Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den väsendtligaste brist, som för närvarande kan anmärkas i afseende å den vestra stambanan är således, att den, gående till en längd af 16 mil parallelt med Wenern, denna sjö om 47 qvadratmil, omgifven af 6 städer och med en mängd landthamnar, icke har någon beröringspunkt med densamma.
Genom den af Kongl. Maj:t föreslagna nordvestra stambanan vinnes visserligen en sådan föreningspunkt vid Christinehamn, men vid sjöns nordligaste ända.
En annan beröringspunkt vid den södra ändan är måhända ännu behölligare.
Chefen för Statens jernvägsbyggnader har också, inseende behofvet af en bibana på denna sida om stambanan, redan vid förordandet af Borås—Herrljunga-banan uttalat den åsigt, att den borde fortsättas till Wenerns strand.
I öfverensstämmelse härmed är redan plan uppgjord till Borås—Herrljunga-banans fortsättande till Håkantorp, hvarest den bör grena sig och gå, den ena grenen till Lidköping, och den andra till Wenersborg; hvarifrån, på sätt redan blifvit antydt, naturen sjelf ger anvisning till dess vidare fortsättande till Nordsjön.
Aktie-teckning är redan börjad för utförande af sistnämnda bana efter samma dimensioner som Borås—Herrljungalinien; tili hvilket företag, beräknadt att kosta: vägen emellan Herrljunga och Wenersborg, 6 mil 11,050 fot, 2,800,000 R:dr, och vägen emellan Wenersborg och Uddevalla, 2 mil 16,000 fot, 2,060,000 R:dr, eller tillsammans 4,860,000 R:dr R:mt, städerna Wenersborg och Uddevalla beslutat att bidraga med 500,000 R:dr hvardera.
För denna bana, så vidt den genomgår Westergötland, erbjuder sig den aldra mest förmånliga terreng, så att kostnaden derstädes, enligt det af Majoren Adelsköld upprättade kostnadsförslag, utgör omkring 440,000 R:dr per mil eller något öfver hälften af kostnaden för stambanorna.
För vägeu emellan Wenersborg och Uddevalla är kostnaden, i anseende till den mindre gynnsamma terrengen, större.
N:o 178. 461 Genom denna bibana beredes således åt denna stora och bördiga landsort, på en gång, en väg till stambanan och så medelst, dels till den förnämsta export-orten på vår vestra kust, dels till det öfre landet, samt tillika en väg till 2 af Weuerns hamnar och till en annan hamn vid Nordsjön.
Härigenom öppnas för Westergötland, oberäknadt kommunikationen med Wenerns alla hamnar, förbindelse med Norrige på två särskilda vägar; den ena genom Seffle kanal och jernvägen öfver Arvika till Kongsvinger; den andra på den af Kongl. Maj:t vid innevarande riksdag föreslagna kanalen öfver Dalsland, som utan tvifvel kommer att fortsättas ända till Fredrikshall.
Dessa nya afsättningsorter för vår spannmål och andra varor, som nu måste med större omkostnader föras öfver Nordsjön, blifva för Westergötland af högsta vigt.
Derjemte beredes genom denna bana för jordbrukare ej mindre i Westergötland än i Bohus län tillfälle att från Halle och Hunneberg, som af denna jernväg beröres, förse sig med dessas rika förråder af kalk, hvaraf de, för utvecklande af sitt åkerbruk, äro i aldra största behof.
Jag har redan i det föregående omnämnt det be tydliga belopp af fiskvaror, som skulle på detta sätt inkomma i landet, och såmedelst ett billigt lifsmedel beredas åt den fattigare befolkningen.
Derjemte kan Westergötlands skoglösa slättbygd från Wermland och Dalsland öfver Wenern och vidare på denna jernväg erhålla sina skogsförnödenheter.
