Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna föreskrift om behandlingen af ministeriela mål, eller sådana, som röra rikets förhållande till främmande magter, frångår dock Regerings-Formen, när frågan gäller vissa för riket särdeles vigtiga ärenden.
13 g bjuder derföre, att Konungen, då han vill börja krig eller sluta fred, bör till ett utomordentligt Stats-Råd kalla Stats-Rådets samtlige ledamöter, för dem framställa de skäl och omständigheter, som dervid till öfvervägande förekomma, samt äska deröfver Stats-Rådens yttranden, hvilka de skola hvar för sig till protokollet afgifva; egande Konungen derefter magt att fatta och utföra det beslut, som han för riket nyttigast finner.
Det förhållande, att Konungen, enligt 12 g, eger att i afhandlingar och förbund med främmande makter ingå, sedan Bih. till II.
Fröt. 1859 & 1860.
3 Sami, 7 Haft. 1 2 Ronstitutions-Utskottets Memorial N:o 13. han deröfver hört endast Stats-Ministern för Utrikes Ärendena och någon annan tillkallad Stats-Rådets ledamot, ansåg nästlidne riksdags Konstitutions-Utskott icke med Grundlagens anda förenligt eller med dess öfriga föreskrifter följdriktigt sammanhängande.
Visserligen kunde det inträffa, att Konungen funne nyttigt ingå i afhandling med utländsk stat, om frågor af underordnad vigt; men å andra sidan kunde icke förnekas, att sä väl afhandlingar, som förbund med främmande magter ofta vore bestämmande för ett lands icke blott yttre, utan till någon del äfven för dess inre förhållanden under en längre följd af år, och blefve således stundom vida mer ingripande i dess öden, än till och med ett krig, för att icke nämna en mindre väsendtlig förändring uti en författning, för hvars vidtagande likväl erfordrades, att Stats-Rådets samtlige ledamöter, de dpr icke förfall ega, skola vara tillstädes.
Utan att på något sätt vilja underkänna vigten och värdet af Konungens rätt att allena besluta i dylika frågor, ansåg dock Konstitutions-Utskottet det vara, om någonsin, i ^e^a ärenden roagtpåjiggande, §tj konungens beslut grundade sig på en mångsidig'pröfning och fosterländska rådslag.
För att åstadkomma sådant föreslog Konstitutions-Utskottet den ändring i 12 §, att Konungen, innan han slutade afhandlingar och förbund med främmande magter, borde deröfver hafva, enligt 8 §, hört Stats-Rådets samtlige ledamöter; men detta förslag blef, efter omröstning i Förstärkt Konstitutions-Utskott förkgstadt och antogs i stället, att hvila till innevarande riksdag, ett annat, så lydande: ”Konungen eger att sluta afhandlingar och förbund med främmande makter, ”sedan, enligt 8 §, Stats-Rådet deröfver blifvit hördt.”
Sedan detta förslag vid innevarande riksdag, till följd af tvänne Stånds afslag, förfallit, har, uti en till Konstitutions-Utskottet ingifven skrift, ledamoten af Ridderskapet och Ådeln, Herr Grefve H. E. Taube, under förklarande, det han väl ansäge nyssberörda förslag vara med Regerings-Fofmens anda öfverensstämmande, men jemväl medgäfve riktigheten af gjord anmärkning, att mängden af de afhandlingar, sorn med främmande makter uppgöras, ingalunda vore af den vigt, att dertill erfordrades hela Stats-Rådets medverkan, -— föreslagit en sådan förändring i 12 g, att endast i fråga om slutandet af förbund, Konungen behöfde höra StatsRådet, i enlighet med föreskriften i 8 §.
