Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett särdeles hyggligt utseende på den der ... en honett klädsel ... han kan måhända hjelpa mig ur klämman ...
21 HALLMAN.
Till er tjenst.
Om ni ämnar er ut, så skall jag berätta, att portarna äro tillslutna i lagens namn.
HALLMAN.
Jo, polisen håller på att knipa en tryckfrihetsförbrytare, som heter Kexél, tror jag, och en Löjtnant, som rymmer för skuld ...
Mon ami, ni ser mig ut att vara en hederlig karl ... råd mig, hur skall jag göra?
HALLMAN. (för sig.)
Kexél! ...
Hvar kan han finnas?...
Han är således fri! (högt) I hvad fall skulle jag -- kunna råda min herre?
Jag är mycket rädd att bli comprometterad...
Ett sådant olyckligt öde, att jag just skulle gå hit i qväll!
Tänk om man skulle kunna stämma mig inför rätten för det att jag finns här bara.
Det är också en landsplåga med alla dessa skribenterna med sina klåfingriga pennor, och tidningarna, min värdaste herre, de äro en horreur.
KEXÈL.
Hvad tänker han på?...
Är han galen?... (högt) Jag kan just inte medgifva den satsen ... hvarföre skulle skribenterna, hvarföre skulle tidningarne vara ett sådant plågoris?...
Tidningarne!
22 HALLMAN. (sakta.)
Tig, om du inte vill störta dig sjelf. (högt) Ja, tidningarne.
KEXÉL. (lika.)
Hvem talar ondt om dem?...
De såra med sanningens udd, ty misstagen såra icke...
Lefve publicismen och tidningarne; man må aktionera dem, bränna dem på bål i sin vrede ... sagdt är sagdt ... ordet, tanken, kunna icke dö ... nej, deras verkningar bestå ... om man fyller källan för att hämma hennes flod, så tar hon sig en annan väg ... hon blir böljor i oceanen, dimmor, som sedan fruktbringande nedfalla som friska daggdroppar öfver gräs och blomma, ... hon blir det välgörande regnet, och högt upp bland skyarne skimrar regnbågen, fridens symbol, återspeglad i de våta molnen, och det kom sig just af striden.
Du är galen! (högt) Min herre talar mycket varmt.
BARONEN. Ja, med särdeles emphas!
Skulle jag ej det, då jag ser dem här fånga menniskor som rådjur.
Måtte de bara finna den kanaljen, det vill jag önska ...
Hvad tror herrarne att han får i lön för sin frihetsbragd?
Han miste lifvet, gå i landsflykt eller plikta med fängelse eller spö ... se missgerningsbalken 6 kap. 5 §. (sakta)
Sansa dig en gång menniska ... hvad vill du göra?
Du står vid brädden af en afgrund!...
23 KEXÉL.
Då vill jag se efter huru djup den är.
Troligtvis finnes icke de stackrarne här.
Jag vill önska det.
Man kan bli invecklad i någon slags rättegång ...
Diable ... det vore en mesquine affär ...
Mine herrar, jag är Hofmarskalken Baron Bildstein ...
Man kan väl begripa, att jag inte vill se mitt namn scandaliseradt ... fi donc! ...
Hvad skulle man tro om min promenad hit?
Man kan tro att ni varit på Humlegårdstheatern.
Humlegårdstheatern?...
Det låter så obscurt.
Nå säg då ert riktiga ärende, om det är mindre obscurt.
Mon ami ... vous comprenéz en liten aventure... HALLMAN.
Såå ...
Jag tycker inte just att man skulle bli sämre om man besökte den anspråkslösa lilla svenska theatern ... der gäspar man inte åt kärlekspjunk, ... man ser inga herdar med skallmeja, -- ... inga flepiga herdinnor i baletten, ... inga franska bagateller, ... och derföre är det icke på modet ... man får se svenska scener på en svensk theater, och det kan man naturligtvis inte erkänna i vårt fransyska tidehvarf ...
Mitt stackars fosterland, gråt du åt dina barn ... nej, du ser framåt och ler åt det kommande...
24 BARONEN.
Mon cher, ni blir så alteré ...
Ni kan väl inte inbilla mig att ni preferar de der parodierna, som skrifvas af en bon vivant, en roué, som heter Hallberg ...
Hall ... ja, det är något af bourgeoisie på Hall ...
