Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är sålunda upplyst: att, af 53,4o3 Tvistemål, sorn vid Härads-Rätter och Kämners-Rätter sistnämnde år blifvit definitivt afgjorda, hafva till Lagmans- och Rådstufvu-Rätterne ingått endast 3,762, utgörande öfver hufvud hvar i/pde, eller från Härads-Rätterne serskildt hvar i6:de sak; att, ifrån ofvannämnde Appellations-Domstolar hafva l,o3g vädjade saker lilifvit i de Kongl. IIof-Rätterne fullföljde, ibland hvilka befinnas många Concourser, Arfs-saker och andra Tvistemål, hvilka RådstufvuRätterne, såsom första
Domstol upptagit, så att med visshet kan beräknas, att, utaf de vid första Domstolarne på Landet och i Städerne afdömda Tvistemålen, icke mer än ett af 53 blifvit under Hof-Rälterne draget; samt alt de förlikta och uppskjutna sakernas antal, i förhållande till de instämdas, varit i det närmaste lika som år i83o.
Jemte dessa nu antydda omständigheter, som tjena till vägledning fö'r ondömet öfver Lagskipningens tillstånd, innefattas myeket annat i de af Hans Excellenee, Justitiae-Statsministern afgifna underdåniga Berättelser för åren iS3o och i83t, hvilket allt är af den vigt, att det för Rikets Höglofl.
Ständer, i egenskap af Lagstiftande magt, borde framläggas; men resultaten af de upplysningar, som de omförmälde Berättelserne meddela, måste, efter min tanka, i detta afseende samlas genom jemförelser emellan flera än de 2:ne år, som hittintills kommit i fråga, och göras åskådliga genom sammandragna Tabeller, hvilka tillika kunde meddela en fortgående öfversigt af Fängelse-Statistiken, som bör vara att tillgå vid behandlingen af frågor i Criminal-Lagstiftningen.
Då nu, för delta ändamål, en sådan öfversigt emedlertid icke bör saknas, har jag på hitintills vanligt sätt uppgjort ett sammandrag af de inkomna Fånglistorna för Januarii månad i833, hvilket vördsamligen öfverlemnas, med åberopande af det lika beskaffade sammandrag för år i83o, hvilket finnes bifogadt min Embetsberättelse för det året.
Lagskipningen i Tryckfrihetsmål förtjenar ostridigt alt till serskild utredning varda framställd, så väl för sin vigt, som för det egna handlingssättet, afvikande i flera afseenden från det vanliga.
För att inleda en sådan utredning, torde några hufvudmoment af den hithörande Laghistorien i minnet böra återföras, och deribland i främsta rummet, att den i 86 §. af Regeringsformen nedlagda grundsatsen om tryckfrihet blifvit uti ©ammanfcrag af to titt 3uftttte*£>m(Htt>Sman3’(£rpetotionen infomna fdngttftof för januari månal) åt 1833. 1 | Sitrén: $äftning& odj ©trajffängelfer fann Soractionénntättningat. görar-- getfe imber gubg-- tjenfi.
Safletigt tat, upplopp. gaij! mynt- ning, bebrä-' getif förfall ning.
SOlorb, barna! morb, förgift- ning, brap.
SOiorb! braitb. 2BS(b emot göräl-- brar.
Stölt, röfmeri, iiö(b, fnatteri.
Sillman-- na me! belg för: fångring. 28ålb; tägt, brob-' (farn, trcägifte, bot*. £ibe(ag.
(SbSöreS-' brott, roåtb, flaas-' mår.
SSnge: fpillnittg. ©ubor-' bina-' tions-' brott.
Sim- ning, Ärono- perfeb* lars för- ning-' ring. gptteri, toanart, tiggeri. gör-' froarp löshet. brägeri, tullför: fnittning, ©egla: tiong: odf> rantaing: 23rott emot Xrytf-' frihets * (agen. 25öterS fömanb* ting.
9Jå befän* ttelfe infatte. ©umma. brott.