Till följd af detta ringa afstånd af något öfver |:dels mil, hvarmed denna bibana närmar sig Trollhättan, denna hastigt tillvexande ort, hvars befolkning snart uppgår till 2,000 menniskor, och hvars omätliga vattenkraft lofvar vidare utveckling och tillvext åt dervarande fabriker, bland hvilka en i stor skala bedrifven mekanisk verkstad är af synnerligt gagn, skall denna bana sätta orten i beröring med tre särskilda för dessa fabriker vigtiga ändpunkter och genom stambanan med hela riket.
Enligt de beräkningar, som uppgjorts öfver den trafik, som vore att påräkna på dessa banor, skulle på vägen emellan Herrljunga och Wenersborg kunna antagas en trafik-inkomst af omkring 283,000 R:dr och på den emellan sistnämnda stad och Uddevalla minst 200,000
R:dr, motsvarande således tio procent af anläggningskostnaden, som i allmänhet anses erforderligt för att betäcka så väl trafikomkostnaden, som ränta på anläggningskostnaden.
Man har hitintills vid anläggandet af våra jernvägar hufvudsakligen haft den utrikes handeln till ögonmärke.
Vi hafva en slags utrikes handel med Norrige, hvilken, såväl ur kommerciel som politisk synpunkt af särdeles vigt, förtjenar att understödjas genom begagnande af de förmåner, som vårt läge och naturförhållanden erbjuda vid konkurrenser med främmande nationer.
Icke allenast spannmål, kreatur och ladugårdsprodukter afsättas redan till icke obetydligt belopp från Dalsland och Westergötland på Norrige.
Afven de sju häradernas alster af deras väfnads-slöjd, uppgående, enligt Kommers-kollegii embetsberättelse, till 24 millioner fot, hafva till högst betydlig mängd letat sig väg dit, oaktadt den långa transporten af öfver 20 mils landväg lägger högst väsendtliga hinder för utvecklingen af denna handel.
En jernväg direkte från denna ort till Wenern och deröfver till Norrige skulle, jemte underlättande af handeln med 462 Motioner hos Ridderslcapet och Adeln 1862.
N:o 178. jordbrukets och ladugårdens alster, väsendtligen befordra afsättningeri derstädes af nämnde industritillverkningar.
Ur stats-ekonomisk synpunkt är det likväl en erkänd grundsats, att företrädesvis den inrikes handeln bör befordras, emedan genom densamma beredes vinst på två händer inom riket, men genom den utländska blott på en.
Från denna sida betraktad förtjenar, på sätt redan blifvit antydt, denna bibana synnerlig uppmärksamhet, icke allenast derföre att den från ändpunkten af Sveriges största insjö leder på ena sidan till Nordsjön och på den andra till vestra stambanan, och, i sin fortsättning, till de väfveri-idkande trakterna af Elfsborgs län; men äfven derföre att den genomgår den bördigaste, folkrikaste och, till följd häraf, af vägar mest genomskurna trakten af Skaraborgs län.
Vid Håkantorp, dit banan från Herrljunga skulle gå, för att sedan dela sig åt Lidköping och Wenersborg, sammanstöta, såsom synes af kartan, en mängd särskilda vägar.
Trafiken är af denna orsak särdeles stor på denna punkt, och ett postkontor är redan derstädes inrättadt.
Det torde näppeligen gifvas någon ort i Sverige, der rörelsen till den grad, som här, är i behof af den lättnad i kommunikationen, som en jernväg erbjuder.
Den handel, som här komme att uppstå för att icke allenast förse Marks och Kinds industri-idkande innevånare, men äfven Wermland och Norrige, med dess behof af landmannavaror, skulle blifva af den aldra största vigt för denna ort, som, belägen på ett afstånd af omkring tre mil från stambanan, deraf för närvarande har föga gagn.
Om derjemte i betraktande tages att denna tvärs igenom Westergötland gående bana, som sammanbinder de industri-idkande och spannmåls-behöfvande sju häraderna med de bördigaste delarne af denna provins, korsar stambanan, så torde häraf vara uppenbart att denna bibana så väl med afseende å person, som godtstraflken, väsendtligen skall bidraga till att öka inkomsterna å stambanan.