Konstitutions-Utskottet har denna motion i öfvertagande tagit, och dervid ej lemnat utan uppmärksamhet, att en stor del afhandlingar med främmande magter icke äro af den betydenhet, att för deras afslutande kan behöfvas hela Stats-Rådets hörande; men att deremot förbund ofta kunna på riket hafva lika stort inflytande, som frågor om krig eller fred, hvilka sistnämnda äfven kunna af ett ingånget förbund blifva en oundviklig följd; och dessa ärenden således borde med enahanda betänksamhet behandlas och underkastas samma mogna pröfning, hvilket ändamål lämpligast torde vinnas genom att ställa föreskriften i 12 § i närmare öfverensstämmelse med den uti 13 g.
Härvid företer sig likväl en omständighet, som icke skäligen bör förbises. 11 g, som innehåller bestämmelser om sättet för handläggningen af ministeriela mål, förklarar, att med sädane mål förstås alla de, som angå rikets förhållande till främmande makter.
Då nu frågor, så väl om krig eller fred, som om förbund, onekligen angå sådana förhållanden, skulle, efter en ordagrann tillämpning af 11 g:ns^ lydelse, jemväl dessa ärenden komma att hänföras till desåkallade ministeriela målen.
Deraf uppstode den oegentligheten, att nämnde ärenden skulle behandlas på annat sätt. än ministeriela mål i allmänhet, ehuru uti 11 g icke förekommer något uttryck, som antyder, att undantag från den allmänna regeln kunna förefinnas.
Oaktadt denna anmärkning redan, under det Regerings-Formen har sin Könstitutions-Utskottets Memorial N:o 13. nuvarande lydelse, eger giltighet i afseende å 13 §, har Utskottet dock ansett sig icke kunna framställa förslag om införandet af ytterligare ett undantag från bestämmelserna uti it g, utan att jemväl i denna 5; intaga en hänvisning till de undantags-föreskrifter, som sedermera förekomma uti de påföljande tvänne paragraferna.
Utaf de anmärkningar, som blifvit framställda mot det till innevarande riksdag hvilande, men numera förfallna förslaget om ändring i 12 torde de flesta hafva förfallit genom den af Utskottet uppgjorda nya redaktionen.
En qvarstår dock, som Utskottet icke anser sig böra lemna obesvarad.
Man har sagt. att, om Konungen egde börja underhandlingar, rörande förbund med främmande magter, utan att höra mer, än två Stats-rådens ledamöter; men icke finge förbund afsluta, med mindre samtlige Stats-Råder blifvit deröfver hörde, vore det läll tänkbart, att Konungen genom de nya råd och tlpjitySflfötgilt! feöifi dervid Honom lemnades, kunde finna sig föranlåten ändra det beslut, han stod i begrepp att fatta; samt att ett dylikt beslut, stridande mot den tanke, som ledi underhandlingarne, skulle kunna inveckla riket i hvarjehanda svårigheter och någon gång åstadkomma fullkomlig brytning med den stat, med hvilken underhandlingarne egt rum.
Om verkligen det sålunda förutsätta fall någonsin komme att inträffa, tror Utskottet, att sådant, långt ifrån att utgöra ett skäl emot förslaget, tvärtom på det mest talande sätt skulle ådagalägga dess förutseende omtänksamhet.
Det kan nemligen icke antagas, att Konungen skulle förändra en åsigt, som under mer eller mindre vidlyftiga underhandlingars fortgång hunnit stadgas, sä vida icke nya och särdeles bindande skäl och omständigheter tillkomme.
Men om Stats-råden kunde inför Konungen ådagalägga, att riket på ett eller annat sätt komme i fara eller ock tillskyndades större skada, i fall förbundet afslötes, vore det. ju lyckligt, att detta förbund icke inginges, och att det beslut, som var tillämuadt, icke fick verkställighet.
Med afseende å hvad sålunda anförd t blifvit, hemställer Utskottet till Rikets Ständer följande förslag till ändring uti Regering s-Formen § 11.
(Nuvarande lydelse.)
(Den föreslagna lydelsen.)