Hall ...
Hallman!
Justement ...
Det lär vara en dryckesbroder till Bellman och den der Kexél ...
Den, som finge syn på den erkefiluren, jag skulle jouera af att se honom i lagens våld.
Han är en djerf och modig man, och låter nog inte saken komma så långt ... ehuruväl ... att kanske hans oförvägenhet störtar honom ...
Jag är en vän till denna Kexél, herr Baron, och i fosterlandets namn önskar jag hans räddning.
BARONEN. Bevars, mon cher, ni försvarar de goda herrarne ... jag lemnar dem i sitt värde ... men jag har den äran att ignorera deras goda egenskaper ...
Må de skrifva hvad de villja för Humlegårdstheatern ... jag ämnar inte frequentera dem ...
Han har ju parodierat "Zefir" af Grefve Creutz och Gyllenborgs "Birger Jarl."
Ännu ett ord, innan vi skiljas! Gustaf, Adolf Fredriks konungslige son, har rest ett tempel åt "patriis musis" -- rikt förgyldt utan och innan, och der smälter hofvet och den förnäma verlden i tårar åt de fransyska scenerna och klappar i händerna åt det utländska kramet och de inländska efterhärmningarne...
Dryckesbrodern, rouén ... hvad ni vill kalla honom, Carl Israël Hallman, en fattig prestson, en glad sångare, byggde en anspråkslös byggning der folket , roar sig, skrattar åt gubben Holberg och åt de Hallmanska
25 målningarne; der samma folk känner igen sig sjelf...
Han har parodierat en öfverdrift, det är sant, en öfverdrifven elegie af Grefve Creutz och vidare ett par lika öfverdrifna galaspektakler ... det der är rysliga fel ... men det dummaste han gjorde här i lifvet är att han lånade sin penna till en piéce, spelad på den stora kungliga theatern under en hög herres namn...
Hela verlden säger att den stolta Grefven är auctorn och han sitter pösande på sin stol bland de aderton i Svenska Akademien, under det att jag, Carl Israel Hallman, sitter i Humlegårdsrotundan eller under de vänliga lindarne och tömmer glaset med de lefnadsfriska vännerna.
BARONEN. HALLMAN.
Jag är lätt försonad ... och till bevis derpå skall jag upplysa om, att derinne i rotundan sitta många af edra gelikar ... de ha besökt Humlegårdstheatern, der äfven la noblesse börjar trifvas med de goda, hederliga borgarne och det glada skämtets vänner.
BARONEN. Farväl, min hederlige vän ... jag måste söka skyggd ... fukten här är abominabel ... och min podager är execrabel... (går.)
Jag ber om excuse, mon ami...
HALLMAN och KEXÉL.
Att man kan bli ond på en sådan stackare: .. jag tål mycket, men blir jag retad, så ...
Olof, du! hvad tänker du på, hur kom du hit, ... eller rättare, hur skall du komma härifrån?
26 KEXÉL.
Jag vet inte ännn ...jag trodde du visste råd.
HALLMAN. Jag?
Du vet väl: mista lifvet ... gå i landsflykt -- -- KEXÉL.
Jag går i landsflykt ...
Följ mig nu bara till Kejsarkronan ... jag har med mig en recipient, en hygglig gosse, men han är rädd som f-n ... han finns här borta vid Floras kulle ... det är hans kläder jag har ... du ser jag är i full General-Ceremonimästare- skrud.
Till Kejsarkronan?
... är du galen?
Det gäller ju ditt lif.
Det måtte jag väl bäst veta sjelf.
Sansa dig en gång, menniska...
Du blir gripen här ... du är ju som råttan i fällan ...
Jag ser ingen utväg ... min stackars vän.
Stackars? ...
Då är det värre synd med min kamrat han vid Floras kulle ... han är så sorgsen han, för han har spelt bort allt hvad han hade, utom två ducater som ligga här i fickan.
Det är således han, som äfven hotas af rättstjenare.
Vi ha sett gubbarne, en hygglig syn!
Något måste göras ...
Du måste från Sverige ... men först måste du ut från den kungliga Humlegården.
27 KEXÉL.
Just det, och sedan...
(Mel. "
Jag helsar dig fredliga flagga. ")
Och sedan jag drager mot söder, Der drufvan så svällande glöder, Der grönskande evigt är jorden, Der icke som här uti norden, Hvar blomma förbytes i snö.