SBartolmS fällning ♦ ♦ * — 3 — — i — — — — — i I— — 22 — 2 — *— 29 122 14 87 131 6arléiton« bro 1 — 4 — 66 —■ — — —■ — 10 — 41 — — — ©öt&eborgg bro • ♦ '♦ « — — — — — — — 9 5 — — — — — — SJfp Gtfborgg bro ... .. 6 7 — 73 — — — *— 1 — — *— •— — ■— Gartfieng bro ♦ ♦ « 3 17 4 1 100 — — i 1 ■— 5 — — — — — Gbriflianftabg bro . ♦ . « 13 4 — — 37 3 — i 46 — — 1 — 4 — — — 109 157 Sanbgcrona b:o * * . 7 21 3 1 120 — l 3 1 ■— — — ■— — — — — — SOialmö ©tora Gorrectionella arbetg.-fängetfe . — 11 18 1 4 241 — — 3 — •— 3 — 1 410 1 *— -7- — 693 Gartgcronar Slrbetg:Goropagnier — — — — — — — — — — 400 — — — 400 ©tocfbotmg ©obra £orrectiong--£snrättning — — — — — — — — — — 82 876 — — ' 7 965 EDito Skorra bito bito
Qroimtor 2 39 — — 80 — — — — — — 95 79 — — 4 299 Sftorrföpingg bito bito bito — 35 4 — . 38 — — — — — rS — 74 — — *--- 151 ©ötbeborgg bito bito bito 1 4 — — 17 ■— — — — ■— — — 5 60 — — — 87 ©umma 1 46 149 12 6 773 3 l 7 48 19 15 184 1962 5 2 11 3244 Sänfc^äFten 121 28 92 119 43 37 23 79 36 ©totffiofmS ©tabé Saften 19 — — 80 — — — 10 — — 3 — — 9 — Upfala Säng b:o 2 — — — 21 — — 1 1 — — — 1 — — •— 2 *— ©todffjolmg
Säng ©faraborgg b:o bro ♦ - 1 5 4 2 3 1 , , 42 16 — — 3 9 —_ __ 11 1 10 25 20 — 3 55 Gronobergg bro — 1 — — 21 — — — 1 •— — 1 6 — 13 — Sönföpingg bro •— ,. 2 2 — — 22 —• — — 5 1 — — — 4 — 1 — SBefimantanbg bro 2 1 1 — 12 — l — 1 — — — 3 2 «— — — — cftergötblanbg bro 3 2 — — 26 — — — 6 — 2 7 17 2 — 14 — ©öbermanlanbg
. bro — — *— — 17 — — 1 — *—• —x 1 13 — — 4 — Gtfborgg bro _ 6 10 — — 40 — l 1 5 — — 11 8 1 — 15 ■— 98 Calmar bro — 10 6 — — 32 — —• — 20 — 1 4 10 — — 15 — 98 ©tora Äopparbergg bro 1 1 1 — — 19 — — — 3 — — 3 8 — — 2 — 38 örebro bro 1 4 3 — — 22 — — — 2 — — 7 8 — — 1 — 48 sjBermelanbg bro 1 3 — — 20 — — — — — — — — 11 — — 3 — 38 ©efieborgg bro . — 4 1 — 19 — — — 1 — — — — 4 — — 2 — 31 SBefletSftortlanbg bro V 1 6 — — 17 — — 1, 2 — — — 9 — — — — 36 SDejlerbotteng bro —. — 1 — — 14 — — — — — — — — — — — — 15 ©ottlanbg , bro bro — 7 — — 7 — — — — — — — 1 — — — — — 15 SOtatmöfjug — 3 3 — — 34 — — — 2 o 1 6 22 — — 5 6 84 Gbrijlianftobg bro 3 3 2 — 27 — — — 3 — — — — — — 1 — 39 33tefinge bro — 5 4 — — 32 — l — 2 — 6 1 26 1 — 16 — 94 Sattanbg bro 1 3 2 — 26 1 2 — 5 3 — — — 15 — — 2 — 60 ©otbeborgg-' o* SBobug b:o 5 11 — — 76 — 1 — 15 — — 1 22 24 — — 2 — 157 Semttanbg bro — — — 2 1 — — — — — 1 1 2 — — — — - 7 Snorrbctteng bro — 2 — — 16 — — — 3 — — — 3 3 — — — — 27 ©umma ©ummarunt 1 1 3 123 227' 19 6 1433 5 7 11 147 4 21 39 269 2199 9 2 165 17 [ 4707 @ZDffÄ£D8S9t, SJJ. 31.
