Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers egen upplysta pröfning underställes.
Stockholm den 14 Maji 1834- >/.
Utlåtande, i anledning aj vacht fråga, att till allmänna landsvägarnes underhåll en viss lämplig afgift måtte af resande erläggas.
Herr Adlerberg, Bror Beinholdj har uti ett till Höglofl.
Ridderskapet och Adeln ingifvet memorial, som till detta Utskotts handläggning blifvit remitteradt, föreslagit, att resande, för begagnande af allmän landsväg, måtte åläggas att för hvarje mil erlägga en lämplig afgift, hvilken vid anteckning i Dagboken å Gästgifvare-gården borde uppbäras och månadsvis till Landshöfdingen insändas, för att sedermera förräntas, samt att sedan på detta sätt ett erforderligt capital uppkommit, Staten måtte öfvertaga allmänna landsvägarnes underhåll och landtmannen sålunda i en framtid ifrån detta onus befrias.
Utskottet har noga öfvervägat Herr Adlerbergs förslag och dervid, funnit, att om än, å ena sidan, det icke med skäl lärer kunna nekas, att jordbruket i allmänhet ari behof af all den lindring i onera och arbets-prasstalioner, som möjligen deråt kan beredas, förekommer dock, å den andra, dels att, om den föreslagne väg-afgiften endast pålades egentlige resande, eller sådane personer, som färdades ined gästgifvarskjuts, beloppet af densamma, vid den mindre trafik, som, i berörde afseende, inom Riket eger rum, skulle uppgå till en obetydlig summa, hvilken, genom de kostnader, som uppbörd och redovisning samt control deröfver komme att medföra, skulle ännu mera förminskas och således blott i ganska ringa mon bidraga lill ernående af det dermed afsedda ändamål, Bih. till R.
Trot. j83d> 8 Sami. a i3:de Häftet. to - Alfor* Besv.- och Oecon.-Ut sk.
Utlåtande N.-o 66. dels att, om åter en dylik afgift skulle af alla utan undantag erläggas, densamma, för ali inre trafik och rörelse, skulle lägga ett stort hinder samt tillskynda landfemannen, hvars varu-afsättnilig och forslingar framför alla klefve genom väg-penningars erläggande besvärade, en större tunga än den, sorn grenom sjelfva väghållningen uppkommer.
På dessa, skäl anser Utskottet sig icke kunna tillstyrka Rikets Höglofl.
Ständer, att till Herr Adlerberg motion bifall! lemna.
Hvilket dock vördsamt underställe^ Rikets Höglofl, Ständers eget Lepröfvande.
Stockholm den r4 Maji r834. N: o 66.
Ankom till Exps-Utsk. den- i5 Maji kF, 12.
Utlåtande , i anledning af väckta motioner, angående åtskilliga ändringar uti föreskrifterna om allmänna väghållningsskyldigheten.
Uti memorial, sorn till Hedervärda Bonde-Ståndet Blifvit ingifna och derifrån till detta Utskotts handläggning remitterade, är vordet yrkadt: 1:0 af Nils Persson ifrån Örebro Län, att r alla de Provincer, sorn äro genomskurna af ett större antal vägar, de sä kallade' härads- och Communications-vägarna , hvilka, enligt Författningarne, böra ega en bredd af 6 å j alnar, och der trafiken jemväl är mindre betydlig, endast hvartannat år måtte behöfva med grus påföras;- dock att, derest å nämnde vägar gropar och ojemnbeter skulle uppkomma, de vägbyggnads-skyldige voro förpligtade sådant afhjelpa, så att vägarne, vid den föreskrifna vanliga synen, mätte befinnas vara i lagligt skick;: 2:0 af Anders Ericsson ifrån samma Län, att den ändring mätte i Författningarna vidtagas, att de gamla och redan till fullkomligt stånd komne vägarne icke ovilkorligen måtte behöfva allmänt grusas, utan blott lagas, der sådant befunnes vara af nöden, och att således stadgandet om ”allmän gräsning” måtte förändras: till föreskrift om ”allmän lagning.” Allm. Besv.- och öecön.-TJtsk.
