Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
ej menar kunde » I allan da ' r, mellan bildning och hyfsning, yttre polityr I ungdomsvärlden jag med hennes sinn Mig lärde blicka varmt och verkligt in, Och gamla vännerna, som mig tillhörde, Sin vänskap ock till henne öfverförde.
där utan är v ä l e n b i l d a d m ä n n i s k a » — d e t ordnade j a g en g å n g — icke h o n o m, t y det svar j a g han är till d e n g r a d s j ä l f f ö r n e k a n d e, a t t man Då fick där hvarje liten planta lif Och värnlöst djur och ört, de sade: grf: y&gt;Oif vård och ans, ja, älska oss, ni båda, Ljuft stärker del att få mot kärlek skåda. » » Hvad o c h g r y m t g r i m a s e r a r f ö r att g ö r a sitt o h y g g - liga skråpuksansikte ä n n u värre.
M e n sällan, sitt Jag använder en motsättning är i c k e s å att ordet » studium » till b o k l ä r d o m e n.
fatta, f ö r att f å Men det s o m o m man borde gå
f ö r n u m s t i g t o m k r i n g m e d en p e n n a i ena h a n d e n o c h en a n t e c k n i n g s b o k i d e n andra och g ö r a iakttagelser.
N e j, ö p p n a bara ögo- nen o c h öppna hjärtat!
Låt intrycken ström- m a in af s i g s j ä l f v a!
G l ö m b o r t d i g själf o c h t ä n k o c h k ä n n m e d a n d r a!
D e t är h e l a h e m l i g h e t e n, d e t är v ä g e n till s a n n b i l d n i n g.
hyllan; jag är en hylla, jag.
Ja, Italien känner du ju till, jag förskonar dig alltså från alla beskrifningar däraf o c h klifver med sjumilasteg i väg ända ner till Tunis.
I verkligheten gick den färden ej så lätt för sig — 1m, vår italienska ångbåt i stickande s t o r m!
Klas påstår naturligtvis, att detta på sin höjd kunde kallas en frisk bris, men i sådana friska brisar ville jag inte ens önska mina svägerskor, om jag hade några.
dig, från en S t o c k h o l m s f r a på l å n g f ä r d.
litet svår att placera på V i fiögo genom Danmark, Tyskland o c h Tyrolen — natt och dag reste vi, o c h ett tu tre hade vi sol o c h vår omkring oss, o c h hela vår odrägliga vinter där hemma var som en lång, ond dröm.
Å, hvad jag var tacksam mot Klas i milt sinne — ty att säga h o n o m det skulle aldrig falla mig in, männen äro minsann tillräckligt egenkära ändå utan an- ledning.
H u r dina v y e r v i d g a s, då lifvet lägger s i n r i k a m å n g f a l d f ö r d i t t ö g a — h u r för- d o m a r n e svikta o c h ramla o c h efterträdas af ett m å n g s i d i g t f ö r s t å e n d e — h u r d e t t a f ö r s t å e n d e f y l l e r d i g m e d i n n e r l i g k ä r l e k till allt l e f v a n d e — h u r d e n n a k ä r l e k f ö r ä d l a r och hur du förädlar andra g e n o m blotta u t s t r å l n i n g e n af d i t t h a r m o n i s k a v ä s e n Du s a k n a r k a n s k e m y c k e t af d e t, s o m k o n v e n t i o n e l t g å r o c h g ä l l e r för » b i l d n i n g ».
V a r o b e k y m r a d!
H a r l i f v e t fått f o r m a, d a n a, » b i l d a » d i g till s a n n m ä n s k l i g h e t, så ä g e r du d e t, s o m u t g ö r s j ä l f v a d e n s k ö n a fruk- t e n af d e n v e r k l i g a b i l d n i n g e n.
L ä n g r e k a n m a n ej k o m m a, t y v e t a n d e t i o c h f ö r s i g är e j m å l u t a n m e d e l.
» J a g skulle vilja veta allt, » sade en g å n g d e n n a kvinna, s o m har inspirerat hela den här h i s t o r i e n, — » j a g s k u l l e v i l j a v e t a allt, för att k u n n a f ö r s t å allt o c h ä l s k a a l l t.