Slorffebt & ©öner, 1834. R.
St. Just.-Orfrb. E/n b.-Ber. den tS Januarii lS34- 3 dea sedermera fastställda Tryckfrihets-Förordningen af den g Mars 1810 §■ 2 mom. i Sålunda utvecklad, att icke något ämne, sorn är eller kan blifva föremål för méhsklig kunskap, skulle vara undantaget ifrån offentlig undersökning och afhandling i allmänt tryck.
Emedlertid hade man tillika insett, att denna vidsträckta frihet skulle blifva utsatt för missbruk, och att emot dessa borde motvigter inläggas.
Ehuruväl, för att sluta från den stadgade principen, det kunnat förmodas, att Tryckfrihetsförordningen, i öfrigt, endast skulle innehålla föreskrifter i afseende å form och satt för den offentliga yttrande-rätten, inträffade dock, att åtskilliga ämnen, hvilka desto hellre kunna blifva föremål för mensklig kunskap, sorn de ligga inom det pråetiska lifvets område, blefvo de facto undantagne genom lagda hinder för' möjligheten att derom vinna kännedom.
Om, å ena sidan, får medgifvas, att dessa undantag vöro påkallade af nödvändigheten af det Monäfkiska Regeringssättets natur i allmänhet och af Sveriges Statsförhållanden i synnerhet; så är deremot, å andra sidan, klart, att sålunda var ifrån början den olägenhet gifven, att, emellan den organiska lagen och dess erkända princip, ett missförhållande egde rum deruti, att den senare lofvar mera, än den förra kan uppfylla.
Då nu i hvarje sådan organisation den sanning måste uppenbara sig, att innehåll och form äro på det närmaste förenade och ömsesidigt betinga hvarandra, så har det också handt, att mei* än en gång, isynnerhet i senare tider, principen blifvit, äfven i andra afseende», än de nyssnämnda, åberopad af Svarande parter i Tryckfrihetsmål, emöt åklagarens tydning af bestämmelserna i Lagen.
En annan olägenhet var den, att, då man öfverskådade hela vidden af det fält, som blifvit öppnadt genom den uppställda principen, och förmodligen mer anade än kunde fatta, huru mycket både godt och ondt sorn deruppå kunde utsås, så ansågs det vara nödigt att, genom upptagande i Lagen af så många serskilda missbruk, som, utan ledning af erfarenheten, kunde ingå i föreställningen, sätta gränser för tillämpningen af en i sig sjelf obegränsad sats och, genom controller på sättet för frihetens utöfning, tvinga denna att icke förirra sig inpå de många sig erbjudande afvägarne.
Häremot liar blifvit påmindi: alt lefvande krafter icke kunna i längden eller med säkerhet hämmas genom förelagda hinder; att det är omöjligt att förutse, alla de sätt, hvaruppå en sådan kraft kan verka; att lagskipningen ifrån äldsta tider ådagalagt omöjligheten att stifta lagstadganden emot alla förbrytelser; att en mängd bestämmelser belasta en Lag och göra den, i anseende till allt flera inträffande modificationcr, i de i R.
St. Jasl.-Omb. Emb.-Ber. d. 15 Januarii 1834• supponerade fallen svår alt tillämpa; samt slutligen, att den med fintlighet begåfvade kan, ulan svårighet, eludera en Lag, som är rigtad emot tankens brottslighet, men har inga andra bevisningsmedel än ordställningarna.
Detta är i korthet det hufvudsakliga, som ifrån motsatta sidor blifvit anmärkt emot Tryckfrihetslagen i allmänhet.
Under det man från den ena hör klagan deröfver, att förebyggandet af Tryckfrihetens missbruk, eller dessas befordrande till straff blifver allt svårare och, i vissa fall, nästan omöjligt, i anseende till Lagens otillräcklighet och ofullkomlighet, så erfar man, ifrån den andra, lika bittra klagomål deröfver: att, likaledes i anseende till Lagens brister, någon säkerhet för Författare icke gifves: att dessa, äfven med bästa vilja, icke kunna undandraga sig straff-påföljder för hvad de i tillåtna ämnen yttra: att denna våda isynnerhet visar sig för utgifvare af periodiska skrifter, så att den frågan väl kunde göras:
Huru vida i Sverige verklig
Tryckfrihet finnes?