Som kinden på blomstrande mö.
Der tärnan med kolsvarta blickar
Der sången sitt fosterland har.
Man der i boleron sig svingar,
Blott kärlekens lågor mig skickar; När tonen, den lifvande, klingar, Tills sansen man knappast har qvar!
Der hemlängtan griper ditt sinne, Der saknaden visar ett minne Ty gyldene prakten i söder, Af allt hvad du lemnat i Nord.
Den bleknar för känslan som glöder Hos Nordbon för fädernes jord.
Den jord som sin son har förskjutit
Hon helar hvad en gång blef brutit Och öppnar ånyo sin famn.
Då rörd till dess hjerta jag vänder, Om jag ej i främmande länder
Har döende sjungit dess namn.
(de omfamna hvarandra.)
28 HALLMAN.
Se så ja, din erketok, har du inte narrat mig till att bli helt hjertnupen...
Du är så god och låter bli att slå accorder på de der veka strängarne på mitt hjertas lyra...
Jag tycker inte om molltoner, förstår du.
Jag går nu fram till rotundan för att söka dig skygd hos den hederlige krögarfar ...
Försigtighet nu bara, kom ihog det.
Och jag springer efter min olyckskamrat...
Stackars gosse ... han är så bedröfvad, men det är godt gry i honom; han blir med tiden en af guldgossarne hos allas vår moster Barbara.
Glöm ej hvad jag sagt: var försigtig! ...
Adjö så länge (går).
KEXÉL, sedan TVENNE POLISKARLAR.
Se här ha vi rättvisans spårhundar och här är deras villebråd...
Bästa försigtighet är djerthet, (högt med låtsad nyfikenhet) Nå, godt folk, hur låter det med efterspaningarne.
Ännu ha vi inte sett något spår af den göken.
Det är rätt förargligt det här ... jag vill naturligtvis inte trotsa lagen och söka mig en utväg att slippa genom porten ... då det nekas alla andra, så vill jag
29 äfven vara laglydig (slår upp kappan så att alla Bricolsdekorationerna synas).
FÖRSTA POLISKARLEN. Ja, si på herrn hörs det att han ä' en karlakarl ...
Här var nyss en annan, som ville ut och som sa' att han var både Baron och Hofmarskalk...
ANDRA POLISKARLEN. Bildstein, sa' han, tror jag.
Hvad säger ni? (för sig) Din gamle narr, nu skall jag ge dig betalt... (högt) En sådan skälm...
Det faller mig något in...
Här ser ni Hofmarskalken Baron Bildstein ...
Den der andre var troligen en af skälmarne ... hvilken horreur... FÖRSTA POLISKARLEN.
En sådan slipad satan!
Han bjöd oss pengar för att vi skulle släppa ut honom.
Jo, jo ...
Se här, godt folk; jag ger er pengar, för att ni skola ta fatt på den uslingen, som begagnar sig af mitt namn...
Här ha ni till en styrkdryck.
Det här ä' en riktig Baron, det synes...
Heder och tack, vi ska' dricka hans höga nåds höga skål i ett glas godt Hoglands ...
Adjö, nådig hans nåd... (de gå.)
KAPTEN RUMMEL.
Lyckligt infall, det der...
Tänk om de taga gubben nolens volens och förpassa honom i undertecknads
30 ställe till den välkända Högvakten?
... Gloria Victoria, det vore då en affär, så briljant att jag aldrig gjort maken i hela min lefnad.
RUMMEL.
Hå-hå-hå!
Jag kan skratta mig till döds åt den der tokfan på komedien derinne...
Spelade han inte så naturligt den der Skeppar Rolf och Styrman Håkan ... det var som jag lifs lefvande hade kommit fram emellan ... kulisserna, ackerat ...
Och den hederlige Herremannen, som har satt ihop hela muntrationen, det var en heder för mig att få dricka med honom ...
Du har väl inte tagit in för mycket ballast, min heders Rummel, så att du slingrar ... här lär inte vara någon till hands att bogsera dig ... annars kan du hitta på att bli tagen som en kapare-schebec (hvisslar) Jo, si der ha vi det, blåser han inte upp ... och jag skulle kunna vara långt ute till sjöss, om jag bara sluppe ut ur denna parken.
(Mel. « Per Svinaherde. ») Kajsa, blås du!
