Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af de Gaditer söndrade sig ut till David, på borgene i öknene, starke hjeltar och krigsmän, som sköld och spjut förde, och deras ansigte såsom lejons, och raske såsom rår uppå bergen:
Den förste, Eser; den andre, Obadja; den tredje, Eliab; Den fjerde, Mismanna; den femte, Jeremia; Den sjette, Atthai; den sjunde, Eliel; Den åttonde, Johanan; den nionde, Elsabad; Den tionde, Jeremia; den ellofte, Machbannai.
Desse voro af Gads barnom, höfvitsmän i härenom, den ringaste öfver hundrade, och den ypperste öfver tusende.
Desse äro de, som öfver Jordan gingo i första månadenom, då han full var till båda bräddar, så att alle dalar jemne voro både östan och vestan.
Kommo ock desslikes af BenJamins barn och Juda till Davids borg.
Och David gick ut till dem, och svarade, och sade till dem: Om I kommen med frid till mig, och till att hjelpa mig, så skall mitt hjerta vara med eder; kommen I ock på arga list att vara mig emot, der dock ingen missgerning i mig är, så se våra fäders Gud dertill, och straffe det.
Så iklädde Guds Ande Amasai höfvitsmannen öfver tretio, och han sade: Dine äre vi, David, och med dig hålle vi, du Isai son; frid, frid vare med dig; frid vare med dina hjelpare; förty din Gud hjelper dig.
Då tog David dem till sig, och satte dem till höfvitsmän öfver krigsfolket.
Och af Manasse föllo till David, då han kom med de Philisteer emot Saul till strid, och halp dem dock intet; ty de Philisteers Förstar gingo till råds, och viste honom bort ifrå sig, och sade: Om han fölle till sin herra Saul, så måtte det gälla vår hals.
Då han nu igen drog till Ziklag, föllo till honom af Manasse, Adna, Josabad, Jediael, Michael, Josabad, Elihu, Zillethai, höfvitsmän öfver tusende i Manasse.
Och de hulpo David emot krigsfolket; ty de voro alle mägtige hjeltar, och vordo höfvitsmän öfver hären.
Och kommo hvar dag någre till David, honom till hjelp, tilldess det vardt en stor här, såsom en Guds här.
Och detta är talet på de höfvitsmän, som utrustade kommo till David i Hebron, till att vända Sauls rike till honom efter Herrans ord.
Juda barn, som sköld och spjut båro, voro sextusend och åttahundrad, väl utredde till strid.
Simeons barn, mägtige hjeltar till strid, sjutusend och hundrade.
Levi barn, fyratusend och sexhundrad.
Och Jojada, den Försten ibland dem af Aaron, med tretusend och sjuhundrad.
Zadok den unge mannen, en mägtig hjelte, med sins faders hus, två och tjugu öfverste.
BenJamins barn, Sauls bröder, tretusend; ty allt intill den tiden höllo ännu månge med Sauls hus.
Ephraims barn, tjugutusend och åttahundrad, mägtige hjeltar och namnkunnige män uti deras faders hus.
Utaf den halfva slägt ene Manasse adertontusend, som vid namn nämnde vordo, att de skulle komma och göra David till Konung.
Utaf Isaschars barn, de förståndige voro, då tiden så krafde, att man visste hvad Israel göra skulle, tuhundrad höfvitsmän; och alle deras bröder följde deras ord.
Utaf Sebulon, de som i här drogo till strid, väpnade med allahanda vapen till strid, femtiotusend, endrägtige till att skicka sig i ordan.
Utaf Naphthali tusend höfvitsmän, och med dem de som sköld och spjut förde, sju och tretio tusend.
Utaf Dan väpnade till strid, åtta och tjugu tusend sexhundrad.
Utaf Asser, de som i här drogo väpnade till strid, fyratiotusend.
Ifrå hinsidon Jordan utaf de Rubeniter, Gaditer och den halfva Manasse slägten, med allahanda vapen till strid, hundrade och tjugu tusend.