» D e t är k a n s k e e n s m u l a b a n a l t, t y m å n g a h a t ä n k t d e t s a m m a, m e n d e t är r i k t i g t i alla fall, o c h d e t v a r, t r o t s d å l i g s k o l u n d e r - b y g g n a d, e n bildad k v i n n a, s o m s a d e d e t.
Efraim Rosenius.
nog Ja, den rosan kan inte beskrifvas i detalj af en något så när anständig fruntimmers- penna.
M e n till sist gledo vi ändå tidigt en morgon in i L a Golettas lugna hamn.
A, hvilket panorama!
På bägge sidor begränsas utsikten af blånande berg m e d de mjukaste linier o c h rätt för ut, b o r t o m den salta insjön El Bahira (hvars af B ä d e c k e r ut- lofvade flamingos lyste mindre med sina röda halsar än med sin frånvaro), ser man staden Tunis ligga som en långsträckt snödrifva.
D e t närmaste berget till vänster är alldeles öfver- sålladt af maraboutgrafvar.
J a g har nu hört så många olika uppgifter o m, hvad en mara- bout egentligen är; somliga säga en präst, andra en helig fågel, men jag tror helst på Klas, som säger, att det är ett muhammedanskt hel- gon, t. c x.
en man som företagit tre vallfärder till M e k k a.
P å det högra berget ligga Karthagos s. k. ruiner, cl.
v. s. de finnas egentligen knappast till, endast några pelare o c h ett par hvalf, i stället reser sig kardinal Lavigeries stolta d ö m e öfver grushögarna o c h de saftiga gräsmattorna däremellan, där det ser ut som o m det regnat b l o m m o r — underliga afrikanska blommor, som jag aldrig sett maken till — o c h högst upp på branten har en liten hvit arabisk b y, Sidi bou Said, klängt sig fast.
Tunis i mars 1895, datum vet jag inte.
K ä r a lilla N i n i!
E n hel evighet har förflutit, sedan du hörde något från mig, men du vet säkert orsaken; våra alltid så väl underrättade vänner o c h be- kanta ha nog redan talat om för dig, att jag och min man äro ute på långresa, med det obligata tillägget: » G u d vet, hvar de män- niskorna ta pengar i f r å n!
» Ja, vi äro, som du ser, komna ända till de svartes världsdel, om också bara på den öfversta kanten däraf.
Men jag vill börja från början.
» Skulle du ha lust att resa u t o m l a n d s?
» säger Klas cn dag, då han träder in i mitt arbetsrum, där jag sitter o c h ser ut öfver Humlegårdens tjocka snödrifvor.
» Hvart?
» » J a g tänker Sicilien och möjligen cn tripp till Tunis kunde d u g a?
H u r snart kan du vara f ä r d i g?
» » Genast, käre, välsignade K l a s!
Skall du ha din fotografiapparat m e d?
» » Naturligtvis! » Jag gjorde en grimas.
Kameran, som jag själf i min dumma, kvinnliga oegennytta gifvit h o - nom, är min farligaste rival — men att resa till T u n i s!
Ett nej kunde naturligtvis inte komma i fråga; o c h i allmänhet skall en klok hustru vara sparsam med sina n e j.
J a g hoppar öfver förberedelserna till resan, som då egentligen bestodo i att jag lämnade nyckelknippan till Mathilda, du vet, mitt allt i alla, o c h kastade ner ett par klädningar i en koffert, o c h en ohyggligt kall o c h ruskig kväll i februari månad foro vi i snöyra ner till Cen- tralen, tre man högt, K l a s, hans kamera o c h jag, herrn o c h frun placerade i hvar sitt hörn och kameran — ja, hon fick verkligen stå på parsamma Fruar!
Don förnämsta sevärdheten i Tunis är o c h blir gatlifvet m e d dess vimmel af orientaliska typer, de infödda muhammedanska tuneserna eller araber, som mau oegentligt kallar d e m i dagligt tal, negrer, maltesare, judar o c h en mängd representanter för obestämbara bland- raser.