Tillvärelsen af så rakt motsatta påståenden berättigar genast att antaga, det öfverdrift dervid eger rum; men den gifver ock säker anledning, sedan afdrag skett för öfverdriften, att Lagen måtte vara bristfällig.
Under den tid af nära ett fjerdedels sekel, som förflutit, sedan våra gällande Grundlagar först stiftades, bär Tryckfrihetsförordningen undergått flera ändringar.
Med den mig åliggande skyldigheten att fästa uppmärksamhet vid dess tillämpning, har jag utur tillgängliga handlingar tagit kännedom af de Tryckfrihetsmål, som vid Domstolarne förevarit, och anser en kort framställning af hvad jag funnit anmärkningsvärd! vid jemförelsen emellan Hera sådana måls behandling icke vara utan nytta för öfversigten af Lagskipningens tillstånd och vid öfvervägande af de skiljaktiga menia» garne angående Tryckfrihetslagen och dess tillämpnings-sätt, samt vid pröfnihgen af dessa meningars halt och värde.
Den vid 1815 års
Riksdag införda ändring i Rältegångs-sättet, att lagligheten af åtalade tryckta skrifters innehåll skall pröfvas af en Jury eller Nämnd, bildar en naturlig epok, som anvisar lämpligheten att serskildt betrakta de före och efter densamma förflutna perioderna.
Under den första hade man flera tillfällen att tidigt inse följderna af åtskilliga uti i8io- års Tryckfrihets-Förordning innehållna stadganden.
Ibland dessa förekomma 5:le och 7:de punkterna i i §. samt 5 §. angående Namnsedels aflemnande till Boktryckaren och dennes frihet från ansvar för hvarje hos honom tryckt skrift, när han vore försedd med sådan sedel, hvilken likväl icke fick Öppnas annorlunda, än inför Svea Ilof - R.
St. Just.-Omb, Emb.-Ber. d. t5 Januarii iS34> 5 Rätt, och endast i de fall, att målet vore urbota, eller Boktryckaren icke vederhäftig för böter, öfverstigande 16 R:dr 3a sk.
Dessa föreskrifter voro väl beräknade att trygga författarens anonymitet och undanrödja Boktryckare-censuren, hvars verkningar, under den förflutna liden, allt sedan författningen derom den 6
Maj 1780 utfärdades, hade öfverflödigt blifvit kända, då Boktryckares farhåga för olägenheten gick såsom hämmande kraft i bredd med den offentliga magten.
— Men det skulle ock snart visa sig, att antingen var strafflöshet gifven för alla ej urbota Tryckfrihetsbrott, eller ock måste
Boktryckaren ansvara för de i Lag stadgade böterna.
Sålunda blef man af Domare-magiens stadgade exempel på vådan att ställa Boktryckare i borgen för obetänksamma Förfaltare öfvertygad om nödvändigheten af den Lagförändring, som gjordes genom 8:de punkten i 1 §. af Tryckfrihets-Förordningen under den 16 Julii 1812, hvilken ännu är gällande.
En annan öfverklagad olägenhet blef uti sistnämnde TryckfrihetsFörordning likaledes 'undanröjd, genom upphäfvande af det moment i primitiva Rätlegångs-ordningen, alt Svea llof-Rätt var den enda ÖfverDomstol, dit alla Tryckfrihetsmål skulle, genom underställning, ingå, men som ej egde att deröfver döma förr, än Tiyckfrihets-Committén afgifvit Betänkande, hvilket borde innehålla moliveradt och bestämdt utlåtande: om ansvar för skriftens utgifvande egde rum: om upplagan borde seqvestreras och till utgifvande förbjudas: och huruvida uppgift af Författarens namn borde kunna Boktryckaren åläggas: att serskildt yttrande öfver Skrifter i theologiska ämnen borde af Hof-Rätten infordras ifrån vederbörande Dom-Capitel, och att, derest Hof-Rältens
Dom skiljde sig ifrån Committéns yttrande, skulle den icke gå i verkställighet, utan hänskjutas till Högsta Domstolen.
