Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Rgs till amortering af Lotsverkets skuld å ett i Riksgäldskontoret upptaget lån 120,000 Rdr banko, hvarefter återstoden ingår till Statsverket och utgör, jemte fyr- och båk-afgifterna, en del af de å Riks-statens 5:te hufvudtitel för Lotsverket' uppförda anslag; att sedan år 1837, då endast 11 fyrar, deraf 8 voro stenkolsfyrar, funnos, hafva nybyggts ytterligare 28 len tille- och spegel-fyrar, eller nära 2:ne årligen, samt alla gamla förändrats, så att ingen stenkolsfyr återslode; hvadan anmärkning mot Lols-Direktörs-Embetet om bristande sympathier för fyranläggningar icke med befogenhet kunde göras; att, hvad argår den förespeglade faran för sjöfarande att närma sig Finn- och Grundkalle-grunden, så vore just Storjungfruns fyr vid Söderhamn anlagd i ändamål att nattetid leda sjöfarande åt den Svenska, här alldeles icke farliga kusten, så att de derigenom skulle undvika att hålla för långt till sjös och törna på Finngrunden; att i samma syftning
Understens fyr blifvit anlagd med afseende å Grundkallegrundet, och att dessa grund således torde vara farligast om dagen, då en större flaggpiick ansetts just vara rätta varningstecknet för en uppmärksam fartygsbefälhavare; att då det torde vara klokast för en styrelse att tillse, det de farleder, som vöre mest besökte, företrädesvis blefve försedde med fyrar och båkar m. m., men detta förhållande inträffade med Rikets sydöstra och vestra kust, hade äfven dessa kuster måst i första rummet erhålla dylika; och att, då skeppsrörelsen i Bottniska viken först i de sednare åren erhållit en sjelfständigare och vidsträcktare riktning, den ock sednare tilldragit sig den 1'örtjen ta uppmärksam - 6 Allm.
Betv. och Ekon.-Utsk.
Utlåtande, iV:o 47. het, som numera blifvit deråt egnad, såsom bevis hvarpå anförts, att under de 3 sistförflutne åren 2:ne nya fyrar å Malörn och stora Fjederägg blifvit uppförda samt 2:ne, å Storjungfrun och Holmögadd, ombyggde och försedde med förbättrade och ändamålsenligare lysningsapparater; hvarförutan en ansenlig mängd känningsbåkar blifvit uppbyggde och nya grundprickar utlagde.”
Genom hvad sålunda blifvit meddeladt, anser Utskottet det vara tillförlitligen utredt, alt å anslaget för fyranläggningar medel saknas för tillvägabringande af dylika anläggningar på ifrågavarande ställen; och torde Rikets Ständer redan af detta skäl finna motionärens framställning icke kunna bifallas.
Då nu i öfrigt härtill kommer, att, i fråga om Finngrunden, Kongl. Majit redan i Nåder beslutat anbringande derstädes af dagmärken, så att motionärens derom alternativt framställda yrkande förfallit; att utomordentligt stora svårigheter och kostnader skulle vara förenade med så väl utläggande och bibehållande af ett fyrskepp vid nämnde långt uti hafvet belägna grand, som med ett fyrtorns uppförande derstädes; och att dessutom skeppare kunna under mörker, med ledning af Storjungfruns fyr, akta sig för dessa grund; alt, beträffande Grundkallegrundet, detsamma är beläget inom den på Understens skär befintlige fyrs lysningsvidd och att således någon särskild fyrinrättning vid nyssnämnde grund icke synes vara nödig, samt att, hvad Svenska högarne angår, motionärens ena förslag i afseende derå, eller om anbringande derstädes af ett förbättradt dagmärke, i följd af Kongl. Mjajits redan fattade beslut kommer att tillvägabringas; alltså har Utskottet funnit sig ej kunna frångå sitt i betänkandet N:o 8 i detta ämne meddelade yttrande, ulan får ånyo vördsamligen hemställa, att ifrågavarande motion må lemnäs utan åtgärd.