Alle desse krigsmän, väl skickade till strid, kommo af allo hjerta till Hebron, att göra David till Konung öfver hela Israel; och var alla de andras af Israel ett hjerta, att man skulle göra David till Konung;
Och voro der när David i tre dagar, åto och drucko; förty deras bröder hade tillredt för dem.
Och de som näst omkring dem voro, allt intill Isaschar, Sebulon och Naphthali, de förde bröd på åsnar, camelar, mular och oxar, till att äta; mjöl, fikon, russin, vin, oljo, oxar och får, allt fullt; ty en fröjd var i Israel.
Och David höll ett råd med de höfvitsmän öfver tusende, och öfver hundrade, och med alla Förstar;
Och sade till hela Israels menighet: Täckes eder, och är det af Herranom vårom Gud, så låt oss allestäds utsända till de andra våra bröder i all Israels land, och till Presterna och Leviterna i städerna, der de förstäder hafva, att de varda till oss församlade.
Och låt oss hem ta till oss igen vår Guds ark; ty i Sauls tid frågade vi intet efter honom.
Då sade hela menigheten, att man skulle så göra; ty detta täcktes allo folkena väl.
Alltså församlade David hela Israel allt ifrå Sihor vid Egypten, intilldess man kommer till Hamath, till att hemta Guds ark ifrå KiriathJearim.
Och David drog upp med hela Israel till Baalath, det är KiriathJearim, som i Juda ligger, att han skulle dädan uppföra Herrans Guds ark, den på Cherubim sitter, der Namnet åkalladt varder.
Och de läto föra Guds ark uppå en ny vagn, utur AbiNadabs hus.
Men Ussa och Ahio drefvo vagnen.
Och David med hela Israel spelade framför Gudi med all magt, med sånger, med harpor, med psaltare, med trummor, med cymbaler, och med basuner.
Som de nu kommo uppå den platsen Chidon, räckte Ussa ut sina hand, till att hålla arken; förty oxarne gingo afsides.
Då förgrymmade sig Herrans vrede öfver Ussa, och slog honom, derföre att han hade räckt sina hand ut på arken, så att han der död blef för Gudi.
Då vardt David bedröfvad, att Herren hade sönderrifvit Ussa, och kallade det rummet PerezUssa, allt intill denna dag.
Och David fruktade sig för Gud den dagen, och sade: Huru skall jag hafva Guds ark in till mig?
Derföre lät han icke föra in till sig Guds ark uti Davids stad, utan förde honom in uti ObedEdoms hus, den Gitthitens.
Alltså blef Guds ark när ObedEdom i hans huse i tre månader.
Och Herren välsignade ObedEdoms hus, och all det han hade.
Och Hiram, Konungen i Tyro, sände båd till David, och cedreträ, murmästare och timbermän, att de skulle bygga honom ett hus.
Och David förmärkte, att Herren hade stadfäst honom till Konung öfver Israel; ty hans rike steg upp för hans folks Israels skull.
Och David tog ännu flera hustrur i Jerusalem, och födde ännu flera söner och döttrar.
Och de honom födde vordo i Jerusalem, heto alltså: Sammua, Sobab, Nathan, Salomo,
Jibhar, Elisua, Elephelet, Noga, Nepheg, Japhia, Elisama, BelJada, Eliphelet.
Och då de Philisteer hörde, att David var smord till Konung öfver hela Israel, drogo de alle upp till att söka David.
Då David det hörde, drog han ut emot dem.
Och de Philisteer kommo, och lade sig neder i Rephaims dal.
Men David frågade Gud, och sade: Skall jag draga upp emot de Philisteer, och vill du gifva dem i mina hand?
Herren sade till honom: Drag upp, jag hafver gifvit dem i dina händer.
Och då de drogo upp till BaalPerazim, slog David dem der.
Och David sade: Gud hafver förskingrat mina fiendar genom mina hand, såsom vattnet förskingras.
Deraf kallade de det rummet BaalPerazim.
Och de läto der deras gudar, hvilka David böd uppbränna i eld.
Men de Philisteer gjorde åter redo, och lade sig neder i dalenom.
