Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» » Hå, j a g v e t e n hel h o p till, » b l i n k a d e g u b b e n listigt, » o c h n u k a n s k e j a g k a n få vara m e d o m en k o p p kaffe? » » Så gärna herr.
herr.
m e n ... » » H e r r n k a n s k e b ö r b e t ä n k a, att h e r r n är extra k o n t o r s s k r i f v a r e.
» » Ja, d e t v e t j a g, g u n å s, d e t är d ä r f ö r jag n ö d g a t s t a e m o t extra a r b e t e " h e m m a, som råkade försena m i g några timmar, gud- b e v a r s!
H u n d r a i m å n a d e n i f e m års t i d, och d ä r u n d e r f ö r s u m m a t tre h e l a t i m m a r, tänk! » » H e r r - h e r r » r ö j d e ej ett spår af t i l l m ö t e s - gående uppmärksamhet gent e m o t hela den v ä r l d af u n d e r o c h n y f i k e n h e t, s o m l å g i fru E g g e r t s » m e n.
» » H u n d r a räckte g o d t p å m i n tid, m e n m a n rakade inte åstad o c h gifte sig v i d t j u g u f y r a års å l d e r.
» » D e t är j u s t m i n h u s t r u,.
j a g h a r att t a c k a för att d e t g å r i h o p, s o m d e t g å r, annars h a d e det inte gått alls! » fru » Såå, då borde herrn vara m u h a m e d a n ha.
. » » Herr direktör, inte ett o r d till! » Den u n g e m a n n e n s n ä s t a n k v i n n l i g t v a c k r a an- sikte f l a m m a d e af f ö r b i t t r i n g o c h h a n l i k s o m t v a n g s i g t i l l b a k a från ett s p r å n g m o t d e n gamle mannen.
och » D e t är d y r t att v a r a g i f t i v å r a d a ' r, » fortsatte h e r r T e l l e r m a n m e d o r u b b l i g k ö l d, u n d e r det han d r o g i sina isgrå polisonger, » fruarna t y c k a o m l y x.
» » L y x — j a, n o g är d e t l y x h o s m i g!
» Herr E g g e r t skrattade bittert.
» I ett års t i d h a r m i n K a r i n d r ö m t o m b l o m m i g t öf- v e r d r a g p å d e n g a m l a soffan — m e n t r o r n å g o n m a n h a f t r å d.
d e t är v å r l y x.
» H a n v ä n d e hastigt bort hufvudet, m e n hade h a n ej g j o r t det, s k u l l e h a n k a n s k e s e t t e n g l i m t af m u n t e r h e t i d i r e k t ö r e n s b l i c k.
» Jaha, » återtog herr T e l l e r m a n kärft, » E t t utmärkt kaffe, » konstaterade han, » j a g får t a c k a så m y c k e t — m e n a f s k e d får h a n i alla f a l l.
» » A f s k e d.
h v i l k e n h a n?
» F ä r g e n v e k från Eggerts kinder.
» Hå, d e t k o m m e r n o g att v i s a s i g — så d ä r j a, t a c k o c h a d j ö, lilla fru E g g e r t, så s k a ' ett h e m o c h e n l i t e n h u s m o r se u t.
» Då d e n b e s y n n e r l i g e m a n n e n efter e n g a m m a l d a g s, galant b u g n i n g gått, försökte fru E g g e r t att t r ö s t a s i g m e d, att h o n h a f t b e s ö k af n å g o n, s o m i n t e v a r i t a l l d e l e s » riktig ».
H o n h a d e v i s s t l ä s t eller h ö r t t a l a s o m, att d e t f a n n s s å d a n a d ä r g a m l a fina herrar, s o m g i n g o o m k r i n g o c h v a ' e n smula konstiga.
D e n n a uppfattning m e d d e l a d e h o n sin m a n, s o m e n t i m m e s e n a r e k o m h e m från kontoret.
M e n h e r r E g g e r t h a d e från f ö r s t a s t u n d e n sin e g e n a l l d e l e s b e s t ä m d a u p p - fattning o m den besökande herrns obestrid- liga » riktighet », o c h hans uppfattning klädde sig i allt a n n a t ä n g l a d a f ä r g e r.
