Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Underståthållaren har uti förklaringen den 19 December i afseende på dessa mål förmält, att i målet Jfs. 388 för 1861 Handels- och Ekonomi-Collegium under 5^ månad fördröjt insändande af förklaringar och utlåtande, hvilket dröjsmål Gollegium dock förmodades hafva kunnat på ett nöjaktigt sätt förklara, derest Justitie-Ombudsmannen i denna fråga vändt sig till Gollegium*); att, i målet .Ar 1142, samma Collegium under 2^ månad dröjt med remissens besvarande; men att ett sådant dröjsmål icke i och för sig vore anmärkningsvärdt, då Collegium haft att, jemte afgifvande af eget utlåtande, infordra Handtverksföreningens yttrande; att ärendet J[S. 1053 för år 1861, som, angående fråga om julmarknadens afskaflfande, inkom påen tid, då Herr Underslåthållaren förvaltade Öfverståthållare-embetet, ansågs vara af den beskaffenhet, att det helst borde af ordinarie Öfverståthållaren afgöras, vid hvilket förhållande, och då i allt fall icke skulle hafva varit att förvänta, del Kongl. CommerceCollegii blifvande beslut kunnat så snart fattas och expedieras, att tillämpning deraf samma år borde äga rum, Herr Underståthållaren förordnat, att ärendet skulle hvila till dess Öfverståthållaren åter inträdde i tjenstens utöfning; att målet Jfs 1591 uti 1861 års
Diarium ej skulle hafva kråft särskild skyndsamhet**); att uppskof med *) Instruktionen för Öfverståthållaren den 25 Augusti 1791 § 8 stadgar: »Och som Öfverståthållaren äger i staden och på Malmarne uti Konungens namn bjuda och befalla, och häfver inspektionen öfver Stadens Styrelse och huru hvar och en sin ombetrodda tjenst och embete behörigen förrätta må, hvarföre han ock kallas Konungens Öfverståthållare, så skall han vara förpligtad hvarjemte han ock skall tillhålla Magistraten — — att på deras sysslor gifva flitig akt och troligen uträtta hvad deras embetes pligt af dem fordra», hvaraf synes, att
Öfverståthållaren icke saknat anledning att opåmint affordra Collegium nödig förklaring öfver dess i fråga varande dröjsmål. **)
Målet rörde sökt rättighet att genom anbringande af bleckrör genom en vägg af - 48 besvarande af Kongl. Maj:ts remiss i målet under JV2 1841 uti nyssberörda
Diarium föranleddes deraf, att då en tjensteman, som i slutet af året tillfälligtvis förvaltade Sekreterare-befattningen i Öfverståthållare-embelets kansli, upphörde med detta förordnande, handlingarne qvarstannade hos honom, och att målets tillvaro icke blef Underståthållaren bekant förr än i början af Maj månad 1862, då Öfverståthållare-embetet af honom förvaltades, och handlingarne genast infordrades, hvarefter underdånigt utlåtande inom två h tre dagar uppsattes och expedierades; B) Sådana, som rört verkställighet af beslut, genom hvilka på fri fot varande personer blifvit dömda till urbota bestraffning eller till böter, de der vid bristande tillgång skolat med motsvarande fängelsestraff aftjenas, och hvilka ärenden Fogaten ombesörjde.
Bland så beskaffade ärenden hade jag, såsom långsamt behandlade, anmärkt 9 under år 1860, och 5 under år 1861, i hvilka svar följt försl på fjerde, sjette, åttonde, ja i ett mål ej förr, än på tjugonde månaden.
