagen kostar Kronan, men med afdrag af skillnaden emellan salpeterns lösningspris och dess medelvärde i handeln under föregående året, eller det, hvartill den kunde införskrifvas.
Hvad slutligen beträffar den af Motionairen väckte fråga 0111 fri krutlillverkning, så har Utskottet redan ofvan yttrat, att Utskottet icke anser att det af Motionairen åsyftade ändamål, nemligen lägre pris, derigenom skulle vinnas, och förmodar derjemte, att en sådan icke kan ega rum förr, än de med kruthruksegarne upprättade contract tilländalupit, hvadan Utskottet saknar skäl att tillstyrka, det kruttillverkningen må genom enskilde personers försorg fritt få verkställas.
Stockholm den i3 Maji 1834- N:o 94.
Ankom till Exp.-Utsk. den 16 Maji kl. ii f. m.
Utlåtande, i anledning af Kongl. May.ts Nådiga Remiss uppå Sala Bergslags underdåniga ansökning, om förändring af beräkningssättet för afgifterne å Bergslagets till förntyntning inlemnade Silfver. (I. A.)
Uti en den 3o April 1831 till Kongl. Majrt ingifven skrift har Sala Bergslag, —• af den anledning alt för de Bergslaget tillkommande T95:delar utaf Stats-Utskottels Utlåtande N:o g/j. det vid Sala Silfververk tillverkade silfver, som, under loppet af September månad i83o, och sedermera, till förmyntning inlevererats, myntverket, på grund af 6 §. i Kongl, Förordningen om myntfoten den 25 Junii sistnämnde år, såsom myntskatt först afdragit |:dels procent, oell derefter ytterligare innehållit den, enligt 1741 års transport om Silfververket och äldre författningar, Kgl. Majit och Kronan tillkommande myntarelön, — i underdånighet anhållit örn elen Nådiga förklaring, att den i Högstberörde Förordning och §. gifne allmänna föreskrift jemväl måtte tillämpas på Bergslaget, i afseende på dess andel, T^:delar, af det silfver, som ifrån Sala Silfververk till myntet aflevereras, samt att Bergslaget sålunda, emot erläggande af den för myntningskostnaden fastställda myntskatt, icke blott för framtiden måtte befrias ifrån den, enligt äldre numera förändrade författningar, hittills beräknade och afdragne myntarelön, utan ock erhålla restitution för hvad, efter kungörandet af den Nådiga Förordningen, blifvit utöfver den nya myntskattens belopp vid Myntverket innehållet.
Till stöd för hvilken underdåniga anhållan, Bergslaget åberopat ett ansökningen bifogadt Utdrag af Protocollet vid Sala Bergs-Rätt den 10 Mars i83i, hvaraf inhemtas, att, sorn den i i83o års Kongl Förordning påbudne myntskatt är att anse som en ånyo allmänt stadgad myntarelön, och de hittils följde föreskrifter för myntarelönens beräkning och utgörande således äro upphäfne, Bergslaget, på sådan grund, förmente sig böra frikännas ifrån skyldigheten att erlägga myntarelönen • på sätt den hittills blifvit beräknad, utan i stället tillerkännas rättighet att den samma, i enlighet med meranämnde Förordnings 6 §., utgöra.
Häröfver hafva underdånige yttranden infordrats ifrån Kongl.