Af dessa skäl har också, på sätt Chefens för Civil-departementet underdåniga yttrande till det Stats-Råds-protokoll, som finnes bilagdt Kongl. Majrts nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof upplyser, Styrelsen öfver allmänna Väg och Vattenbyggnader anmält detta företag i första rummet bland dem, som ansetts företrädesvis förtjenta af Stats-understöd, och förthy hemställt att för detsamma måtte anvisas ett låne-understöd af 3,240,000 Riksdaler.
I Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om understöd för bibanor är såsom det enda skäl, hvarföre understöd till denna bana ej föreslagits, anfördt: attjjnågot bolag för^dess utförande ej blifvit bildadt.
Orsaken hvarföre detta ej skett är att, i ovisshet huruvida låne-understöd af statsmedlen kunde erhållas, och då aktieteckningarne ej fullbordats, man ej ansett nödigt att bolaget vore konstitueradt, hvilket likväl oförtöfvadt kommer att ske.
De betydliga belopp, hvarmed städerna Wenersborg ocb Uddevalla beslutat deltaga i företaget innebära likväl en garanti för att detsamma, om det af Staten understödjes, skall komma till ständ.
Slutligen må det tillåtas mig fästa uppmärksamhet derpå: att förslaget afser att anlägga denna väg med samma dimensioner, Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 178. 463 som Borås-banans, eller fyra fots spårvidd.
Med afseende å de olika åsigter, sorn yttrats angående företrädet af denna eller den för stambanorna antagna dimension, och då Borås-bolaget i detta afseende brutit isen, torde skäl förefinnas för Staten att begagna det tillfälle, som erbjudes för att, utan ringaste uppoffring från Statsverkets sida, underlätta tillfället till anläggande af en väglängd af omkring tolf mil, hvarigenom tillförlitlig erfarenhet kan vinnas om fördelarne af det ena eller andra systemet.
Då, med afseende å Sveriges inskränkta tillgångar och den ännu åtminstone jemförelsevis ringa trafiken, all anledning förefinnes att försöka iakttagandet af den största möjliga sparsamhet vid jernvägarnes anläggning, så torde sällan ett så lämpligt tillfälle erbjuda sig, som det ifrågavarande, der ändpunkterna vid Wenern och Nordsjön äro gifna, och således, derest de smalspåriga banorna skulle befinnas mindre ändamålsenliga, skadan blefve mindre än der de kunde vidare fortsättas, försöka detta system, i hvilket afseende Borås-banan för sig, såsom alltför kort, ej torde anses lemna tillräcklig ledning för bedömandet.
På grund af hvad nu blifvit anfördt, får jag vördsamt föreslå:
Att Rikets Ständer till anläggande af jernväg af fyra fots spårvidd från Herrljunga öfver Wenersborg till Uddevalla måtte bevilja ett låne-understöd af 3,240,000 Riksdaler mot erläggande af tre procent ränta och en procent årlig amortering, den sistnämnde likväl endast från det banan blifvit fullbordad och öppnad för trafik.
Eric Sparre. mo n».
Af Grefve SjlftrrCj Elrik) angående anslag till en Antiqvitet s-intendent jör Westergötland och Dalsland.
Det stora värde våra fornminnen ega för den historiska forskningen har omsider vunnit äfven Representationens erkännande.
Det hägn man velat gifva dem genom beskyddande lagar, och det befordringsmedel till deras uppsökande man velat dana, genom tillsättande af en Antiqvitets-intendent för riket, blir likväl vanmägtigt, utan biträde af vissa organer i landsorterna, medelst hvilka denne kan utöfva sin 464 IMotioner hos Itidderskapet och Adeln 1862.
N:o 180. verksamhet.