Herr Fogaten har i första förklaringen andragit, att handräckningsärenden af del slag. hvarom håga nu vore, utgjort år 1860 tillsammans 243 och år 186! tillhopa 215, deribland äfven förekommit
Domstolars saköreslängder, upptagande stundom ända till 60 å 80 personer; att till Fogatens disposition för verkställighet af dessa ärenden funnos anstälda endast två Exsekutions-vaktmästare; att flertalet af de personer, sådana ärenden anginge, vore från landet och hade allmänt gängse namn; att dessa personer voro angelägna att hålla sig undan, i anseende hvartill flera svårigheter mötte vid deras efterspanande; att det vore bättre och med lagens anda och mening mera öfverensstämmande ali söka utbekomma ådömda böter, än befordra personer till stadgadt förvandlingsstraff; hvarföre ock Herr Fogaten, då begäran derom framstälts, medgifvit den bötfälde anstånd, och låtit honom genom afbetalningar afbörda sig böterna; att det likaledes syntes rättare att söka, så vidt möjligt vore, få reda på personerna, äfven om någon längre tid dertill användes, och det ändock slutligen skulle misslyckas, än att mom en kortare tid affärda ärendet med bevis, att den sökte ej anträffats, hvilket naturligtvis förefölle vida mindre besvärligt; att det ärendet, som dröjt inpå tjugonde månaden, afsett en person, angående hvilken ett Kongl. Maj:ts utslag skulle verkställas, men som, då han oaktadt långvariga efterspaningar ej kunde anträffas eller någon upplysning om hans vistelseort vinnas, slutligen jemte åtskilliga andra efterlystes.
I det slutliga memorialet anmälde Advokatfiskals-embetet, hvad jag i mina erinringar vid förklaringen yttrat, nemligen att jag ansåge de af Herr Fogaten till urskuldande af dröjsmålet uti dessa ärendens handläggning anförda omständigheter utan tvifvel förtjena mycket af - leda röken ur boningsrum.
Från den 23 Oktober till den 28 Februari eller öfver 4 månader, under den kallare årstiden, fick sökanden vänta på utslag.
49 afseende och rättvisligen böra tagas i betraktande, sä vid påyrkande, som vid bestämmande af det ansvar, hvilket kunde komma att drabba Herr Fogaten; C) öfriga publika handräckningsärenden; — i afseende på hvilka åberopats, hurusom dels Instruktionen för Exsekutionsbetjeningen den 15 Januari 1834 innefattade föreskrifter för Aktuarien hos Öfverstålhållare-embelet att öfver dessa ärenden föra särskilda
Diarier, att fördela dem till verkställighet emellan Exsekutionsbetjenterne, att dervid bestämma en lämplig kort tid, inom hvilken hvarje ärende skulle vara uträttadt, samt att, om denna tid ulan fullgiltig orsak öfverskredes, derom genast göra anmälan inför öfverståthållare-embetets kansli; dels ock i öfrigt vöre stadgadt, alt Sekreteraren, sedan ärendet blifvit verkstäldt och handlingarne till honom från Aktuarien aflemnade, hade att besörja uppsättning af den erforderliga expeditionen, hvilken derefter skulle af Öfverståthållaren eller, i hans frånvaro, af Understålhållaren underskrifvas.
På grund af mina anmärkningar och med åberopande af hvad upplyst blifvit om de tider, under hvilka Öfverståthållaren och Underståthållaren, hvar för sig, såsom Öfverståthållare tjenstgjort, visade Advokatfiskals-embetet, medelst en uppstäld tablå, huru lång tid hvart och ett af de för långsam behandling uppgifna 103 ärenden varit på hvar och en af bemälde Embetsmäns handläggning beroende; och inhämtades af nämnda tablå, att af sagda 103 ärenden 13 under hela och 57 under största delen af deras liggetid berott på Öfverståthållaren; hvaremot 33 under längsta delen af liggetiden afbidat
Underståthållarens handläggning.
