Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Barnet gladde sig v ä l öfver s m y c k e t, m e n k ä n d e intet in- tresse för gifvarinnan.
D å g a f man henne ett annat f ö r e m å l, s o m stod i s a m b a n d m e d hemmet.
N u syntes L a u r a a n a ett eller an- nat s a m m a n h a n g; h o n u n d e r s ö k t e ä n n u en g å n g gifvarinnans ansigte o c h gestalt o c h t e c k - n a d e f ö r d:r H o w e, att d e n n a person måtte v a r a från hennes h e m, m e n h o n a n a d e fort- farande e j, h v e m hon h a d e framfor sig.
D e n stackars m o d e r n v a r alldeles förtvinad, t y h o n fruktade, att hennes b a r n f ö r alltid gått förloradt för h e n n e; men m e d ens s k ö t en n y aning u p p i L a u r a s sinne; u n d e r alla t e c k e n a f i g e n k ä n n a n d e o c h under stark sinnesrörelse undersökte hon m o d e r n s händer, o c h d å denna icke v a r i stånd att längre beherska sig, utan slöt barnet i sina armar, så visste o c k s å L a u r a, att den q v i n n a, i h v a r s f a m n h o n hvilade, endast k u n d e v a r a hennes egen, ä l - skade moder.
R e d a n » tt år senare k u n d e h o n utan nå- g o n hjelp tillskrifva m o d e r n ett bref.
Detta m ä r k l i g a d o k u m e n t består a f l ö s r y c k t a m e - ningar utan n å g o t s a m m a n h a n g: » Laura skrifva m o d e r bref.
Fader köra Laura.
Laura göra moder pung.
L a u r a sofva mo- ders s ä n g » o.
B a r n e t k ä n d e alltså den g å n g e n ännu ej bruket a f p r o n o m i n a, utan b e t e c k n a d e sig sjelf i tredje person, h v i l k e t äfven n o r m a l a barn p l ä g a g ö r a till sitt tredje eller fjerde år.
I början h a d e h o n b l o t t lärt b e n ä m n i n g e n p å l e k a m l i g a ting o e h derefter n a m n p å så- d a n a tings yttre egenskaper, t. e x.
kantig, r u n d, hård, m j u k samt slutligen adjektiverna i förbindelse m e d substantiven; d e s s u t o m de allmännaste v e r b e n.
F ö r s t derefter l ä r d e h o n skrifva, o c h det första sjelfständiga f ö r s ö k e t v a r det n ä m d a brefvet till m o d e r n.
För hvarje steg v o r o v a n s k l i g h e t e r n a oerhördt sto- ra, men uthållighet o c h t å l a m o d ö f v e r v u n n o dem omsider.
» D e t v a r m ä r k v ä r d i g t », skrif- v e r d:r H o w e, » att v a r a vittne till den stum- m a förundran, m e d h v i l k e n h o n h ä n g a f sig åt sin uppgift, o c h till den läraktighet, h v a r - m e d h o n efterbildade hvarje rörelse, o e h d e n uthållighet, m e d h v i l k e n h o n alltjemt r ö r d e pennan f r a m oeh åter, fram o c h åter i s a m - m a spår, till dess h o n k u n d e skrifva b o k - stafven.^&gt; Efter h a n d t i l l e g n a d e h o n sig äfven d e e n k l a räknesätten, tog undervisning i p i a n o - spelning o c h lärde sig utföra handarbeten samt besörjde lättare h u s l i g a sysslor.
M i n s t l i k a f ö r v å n a n d e v o r o hennes framsteg p å det ve- tenskapliga området.
E n d a g riktade h o n följande spörjsmål till d:r H o w e: » Menni- skan har g j o r t hus o o h grytor, m e n h v e m har gjort landet o e h h a f v e t?
» D å hon nu fick f ö r k l a r a d t, att detta v a r s k a p a d t a f G u d, b l e f h o n starkt r ö r d o c h h ö l l i c k e u p p m e d sina frågor, f ö r r än h o n tillegnat sig trons vigtigaste grundsanningar.
D e n fruktan for d ö d e n, s o m förr ofta p l å g a t henne, försvann inför vissheten o m ett l i f efter detta, o c h in i sin sista stund b e v a r a d e h o n ett troende, förtröstansfullt hjerta.