Ministeriela mål, hvarmed förstås alla Ministeriela mål. hvarmed förstås alla de, som angå rikets förhållande till främ- de, som angå rikets förhållande till främmande Makter, må Konungen låta bereda mande Makter, må Konungen, med iaktoch handhafva på det sätt honom lamp- tagande af hvad i 12 och 13 §^. särskildt ligast synes.
Stats-Ministern för Utrikes stadgas, låta bereda och handhafva på Ärendena tillhör, att dessa mål inför
Ko- det sätt honom lämpligast synes.
Statsnungen föredraga och anmäla, i närvaro Ministern för Utrikes Ärendena tillhör, af någon annan Stats-Rådets ledamot, att dessa mål inför Konungen föredraga Är Stats-Ministern — finnas. och anmäla, i närvaro af någon annan Stats-Rådets ledamot.
År Stats-Ministern finnas. § 12.
Konungen äger att i afhandlingar och Konungen äger att i afhandlingar med förbund med främmande Makter ingå, se- främmande Makter ingå, sedan han. enligt 4 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 13. dan han, enligt föregående §, deröfver hört Stats-Ministern för Utrikes Ärendena och någon annan tillkallad StatsRådets ledamot.
Stockholm den 13 April 1860. föregående Sj, deröfver hört Stats-ministern för Utrikes Ärendena och någon annan tillkallad Stats-Rådets ledamot} men förbund må ej af slutas innan, enligt 8 §, Ståts-Rådet deröfver blifvit hördt.
H eservation er t af Herr Th. Munck af Rosenschöld:
Då 5 S Riks-Akten fÖreskrifver, att Norske Stats-Ministern och de tvänne Stats-räd, hvilka åtfölja Konungen, skola hafva säte och öfverläggningsstämma i det Svenska Stats-Rådet, enär ämnen der förehafvas, hvilka angå hegge rikena, samt att i dylika mål den i Norge varande Regeringens Betänkande bör inhemtas, så vida de ej fordra ett så hastigt afgörande, att tiden sådant icke mcdgifver, skulle, om Konstitutions-Utskottets förslag till ändring i 11 och 12 §§.
Regerings-Formen antages, deraf blifva en gifven följd, att frågor om afslutande af förbund med främmande magter. hvilka frågor otvifvelaktigt röra båda rikena, komme att pä berörde sätt behandlas.
Utan att vilja ingå i bedömande deraf, huruvida ett sådant behandlingssätt skulle vara för ärender af ifrågavarande beskaffenhet lämpligt, finnér jag under nu varande förhållanden och då Rikets Ständer framställt begäran om revision af de för föreningen emellan Sverige och Norge gällande stadganden, det icke böra ifrågakomma, att genom förändring i Sveriges Grundlag inrymma ät Norge ett deltagande i de diplomatiska ärendenas behandling, som nu icke tillkommer detta rike; och af detta skäl har jag icke inom
Utskottet med min röst bidragit till framläggande af förslaget till ändring i åberopade §§. af Regerings-Formen, ehuru jag i öfrigt gillar de grunder, hvarpå detsamma hvilar. af Herr Friherre J. G.
Emot Utskottets nu afgifna förslag till ändring af 11 och 12 £!>•
Regerings-Formen får jag reservera mig på den grund, att det understundom torde möta svårighet att bestämma, huruvida en öfverenskommelse med främmande magt bitr få namn af afhandling eller af förbund.
Hvarje förbund är en afhandling, och hvarje afhandling kan anses såsom ett förbund, emedan de kontraherande magterna vanligen ömsesidigt till något förbinda sig.
Vid författande af lagar bör den största möjliga tydlighet iakttagas.
Den enda förändring, som, i detta afseende, torde kunna anses behöflig, vore om, efter §:ns slut, ett tillägg gjordes af ungefär denna lydelse: ”Dock vare Konungen oförhindrad att äfven i dessa fall ”höra Stats-Rådets samtlige ledamöter, dä han sä för godt finner.”
Uti denna reservation instämde Herr Kontraktsprosten E. M. Tegnér. af Herr R.