I fråga om de sålunda anmärkta målen innehöll den först afgifna förklaringen, bland annat, att i ett ärende dröjsmålet kommit deraf, att klaganden, som för påminnelsers afgifvande emottagit handlingarna, icke kunnat förmås att dem återställa; att dröjsmålet med besvarande af en Kongl. Maj:ts remiss berott derpå, att en numera afliden Poliskommissarie emottagit handlingarne och icke förr, än efter förnyad påminnelse, dem återlemnat; och att, i ett ärende, der Öfverståthållare-embetet haft att tillställa vederbörande ett memorial från Advokatfiskals-embetet i Kongl. Göta Hofrätt, delta skett inom sex dagar, men alt Sekreteraren i Öfverståthållare-embetets kansli, som behållit det häröfver bekomna recepisse, i afvaktan på förklaringen, först efter det upplysning vunnits att samma förklaring var inskickad omedelbart till nämnda Kongl. Hofrätt, dit insände recepisset, hvarigenom ärendet så lång tid kommit att qvarstå i Diarium såsom oafgjordl; att, i fråga om personers anträffande, enahanda svårigheter åberopades, som blifvit anförda i afseende på ärenden, tillhörande Fogatens handläggning; att för uträttande af de publika handräckningsärendena vore att påräkna endast Sjuton Exsekutionsbetjenter, hvilka dessutom i betydlig mån vore upptagna af bestyr med lagsökningsmålen; att då samtliga inkomna publika handräckningsärenden utgjort ett antal af 5,066 för år 1860 och 5,240 för år 1861, af hvilka dessutom en stor mängd funnes, som, hvart ärende för sig, afsett flera, ofta ganska många, särskilda personer, jemförelsen af dessa tal med antalet af dem, hvilka blifvit anmärkta såsom långsamt 7 50 handlagda, eller 41 för år 1860 och 84 för år 1861, deri inberäknade ofvanberörda, Fogaten tillhörande ärenden, innefattade bevis, att äfven denna del af Öfverståthållare-embetets kanslis tjensteåligganden blifvit med omsorg handlagd; att, till skärpande af kontrollen å den underordnade betjeningen, samt befordrande af skyndsamhet i ärendenas behandling, Aktuarien, i slutet af år 1860, fått sig ålagdt att hvar tredje månad till Underståthållaren aflemna förteckning på icke verkstälda handräckningsärenden, i anledning hvaraf förhör hvarje gång hållits med betjeningen, som då måst redogöra för anledningarna till förelupet dröjsmål och fått kort tid sig förelagd, derinom hvarje ärende skuiie bevisligen vara uträttadt; hvarförutan, då skäl dertill förefunnits, påföljd enligt UtsökningsSalken är vorden den försumlige ådömd, likasom, då anledning förekommit,
att vid forskning efter personer tillbörlig noggrannhet varit åsidosatt, undersökning genom Polisen till förhållandets verificerande blifvit anbefald; alt Öfverståthållare-embetet för öfrigt, genom Cirkulär den 20 Februari 1862, anmodat Konungens Befallningshafvande i länen att söka undanrödja de orsaker till långsam handläggning af i fråga varande ärenden, som förefunnes i ofullständiga uppgifter uti handlingar, på grund af hvilka handräckning söktes; samt att de sällan förekommande fall, då betjeningen, detta allt oaktadt, ådagalagt försumlighet vid ärendenas uträttande, icke billigtvis kunde läggas Öfverståthållare-embetet till last.
Härvid har jag genom Advokatfiskals-embetet erinrat, att ärendenas mängd icke varit större, än att de bordt kunna inom behörig tid medhinnas af dem, som med deras uträttande haft befattning.
Fördelades nemligen det uppgifna antalet af de i fråga varande ärendena på 17 Exsekutionsbetjenler, så belöpte sig, under år 1860, på hvar och en 284, och år 1861, omkring 295, eller öfverhufvud ett handräckningsärende för hvarje söknedag i året.
Komme dertill, på sin höjd, eli lagsökmngsärende om dagen, så utgjorde en exsekutionsbetjents arbete för dagen, högst tilltaget. två uträttningar, de flesta af ganska enkel beskaffenhet.