Man tror, att orientalerna företrädesvis kläda sig i hvitt, men det är ett misstag.
A l d r i g har jag sett en sådan färgrikedom i klädväg som här i Tunis.
M e d undantag af krapprödt — det är väl för skrikande för de stillsamma, gravitetiska östorländingarne, som hata allt hvad som gör väsen af sig — såg jag här dräkter i alla de vackraste färger, klargrönt, lila, himmelsblått, skärt, brunrödt.
Ilvita äro dock de tunna, cropeartade kåpor, hvarunder kvinnorna dölja sina brokiga dräkter, och hvita äro äfven männens beduinkappor; dessa äro i alldeles samma fason som våra mammors gåbortkappor, du minns, o c h tofsar ha de också i ryggen.
K l a s brukar alltid göra narr af mig och mitt köns vurni att » springa i b u t i k e r », men ändå var han redan den första förmiddagen genast med om att vi skulle gå i bazaren.
Det är en underlig labyrint af slingrande, smala gator m e d små bodar på ömse sidor; en stor del af detta butikkvarter är täckt m e d ett gemensamt tak, försedt m e d små ljusgluggar.
Vi hade föresatt oss att gå vår väg rakt fram o c h ingenting köpa, bara titta med ett fjärdedels öga, ty allting skall j u vara så för- skräckligt dyrt i bazaren, men innan vi visste ordet af, voro vi af en omotståndlig ung arab med glada bruna ögon intrugade i bröderna Barbouchis magasin, ett par små kyffen, in- rymmande alla världens härligheter.
D ä r tro- nade en stor, tjock, elegant arab framför ett sådant där litet orientaliskt b o r d, du vet, som mera liknar en pall — en tysk dam på vårt hotell, fru Schulze, berättade mig sedan, att hon m y c k e t riktigt, första gången hon var i bazaren, ställde till skandal genom att sätta sig på ett sådant bord.
Nå, jag hade lyck- ligtvis bättre vett än så.
V å r arabiske L e j a b j ö d oss artigt taga plats o c h befallde genast fram kaffe, som dracks ur de mest förtjusande små koppar utan fat.
H a n o c h hans brorson (den oemotståndlige Salah, som narrat oss in) samt K l a s o c h jag sutto nu där, som om vi varit gamla goda vänner.
Kaffet var för öfrigt utmärkt, ehuru det hemma hos oss snarare skulle ha ansetts som något slags tjock soppa, men det skall vara så, o c h det kokas med socker, så att man har inga attiraljer på brickan.
Då vi slutat dricka, skyndade sig en af de kringstående arabiska biträdena att dricka ur det tjockaste, som vi lämnat.
Och nu togos varorna ner frän hyllorna.
Sådana guld- o c h silkesbroderier, o c h h v i l k a skira, härliga tyger, som väfda af rosendoft och solstrålar!
Men jag skall tiga, jag vill inte göra dig afundsjuk.
N o g af, att gå till Löfgrens är hädanefter för mig ett platt, ge- nomprosaiskt intet.
J a g måste knyta handen om min • portmonnä så hårdt jag kunde, m e n då vi ändtligen k o m m o därifrån var den ändå lättad på sitt innehåll, o c h K l a s bar ett paket innehållande ett guldbroderadt sidenskynke till en kudde — ja, du skall få se den, då vi komma h e m, men jag ber dig i vår vänskaps namn, fråga mig aldrig — h ö r du, aldrig — hvad den kudden har kostat!
U n g e Salah träffade vi sedan oupphörligt på kaféer o c h ute på gatorna, o c h K l a s fotogra- ferade h o n o m m o t en vägg, men fastän han hundrade gånger hade hört, att jag tyckte bäst om h o n o m i profil, tog han honom naturligtvis en face.
P å eftermiddagarna, då vi ej hade annat att göra, åkte vi stora ronden på spårvagn genom arab- o c h judekvarteren.
Flere arabiska kaféer besökte vi, det var rätt egendomligt att sitta utanför dörren o c h dricka kaffe så godt som midt på gatan med en hop vilda folkslag till närmaste grannar på bänken.