Stockholm den 16 Februari 1854- Allm.
Betv. och Ekon.-Utik.
Memorial och Betänk., Pi:is 48 och 49. 7 \:o 4§ Ank. tili Exp.-Utsk.1 d. 18 Febr. 1854, kl. 2 e. m.
Memorial till Vallo/liga Borgare-Ståndet, i anledning af Aterremiss utaf betänkandet JV:o 11.
Enligt beslut af den 21 nästlidne Januari har Vällofliga Borgare-Ståndet återremitterat Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets betänkande N:o 11, i anledning af väckt molion om fortsättning till Gefleaf telegraf-linien emellan Stockholm och Upsala; men som de öfrige tre Riks-Stånden samma betänkande bifallit, samt beslut i frågan sålunda redan är fattadt, kan återremissen icke föranleda till vidare handläggning af samma fråga.
Stockholm den 17 Febr. 1854» H:o 49.
Betänkande, i anledning af väckt motion om fördelning af Lysings härads allmänning i Östergöthlands län emellan socknarne i samma härad.
Uti en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt, till Utskottets behandling öfverlemnad motion, har Riksdagsfullmägtigen Anders Jonsson från Östergöthlands län anfört, att då, oaktadt ansökning flera gånger blifvit gjord om Lysings härads allmännings fördelande emellan häradets socknar, 8 Allm.
Besv. och Ekon.-Vtsk. Betänk., Nio 49. en sådan delning icke kommit till verkställighet, men att allmänningens samfälda begagnande medförde, bland andra, de olägenheter, att, då jägeribetjeningen omöjligen kunde å allmänningen hafva den tillsyn, som vederborde, betydlig åverkan derå föröfvades, och att allmänningen sommartiden i stark torka ofta vore utsatt för skogseldar, vanligen åstadkomna i afsigt att genom skogens afbrännande igensopa alla spår af förut begången åverkan;hvadan motionären föreslagit, att ifrågavarande allmänning måtte till socknarne i häradet upplåtas och dem emellan, jemte den till häradet hörande allmännings-kassa , fördelas, genom vidtagande, af hvilken åtgärd jägeribetjeningen skulle blifva öfverflödig och de till densamma anslagne löner, \id nuvarande tjensleinnehafvares afgång, kunna indragas.
Efter gjordt förbehåll att lå inkomma med handlingar i ämnet, har motionären till Utskottet öfverlemnat en till Rikets Ständer ställd, af åtskilliga hemmans-innehafvare inom Lysings och Göstrings härader undertecknad och, jemlikt derå gjord anteckning, i Hedervärda Bonde-Ståndet uppläst skrift, hvaruti anförts, att, då erfarenheten visat, det Lysings och Göstrings härads allmänningar, i följd af det menliga förvaltningssätt, som hittills varit rådande, voro af ringa nytta och snarare utgjorde ett onus för häradsboerne, i anseende till den otaliga mängd dagsverken, som måste utgöras vid de derå nästan årligen anlagda skogseldar, tiden vore inne för vidtagande af en väsendtlig förändring i sättet för nämnde allmänningars användande.
Enligt den grundsats Förvaltnings-komitén hittills följt, hade aldrig i mannaminne någon utsyning åt häradsboerne af frisk skog egt rum, om 1x311 undantoge två eller tre år, då 3 å 4 lass per hemman blifvit utsynade, och ett eller annat tillfälle, då timmer fått afhemtas till uppförande af skolhus.
Den enda lofliga utväg att åtkomma skogseffekter från allmänningarne vore att köpa brandskadad skog, derför penningarne inflöto till den af komiten förvaltade allmännings-kassan, hvilken icke vore till egentligt gagn för någon annan, än dem, hvilka derifrån erhöllo stående lån.