I n f ö r ett sådant e x e m p e l m å v i v ä l gripas a f en k ä n s l a a f b l y g s e l ö f v e r oss sjelfva, v i, s o m fått ö g o n att se m e d o c h ö r o n att h ö r a m e d, o e h s o m d o c k ofta äro o f ö r n ö j s a m m a, p l å g a oss sjelfva o c h andra o c h endast säl- l a n fullt t i l l v a r a t a g a d e g å f v o r, s o m b l i f v i t oss beskärda att d e r m e d g ö r a lifvet solljust o c h rikt o m k r i n g oss.
(Forts.) X I V.
Liten prydnadsduk för förmaksbordet.
Mate- rialet: lagom fin linnestramalj, 53 cent.
Broderi i garn och silke i fornnordisk stil, 10 cent.
V i d båda sidorna om broderiet en 1 cent.
bred enkel bård.
Fältet inuti, 29 cent., röd plysch.
Fordras med ljusblå satin, tjock röd silkessnodd i kanten, 2 röda bollar i hvardera hörnet.
Arbetet är charmant vackert, går till 10 kr.
och blir om- tyckt af hvem som helst, som blir dess emottaga- rinna.
Kan läggas på den större duken eller på blotta bordet under lampan.
Har man ett större, högt ställ för en bladväxt — exempelvis » den van- drande juden », iörlåt, — Tradescantia albiflora — och detta exemplar vackert böljar ut, blir det lilla ar- bet derunder en värdig matta.
Det hela fins till påseende hos Ebon Hoi.
X V.
Nattsäck, l f aln javastramalj eller annan väf broderas å bägge långsidorna och ena tvärsidan med korststygnsbroderi i en eller flere färger.
Två 3 tum breda och 3 qvarter långa stycken, hvilka böra vara något smalare uppåt, broderas äfven.
Dessa fodrar man och fastsyr dem rid det långa stycket, så det blir i form af en nattsäck; de smala styckena blifva sidostycken.
Det stycke, som blir öfver, ut- gör klaffen.
I sömmarna insyr man ett dubbel- viket ylleband, hvilket man låter gå rundt om, bil- dande en kant.
Innan man syr ihop påsen, bör man sy stora initialer å framsidan.
Sedan fodras den öfriga påsen; ett par broderade handtag och yl- leband att knyta ihop den med fullborda denna tref- liga sak, ganska nyttig för kortare resor.
X V I Vackra damaskor.
Uppläggning beräknas efter storlek af personen, som skall hafva damaskor- na.
Först stickas en 10 cent.
hög karm af 2 räta och 2 afviga, i grått.
Derefter en ranka i grått och gredelint sålunda: Först 2 gredelina hvarf.
Första hvarfvet: 3 grå, 3 gredelina etc. Andra hvarf- vet: 1 gred., 3 grå, 3 gred., 3 grå etc. Tredje dito: 4 gred., 1 grå, 4 gred., 3 grå, 5 gred., 1 grå, 5 gred.
etc. Fjerde dito: endast grå, midtel- hvarf, så göres andra hälften motsvarande.
Bänkan afslutas med 2 gredelina hvarf, derefter stickas be- net med 2 grå afviga hvarf och 2 gredelina räta, tills erfoderlig längd nåtts.
Då stickas rankan om igen.
Derefter foten, 2 räta, 2 afviga, grå, tills denna blifvit lagom, då upptages vid båda sidor, så att en kil bildas, sedan afmaskas bakstycket, så att endast ett framstycke stickas.
Derefter virkas en kant af ett gredelint och ett grått hålhvarf rundtorn och upp i ena sidan till bården; derpå insättas knappar, imiterande knäppning.
En lika kant vid damaskans början.
X V I I Vedbärare.
Till en sådan tager man ett 2 \ aln långt stycke juteväf.
På långsidorna syr man ett korsstygnsbroderi; på ena sidans midt, d. v. s. när man lägger vedbäraren dubbel, syr man stora initialer, å motsatta sidan syr man: » FecZ ».
Så gör man en bred fåll i hvardera ändan, hvaruti instickas runda käppar med knappar för ändarne.