Araberna äro ett tystlåtet släkte; de sitta som afguda- bilder m e d benen i kors under sig, tofflorna ställa de framför sig på marken o c h så ser man d e m alla tider på dagen sitta alldeles tysta o c h dricka sin lilla kaffetår.
D e bull- rande, skrikande handelsmännen äro vanligen judar.
Det var folkfest de sista dagarna af må- naden llåniadåu, o c h på torget Halfaouine kunde man se Österlandets barn roa sig m e d alla våra vanliga marknadsnöjen: karusell, ma- rionettteater, gungor, musik o c h dansföreställ- ning på kaféerna.
E n repgunga var spänd mellan två stolpar, o c h högt öfver den hängde apelsiner, som det gällde för den gungande att tillägna sig, o c h det lyckades verkligen en ung arab två gånger, medan vi sutto vid våra små kaffekoppar o c h sågo på.
E n kväll under en promenad ner till hafvet upptäckte jag, att den afrikanska nymånen stod vänd så här o c h att Karlavagnen låg all- deles kullstjälpt framstupa.
N y h e t e r i k l ä d n i n g s -, k a p p - och k o s t y m t y g e r % v å r s ä s o n g e n hos Hildur Andersson, Stockholm H v e m kunde väl 12 Hötorget 12 Filial: 4 Södermalmstorg Riks- och Allin.
tel. 4.
IDUN Hassan — också en af våra arabiska vän- ner, ett slags guide, lifvad o c h gladlynt — frågade mig en dag, om jag hade lust att se ett arabiskt harem.
Förslaget antogs m e d för- tjusning; fru Schulze ville också vara med.
V i d elfvatiden dagen därpå k o m Hassan till hotellet o c h meddelade, att han hade fått till- stånd af husets herre, en högre ämbetsman, och att allt var klart.
V i gingo, med litet hjärtklappning.
V i d porten till ämbetsmannens hus lämnade Hassan oss åt vårt öde.
V i k o m m o in på en gård med pelargångar omkring o c h fördes därifrån in i ett glest, smaklöst o c h europeiskt möbleradt mindre rum, där det fanns både ett pianino o c h en anskrämlig samling af glaskupor m e d konstgjorda b l o m m o r under; tycks vara high fashion bland arabdamerna.
R u m m e t var nästan fullt m e d fruntimmer, o c h jag kunde aldrig få klart för mig, hvilka som voro fruar i huset eller endast sällskapsdamer.
A l l a voro så kolossalt feta o c h mjuka, att jag hela tiden måste tänka på halfgräddade, för- jästa hvctebullar.
Medan en af de andra fruarna o o m b e d d spelade en polka på det ostämda pianot, fick favoritfrun sikte på fru Schulzes guldarmband och förälskade sig ögonblickligen däri.
Hon fingrade och klämde på det o c h gjorde allt utom beslöjade inviter,, att hon önskade få det i present.
Fru Schulze var m y c k e t generad och låtsade ej förstå.
Under tiden ansattes jag af en annan tjock haremsskönhet, som rent ut frågade, om jag ej ville ge hennes lilla dotter en dräkt, som hon sett i går i bazaren, den kostade bara 60 francs.
J a g kippade en smula efter andan, men lyckligtvis bröt fru Schulze upp i det samma efter ett alltför direkt utfall m o t armbandet, o c h med många artiga fraser å ömse sidor drogo vi oss till- baka och voro rätt belåtna, då vi lyckligt och väl befunno oss utanför porten hos Hassan.
Samma dag, som vi voro ute till Karthago, sågo vi vid la Marsas lilla bangård en hel rad täckta o c h igenbommade vagnar k o m m a k ö - rande i gåsmarsch utför den allé, som leder upp till beyens palats; han b o r nämligen ej i själfva Tunis, utan på ett slott ett godt stycke ute på landsbygden.
V i frågade stationsin- spektoren, hvad detta var för en besynnerlig cortége, o c h fingo till svar, att det var beyens damer, som voro ' ute för att luftas.