» Du h a r i n t e sett d i r e k t ö r T e l l e r m a n?
» f r å g a d e h a n sin h u s t r u.
» Nej, » svarade Karin.
» M e n n u h a r d u sett h o n o m, » s a d e h e r r Eggert dystert, » det var en afgrundsande till g u b b e att p å k ö p e t k o m m a h i t och kall- h å n a! »
F ö l j a n d e d a g infann sig herr E g g e r t i v a n l i g t i d p å sin p o s t.
H a n s ö k t e träffa d i r e k t ö r e n, m e n d e t g i c k e j f ö r sig, d e t v a r direktionssammanträde, där viktiga frågor skulle handläggas.
P å eftermiddagen gick direktör Tellerman g e n o m kontorslokalen, o c h herr E g g e r t h a n n så m y c k e t s o m att h o p p a n e d från s t o l e n, b u g a sig o c h m u m l a: » H e r r d i r e k t ö r.
» » V i få t a l a s v i d s e d a n.
d e t d ä r skall n i k o m m a att å n g r a, u n g e m a n, » s a d e di- r e k t ö r e n sträft o c h g i c k, h ä l s a d a f p e r s o n a - l e n s o m e n Caesar, v i d a r e.
D e t v a r d a g e n därpå, d e n första.
M e d t u n g t s i n n e s t o d h e r r E g g e r t fram- f ö r k a s s ö r e n f ö r att l y f t a sin sista m å n a d s - aflöning.
» V a r så g o d, » s a d e k a s s ö r e n o c h l a d e fram t v å sedlar.
» D e t måste vara m i s s t a g, » i n v ä n d e herr Eggert o c h sköt tillbaka d e n ena sedeln, » d e t h ä r är toåhundra. » » J a, d e t är, s o m d e t s k a ' v a r a, d e t b e - slöts igår p å direktörens förord p å s a m m a n - trädet, » sade kassören och kikade g e n o m g l a s ö g o n e n p å sitt e v i g t v ä n l i g a, p u t s l u s t i g a vis.
» M e n j a g skall j u a f s k e d a s!
» u t b r a s t h e r r Eggert.
» D e t har j a g återigen inte hört något o m, » kisade kassören, s o m o m han funnit saken i fråga u r k o m i s k.
» Herr direktören väntar anmälde en ordonnans.
herr Eggert, » H e r r E g g e r t r a f s a d e till s i g s e d l a r n e o c h stod i nästa ögonblick inför chefen.
herr Eggert, j a visst, j a.
här h a v i d e t i p r o t o k o l l e t: » P l i k t t r o g e n tjän- steman, u t m ä r k t arbetsart, g e d i g n a kun- skaper o c h oförvitligt uppförande.
» h m.
h m, j a g s k u l l e tro d e t d u g e r.
h ö r n u, h e r r n h a r e n fru, s o m k o k a r ett kaffe, s o m också duger, hälsa o c h säg henne d e t!
» » M i t t a f s k e d s b e t y g?
» s t a m m a d e herr Eg- gert m e d blandade känslor.
» Jaha, fastän kaffekokningen icke ingår i d e t.
H e r r E g g e r t s a f s k e d s b e t y g efter f e m - å r i g t j ä n s t s o m extra — o c h i n t r ä d e s b e t y g f ö r d e n ordinarie k l a s s e n m e d h u n d r a kro- n o r s l ö n e f ö r h ö j n i n g p r m å n a d, förra m å n a - d e n m e d r ä k n a d, d ä r är h e l a h i s t o r i e n.
» » M e n, herr direktör, » h v i s k a d e d e n u n g e m a n n e n m e d r ö s t e n s t o c k a d af r ö r e l s e, » j a g s k u l l e j u få å n g r a.
» » Ja visst, m i n u n g e h e d e r s v ä n, » af bröt h e r r T e l l e r m a n l e e n d e o c h r ä c k t e sin h a n d till ett h j ä r t l i g t v ä l g å n g s s l a g, » h v a d är d e t n i g ö r a n n a t n u — d e t m å t t e m a n v ä l se p å ert g e n o m h e d e r l i g a ansikte.
» * jVlitt \ \ z \ n och jag.