Öfverallt kan han icke vara; allestädes kan han icke förekomma den nästan stundligen pågående förstörelsen eller uppsöka de mångfaldiga i domares, pastorers eller andra embetsmäns archiver förvarade, i enskildas förvaringsrum inkastade, i kyrkorna undanställda bidrag, som förefinnas till belysande af vår historia; ännu mindre förmå att uppsamla de gamla sägner och berättelser om Konungar, höf— dingar, fältslag m. m., som, ännu qvarlefvande hos folket, äro på väg att undanträngas af den moderna bildningen.
Inom några få år skola dessa berättelser icke mera finnas till och ögonblicket är just nu inne att genom deras upptecknande rädda dem undan förstörelsen.
Annu mera gäller detta om det gamla folkspråket, detta för språkforskningen så ytterst vigtiga element, som alltmera undantränges och som i Sverige, hvarest det gamla språket bibehållit sig mera oblandadt än i de öfriga Skandinaviska länderna, är af synnerligt intresse.
Om också Antiqvitets-intendenten vid utförandet af sitt ansvarsfulla kall kan påräkna biträde af mången vän af våra fornminnen, så behöfves likväl ovedersägligen i landsorterna vissa personer, till hvilka han må kunna vända sig. särdeles som besöken på de ställen der lornminnen finnas, deras upptecknande m. m., kräfver kostnader, hvilka den enskilde icke torde vilja underkasta sig.
Näppeligen torde i någon del af riket tillgången på fornminnen vara så stor, som i Westergötland och Dalsland, af lätt förklarliga skäl, emedan dels bygden är urgammal, dels krig och örlog mera än annorstädes öfvergått landet, dels aflägsenheten bibehållit traditionerna.
Jag vågar således vördsamt föreslå: att ett extra anslag af 500 R:dr R:mt årligen beviljas för en Antiqvitets intendent för Westergötland och Dalsland.
ÄT:o *80.
Af Friherre Cederström* Rudolf* angående införande i Bevillnings-föroi'dningen af ett stadgande om granskning och fastställande inom Pröfnings-kommiltéerna af alla fastighets-värden.
Ehuru några genomgripande förändringar icke torde böra ifrågasättas i den så nyligen tillämpade nya Bevillnings-förordningen, föreställer jag mig dock, att, i vissa enskilda Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1802.
N:o 18U.
469 enskilda fall, en eller annan, förtydligande eller för fullständigunde åtgärd skulle kunna med fördel deri indatas och redan vid innevarande rikskug antagas.
Att fastighetsvärden inom rikets olika delar blifvit på högst skiljaktiga sätt uppfattade, är ett obestridligt faktum, och en naturlig följd, bland annat, deraf, att
Hvpoteks-föreningarnes värdermgsmethodér öro så- betydligen sins emellan olika.
I vissa landskap, hvaribland jag tror min hemort vara, håfva jordvärderingar blifvit satta till gärdarnes verkliga värden, i andra åter till äfventyrs lägre, i andra åter möjligen högre.
Följaktligen då, i den ena orten, der dessa vardén tagits höga, jordegare derutur hemta anledning att kunna upptaga lån, större än hvartill egendomen lemnar full säkerhet, hafva fastighetsegare i andra landskap ej kunnat, i anseende till der träffade lägre jordvärden, erhålla län till de belopp, egendomen verkligen. kunde bära.
Förfarandet med fastigheters värderandgygi) enligt föreskriften i Bevillnings-förordningen af den 17 Maj 1861, för närvarande i korthet sålunda, att Bevilluingsberednuigien 'förestår värdena, Tuxeriugs«luumuiUéen bestämmer värdena och piiför ajgiften, Pröfuings-kommittéen pr öfvar- -oett -af-gér—attförda besvär.
Lagstiftaren tycks ej hafva åsyftat, alt sistbemalde Kommitté, bestående af några och 20 personer, skall på den korta tiden af några få, kanske blott 1 å 2 dagar, då de äro i residensstaden samlade, kunna medhinna någon väsendtlig granskning af de förhållanden, hvaröfver, i deras helhet, dömas borde; eber, med andra ord, lagstiftaren tyckes ej åsyftat, att Pröfnings-kommitté af egen'drift skall-genomgå och granska alla längder öfver fastighetsvärden (samt öfver personers inkomster af kapital eller arbete), utan har nöjt sig med att Kommittéen hufvudsakligen pröfvar och algor inkomne besvär och klagomål.