Utlåtande N.o G6i rt Och hade Anderz Johansson ifrän Upsalia Län med'
Motionairerne sig förenat.
I anledning af hvad sålunda blifvit föreslaget, får Utskottet vördsamt anföra, att sedan Riket® Ständer vid x8f8 års Riksdag hos Kongl.
Maj:t i underdånighet hemställt, alt den förändring r Kongl. Brefvet den i5 Sept» 1790,, angående tiden för allmänna väglagningen och grusningen» måtte vidtagas» att den, i stället att» såsom förut» verkställas höstetiden» finge ske om våren» ifrån dcnsammas början till den r Julii» äfvensom att då, vid denna förändring,, väglagningen endast komma att verkställas en gång hvarje år,- icke allenast väglotts-egarne dervid borde förbindas- till de kraftigaste åtgärder för vägstyckenas fullkomliga iståndsättande, utan ock» alt vid vägsynerna måtte iakttagas den sorgfälligaste tillsyn öfver arbetets behöriga och varaktiga fullgörande; så täcktes Kongl. Majit» under den 3'o- Junii samma år» till Rikets Ständers förenämnde hemställan lemna Dess Nådiga bifall» hvarom'
Karn ina r-ColIegramv pä Kongl..
Majit®
Nådiga befallning» under den 4 derpåföljande Augusti» utfärdade en uti frägavarande ämne för närvarande gällande kungörelse»
Och sorn icke allenast berörde, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers framställde önskan» utfärdade Kungörelse» utan äfven Lagen uti 6 §. af u5 Cäpitlet Byggninga-Balken» samt öfriga » angående väghållningen» vidtagne Författningar» afsett nödvändigheten af vägarnes ärliga grusnibg» hvilken jemväl af erfarenheten i allmänhet är vitsordad» samt» enligt Utskottets öfvertygelse» i afseende å Nils Perssons förslag» att grusningen endast hvart annat är mätte behöfva verkställas» sådant» långt ifrån att för landtmannen medföra någon fördel » blott skulle tillskynda honom ökadt besvär oeh tidsspillan» enär väglagnings-arbetet mäste blifva allt mera försvårad t, ju längre: tid sorn förflyter emellan hvarje gång detsamma fullgöres» finner Utskottet sig icke ega skäl tillstyrka Rikets HöglofL Ständer» att till .Niis Perssons motion bifall lemna ; anseende Utskottet» pä enahanda grunder» Änders Ericssons framställning icke helfer böra förtjena afseende.
Ständers eget närmare bepröfvande vördsamligen öfverlemna®.
Stockholm den r4 Maji 1834- Allm. Besv.- och Oecon.-Ulsk.
Betänkande IV:o 67. N:o 67.
Ankom till Exp.-Utsk. den i5 Maji Ll. 11.
Betänkande, i anledning af väckte motioner, angående Ryttares, Soldaters och Båtsmäns dagsverkskyldighet till Församling garnes Pastorer.
• Hedervärda Bonde-Ståndet liar till detta Utskotts handläggning remitterat 2:ne af Riksdagsfullmägtigen Johan Kylander ifrån Wermlands iLän och Petter Andersson ifrån Halland ingiÉne motioner, hufvudsakligen innehållande, att sedan, genom äldre Författningar, blifvit stadgadt, det Ryttare, Soldater och Båtsmän årligen skola till Församlingens Kyrkoherde, i ett för allt, antingen utgöra tre dagsverken eller betala tolf öre silfvermynt, hade förhållandet dermed under tidernes lopp och i anseende tili myntets försämring, sålunda förändrat sig, att på en del Ställen fullgjordes nämnde skyldighet alldeles icke, på andre åter erlades lösen derföre, med endast några få skiilingar, och i vissa orter lem»ades serskild betalning för vigsel, barndop samt andre presterliga förrättningar; och som bestämde föreskrifter, huru i berörde afseende borde förhållas, ansågos nödige, till förebyggande af tvister, hvarpå exempel icke saknades och hvilka, ehuru saken vore af mindre betydenhet, så väl för löngifvaren, som löntagaren, dock störde det goda förhållande, som alltid borde råda emellan Lärare och Åhörare, har blifvit föreslaget, att den gemenskapen af krigsfolket åliggande dagsverksskyldighet till Preslerskapet måtte anses fullgjord genom ett dagsverke på egen kost eller lösen derföre efter markegång; men i händelse den dagsverksskyldige vore gift, borde, i Petter Anderssons tanke, äfven hustrun utgöra ett dagsverke, eller derföre gifva nämnde lösen; hvaremot gemenskapen skulle från all annan afgift till Presterskapet vara befriad.