J en småstad — m e n en småstad m e d f o r n t i d, s o m är m i n n e s r i k, o c h e n f r a m - t i d, s o m a n s e s l y s a n d e — l i g g e r ett l i t e t envåningshus i åldrig byggnadsstil utan m i n s t a a n s a t s till m o d e r n i s e r i n g.
Fönsterna äro h ö g a, o v a n l i g t smala, o c h rutorna äro många, små o c h runda.
Ytterdörren af massiv ek ' är.konstnärligt arbetad i beun- dransvärda mönster och utgör den enda l y x m i n farfars far n e d l a g t p å d e n n a b o - ning, s o m han lät u p p f ö r a åt sig o c h sin brud, hvilken enligt traditionen var stadens vänaste och förmögnaste u n g m ö.
Sedan h a d e r a s ä t t l i n g a r i flere l e d u n d e r s a m m a t a k n j u t i t l y c k a o c h s o r g, o c h n u är d e t j a g, ä t t l i n g e n i f j ä r d e l e d, s o m är e n s a m o m att älska o c h v å r d a d e n n a g a m l a b o - n i n g, så t j u s a n d e och vördnadsbjudande g e n o m alla m i n n e n, s o m d e n g ö m m e r, o c h händelser, s o m j a g hört berättas, o c h som t y c k a s m i g så l e f v a n d e, s o m o m j a g s j ä l f v a r i t m e d o m att u p p l e f v a d e m.
J a g är t j u g u s e x år, fri o c h t r o t s m i n ensamhet lycklig.
O m d e t k a n k a l l a s att v a r a e n s a m, n ä r m a n är u p p f ö d d i e n s m å - s t a d, d ä r till o c h m e d h v a r j e g a t p o j k s a n - sikte är e n b e k a n t.
Några intimare vänner har j a g a l d r i g ä g t, j a g v e t ej r ä t t af h v i l - k e n a n l e d n i n g, m e n s o m j a g v a r e n d a bar- n e t, ä g n a d e s i g m i n a f ö r ä l d r a r så m y c k e t åt m i g, att j a g a l d r i g h a d e b e h o f a f lek- k a m r a t e r, o c h n ä r j a g b l e f litet ä l d r e, h a d e jag mina böcker, min hund och min — fantasi, s o m h a d e riklig näring i d e n n a minnenas o c h traditionernas hemvist.
M i n m o r d o g, n ä r j a g v a r a d e r t o n år, o c h m i n far, n ä r j a g v a r t j u g u.
D e t var ett p a r f ö r f ä r l i g a slag, m e n ä n d å l e f v e r j a g n u o c h n j u t e r i fulla d r a g af m i n u n g d o m o c h m i n lilla ä r f d a r i k e d o m, s o m s ä t t e r m i g i tillfälle a t t i n r ä t t a m i t t lif så b e h a g l i g t s o m e n flicka n å g o n s i n k a n d r ö m m a o m.
Jag h a r r e d a n h u n n i t m e d att se e n stor d e l af v ä r l d e n, o c h resor anser j a g vara d e n ena njutningen i lifvet.
D e n a n d r a njut- n i n g e n är att ä g a ett h e m, ett fäste, s o m j a g k a n kalla mitt eget.
Jag kan ej m e d ord beskrifvä det välbe- h a g, j a g erfar, n ä r j a g efter e n t i d s borta- v a r o t r ä d e r ö f v e r t r ö s k e l n till m i t t h e m; m e n det känns, s o m o m en varm, berusande s t r ö m i l a d e g e n o m k r o p p e n ä n d a u t i fin- gerspetsarne, o c h j a g vill innesluta allt detta gamla välbekanta i en o m f a m n i n g.
M i n lilla s a l o n g, h v a d d u är v a r m o c h inbjudande, huru skönt m i n fot sjunker ned i dina mattor och hudar, och hvilket behag att f å slå s i g n e d i d e n k o l o s s a l a, m i n s t sekelgamla länstolen, hvars r y g g o c h armar likasom innesluta m i g i en skön o m f a m n i n g!
M i n b l i c k far ö f v e r h v a r j e l i t e t s m å t i n g, h v a r j e m ö b e l, o c h h v a r o c h e n b e r ä t t a r sin h i s t o r i a, s o m j a g h ö r t så m å n g a g å n g e r o c h t ä n k t på ä n n u m y c k e t m e r.