På midten straxt nedom käpparne klipper man ris- por på tvären ungefär ett qvarter långa, hvilka kan- tas med ylleband och utgöra handtag.
Hela bära- ren bör fodras med något stadigt tyg.
G. W. X V I I I Prakthaklapp åt &gt;Lillan ».
Mostrar och tanter vilja så gerna ge » Lillan » något på samma gång praktiskt som riktigt fint.
Gifven då ofvan- stående och följen mitt råd, så kan det blifva extra fint.
Tyget af bästa floss-piqué.
En vacker facon väljes, rätt stor bakåt, men ej alltför lång fram.
Nu broderar man i hvitt, rödt eller bådadera ett stilfullt mönster, helst blommor.
Sätt exempelvis ept litet blomparti på sned i ena hörnet samt en stor fjäril i motsatta — det blir superbt, men tar tid — fodra så tingesten antingen enkelt eller dubbelt (jag tyc- ker bäst om det senare) samt sätt en bred, ej för fin spets, virkad eller knypplad, omkring.
Gif så ett duss.
dylika, och jag vill ansvara för, att er pre- sent inte blir af de enklaste.
Men tag tid på er och mins, att B o m inte bygdes på en dag.
Det skulle glädja mig, om någon ville försöka, hvad som här tillrådts.
X I X.
Öfverdrag till soffkuddar.
Grå linneväf, ku- lört lanegarn i två färger och 1 meter smala siden- band.
Ett stycke grå linneväf, drygt så stort som kuddens framsida, languetteras ut i stora uddar, hvar- annan grön och röd t. ex. På midten sys ett qvar- tershögt monogram.
Man fäster öfverdraget medels säkerhetsnålar och af banden konstruerade rosetter i hörnen af kudden.
16 år.
X X.
Praktiskt köksförkläde.
S i vill ge vänin- nan ett dylikt, men inte något vanligt; det skulle bli » poetiskt » på samma gång som praktiskt.
Ja, intet annat; det är den enklaste sak i verlden.
Jag har sjelf gifvit bort just ett dylikt samt sett ett an: nat, ännu mera poetiskt.
I båda fallen var det af hvitt tyg och så stort, att det gick rundt kring klädningen, lika långt som denna samt med lifmön- stret uttaget i en modejournal.
Det jag sjelf gjorde hade röda och blå broderier på 8 cent.
breda rem- sor nedomkring, smalare rundt omkring lif, ficka etc.
Det senare deremot hade större broderier, också tagna ur journal, föreställande allt möjligt roligt, koppar, fåglar, gubbar m. m., alldeles öfver fickan var anbragt en nyckelknippa, på sjelfva bröstet en bok med påskrift: » Hushållsbok ».
Det hela var för- tjusande, klädde utomordentligt och var mycket qvickt — i dubbel betydelse — sammansatt.
Så tyckte åtminstone den enkla Ebon Hoi.
X X I.
Antimakassar.
En bit röd eller svart plysch, 22 cent.
i fyrkant, något kläde, silke i olika färger, några alnar breda tyllspetsar, litet smak och om- döme.
Man klipper af klädet olika formade blad, hvilka man tråcklar på plyschen, ordnade till blom- mor (såsom liljor, rosenknoppar, förgätmigej och lil- jekonvaljer), syr deröfver med silke och sammanbin- der buketten med stjelkar, som uppritas med vax.
Ljungqvistar kunna äfven anbringas med endast nå- gra stygn af violett och grönt silke.
Spetsarne sät- tas sedan omkring fyrkanten, rynkade i hörnen så att de falla ledigt.
Om man vill, kan man äfven sätta små sidenrosetter i hörnen.
X X I I Mattor af gamla kappor.
Klipp af gam- mal kappdofiel rutor, brodera dem med (icke nytt) garn på stramalj, som sedan utdrages.
— Att begagna nytt garn vore att sätta » nytt kläde på gamla klu- tar » — nej, brodera endast med gamla garnrester af hvad färg som helst.
Klipp ej rutorna större, än att en färg räcker till hvarje, sy så ett mönster som ej kräfver någon uppritning; det går kanske ej strax, men vid den 5:te 6:te rutan är det redan inlärdt.