Dessas afgifvunde beror dock på, mängengång, nog tillfälliga anledningar.
Följden blifver, i alla händelser, att lievillnmgs-beredtnngurues och Taxerings-kommittéernas åtgärder i hufvudsaklig män ej blifva föremål för anhän handläggning hos Pröfuings-kommittéen än förmedelst läsning och afgörande af besvär.
Detta mätte ej vara ett rätt nppfyllande af hvad Förordningen borde väsendtligen åsyfta: en slutlig pröfning af alla jordvärden inom länet, för träffande af de verkliga’ vården,'- hvarom Förordningen talar.
Man länke sig inom en provins en mängd beredmngsdistrikt, och möjligen alltså i denna provins ther än 100 olika åsigter.
Dessa behöfva samittan jemkas.
Dä detta ej, såsom önskligast vore, kan för hela riket ske, vöre dock'ööskvärdt, att sådant egde ruin åtminstone inom ett och Samilia län.
Pröfuings-kommittéen utgör inom denna krets sista instansen och borde sättas i tillfälle fullgöra sin gransk-1' ning så, att egendofnarne inom den del af riket, som af den omfattas, erhålla jemförliga, rättvisa och i möjligaste män verkliga värden.
Krono-ombudet
(Landskamerer raren) kan ej ensam medhinna en sådan jemföraudé gfånskning på förhand, PrÖfnings-kommittéen kun pä sin vanliga korta arbetstid ej hinnd, råd'för råd, genomgå de inkomne taxeriugsläugderiiu.
Följden biifvér: ojemnhet''i beskattningen, ojemnhet Rih. 'tili R.
Prat. 1802 A 1803. il Samt.
I Åjd. ’ lodiloi monod 1c ohlina odoi ,ofriid 466 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 181. i fastighetsvärdena, osäkerhet för de banker och inrättningar, som skola utlemna lån på sålunda tillkomne värden, jag föreslår alltså, att i Bevillnings-förordningen stadgas, att, sedan Pröfnings-kommittéens ledamöter blifvit utsedda, de sinsemellan utsåge ett lämpligt urval (antalet beroende på Kommittéernas eget bepröfvande eller på annat sätt, enligt Höglofliga Utskottets åsigter bäst bestämdt), för alt inför Krono-ombudet i residensstaden någon tid före Komraittéens pleni-sammarikomst genomgå, granska och, i afseende å allt som vöre att i taxeringslängderna anmärka, dessa längder på förhand pröfva, deröfver Kommitléen sedermera jemte sina i öfrigt åliggande pröfningar af ingifna besvärsmål finge fatta sitt beslut.
Stockholm den 29 November 1862. R.
Cederström. %:o 181.
Af Friherre Uedersfrönij Budolf; angående pension åt Häradshöfdingen Knut Wilhelm Sandels' enka, Carolina Sandels, född Liebholts.
Vid sistförflutne riksdag beviljade Rikets Ständer åt dåvarande innehafvaren af häradshöfdinge-bostället Mälby, Häradshöfdingen i Norrbo och Wagnsbro häraders samt gamla Norbergs bergslags domsaga, Knut Wilhelm Sandels, ett räntefritt lån af Sju Tusen Riksdaler Riksmynt, att återbetalas med j^idel om året från och med år 1864, till dess hela beloppet blefve guldet.
Anledningen till detta låne-understöds beviljande var dels att Sandels fick emottaga ifrågavarande boställe i det mest förfallna skick både till jord och åbyggnader, så att företrädarens sterbhus derför ålades utgifva en ersättningssumma af 5,459 R:dr 19 sk.