M e n de läckra, förtjusande småbitarne p å v ä g g a r n a, de h a ä n n u i n g e n historia, o c h flygeln m i d t p å g o l f v e t är m o d e r n, m e n p å n o t s t ä l l e t stå n u n å g r a g a m l a, v e m o d i g a s å n g e r, s o m farfars m o r s j u n g i t till sitt klaver.
Farfars m o r!
H u r u v ä l j a g ser d i g för m i g — s o m e n tafla i p a s t e l l — u n g d o m - l i g, s m ä r t, l å n g, finbyggd o c h m e d s j u t t o n - h u n d r a t a l e t s e l e g a n t a s i r l i g h e t i h v a r j e rö- r e l s e m e d fina, s m a l a fingrar a c k o m p a n j e r a r d u d i g till e n g a m m a l, n a i v v i s a, m e d u n - derligt, nästan ofattligt o m k v ä d e.
O m v i n t e i k v ä l l a r n e, n ä r e l d e n flammar i c h e m i n é e n, d å d r ö m m e r j a g v a k e n o m allt d e t t a g a m l a, s o m b l i f v i t e n d e l af m i t t lif.
M å n n e d e s s a g a m l a v ä g g a r s k o l a se m i g å l d r a s i e n s l i g frid, eller skall j a g t r o ett par bruna ögon m e d v a r m a blickar, s o m blifvit m i g kära.
Viveka — Sen till, tidning att Idun finnas Lang.
* Iduns Mode- alla e d r a bekanta!
och hos * Iduns läkarartiklar.
Om organismens egna skyddskrafter mot infektion (smitta) af Doktor E.
S. Perman.
G e n o m den bakteriologiska forskningen hafva vi redan fått lära, att de flesta sjukdomar, de s. k. infektionssjukdomarna, äro förorsakade af lefvande smittämnen, som på ett eller annat sätt inkommit i kroppen.
O m dessa smittäm- nens, mikroorganismers, mikrobers eller, som de vanligast benämnas, bakteriers natur har den äfven gifvit oss kunskap.
F ö r ingen af medicinens grenar har denna lärdom haft så stor betydelse som för kirur- gien.
Under den förantiseptiska tiden, d. v.
s. innan man lärt att g e n o m särskilda åtgärder skydda operationssåren för bakteriers inträn- gande i de samma, hörde de s. k. sårsjukdo- marna: blodförgiftning, varfeber, sårros etc., till regeln.
Många patienter genomlefde dessa sjukdomar, men e t t stort antal dukade under för dem, isynnerhet sådana, som hade en svag kroppskonstitution eller hvilkas krafter voro medtagna genom den föregående sjukdomen.
- O c h som erfarenheten visade, att vissa kropps- delar, såsom bukhålan, hjärnan o c h ledgångarne, voro mera ömtåliga än andra, enär de få ope- rativa ingrepp, som gjordes å dem, i regeln hade dödlig utgång, kunde under den föranti- septiska tiden blodiga operationer å dessa kropps- delar ej få någon vidare användning.
Annorlunda hafva sakerna gestaltat sig, sedan g e n o m Listers förtjänstfulla arbete antiseptiken blifvit införd.
Denna k o m mera allmänt i bruk sedan 1870-talets början.
V ä g l e d d af Pasteurs arbeten, har Lister kommit till den öfvertygelsen, att sårsjukdomarna voro förorsa- kade af utifrån i såren inkommande lefvande smittämnen.
Denna öfvertygelse var för h o n o m anledning att söka medel att skydda såren för de faror, som hotade d e m.
D e n antiseptiska sårbehandlingen eller antiseptiken blef resultatet af detta lians arbete.
D e medel, Lister använde, voro först o c h främst den strängaste rengöring af den kropps- del, å hvilken operationen skall utföras, samt af allt som k o m m e r i beröring med såret, så- ledes operatörens händer, instrumenter och för- bandssaker.
M e n en vanlig rengöring, tvätt- ning m e d tvål o c h vatten, var ej nog.