Cederschiöld:
Då jemlikt 8 § Regerings-Formen minst fyra ledamöter af Stats-Rådet böra öfvervara alla ärenden, som inför Konungen föredragas, äfven om de äro af den obetydliga beskaffenhet att de t. ex, röra endast några få Konstitutions-Vtskottets Memorial N:o 14.
5 Riksdaler? utgift, samt hvarje afhandling, som med främmande magt. afslutas, otvifvelaktig! mäste vara af vida större vigt. så anser jag konseqvensen fordra, att åtminstone ett lika stort antal af Stats-Rådets medlemmar i ämnet höres och lemnäs tillfälle att deruti sig yttra, innan afhandlingar med främmande magter afslutas, och föreslår jag derföre vördsammeligen, att 12 g Regefings-Formen måtte förändras till följande lydelse: § 12.
Afhandlingar och förbund med främmande magter må ej afslutas innan StätsRådet enligt 8 § deröfver blifvit hördt.
Herr Biskop J. A. Butsch, Herr Professor II. G.
Lindgren och Herr Hofpredikanten T. Wensioe hafva ock anmält reservationer. JW t-*» Ank. till Exp.-Utsk. den 20 April 1860, kl. 10 f. m Memorial till Rikets Ständer, med förslag till lindring i 21 § Riksdagsordningen.
Under den granskning af Grundlagarna, Konstitutions-Utskottet, jemlikt 29 § Riksdags-Ordningen. företagit, n r Utskottet fästat sin uppmärksamhet ä innehållet af 21 g nämnde Grundlag.
Uti detta lagrum förekommer, i sammanhang med föreskrift om granskning af de för ledamöterna af de tre valde Riks-Stånden utfärdade fullmagter. följande stadgande; ”hvarje Ständ dess pröfningsrätt förbehållen, så val i afseende på sådana medi ernemar, hvilkas fullmakter ej blifvit godkända, som dem. emot hvilka, till följe af 14 ”och 18 §f., någon anmärkning äger rum, i hvilket sednare fall frågan, om den är ”klar och tydlig, hos Ståndet afgöres, men. dä nödiga upplysningar saknas, till lag”lig åtgärd iorviscs, — - —”
Genom berörda stadgande har Borgare-Ståndet, i fråga om anmärkningar, som framställas mot någon ledamots behörighet, att vara riksdagsman, fått sig tillerkänd en vidsträcktare pröfningsrätt, än Preste- och Bonde-Stånden.
Stånd eger att ingå uti pröfning icke blott af frågor, huruvida dess ledamöter äga de uti 18 § för riksdagsmän i allmänhet bestämda qvalifikationer, utan äfven uti 6 Konstitutions-Ut,skottets Memorial 1V;o 14. den, om de besitta de egenskaper, sorn enligt 14 § fordras för att vinna inträde i Borgare-Ståndet; då Preste- och Bonde-Stånden deremot endast kunna pröfva anmärkningar, som grunda sig på föreskrifterna uti 18 t?.
Denna olikhet
Stånden emellan förefanns icke, så länge 21 g hade sin ursprungliga lydelse, utan tillkom vid 1815 års riksdag, då en föreslagen ändring, medelst införande af citation utaf 14 § jemte den af 18 §, antogs till lag.
Dä Utskottet icke kunnat finna någon giltig anledning till en dylik olikhet uti de särskilda Ståndens pröfningsrätt, har Utskottet, för att åstadkomma jemnlikhet i detta hänseende, trott sig böra föreslå, att uti 21 § må införas hänvisning jemväl till 13 och 15 §§.
Då nu vidare Utskottet erfarit, det skiljaktiga meningar sig yppat derom, huruvida den, hvarje Riks-Ständ i 21 5; förbehållna pröfningsrätt af framställd anmärkning emot någon dess ledamots behörighet att vara riksdagsman, bör sträcka sig derhän, att Ståndet må ega till pröfning upptaga en fråga, som på grund af 19 § redan blifvit af vederbörande embetsmyndighet afgjord eller vore på sådan pröfning beroende, har Utskottet, som funnit det icke vara förenligt med den helgd-, sorn tillkommer Domaremagtens beslut, att dessa dragas under Riks-Ståndens ompröfning, ansett sig böra jemväl afgifva förslag till sådan ändring af 21 §, att olika tydning af föreskriften i detta hänseende icke vidare må kunna ega rum.
