Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lifrustkammaren och Riddarliolmskyrkan.
För de i denna berättelse intagna sifferuppgifters öfverensstämmelse, med räkenskaperna, äfvensom för riktigheten af häri förekommande tabeller, ansvarar den Kamererare, som vid revisionen varit anställd.
Emot flera i berättelsen förekommande anmärkningar, framställningar och förslag hafva reservationer blifvit anmälda, af hvilka en del finnas berättelsen vidfogade, hvaremot de öfriga återfinnas uti de hos Revisorerne förda protokoll.
Hevisorerne hafva, uti denna dag aflåten underdånig skrifvelse, anhållit, det Kongl. Maj:t nådigst måtte anbefalla Kongl. Stats-kontoret att utbetala de arfvoden, ^Revisorerne, med stöd af gällande instruktion, funnit skäligt tilldela de vid denna revision anställde tjenstemän, den vaktbetjeningen tillagda aflöning, äfvensom kostnaderna för skrifmaterialier m. m.; hvarjemte underdånig framställning skett angående nådigt bestämmande af lämplig vedergällning åt den Stats-kommissarie, hvilken, jemlikt Kongl, Maj:ts nådiga förordnande, under förrättningen Revisorerne med upplysningar tillhandagått.
— 271 — Med stöd af 68 § Riksdagsordningen, varder tiden för nästa statsrevision utsatt till den 15 Augusti 1862.
Högloflige Ridderskapet och Adelns ledamöter: FR.
CRONSTEDT. J. W. STJERNSTEDT. THURE CEDERSTRÖM. G. H. STRÅLE. C. KUYLENSTJERNA. G. W. von FRANCKEN.
Högvördige Preste-ståndets ledamöter: JOIL ER.
FORSSELL. OSCAR EBIL RABE. ANDERS SANDBERG. J. M. MALMSTEDT.
ESBJ. BERGMAN. CARL AHLBERG.
Välloflige Borgare-ståndets ledamöter: JOH. VICT.
GUSTAF NETTELBLADT. G. HOLM SYLVANDER. JOH. RYDING. J. SÖDERHOLM. GUSTAF RHODIN.
Hedervärda Bonde-ståndets ledamöter: S.
HEURLIN.
ANDERS PEHRSSON.
OLOF OLSSON. A. W. UHR.
MÅNSSON.
LARS OLSSON.
Sim rut Johansson* _ 272 — Reservationer :
Inno rid berättelsen angående Kongl. Stats-kontoret, § 10. a) af Herr Stråle, G. H,: »Uti 10 § af Revisorernes berättelse, angående Kongl.
Stats-kontoret, hafva Revisorernes pluralitet uttryckt den åsigt, att.de.»ansett sig vara »förhindrade att granska en redogörelse, för hvilken Kongl.
Majit redan lenmat vederbörande full decharge».
' Då jag härutinnan icke kan med Herrar Revisorers pluralitet instämma, anser jag mig böra redogöra för de skäl, på grund hvaraf jag kommit till en motsatt slutsats.
Alldenstund det torde kunna såsom obestridligt antagas, att Kongl. Maj:t ägt rättighet att på Chefen för Ecklesiastik-departementet disponera omnämnde belopp, till »förbättrande och tillhandahållande af undervisningsmateriel samt till understöd för ut»gifvande aflämpliga läroböcker, kartor m. m. för folkskolorne», så måste deraf äfven lika ovedersägligt följa, att bemälde Chef, efter verkställdt uppdrag, endast inför Kongl.
Majit kunnat och bordt redogöra för de medels användande, hvilka ä honom blifvit disponerade, hvarefter, såsom en nödvändig följd af hvad sålunda förekommit, Kongl.
Majit, »enär någon anledning till anmärkning icke förekommit», funnit skäl meddela bemälde Chef fulldecharge och, jemte bref af den 16 Mars 1860, till Kongl.
Stats-kontoret öfverlemnat den af
Departements-chefen uppgjorda räkning med tillhörande verifikationer.