Och David frågade åter Gud.
Och Gud sade till honom: Du skall icke draga upp efter dem; utan böj ifrå dem, att du må komma emot dem in mot päronaträn.
När du då hörer ett ruskande ofvan i päronaträn gångandes, så far ut till stridena; ty Gud är der utdragen för dig, till att slå de Philisteers här.
Och David gjorde såsom Gud honom budit hade.
Och de slogo de Philisteers här, allt ifrå Gibeon intill Gaser.
Och Davids namn gick ut i all land.
Och Herren lät hans räddhåga komma öfver alla Hedningar.
Och han byggde sig hus uti Davids stad, och tillredde ett rum till Guds ark, och gjorde ett tabernakel öfver honom.
På den tiden sade David: Guds ark bör icke bäras, utan af de Leviter; ty dem hafver Herren utvalt, att de skola bära Guds ark, och tjena honom evinnerliga.
Derföre församlade David hela Israel till Jerusalem, att de skulle bära Herrans ark upp i det rum, som han dertill beredt hade.
Och David lät komma tillhopa Aarons barn, och Leviterna:
Utaf Kehats barn, Uriel, den öfversten, med hans bröder, tjugu och hundrade; Utaf Merari barn, Asaja, den öfversten, med hans bröder, tjugu och tuhundrade; Utaf Gersoms barn, Joel, den öfversten, med hans bröder, tretio och hundrade; Utaf Elisaphans barn, Semaja, den öfversten, med hans bröder, tuhundrade; Utaf Hebrons barn, Eliel, den öfversten, med hans bröder, åttatio; Utaf Ussiels barn, Amminadab, den öfversten, med hans bröder, tolf och hundrade.
Och David kallade Zadok och AbJathar, Presterna och Leviterna, nämliga Uriel, Asaja, Joel, Semaja, Eliel, Amminadab;
Och sade till dem: I ären hufvuden för fäderna ibland de Leviter; så helger eder nu och edra bröder, att I mågen uppbära Herrans Israels Guds ark dit, der jag honom tillredt hafver: Ty tillförene, när I icke voren tillstädes, gjorde Herren vår Gud en refvo ibland oss, derföre att vi icke sökte honom, såsom det borde sig.
Alltså helgade Presterna sig och Leviterna, att de skulle uppbära Herrans Israels Guds ark.
Och Levi barn båro Guds ark på sina axlar, med stängerna dervid, såsom Mose budit hade efter Herrans ord.
Och David sade till de öfverstar för de Leviter, att de skulle sätta sina bröder till sångare, med strängaspel, med psaltare, harpor och klingande cymbaler, så att de högt söngo och med fröjd.
Då beställde de Leviter Hem an, Joels son, och utaf hans bröder Assaph, Berechia son, och utaf Merari barn deras bröder, Ethan, Kusaja son;
Och med dem deras bröder af det andra skiftet, nämliga Zacharia, Ben, Jaesiel, Semiramoth, Jehiel, Unni, Eliab, Benaja, Maaseja, Mattithia, Elipheleja, Mikneja, ObedEdom, Jegiel, dörravaktarena.
Ty Heman, Assaph och Ethan voro sångare med kopparcymbaler, att klinga högt.
Men Zacharia, Asiel, Semiramoth, Jehiel, Unni, Eliab, Maaseja och Benaja, med psaltare, till att sjunga efter.
Men Mattithia, Elipheleja, Mikneja, ObedEdom, Jegiel och Asasia, med harpor af åtta stränger, till att sjunga för dem.
Men Chenanja, Leviternas öfverste sångmästare, att han skulle undervisa dem om sången, ty han var förståndig.
Och Berechia och Elkana voro dörravaktare om arken.
Men Sechania, Josaphat, Nethaneel, Amasai, Zacharia, Benaja, Elieser, Presterna, blåste med trummeter för Guds ark.
Och ObedEdom och Jehia voro dörravaktare om arken.
Alltså gingo David och de äldste i Israel, och de öfverste öfver tusende upp, till att hem ta Herrans förbunds ark utur ObedEdoms hus med fröjd.