Luftas i en hermetiskt tillsluten låda!
Stac- kars haremsblomster!
O c h stackars karl!
Han lär vara omgifven af 300, säger tre hundra, kvinnor, däraf 25, som äro hans fruar.
Men så är han också gråhårig m e d b e s k e d!
(V i sågo honom en dag åka g e n o m Tunis ' gator.)
M ö b l e r i n g och D e k o r e r i n g af v å n i n g a r verkställes stilriktigt och elegant.
Ja, tyvärr, det är sista morgonen.
Om några timmar skola vi återigen se vårt kära Tunis som en hvit drifva i fjärran, o c h det skall för oss endast vara ett minne — ett oändligt vackert o c h oändligt behagligt minne, som af någonting stilla, vekt, fint, någonting snöhvitt o c h himmelsblått, en enkel, ljuf me- lodi utan krångliga dissonanser.
Ja, res dit själf!
D e t är ett godt råd, som jag ger dig nu till slut — ty slut måste det bli på detta långa bref, som du skall bränna upp, så att inte din spefågel till man får tag i det.
Hälsa h o n o m för resten!
O c h mottag själf en hjärt- lig hälsning för bådas er räkning från K l a s genom din tillgifna Betty B.
D u hör kanske af mig vidare, då vi kommit i ro i Taormina.
Stockholms äldsta hushålls- Fröken C. meddelade därefter följande: Af de 212 flickor, som tdlhört praktiska hus- hållsskolan under åren 1870 — 1891, voro 88 gifta och om de flesta af de hem, där de voro husmödrar, kunde med skäl sägas att de voro mönsterhem; 5 voro änkor och 9 voro döda; 20 af de forna eleverna vistades i Amerika och 9 af dessa voro gifta; 2 hade sin verksamhet i L o n d o n o c h tre voro gifta i Tyskland.
Därefter nämndes vid namn de sex, hvilka för 25 år sedan utgjorde den första gruppen och sutto med i den lilla salen vid Kaptensgatan, då d:r Bring med orden: » Bed och arbeta, » angaf den väg, på hvilken skolan kunde nå sitt mål.
Af dessa 6 voro endast 2 närvarande, — Hilda, med man och tvänne barn, Begina, änka med fyra sö- ner — 1 gift i Amerika, 1 i Ljusne och 1 i Stock- holm, men hindrad att vara tillstädes, 1 var död.
Af dem, som ännu voro i tjänst, hade flere un- der många år kvarstannat i samma familj o c h många hade i dessa familjer firat sitt bröllop.
Sålunda hade flere innehaft samma plats 5 — 6 — 8 — 127 2, — 13 / 1,, 14 — 22 år, och en hade ännu kvar den plats hon erhöll vid utgåendet ur skolan för 9 år sedan; en annan hade 17 år tjänat hos den familj, där hon erhöll sin första plats.
Senare på aftonen redogjorde fröken C. för sko- lans uppkomst och utveckling, påminde om huru mycket arbete, som nedlagts af dem, hvilka voro med då skolan ännu behöfde bokstafligen kämpa för dagligt bröd, och hvilka insatser af kärlek och uppoffring då gjordes .af nu hädangångna personer.
Särskildt tilltalande under festen var anblicken af det femtiolal barn af olika åldrar, skolans s. k.
&gt;barnbarn », som glada svärmade omkring i rum- men.
Så t. ex. tågade de, anförda af en liten gosse med en blågul flagga, fram under afsjun- gande af en bekant skolsång, o c h ofrivilligt sade man till hvarandra: » Hvad de se snälla ut! » Vid tiotiden intogs supé, hvarefter dagen afslu- tades med bön och sång.
Det var i sanning en god minnesfest, och när man ser resultaten af hushållsskolans verksamhet och dess inflytande på de många egna hemmen, måste man instämma med fröken C. i hennesofia uttalade önskan: » Ack, om det funnes flere hus- hållsskolor för bildande af tjänarinnor! » En af de närvarande vid 25-årsfesten.
skola.