Då kassan icke finge användas till annat ändamål, än skogsplanteringens befrämjande, kunde icke ens en upprödjning af marken till förbättring, af betet derutur bekostas.
Vid sådant förhållande vöre lätt att inse, så väl att de betesberättigadé hade vinst af skogens afbrännande, för så vidt betet derigenom förbättrades, som äfven att egarne till skoglösa hemman sågo en fördel i en sådan hjertslitande misshushållning, enär, förrän skogseld rasat å allmänningen, de icke till hvad pris som helst kunde derifrån erhålla ett enda lass ved.
För understödjande af omlörmälda motion och vinnande af det deruti åsyftade ändamålsenligare förvaltningssätt af allmänningarne, gjordes alltså den Allm.
Besv. och Ekon.-Viek.
Betänk., N:o 49. 9 den framställning, att Lysings och Göstrings häraders allmänningar måtte, hvar för sig, jemte kassorna få på dessas bekostnad, efter oförmedladt hemmantal, indelas på socknarne, och desse sedermera sjelfva utöfva förvaltningen och vården, hvar af sin anpart; eller att hvartdera häradet måtte tillåtas att få hvar sin allmänning, på allmänningskassans bekostnad eller genom gratis erhållande biträde af någon elev från Skogsinstitutet, indelad i 50 å 100 trakthuggningsrutor, deribland en kunde årligen alldeles barhuggas, hvaraf virket skulle, efter häradsboernes eget godtfinnande, antingen tillsynas dem efter oförmedladt hemmantal eller ock, upphugget till ved och timmer m. m., försäljas, med skyldighet för dertill utsedde förvaltningsombud att inkomsten derför indrifva och, efter enahanda beräkningsgrund, till socknarne redovisa.
Rörande denna fråga har Utskottet från Kongl. Majits Finans-departements Expedition erhållit åtskilliga upplysningar, på grund hvaraf Ut-' sköttet får meddela: att sedan dels Roxlösa, Wäfversunda och Källstads socknemän i Dahls härad hos Kongl.
Majit i underdånighet sökt utbrytning af så stor del utaf Lysings härads allmänning, som motsvarade deras skogsutsyningsrätt derå, dels och Röhs, Heda, Westra Tollstads, Ödeshögs, Åby, Svanhals och Kumla socknemän i Lysings härad gjort underdånig framställning derom, att, om förstnämnde socknar i Dahls härad finge deras andel af ifrågavarande allmänning utbruten, återstoden defaf mätte få delas eller skiftas emellan socknarne i Lysings härad, med rättighet för dem att efter bättre hushållningssätt få skogen fritt begagna och använda} så och efter det Kongl. Majis och Rikets Kammar-kollegium, efter vederbörandes hörande, med underdåniga utlåtanden uti dessa frågor inkommit, har Kongl. Majit, genom särskilda den 7 December 1852 meddelade beslut, väl till förstnämnde ansökning lemnat
Nådigt bifall, så att, under iakttagande af vissa föreskrifter i öfrigt, den begärda delningen af allmänningen finge verkställas efter den af så väl Dahls som Lysings häradsboer antagna grund, eller sålunda, att socknarne i Dahls härad tilldelades för hvarje mantal blott två tredjedelar mot hvad som tilldelades Lysings härad för hvarje mantal, allt efter behörig gradering af marken och med vilkor, att hvartdera häradets andel skulle förblifva under den allmänna vård och tillsyn, 1’örfattningarne föreskrefvo, men deremot, beträffande socknemännens inom Lysings härad ansökan, i afseende hvarå Kongl. Kammar-kollegium uti sitt underdåniga utlåtande, bland annat, erinrat, att samma fråga redan två gånger förut blifvit väckt, men genom Kongl. Bref den 9 November 1833 och den 21 December 1850 afslagen af skäl, att, då de flesta hemmanen i Lysings härad hade ett medelafstånd af 1 5/8 mil Bih. till B.