Och medan Gud halp Leviterna, som båro Herrans förbunds ark, offrade man sju stutar och sju vädrar.
Och David hade en linnan kjortel uppå; så ock alle Leviter, som arken båro, och sångarena och Chenanja sångmästaren, med sångarena; hade också David en linnan lifkjortel uppå.
Alltså båro hele Israel Herrans förbunds ark upp med fröjd, basuner, trummeter och klingande cymbaler, med psaltare och harpor.
Då nu Herrans förbunds ark kom uti Davids stad, såg Michal, Sauls dotter, ut genom fenstret; och då hon fick se Konung David springa och spela, föraktade hon honom i sitt hjerta.
Då de båro Guds ark in, satte de honom uti tabernaklet, som David honom beredt hade; och offrade bränneoffer och tackoffer för Gudi.
Och då David hade fullkomnat bränneoffren och tackoffren, välsignade han folket i Herrans Namn;
Och utskifte hvarjom och enom i Israel, både man och qvinno, ett stycke bröd, och kött, och ett mätt vin.
Och han satte inför Herrans ark några Leviter till tjenare, att de skulle prisa, tacka och lofva Herran Israels Gud;
Nämliga Assaph den första, Zacharia den andra, Jegiel, Semiramoth, Jehiel, Mattithia, Eliab, Benaja, ObedEdom; och Jegiel med psaltare och harpor; men Assaph med klingande cymbaler; Och Benaja och Jahasiel, Presterna, med trummeter, alltid för Guds förbunds ark.
På den tiden beställde David i förstone att tacka Herranom, genom Assaph och hans bröder:
Tacker Herranom, prediker hans Namn; förkunner ibland folken hans verk.
Sjunger honom, speler, och taler om all hans under.
Lofver hans helga Namn; deras hjerta fröjde sig, som söka Herran.
Söker efter Herran, och efter hans magt; söker hans ansigte alltid.
Tänker på hans under, som han gjort hafver; på hans under, och hans ord;
I Israels hans tjenares säd, I Jacobs hans utkorades barn.
Han är Herren vår Gud, han dömer i allo verldene.
Kommer ihåg hans förbund evinnerliga; hvad han utlofvat hafver i tusende slägter;
Hvilket han gjort hafver med Abraham, och hans ed med Isaac.
Och han satte det Jacob till en rätt, och Israel till ett evigt förbund,
Och sade: Jag skall gifva dig Canaans land, edar arfvedels lott.
Då de få och ringa voro, och främlingar derinne;
Och de drogo ifrå det ena folket till det andra, och utur ett rike bort till ett annat folk; Han lät ingen göra dem skada; och för deras skull straffade han Konungar; Kommer icke vid mina smorda; och görer intet ondt mina Propheter.
Sjunger Herranom all land; förkunner dageliga hans salighet.
Förtäljer ibland Hedningarna hans härlighet; och hans under ibland folken.
Ty Herren är stor, och fast loflig; och underlig öfver alla gudar.
Förty alle Hedningars gudar äro afgudar; men Herren hafver gjort himmelen.
Det står härliga och kosteliga till för honom, och går krafteliga och gladeliga till i hans rum.
Bärer fram Herranom, I folk; bärer fram Herranom äro och magt.
Bärer fram Herrans Namne äro; bärer fram skänker, och kommer för honom, och tillbeder Herran i heligo prydelse.
All verlden frukte för honom; han hafver befäst jordena, så att hon intet röres.
Fröjde sig himmelen, och jorden vare glad; och man må säga ibland Hedningarna, att Herren är rådandes.
Hafvet dåne, och hvad deruti är; och marken vare glad, och hvad deruppå är.
Fröjde sig all trä i skogen för Herranom: ty han kommer till att döma jordena.
Tacker Herranom, ty han är god, och hans barmhertighet varar evinnerliga.
Och säger: Hjelp oss, Gud vår Frälsare, och församla oss, och hjelp oss ifrå Hedningarna, att vi måge tacka dino helgo Namne, och lofsäga dig.