Man måste äfven tvätta m e d någon vätska, som äger förmåga att döda bakterier — Lister an- vände först karbolsyrelösning — o c h förbands- artiklarne, gas, bomull e t c, indränktes m e d dylikt medel.
Ä f v e n spolades såren under operationen med någon antiseptisk (bakteriedö- dande) vätska för att oskadliggöra de infek- tionsämnen, s o m under operationen möjligen skulle kunna komma in i d e m.
Principen för den antiseptiska särbehandlin- gen är ännu densamma, ehuru den numera utföres något olika m o t i början.
Många nya antiseptiska medel hafva kommit i bruk, bland dem i första rummet sublimatlösning.
Såsom redan nämnts, har det skydd, den antiseptiska sårbehandlingen ger m o t infektion af såreD, varit af den allra största betydelse för kirurgien.
Dödligheten efter operationer är nu ojämförligt m y c k e t mindre än förr, o c h att någon opererad dör af infektion, som upp- stått till följd af operationen, hör numera lyckligtvis till m y c k e t sällsynta undantag.
Man vågar numera företaga operationer å kroppsdelar, hvilka man, såsom ofvan nämnts, förut ej vågade angripa — bukhålan, hjärnan, ledgångarna — o c h kan därigenom ofta lyckas rädda patienter, lidande af sjukdomar, hvilka ej g e n o m något annat medel än en kirurgisk operation kunna vändas från en säker d ö d till hälsa.
Det är således alldeles tydligt, att vi uti de antiseptiska åtgärderna äga kraftiga medel m o t infektion, och att det är g e n o m antiseptikens skydd som den operativa kirurgien fått sin nuvarande höga utveckling.
Men vi veta äfven, att organismen äger me- del att själf till en viss grad skydda sig m o t infektion.
O c h vi måste medgifva, att våra antiseptiska åtgöranden vid en del operationer skulle vara fåfänga, o m ej naturen själf k o m m e oss till hjälp.
Erfarenheten lär dagligen, att många g e n o m olycksfall uppkomna mindre sår läkas, utan att suppuration eller blodförgiftning uppstår, oak- tadt inga antiseptiska åtgärder vidtagits o c h oaktadt vi således med visshet veta, att sådana bakterier, som kunna framkalla suppuration och blodförgiftning kommit in i såren.
Vid många operationer, t. e x.
i mun o c h å ändtarm, kunna de antiseptiska försiktighetsåtgärderna ej genomföras på ett så fullkomligt sätt, att ej en hel del bakterier k o m m a in i såren.
Vi veta äfven, att många operationssår läktes utan inflammation o c h suppuration under den tid, då antiseptiken ännu ej var känd, o c h då det särskildt på sjukhusen med all säkerhet var mera godt om bakterier än nu.
Organismen måste därför hafva några egna skyddsmedel, hvarigenom infektionsämnena (bak- terierna) förstöras o c h deras skadliga inverkan förhindras.
Från den experimentela patologien har man äfven iakttagelser, som otvätydigt tala för, att den lefvande organismen äger medel till skydd mot bakteriers inverkan.
O m t. e x.
förrutt- nclsebakterier samtidigt insprutas i blodådrorna på tvänne friska djur af samma slag, och det ena djuret dödas kort efter insprutningen, fin- ner man snart efteråt, att förruttnelsebakterierna förökats i otalig mängd i det döda djuret o c h att förruttnelsen inträder hastigare än den eljes skulle ha gjort.
Man kan däremot snart kon- statera att förruttnelsebakterierna försvunnit i det lefvande djurets blod o c h inre organ, o c h djuret förblir friskt.
V i skola nu se, hvar dessa organismens egna skyddsskrafter m o t infektion finnas.
Det senaste årtiondets bakteriologiska forsk- ning har varit ifrigt sysselsatt med lösandet af denna fråga o c h har lärt, att vi hafva att söka dem förnämligast uti vissa af blodets beståndsdelar, ehuru meningarna varit delade, hvilka af dessa därvid spela den förnämsta rollen.
* Från Iduns läsekrets.
En » hufvudfråga ».
j itet hvar känner till » Handarbetets vänner » * - ^och fröken Giöbels atelier för nordisk konst- slöjd i hufvudstaden o c h hvilken roll, så att säga, dessa spela öfver hela landet, ty från Ska- nör till Haparanda gifves det väl få hem, där nå- got så när välmåga råder, i hvilka ej ett mönster återfinnes, s o m ledt sitt ursprung från något af dessa ställen.