Detta tycktes mig böra medhinnas, och nödig tid ändock blifva öfrig för uppletande af sådana personer, som af en eller annan orsak kunde vara svåra att anträffa.
Den vidtagna anordningen, hvarigenom Aktuarien fått sig ålagdt att qvartalsvis afgifva restlängder, hade jag funnit mindre ändamålsenlig och möjligen medförande den verkan, att en sådan daglig och oafbruten tillsyn å ärendenas gång, sorn instruktionen för Exsekutionsbetjeningen syntes förutsätta, blifvit uraktlåten.
Vidare anmärkte jag, alt ehuru Aktuarien, såsom de vid förklaringen bilagda restlängder utvisade, icke varit njugg i bestämmande af den »lämpliga korta tiden» för ärendenas uträttande, hvarom nyssnämnda instruktion talade, såsom exempel hvarpå anfördes, dels att till uttagande af lösen för Kongl. Hofrättens utslag hos två namngifna personer, som icke bordt vara svåra att anträffa, blifvit bestämd en tid af 39 dagar eller från den 22 Januari till den 2 Mars, dels ock att för öfverlemnande af ett utslag emot lösen till en namngifven Grosshandlande, som veterligen hade sitt kontor vid Stora Nygatan, blifvit tilltagen en månads tid, eller från den 27 Febru - 51 ari till den 27 Mars, så hade likväl redovisningarne för dessa två uppdrag fått dröja, för det förstnämnda till den 26 Juni, eller 115 dagar efter den utsatta liden, och för det sednare till den 4 Juni, eller 68 dagar efter den bestämda dagen, utan att någon påföljd syntes hafva träffat de försumlige Exsekutionsbetjenterne, så vida icke dertill skulle räknas den varning, som, enligt ett likaledes i förklaringen åberopadt och dervid bilagdt utdrag ur Rullan öfver betjeningen, funnes hafva blifvit tilldelad samma Exsekutionsbetjenter, som med om förmälda mål haft befattning; att, i händelse varningen rört dessa mål, det märkliga förhållandet likväl qvarstode, att samma varning icke blifvit meddelad vid slutet af årets första qvartal, då den förelagda tiden för ärendenas uträttande redan var öfverskriden, ej heller vid slutet af det derpå följande qvartal, hvarinom bemälde Exsekutionsbetjenter ändtligen fullgjort redovisningen, utan först vid början af årets fjerde qvartal, sedan desse personer sannolikt åsamkat sig ytterligare tjensteförsummelse; samt att vid restlängderna ytterligare förekomme, att nästan i hvart enda der upptaget handräckningsärende den af Aktuarien bestämda tid för uppdragets verkställande, ehuru, såsom förut antydt vore, rundeligen tilltagen, likväl blifvit öfverskriden med flera månader, till hvilken långsamhet åtminstone halfva antalet af de uppgifna 17 Exsekutionsbetjenterne syntes hafva gjort sig skyldigt ; men att, enligt ofvanberörda utdrag ur Rullan, icke flere, än de redan omförmälde två, blifvit under loppet af år 1861 eller sedermera ens varnade, än mindre bestraffade.
I förutnämnda Memorial yttrade Advokalfiskals-embetet vidare, under åberopande af Instruktionen för Öfverståthållare^ att, enär under den tidrymd, hvarom fråga nu vore, Ofverståthållaren icke personligen handlagt lagsökningsmålen eller ärenden angående verkställighet af straff, utan dessa delar af embetets åligganden varit öfverlemnade till hans ofvanbemälda biträden, desse, såsom handlande i Öfverståthållarens namn och å hans vägnar, följaktligen måste hvar för sig ansvara för hvad de härutinnan gjort eller underlåtit; att öfriga exsekutionsärenden, hvilkas behandling och öfvervakande icke kunnat eller bordt sålunda till dessa biträden hänskjutas, voro sådana, om hvilka fjerde anmärkningspunktens lista och 3:dje momenter handlade; och att, för hvad i dessa ärenden kunde vara hos Öfverståthållare-embetet feladt, ansvaret alltså ålåge den, som embetet utöfvat under den tid, då felaktigheten ägt rum; att Advokatfiskals-embetet, i enlighet härmed och under åberopande jemväl af den förut lemnade utredningen i fråga om hvilka af de anmärkta ärendena varit på en hvar bland de tilltalade beroende, anhölle, det Kongl.