Kammar-Collegium och Kongl. Stats-Contoret, sedan Myntverkets Öfverstyrelse blifvit i ämnet hörd; och har sistnämnde Styrelse, som ansett denna fråga bäst kunna bedömas på grund af de förhållanden, sorn hittills emellan Staten och Bergslaget egt rum, hufvudsakligen anfört: att, sedan grufbrytningen på malmlagren vid Sala ifrån äldsta tider till i2:te århundradet drifvits af enskilde samt sedermera under påföljande sekler af Staten och enskilde ömsom, hade Sahlbergs grufvor af Konung Carl XI blifvit under perpetuelt arrende ttpplåtne åt Bergslaget, som deremot borde till Myntet aflemna allt det silfver, som producerades, och derföre åtnöjas med högst 721 procent af verkliga värdet i betalning; att denna betalning, i anseende till inträffade svårigheter vid grufbrytningen, sedermera höjdes, hvarefter Bergslaget år 1720 förskonades ifrån allt afdrag på dess silfver, så att hela produetionen tillföll interessenterne, och hvilken sålunda förunnade utmyntningsfrihet fortfor till 1741, då Statens och Bergslagets inbördes förhållanden Stcils-Utslottets Utldtande N:o g4" i3 ånyo reglerades; att dét då blifvit
Bergslaget ålagdt aflemna hela dess tillverkning till Myntet, der hvar tionde mark skulle för Statens räkning innehållas, hvaremot återstoden tillhörde interessenterne, likväl med afdrag af den, genom 1G64 års Myntordning och 1716 års Förordning, fastställde slagskattens och myntarelönernas belopp; att det silfverquantum, sorn under detta namn erlades, enligt Öfverstyrelsens tanka, således icke vore att anse såsom en ersättning för sjelfva myntningskostnaden, utan i sjelfva verket endast en under serskild titel till Stats-Verket utgående del af arrendet; att detsamma då, liksom nu, jemte tiondet, genast öfverlemnades till Kongl. Stats-Contoret och användes ingalunda till betäckande af myntets utgifter för myntningen; äfvensom att dessa afgifter icke någonsin utgått efter de myntsorter, som Bergslaget verkligen erhållit, emedan den höga myntarelönen och slagskatten för courant eller småmynt, af hvilket Bergslaget borde emottaga gidel emot större sorterne, alltid blifvit oförändrad erlagd, oaktadt Bergslaget icke sedan 1768 fått något courant mynt; att häraf ovedersägligen syntes att de, enskilde personer tillerkände förmoner ingalunda kunde tagas i anspråk af Bergslaget, som, genom serskilda contract, fått sig vissa afgifter ålagde för sin myntning; att en förminskning i de, sedan po år t.fibaka utgående afgifterne skulle rubba de af Bergslaget sjelf uppgjorde calculer, som legat till grund för den senast afslutade och genom Kongl. Majits Nådiga Skrifvelse den 3i October 1829 stadfästade öfverenskommelse med Bergslaget; att, enligt Öfverstyrelsens tanka, Bergslaget sålunda icke borde frikännas ifrån utgörande af onera, hvilka det nära ett sekel haft sig pålagde, och som nyligen, genom Högstberörde Nådiga Skrifvelse, ytterligare föreskrifvits; att hvad beträffade frågan om Bergslagets befrielse ifrån den senast tillkomne myntskatten, så vore denna skatt, enligt Rikets Ständers Beslut, att anse såsom liggande uti sjelfva penningen och således oskiljaktig ifrån Riksdalern efter nya myntfoten, så att denna Riksdaler, då myntskatten tillräknades, fullt motsvarade 1664 års Riksdaler, hvaruti valuta för Bergslagets silfver i senare tider meddelats, oaktadt ett sådant löningssätt ingalunda grundat sig på någon, af Kgl. Majit gifven föreskrift, men hvarigenom till Bergslaget blifvit återleninad en något större andel af det inlemnade silfret, än ifrån början varit ärnadt, emedan, enligt contracten, Bergslaget skulle vara pligtigt emottaga |idel af lösen fördess silfver uti courant mynt,
hvilket varit emellan 19 och 15 procent sämre, än 1664 års hufvudmynt; att, då härigenom följaktligen uppkommit ett ytterligare afslag af mer än 2|idels procent på hela lösningssumman, Bergslaget, långt ifrån att för närvarande ega anledning till klagan, redan åtnjutit en ifrån början opåräknad fördel, enär Slats-Utslotlels VLlalande
A/o g/f. dess betalning numera helt och hållet utfölle i ett mynt af endast |:dels procent mindre intrinsect värde, än 1664 års hela Riksdaler, men af större, än de sedan 1776 gångbare småmynten; att, då det redan blifvit ådagalagdt, att den så kallade mynlarelönen och slagskatten egentligen är att anse säborn en andel af arrendet, skulle Bergslaget, genom befrielse ifrån injmtskatten, gynnas framför de enskilde silfverleveranteurerne; samt slutligen , att, enligt Öfverstyrelsens tanka, Myntverket rätteligen förfarit, då det bestämt afdragen å det sedan den a5 Junii i83o till Myntet inkomne silfver, med afseende så väl på Kongl. Majrts Nådiga Förordning om myntfoten, som på de serskilde vilkor för utmyntningen af Bergslagets silfver, hvilka finnas intagne uti 1741 års transport, i följd af hvilket allt Öfverstyrelsen ansåge hvarken restitution af de sedan Julii månad i83o uppburne afgifter, eller någon förändring i beräkningsgrunden för framtiden böra ifrågakomma.
