Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Presle-Ståndet den 18 — — Borgare-Slåndet den 18 — — Bonde-Ståndet den 19 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående pension på Allmänna lndragnings-stalen åt 2;ne Af vittrings-landtmätare i Norrbottens län, m. m. (Stats-Utsk:ts Utlåtande, N:o 210.) S. A. K. Rikets Ständer hafva fått emottaga E. K. Mils Nådiga Proposition af den 18 nästlidne April, med tillkännagifvande, hurusom E. K. M:ts Befallningshafvande i Norrbottens län hos E. K.
M:t underdånigst anfört, att bland åtgärder, hvilka ledde till uppodling samt utveckling och förkofran i ekonomiskt hänseende af länet, afvittringen intoge förnämsta rummet, hvadan påskyndandet af dess fortgång och fullbordan vöre 192 Expeditions-Ulskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N.-o 101. af högsta vigt, men att hinder härför mötte derigenom att ålskillige vid afvittringen anställde Landtmätare, ehuru egande skicklighet och god vilja, likväl, i anseende till ålderdom samt försvagade kropps- och själs-krafter, voro urståndsatte att verkställa arbete, i godhet och myckenhet jemförligt med yngre personers; hvilket förhållande skulle i ännu högre grad menligt inverka på afvittringens fortgång, då densamma innan kort komme att omfatta lappmarkerne och de aflägsnare mera obebodda och oländiga trakterna af kustlandet, hvarest oförminskad helsa och kraft fordrades hos Afvittringslandtmätaren, för att under de mödor och umbäranden, som der mötte, kunna fullgöra sina åligganden; och vore det derföre angeläget, att de Afvittrings-landtmätare, hvilka för uppnådd högre ålder eller iråkad sjuklighet icke kunde anses fullt lämpliga för sitt mödosamma och ansvarsfulla kall, blefve derifrån skiljde, hvarvid likväl billighet och rättvisa fordrade, att desse tjenstemän, med så ringa aflöning, att något deraf icke kunde blifva i behåll för framtiden, samt för, öfrigt af trägna tjenste-göromål hindrade att på annat sätt bereda sig ökade inkomster, vid entledigandet från afvittrings-landtmätare-befattningen hugnades med ett understöd, som försäkrade dem om tarflig bergning på ålderdomen.
På grund häraf hade E. K. M:ts Befallningshafvande tillika i underdånighet hemställt, att tvenne Afvittrings-landtmätare, nemligen Andre Landtmätaren i förenämnde län Erik Hollström och Kommissions-landtmätaren derstädes Jonas Lundberg, hvilka med nit och drift fullgjort sina åligganden under den längre tid de varit vid afvittringen i länet anställde, måtte, uppå derom jemväl gjorda särskilda underdåniga ansökningar, förklaras berättigade att, efter afskedstagande^ den förre, som numera uppnått 76 års ålder, uppbära, jemte den för Andre Landtmätare bestämda pension af 600 R:dr, ett årligt belopp af 200 R:dr, och den sednare, hvilken vore 66 år gammal, åtnjuta, utöfver den honom såsom Kommissions-Iandtmätare tillkommande pension af 336 R.dr 45 sk. 4 rst., så stort belopp årligen, att hans inkomst motsvarade det nuvarande afvittrings-landtmätare-arfvodet 600 R:dr.
Öfver de underdåniga ansökningarne hörda, hade E. K.