Hofrätten måtte derefter utsätta påföljden för dem i detta mål, och sålunda yrkade, att för försumlighet i handläggningen af och kontrollen å exsekutionsärenden, som tillvitats Öfverståthållare-embetet uti tredje och fjerde anklagelsepunkterna, sådana de i vissa delar blifvit närmare utvecklade och bestämde, dåvarande Herr Öfverståthållaren och Herr Understålhållaren, Herr Kogaten och biträdande Herr Polismästaren, hvar för sig, och i den mån han uti dessa ärendens handläggning deltagit, måtte varda ådömdt det ansvar, hvartill 9 kap. 52 5 § Utsökningsbalken och 1 kap. 12 § Rättegångsbalken kunde föranleda, samt dessutom Herr Underståthållaren, Herr Fogaten och biträdande Herr Polismästaren, särskildt anses efter samma lagrum, för Öfverståthållare-embetets uti första och andra anklagelsepunkterna anmärkta förfarande vid kallelsers utfärdande eller uppskofs meddelande i lagsökningsmål.
Dåvarande Herr Ofverståthåilaren har, sedan jag, på Advokatfiskals-embetets förfrågan derom, förklarat att åtal af förevarande beskaffenhet, enligt min tanka, icke kunde undgå att drabba jemväl verkets chef, och att förthy Herr Öfverslåthållaren måste tilltalas, under den 23 Mars 1863 afgifvit särskild förklaring och deruti hufvudsakligen åberopat ofvanberörda, från de öfriga tilltalade den 19 December 1862 inkomna förklaring samt vidare anfört, bland annat, att Herr Ofverståthåilaren vore öfvertygad, att hvarje innehafvare af Öfverslåthållare-embetet, genom att sysselsätta sig med en nära nog daglig granskning af diarier, såsom jag syntes vilja fordra, skulle åsidosätta eller försumma Embetets vida mera omfattande och maktpåliggande förpligtelse!’, och att alltså Herr Ofverståthåilaren ansett sig hafva under sin embetsförvaltning tillräckligt vakat deröfver, att ärendena blefvo i behörig tid afgjorda, då han för ordnat, att förteckningar å alla på handläggning beroende mål skulle af vederbörande Sekreterare till Herr Ofverståthåilaren hvarje qvartal aflemnas, hvarvid, ifall anmärkningsvärd! dröjsmål med något ärende en eller annan gång befunnes hafva förelu pit, erinran derom genast gjordes till den, som det ålåge att ombesörja den fördröjda expeditionen; och har Herr Ofverståthåilaren uti sin den 23 Oktober 1863 inkomna förklaring hufvudsakligen endast tillagt, att ett mål, hvaruti dröjsmål vore honom till last fördt, blifvit handlagdt icke af Herr Ofverståthåilaren, ulan af Fogaten.
Med vitsordande af denna uppgift har Herr Fogaten, uti sin senare förklaring, jemte det han redogjort för anledningen till dröjsmålet i nyssnämnda ärende, i öfrigt förmält sig ej hafva något att tillägga utöfver hvad den äldre förklaringen innehölle.
Herr Underståthållaren har i sin sednast afgifna förklaring hufvudsakligen andragit, att åklagaren, hvilken bevisningsskyldigheten tillkomme, icke ådagalagt, att i något enda lagsökningsmål, som andra anmarkningspunkten afsåge, oskäligt uppskof ägt rum; varande i öfrigt förra förklaringen åberopad.