Erfarenheten hade visserligen ådagalagt lill hvilka vidlyftigheter allt delta förde; men, ehuru afvikande ifrån vår allmänna rättegångs-ordning Tryckfrihels-Commilte'ns omförmälde befattning med alla Tryckfrihetsmål än må förekomma, så kan det likväl ej undfalla, att Lagstiftaren dermed hade åsyftat samma fördelar, som sedermera ville vinnas genom Juryinrättningen, så att antagas kan, att sistnämnde Inrättning var, ebttru i outveckladt skick, nedlagd i föreskrifterna om Tryckfrihets-Committens börande och verkningarne på saken af dess utlåtande.
Det torde äfven kunna förmodas, att, derest dessa föreskrifter varit annorlunda fattade och Committe'ns afgifna bestämda yttrande fått ovilkorligen ligga lill grund för friande eller fällande, hade de sökta garantierna vunnits genom R.
St. Just.-Oihb. Emli.-Ber. å. iS Junuarii i834• en sålunda på förhand, och för alla under tideii emellan tvänne Riksdagar förekommande fall, af Rikets Höglofl.
Ständer sjelfva vald och af sakkunniga personer sammansatt Nämnd» Den caractére, som i allmänhet utmärkte de under denna första perioden uppkomna Tryckfrihetsmålen, torde kunna bedömas sålunda: att de till antalet vore färre, i jemförelse med den senare perioden; att de merendels rörde, antingen sådana Sveriges politiska förhållanden till främmande Magter, som voro af ömtålig beskaffenhet, och i anledning af hvilka dessa Magters Ministrar inkommit till vår Regering med klagomål öfver de i den tryckta skriften innehållna reflexioner, eller ock sådana vågade omdömen öfver inrikes ärenden .eller händelser, att de ansågos strida emot Samhälls-ordningens grundvalar; att det vill synas, som hade nästan alla de åtalade förseelserna be^ skaffenheten af enstaka fall, utan sammanhang med någon fortsatt plan att bereda vissa politiska ideer eller åsigter af samhällslifvets gång hos allmänheten, samt att djerfheten i uttryck och vådligheten af några reflexioner, med ett och annat undantag, får mera tillskrifvas ovanan vid begagnandet af den nyss vunna friheten eller oek mindre skicklighet hos författaren , i förening med begäret alt väcka .uppseende hos läsaren , än någon afsigt att göra skada, eller undergräfva bestående förhållanden; äfvensom: att uti målens afgörande visar sig en tydlig conseqtiens och ett förfarande efter principer, serdeles under den tid» som det vigliga inflytandet på sakerna i håga om brottslighet eller oskuld tillkom en ständig, af alla vederbörande oafhängig, opinions-myndighet, nemligen TryckfrihetsCommitlen.
Under de tvänne första åren efter den år 1815 med rättegångs-sättet i Tryckfrihetsmål vidtagna förändringen, blef icke någon åtalad skrift förklarad af Nämnden för brottslig.
Det var under loppet af dessa Ar, som nctioner anställdes emot en Prestman för af honom utgifna theologiska skrifter, hvilka på flen liden gjorde mycket uppseende, och, af hvilket slag flera derefter följde på hvarandra.; de ansågos af Hof-Cancelleren för stridande emot vår rena Evangeliska Läras tros-satser, men Juryn förklarade dem alla, den ena efter den andra, för icke brottsliga.
Detta inträffade till och ined emot slutet af år 1826, med en af samma förfaltare utgifven lika beskaffad skrift, fastän han 7 år tillförene blifvit dömd Prestembelet förlustig, för innehållet af ett då utkommet theologiskt arbete, hvarföre han redan var af Jury frikänd. R.
St. Just.-Omh. Emb.-Eér. d. tS Januarii i834•
7 Denna eonsequens- af så många serskilda Tryckfrihets-Nämnder, under liela 10 års tid, utmärker en allmänt antagen föreställning, att det, enligt Tryckfrihetslagens mening, icke vore förbjudet att trycka undersökningar om Tros-lärornas grund och innehåll, äfven om dessa undersökningar skulle leda till upphäfvande af de i vår Kyrkas symboliska böcker stadgade lärosatser, så vida eljest framställningSrSättet icke vore smädligt, och att således 3:dje §. 2 mom. i Tryckfrihetsförordningen icke borde på sådana undersökningar lämpas.