Man har sagt, att det skulle vara stridande emot den konstitutionella principen, att Rikets Ständers Revisorer skulle kunna ingå uti granskning af räkenskaper, för hvilka Kongl. Majit, hvars gerningar, enligt Regeringsformen, äro för allt åtal fredade, meddelat full decharge, samt att, om detta oaktadt granskning företoges och anmärkning förekom, densamma, enär den redovisande Chefen redan erhållit decharge, måste emot ett af Kongl. Majit fattadt beslut framställas.
För mig framgår klart att det, just under en konstitutionell styrelse och med inför Rikets Ständer ansvarige rådgifvare, är möjligt att, oaktadt Kongl.
Majit meddelat decharge, Revisorernes grauskningsrätt oförkränkt qvarstår, dock till formen sålunda förändrad, att de anmärkningar och det deraf möjligen härrörande ansvar, sorn kan uppstå, drabbar icke den redovisande
Departements-chefen, men det eller de Statsråd, hvilka tillstyrkt den beviljade dechargen, samt det Statsråd, sorn kontrasiguerat en så beskaffad regeringsåtgärd.
Man må nemligen härvid icke förbise, att den af Kongl.
Majit uti Statsrådet och på dess tillstyrkan meddelade decharge, likaväl som hvarje — 273 — annat regeringsbeslut, kan, enligt grundlagen och ansvarighetslagen, göras till föremål för anmärkning emot den eller de af Statsrådets ledamöter, som ett sådant beslut tillstyrkt och kontrasignerat.
Denna min åsigt torde vinna ytterligare stöd deraf, att Kongl. Majit, jemte ofvannämnde nådiga bref, till Kongl.
Stats-kontoret öfverlemnat
Departements-cliefens räkning med dertill hörande verifikationer, hvilken åtgärd svårligen torde kunna nöjaktigt förklaras, så framt Kongl. Majit ansett sin meddelade decharge utgöra hinder för Revisorernes granskningsrätt.
Slutligen vill jag i förbigående hafva omnämnt, att jag, vid det förhållande att Departements-chefen först uti Mars 1860 aflemnat sin redogörelse och undfått decharge, anser dessa räkenskaper icke utgöra föremål för innevarande års Revisorers granskning, enär densamma omfattar 1859 års räkenskaper och förvaltning, ehuru jag anser denna formella invändning ej inverka på frågans hufvudsakliga lösning.» b) af Herr Grefve Cronstedt, Fredr.
Joli.,: »Jag reserverar mig mot pluralitetens beslut att underkänna nedanstående, af revisionens lista afdelning framställda förslag till § uti Revisorernes berättelse angående statsverkets tillstånd och förvaltning, afseende detta förslag, såväl undanrödjandet af anledningarne till en sådan kassaförlägenhet, som den, hvilken, enligt förlidet års Stats-revisorers berättelse, inträffat i Stats-kontoret, förnämligast till följd af den brist, som år 1858 uppstod uti de af Rikets Ständer beräknade inkomsterna af tulluppbörden, sorn ock, i sammanhang dermed, en förenkling af sättet för statsinkomsternas förvaltning.
Afdeluingens förslag var af följande lydelse: »Af den berättelse, nästlidet års Stats-revisorer afgifvit inhemtas, att den 15 Oktober 1860, då revisionen afslutades, hade Stats-kontoret ännu icke till Riksgäldskontoret gjort någon afbetalning å den summa af 966,200 Ridr, hvarmed de af Rikets Ständer beräknade och till Stats-kontoret ingående statsinkomsterna borde för hvardera af åren 1858, 1859 och 1860 öfverskjuta de till ordinarie statsregleringen hörande statsutgifterna; och ägde Stats-kontoret sålunda en skuld till Riksgälds-kontoret för dessa tre år af tillsammans 2,898,600
Bidr, utom ett belopp af 1,900,000 Ridr, som, enligt liqviden emellan dessa båda verk för år 1857, det tillkom Stats-kontoret att utbetala.