För falleralle, ralleralle lej, rall lej, falle rej falla lej!
Låt sorgerna bortflyga, allt ä' nu klart.
För falleralle etc.
Har du som i din flaska och segel uppå topp, Undan sorgen du styr, som i bränningen opp Och nu låt det gå med en fart,
KEXÉL. (för sig.) Fader Bacchus sjelf sänder mig denna hjelpare i nöden...
Den der gynnaren vet kanhända råd hur man skall komma härifrån. (högt) Skall herr Kapten segla snart?
Ser herrn, det är jag som rår om Fortuna, som
31 ligger vid Bomslupstrappan och ja ska' till S:t Ybes, förstår herrn?
Men när seglar Kapten?
Jag skulle lätta ankar redan i qväll, men här är jag instängd, som i en kajuta...
Hon friskar på, Kajsa ... få se om vi inte få oss en körare till natten.
Jag skulle ha god lust att följa med, jag.
Det går an ... baraste jag slipper ut ...
Vet herrn att jag har skrattat så sjujäkligt derinne åt den der Skeppar Rolf, och sen så har jag blifvit bekant med den, som har satt ihop komedien ... det var mig en tusan till att vara qvicker, en rigtig sate ...
Segla kan jag, men skrifva, det är jag inte lärd på ...
Kors hvad jag skrattade der i Komedihuset ...
Nog kan man skratta alltid här i Stockholm, men jag trår alltid härifrån, ska' jag säga och det har jag gjort allt sedan jag var här som styrman på "Svenska Redligheten," för si då var det en flicka, som bedrog mig ... tvi den skuta, som går med falsk flagg och som inte håller sjön i motgång; hon är inte mera värd än ett utslitet segel ...
Och ändå tycker jag inte illa om qvinfolk, men gifta mig låter jag bli.
Jag säger ej om det.
RUMMEL. (ser åt gången)
Se der ha vi två smäckra galejor...
Det är inte Rospiggskutor, det ska' jag säga Jäkeln så väl riggade och skildrade.
FRIHERRINNAN OCH BETSY.
Jag är i den dödligaste ångest ...
De sade ju att portarna till Humlegården äro stängda, och här finnes förbrytare, dem man söker i lagens namn?
Ja, så är det, fru Friherrinna, och jag börjar också att bli ganska orolig.
Och min man ... jag undrar hvad han kan göra här ...
Min Gud, hvad en stackars hustru får utstå många pröfningar ...
Men vänta mig, herr Baron, vi få språkas vid sedan.
Brassa back der!...
FRIHERRINNAN. En sjöman! ...
Gud en sådan grobian! ...
Betsy, jag dör af fasa.
Varen lugna, mina damer, här är ingen fara.
(till Rummel) Hvad tänker ni på?
Jag känner dessa funtimmer.
Jag tackar er min ädelmodige beskyddare.
Ni kan väl icke bogsera mer än en skuta.
Der är ju en till der akterut, ohoj! ... ser ni den der, som ligger bidevind för bagbords halsar ...
Äntring!.. . klart vid brassarne!
33 FRIHERRINNAN. (till Kexél.)
Min herre, känner ni ingen utväg att komma härifrån?
Vi skola försöka.
Ni vill således gerna komma härifrån?
Om ni kan, så för all del hjelp mig att komma ut.
Jag är friherrinnan Bildstein.
Mitt equipage väntar vid porten.
Jag vill försöka...
Tag min arm...
Håll nu med om allt hvad jag säger...
Der ha vi ett par af polisens tjenare ... pass på nu bara ...
Hollah, god vän!
KEXÉL FRIHERRINNAN samt TVENNE POLISKARLAR.
FÖRSTA POLISKARLEN. Hans nåd!
Tackar ödmjukast; det gick bra ... vi drucko nådig Barons välgång i botten...
De stackars satarne ha vi ej fått sigte på, men härifrån kunna de inte komma.
KEXÉL. (förnämt.)
Hör på, min vän, det är väl inte mot lagen att ett värnlöst fruntimmer må få slippa ut...
Det är min friherrinna det här...
Räkna på att jag rikligen vill löna er, god vänner.
Ett äfventyr i Humlegården.
34 FÖRSTA POLISKARLEN.
Inte vet jag om det kan göra något just, och för Nådig Barons skull så ska vi väl hjelpa Nådig Friherrinnan.