En 2 5 års ' £ 2 CO i » O) M zs u o cn iJ CO •a CD JE &lt;E fest.
Ill lä under senare åren det husliga elementet i Ej kvinnans uppfostran mer och mer kommit till T sin rätt och olika slags hushållsskolor här och hvar uppstått, vilja vi i dag berätta något om en 25-års fest, som nyligen firats med eleverna från den äldsta hushållsskolan i Stockholm.
Den 24 sistlidne april hade fröken Hedda Cro- nius till sig inbjudit forna elever från den gamla praktiska hushållsskolan, från dess början 1870 till 1891, då nämnda skola ombildades till ett aktiebolag.
Vid sextiden samlades den ena skaran efter den andra till Västra Trädgårdsgatan n:r 19, där fröken Cronius numera har sitt verksamhetsfält.
Unga mödrar åtföljdes af barn af olika åldrar och något senare kommo fäderna.
Antalet af gästerna lärer ha uppgått till 180.
Allas ansikten buro prägel af glädje och belåtenhet, hvilket uttryck dock tycktes öfvergå till en mera högtidlig stämning, då inbju- darinnan dekorerade skolans båda första elever med hvar sin blomsterbukett, å hvars band lästes årtalet 1870 — 1895.
Medan kaffet dracks, hade man tillfälle att helsa på hvarandra och mödrarna presenterade sina små.
Därpå tågade man upp i öfre våningen, o c h bar- nen jublade öfver de kulörta lyktorna i trappan.
I fonden af salen var en vacker dekoration af växter omkring en Kristusbild, och nedanför den- na satte sig nu den ena ringen efter den andra af skolans f. d. lärjungar.
Hedersplatserna into- gos af de båda, som varit med 1870.
En psalm uppstämdes och sjöngs fulltonigt.
Doktor Bring, som hållit invigningstalet då skolan öppnades och sedan vid de flesta årsfesterna talat till de unga, uttryckte nu sin glädje öfver att återse så många gamla bekanta och höll därpå en betrak- telse öfver 1 Petr 1:18 — 21, nedkallande Guds väl- signelse öfver alla dessa, som i egna eller andras hem hade sin verksamhet, samt öfver de många barn som fostrades i hemmen.
En af flickorna sjöng en solosång, hvaruti skil- drades, huru det bila fröet blifvit ett stort träd, och huru » de trefna små hemmen i öster och väster » äfven voro grenar i detta träd.
K Af D:r Alfred Levertin.
utidens förnämsta läkekrafter äro ej längre de medicinska drogerna, huru värdefulla de än i vissa fall kunna vara, utan fastmera de s. k. pliysikaliska medlen.
Dessa förfoga öfver naturkrafterna och tvinga dem som lydiga redskap i sin hand.
D e heta ljus, luft, vatten, rörelse o c h elektricitet, alla dessa hafva hvar i sin tur tryckt sin kraftiga stämpel på det nittonde århundradets terapi.
Det är o m vattnet som tvagningsmedel o c h bad, det är om vattnet som dryck o c h som ett kraftigt verkande medel, när det håller en mängd minerala beståndsdelar, som vi här nedan skola tala o m.
Att bad o c h tvagning i främsta rummet afse en rengöring o c h behöflig uppfriskning af vårt hudsystem, att det kan förekomma hudsjukdomarne i många af deras former har redan d:r Afzelius i sina föregående artiklar visat.
Men huru innerligt hudens vård sam- manhänger med hälsan o c h hvilka vådor ett försummande af hudens skötsel kunna medföra viile jag söka att visa o c h för eder.
mina läsarinnor, göra klart.
S o m ingångsord till mina betraktelser må jag få anföra följande tänk- värda ord af stormannen på detta område Carl Curman; de föra eder genast in uti den tanke- gång, som j g önskar måtte besjäla eder vid Sängar och Sängkläder, Möbeltyger, Mattor och Gardiner m. m., m. m. a Carl Johansons Möblerings-Affär, Drottninggatan 45, 1 och 2 t r.