Utskottet får sålunda till Rikets Ständers grundlagsenliga behandling vördsamligen öfverlemna följande förslag till ändring uti Riksdag s-Ordningen. (nuvarande lydelse.) § 21. (den föreslagna lydelsen.)
Riksdagsmän af alla Stånd skola dagen efter den, hvartill Riksdagen pålyst blifvit, sina fullmakter, uppvisa; Ridderskapets och Adelns Ledamöter legitimera sig på det sätt Riddarhus-Ordningen föreskrifter.
Ledamöter angifve sig och styrke sin behörighet inför Justitie-Stats-Ministern, eller den Konungen i hans ställe förordnat, hvilken tillkalla, till upplysningars angifvande, Fullmäktige i Banken och Riksgälds - kontoret för det Ständ, hvars fullmakter skola granskas.
Sådan granskning, hvars föremål är att undersöka, huruvida fullmakterna blifvit utfärdade i den förm. som nästföljande § föreskrifver, skall sist inom fyra dagar derefter vara fulländad; hvarje Ständ dess pröfningsrätt förbehållen, så väl i afseende pä sådana Medlemmar, hvilkas fullmakter ej blifvit godkända, som dem, emot hvilka, till följe af 14 och 18 §§., någon anmärkning eger rum, i hvilket sednare fall frågan, om den är klar och tyd - Eiksdagsmän af alla Stånd skola dagen efter den, hvartill Riksdagen pälyst. blifvit, sina fullmakter uppvisa; Ridderskapets och Adelns ledamöter legitimera sig pä det sätt Riddarhus-Ordningen föreskrifver.
Preste-, Borgare- och BondeStåndens ledamöter angifve sig och styrke sin behörighet inför Justitie-Stats-Ministern, eller den Konungen i hans ställe förordnat, hvilken tillkalle, till upplysningars afgifvande, Fullmäktige i Banken och Riksgälds-kontoret för det Ständ, hvars fullmakter skola granskas.
Sådan granskning, hvars föremål är att undersöka. huruvida fullmakterna blifvit utfärdade i den form, som nästföljande § föreskri fver, skall sist inom fyra dagar derefter vara fulländad: hvarje Ständ dess pröfningsrätt förbehållen, sä väl i afseende på sådana medlemmar, hvilkas fullmakter ej blifvit godkända, som dem, emot hvilka, till följe af 13. 14, 15 och 18 S?., någon anmärkning förekommer: ägande Ståndet, så vida frågan är klar och Konstitution s-TJtskottets Memorial N:o 14. 7 lig, hos Ståndet afgöres, men, då nödiga upplysningar s knas, till laglig åtgärd förvissa; och bibehålle emellertid den under ytterligare pröfning ställde Ledamoten sin Riksdagsmannarätt.
Vid anteckningen och dä inträdespolett erhålles, tilldeles äfven hvarje Ledamot ett exemplar af rikets Grundlagar, på det ingen mä, till sin undskyllan, okunnighet derom förebära.
Stockholm den 12 April 1860. tydlig samt icke förut blifvit, i den ordning 19 § bestämmer, afgjord eller år beroende på pröfning af någon utaf de i samma § omförmälda myndigheter, att densamma afgöra; men, om nödiga upplysningar saknas, till laglig åtgärd förvisa; och bibehålle emellertid den under ytterligare pröfning ställde ledamoten sin Riksdagsmannarätt.
Reservationer : gf Herr Friherre R.