U n g a damer, tillhörande societe- ten, arbeta på dessa atelierer, sig själfva till fromma o c h till stort gagn för oss andra, som draga nytta af deras, g e n o m studier utbildade fina smak o c h färgsinne.
Båda dessa stora eta- blissement hafva börjat i smått o c h sprida nu så m y c k e n trefnad från sig i många hem.
Månne det ej skulle finnas någon eller några förståndiga kvinnor, s o m skulle vilja ställa sig i spetsen för en annan atelier, som jag är fullt säker o m att den, väl ledd, skulle bära sig o c h med tacksamhet emottagas, blott början vore gjord?
Jag menar en atelier, där unga damer af den bildade klassen kunde få lära sig att blifva modister, ej för att därmed betjäna en hel allmänhet, utan för att sig själfva till nytta och nöje o c h sin pappas börs till gagn kunna förse sig o c h sina närmaste kvinnliga anhöriga med hattar.
Hvar kan en man jag finna, Som äfven, liksom jag, » En djupt olycklig kvinna » En gång sett bättre dag. » » Har någon hört den sången, Hvars början lyder så: » Ja, ut på Oröna gången Tillsammans ska ' vi gå. » » Och hör du unga Dora Vi gifta oss i år » — Så tacksam blifver » Tliora » Om hon upplysning får.
Ty huru dyrbar är ej » hufvudsaken » i en fa- milj, som består af många medlemmar, tillhö- rande det täcka könet.
Och såväl som det gif- ves kurser, dit en förståndig m o d e r sänder sin lilla tös, sedan h o n slutat skolan, att lära sig matlagning, väfnad, konstsöm eller dylikt, så kunde hon väl sända henne att lära modistens fina, alltid lika nödvändiga yrke.
Ty olika an- lag hafva alla dessa unga, som gå ut i lifvet, konsten är blott att sätta hvar o c h en på sin rätta plats o c h att gifva dem sin del af det prak- tiska lifvets uppfostran, en del s o m de kanhända i en framtid behöfva anlita för att försörja sig med.
Tänk huru många fäder i vårt gamla Sverige, som skulle prisa den dag, då de sluppe gifva ut 100-tals kronor pr år för att deras fruntim- mer skola hafva någorlunda presentabla hufvud- bonader.
— Låtom oss i hast göra ett öfverslag.
Familjen består af m a m m a o c h 3 k 4 mer eller mindre v u x n a döttrar.
Två hattar för hvarje års- tid behöfver hvar o c h en af d e m.
Ä r o de unga damerna * vuxna, fås nog ej dessa pjäser, lågt be- räknade, tillsammans under 12 å 15 kronor pr person.
På fyra gör detta 8 hattar pr årstid, summa 50 å 60 kronor höst o c h vår, således omkring 120 kr.
pr år, en rätt försvarlig summa för deiij hvars inkomster ej äro stora.
Vore nu någon af dessa ungdomar kunnig i hattsömnad, kunde säkert lika vackra o c h sti- liga hattar erhållas för betydligt mindre summa., Och så det medvetandet, att man varit mammas hjälpreda o c h besparat pappa en hel del bekym- mer för de usla penningarne, dessa b e k y m m e r, som taga bort så m y c k e n frid i många hem.
För att få saken i gång o c h på ett tillfreds- ställande sätt ordnad vore väl bäst o m någon ville ställa sig i spetsen därför o c h vidtala en erfaren o c h fin modist, s o m för en viss öfver- enskommen summa anordnade kurser, där damer ur den bildade klassen finge grundlig undervis- ning, ställd på termin, så att det från början blefve allvar, ej lek.
E n lämplig afgift erlades för att bestrida lärarinnans lön, lokal, materia- lier till arbetet o. s. v. Blefve det nu en verk- ligt ordnad arbetskurs, skulle den kunna göra m y c k e t godt o c h bespara många b e k y m m e r för den, s o m måste spara i tysthet för att kunna visa sig med heder uti världen, s o m det heter.