M:ts och Rikets Statskontor vitsordat sökandernes författningsenliga rätt att efter afskedstagandet uppföras å Allmänna Indragnings-Staten till åtnjutande af årliga pensioner, Hollström, såsom Andre Landtmätare, af 600 R:dr och Lundberg, såsom Kommissions-Iandtmätare, af ett andre landtmätare-lönen motsvarande belopp, i allmänhet utgörande 336 R:dr 45 sk. 4 rst., men i Norrbottens län uppgående blott till 198 R:dr 2 sk. 4 rst., samt ÖfverDirektörs-embetet vid landtmäteriet i Riket, beträffande sökandernes anhållan att efter afskedstagandet varda hugnade med något årligt understöd utöfver det, hvartill de voro berättigade, anfört, att, ehuru något lagligt hinder icke mötte att från afvittringsverket när som helst aflägsna landtmätare, som befunnos till den mödosamma tjenstgöringen derstädes mer eller mindre oförmögne, Embetet likväl ansåge ett dylikt aflägsnande helst böra ske på ett sätt, som icke lemnade utan nödtorftig bergning den tjensteman, hvilken under denna tjenstgöring uppoffrat helsa och krafter; i följd hvaraf ÖfverDireklörs-embetet funne sig, lika med E. K. M:ts Befallningshafvande, böra i underdånighet tillstyrka, att sökanderne måtte tilldelas något årligt understöd utöfver den pension, hvartill de, enligt författningarne, voro berättigade.
Med hänsigt till hvad E.
Iv. M:ts Befallningshafvande och förbemälda ÖfverDirektörs-embete äfvensom Stats-kontoret i underdånighet anfört, har E. K. M:t behagat Nädigst föreslå, att Rikets Ständer måtte bevilja pensioner å Allmänna IndragningsStaten åt Andre Landtmätaren Hollström med Atta Hundra Riksdaler och åt Kommissions-Landtmätaren Lundberg med Ses Hundra Riksdaler Banko, att utgå från och med månaden efter den, hvaruti afsked dem beviljades; hvarjemte E. K. M:t, på de Expedilions-Ulskoltcts Förslag lill underd.
Skrifvelse, N:o 102. 193 af Dess Befallningshafvande åberopade skäl, i Nåder begärt Rikets Ständers bemyndigande, att tillerkänna hädanefter afskedstagande Afvittrings- och Storskiftes-landtmätare, som uppfyllt de i afseende på ålders- och tjenste-år m. m. för Statens embets- och tjenstemän i allmänhet stadgade pensioneringsvilkor, pension å Allmänna JndragningsSlaten lill belopp af Sex Hundra Riksdaler, inberäknadt del pensions-belopp, hvartill de såsom
Kommissions-landtmätare kunde linnas berättigade.
Rikets Ständer hafva tagit detta ärende i öfvervägande och, med afseende å de i den Nådiga Propositionen anförda förhållanden, funnit skäligt bifalla E. K. M:ts Nådiga framställning, så i ena som andra hänseendet, dock att pensionerne för Andre Landtmätaren Hollström och Kommissions-Landtmätaren Lundberg bestämmas ätt med de föreslagna beloppen, i ett för allt, utgå.
Hvilket Rikets Ständer få, såsom svar å högstberörda Nådiga Proposition, hos E. K.
Preste-Slåndet den 18 — — Borgare-Ståndet den 18 — — Bonde-Ståndet den 19 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående upplåtelse på viss tid åt enskild man af en Kronan tillhörig, intill opera-huset i Stockholm gränsande 'tomt.
(Ståts-Utskottets Utlåtanden, N:ris 19 och 132.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer vid sistförflutna Riksdag ansett sig icke kunna bifalla E. K. M:ls Nådiga framställning, det mätte åt E. K.
M:t öfverlemnas att, med användande af derför jemväl
Nådigst föreslagna tillgångar, låta å den E. K.
M:t och Kronan tillhöriga tomt, som är belägen inom hufvudsladen, i Jacobs församling och qvarteret Mars, emellan Arsenalsgatan, nedra delen af Konung Carl XlII:s torg, Strömgatan och Operahuset, under vissa vilkor uppföra ett boningshus af sten, så har E. K. M:t, uti en till Rikets nu församlade Ständer den 16 November förlidet år allålen Nådig Proposition, uppå anförde skäl, i Nåder föreslagit, att ifrågavarande tomt måtte llik. lili It.
1SS3 <5i 1834. 10 Sami. 1 Afd. 25 194 Expeditions-Utskoltets Förslag lill underd.