Brot. 1858—18S4. 8 Sami. 8 Baft. 2 10 Allin.
Besv. och Ekon.-Ulsk. Betänk., Nio 50. s från allmänningen, samt denna, såsom skiftad emellan socknarne, komme att undandragas jägeribetjeningens vidare inseende och kontroll, dess fördelning på omförmälda sätt icke erbjöde någon säkerhet för en förbättrad skogshushållning, i Nåder förklarat, det Kongl. Maj:t, med afseende å hvad Kongl. Kammar-kollegium och öfrige vederbörande i ämnet yttrat, icke funne skäl att till berörde ansökning lemna bifall.
Hvad af motionären blifvit framstäldt har Utskottet i öfvervägande tagit; men då'
Utskottet delar den åsigt, hvilken, på sätt ofvan är nämndt, blifvit af Kongl. Maj:t åberopad såsom skäl till afslag å enahanda framställning, som i motionen innefattas, får Utskottet vördsamt hemställa, att motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 17 Febr. 1854. ]¥:o 50.
Ank. til] Eip.-Utsk. d. 18 Febr. 1854, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion, om förtydligande af 26 och 28 §§ i Kongl.
Maj:ts Nådiga Förordning om Prestval den 1 April 1843.
, Till Utskottets behandling har blifvit öfverlemnad en inom Hederv.
Bonde-Ståndet väckt motion, deruti Riksdagsmannen Olof Lagergren från Gottlands län anfört, att när Kongl. Maj:ts Nådiga förordning om prestval den 1 April 1843, uti 26, 27 och 28 §§ föreskrefve, under hvilka omständigheter och vilkor församling eller dess röstegande ledamöter kunde å frågodag lagligen yrka ändring uti ett upprättadt förslag, äfven om besvär emot detsamma icke inom bestämd tid blifvit anförda; så kunde, vid betraktande af den Kongl. Författningens anda och syftning, med uttrycket församling eller dess röstegande ledamöter icke förstås annat än pluraliteten af församlingen eller dess röstegare, helst en fullkomlig enstämmighet vid ett prestval sällan vore att påräkna och det svårligen läte förena sig med den åt församlingen medgifna rättigheten af val till själasörjare, att åt en minoritet inrymma möjligheten att tillintetgöra majoritetens val.
Det funnes likväl, uti ett af Kongl. Maj:t den 3 Februari 1852 i Nåder med - Allm.
Besv. och Bkon.-Vtsk. Betänk., N:o SO. il deladt utslag, ett prejudikat, deri afseende ej syntes vara fästadt på denna församlingarnes fria valrätt, enär, enligt detsamma, en liten minoritet, tvärtemot majoritetens protest, lyckats bereda sig väg till upphäfvande af ett lagligen förrättadt prestval.
Då nu sådana prejudikater kunde småningom undergräfva och tillintetgöra den församlingarne förunnade rättigheten att välja sina själasörjare, har motionären yrkat den ändring uti eller förklaring öfver 26 och 28 §§ af omförmälde Nådiga Förordning, att endast åt pluraliteten af ett pastorats röstegande ledamöter måtte medgifvas rättighet att å frågodag begära ändring uti ett förut icke öfverklagadt förslag, så framt ej någon af de omständigheter, som 27 § innehölle, på deri föreskrifvet sätt, vid förrättningen uppgåfves.