FRIHERRINNAN. Tack, tack min ädle beskyddare...
Se så Betsy...
Låt oss gå, då...
Säg till vid stora Humlegårdsporten om Baron Bildsteins equipage.
Ska ske, Nådig Baron.
Godt! (för sig) jag undrar om de såta makarne träffas i qväll.
Jag följer med i kölvattnet...
Jag skall väl se dem sätta till segel.
(Poliskarlarne gå.)
Sjuttonde Scenen.
ELISA BLAD. (klädd i lysande theaterskrud, med salopp ofvanpå, den hon kastar af sig.)
Slut för i afton... för i afton blott ... ty nästa qväll kläder jag mig åter i det skimrande glittret, målar jag ånyo rosor öfver kindens liljor...
De ha klappat i händerna åt mig...
Du arma, publikens gunstling, som höjes och sänkes efter dess behag ...
Men hvarföre grubbla nu.
(Mel. » Fjäriln vingad syns på Haga. »)
Se hur trädens höga kronor Böja sig för vinden sval, Stjernor snart i tusental
Hör dess susnings milda toner...
35 I den blåa rymden simma, Se den silfverhvita dimma Seglar hela rymden rund.
Susen sakta, höga lindar!
Lilla syrsa, sjung ej så, Somna in j qvällens vindar, Att hans steg jag höra må.
Snart i skymnings hulda sköte, Skall han slutas i min famn; Suckande hans dyra namn.
Jag den öppnar till hans möte,
Gnistrande på nattlig grund.
Adertonde Scenen.
VON SCHÖNLEBEN. VON
SCHÖNLEBEN. ELISA.
Vi ha blott lindarna till vittnen för hvad våra hjertan hviska hvarann.
Elisa, detta möte är det sista...
Och hvarföre?...
En högvälboren fästmö som ni kan visa verlden och som skulle häpna om hon sett er böja knä för skådespelerskan.
Alltid så lätt sårad ...
Nej, Elisa, den flykting, som man spanar efter, för att sluta inom fängelsets murar -- -- -- ELISA.
Är du?
36 VON
Spelat!...
Förlorat allt!
Allt är slut! (glad.)
Och du är fattig, likasom jag?
Fattigare, min Elisa, ty jag eger ju icke min frihet?
Hvarje ögonblick kan rättvisan gripa mig... nästa minut skall kanske lagens tjenare röfva mig bort från dig.
Det vill jag se...
Jag slår mina armar om dig, så här, och hvems är den jordens makt, som skall skilja dig från mitt hjerta.
Du tjusande svärmerska ... man har svårt att undfly sin olycka.
Här stå vi fattiga båda ... men i mitt hjerta bor hopp och förtröstan.
Och i mitt förtviflan ... jag måste rymma från detta fädernesland, som jag älskat med min varmaste ungdoms glöd...
Men huru komma ifrån detta ställe?
... vi äro ju inlåsta?
Någon utväg måtte väl gifvas ...
Hur kan du tro, att man så skulle röfva all min lycka?
Jag skulle lefva och veta dig i nöd ... lefva utan att ega ljufheten att vänta dig.
(Ny mel.)
Sörj ej, det klarnar, fast oron är stor; :|:
Da har ju mig min vän.
Ej jag dig svikit an,
Sviker dig ej, om du hoppas och tror :|:
37 VON SCHÖNLEBEN.
Dyra, du svärmar, jag skiljes från dig :|:
Aldrig jag ser dig mer...
Tjusande mun, som ler,
Sjunger snart saknadens ton öfver mig. :|:
Nittonde Scenen.
Elisa!...
En ung man!...
Hvad är detta?...
Jag vågar inte dröja längre här, min älskade...
Du är mitt käraste minne...
Huru mycket sannare, varmare och älskligare är inte du, än alla dessa stela damer i de granna hofsalarne!...
Och jag älskar dig dubbelt... nu då vi båda äro fattiga och värnlösa ...
Nu först är jag din Elisa.
Elisa, hvem gaf du tro och lofven till?
Herr Hallman, min välgörare...
Jo, er tacksamma Elisa, har börjat känna, att äfven hon har hjerta...
Min far, ty så kallar jag den, som vårdade den fattiga flickan, hvilken utan bröd och utan hem anropade ert ädelmod här i Humlegården för fem år sedan ... och ni gaf mig allt.