Biträdande Herr Polismästaren yttrade i sin senare förklaring, med åberopande af hvad han förut andragit, bland annat, att hans verksamhet såsom ordförande i Öfverståthållare-embetets kansli inskränkt sig dertill att, då Herr Underståthållaren eller Herr Fogaten genom erhållen permission eller laga förfall varit förhindrad, Herr
Po lismästaren handlagt de mål, hvilka till sådana dagar varit utsatta eller uppskjutna, hvaremot han icke haft någon befattning med bestämmande af tiden för inkomna ansökningars första handläggning eller med tillsyn öfver ärendenas gång i allmänhet eller Exsckutionsbetjenternes fullgörande af hvad dem blifvit anbefaldt; att Herr Polismästaren följaktligen icke haft någon befattning med de i första och fjerde anmärknings - 53 punkterna afsedda mål och ärenden; att Herr Polismästaren, sorn beträffande tredje anmärkningspunkten medgåfve riktigheten af de deruti mot honom anmärkta uppskof för meddelande af utslag efter anslag, i nästan alla dessa mål visserligen kunde, dels uti desammas mera invecklade och vidlyftiga beskaffenhet, dels uti det understundom ej ringa arbete, han, som derjemte hade befattning med de trägna Polismästare-göromålen, måst för justering af protokoll och utslag sig underkasta, förebringa giltig ursäkt för de anmärkta dröjsmålen; men att, enär sådant skulle blifva alltför vidlyftigt, Herr Polismästaren inskränkte sig tili att — då icke någon enskild part fört klagan, eller i öfrigt visadt vöre, att någon skada eller ens olägenhet genom berörda dröjsmål uppkommit, samt de meddelade uppskofven omfattat betydligt mindre tid, än som många gånger i mera invecklade mål såväl vid Stockholms Rådstufvurätt som vid andra domstolar fått i åratal passera oanmärkt af Justitie-Ombudsmannen — bestrida det emot honom framstälda ansvarsyrkande.
Hofrätten har derefter i utslag den 2 Mars 1864 hufvudsakligen yttrat, att ehuru, hvad första och andra anmäi kningspunklerna anginge, det lagligen ålegat
Ofverståthållare-embetet icke allenast att tillse, det utsökningsmål, som blifvit derstädes anhängiggjorda, till handläggning förekommit så fort lämpligen ske kunnat, utan ock att i dessa mål, när uppskof från ett till annat förhör tarfvats, bestämma tiden för hvarje dylikt uppskof så kort, som möjligt varit; samt det alldeles icke kunde, såsom i förklaringen af den 19 December 1862 förebures, antagas i allmänhet, alt en tid af fyra till sex dagar, från det mål inkommit, erfordras innan förhör i detsamma skulle kunna äga rum, eller att, då vid förhör uppskof befunnes böra medgifvas, målet ej kunde förr än efter åtta dagars förlopp ånyo företagas, så vida s icke hvad med uppskofvet skäligen åsyftades, skulle varda förfeladt; dock som frågan, huruvida Ofverståthållare-embetet må hafva i något af dessa hänseenden felat, eller icke, vore beroende af de särskilda omständigheter, som i hvarje mål förekommit; men någon utredning deraf icke beträffande ens något enda fall vore åstadkommen; alltså och emedan de till Kongl. Hofrätten inkomna handlingar icke om de i fjerde anmärkningspunkten under Litt.
A upptagna ärenders beskaffenhet, innefattade så fullständig upplysning, att deraf kunde tillförlitligen bedömas, huru lång tidhosöfverståtbållare-embetet erfordrats till förberedande åtgärder i dessa ärenden och till slutlig handläggning deraf; vid hvilket förhållande det ej kunde anses utred t, att någon bland Svaranderne genom dröjsmål vid behandlingen af sådant ärende låtit försummelse i embetet komma sig till last; ty och vid öfvervägande af de i fråga om morn.