Revisorerne anmäla derjemte, att Chefen för Finans-departementet^ egnat serskild uppmärksamhet åt detta förhållande och, på sätt ett vid Kongl. Majits till sednast församlade
Ständer aflåtna nådiga proposition om statsverkets tillstånd och be hof bilagdt protokoll upplyser, derom uttalat sin mening.
Detta protokoll innehölle, att Stats-kontoret uti underdånig skrifvelse af den 29 förutgångne Juli anmält, att en sådan dess kassaförlägenhet, som den då förhanden varande, uppkomme dels då förslagsanslagen betydligt öfverskridas, dels då inkomsttitlarne icke utfalla till de påräknade beloppen, såsom händelsen varit med tullmedlen år 1858, — hvarjemte Statskontoret hemställt, att af Rikets
Ständer måtte äskas ett kreditiv af 2 millioner ltidr, anvisadt å Riksgälds-kontoret och ställdt till Kongl.
Majits disposition, att an vändas vid inträffande kassabrist i Stats-kontoret, emot återbetalningsskyldighet af sistnämnda verk, då statsverkets tillgångar sådant medgifva.
Sedan Herr Departements 35 - — 2t4 — diefen ntredt de förhållanden, som hittills gjort det för Stats-kontoret möjligt att verkställa sina utbetalningar, oaktadt det löpande årfets inkomster, hvilka äro afsedda att betacka samma års utgifter, icke inflyta förr än flera månader inpå det löpande året, hade
Departements-chefen förklarat, att han skulle hafva tillstyrkt, att statsverkets grundfond måtte förstärkas och statsverket få för detta ändamål behålla 3 millioner R:dr Rimt af de öfverskottsmedel, som eljest borde till Riksgälds-kontoret utbetalas, så framt icke
Departements-chefen ansåge en sådan åtgärd numera obehöflig, sedan sådana omständigheter tillkommit, att
Stats-kontoret kunde genom en förändring uti bokföringssättet af bränvinsmedlen, blifva i tillfälle att ett år tidigare, än förut varit fallet, disponera en summa af omkring 3 millioner R:dr.
Revisorerne anmäla vidare, att Stats-kontoret erhållit nådig föreskrift om det förändrade bokföringssättet eller att, på sätt Herr
Departements-chefen föreslagit, bränvinsskatten borde upptagas uti det årets räkenskaper, då bränvinsbränningen ägt rum; men, då det nu visat sig att denna åtgärd ändock icke varit tillfyllestgörande, hade Revisorerne föreslagit, dels att statsverkets skyldighet, att hålla kassa uti vissa embetsverk måtte upphöra och att dessa verk hädanefter borde för sina utgifter utfärda inTisningar på Räntekammaren, dels att beliållningarne i länens ränterier måtte genom begagnande af postremissvexlar hastigare än hittills och i större summor till Statskontoret indragas, dels att en del af de till extra statsregleringen hörande utgifter måtte anvisa* att utgå direkte från Stats-kontoret, i stället för att, såsom nu är fallet, medlen till dessa utgifters bestridande af Stats-kontoret reqvireras ifrån Riksgälds-kontoret, och slutligen att, för sådant ändamål, beräkningen af Stats-kontorets utgifter måtte *å uppgöras, att dessa alltid komme att med omkring 2 millioner
R:dr öfverskjuta de beräknade inkomsterna, hvaremot en till samma belopp eller 2 millioner
R:dr bestämd statsfyllnadssumma borde anvisas på Riksgälds-kontoret, att efter Mars månads ingång af Kongl. Stats-kontoret disponeras.
Uti häröfver afgifvet underdånigt utlåtande af den 10 Januari innevarande år har Stats-kontoret dels anmält, att under de sista månaderna af år 1860 afbetalningar å Stats-kontorets förenämnde skuld till Riksgälds-kontoret blifvit verkställda, så att numera på det hela endast 1,932,400
R:dr återstode såsom oguldne, dels förklarat sig, på anförde skäl, icke kunna anse någon af de utaf Revisorerne föreslagna utvägar antaglig, hvaremot och under förutsättning, att de större inkomsttitlarne, hufvudsakligen tulluppbörden och bränvinsskatten, hädanefter utfalla ungefär till de af Rikets Ständer b«räknade belopp, Stats-kontoret, i likhet med Chefen för Finans-departementet, trodde »ig kunna antaga att, efter förr nämnde förändring med bokföringen af bränvinsskatten, några vidare åtgärder icke för närvarande vore af behofvet påkallade.