I likstämmighet härmed hafva Kongl. Kammar-Collegium och Kongl.
Stats-Contoret yttrat: att, genom den för Sala Bergslag om Grufvan och Silfververket den g September 1741 utfärdade transport, Bergslaget förbundit sig att, utom j~:delen af tillverkningen, för de öfrige Bergslaget tillkommande T9-:delar, som till förmyntning borde aflemnas, till Kronan betala myntarelön och slagskatt för hvarje mark , hvilken myntarelön och slagskatt blifvit beräknad och utgjord af berörde T^:delar silfver, till det belopp, som Sala Bergs-Rätts ofvanåberopade Protocolls-Utdrag af den 10 Mars i83i innehåller; att utgörandet af ifråga varande myntarelön och slagskatt således grundade sig på ett, emellan Kronan och Bergslaget, upprättadt contract; samt att, då afgiften icke användes till myntningskostnadernes bestridande, den samma, på sätt Myntverkets Öfverstyrelse rätteligen anmärkt, egenteligen vore att anse för en under serskild titel till Stats-Verket utgående del af arrendet, hvaruti, genom i83o års Kongl. Förordning oell den deri stadgade myntskatt för det silfver, som till förmyntning å Myntet inlemnas af enskilde personer, hvilka, till följd af Kongl. Förordningarne den 7 Jidii 1731 och ao November 1766, ifrån sådane afgilter varit befriade, någon rubbning icke blifvit gjord.
Af desse skäl och då härtill kom, att uti den al Kongl Maj:t den 3i Octoher 1829 emellan Bergslaget och Kronan fastställde öfverenskommelse, angående det förras förbindelse att inrätta en fond, för att med dess afkastning i en framtid drifva Silfververket, utan vidare begagnande af det för Bergs-Brukets upprätthållande, om de sex nedre socknarnes räntor i Sahlberga
Län år 1743 ingångne arrende-contract, såsom grund för berörde öfverenskommelse, ibland annat det vilkor blifvit stadgadt, att uti 1741 års transport, med hvad deraf härllöt, rörande ticmden, mynlarelönen och Stats-Utsloltets Utlåtande N:o q4- i5 slagskatten till Kronan, någon förändring icke åsyftats, och hvaraf följde, att Bergslagets förbindelse till utgörande af myntarelön och slagskatt icke genom i83o års Kongl. Förordning blifvit upphäfven; så hafva Kongl.
Kammar-Collegium och Kongl. Stats-Contoret i underdånighet afstyrkt Bergslagets ansökning om befrielse ifrån ifrågavarande, under benämning af myntarelön och slagskatt, erlagde afgift, hvilken, enligt
Myntverkets räkenskap för år i83i, utgjort 826 R:dr 4^ sk. 2 r:st., hvaremot den, genom 183o års Kongl. Förordning, till ersättning för myntningskostnaderne fastställde allmänna myntskatten af £:dels procent, endast uppgått till 200 R:dr 21 sk. 10 r.*st. allt Silfver-specie.
Vid derefter den 8 nästlidne Februarii skedd underdånig föredragning af Bergslagets ofvanberörde underdåniga ansökning, har Kongl. Maj:t förklarat den samma för närvarande icke kunna bifallas, men derjemte i Nåder förordnat, att handlingarne i målet skulle till Stats-Utskottet öfverlemnas.