Skrifvelse, N:o 10 3. upplåtas på bestämd tid af minst 50 och högst 100 år åt enskild man, under förutsättning alt, ibland andra härvid erforderliga vilkor och försigtighetsmått, iakttoges, att tomten skulle inom föreskrifven termin bebyggas, i enlighet med ritning, som af E. K.
M:t i Nåder gillades; att tomtören, till lämpligt belopp, skulle under upplåtelse-liden till Kronan erläggas, äfvensom att Kronan förbehölles rättighet att emot bestämd summa inlösa byggnaden i fullgodt skick och återtaga tomten jemväl före upplåtelse-tidens utgång, i händelse framdeles behof deraf skulle å E. K.
M:ts och Kronans sida uppstå; men som mot den sålunda föreslagna upplåtelsen af ifrågavarande tomt hos Rikets Ständer mött betänkligheter, har ofvanberörde Nådiga Proposition icke blifvit af Rikets Ständer antagen.
Hvilket Rikets Ständer härmed skolat hos E. K. M:t i underdånighet anmäla; framhärdande etc.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 25 Sept. 1834. hos Preste-Ståndet den 27 — — godkändt, med rättelse af de i bifogadt Prot.- Utdr. anmärkte fel, hos Borgare-Ståndet den 30 — — godkändt, på sätt Borgare-Ståndet beslutat, hos Bonde-Ståndet den 4 Okt. — ånyo förehaft och godkändt, med de i Exped. -Utsk.
N:o 11 tillstyrkte rättelser, hos Ridd. och Adeln den 11 Okt. — ånyo föredraget, med godkännande af of vansagde Memorial, hos Preste Ståndet den 14 — — Rikets Ständers underdåniga Skrif reise, i anledning af Kongl. Majis Nåd.
Proposition, angående de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och f örenkling.
(Stats-Utsk:ts Uthden N:is 92 och 191 samt Meni. N:o 257.) S. A. K.
Med afseende å det ifrån lång tid tillbaka insedda och erkända behofvet af beskattnings-väsendets samt uppbörds- och redogörelse-verkets förenkling, och då redan i äldre tider fråga varit väckt att, med oförändradt bibehållande af de persedlar, hvilka uti grundräntan ingingo såsom de hufvudsakligaste, förvandla alla de öfriga eller de så kallade småpersedlarne efter ett visst medelpris till penningar, som sedan skulle med förutvarande penningeränta sammanslås, samt, efter hvad kändt vore, småpersedlarne i Expedilions-Ulskotlels Förslag lill underd.
Skrifvelse, N:o i OS.
195 allmänhet uiulergingo ringa eller ingen förändring till sitt värde och desamma för öfrigt lill största delen voro af beskaffenhet att icke kunna in natura utgöras, utan måste med penningar lösas, hade E. K. M:t, uti en till Rikets sednast församlade Ständer den 1 Februari 1851 aflåten Nådig Proposition, förklarat Sig anse, alt, genom en sådan småpersedlarnes förvandling, en skatteförenkling kunde ernås, om också icke fullkomligt, likväl i hufvudsaklig män och vida lättare än genom antagande af något af de förslag, som förut blifvit framställde, helst berörde åtgärd hade sin grund uti redan varande förhållanden, och följaktligen någon rubbning af grundskatternas belopp i det hela, vare sig till förlust för kronan eller de skattdragande, derigenom icke vore att befara; hvarjemte, vidkommande frågan om fastställande af de persedlar, hvilka skulle såsom hufvudräntor bibehållas, E. K.