Ej behöfver den tanken uppstå, att jag tager arbetet från andra — skulle den satsen hyllas, då skulle intet framåtskridande, intet nytt verk- samhetsfält gifvas.
Om nu mina ord vunnit genklang i något öra, så skulle det vara en glädje o m den eller de, som reflektera på detta förslag, ville i Idun ut- veckla sina åsikter, så att det inom en ej allt för aflägsen framtid öppnades en väg för arbete äf- ven i denna genre för den bildade kvinnan, som vill o c h behöfver lefva af sina händers arbete.
På detta verksamhetsfält kunna väl männen ej gärna säga, att vi taga brödet ur munnen på dem?
— e — Till Iduns » frågvisa » läsarinnor!
Mot Iduns dumma frågor Ju Snorre skrifvit har.
Men ej det hjälpt, ty » plågor » Af alla slag finns kvar.
Om er det roar höra En bit af detta slag, Jag vill ett urval göra, Och här min profbit tag.
» Hur få bort stora fläckar På ljust och präktigt skinn?
När klippas hagtornshäckar?
Hur saltas gurkor in?
Hur botas » aftonhicka »?
Hur bli från handsvelt bra?
— » En » oerfaren flicka » På detta svar vill ha '. '
» Hvar skall jag kunna köpa En » äktenskapsfiol? » Hur skall man talgljus stöpa?
Hur sy en underkjol?
— » Om det jag finge veta, Samt bot mot vårtor se ' n — Så tacksam blefve » Greta » Och » Thyra », hennes vän.
Ja, som Ni ser, här finnes Ju mycket godt och smått, Men mer ej nu jag minnes, Ty nu Ni nog förstått, Att halten ej blir värre Af Iduns spalter ju, Om frågorna bli färre Och klokare än nu.
UP notisboken.
Kronprinsessan reser åter till södern.
Kronprinsparet anlände till Stockholm från Skåne som i går torsdag.
Kronprinsessans vistelse i hufvudstaden torde emellertid icke blifva lång- varig, enär hennes hälsotillstånd ty värr fordrar, att h o n tillbringar äfven denna vinter i södern.
* Slottsfrun på Eriksberg sedan 50 år till- baka, grefvinnan Mina Bonde, född Leioenhaupt, afflyttar därifrån [denna vecka till hufvudstaden och öfverlämnar därmed det präktiga gamla her- resätet åt sin son, öfverceremonimästaren frih.
Carl Carlsson Bonde, hvilken under vintern o c h vårens lopp ämnar restaurera slottet h v a d dess inre beträffar.
Grefvinnan B o n d e har inköpt den omkring en half mil från Eriksberg belägna egendomen Gustaf svik för att hädanefter där taga sitt sommarresidens.
Hedrad skolföreståndarinna.
Förestån- darinnan för Brummerska skolan härstädes dok- torinnan H. E. Steinmetz fyllde den 14 dennes 50 år.
Skolans lärarinnor hade hopsamlat en penningsumma, som på födelsedagen öfverläm- nades till fru Steinmetz att af henne användas till inköp af någon prydnadssak för den under byggnad varande skolans samlingssal.
På afto- nen var doktorinnan S. af lärarinnorna inbjuden till supé.
Kvinnlig mästerskytt.
Fru K n u t Ekwall å B o m a n ö i Sömmen, maka till den bekante må- laren, lyckades för några dagar sedan utföra en ovanligare jägarbedrift.
Försedd m e d en jakt- bössa, hade h o n satt sig på en sten, då en tjä- derhöna helt hastigt uppenbarade sig i en träd- topp.
Att expediera denna till de sälla jakt- markerna var ett ögonblicks verk, m e n knappt hade geväret åter blifvit laddadt m e d dubbla skott, förr än två tjädertuppar — s o m n o g v o r o älskogskranka rivaler — slogo sig ned på samma ställe, o c h så fingo äfven de på en gång genom ett skott plikta för sin efterhängsenhet.
» Hur bota röda händer, Som ej jag fått af frost?
Hur mildra värk i tänder?
Hur ta ' bort gammal rost?
Hur sättas skall tårpilen?
Hur bli från fräknar bra?
Ja, mera i den stilen Det frågar » Clara A ».