— Uti serskildt yttrande till Stats-kontorets protokoll hade Herr Stats-kommissarien och Riddaren Kock bland annat anfört, att om Riksgälds-kontoret blefve hänvi»adt, att, såsom före år 1789, endast befatta sig med rikets gäld och Stats-kontoret derigenom finge en mera utvidgad verkningskrets med hänseende till statens inkomster och utgifter, så skulle, efter Herr Stats-kommissariens öfvertygelse, hvarken kreditiver eller fyllnadssuminor behöfvas och Stats-kontoret aldrig blifva uti någon kassaförlägenhet, derest icke allmänna olyckor öfverginge landet^ och finge då Stats-kontoret årligen, efter afslutad rikshufvudbok, öfverlemna möjligen uppkomna öfverskott och besparingar till Riksgälds-kontoret.
Af de olika åsigter, hvilka i denna vigtiga fråga sökt göra sig gällande, visar det sig huru vanskligt det torde vara att, annorlunda än genom att sammanföra uppbörden och förvaltningen af statsinkomsterna inom ett och samma embetsverk, före - — 275 — bygga de olägenheter, som ma* nu sett uppkomma derigenom, att det-" ena uppbördsverket, Stats-kontoret, blifvit på förhand ålagdt att till det andra uppbördsverket, Riksgälds-kontoret, fullgöra vissa utbetalningar, till hvilka, när liqvidationstiden instundat, af helt naturliga orsaker, ingen tillgång förefunnits.
Denna tillfälliga kassaförlägenhet å den ena sidan, på samma gång som ett möjligt öfverflöd å den andra, utan att dessa verk ens få räcka hvarandra handen för att afhjelpa en dylik förlägenhet; denna idkeliga skriftvexling, då penningereqvisitioner inkomma till det ena uppbördsverket och detta måste reqvirera medel för utbetalningarne hos det andra, måste naturligtvis fästa tanken derpå, att detta både kunde och borde vara annorlunda.
Det torde således förtjena att undersökas, huru, på hvad grund och till hvad båtnad dessa båda uppbördsverk fått sig tilldelade olika detaljer af samma bestyr, nemligen uppbörden af statens inkomster.
Riksgälds-kontoret tillkom genom Kongl, kungörelsen af den 17 April 1789, som innehåller, att Kongl. Maj:t med Rikets Ständer funnit godt, att rikets gäld må, jemte de fonder, som till betalning deraf äro anordnade, öfverlemnas till Rikets
Ständers förvaltning under ett deras eget verk eller kontor, som kommer att bestrida de till riksgäldens förestående hörande ärender; och i riksdagsbeslutet af den 28 i samma månad och år är infördt, att Rikets Ständer bifallit hemliga Utskottets tillstyrkande om garanti af rikets gäld och om inrättning af ett Rikagälds-kontor, som, hägnadt och skyddadt af Kongl. Maj:t och bestående af ledamöter, dem Rikets Ständer utsett, kommer att förestå riksgäldsverket och ombesörja rikets, i anseende till dess ikuld, högst angelägna tarfver och utgifter.
Derpå hafva Kammar-kollegium och Stats-kontoret, enligt af Kongl. Majit lemnad föreskrift, under den 22 Maj samma år utfärdat ett, ej tryckt, cirkulär till Ofverståthållaren och Landshöfdingarne uti Sverige och Finland, hvilka deruti anbefallas, ibland annat, att låta uppbörden af bevillningsmedlen förrättas af Kronans ordinari# uppbördsmän och att samma medel ifrån Landtränterierna. direkte till Riksgälds-kontoret insända; och borde förslag och summariska räkningar öfver hvarje års uppbörd inom den 1 Juli det påföljande året Fullmäktige derstädes äfven meddelas.