Litt B i fjerde anmärkningspunkten af Herr Fogaten anförda omständigheter, angående hvilka Advokatfiskals-embetet, på sätt här ofvan omförmäldes, åberopat Justitie-Ombudsmannens yttrande, att de utan tvifvel förtjenade mycket afseende, funne Kongl. Hofrätten åtalet i dessa delar ej kunna till någon ansvarspåföljd föranleda.
Då, enligt hvad likaledes omförmäldt vore, hvarken Herr Ofverståthållaren eller Herr Underståthållaren haft befattning med det under M 1425 i 1861 års
Bref - 54 diarium antecknade, samt i mom.
C af fjerde anmärkningspunkteu, upptagna ärende, blefve nyssbemälde
Svarande från åtalet för dröjsmål med detta ärendes handläggning befriade; och, vidkommande öfriga anmärkningar i nyssnämnda moment, funne Kongl Hofrätten väl, att åtskilliga bland de här åsyftade ärenden icke blifvit med den skyndsamhet, som vederbordt, behandlade; men att, hvad i fråga om åtalet i denna del utredt vore, likväl icke föranledde dertill att, då tillbörligt afseende fästes jemväl å mängden och omfattningen af Ofverståthållarens embetsåligganden, å beskaffenheten af de nu i fråga varande ärenden, äfvensom derå, att under tider, som anmärkmngarne afse, Öfverståthållare-embetet än af Herr Öfverståthållaren och än af Herr Underståthållaren förvaltades, antagas finge, det Herr Öfverståthållaren eller Herr Underståthållaren låtit sådan embetsförsummelse komma sig till last, att ansvar derför lagligen borde äga rum.
Men alldenstund, beträffande tredje anmärkningspunkten, upplyst vore, att i 85 af Herr Underståthållaren och i 18 af biträdande Herr Polismästaren handlagda skuldfordringsmål utslags meddelande blifvit fördröjdt så länge, som
Advokatfiskalsembetet i nyssberörda anmärkningspunkt uppgifvit; och, hvad Herr Underståthållaren och Herr Polismästaren i afseende härå andragit, ej kunde såsom gillig ursäkt för i fråga varande dröjsmål anses, utan antagas borde, att i dessa hänseenden Herr Underståthållaren och Herr Polismästaren, hvar under sin embetsförvaltning, åsidosatt stadgandet i 1 kap. 1 § Utsökningsbalken; fördenskull funne Kongl. Hofrätten, jemlikt 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, det skulle Herr Underståthållaren och Herr Polismästaren, hvardera för hvad honom sålunda till last läge, böta, Herr Underståthållaren Trehundra Riksdaler Riksmynt, och Herr Polismästaren Femtio Riksdaler samma mynt, till treskiftes emellan Kongl. Majit och Kronan, Stockholms stad och Advokatfiskal i Kongl. Hofrätten.
Med detta utslag har jag låtit mig nöja.
Hofrätten har nemligen icke ogillat någon af de framställda anmärkmngspunkterna och, der ansvar icke tillämpats, likväl tillrättavisat vederbörandes oriktiga åsigter, så att, i den mån dessa åsigter varit orsaken till anmärkta missbruk och försummelser, en bättre sakernas ordning och skyndsammare ärendenas gång böra vara att förvänta.
Den ofullständighet i bevisningen, hvilken Kongl. Hofrätten åberopat såsom hinder för ansvars ådömande i vissa anmärkningspunkter, förklaras lätteligen genom den omständighet, som ofvan antydes, att alla anmärkningarne äro hämtade ur Öf verståthållare-embetets diarier, der mål och ärenden naturligtvis endast korteligen, och stundom med mer än skälig knapphändighet, voro antecknade.
Tidslängden af hvarje åtalad försummelse är dock ådagalagd, och då denna uppgift är lemnad obestridd, samt giltiga ursäkter ej kunnat förebringas, synes det mig ej vara åklagarens fel, om för summelsen ändock icke till ansvar föranlcdt.