Utskottet får vördsamt upplysa, att Kongl. Brefvet den 26 October 1687 och Kongl. Resolutionen den \\
Febr. 1689 föreskrifva: ”hvar gemen Soldat och Sventjenare eller Ryttare, så ock Båtsman, skall gifva sin Kyrkoherde årligen, uti ett för allt, tolf öre Silfvermynt, eller Irenne dagsverken, ståndandes dock uti Soldatens, Sventjenarens och Båtsmannens fria val, hvilket thera han heldre vill förnöja Kyrkoherden, anten med penningar, eller i thes ställe prcestera bemälde trenne dagsverken: utom thetia häfver Kyrkoherden ingen rättighet alt prastende ra - Allm. Besv.- och Öeeon.-Utsk.
Besiänkande N.o 07. ra eller uppbära, under hvad namn det vara må; dock thella väl förstående så länge soldaten, sventjenaren och båtsmannen vistas hemma i landet och icke uti fält, eller på Kongl.
Majus eommenderingar stadde äro; under hvilken tid the alla för tbesse 12 öre silfvermynt, eller dagsverken skola vara frie och ledige”; och har delta blifvit ytterligare bekräftadt genom Kongl.
Resolutionen den töOclober 1723, der det heter, att ryttare, knektar och båtsmän, utom nämnde dagsverks-skyhiighet, ”ej skola betungas med påsk-, vigsel-, dop-, hustruns Kyrkogångs- och begrafnings-penningar, eiler något annat dylikt.”
Yid öfvervägande af hvad sålunda förekommit, har Utskottet, enär antalet af ifrågavarande dagsverken blifvit uti berörde Förordningar uttryckligen bestämdt* funnit sig å Motionairernes förslag om nedsättning i detta antal icke kunna tillstyrka bifall; men som Utskottet har sig bekant, alt krigsfolkets dagsverksskyldighet för närvarande utgöres på olika sätt i olika orter, nemligen dels med ett och dels med två eller tre dagsverken, samt än på Kyrkoherdens, än på egen kost, eller löses med olika belopp från en skilling lill och med en Riksdaler Banco-sedlar: att på åtskilliga ställen hvarken dagsverken eller lösen derföre lemnäs; samt att tvister och rättegångar härom emellan Pastorerne och gemenskapen af krigsfolket ofta uppstå; vid hvilket förhållande det, i Utskottets, tanka, är nödigt, att de i ämnet varande Författningar upplifvas och närmare förklaras; alltså och då berörde dagsverken synas böra dels ske på Kyrkoherdens kost, såsom i de fleste orter af Riket är fallet med de dagsverken, Presterskapet, efter gammal sedvana, erhåller af andra sine åhörare, dels ej kunna utkräfvas på en gång eller på hvilken tid af året som helst; då i fråga om lösen för desse dagsverken, den i Författningarne bestämda af tolf öre silfvermynt, som utgjorde värdet af tre dagsverken å den tid Författningarne ulkommo, numera icke lärer vara tjenlig alt antagas, äfven om den efter nu gällande myntbestämnings-grund förvandlas; men deremot hvarje orts markegång härvid torde böra tjena till grund; får Utskottet vördsamt hemställa, om icke Rikets Höglofl.
Ständer ville hos Kong).
Maj:t i underdånighet anhålla, att de, rörande meranämnde dagsverksskyldighet, utfärdade Författningar mätte sålunda förBih till R.
Prot. 1834• 8 Sami. 5 i3:de Häftet.