Sy endast då och då på lediga stunder.
Kasta samman rutorna, då de äro färdiga, pressa på afvigsidan samt fodra med ett eller par gamla sammanskarfvade och utpressade plagg.
På så sätt har du användt myc- ket gammalt, utan att hafva behöft köpa det minsta.
Jag har hört en person, som utgaf 15 kronor för stramalj och garn, endast för att på ofvanstående sätt begagna gammal kappdoffel.
Att dylikt var allt utom praktiskt inse nog flere än Ebon Hoi.
X X I I I Julklapp till små flickor.
Man skär tvän- ne fyrkantiga lappar af tjockt styft papper, hvarje sida ungefär 1 | tum; man lägger den ena lappen ofvanpå den andra, så att det blir en 8-hörnig stjerna, sedan fäster man med en nål och tråd en liten perla i yttersta kanten af hvart hörn.
Om man har små karamellstaflor eller pressade blommor, fäster man deraf som prydnad midt på stjernan.
Nu tager man bomullsgarn, till exempel ljusrödt och hvitt, ett nystan af hvardera, och låter vid lindnin- gen båda ändarna följas; man håller stjernan i venstra handen och garnändan med den högra,
låter stjernan gå rundt om och virar på garnet; börjar vid midten och fortsätter, tills stjernans ud- dar äro öfverklädda med garn.
Då fästes ändan på baksidan, och stjernan är färdig.
Sådana lika stora stjernor skall man ha 8, och den nionde skall vara dubbelt så stor.
Då man nu fått alla nio färdiga, fäster man med nål och tråd de åtta små stjernorna omkring den stora.
Skall sys väl, att korgen blir stadig.
Sist tager man smala sidenband af något högre färg än korgen och knyter deraf en vacker knut, der stjernorna äro sammanfästade.
beglänst, äldre slapphet.
arbetar na, hon förundrar Så sig dysterhet, öfver sina sjuklighet o c h frisk luft, Det det gäller möjligt.
att går den så hårdsmältaste skadligt, af laga att k o k a kaffe den u n g a lä- s m ö r g å s e n är b l a n d det o c h att drucket i mängd.
kaffet af h e l s a h o n eger k a n roligare läsa än att att t a g a slut.
på är H v a d gör d e t?
H o n är frisk ä n d å!
I n t e tror h o n, att mycket mat, så b e q v ä m t s o m raskt all föda, den f o n d D e t är j u fritiden arbeta m å g a att Eller Hvarför: Nya bilder IPl » vilken är ur lärarinnornas orsaken dertill, att lärarinnor o c h det är t y v ä r r det.
I sanning ett s o r g l i g t f r a m t i d s p e r s p e k t i v!
Lärarne lärarinnor fortare d u k a under i skolarbetet än l ä - Ä » V » alla liga, k u n d e det v a r a deremot, Det talas, resonneras o c h skrifves i d a g a r så m y c k e t; k n a p p a s t blifva diskuteradt i skrift och sammanträden, icke våra n å g o t u n d g å r att o c h tal, p å m ö t e n minst de dentligt l a g a d, n ä r a n d e läraremöten.
b l i f v a b r a g t å b a n e å n å g o t a f d e m å n g a lärare- i de flesta föda de ha sällskap, d e m att h ä n g e s k o l a n, o c h derför äro d e friskare erfarenheter.
hur råda härmed framkastar den i h o p p v i l l j a g i korthet Att här n e d a n lärarinnor faktum, nen.
qvinnan Detta streck, d å o c h seghet då?
och själskrafter o m o c k o m e d v e t e t — äro Hvarige- H e l t enkelt d e r i g e n o m att kropps- gå och man man går i skolan?
kakaopulf- eller vatten är helsosamt, fortare t i l l a g a d t än kaffe dettas a l l a s k a d l i g a e g e n s k a p e r.
middagsrasten ordentlig hinner middag, då som går man och mycket samt På väl (om t i l l a g a en v a r m, börjar m a n en g å n g, faller det sig ej alls besvärligt.
M a n känner sig frisk o c h g l a d o c h får nytt m o d att åter börja arbetet.
V å r e n b l o t t ej r ä d d a f ö r att g r i p a an.