£ U c$ ts pp A r a b e r n a få, som du vet, ha huru många fruar som helst, men vanligen ha de, för kost- nadens skull, bara en; Hassan påstod dock, att herrn i detta hus bestod sig m e d fyra sådana dyrbara lyxartiklar.
E n af dem var m y c k e t vacker, klädd i långa prunefärgade vidbyxor, en ljusblå blus, små, små guldbroderade skor med guldklackar midt under foten o c h kring hufvudet — hon hade håret klippt i pannan och utslaget bak — en löst virad blåhvit duk med små snibbar utstående öfver hjässan.
A l l - deles förtjusande!
H o n var visst favorit- hustrun, ty fastän hon var den yngsta, förde hon ordet hela tiden på dålig franska.
Nåja, han är j u omkring 80 år gammal, o c h att han kunnat hålla ihop så länge m e d en så talrik kvinnlig omgifning, vittnar om en högst ovanlig förmåga att upprätthålla hustukten.
V i lefde fram våra dagar i en lycklig okun- nighet o m hvad som passerade i världen.
V å r enda kunskapskälla var ett litet lokalblad, La depeche tunisienne, som vi hvarje morgon köpte af en genomrar, alltid flinande unge, ly- dande namnet H a m m e d.
D u må tro det är en lustig typ för en t i d n i n g s p o j k e?
I dag, sista morgonen vi äro kvar i Tunis, mötte Klas vår lille H a m m e d på gatan, han försökte så godt han kunde fråga efter madanie o c h skic- kade mig till afskedsgåfva den mimosakvist han bar instucken b a k o m örat.
fa ha tänkt, att din gamla Betty skulle k o m m a så långt bort i världen, att livarken stjärnor eller måne voro sig l i k a?
O c h allt detta har jag K l a s att tacka för, men söta, älskade Nini, tala ej om det för h o n o m; ty fastän han är den allra raraste af äkta män, gäller ändå all- tid det gamla ordspråket, du m i n n s: Stryk ej katten på ryggen, ty då.
etc. wi Q Ha 1895
läsningen af alla ämnar förkunna.
de råd o c h föreskrifter jag » M e d huden börjar o c h slutar vårt kropps- liga jag, här utkämpas den kamp för lifvet mot yttervärlden o c h det s. k. klimatet, hvil- ken börjar med vårt första, stora luftbad v i d inträdet i lifvet o c h vår första högljudda pro- test till skydd för vårt omildt berörda skinn.
V i älska n o g alla detta skinn o c h äro ofta rädda om det, men få äro de, som rätt förstå, hvilken kostbar klenod en sund o c h frisk hud är.
Den ofördärfvade instinkten fattar ofta detta riktigare än den missledda reflektionen, som här mången gång famlar i villfarelse.
Se bara, huru den späda lilla ungen strålar af njutning, då hans frigjorda, blottade hud får- dricka luft, värme o c h sol eller öfverspolas i ett ljumt bad, o c h ingen öm mor är okunnig om badets o c h tvagningens välsignelse för den lilles hälsa, men hvad vikt fäster h o n själf månne vid skötseln af sin egen h u d.
» Hudens särskilda beståndsdelar hafva i de föregående artiklarne skildrats o c h till dem vill jag ej nu återkomma.
M e n clet fenomen, som vi i dagligt tal kalla svettning, måste jag här något närmare beröra.
Svcttkörtlarne i läderhuden hafva en stor och egendomlig roll att fylla, g e n o m dem af- söndras nämligen vatten från blodet oupphör- ligen o c h stundligen i gasform, det är den process s o m på konstspråket kallas perspiration £; er den osynliga utdunstningen, mera sällan framkväller svetten i flytande form, som vi då bruka benämna transpiration.
M e d svetten bortgår ej endast vatten, utan en mängd gas- formiga ämnen af organisk natur, de anses vara ganska giftiga äfven i liten mängd, den flytande svetten håller äfven urinämne samt fosforsyrade salter.
Svetten kan afsöndras i växlande mängd; i medeltal anses vattenafsön- dringen genom huden uppgå till 1 kilo på dygnet.
Svettningen står under nervernas in- flytande o c h förmedlas af dessa.