,4 Allm. Eesv.- och Oecon.-TJtsk. Betänkande N.-o 6j. nyas och förklaras: alt ryttare, knektar och båtsmän, då de vistas hemma i landet, och ej äro commenderade, skola, ehvad de äro gifte eller ej, till Kyrkoherden utgöra tre mans dagsverken, eller derföre gifva lösen, beräknad, till två tredjedelar af värdet å mansdagsverken efter årliga markegången i hvarje ort; alt det beror på gemenskapen att fullgöra nämnde dagsverken in natura, eller lösa sig ifrån ett eller flera af dern med penningar; att desse dagsverken ej kunna fordras annorledes, än efter en veckas pålysning från predikstolen, och på olika tider emellan den i5 April och i5 October, samt icke mera än ett af dem, emot den dagsverks-skyldiges egen vilja, uttagas under andetiden; att Kyrkoherden dervid alltid bör bestå tarflig kost; samt att gemenskapen, medelst utgörande af ' ifrågavarande skyldighet, är ifrån alla andra afgifter till Preslerskapet fri.
Dock varder detta Utlåtande till Rikets Höglofl.
* Stockholm den Maji 1834.
, STOCKHOLM, Ectsmisii TarctiRjET, 1834* Allm.
Bcsv. och Oecnn.
Utlåtande JV:o 68. 1 Ts:o 68.
Utsk. d. 3'
Ytterligare utlåtande, i anledning af väckt fråga derom, att jord• och strandegares rätt tilt hafsfiske mätte uti den under utarbetning varande fiskeristadgan varda bibehållen, Det af Utskottet uti ifrågavarande ämna, den iy sistlidne April under N:o 43, afgifne Betänkande liar, med anledning af åtskillige inom.
Hedervärda BondeStåndet framställda anmärkningar, blifvit derifrån till Utskottet återremitterad i; men som, enligt ankomna ProtocollsUtdrag, Höglofl.
Ridderskapet under den i o, Högvördige PresteStåndet under den 7 samt Yällofl.
BorgareStåndet under den 2 innevarande Maji samma Betänkande godkänt, så liar Utskottet ansett återremissen icke kunna till någon vidare åtgärd å dess sida föranleda.
Stockholm den 3i Maji i834. ''i: ■ P'* 5 1 '■-i ■ : ‘ k ,t' ‘ N:o 6g.
Ankom till Expe 1.
Utsk. d. 3i Maji.
XJ(låtande i anledning af väckte motioner, om åtskillige ändringar i Kongl. Stadgan den g November i83c^ angående hvad vid sjöfart inrikes orter emellan iakttagas bör.
Oeconomie-Utskottet1 har från Hedervärda BondeStåndet fått emottaga följande Memorial, nemligen; i.o af Anders Danielsson ifrån Elfsborgs Län, som i följd af åtskillige dess coinmittenters inom Götheborgs och Bohus
Län framställda begäran, gjort hemställan, dels om den förändring uti Kongl.
FörpassningsiBilt. till B.
St, Prot. 1834- 8 Suml. i it\;de Häftet, 2 Allm.
Besv. och Occon, Ut sk.
Utlåtande N:o 6g.
Stadgan den g November i83o, att viel inrikes sjöfart från tullplats, antingen till annan sådan eller till ort ulan tullbevakning, barlastade fartyg i allmänhet må vara från tullförpassning befriade, dels att i afseende å den uti samma Kongl. Stadga 1 emira de tillåtelse, att inhemska varor må i fartyg, under i5 lästers drägtighet, oförpassade föras från tullplats till hvilken annan ort som helst inom samma Sjöiullskammare-district, den utsträckning häråt måtte meddelas, att enahanda befrielse från förpassning äfven finge åtnjutas, när transporten sker utom SjöLullskammare-districlet till inrikes ort; anseende motionairen något missbruk genom medgxfvandet af en dylik frihet icke vara att befara, men val derigenom beredas kustboerne någon lättnad, medelst hesparda utgifter och lindviken tidsspillan. 2:0 af Hans Hansson ifrån Götheborgs-och Bobus
Län hvilken lili Anders Danielssons förenämnda motion sig förenat, samt derjemte föreslagit att alla afgifter vid* lullkamrar elfer tullstationer under inrikes sjöresor med landels egna producler till Städer eller andra orter måtte upphöra, och fullkomlig frihet från umgälder i detta afseende ega rum.