M:t i Nåder funnit, att i detta afseende icke andra räntepersedlar borde antagas än sådane, sorn dels till sitt värde årligen bestämdes genom markegångstaxa och sålunda antingen utginge i penningar efter förvandling eller levererades in natura, dels voro af beskaffenhet, att kunna tjena till grund för en skatteberäkning, dels ock i räntorna ingingo till så betydlig qvantitet, att de icke utan allt för stor rubbning i dessa räntors totalbelopp kunde utelemnas, samt att, i öfverensstämmelse härmed, det väl ville synas, som berörde hufvudräntor för hela riket lämpligen skulle kunna efter olika förhållanden inom särskilda orter bestämmas endast till spannmål, dagsverken, smör, hö, kol, ved, kött, fläsk, tackjern samt strömming och lax, i hvilket fall förhållandet emellan de persedlar, som skulle förvandlas, och dem, hvilka borde såsom hufvudräntor bibehållas, komme att blifva såsom icke fullt 5 till 100; men att, då emedlertid, innan ett så beskaffadt slutligt bestämmande af hufvudpersedlarne lämpligen kunde ega rum, åtskilliga spe'cie!a utredningar och undersökningar voro af nöden, hvarvid det torde böra lemnäs hemmans-innehafvarne tillfälle att i ämnet sig yttra, samt vederbörande embetsverks underdåniga utlåtanden derefter jemväl måste inhemtas, ansåge E. K. M:t alt, för det dåvarande, med hufvudräntornas fastställande borde anstå, och endast grunderna för skalte-förenklingens verkställande bestämmas; och hade, på grund häraf, E. K.
M:t i Nåder föreslagit, att, jemte det i ordinarie räntan, så väl hvad beträffade den indeida, som den kronan behållna andelen deraf, ingående hufvudpersedlar hibehöllos, de mindre betydliga eller de så kallade småpersedlarne, hvilka voro beroende af markegång, måtte, efter ett på grund af de nästföregående tjugu årens markegångar fastställdl medelpris, förvandlas i penningar till visst belopp, i sammanhang hvarmed E. K.
M:t förklarat Sig, sedap Rikets Ständer härom meddelat sitt beslut, vilja, efter det nödiga upplysningar blifvit inhemtade och vederbörande embetsmyndigheter med underdåniga' utlåtanden inkommit, till Rikets Ständer aflåta ytterligare Nådig Proposition, med hänsigt till bestämmande af de hufvudpersedlar, hvilka borde lill utgående på dittills vanligt sätt bibehållas.
Till svar härå meddelade Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 20 Aug. 1851, att Rikets Ständer, på de i den Nådiga Propositionen anförda skäl, bifallit hvad E. K. Maj:t sålunda angående grundräntornas förenkling behagat föreslå; hvarjemte Rikets Ständer underdånigst anhöllo, det Nådiga föreskrifter måtte varda vederbörande meddelade, ledande dertill, att de för ändamålet erforderliga förberedande åtgärder måtte så fortskyndas, att Rikets Ständer vid början af deras nästa sammanträde kunde få emottaga den Nådiga Propositionen för frågans slutliga' afgörande, sorn E. K.
Sig vilja till dem allåla; äfvensom och då det ofelbart skulle leda till enkelhet vid debiteringen och till lättare kontroll för de skattskyldige, om vid den blifvande ränteförenklingen alla bråktal af räntepersedlar för helt hemman ur jordeböckerna uteslötos, Rikets Ständer för sin del beslöto, att, sedan för hvarje efter ränteförenklingen qvarstående persedel minsta enheten blifvit bestämd, och hvartill, i afseende på de af 196 Expedilions-Ulskotlels Förslag lil underd.
Skrifvelse, A’:o 103. E. K. M:t uppgifne, Rikets Ständer antagit: för spanmål en kappe; för smör, kött och fläsk ett skålpund; för hö, tackjern samt strömming och lax ett lispund; för kol en tunna, samt för ved ett mått Q- famn), hvad i persedeltal, efter helt hemman beräknadt, funnes upptaget till ringare belopp än nyss angifna enheter, måtte, efter samma grund, som för småpersedlarne funnes bestämd, förvandlas och tilläggas penninge-räntan, hvilken sistnämnda ränta jemväl borde för hvarje helt mantal jernnäs till fullt skillingtal på det sätt, att till och med sex runstycken uteslötos, men högre runstycktal beräknades till full skilling, och ansågo Rikets Ständer i öfrigt all i räntorna ingående penninge-skaft böra beräknas och utgå likmätigt myntbestämnings-lagen af den 1 Mars 1830.