Vid denna motion, deruti Riksdagsmannen Jacob Lindby från Gottlands län instämt, hafva blifvit fogade transsumter, dels af Wisby Konsistorii till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga utlåtande, i anledning af de besvär Per Ganne m. fl. i underdånighet anfört öfver det, den 13 April 1851, i Östergarns kyrka förrättade kyrkoherdeval, med hvad detsamma föregått, och dels af Kongl. Maj:ts den 3 Februari 1852, i anledning af samma underdåniga besvär, gifna Nådiga utslag, af hvilka handlingar inhemtas, att, ehuru Konsistorium förklarat sin tanke vara, att hvarje å frågodag emot någon af profpredikanterne gjord anmärkning måste, för att kunna verka valets inställande, understödjas af pluraliteten, samt de röstegande medlemmar af Östergarns församling, som uti besvären icke deltagit, eller pluraliteten deraf, protesterat mot de anförda besvären, under förmenande, att, då de såväl å frågodagen som genom valets utgång tillkännagifvit sin mot klagandernes mening motsatta åsigt, dessas befogenhet att föra klagan upphört, Kongl. Maj:t likväl, med ogillande af omförmälda invändning, upptagit besvären till pröfning.
Vid öfvervägande af denna motion har Utskottet funnit otvetydigt, att med det uti ifrågavarande 26 och 28 §§ förekommande uttrycket ”församling” förstås pluraliteten af församlingens röstegare, hvadan Utskottet finner något förtydligande af samma §§ icke erfordras och förthy vördsamt hemställer, att Rikets Ständer icke måtte å motionen fästa afseende.
Stockholm den 17 Februari 1854. 12 Allm.
Besv. och Ekon.-Utsk. Betänk., Ii: o 51.
U:o 51 Ank. till Exp. Utsk. den 18 Febr. 1854, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om vidtagande af åtgärder för utfärdande af nya Krigs-artiklar, Tjenstgörings-reglemente för Armeen., Fältförvaltnings-reglemente och Reglemente för ordnande af den militära sjukvården.
Ridderskapet och Adeln väckt, till Utskottet remitterad motion, har Herr Stjernsvärd, G. M., fästat uppmärksamheten dervid, att icke inom någon samhällsställning bristen på ändamålsenliga, noggranna, fullständiga och i allo tillämpliga lagar, reglementen och föreskrifter vore mera kännbar, än inom krigareyrket, samt saknaden af ofvanberörde allmänna föreskrifter så mycket snarare kunde medföra de menligaste följder, ”sorn på deras tillvaro berodde hvad som utgjorde det "nödvändiga och enda medlet för vidmagthållande af en med helsosamma ”frukter förenad1 krigslydnad och ett icke förslafvande samband emellan "hvarje länk i den militära hierarkien;” men att, detta oaktadt, sådana lagar och stadganden likväl här i landet saknades, emedan det, efter motionärens förmenande, icke kunde sägas, att hos oss funnos i allo gällande och tillämpliga Krigs-artiklar, Tjenstgörings-reg/emente, Fält för valtningsreglemente eller Reglemente för ordnande af den militära sjukvården.
Hvad anginge Krigs-artiklarne af år 1798, så hade dessa med sina qvarstående straffbestämmelser af degradation, gatulopp och spö, redan år 1828 befunnits icke motsvara tidsförhållandena, ändamålet och de på dem grundade fordringar, i anseende hvartill nämnde år förordnats en komité för Krigs-artiklarnes omarbetande, hvarefter och sedan ett förslag dertill blifvit uppgjordt, men icke haft vidare påföljd, en komité i samma ändamål år 1845 ånyo blifvit nedsatt, hvilken likaledes skulle i ämnet afgifva ett förslag, utan att vid saken blifvit något vidare åtgjordt.
För omarbetning af Tjenstgörings-reglementet af år 1819, hvilket numera vore olillämpligt och ofullständigt samt under mera än 20 år icke Allm.
Besv. och Ekon.-Utsk. Betänk., K-.o öl. icke funnits ens för penningar att tillgå, hade jemväl en komité år 1836 blifvit förordnad, hvilken afgifvit ett förslag, hvarid saken slädnät.
Vidkommande Fältförvaltnings-reglementet af år 1774, jemte dermed sammanhängande Fält-stat af år 1808, samt reglementet för ordnandet af den mili Lära sjukvården, så voro dessa af beskaffenhet att nästan i intet afseende kunna tillämpas; och hade af utsedda komilerade förslag till nya reglementen jemväl i dessa delar blifvit uppgjorda, ulan att vidare åtgörande dervid egt rum.