Hvad sålunda blifvit föreslaget, har Utskottet tagit i öfvervägande, och Letiäffairde forst Anders
Danielssons motion om ytterligare utsträckning af den vid inrikes Sjöresor medgifna förpassnings-frihet, så får Utskottet vördsamt upplysa, att 1 och 2 §.§. i förberörcle Kongl. Stadga innehålla, alt alla inhemska samt utländska varor, med undantag af några få slag, då de uppgå till betydligare qvantiteter, äfvensom fartyg, lastade eller barlastade, äro befriade ifrån förpassningstagande vid inrikes fart å insjöar, floder och canal er: samt att det endast är då saltsjön befares, som förpassning erfordras.
Denna föreskrift har varit nödig för att hindra oloflig communication med främmande land eller förbiseglande fartyg, ifrån hvilka gods kunde intagas och sedermera i Riket lätteligen insmugläs, men äfven härvid liar, i afsigt att så litet sorn möjligt försvåra farten jemväl å saltsjön, det undantag blifvit stadgadt, att fartyg under i5 lästers drägtighet, sorn segla inom samma Sjötullskammare-district, äro ifrån förpassning befriade.
Någon vidare inskränkning uti förpassningsskyldigheten torde icke vara lämplig, helst ändamålet, som med densamma åsyftas, anses vara af den vigt, att till control för dess behöriga iakttagande, det derjemte, enligt berörde Stadgas 18 och 21 §.§„ åligger den Sjötullskammare, sorn förpassning meddelar, att genast derom underrätta den tullkammare, å hvilken förpassningen är ställd, hvarigenom denna sistnämnda kommer i tillfälle vaka der - Allm Besv, och Occon, Utsk, Utlåtande iV:o 6g. 3 öfver, alt den sjöfarande vid framkomsten icke medförer andra varor, än dem han lofligen inlastat samt vid afresan uppgifvit.
Uti GeneralTullStyrclsens RevisionsConlor granskas årligen alla från Ttillkamrarne i Riket inkomne förpassningsjournaler och, om någon förpassning ej finnes behörigen redovisad, anstälies undersökning, hvarvid ganska ofta blifvit upptäckta underslef oclr bedrägerier, hvarom någon kunskap alldrig kunnat vinnas, om förpassningen icke varit uttagen.
Då af hvad nu blifvit anfördt med visshet bör kunna slutas, att någon ytterligare eftergift af förpassningsskyldigheten under resor å Saltsjön skulle medföra ett menligt inflytande på tullbevakningen och lemna ett vidsträckt fält för tullförsnillningar och lurendräjeri-broLt, samt derföre icke bör medgifvas, får Utskottet hemställa hos Rikets Högloft.
Ständer, att Riksdagsfullmägtigen Anders Danielssons ifrågavarande motion icke matte vinna bifall.
Hvad dernäst vidkommer Hans Hanssons förslag, att fartjrg måtte varda befriade från afgifter vid tullkamrar och tullstationer under inrikes sjöresor, så enär Kongl. Maj:t, vid fastställelsen af den för tullverkets tjenstemän och betjening nu gällande sportel-taxa, behagat under den C) November i83o i Nåder förklara, att berörde Taxa komme alt gälla till efterrättelse under en tid af fem år, räknade ifrån j 831 års början, hvarförinnan Kongl. Maj:t ville i Nåder pröfva, huruvida förändrade förhållanden, i förening med tullinkomsternes tillväxt, må tillåta clt fullkomligt afskaffande eller förminskning af de för tjenstemän vid tullverket bestämda sportelafgifter, finner Utskottet någon underdånig hemställan hos Kongl. Maj:t i berörde afseende icke för närvarande vara af nöden, utan att den snart infallande tidpunkt torde böra afvaktas, då Kongl. Majit, i följd af Dess ofvanberörde Nådiga förklarande, behagar denna fråga till Nådig pröfning åter företaga, för att deröfver efter sig företeende omständigheter besluta; hvadan Utskottet alltså afstyrker, att Hans Hanssons motion måtte till någon Rikets Högloft.