Deremot visade sig tidigt en allmän benägenhet hos TryckfrihetsNärnnderna att fälla, då fråga var om skrifter, antingen innehållande sådant, sorn sårade blygsamhet och andra goda seder, eller sådana, deruti enskilde personer, Embetsman eller_ andra till deras existimation angrepos.
Det senare visade sig i den stränghet Juryn utöfvade emot Författarne till flera år 1818 utkomna skrifter om Policen i Hufvudstaden.
Först sedan 5 år förflutit efter Juryns införande, nemi. år 1820, förekom ånyo ett Tryckfrihetsmål af politisk egenskap, angående en i Tidningen Nya Extra-Posten införd artikel underrubriken: ”Bref från Finland af en resande Svensk,” hvars innehåll ansågs förgripligt mot den regerande och andra personer i det landet, och blef åklagad.
Utgifvaren fälldes af Jury och dömdes lill sex månaders fängelse på fästning, samt tidningsbladet att confisceras.
Sedermera förmärktes en allt mer tilltagande skiljaktighet emellan Nämndernas sätt att afgöra frågor af nästan enahanda beskaffenhet.
Undanlag härifrån kari egentligen endast göras för blygsamheten sårande skrifter, hvilka alltid blifvit förklarade brottsliga, samt för theoretiska undersökningar af nästan hvilken rigtning som helst, så vida framslällnings-sället varit värdigt och falska uppgifter dervid ej förekommit, emedan den tidigt antagna grundsatsen, alt resultatet af en sådan undersökning icke kunde göra ett i sig sjelf lofligt företag till olofligt, fortfarande synes hafva ledt Jury-männen, och förmått dem att i alla sådana mål frisäga Författaren.
Som i flera märkvärdiga fall frisägelser inträffat, der förbrytelsen legat för ett vanligt omdöme klart i dagen; så återstår endast att derföre antaga den förklaringsgrund, att
Nämndens medlidande ingått såsom motiv, då den måhända funnit ett missförhållande ega rum emellan förbrytelsen och det derföre yrkade dryga ansvaret, hvilket missförhållande åter faller sjelfva Lagen till last, emot hvilken med skäl kan anmärkas, att den för hela classer af förbrytelser icke har mer än ett slags straff, utan afseende s R.
St. Just.-Omb. -Emb.-Ber. d. 15 Jamtarii 1884■ på de mångfalldiga modificationer i brottsligheten, sora nödvändigt måste inträffa med ord och meningar i en tryckt skrift.
Då Tryckfrihetsförordningen uti 3 §. 4 morn. endast upptager ett slag af förbrytelser, begångna vid omförmälande af den regerande Konungens Person och gerningar, och derföre bestämmer det svåra straff, som 5 Gap. i §.
Missgerningsbalken utsätter; så är uppenbart, att då de fall måste sällan inträffa, uti hvilka denna straffbestämmelse vore, efter vår tids bildningsgrad och begrepp om Majestätsbrott, rättvis och billig, blir Nämnden ofta försatt i det svåra alternativ, att antingen ålägga ett jemförelsevis för liårdt straff, eller alldeles frikänna, i brist af något billigt lagbud att tillämpa, hvarigenom tvekan i valet icke gerna inträffar.
Emedlertid är det ej underkastadt tvifvelsmål, att utväg borde finnas att bestraffa sådana om Konungen och hans gerningar vanvördliga uttryck, sora väl icke kunna benämnas lasteligt tal, men likväl äro oförenliga med det anseende och dea vyrdning hvari Statens Öfverhufvud bör hållas, i synnerhet uti vårt land, hvarest menigheten af ålder hyst och ännu hyser så vördnadsfull begrepp om Konungens person.
Erfarenheten har visat hvilka olägenheter, som häraf uppkommit.
Så vida Hof-Cancellers-Embetet icke ville lemna sådana förbrytelser utan åtal, till hvilkas bestraffande, under deras rält»'namn, det på förhand kunde veta, att Jury icke skulle lemna sitt biträde af skäl, som redan äro an-' gifna, måste det på en omväg gå till målet.
Detta kan ske och har skett på tvänne serskilda sätt; det ena, medelst en anklagelse för lögnaktiga uppgifter och vrängda framställningar, och det andra, medelst utöfvande af den Hof-Cancelleren medgifna Indragningsmagten.