HALLMAN. Barn, låt bli att tala så der...
Hvad hade jag att gifva ... jag är fattig sjelf...
Hvem lärde henne, Elisa, att stämma möten och prata kärlek?...
Det lärde hon inte af mig.
38 ELISA.
Nej, men af moder natur!...
Min faderlige vän...
Hjelp mig nu att frälsa honom, som jag älskar...
Ni är således min vän Kexéls olyckskamrat?
Ja, min Herre!
Tjugonde Scenen.
Bror Hallman ... och ni min unge vän...
Mademoiselle Elisa, ödmjuka tjenare ... det var då hon?
Ingen utväg till frälsning.
RUMMEL. (till Kex é l visande på Hallman.)
Si der ä' han, som har skrifvit "Skeppar Rolf"...
Om jag tordes bjuda, så skulle jag ta fram min lilla skeppsknatte och be herrarne dricka för oss ... för vår lyckliga resa...
Vi tänka segla, bara vi slippa ut härifrån.
Fan i min lilla låda ... en sådan ära...
Herrn, som har skrifvit "Skeppar Rolf" och som är i sjelfvaste Bricole.
Och jag som är denna ordens General-Ceremoniemästare, jag utnämner dig till en skinande, förnumstig Bacchi broder.
Se här, tag denna gyldene Tratt och blif värdig.
39 RUMMEL.
Jäkeln en sådan heder, som sker mig...
Kors, herrn ä' väl inte Kéxel, då allt kommer omkring?
Tyst, tyst ... du vet ju att de trakta efter mitt lif.
Di ska' så fan heller ... följ med mig till Portugal, der är fint, ska' jag säga.
Afgjordt!...
Och här ha vi en passagerare också (visar på löjtnanten.) RUMMEL.
Stopp och belägg ... det är väl också kontraband ...
Men hur ska' vi kunna komma loss här?...
Inte går det an i de der kläderna.
Om jag bara visste?
Jag vet...
Skeppar Rolf och Styrman Håkans kostymer!
Charmant, min engel! ...
Kan ni skaffa dem, Elisa?
Ja bevars; vi ha hela truppen här i Humlegården...
Kom med mig, så skall toiletten snart vara gjord.
(Alla gå.)
Tjugoförsta Scenen.
BARONEN. (inkommer försigtigt efter en paus.)
Nu måtte hon väl komma, den hulda...
Måntro man är presen-
40 tabel. (tar upp en spegel.)
Åh, är inte den ena kinden väl mycket sminkad mot den andra?...
Mignon, den slarfven är inte så noga ... några puderkorn ha fallit ned på rocken ... diable, den gikten.
Tjugoandra Scenen.
ALEXANDER. (inkommer försigtigt ifrån den motsatta sidan med Baronen.)
Oupphörligen menniskor här ... jag skall då inte få den glädjen att träffa henne allena.
Den der smyger kring, likasom en älskare.
Hvad hon dröjer, den lilla sötungen.
Tyst, hon kommer...
Segern skall bli min.
Tjugotredje Scenen.
DE FÖRRE. ELISA.
Gudomliga, förtjusande Elisa! (vill fatta hennes hand.)
Låt vara mig, herre ... men låt mig säga er några ord.
Tusende, min söta ... jag skall gömma dem alla i mitt hjerta.
Jag begär blott att de skola få stanna i ert minne ...
Dröj blott en stund ... jag måste först språka med den gamle herrn, derborta...
Man skall ära ålderdomen...
Jag blir helt kort ... sedan skall jag tala vid er.
41 ALEXANDER.
Jag lyder hvarje befallning, sköna Elisa .... sätt blott ej mitt tålamod på allt för strängt prof.
Var lugn!...
Se så, höger om, vänd!
Marche!
(Hon går åt höger.)
God qväll, Baron!
BARONEN. Ni gaf ändå med er, ni lilla obevekliga ... haha-ha ...
God afton, ma petite...
Får jag pussa er lilla rosenkind.
Besvära er inte...
Jag hade misskund med er och derföre kom jag hit ... hade ni kommit till theatern, hade min beskyddare, herr Hallman, visat er derifrån på ett mindre behagligt sätt...
Se der, tag edra juveler...
Man tillhandlar sig icke Elisa Blads kärlek...