Ständers åtgärd föranleda Hvilket dock till Rikets Högloft.
Ständers egen närmare pröfning öfverlemnas, Slockholm den 3i Maji x834« 4 rAllm« Besv. och Oecon.
Utsk. N:o 70.
Ank. till Exp. Utsk. den 31 Maji.
Utlåtande, i anledning af väckt fråga om dterläggande af Råneå.
Socken under Luleå Sjötullskammure-district.
Till förekommande af de flere olägenheter, som skola tillskyndas Skeppare och Allmoge inom Råneå Socken, derigenom att de, till erhållande af förpassning tor sine resor till Finland,. nödgas förut besöka Haparanda Sjötullskarumare, dit de hafva en väg af 12 till '14 mil, har Herr Beniamin Hahn, uti ett till Wällöf!, Borgare-Ståndet ingifvet memorial, föreslagit att Råneå Socken, med dess lastageplats Brandholmen vid Råneå elfs utlopp i hafvet, måtte återläggas under Luleå Sjötullskammaredistrict, hvarunder densamma lydt före den reglering, som i afseende å de Norra Tullstationerne år 1828 verkställdes.
Efter erhållen remiss af förenämnde memorial, får Utskottet vördsamt anföra, att, ehuru den föreslagne förändringen synes kunna för Råneå Sockens invånare medföra någon fördel, samt det, i hänseende till tullbevakningen, lärer vara likgiltigt om samma Socken lyder under Luleå eller Haparanda Tulikammare-district, finnér likväl Utskottet, att, då frågan om berörde förflyttning lätteligen hör anses såsom en Råneå Sockens invånare enskildt rörande angelägenhet, hvarom de ega att sjelfve i vederbörlig ordning anmälan göra, motionen alltså icke bör utgöra föremål för någon åtgärd å Rikets Högloft.
Ständers sida; hvilket dock vördsamt underställes, Rikets Högloft.
Ständers egen pröfning, Slockholm den 3r Maji i834- N:o 71.
Ank. lill Exp. Utsk. d. 3i Maji, Utlåtande■ x i anledning af vackt motion om förklaring af 1 :sta punkten uti Kongl, Kun örelsen den 27 Augusti 1828 angående afgift till Sjömanshusen.
Med anförande hurusom , vid tillämpningen af det i första punkten 'Allni. Besv. och Oecon.
N:o *4 $■ af berörde kungörelse intagna stadgande, att, vid Svenskt Fartygs utgående ifrån Svensk hamn till utrikes ort, Fartygets Redare skall till Sjömanshuset i staden, der resan börjas, erlägga en afgift af 2 sk.
Banco för hvarje läst af fartygets drägtighet, olika meningar skola hafva uppstått örn stället, hvarest ett Fartygs resa till utrikes ort bör anses laga sin början, och hvilka föranledt dertill, att för Fartyg, som afseglat ifrån en stad till annan inom Riket, för att, efter slutadt fragtbeting, i den senare intaga last, och dermed afgå till utrikes ort, Rederien blifvit affordrade ifrågavarande afgift af Sjömanshusen i begge Släderne, bar Herr Carl fA. Modin} uti ett till Yällofl.
BorgareStåndet ingifvet memorial, som till detta Utskotts utlåtande är vordet remitteradt, föreslagit, att, till förekommande af missförstånd om stadgandet i åberopade kungörelse och Skeppsredares deraf föranledda otillbörliga betungande, Rikets Högloft.
Ständer matte hos Kongl.
Majit i underdånighet anhålla, örn en sådan förklaring öfver i:sta punkten uti ifrågavarande kungörelse, som uttryckligen bestämmer, att den deruti stadgade lästafgiften skall erläggas till Sjömanshuset i den stad, hvarifrån fartyget, efter skedd utclarering, till utrikes ort afgår.