Lofvad vare Herren Israels Gud, ifrån evighet till evighet; och allt folket säge Amen, och lofve Herran.
Alltså lät han der för Herrans förbunds ark Assaph och hans bröder, till att tjena inför arken alltid, och hvar dag i sitt dagsverk;
Men ObedEdom och hans bröder, åtta och sextio; och ObedEdom, Jeduthuns son, och Hosa till dörravaktare; Och Zadok Presten, och hans bröder Presterna, lät han inför Herrans tabernakel, på höjdene i Gibeon; Att de dageliga skulle göra Herranom bränneoffer, uppå bränneoffrens altare, om morgon och afton, såsom skrifvet står uti Herrans lag, som han Israel budit hade; Och med dem Heman och Jeduthun, och de andra utvalda, som vid namn benämnde voro, till att tacka Herranom, att hans barmhertighet varar evinnerliga; Och med dem Heman och Jeduthun, med trummeter och cymbaler, till att klinga, och med Guds strängaspel.
Men Jeduthuns söner gjorde han till dörravaktare.
Alltså drog allt folket sin väg, hvar och en i sitt hus.
Drog också David bort till att välsigna sitt hus.
Det begaf sig, då David bodde i sitt hus, sade han till Propheten Nathan: Si, jag bor uti cedrehus; och Herrans förbunds ark under tapeter.
Nathan sade till David: Allt det i ditt hjerta är, det gör; ty Gud är med dig.
Men i samma natt ene kom Guds ord till Nathan, och sade:
Gack och säg minom tjenare David: Detta säger Herren: Du skall icke bygga mig ett hus till boning.
Förty jag hafver icke bott uti något hus, ifrå den dag, då jag Israels barn utförde, allt intill denna dagen; utan jag hafver varit der tabernaklet varit hafver, och boningen.
Ehvar jag vandrade i hela Israel, hafver jag ock någor tid talat till någon domare i Israel, den jag budit hafver, att föda mitt folk, och sagt: Hvi byggen I icke mig ett cedrehus?
Så säg nu alltså till min tjenare David: Detta säger Herren Zebaoth: Jag hafver tagit dig utaf markene, der du följde fåren, att du skulle vara en Förste öfver mitt folk Israel;
Och hafver varit med dig, ehvart du for, och hafver utrotat dina fiendar för dig; och hafver gjort dig ett namn, såsom de store på jordene namn hafva.
Men jag skall sätta mino folke Israel ett rum, och skall plantera det, så att det skall der bo, och icke mer rördt varda; och arghetens barn skola icke mer qvälja det, såsom tillförene,
Och på den tiden, då jag böd domarena öfver mitt folk Israel.
Och jag skall undertrycka alla dina fiendar; och förkunnar dig, att Herren vill bygga dig ett hus.
När nu dine dagar ute äro, att du går till dina fäder, så skall jag uppväcka dina säd efter dig, den en af dina söner vara skall, honom vill jag bereda ett rike.
Han skall bygga mig ett hus, och jag vill stadfästa hans stol till evig tid.
Jag skall vara hans fader, och han skall vara min son; och jag skall icke vända mina barmhertighet ifrå honom, såsom jag vände henne ifrå honom, som för dig var;
Utan jag skall sätta honom i mitt hus, och uti mitt rike evinnerliga, så att hans stol skall blifva beständig i evig tid.
Och då Nathan efter all desso ord och syn talat hade med David,
Kom Konung David, och blef inför Herranom, och sade: Ho är jag, Herre Gud?
Och dig hafver ändå icke tyckt det nog vara, Gud; utan du hafver ock öfver dins tjenares hus ännu talat om tillkommande ting i framtiden, och hafver sett till mig, Herre Gud, ofvanefter, såsom en menniska den andra.
Hvad skall David mer säga till dig, att du skulle ära din tjenare?
Du känner din tjenare.
Herre, för din tjenares skull, efter ditt hjerta hafver du all sådana stor ting gjort, att du skulle all storhet kunnoga göra.