Efter det nya statsskickets införande år 1809, är genom Regeringsformens 59, 60, 64, 66 och 68 §§ stadgadt: att Stats-utskottet skall öfverlägga om de behof, staten tarfvar utöfver de ordinarie inkomsterna, och att dessa behof boya fyllas genom bevillningar, till hvilka räknas tull-, accis-, post- och karta-sigillata-medlen, bränvinsbevillningsafgifterna samt den serskilda bevillning, Rikets Ständer vid hvarje riksdag sig åtaga; att såväl rikets ordinarie statsmedel och inkomster, som hvad under namn af extra ordinarie utlagor eller bevillningar till statsverket af Rikets Ständer anslås, bör vara under Konungens disposition, för att till de af Rikets Ständer pföfvade behof och efter den upprättade staten (nemligen riks-staten) anordnas; att, då Rikets Ständer åtagit sig ansvar för den rikets gäld, Riksgälds-kontoret ombesörjer, så komma Rikets Ständer att, sedan Stats-utskottet öfver Riksgälds-kontorets tillstånd och behof sig utlåtit, genom serskild bevillning — det vill säga den s. k. allmänna bevillningen — tillskjuta de medel, sorn för betalande af rikets gäld till ränta och kapital finnas oumbärliga; samt slutligen att de till Riksgälds-kontoret hörande medel icke skola derifrån rycka* eller användas till andra behof, än dem Rikets Ständer bestämt.
— 276 - I dessa grundlagens stadganden förekommer sålunda intet, som häntyder på att någon slags bevillning, icke en gång den, som för liqviderande af rikets gäld tillskjutes, skall ingå till Riksgälds-kontoret omedelbart, eller afskild ifrån den öfriga kronouppbörden.
Grundlagen föreskrifver blott, att alla statsmedel skola vara under Konungens disposition för att till de af Rikets Ständer pröfvade behof anordnas.
Om således det här ofvan åberopade, af Kammar-kollegium och Stats-kontoret utfärdade cirkulär af den 22 Maj 1789 vore undanröjdt, funnes vidare icke något hinder för att Stats-kontoret kunde, likasom före detta cirkulärs utfärdande, uppbära statsverkets samtlige ordinarie och extra ordinarie inkomster, och således äfven den allmänna bevillningen.
Det är lätt att inse till hvilken ordning, reda och förenkling uti statsförvaltningen samt uppbörds- och redogörelseverket en sådan förändring skulle leda.
Riksgäldskontoret blefve frikalladt ifrån allt besvär med kontrollen öfver Läns-styrelser och Kronans embetsman, hvad den allmänna bevillningen angår.
Läns-styrelserna skulle då, med hänseende till uppbördsräkenskaper och rapporter, endaet hafva att göra med Stats-kontoret, på sätt äfven äldre författningar föreskrifva.
Detta sednare embetsverk blefve också i tillfälle att lättare öfverskåda det hela och att bättre och säkrare än nu uti sin berättelse till Kongl. Maj:t för hvarje riksdag lemna utredning öfver statsverkets tillstånd, utom det att en sådan oegentlighet icke kunde vidare uppstå, att det ena af statens uppbördsverk vore försedt med god kassa, under det att det andra funne sig i förlägenhet, utan att likväl det förra ägde rätt att med ett enda öre bispringa det sednare.
Riksgälds-kontoret finge hufvudsakligen egna sina omsorger åt handhafvandet af statens gäld, hvilket bestyr numera blifvit af den vigt och omfattning, att detsamma bör taga Fullmäktiges hela uppmärksamhet i anspråk.
Det är sålunda otvifvelaktigt, att en reform, sådan som den här ifrågasatta, är både ändamålsenlig, såsom ledande till ordning, reda och förenkling uti statens penninge-förvaltning, och tillika fullt öfverensstämmande med grundlagens både bokstae och anda.