Vid sådant förhållande och då de anmärkta författnings-bristerne, hvilkas afhjelpande länge varit förberedt, icke uteslutande inverkade på arméen, utan äfven, i anseende till den allmänna beväringspligten, på ett stort antal af den manliga delen af nationen, och angelägenheten, att. de ganda författningarne ersattes af nya, sålunda utgjorde ett mera allmänt ämne, har motionären, för vinnande af de ined de utarbetade nya förslagen afsedda ändamål, föreslagit Rikets Ständer, att hos Kongl.
Maj:t i underdånighet anhålla, att nödiga åtgärder måtte vidtagas för utfärdande, så fort ske kunde, af nya Krigs-artiklar, Tjenstgörings-reglemente för armeen, Förvaltnings-reglemente samt Reglemente för ordnande af militära sjukvården.
Utskottet bör i första rummet upplysa, att hvad motionären yttrat derom, att i Krigs-artiklarne skulle år 1828 qvarstått, och således, då dessa efter nämnde tid ej undergått någon hufvudsaklig förändring, ännu qvarstå straffbestäinmelserne af degradation, gatulopp och spö, är så till vida grundadt på ett misstag, som redan år 1812, genom Kongl. Majits
Nådiga cirkulär den 12 November, degradations-straffet för Officerare och Under-officerare blifvit afskaffadt, gatulopps-stralfet helt och hållet borttaget och spöstraffet likaledes afskaffadt för alla andra förbrytelser än sådane, för hvilka samma straff antingen, enligt allmänna lagen, skall tillämpas eller ock ärans förlust, uppenbar kyrkopligt eller fängelse å fästning bör följa.
Orsaken hvarför de uppgjorda förslagen till Krigs-artiklar ej blifvit, slutligen pröfvade och fastställda, synes, efter de upplysningar Utskottet erhållit, egentligen hafva varit den, att då uti desamma allmänt ingå straffbestämmelser och en ny allmän strafflag, uppgjord enligt hufvudsakligen andra grunder än dem, på hvilka nu gällande strafflag och Krigsartiklar äro byggde, redan länge varit och ännu är på Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers pröfning beroende, det icke kunnat vara lämpligt och riktigt, att i de nya Krigs-artiklarne intaga de gamla straffbestämmelserna elfer dem, som i den nya strafflagen äro föreslagna, förr än dessa sednare Bih. lill R.
Prat. 1853—1854. 8 Sami. 8 Haft. ' 3 14 Allm.
Besv. och Ekon.-Utsk. Betänk., H:o SI. blifvit i vederbörlig ordning pröfvade och antagna.
Tjenstgörings-reglementet, Fältförvaltnings-reglementet och Reglementet för ordnande af militära sjukvården stå åter i nära samband med hvarandra och i vissa vigtiga delar i sammanhang med Krigs-artiklarne, så att många svårigheter torde möta för utfärdande af dessa Reglementen, utan att sätta dem i bestämd öfverensstämmelse med hvarandra och med Krigs-artiklarne.
Hvad den omtalade bristen på tillgång till nu gällande Tjenstgörings-reglemente för armeen beträffar, så är den visserligen både känd och af flera vitsordad, men Utskottet förmodar, att svårigheterna deraf icke måtte vara särdeles allmänna, då icke någon förläggare funnit skäl att af nämnde
Reglemente utgifva en ny upplaga för att allmänheten tillhandahållas, oaktadt blott en försäljning af 500 exemplar erfordras för att ersätta kostnaderna och lemna förläggaren en skälig behållning.
Af dessa anledningar och då Kongl. Maj:t, såsom arméens högsta befälhafvare, är bäst i tillfälle att bedöma dessa frågor och när tiden må vara inne att utfärda sådana nya stadganden för armeen, som motionären åsyftar, får Utskottet vördsamt hemställa, att förevarande motion måtte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende.