Banko, hvaraf dock utur dennes konkurs icke kunde utbekommas mer än 2,994 R:dr 23 sk. 10 r:st., så att en brist uppstod af 2,464 R:dr 44 sk. 10 r:st.
B:ko, eller nära 3,700 R:dr R:mt, utom de betydliga kostnader Sandels fått vidkännas i följd deraf, att bostället varit underkastadt laga skifte, och dels att, utan ett sådant lånebiträde, åbyggnaderna, som af Sandels blifvit med en kostnad af 6,000 R:dr uppförde, icke kunde af honom fullbordas.
N:o 182. 467
Innan lånet hann att utgifvas, alled, den 3 November 1860, Häradshöfdingen Sandels, efterlemnande ett skuldsatt bo, hvars tillgångar, afträdda till borgenärerna, icke förslogo tili gäldens betalande och än mindre lemnade något öfverskott till lefnadsbergning för hans efterlefvande enka och fem oförsörjda barn, hvilkas uppfostran ännu är ofullbordad.
Då Rikets Ständer beviljade nämnde räntefria lån, var naturligtvis afsigten dermed att, medelst den efterskänkta räntan å kapitalet, åt Häradshöfdingen Sandels bereda en ersättning för den uppoffring till det allmännas gagn, som han oförskyldt fått vidkännas genom företrädarens eller dess sterbhus oförmåga att bekosta boställets af Sandels hufvudsakligen med egna medel verkställda iståndsättande.
Den tillfälliga omständigheten alt Sandels, förr än lånet hann utgifvas, alled, synes icke böra göra någon förändring i Rikets Ständers redan gjorda erkännande af hpps, på billighet grundade rätt för denna uppoffring erhålla någon godtgörelse, som numera, sedan han allidit, synes med allt skäl böra tillkomma hans i fattigdom efterlemnade familj.
Jag får alltså föreslå, att det belopp, hvilket såsom räntevinst å ifrågavarande lån skolat tillkomma Häradshöfdingen Sandels, måtte, fördeladt på vissa, till antalet bestämda, år anslås såsom pension åt hans efterlemnade enka Carolina Sandels, född Liebholtz.
Af Herr Råfelt, Anton, angående pension åt framlidne Löjtnanten Otto Johan Henrik liamsays enka, Charlotta Ramsay, född Westfelt, och dotter Hilda Amalia Ramsay.
Den 21 sistlidne Januari alled Materialförvaltaren vid Statens jernvägar, f. d. Löjtnanten, Riddaren af Kongl. Wasa-orden, Otto Johan Henrik Ramsay och efterlemnade enka och en döfstum, sinnesslö dotter i ytterst knappa omständigheter.
Då Löjtnanten Ramsay, som inträdde i Statens tjenst år 1816 såsom officer vid Kongl. Wermlands Fältjägare-regemente och i sådan egenskap der tjenstgjort till år 1836, eller en tid af 20 år, samt derefter varit anställd såsom tjensteman vid jernvägs - 468 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1802.
N:o 183. arbetena frän deras början år 18S5 ända till sin död, ständigt i utöfningen af dessa honom uppdragna befattningar ådagalagt utmärkt skicklighet och nit, samt under sin sednare tjenstgöring, som erfordrade betydlig både kropps- och själsansträngning, efter all sannolikhet ådragit sig den sjukdom, som förorsakade hans död, sä, och enär det lär vara Statens så väl som den enskildes pligt att taga vård om aflidne tjenares enkor och barn, så att dessa ej må lida nöd, vågar jag i ödmjukhet föreslå, alt Rikets Ständer måtte åt Löjtnanten Ramsays enka, Fru Charlotta Ramsay född Westfelt och deras bemälda dotter, Hilda Amalia Ramsay, anslå en pension af 400
Härå begäres remiss till Stats-Utskottet.