Allt hederligt arbete i h v i l k e n f o r m s o m helst för- Mången ung lärarinna börjar sitt arbete, a f spänstighet, helsa o c h l e f n a d s l u s t; ar- betet skall v ä l förtära, skulle vilja r e k o m m e n d e r a saknar o c h tillgo- doses.
full Jag Hvad m a n förut förberedt d e n) att missförhållande?
ej l i k a a n v ä n d a s Bort tillaga, i n n a n närande ej kropp man hålla dock » i en frisk F ö r s t o c h främst!
någon: måste ver, h v i l k e t i m j ö l k — nom säger man- banor och om- är i början med fart, ett nöje, en l e k; det lifvet ter sig sä ljust skall oeh sol- utan var.
O m der k u n d e g a g n a n å g o n a f I d u n s hvilka lärarinnor, finnas, dyrköpta pröfvat båda delarne mina s o m j a g tror, ej så v o r e m å l e t m e d dessa rader net, o c h s k u l l e det hjertligt ra- läsarinnor, få vun- glädja Mimmy.
m Smånotiser från qvinnoverlden.
Svenska qvinnoföreningen hade den 13 dennes sitt sjette årsmöte.
Styrelsen hade, på grund af från chefen för fortifikationen gjord fram- ställan, föreslagit att föreningen i anseende till nödvändigheten af Vabergets befästande måtte af sina samlade medel bestrida kostnaden för inköp af för detta arbetes utförande nödig mark.
Med anledning häraf beslöt föreningen att ställa till konungens förfogande en summa af 24,000 kr.
att användas för ofvan uppgifna ändamål.
Ansvars- frihet beviljades för 1888 års förvaltning.
Der- efter företogs val af styrelse o c h styrelsesupplean- ter, hvarvid de förutvarande återvaldes med undan- tag af suppleanten fru Seippel, som önskade afgå och ersattes med fru Mary Björlin.
De förutva- rande revisorerna samt den ena suppleanten åter- valdes; i stället för revisorssuppleanten fröken E. von Vegesack invaldes fröken Anna R o o s.
För- eningen, hvars återstående kapital fortfarande för- räntas, fortsätter sin verksamhet.
En af Iiufvudstadens äldsta invånare, fru Ulrika Euphrosyne R o o s, född von Keppel, firade i lördags i kretsen af barn och barnbarn sin 92:dra födelsedag.
Den vördnadsvärda gamla, som har ett förvånande minne och ännu är i säll- synt besittning af kropps- o c h själsförmögenheter, uppvaktades under hela förmiddagen af en talrik skara vänner o c h anförvandter, och från barn, barn- barn o c h vänner på fjerran ort kommo skriftliga lyckönskningar.
Till middagen var den gamla in- bjuden s o m gäst hos sin måg och dotter justitie- rådet o c h fru Olivecrona, dit äfven sonen, öfver- ingeniören vid statens jernvägsbyggnader öfverslen A.
R o o s jemte öfrige familjemedlemmar in- bjudits.
ädlar, o c h så v i n n e r m a n e k o n o m i s k b e s p a - ring a f d y r l e g d hjelp, o c h — — 4 ^ lefnadssätt, frukost.
är fysiskt s v a g a r e än M e n m å n n e ej v e d e r b ö r a n d e lärarinnor till detta Men att i l i k a stor g r a d s o m m a n n e n.
till dentligt l a g a d Der- torde säger: själ ».
N å g o n torde s v a r a: påstående Myc- het o m m o r g n a r n e, det ersätter aldrig en or- kunna orsaken, har Barnafrågor och föräldrasvar.
det o m å t t l i g a kaffedrickandet, i synner- fort då råden visat sig e g a en uthållighet skuld ordspråket ej s a m m a ö d e lärarne i l i k a är qvinnan på andra stor del sjelfva som något stort p r o c e n t a n t a l?
att ty b o r en frisk ha, hvad Jag o c h behållit, h v a d nyttigt insigt o m n ö d v ä n d i g h e t e n a f att b e - och Men hvarför drabbar för att till med s j u k l i g a o c h b l e k a, är allt f ö r v ä l k ä n d t motsägas, för återgifva.
g a n s k a snart i skolarbetet mista sin helsa, b l i f v a ett M i n a egna i härda b o t m o t det o n d a?
me jag cell?
fria fantasier, ket s k u l l e v a r a vunnet, o m v e d e r b ö r a n d e k o m - v a r a sin helsa g e n o m ett n o r m a l t få h ö r a andras t a n k a r d e r o m.
och längre.