Cederström: “Uti den af Utskottet, i memorialets första del, afgifna hemställan, om 13 och 15 §§:nes omnämnande i 21 § Riksdags-Ordningen har jag instämt, med tillstyrkan å denna förändrings antagande till att hvila, för grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Deremot har jag icke kunnat biträda framläggandet af det uti memorialets sednare del förekommande förslag till ändring af samma 21 g Riksdags-Ordningen.
Det utgjorde, då det för Utskottet först framställdes, endast ett moment af en i flera föregående och efterföljande punkter försökt förmedling af stridiga åsigter i denna mycket omtvistade fråga.
Men sedan de öfriga momenten af samma förslag blifvit, redan inom Utskottet, afslagna, qvarstår detta såsom ett ur sitt sammanhang lösryckt fragment, som på intet sätt kan anses innefatta någon förmedlande utväg.
Utan att för tillfället nu vilja ingå i någon utförligare utredning af sjelfva denna rättsfråga, hvilken blifvit inom representationen lifligt skärskådad, dock pä ett sätt, som tydligen ådagalagt de mest skiljaktiga omdömen hos de särskilda Riksstånden, har jag ansett beskaffenheten af sjelfva denna meningsskiljaktighet utgöra anledning för den förmodan, att något praktiskt resultat svårligen lärer vara af detta Utskottets förslag att förvänta.
Inom de Stånd, der den öfvertygelse synts vilja göra sig gällande, att 21 § Riksdags-Ordningen, i dess nuvarande lydelse, gifver tillräckligt stöd för den åsigt, som förslaget uttalar, torde dess antagande kunna anses obehöfligt, och pä den grunden afslås.
Inom de Ständ åter, der en motsatt mening i sak framträdt, kan väl förslaget omöjligen påräkna någon framgång.
I sanning, när man erinrar sig, huruledes inom alla andra konstitutionela länders författningar är, nästan utan undantag, stadgadt, att den yttersta pröfningen af ledamöternas lagliga behörighet är förbehållen representationen sjelf, eller, rättare sagdt, den representantkammare, der inträde begäres eller vunnits, må det vara tillåtet tveka om gagnet deraf, att Sveriges Rikes Ständer afhända sig för all framtid, i sin grundlag, denna pröfningsrätt!” I denna reservation har Herr F. Rosenqvist instämt. Konstitutions-Utskottet#
Memorial N:o 14, af Herr 0. E. L.
Dahm: ”Det förslag till förändring af 21 § Riksdags-Ordningen, som inom Konstitutions-Utskottet blifvit af mig framlagdt och haft ifrågavarande framställning till följd, åsyftade att uppdraga en skarp gräns emellan domstolarnas och Ståndens pröfningsrätt rörande anmärkningar gjorda mot riksdagsmans kompetens och derigenom förekomma alla konflikter mellan dessa hvar för sig sjelfständiga makter inom samhället.
Jag utgick dervid från den grundsats, att alla anmärkningar, som kunde förekomma emot riksdagsmans val och behörighet, innan han erhållit fullmagt, skulle tillhöra domstols pröfning, men att de, som derefter skedde och som icke redan blifvit afgjorde, viii mätte kunna för nödiga upplysningars in•hemtande till domstol förvisas, men endast i vederbörligt Riks-Stånd afgöras.
Sorn Utskottet likväl endast antagit de delar af förslaget, som åsyftade att begränsa Ståndens rätt, men förkastat dem, som innehöllo en begränsning för domstolarne, och dä således den åsyftade förbättringen af Grundlagen alldeles förfelats, sä får jag härigenom nedlägga min reservation mot den förändring af 2i 8 Kiksdags-Ordningen, som Konstitutions-Utskottet föreslagit.” af Herr F. A. Rinman: ”Att samma pröfningsrätt, som tillhör Borgare-Ståndet i afseende pä ledamöter, mot hvilka anmärkning kan göras till följd af 14 § Riksdagsordningen, bör tillkomma Preste- och Bonde-Stånden, enligt 13 och 15 §§., anser jag i sin ordning och har derföre intet att erinra mot första punkten af ifrågavarande förslag.