Ni borde blygas, Baron.
BARONEN. (för sig) Det här är väl dygd, kan jag tro...
Det går inte genast ... mais avec patience. (högt) Elisa, du vet att jag älskar dig...
Jag vill göra din lycka.
Tror ni att skådespelarlifvet blott är lögn och gyckel?...
Tror ni ej att skaldens ord bofäster sig i hjertat, och finnes der sedan ridån är sjunken?...
Ni spelar en usel rôle, Baron, och derföre hvisslar jag ut er.
Var ej så grym, Elisa! (faller på knä.) ELISA.
Nu hvisslar jag, Baron!
42 ALEXANDER.
Hjelp upp er herr far, Baron Alexander.
BARONEN. A- lex- an- der!
Pa- pa!
Ni kan fråga er herr far hvad svar Elisa Blad ger sina öfverflödiga tillbedjare.
Tjugofjerde Scenen.
KEXÉL (sjömansklädd).
RUMMEL och POLISKARLARNE.
RUMMEL. (får se Kexél) Hollah, my boy!
Ska' vi gå ombord, Kapten?..
.Här ä' fan så trefligt tycker jag...
Ja, inte sannt...
Jag ska bara först sjunga en sorglustig visa om en flicka, som svek en hederlig ... matros...
Jaha; han har sjelf dikterat upp visan:
Tvi för dig, du falska tärna, Du har skamligt lurat mig.
Nu far jag ut på hafsens bölja Och skall snart förgäta dig.
Ack, min kära Anna Stina, Jag dig trodde om så godt.
43 Som ett vrak mitt hjerta ligger Och kan aldrig komma flott.
Ack, ack, ack, hvad jag ä' ledsen; Ack, ack, ack, hvad jag ä' trött.
Tills den dagen jag finge dö!
Herre Gud gifve jag finge lefva
Alexander...
Jaha, mon chèr ... vi draga en slöja öfver det passerade...
Gif mig din arm ... den gikten ... lycklig du, som är den förutan.
Om jag skulle spela de begge Baronerna ett spratt för deras dumma kärleksförklaringar ... det kan jag gerna göra, då jag reser från altsammans.
Småstadslif
LUNDELL,
illiterat rådman och tillförordnad borgmästare i Näsvik.
KATRINA, hans hustru.
ANN' SOPHIE, deras dotter.
EK, skrifvare hos Lundell.
SANDBERG, läderhandlare.
QVIDING, mjölhandlare.
FRU QVIDING.
FRU SUNDIN.
GRANQVIST, postskrifvare.
SUNDIN, diversehandlare.
ULRIKA ELEONORA, deras dotter.
ALMÉN, f. d. landsfiskal.
FRU ALMÉN. ROSENQVIST, provisor.
FRU BOBERG, enka. ZITTER, mamsell.
KAJSA, piga hos Lundell.
KALLE, springpojke hos Sandberg. _________
HÄNDELSEN TILLDRAGER SIG
I EN AF SVERIGES MINDRE STÄDER, I BÖRJAN AF FYRTIOTALET.
Teatern föreställer ett temligen stort rum med stor-
rosiga tapeter och gammalmodiga, hvitmålade möbler.
För fönstren hemväfda röda och hvita gardiner.
Hackadt granris på golfvet.
Trenne dörrar.
Piphylla på ena väggen.
Lundell, iklädd nattrock och virkad rökket liten tidning i handen.
Ek står till höger.
mössa, går fram och åter på golfvet, hållande en myc-
EK. LUNDELL.
Nåväl, herr borgmästare, då anser jag saken LUNDELL.
EK.
nästan omöjlig.
ligt, så är det också, ta mig tusan, så.
Sällskapsspektakel ska' vi ha'.
När jag säger att någonting är möj-
Men vi ha ju ingen teater.
LUNDELL.
Ingen ridå, inga kulisser.
Strunt!
gon som vet hvad ett sällskapsspektakel vill säga.
Jag vet, och det är nog.
LUNDELL. EK.
Här fins ingen som kan ordna; knappt nå-
Visserligen -- men -- --
motsäga mig!
Jag ska' kanske låta de der Sandöboarne rida mig på näsan -- hva' sa'?
Ingalunda -- men -- -- EK.
Jag tror, hin regera mig, att herrn vågar
det väl inte värdt att de hofvera sig så förfärligt heller.