Men m e n förgäfves.
att ha o c h erhålla der- o c h spänstighet, m ö t e n s o m i s o m m a r hållits, har j a g väntat — I n g e n har k o m m i t p å d e n idén, fall sig åt g r u b b e l ö f v e r motigheter o c h trassel ut ej äro m y c k e t annor- s o m förströr d e m oeh hindrar A t t äfven d e n n a i n g a l u n d a o v i g t i g a fråga s k u l l e hvarför flesta familj, få, d å d e k o m m a h e m från skolan, or- i g e n o m kraft rarne?
som är b l e k a o c h sjuk- så, att lunda.
m e d h v i l k a I sympatiseren.
och XXV » Rakrustnings-väska » för herrar.
Tag ett måste b l i följden a f detta d å r a k t i g a s y s t e m.
stycke grått hamptyg, 38 cent.
högt och ungefär lika O m ett år eller två är h o n ej mer d e n sam- bredt.
Sy derpå i de båda nedre hörnen hvardera två m a, k i n d e n s r o s o r ha flytt, lefnadslusten är rahkmfsfickor, 10J cent.
höga och breda efter knifven.
Ar- Nedra kantens midt förses med en ficka, raktvålsrum, b o r t a, det g l a d a skrattet f ö r s t u m m a d t.
12 cent.
högt, 17 cent.
Midt på stycket, 12 betet förefaller ej l ä n g r a s o m ett nöje, utan cent.
från hvar andra, anbringas två rakstrigelsslejfar.
en o b e v e k l i g p l i g t, s o m h o n måste u p p f y l l a.
6 i cent.
breda, 12 cent.
långa, så att strigeln i dem H o n m ö t e r tusen svårigheter, s o m h o n ej d r ö m t kommer att hvila horizontelt, när det hela upphän- o m, h v i l k a f ö r d y s t r a hennes l y n n e o c h g ö r a ges.
Ofvan dessa sättes ett stycke utpickerad gutta- perka och på den rahborstficha, 1 1 1 cent.
bred, 10 cent.
h e n n e m o d f ä l d o c h g r u b b l a n d e, o c h snart är hög.
Naturligtvis skall alla fickorna stå upprätt, hon l i k d e andra, öfver h v i l k a h o n förut för- med öppningarna upp, när rakrustningsväskan hän- u n d r a t sig.
ges, Brodera alla fickorna med en blomqvist af ku- lört brodertråd samt likaså väskans båda öfre hörn D e t är n u s k o l a n, arbetet, s o m få b ä r a på sidorna om rakborstfickan.
Slå sen af kulört garn h e l a s k u l d e n.
A t t h o n sjelf g e n o m att b r y t a och guldtråd en smal snodd och kanta väskan.
Spi- m o t naturens o c h helsans e n k l a s t e l a g a r med- ka den färdiga väskans öfverkant fast efter en vac- ker ramlist hvari fästas ett par små ringar, för att v e r k a t dertill, tänker h o n i d e flesta f a l l ej man med dem må kunna hänga den på väggen.
p å, utan fortsätter s a m m a stråt o c h å d r a g e r En den mest praktiska och bästa present till herre, sig s j u k d o m a r — k a n s k e f ö r lifvet.
— a Snart har det blifvit en g ä n g s e åsigt, att dock o m k r i n g er i ert h e m en krets s k o l a lärarinnor m e r än andra stänga Detta bland i eger en m ä r k v ä r d i g f ö r - sig inne s o m n u n n o r i sin g å så der o c h s t ö k a — j a, m å n - måste blifva Detta af glada vänner, g a h y s a f o r m l i g fasa f ö r k r o p p s a r b e t e!
Och o m ej afleda o c h l u g n a u p p r ö r d a k ä n s l o r.
samla M e n h v a d h ä n d e r?