Det vöre önskvärd!;, att ingendera hade belioft anlitas, emedan bägge måste, förr eiler senare, leda lill ett undergräfvande af sjelfva Tryckfriheten.
Lagstadgandet om vrängda framställningar är så mångtydigt, och kan erhålla en sådan utsträckning i tillämpningen, att, derest en gång den lagtolkningsmethod hinner stadga sig, det är användbart i alla de fall, då något annat ej är att tillgå; så gifves i sjelfva verket ej mer någon säkerhet för skriftställare, äfven med redliga afsigter.
Hvad åter angår Indragningsmagten, som, efter hvad bekant är, tillkommit af behofvet att afhjelpa bristen i Tryckfrihetslagen på tillräckliga motvigter emot den periodiska pressens förmåga att, genom vanställande af vigtiga politiska förhållanden eller händelser, i någon viss tidpunkt, förvilla sinnena; så kan den, under tillämpning af de i öfrigt för utöfningen stadgade grunder, lemna sådant rum åt godtycket, att Indragnings - K.
St. Just.-Omb. Emb.-Ber. cl. tS Januarii i834. 9 dragmogsmagten blifver en verklig censur och Tryckfriheten försättes, i afseende på periodiska skrifter, i ett afgjordt beroende af Regerings-magtens större eller mindre undseende för tidehvarfvets och allmänna tänkesättets fordringar.
I lagbudet angående lögnagtiga uppgifter och vrängda framställningar, bar, genom Tryckfrihetsförordningen af år 1812, ett stadgande, med bestämmandet af böterna blifvit tillagdt med de orden: ”eller motsvarande ”kroppsplikt, efter brottets beskaffenhet, böterna förvandlade enligt 5 §. g mom. af denna Lag, och skriften confisqueras.”
Derigenom har detta tade moment i 3:dje §. blifvit ytterligare besväradt med både en otydlighet
Gch en origtighet.
Det otydliga ligger i ordet: ”kroppsplikt,” som på detta ställe anses ega dubbel mening: den ena att emot böterna, hvilka skola mätas efter Tryckfrihetslagen, icke svarar annat straff, än fängelse på fästning, och den andra, att sådant fängelse, såsom icke varande corporelt straff, ej heller utgör kroppsplikt, så att i detta fall, der det ankommer på Domaren, alt efter brottets gröfre beskaffenhet, då det icke får försonas med böter, om hvilkas förvandlande således icke är fråga, bestämma deremot svarande kroppsplikt, gifves dertill ingen annan grund, än den, som i Allmänna Lagen, 5 Cap. Straff-Balken, är lagd.
Såsom en origtighet qvarstår citationen af g mom. i 5:te §., sedan detta moment genom d® af Lagstiftande Magten vid 1815 års Riksdag gjorde tillägg i 5 §. blifvit det i5:de, så alt tillämpning efter ordalydelsen af förstnämnde grundlagsmoment gifver oväntadt resultat.
En incongruitet ligger i föreskriften om ovilkorlig underställning och handlingars insändande till Hof-Rält i alla Tryckfrihetsmål: i de ordalag, hvarmed den blifvit affattad; och i upprepandet deraf uti 2:11c serskilda moment, det 7:de och det c>:de af 5:te §. uti Tryckfrihets-Förordningen.
Så länge Tryekfrihets-Commiteens befattning med dessa mål qvarstod i hela sin vidd, och dess utlåtande öfver handlingarne skulle, före utslagets Fällande, inhemtas, var det i sin ordning, att delta skedde genom HofRätten.
Men sedan hufvudfrågan om skyldig eller oskyldig blifvit af Jury vid Under-Rätt afgjord, och denna senare, på grund deraf, fällt utslag, synes det vara en onödig omgång, att utslaget skall, i alla händelser, underställas Ilof-Rällen, enär i detta slags mål af mindre vigt, såväl som i andra ringa saker, det alltid vore öppet för den missnöjde, som anser fel i formen eller Lag-tillämpningen vara begångna, att i Besvärsväg draga målet under Hof-llälts pröfning.
Erot. 1834• 2 Sami. 1 A fil. 3 Bancl. 2 i:sta Häftet. 10 R.
St. Jusl.-Omb. Enib.-Ber. cl. i5 Januarii 1834•