Herre, ingen är din like, och ingen Gud är utan du, af hvilkom vi med vår öron hört hafve.
Och hvar är något folk på jordene, såsom ditt folk Israel, dit en Gud gången är, till att förlossa sig ett folk, och göra sig sjelfvom ett Namn af stor och förskräckelig ting, till att utdrifva Hedningar för dino folke, som du utur Egypten förlossat hafver?
Och hafver gjort ditt folk Israel dig till folk evinnerliga, och du, Herre, äst deras Gud vorden.
Nu, Herre, det ord, som du talat hafver öfver din tjenare, och öfver hans hus, varde sant i evig tid, och gör såsom du sagt hafver.
Och ditt Namn varde sant och stort i evig tid, att man säga må: Herren Zebaoth Israels Gud är Gud i Israel; och dins tjenares Davids hus vare beständigt för dig.
Ty du, min Gud, hafver öppnat din tjenares öra, att du vill bygga honom ett hus; derföre hafver din tjenare funnit, att han inför dig beder.
Nu, Herre, du äst Gud, och du hafver sådana god ting sagt till din tjenare.
Tag nu till att välsigna dins tjenares hus, att det blifver evinnerliga för dig; ty hvad du, Herre, välsignar, det är välsignadt evinnerliga.
Derefter slog David de Philisteer, och undertryckte dem, och tog Gath och dess döttrar utu de Philisteers hand.
Slog han ock de Moabiter, så att de Moabiter vordo David underdånige, och förde honom skänker.
Han slog ock HadarEser, Konungen i Zoba, uti Hamath, då han dit drog, till att uppresa sitt tecken vid den älfvena Phrath.
Och David vann af honom tusende vagnar, sjutusend resenärar, och tjugutusend män till fots och David hasade alla vagnhästarna, och behöll hundrade vagnar qvara.
Och de Syrer af Damasco kommo HadarEser, Konungenom i Zoba, till hjelp; men David slog de samma Syrer, tu och tjugu tusend män;
Och lade folk till Damascon i Syrien, så att de Syrer vordo David underdånige, och förde honom skänker; ty Herren halp David, ehvart han for.
Och David tog de gyldene sköldar, som HadarEsers tjenare hade, och förde dem till Jerusalem.
Tog också David utu HadarEsers städer, Tibhath och Chun, ganska mycken koppar, af hvilkom Salomo kopparhafvet, och stoderna och kopparkärilen gjorde.
Och då Thou, Konungen i Hamath, hörde, att David hade slagit alla HadarEsers magt, Konungens i Zoba;
Sände han sin son Hadoram till Konung David, och lät helsa och välsigna honom, att han med HadarEser stridt, och honom slagit hade; ty Thou hade örlig med HadarEser.
Och all gyldene, silfver, och kopparkärile,
Dem helgade Konung David Herranom, med det silfver och guld, som han tagit hade ifrå Hedningarna, nämliga ifrå de Edomeer, Moabiter, Ammoniter, Philisteer och Amalekiter.
Och Abisai, ZeruJa son, slog de Edomeer i saltdalenom, adertontusend;
Och lade folk i Edomeen; så att alle Edomeer voro David underdånige; ty Herren halp David, ehvart han drog.
Alltså regerade David öfver hela Israel, och höll rätt och rättvisa allo sino folke.
Joab, ZeruJa son, var öfver hären; Jojaphat, Ahiluds son, var canceller.
Zadok, Ahitobs son, och AbiMelech, AbJathars son, voro Prester; Sausa var skrifvare.
Benaja, Jojada son, var öfver Crethi och Plethi; och de förste Davids söner voro Konungenom vid handen.
Så begaf sig derefter, att Nahas, Ammons barnas Konung, blef död, och hans son vardt Konung i hans stad,
Då tänkte David: Jag vill göra barmhertighet på Hanun, Nahas son; ty hans fader hafver gjort barmhertighet med mig.
Och han sände dit båd, till att hugsvala honom efter hans fader.