J o, j u s t det enda, s o m Ett dåraktigt system.
och bekanta; luften!
en s m ö r g å s till, fastän rarinnan v ä l v e t, att vänner friska ett n ö d v ä n d i g t o n d t, o c h skaffa Det till läser o m nätter- rörelse o c h o r d e n t l i g diet.
som så svårigheter, s o m f ö r d y s t r a l y n - ut en l å n g p r o m e n a d m e d snälltågsfart faller sig så b e s v ä r l i g t att den betraktas — annat k a n s k e till 2 — 3, o c h f ö r s u m m a r det v i g - tigaste: Komma net i skolan, forcerar h o n arbetet ifrigt p å fristunder, o c h äta XXIV Gyllenläder till en eller flere stolar.
K ö p i en läderbutik ett stycke läder oeh låt försilfra det hos en förgyllare, kalkera sedan derpå blom- mor och blid i ornamentstil, måla alltsamman med blå eller grön bronsfernissa, botten med gul; kon- turerna omkring blommor och blad målas med svart, likaledes bronsfernissa, som fås i färghandeln.
Det blir något ovanligt, är ej så dyrt, men ser dyr- bart ut.
och embetssystars man arbetet h v a d bättre är får en h e l s o s a m m o t v i g t m o t tanke- i skolan.
bruka som bekant gerna fråga om ett och annat, de blifva t. o. m. ofta tröttsamma med sina frågor.
Ändock hafva de ej synnerlig nytta deraf, emedan de sällan tänka öfver frågan, utan i allmänhet framställa den helt mekaniskt, just som den af ögonblickets intryck » faller på läp- parne », s o m man säger; äfvenså fastnar svaret vanligtvis ej i deras minne, utan minuten efter är det glömdt.
Min far, som en längre tid med sin familj bodde på, landet, plägade s o m oftast besvara sina barns frågor på ett sätt, som vi i början funno mindre behagligt, emedan vi derigenom med hvarje fråga sjelfva förorsakade oss ett visst besvär; men med tiden började vi inse nyttan deraf o c h funno snart ett verkligt nöje af att fråga våra föräldrar o m allt, s o m på något sätt väckte vår uppmärksam- het.
Vår mor följde nämligen vår fars metod, in- seende den sammas förträfflighet.
Då t. ex. någon af oss var ute och promenerade med vår far i skogen o c h råkade få se ett djur, som han ej visste namnet på, frågade han helt naturligt: » Pappa, hvad är det der för ett djur? » Men » pappa&gt; låtsade icke alls se derpå, utan sva- rade endast: » Säg mig först, huru djuret ser ut, så skall du sedan få veta, hvad det heter! » Nu JLPSARN
försökte den lille, så godt han kunde, göra en be- skrifning på djuret: » Det är nästan som en liten orm, men det har fyra fötter, små, mycket lifliga ögon o c h är nästan grönt. » — » Det måste då sä- kert vara en ödla, » svarade min far, s o m dock försigtigtvis med en hastig blick förut öfvertygat sig derom, hvarpå han, särdeles stark i natural- historien som han var, bifogade en fullständig beskrifning öfver dess slägte, dess vanor, uppehåll och föda e t c, hvilket naturligtvis sedan med vig- tig min blef kungjordt för de hemmavarande sysko- nen.
Samma förhållande egde rum icke blott med naturföremål, utan äfven med allt annat, som vi i det dagliga lifvet kommo i beröring med, o c h som af en eller annan anledning väckte vår nyfi- kenhet.
Det var särdeles nedslående för den af oss, åt hvilken min far nödgades säga: » Du har ej användt dina ögon ordentligt och som sig bör, mitt barn! » Resultatet häraf blef, att vi redan vid unga år förvärfvat oss färdighet i alt nöjaktigt beskrifva både sådana föremål, som vi ej kunde visa, men väl kände namn på, och dem, vi vid något föregående tillfälle observerat, utan att då känna namnet.
flere, åtminstone den förtjensten att hålla publiken så godt som i en oafbruten skrattparoxysm, till dess ridån går ned.
Och det veta vi j u alla, att » ett godt skratt förlänger lifvet ».
Vasateatern har i operetten » Den vackra tvätter- (Forts.) skan » fått en verklig kassapjes.