A. Råfelt, -tnoiilbl jeloil* tifil sbufiibvagfiali ii tenivajas-t moni*.
Ja>ilivd .qqoiod Jab lis -Oiäteid frisin b Ihl «tt <4 Junio bio) .ottin-'! nar! rcign> •IoihIh.ibI I em ,alshin•'£ iiniloisJ sbi - ; >. f.it > vi ti jr, : t- - 1-n. « .- Ä:o Af Herr Stjernsvftrd, Gustaf ITlaiiritet argående ändringar i Lego-stadgan.
Ibland lagar och författningar, som ho, oss finnas och böra finnas, äro få mera nödvändiga för det sociala rättstillståndet, för eganderättens skydd, lör trefnaden i det borgerliga lifvet än dem, som bestämma förhållandet emellan husbönder och tjenare, eller den s. k. Legostadgan.
Att denna likväl, såsom den nu förefinnes, icke uppfyller sitt afsedda ändamål och derföre lika allmänt som rättvist är öfverklagad, dels i följd af bristande och olämpliga föreskrifter, dels i följd af svårigheten, nära nog omöjligheten' att tillämpa eller' få tillämpade de som finnas, lärer af ingen bestridas.
Det är således af ett trängande behof att Legostadgan blir omarbetad, och är jag fullt öfvertygad att om man vid detta åtgörande fäster behörigt afseende på de om ständigheter, hvaruppå förhållandet emellan husbönder och tjenare egentligen sig grundar samt framtvingar tillämpandet af blifvande stadganden, så skall en ny Legostadga blifva ganska lätt alt till allmän båtnad utarbetas.
Efter mitt förmenande är nemligen förhållandet emellan husbönder och tjenare icke annorlunda att anse, än som ett, genom städsel-aftalet ingånget bolag, hvaruti husbonden insatt penningar och tjenaren arbete.
Sker i slutföljd härmed förbrytelser Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 18(12.
N:o 183 emot bolagsbestämmelserna, tyckes mig vara ganska naturligt, att den felaktige kommer att umgälda med hvad han i bolaget insatt och ansetts ega, och icke med hvad han icke insatt och icke ansetts ega.
Således bör en felaktig husbonde böta med penningar och en tjenare med arbete, utan all slags förvandling, ty den omintetgör tillämpningen af det ådragna ansvaret, och är det under antagande att det af mig här anförda blifver till innehållet godkändt, som jag ber att få afgifva förslag till några väsendtliga iakttagelser och förändringar uti den nya Legostadga, som jag anhåller, att Höglofliga Lag-Utskottat måtte utarbeta och till Rikets Ständess pröfning framlägga: i:o.
Bör allt hvad i Legostadgan föreskrifves, i sjelfva texten upptagas; således hvarken noter eller hänvisningar deruti förekomma. 2:o.
Hvar och en arbetsför, ogift mans- och qvinsperson, som till tjenstehjonsklassen bör räknas och icke har jordbruk eller af egna medel kan sig försörja, skall, der inga särskilda orsaker föranleda till undantag, vid ansvar att eljest sättas in på arbetshus eller till allmänt arbete hållas, vara skyldig 'jatt såsom tjenstehjon förskaffa sig laga försvar.
Husbonde, som låter sådant hjon hos sig mantalsskrifva, utan att hafva det i sin tjenst, eller hos sig såsom inhyses eller ensittare intager lös ogift person, skall böta 00 R:dr. 3:o.
Så kallade orlofs- eller tjenstehjonsböcker i öfverensstämmelse mfecf af Riksdagsfullmägtigen Ola Jönssons, från Malmöhus län, vid sisllidne riksdag väckta, af Sammansatta Lag- och Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet i Betänkandet N:o 23 tillstyrkta motion, hvartill jag, till undvikande af omsägning, ber att få hänvisa, böra införas i stället för nu föreskrifna lösa orlofssedlar.
Dylika böcker'finnas fedan, med fördelaktig påföljd, föreskrifna för gesäller.
Vitet, som stadgas förjiusbonde som utgifver örigtig orlofssedel, bor dock bestämmas till minst .25'R:dr.