Tgftskottet, som till pröfning förehaft berörde motion, får vördsamt upplysa, att sedan, i och för inrättande och underhåll af Sjömanshus, hvarifrån Sjömän, sorn antingen undei’ tjenst å Svenska fartyg lidit något lill helsa och lemmar, eller ock, för ålderdom och bräcklighet,1 icke vidare voro tjenstbare, kunde påräkna något årligt understöd, blifvit stadgadt, genom 2 mom. af 6 art.
i Kongl. Reglementet för CoopwardieSkeppare och Sjöfolk den 3o Mars 1748, att Redare för hvarje resa, sorn af deras fartyg till utrikes ort verkställdes, boede' vid fartygets hemkomst till Sjömanshuset erlägga en afgift af r2 öre kopparmynt för hvarje läst af fartygens drägtighet, samt, genom Kongl. Brefvet den 22 December 1749, att så kallade förhyringspenningar borde af Skeppsbesällningarne utgöras, på så sätt, alt för hvarje resa inom Östersjön, styrmän, båtsmän, timmermän, constaplar och kockar borde till Sjömanshuset betala 16 öre silfvermynt, matroser och kypare 8 öre samt cajutvaktare, koekgossar ock lärogossar \ öre samma mynt, hvilka belopp fördubblades,, så vida resan anställdes utom Sundet, så ock, för att, i afseende å beräkningssättet af berörde afgifter, kunna tillvägabringa enklare grunder, blef genom Kongl.
Kungörelsen den 27 Augusti 1828 ibland annat bestämdt, att afgifterne lill Sjömanshuset,, såsom de i 2 mom.
G art. af. 6 'Allm.
Eesv. och Occon.
Utlåtande N:o 71 17 j8 ars Reglemente samt Kongl.
Brefvet elen 22 December 174,9 blifvit stadgade, bomme att upphöra, och att i stället fastställdes en afgift af a sk.
Banco för hvarje läst af fartygets drägtighet, hvilken redaren vid fartygets utgående ifrån Svensk hamn lill utrikes ort borde, till Sjömanshuset i den stad der resan börjas, erlägga.
Af detta stadgande, anser Utskottet följa, att afgiften skall tillfalla Sjömanshuset i den stad, hvarifrån fartyget i och för den lillämnade resan först utgår och der besättningen blifvit antagen, äfven i den af 1110- tionairen uppgifna händelse, att fartyget 'sedermera skulle afgå till någon annan inländsk hamn, för att der intaga last till utrikes ort; Och Utskottet liemtar lili denna sin öfvertygelse ytterligare stöd deraf, att, då de flesta förhyringar ske i den stad, hvarest fartyget är hemma och vid det Sjömanshus, hvarunder sjömannen lyder samt detta Sjömanshus jemväl mäste bidraga till den sjöfarandes underhåll, när han blifver urståndsatt att sjelf kunna förskaffa sig uppehälle, det således skulle vara i hög grad obilligt och olämpligt, om afgiften skulle tillfalla en annan stads Sjömanshus, som icke har sig en dylik skyldighet ålagd.
På dessa skäl tillstyrker Utskottet att Herr Modins framställning icke må till någon Rikets Högloft, Ständers åtgärd föranleda.
Ständers eget bedröfvande öfverlemnas.
Stockholm den 31 Maji 1834- N:o 7a.
Ankom till Exp. Utsk. den 3i Maji, 'JJtlätande } i anledning af gjorde anmärkningar v'd. Utskottets Betänkande, N:o 5a} angående upphörande af ExpeditionsKronofogde-tjenderne} rn, m.
Detta Betänkande har af Hedervärda Bondeståndet blifvit återre* mitteradt, på grund af åtskillige dervid gjorde anmärkningar; men som, efter föregången pröfning, desamma icke föranledt Utskottet att förändra Allm.
Utlåtande 2V:o 73 -—-74 7 dess förut afgifna mening, liar Utskottet skolat sådant vördsamt meddela, jemte det att betänkandet, enligt ankomna ProtoeollsUtdrag, blifvit af de öfrige Respectiye RiksStånden godkändt.
Stockholm den 3i Maji 1834.
Isbo 73.