I följd häraf hade E. K. M:t under den 10 Oktober 1851 genom Nådigt Cirkulär anbefallt Dess Befallningshafvande uti rikets samtliga län utom Malmöhus, der, i afseende å grundräntornas förenkling, icke något förekomme, att inhemta vederbörande räntegifvares yttranden i frågan på det sätt, att sedan, vid i behörig ordning utlyste Sockenstämmor, ett ombud för hvarje församling blifvit valdt, desse sålunda utsedde socken-ombud af Kronofogden kallades till sammanträde, hvarvid ombuden egde att utse vissa deputerade till ett antal för hvarje fögderi af minst tre och högst sex, hvilket E. K. M:ts Befallningshafvande, efter fögderiernas storlek och beskaffenhet, egde att bestämma, och ät hvilka deputerade skulle uppdragas att å räntegifvarnes vägnar det äskade yttrandet afgifva, samt alt, efter det desse deputerade, uppå kallelse, inför E. K. M:ls Befallningshafvande sammanträdt och för dem blifvit uppläste: l;o förteckning å alla de skatte-titlar, af hvilka jordeboks- och hemmantals-räntorna inom länet för närvarande utgjordes, och 2:o ett uppgjordt förslag å de persedlar, som lämpligen kunde komma i fråga att för framtiden såsom särskilde skatte-titlar bibehållas, deputerade skulle uppmanas att vid berörda förslag framställa de anmärkningar, hvartill de kunde finna sig befogade; och ålades E. K. M:ts Befallningshafvande att, då protokollen, som förts vid de med deputerade hållna sammanträden, insändes, jemväl afgifva egna utlåtanden; hvarefter, och sedan alla sålunda infordrade handlingar till Kammar-kollegium öfverlemnats, med Nådig befallning att med underdånigt utlåtande i ämnet till E. K.
M:t inkomma, sådant utlåtande af bemälda Kollegium under den 8 Oktober 1852 afgifvits.
Af de vid sammanträden med länens deputerade hållna protokoll inhemtas, att deputerade uti 9 län, nemi Östergöthlands.
Elfsborgs, Veslér-Norrlands, Vesterbottens, Christianstads, Blekinge, Götheborgs- och Bohus, Jemtlands och Norrbottens, ansett de afgifna förslagen böra utan förändring gå till verkställighet, ehuru deputerade i Östergöthlands och Elfsborgs län heldre önskat, att jemväl dagsverks-räntan måtte till penninge-ränta förvandlas, samt de i Norrbottens län ansett med det allmänna bästa mest förenligt, att alla räntepersedlar till kontanta penningar förvandlas, att deputerade i 12 län, nemi.
Stockholms, Kronobergs, Jönköpings, Westmanlands, Södermanlands, Kalmar, Stora Kopparbergs, Gefleborgs, Örebro, Wermlands, Gottlands och Hallands, ansett en del af de lill bibehållande föreslagna persedlar böra mot andra utbytas; hvarjemledeputerade uti Stockholms, Westmanlands.
Gottlands och Kalmare län samt Gestrikland, uttryckt den önskan, att en störe del af persedel-räntorna, och deputerade i Stora Kopparbergs och Wermlands län samt Helsingland, att alla persedel-räntorna kunde förvandlas i penningar; att deputerade i Upsala län ansett, att såsom grundprincip borde antagas alla persedel-räntornas förvandling i penningar; samt alt deputerade i Skaraborgs län, med framställning af deras önskan, att hela ordinarie räntan måtte i bestämd penningeränta utgå, förklarat, att bibehållandet af nuvarande ränte-persedlar vore att föredraga framför ett öfvergående till förenkling enligt de föreslagna hufvudgrunderna.