Utskottet har derjemte tagit kännedom af en upprättad, och Utskottet meddelad calcul, öfver de förhållanden, som för Sala Bergslag skulle uppkomma genom tillämpning af gamla och nya Myntordningarne hvar för sig, utvisande, att då Bergslagets årliga silfvertiilverkning antages till 3,600 skålp. fint silfver, hvaraf, efter afdrag af Kronans ^V:del eller 36o skålp., Bergslagets behållna återstod uppgår till 3,240 skålp., desse sistnämnde utgöra Efter gamla Myntordningen.
Efter nya Myntordningen.
4,384 ass pr skålp. 14,204,160 ass.
Med enahanda förvand - å 534f.dels ass på hvarje R:dr . . Hvarifrån, enligt myntets uträkning, såsom myntarelön och slagskatt ä 3: 100 R:dr ling 20,555; 16, 8. 14,204,160 ass. lod. 5. pr $20: 32, afgå Alltså netto behållning Specie R:dr 25,634.' ^5, hvarje R:dr af 534fass fint silfver. 6. skålp. utgörande 1 victualievigt' å 8,848 ass . , i,6o5 till desse lägges -|-:del Koppar .... då i myntvigt erhållas 2,i4o i5. för hvilka, å l2iR:dr, uppkomma Sp.
R:dr 26,255; 41* Hvarje R:dr af 53o,88 ass fint silfver eller Hdels procent mindre än de gamla.
Sorn ny mynta - 11 I. 535 3 3.
3. i6 Stats-Utslottets Utlåtande N:o Q/f. relön afdrages |:dels procent å desse Riksdalrar med . . . 200: 02, i|, Om ifrån den härigenom uppkommande återstod . . . 26,555: y, i|. afdrages gamla myntare-lönen, efter 3: 22, 5., med . . . <)2o: 32. i§. hlifver Bergslagets behållning R:dr 25,634: 25. — hvarje R:dr af 53o,88 ass fint silfver, eller jemnt |:dels procent sämre, än de gamla Riksdalrarne.
På grund af hvad liandlingarne sålunda innehålla samt af öfrige Utskottet meddelade upplysningar inhemtats, anser Utskottet det väl vara bestämdt Utredt, att enskilde, för deras till ut myntning inlemnade silfver, icke förr, än till följd af Kongl. Förordningen den 25 Junii i83o om myntfoten, erlagt någon myntarelön eller slagskatt, men väl att Sala Bergslag en sådan afgift vidkänts, jemlikt ofvanåberopade 1664 års Myntordning och 1716 års Förordning, hvilken myntskatt således måste i Utskottets tanka tillika ega någon annan orsak för sin tillkomst, än att Myntverkets kostnad eller besvär med myntningen skulle genom densamma ersättas; och en sådan bi-orsak tror Utskottet vara att igenfinna i de, Sala Bergslag tillagde serskilde förmoner, som omnämnas i 1 y41 transport.
Ehuru Utskottet således anser denna, sedan äldre tider till Kronan utgående afgift icke böra, utan i sammanhang med en allmän revision af Bergslagets privilegier, undergå någon förändring, tror Utskottet sig deremot, vid ofvannämnde jemförelse af så väl 1664 sorn i83o årens Myntordningar, böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på det lidande Bergslaget skulle komma att vidkännas, om det skulle betala båda myntskatterne, äfvensom derpå att Bergslaget är ålagdt att låta mynta dess silfver; och tillstyrker derföre, att Sala Bergslag icke må åläggas hädanefter utgöra högre slagskatt och myntarelön, än som före år i83o egt rum, och att hvad derutöfver af Bergslaget redan blifvit inbetaldt, på grund af nya Myntordningen, må detsamma restitueras.
Stockholm den i3 Maji 1834- Stcits-Utskottets Utlåtande N:o g5. *7 N:o 95.
Antom till Exp.-Utsk. den i6 Maji kl. n f. m.