Mot sednare delen af detsamma, eller att inskränka ett Stånds pröfningsrätt af dess ledamöters behörighet, måste jag deremot reservera mig.
För den, som lika med mig hyser den öfvertygelsen, att ett Stånds rätt att pröfva dess ledamöters behörighet är och måste vara alldeles oberoende af förutgängna tvister om olagligheter vid valet, bör det, efter de temligen skarpa anfall hvarföre denna mening varit utsatt, vara tillfredsställande att finna, att de. som hysa en motsatt åsigt, nu åtminstone medgifva, att en grundlags-förändring behöfs, om deras åsigt skall för framtiden blifva obestridligt gällande.
Ifrågavarande förslag går derföre ut på att lösa frågan om undanrödjande af möjlig kollision emellan ett Stånds och domaremagtens pröfning af riksdagsmannaval.
Men förslaget kommer efter min tanke att, i stället att lösa, än mer intrassla frågan.
Utskottet föreslår att i 21 g Riksdags-Ordningen ina göras ett tillägg, att Ståndets pröfningsrätt skulle upphöra om valet varit eller vore underkastadt domaremagtens pröfning.
Således, om någon blefve genom ett Riks-Stånds beslut förklarad oberättigad att vara ledamot af samma Stånd, och denne sedermera blefve af samma valförsamling, som frän början valt honom, omvald; om valet öfverklagades hos Konungens Befallningshafvande, som, representerad tilläfventyrs af en tillförordnad, oerfaren^ tjensteman, godkände valet; om det sålunda godkända valet icke öfverklagades; då egde en sådan ledamot ånyo uppträda i Ståndet, hvilket måste, då frågan varit underställd domaremagtens pröfning, såsom dess ledamot emottaga den. som nyss förut blifvit af Ståndet förklarad obehörig.
Jag kan icke föreställa mig, att de Ständ, hvilkas ledamöter tillsättas endast genom val, skulle pä sådant sätt nästan helt och hållet bortkasta deras pröfningsrätt.
Förslaget synes mera gå ut pä att öfverflytta Ståndens pröfningsrätt till domaremagten, än att förebygga konflikter.
Man talar om den helgd, som tillkommer domaremagtens beslut, men man nämner intet om den helgd, som tillkommer ett Stånds.! låga ordning fattadt beslut.
Bada äro efter min tanke lika berättigade till åtlydnad, till helgd. - - ) Men Konstitutions-Vtskottets Memorial N:o 14. !>
Men om man äfven skulle vilja godkänna Utskottets grundsats, hvilken jag dock bestrider, att ett Stånds pröfningsrätt borde vara beroende af huruvida tvister om valet förut skett eller ej, har man likväl genom antagandet af det nu framställda förslaget icke kommit till det mål, man sökt.
Ty tvist kunde ju alltid uppstå, huruvida det vore samma fråga, som förut varit underkastad domaremaktens pröfning.
Hvem skulle då slita en sådan tvistefråga?
Ståndet afstå frän prutningen deraf?
Skulle Talmannen ensam afgöra frågan?
Eller skulle den hänskjutas Konstitutions-Utskottet?
Hvad hade man då vunnit med förändringen?
Deremot är det en vedertagen grundsats inom konstitutionela stater att eh Vald riksförsamling eger ensam inagten att pröfva dess egna medlemmars^ behörighet.
Olagligheter vid valet pröfvas af domstolar, men säsnart alla formaliteter vid valet äro godkända och fråga uppstår endast om den valdes behörighet, dä inträder representationens pröfningsrätt.
En riksförsamling är för sig sjelf en statsmagt, den må vara fördelad i hurumånga kamrar, hurumånga afdelningar som helst, och en statsmagt kan ej erkänna någon öfver sig att pröfva dess egna angelägenheter.
Korrektivet mot missbruk ligger i den begränsade tiel, en vald församling är underkastad, och i den allmänna opinionen, som i sinom tid bedömer dess handlingar.