Stockholm den 17 Februari 1854. 8T OCK HOLM, tryckt ho» N. MARCUS, 1854.
Allm. IIcsv.- och Ekon.-lJhk Betänk.
.\:o Si. 1 \:o £8.
Exp Ulsk. ti. 23 Frii’. 1854, kl. I e m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om ändring i Kongl. Maj:ts lYädiga Kungörelse den 0 Augusti ISSI, angående skyldigheten att deltaga i fjerdingsmansbestyret.
Rörande detta ämne hafva två särskilda motioner blifvit inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckta och till Utskottets behandling öfverlemnade, nemligen: f:o en af Riksdagsmannen Lars Magnus Knutsson från Östergöthlands län, som föreslagit, att i de socknar, der fjerdingsmans-bcsfyret icke utgjordes oin gångsvis inom församlingen, utan utöfvades af viss, med bestämd aflöning lörsedd person, jemväl boställsinnehafvare borde i fjcrdingsmannens aflöning deltaga; och 2:o en at Riksdagsfullmäktigen Lars Rasmusson från Götheborgs och Bohus län, hvilken framställt förslag derom, att innehafvare af posthemman mätte befrias trän allt slags deltagande i fjerdingsmans-bestyref.
Såsom skäl för sin motion och till närmare utveckling deraf, har Lars Magnus Anutsson anfört, att det väl måste medgifvas, att boställsinnehafvare, såsom tjenstemän, voro förhindrade att deltaga uti elen personela skyldigheten att vara fjerdingsman, men dä här alldeles icke vore fråga om en sådan skyldighet, utan endast derom, att de, lika med andra jordinnehafvare, skulle deltaga uti a/löningen åt fjerdingsmannen, kunde det icke annat än väcka förundran, att ifrågavarande jordinnehafvare, hvilka, till följd af deras embets- eller tjenste-befattningar, ofta måste vara borta från sina boställen, och således ännu mera än andra jordinnehafvare voro i behof af den säkerhet, som en god polis inom samhället lemnade till skydd för hus och hem, skulle njuta befrielse från deltaBih. till It.
Brot. 1S 33 A t SS’,, s Sam!. 0 Haft. i o Allm.
Bcsvoch Ekon.-Llsk.
Bclänk.
N:o 52. gamle i nämnda aflöning.
Boställsinnehafvarne borde nemligen icke billiglvis fordra, att andra personer skulle ensamma aflöna en ordningsmyndighet, som de företrädesvis behöfde, helst det icke vore fråga om någon större utgift, än 1 eller 2 R:dr på hemmanet.
Vid sådant förhållande, och då härtill komme, att ifrågavarande ordningsmyndighet, hade lika mycket om ej mera besvär af boställen, än af. andra jordlägenheter, synnerligast i de orter af riket, der ekskogar funnos, öfver hvilka det älåge fjerdingsman att hafva uppsigt, vore motionären förvissad, att de Kiks—Stånd, som vid förra Riksdagen togo sig an boställsinnehafvarnes befrielse uti ifrågavarande hänseende, nu skulle låta alla betänkligheter fara, och att motionen dymedelst skulle vinna framgång.
Lars Rasmusson åter har till stöd för det af honom framställda förslag, andragit, att, då så väl vid sednaste som innevarande Riksdag, flere röster höjts för vidtagande af åtgärder till beredande af lättnad i de svära onera, postföringen inom Riket medförde, det icke stöde väl tillsammans härmed och med de friheter från åtskilliga allmänna och kommunala bestyr, som alltid varit posthemman förunnade, att innehafvare af sådana hemman genom Kongl. Maj:ts Nådiga kungörelse den 9 Augusti 1851 blifvit betagna den frihet från allt deltagande i fjerdingsmansbestyret, hvilken de allt sedan år 1801 tillgodonjutit.