Utlåtande, angående Kållands Härads Invånares rättighet till utsyning pä Kronoparken Räda As. (I. A.) Uti Memorial, hvilket Bonde-Ståndet till Stats-Utskottet remitterat, har Piiksdags-Fullmägtigen Anders Danielsson ifrån Elfsborgs Län anfört, att ifrån urminnes tider hafva de skoglösa hemmanen inom Kållands Härad af Skaraborgs
Län varit berättigade till utsyning på kronoparken Råda Ås, dels till enskilde behof, dels till allmänna broar, samt dels till Soldat-torps byggande, på sätt 17 §. i i685 års Knekte-Contract visar; men då, genom den nya regleringen af denna kronopark, densamrna numera disponeras af Staten, hvarigenom Häradsboerne kommit i mistning af berörde förmon, har Motionairen föreslagit, att Kållands
Härad måtte så mycket hellre komma i åtnjutande af dess uråldriga rättighet i berörde fall, sorn ingen rubbning behöfde ske i afseende på det införde nya skogshushållningssättet, enär den trakt, som årligen skall upphuggas till försäljning, kunde lemnäs till utsyning åt de mest behöfvande.
Då Utskottet icke är i tillfälle att bedöma Kållands Häradsboers förmenta rätt till begagnande af utsyning å kronoparken Råda
Ås, och detta ämne i öfrigt synes böra utgöra föremål för handläggning af vederbörande autlioriteter, hos hvilka Häradsboerné kunna i laga ordning söka den ändring eller rättelse, hvartill de tro sig ega anspråk; så anser Utskottet förrberörde fråga icke erfordra någon Rikets Ständers åtgärd.
Stockholm den 16 Maji 1834- MM • mtmmmm m mm Bihang till R.
Prot. 1834- 4.de Sami, Usta Afd. 2b'de Håjlet. 3 STOCKHOLM, Kongl. Ordens-Boktryckeriet, i834• Ståts-Utskottets Utlåtande N.o 96, (
Ankom till £xp.-Utsk. den 17 Maji kl. 1 e. m.
Utlåtandei fråga om hegardt anslag af allmänna medel till en brobyggnad i Carlskoga Härad. (U. A.) Hos Bonde-Ståndet har Riksdagsfullmägtigen Anders Ericsson ifrån örebro
Län väckt en till Stats-Utskottet remitterad motion, deruti oraförmäles, att, sedan invånarne uti Bjurkärns Socken af Carlskoga Härad och förenämnde
Län, under de senare åren, anlagt en ny väg, sträckande sig ifrån stora lands- och häradsvägen emellan Örebro och Philipstad, öfver det så kallade Käxsundet till Christinehamn, samt uppbyggt och vidmagthållit en pråm vid bemälde sund, Rikets Ständer mätte, i anseende till den fara och det uppehåll, som äro förenade med färdandet på en dylik pråm, för byggandet af en flottbro öfver det omkring «oo alnar breda Käxsundet, anslå nödige medel, enär Bjurkärns Sockenboer, som, i och för upptagandet af förrberörde väg, fått vidkännas stora kostnader, icke äro i tillfälle, alt äfven bestrida de för broanläggningen erforderliga utgifter.
Enär, jemlikt Lag och Författningar, det åligger jordegare, hvilka skola underhålla allmän väg, alt jemväl, der sådant finnes nödigt, anskaffa och vidmagthålla alla de för vägfartens obehindrade gång erforderliga broar eller färjor, samt den här ofvan föreslagna brobyggnad endast afser enskild fördel för en viss menighet och i öfrigt ej är af den större omfattning, att något allmänt bidrag dertill kan komma i fråga, har Utskottet, på sådan grund, ansett sig icke kunna hos Rikets Ständer tillstyrka bifall å Anders Ericssons ifri< gavarande motion.
Stockholm den 16 Maji 1834- fhh. till R- St.
Prot. 18.34■ 4 Sand. 1 A/d. a5:te Häftat. 1 Siats-Utskottets Utlåtande N.o 97'
Ankom till Exp.-Utsk. den 17 Maji kl. 2 el ra.
Utlåtandej i fråga om hegardt anslag för anläggningen af ert nr väg inom Calmare Län. (U. A.)