Och då Davids tjenare kommo uti Ammons barnas land, till Hanun, att hugsvala honom,
Sade de Förstar för Ammons barn till Hanun: Menar du, att David ärar din fader för din ögon, att han sänder hugsvalare till dig?
Ja, hans tjenare äro komne till dig, till att utfråga, bespana och bespeja landet.
Då tog Hanun Davids tjenare, och rakade dem, och skar deras kläder half bort allt intill länderna, och lät gå dem.
Och de gingo sin väg, och bådade det David med några män.
Han sände emot dem; förty männerna voro svårliga beskämde, och Konungen sade: Blifver i Jericho, tilldess edart skägg växer, sedan kommer då igen.
Då Ammons barn sågo, att de illa luktade för David, sände de bort, både Hanun och Ammons barn, tusende centener silfver, till att besolda sig vagnar och resenärar utu Mesopotamien, utu Syrien Maacha, och utu Zoba;
Och besoldade tu och tretio tusend vagnar, och Konungen i Maacha med hans folk.
De kommo och lägrade sig för Medba.
Och Ammons barn församlade sig desslikes utu sina städer, och kommo till strids.
Då David det hörde, sände han Joab dit, med hela de hjeltars här.
Och Ammons barn voro utdragne, och skickade sig till strid för stadsporten; men Konungarna, som komne voro, höllo besynnerliga i markene.
Då nu Joab såg, att både för honom och bak honom var strid emot honom, utvalde han af alla unga män i Israel, och skickade sig emot de Syrer.
Det andra folket fick han under Abisai sin broders hand, att de skulle draga emot Ammons barn;
Och sade: Om de Syrer varda mig för starke, så kom mig till hjelp; om Ammons barn varda dig för starke, så vill jag komma dig till hjelp.
Var tröst, och låt oss trösteliga handla för vårt folk, och för vår Guds städer.
Herren göre hvad honom täckes.
Och Joab drog fram med det folk, som med honom var, till att strida emot de Syrer; och de flydde för honom.
Då nu Ammons barn sågo, att de Syrer flydde, flydde de ock för Abisai hans broder, och drogo in i staden; men Joab drog till Jerusalem.
Som de Syrer sågo, att de för Israel slagne voro, sände de ut båd, och läto utkomma de Syrer på hinsidon älfven; och Sophach, HadarEsers härhöfvitsman, drog för dem.
Då det blef sagdt David, församlade han hela Israel, och drog öfver Jordan; och då han kom till dem, skickade han sig emot dem.
Och David skickade sig emot de Syrer till strid, och de stridde med honom.
Men de Syrer flydde för Israel; och David slog af de Syrer sjutusend vagnar, och fyratiotusend män till fot; dertill drap han Sophach härhöfvitsmannen.
Då HadarEsers tjenare sågo, att de voro slagne för Israel, gjorde de frid med David och hans tjenare.
Och de Syrer ville icke mer hjelpa Ammons barn.
Och då året omgånget var, på den tid som Konungar utdraga, utförde Joab hären, och förderfvade Ammons barnas land; kom och belade Rabba; men David blef i Jerusalem.
Och Joab slog Rabba, och bröt det neder.
Och David tog deras Konungs krono af hans hufvud, och fann deruti en centener gulds vigt och ädla stenar; och hon vardt satt på Davids hufvud; förde han ock ganska mycket rof utu staden.
Men folket derinne förde han ut, och lät sönderdela dem med sågar och jernhackor och kilar; alltså gjorde David alla Ammons barnas städer.
Och David drog med folkena till Jerusalem igen.
Derefter hof sig en strid upp i Gaser med de Philisteer.
På den tiden slog Sibbechai, den Husathiten, Sippai, den utaf Rephaims barnom var, och undertryckte honom.
Och det hof sig ännu en strid upp med de Philisteer.
Då slog Elhanan, Jairs son, Lahmi, Goliaths broder den Gitthiten, hvilkens spjutskaft var såsom ett väfträ.
Åter vardt en strid i Gath.
Der var en stor man, han hade sex finger och sex tår, det gör fyra och tjugu.
Han var också födder af Rapha.