Det återstår nu att undersöka, huruvida i öfrigt emot denna reform böra uppstå några betänkligheter å Rikets Ständers sida.
De till Stats-kontoret inflytande inkomster, tillika med de indelningsverket anslagne, i riksstaten beräknade räntor och tionden, bestå för närvarande af:
Ordinarie inkomster 8,171,100:
— Extra ordinarie inkomster eller bevillningsmedel 20,800,400: — 28,971,500: — Riksgälds-kontorets statsinkomster, enligt sednaste riksdagsbeslut, då Riksgälds-kontorets andel af bankovinsten, intressemedel m. flat skatter ej härflytande inkomster, om hvilka här icke är fråga, undantagas, bestå af; Allmän bevillning 2,250,000: — Kort- och tidningsstämplingsafgift, cirka 100,000: — Skatterättsmedel, ekeskogslösen och observationsmedel, cirka 20,000: — 2,370,000:
— Summa statsinkomster 31,341,500: — — 277 — Häraf synes, att endast omkring T’,:del af hela uppbörden ingår till Riksgäldskontoret; och utom den allmänna bevillningen, som i medeltal af 5 år, ifrån 1855—1859, utgjort 2,311,056 R:dr, har således Riksgälds-kontoret för närvarande icke under sin förvaltning egentliga uppbördsmedel till högre belopp än omkring 120,000 K:dr, de der också rätteligen bordt till Stats-kontoret ingå, hvaremot Riksgälds-kontoret har såsom utgifter å sig anvisade extra statsanslag, till hvilkas fyllande, såsom synes af förra Revisorers berättelse, varit påräknade för åren 1858, 1859 och 1860 den betydliga summan af tillsammans 2,898,600 R:dr, att af Stats-kontorets öfverskottsmedel utgå.
Om man nu skulle tänka sig, att den verkställande makten ville äfventyra, att emot stats-kontraktets tydliga ordalydelse, sa förrycka de till Stats-kontoret inflytande medel, eller, med andra ord, så öfverskrida de af Rikets Ständer till siffran bestämda statsanslagen, att, äfven under vanliga förhållanden, alla Stats-kontorets inkomster blefve medtagna; huru stöde då Riksgälds-kontorets uppbörd i förhållande till dess utgifter? — och svårligen torde väl den andra Statsmakten, likaledes tvärtemot stats-kontraktets tydliga ordalydelse uti 64 § Regeringsformen, kunna inskränka Konungens dispositionsrätt öfver° någon del af de nu till Stats-kontoret ingående bevillningsmedel.
Om man nu väger betänkligheten vid att eftergifva en anordning, genom hvilken man möjligen tror sig hafva xj:del statens uppbörd under, sa att säga, säkrare förvar än de öfriga j|:delarne, emot den obestridliga fördelen, att statens penninge-förvaltning blifver sammanförd inom ett och samma verk, sa torde det icke kunna motsägas, att fördelen af den här ifrågasatta reformen är så betydligt öfvervägande, att betänkligheterna förlora all vigt.
Efter en sådan reform torde riks-staten kunna uppställas så, att å inkomstsidan uppfördes: Ordinarie inkomster 000:
— Extra ordinarie dito:
Sjötullsmedel 00:
— Med flera titlar 00: — Allmän bevillning 00: — 600: — Summa 0,000: — och å utgifts-sidan: l:sta hufvudtiteln 000: — 2:dra dito o. s. v 000: — 9:de dito 000: — samt 10:de dito: anslag att af Riksgälds-kontoret disponeras till riksgäldens betalande 000: — Summa 0,000:
Derjemte bör ovilkorligen stadgas, att anslaget under denna 10:de kufvudtitel skall, enligt de föreskrifter, Rikets Ständer meddela, at Stats-kontoret å lämpliga tider årligen hållas Fullmäktige i Riksgälds-kontoret i främsta rummet oförryckt tillhanda, och icke något deraf under någon förevändning få dragas till andra ändamål, det sednare verket tillika förbehållet, att bekomma hela det öfverskott, tom, enligt rikshufvudboken, å statsinkomsterna uppstår.