Expedilions-Ulskollets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 103. 197 Uti Kammar-kollegii ofvan omförmälda underdåniga utlåtande förekommer hufvudsakligen, att Kollegium tillstyrkt de i ordinarie räntan ingående hufvudpersedlarnes utbyte emot ett mindre antal, lämpadt efter hvarje orts näringsfång och olika förhållanden på det sätt, att vid bestämmandet af de nya persedlarne måtte afses, att de vid stigande eller fallande pris gåfve hvarandra en motvigt och icke blefve sådane, att hela persedel-räntan kunde på en gång högt uppstegras eller falla till lågt värde i förhållande lill andra varor, hvarföre Kollegium ansett, att spanmål och smör, som nu redan inginge till ganska betydligt belopp uti hemmans-räntorna i rikets flesta län, borde framdeles bibehållas och andra persedlar dertill förvandlas; äfvensom och enär den till betydligt och smörräntan i åtskilliga län mångdubbelt öfverstigande belopp utgående dagsverks-räntan bland hufvudpersedlarne varit minst underkastad omvexling i pris ocb fördenskull vore att betrakta såsom en säker och tillförlitlig värdemätare, samt med denna persedel derjemte företett sig det särskilda förhållande, alt den vanligen icke varit underkastad prisstegring vid de tillfällen, då spanmålsprisen stigit, utan i sådant fall fastmer nedgått i värde och såmedelst varit en regulator för vinnande af mera jemlikhet i beskattningen under olika tidskiften, Kollegium icke tvekat att tillstyrka dagsverksräntans bibehållande, synnerligen som deputerades inom de flesta län afgifna förklarande, att de icke önskade bibehållande af nämnde ränta, syntes hafva tillkommit under förutsättning, att den skulle framdeles komma att utgöras in natura och således i saknad kännedom af E. K.
Mås och Rikets Ständers beslut om räntepersedlarnes lösande efter medel-markegångs-pris; hvaremot Kollegium, då de nuvarande räntepersedlarne hö, fläsk, strömming och lax samt tackjern i Wermland och Westmanland dels hvar för sig utgjorde mindre belopp, dels ock, efter Kollegii omdöme, icke voro lämplige att fortfarande qvarstå, hemställt, att dessa persedlar icke vidare måtte såsom hufvudpersedlar bibehållas; och hade, i enlighet härmed, Kollegium tillstyrkt, att såsom hufvudränte-persedlar hädanefter måtte förblifva a) penningar i alla län; b) spanmål, smör och dagsverken i de län, der de nu utginge, eller spanmål i alla län, utom Jemtlands, smör i alla län, utom Blekinge, Christianstads, Stora Kopparbergs och Jemtlands, samt dagsverken i alla, med undantag af Blekinge, Christianstads, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens län, och c) tackjern i Örebro län; samt vidare yttrat den mening, att öfrige af E. K. M:t till ytterligare bibehållande föreslagna- persedlar, om de ej kunde till penningar förändras, måtte förbytas, inom Stora Kopparbergs län, der smörränta icke förut funnes, till endast spanmål; och i alla de öfriga länen till spanmål och smör efter den proposition, dessa persedlar för det närvarande i hvarje län utgjorde, dock så alt minsta lämpliga bråk dervid användes; hvarjemte Kollegium tillstyrkt, att de af E. K.