Stats-kontoret, efter en sådan förändring, finge uppbära den allmänna bevillningen, så och då derjemte större utbetalningar blefve detta verk ålagda, skulle det icke destomindre möjligen kunna inträffa, att någon tillfällig svårighet kunde uppstå för bestridandet af dessa utbetalningar, i det fall att de extra ordinarie statsinkomsterna och hufvudsakligen, såsom år 1858, tulluppbörden inflöte till ett belopp, högst betydligt understigande det af Rikets Ständer påräknade.
Huruvida något kreditiv för sådant fall må vara behöfligt för Stats-kontoret, beror helt och hållet af det sätt, på hvilket statsregleringen uppgöres; men om stats-inkomsterna ej beräknas allt för höga och deremot förslagsanslagen ökas till ett belopp, sorn någorlunda motsvarar det verkliga behofvet, bör det kunna antagas, att något kreditiv ej blifver erforderligt.
Uti underdånig skrifvelse, N:o 181 af den 22 Oktober 1860, angående indragning af Kongl.
Konvoy-kommissariatet samt handels- och sjöfarts-fondens öfverflyttande till Stats-kontoret, hafva Rikets Ständer yttrat, att en förenklad förvaltning af statsverkets medel erfordrades; att sådana medel ej böra förvaltas af serskilda styrelser, emedan derigenom ådrages statsverket större kostnader än som är behöfligt, och mycket förloras i den enkelhet, reda och ordning, som är ett af penningeförvaltningens första och nödvändigaste vilkor; att på ett ställe bör samlas spridda delar, som böra vara förenade, och att derigenom vinnes en nöjaktig öfversigt af det hela.
Hvad Rikets Ständer sålunda den 22 Oktober 1860 yttrat i fråga om Konvoykommissariatet samt handels- och sjöfarts-fonden torde med ännu större skäl äga tilllämpning på förevarande fråga.»
Uti denna reservation instämde Herr Friherre Cederström, Fred.
Thure, Herrar Kuylenstjerna, Carl Johan Gammal, och von Franchen, Georg Wolfgang, Herr Doktor Forssell, Herr Kyrkoherden Rabe och Herr Nettelbladt. 2:do vid beriitlelseu angående Karta-sigillataverket. af Herr Ryding: »Ehuru jag anser mig förhindrad att i öfrigt ^ deltaga uti öfverläggningen och beslutet rörande denna fråga, anhåller jag dock att fa fästa uppmärksamheten derå, att anledning till fortfarande anmärkning antagligen blifvit undanröjd genom Rikets sednast församlade Ständers beslut, att betydligt nedsätta stämplade pappersafgiften, på sätt inhemt.as af nämnde Ständers Bevillnings-utskotts betänkanden N:ris 22 och 48 samt 1860 års, i hufvudsaklig öfverensstämmelse dermed utfärdade, förordning angående denna afgift.» __ 279 — 3:o. vid berättelsen angående Kongl. Itrikes-departementet. a) Transsumt af Protokollet, hållet hos Rikets Ständers Ilerrar Revisorer, den 3 September 1861, kl. 10 förmiddagen.
Då nu till behandling företogs första afdelningen å bordet hvilande förslag till skrifvelse till Hans Excellens Herr Justitie-statsministern, med begäran om upplysning, af hvad anledning en del af de å 3:dje kufvudtiteln till skrifmaterialier och expenser samt extra utgifter anvisade medel endast inför H. M. Konungen i detalj redovisas, — — — — — — — — anställdes omröstning — — —; i följd hvaraf skrifvelse skulle aflåtas.
Emot detta beslut aflemnade Herr v. Francken, G. W., en så lydande reservation: »Mot förestående skrifvelse får jag anmäla min reservation på den grund, att jag ej vet hvartill en dylik skrifvelse skall tjena, i synnerhet som i skrifvelsens början svaret lemnäs å hvad man i skrifvelsens slut önskar få veta.