M:t till förvandling uti penningar föreslagna persedlar måtte dertill förändras; att förvandling lill penningar af bråktalen i persedelräntan och uteslutande af runstycken i penninge-räntan måtte ega rum vid hvarje eget hemman, äfven om det icke uppginge till helt mantal, och vid hvarje för sig bestående lägenhet eller mantal, dock icke klufne delar af ett hemman; att all spanmåls-ränta, derunder mjöl och malt inbegripne, borde utgöras i de sädesslag, hvaruti kronobonden inom socknen af ålder utgått eller borde utgå, der ej särskilde föreskrifter derför lade hinder i vägen; samt att den hvarje hemman eller lägenhet åliggande ränta malte i jordeboken upptagas endast under titel af ränta, med uteslutande af nu brukliga benämningarne jordeboks- eller ordinarie-ränta, mantals-ränta, termin- och (salpeter-skatt eller extra ordinarie ränta, årlig ränta, landtågsgärd, vinter-körsel samt boskaps-, skjutsfärds- och dagsverks-penningar; hvarförutan kollegium, dels med åberopande i vissa delar af sitt under den 19 Oktober 1842 afgifna utlåtande och af Kommitterades för beskattningsväsendets förenkling den 30 April 1847 aflåtna Betänkande, ansett nödvändigt, att för 198 Expedilions-Utskollets Förslag lill underd.
Skrifvelse, A'.o 103. kontroll vid ränteförenklingens verkställighet och lil! reda för framtiden, i den först upprättande jordeboken bade gamla och nya förhållandet med räntorna borde intagas, och att dervid de persedlar, hvilkas betalning beroddé på markegångspris, infördes med det värde, hvartill de vid ränte-förenklingen blifvit beräknade, äfvensom att de persedlar, som förvandlades till penningar, härvid upptoges, då del gamla kronovärdiet framdeles blefve öfverflödigt; dels, för iakttagande af så väl statens som den enskildes rätt, ansett det böra stadgas, att de nya räntornas utgörande icke måtte vidtaga förr, än uträkningen deröfver blifvit vederbörligen granskad och godkänd; dels ock hemställt, att de så kallade spillmarkerne eller en i de norra länen stadgad öfvervigt af 2 skålpund å hvarje lispund smör med flera räntepersedlar, måtte, då dessa spillmarker voro en obehörig tillökning på hemmanens verkliga ränta, från all beräkning vid ränte-förenklingen uteslutas, hvarhelst och för hvilka ränte-persedlar de än hittills kunde hafva egt rum.
Härefter har E. K. M:t, uti en Rikets nu församlade Ständer den 16 Nov. J 853 aflåten Nådig Proposition, täckts förklara, det E. K. M:t, som vid pröfningen af detta vigtiga ämne ansett sig böra på de i länen sammanträdde deputerades uttryckta meningar fästa allt det afseende, sorn med E. K.
M:ts och Rikets Ständers år 1851 i hulvudsaken fattade beslut öfverensstämde och med rikets allmänna gagn och bästa vore förenligt, i följd häraf låtit uti det förslag, som i den Nådiga Propositionen innefattades, införa åtskilliga betydliga förändringar uti de länen förut meddelade, förslagsvis uppgjorda, beräkningar af de räntor, hvilka för framtiden afsågos att såsom hufvudpersedlar kunna komma att qvarblifva; men att, i afseende å dagsverks-räntan, hvilken deputerade i de flesta länen önskat utbyta, E. K. M:t, på de af Kammar-kollegium i dess underdåniga utlåtande anfärda skäl, och då markegången å denna till betydligt,belopp utgående ränta visat sig mindre föränderlig än den på de öfriga hufvudpersedlarne, och således dess utbyte mot persedel-ränta skulle medföra större ojemnhet uti de skattdragandes utskylder, än som kunde ega rum, om dagsverks-räntan, förenklad, bibehölles till håde de skattdragandes enskilda och Stats-verkets allmänna fördel, i nåder funne sig ega anledning alt vidblifva grundsatsen för de, länen i detta hänseende meddelade, förslag, helst något utgörande in natura af denna ränta numera icke ifrågakomme; och har, i öfverensstämmelse härmed, E. K.
M:t behagat föreslå ej mindre åtskilliga allmänna föreskrifter, som E. K.
M:t ansåge i och för verkställigheten af grundräntornas beslutade förenkling böra stadgås, än äfven särskildt för hvarje län, med undantag af Malmöhus, hvilka hufvudpersedlar borde för framtiden bibehållas eller till andra förvandlas, äfvensom åtskilliga i följd deraf erforderliga närmare bestämmelser.