Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
LaS' samt Allm- Bcsv- och Ekon.-U(skottens Betänkande, Nio 2o.
I N:o 20.
Ank. till Exp,-Utsk. d. 14 Jan. 1845 kl. 5 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring af 9 CÅn 6 f t Katigt.
Maj ds Nådiga Stadga an gnet,de \Rikets hafs-] skår ■, ström- och insjö-ftske den if November iy66.
1 Ud enTT,10.s ViillofL Borgare-Ståndet väckt samt. till Allmänna BesvärsEk(, n.°mi-Utskoltet remitterad motion, har Herr Åkerberg, 1\ anfört hurusom ut, atsk.lbge Rikets mindre sjöstäder funnes en klass af borgare som hufvudsak!igen egnade s.g åt fiskeri-yrket och derför erlade en icke ohetvdhg [bevillning hvilken medborgare-dass i sednare åren med bekymmer lett ka lorne lor sm utkomst , betydlig man inskränkte, bland anna/derigenom het ffiSr6
Ii 7 f utst[äckJe sine anspråk på enskild fiskes rättighet 1 Ijaidai, segelleder och sund.
Uti 7§ 2 Cap. ofvannämnde KonS eÄamini," skärgårdar, som fiskare oklandradt och e u gammal vana ömsom fiskat vid hvarandras land och fölit saltsiö-fisken efter dess dref, förbldver det ock efter förra vanligheten”; men det oaktadt både under de sednast förflutne åren strandegare i skärgården, emot hvad förr vant vanligt, företagit sig att vägra andra fiskare lägga strömmingssjotar, ehuru desse sistnämnde ställt sådan redskap på djupet, så lånU fL and, att strandegarne derutaf icke kunnat hindras från notdrägt och nät ska7sk, vldan 'l ''c(6t llkV7, V°re 1,öSst ;1»geläget, att betrygga hvarje .kattskyldig vid utofningen af den rättighet, på grund hvaraf lian blifvit till bevillning taxerad, har motionären till vinnande af detta mål föreslagit, dle-V 7-7T-7 Konfl.,Sts"Sa miUte C! hAiJa förändrade 1y: ‘ ' 0,11 Ll t v is tei s undvikande och vederbörandes efterrättelse nödigt profvas att något visst stadgas om rätta förståndet af jordegande rätten vid bars-fisket; sa varder härigenom forordnadt, att saltsjö-fisket inomskärs hör 01 deras enskilda egendom anses, som strand och holmar deromkring eeahvar och en som bevillning för fiskeri-yrket erlägger likväl obetalt att } "ifnjore landgnmd, 1 öppen segelled, sund eller fjäril, der det utan mehn för strandegares not-eller notdrägt ske kan, egna strömmingssjotar lagga eller lagga låta.” 0 liUi. till Rik.
Prot. 1845. 7 Sand. 2 Afd. 6 Haft. 1 3 Lag- samt Allm.
Besv - och Ekon.-Ulskotlens Betänkande, TS.-o 20.
Utskotten, som ansett sig böra gemensamt handlägga förevarande fråga, få till en början erinra, dels aLt förslag till en ny Fiskeri-Stadga b 1 ifvit°på Kong!.
Maj:ts Nådiga befallning af Commerce-Collegium utarbetadt, dels ock att Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten vid sistlidne Riksdag, i anledning af då väckta motioner om åtgärder till strömmings-fiskels" i Bottniska
Viken upphjelpande samt om ändring i och förklaring af 6 och 7 £§• i 1766 års Fiskeri-Stadga, af berörde förslag tagit kännedom och uti deröfver under N:o 67 afgifvet Betänkande, efter anförande att uti nämnde förslags a3 § , hvilken motsvarade S §. i 2 Gap. af 1766 års Fiskeri Stadga, innefattade 1 mom. denna föreskrift: ”strömmingsfiske i Norrbottens, WesterboLtens, Wester-Norrlands och Gefleborgs
Län må af hvar och en oqvaldt vid alla skogs-, bergs- och slen-stränder, men ej vid stränder, der åker och äng möta, afgiltlrilt idkas gemensamt med strandegaren, som dock är berättigad att hvarje Måndag och Onsdag, sa länge fisket pågår, draga första notvarpet”; samt att 3 mom. al 25 §. i förslaget, svarande emot 6 §. 2 Cap. Fiskeri-Stadgan, egde följande lydelse: ”1 Östersjön åter är fisket inomskärs att anse för deras enskilda egendom, som strand och holmar deromkring ega, men vid öppna hatsstranden, eller der ingen skärgård är, såsom ock utom skären, får jord- och strandägare ej sträcka sin enskilda rättighet till fiske och vatten vidare, än dess landgrund räcker, som vid stranden ligger och derifrån utlöper”, fästat uppmärksamheten på vigten deraf, att på det nogaste blefve bestämdt, dels hvad med orden "skärgård” samt ”inom och utom skärs” skall förstås och hvad som utgör öppna hafs-, skogs-, bergs-och sten-stränder, dels ock hvarest och huru långt strandegares land grunds-rätt eger rum och sig sträcker; hvarefter Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 26
Maj 1841, med godkännande af nämnde framställning, anhållit det Kongl. Maj:t täcktes, icke allenast, så fort möjligen ske kunde, utfärda en sådan förklaring öfver 8 §. i 2 Cap. af 1766 års Fiskeri-Stadga, som öfverensslämde med den mera tydliga och lättfattliga, fastän till sitt hufvudsakliga innehåll lika beskaffade redaction, som igenfunnes i 1 mom. till 23 §. al Cominerce-Collegii ofvanberörde förslag till förnyad Fiskeri-Stadga, utan ock, i sammanhang med den af nämnde
Collegium tillstyrkta vetenskapliga undersökning af lax- och strömmings-fisket, låta bestämma begreppen af skärgård, hafs-, skogs , bergsoch sten-stränder samt landgrunds-rätt och, i den förväntade, till sin angelägenhet erkända, förnyade Fiskeri-Stadgan, nödige förordnanden i berörde hänseende meddela. 3 LaZ~ samt Allm. Besv.- och Ekon-Utskottens Betänkande, 2V:o af.
Da Rikets Ständer således genom ofvanomföfmälde underdåniga skrifvelse redan ingått till Kongl. Majrt med underdånig framställning i det ämne, li v i 1 ket motionärens förslag afser, och den af Rikets Ständers JustitiaeOmbudsman vid innevarande Riksdag afgifna Embets-Berättelse (pag. 66) upplysei, att äiendet, deruti Kongl. Maj:t behagat från vedei börande infordra nödige ansedde upplysningar, ännu berör på Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning, samt det vid sadant (öi hållande och innan sig visathvad afseende den gjorda framställningen kan vinna, torde vara mindre lämpligt att Rikets Ständer med förnyad. sk i il velse i ämnet besvära Kongl. Maj:t; så och enär härtill kommer, ej mindre att den af motionären föreslagna redaction af 6 §. uti FiskeriStadgan utan tvifvel skulle, långt ifrån att förekomma tvister, tvärtom föranleda otaliga sådana, enär det i de Reste fall blefve svårt att bestämma, hvarest fiske i öppna segelleder, sund och fjärdar,” utan mehn för strandegarens not- eller nät-drägt ske kunde, än ock att ett sådant stadgande, som det motionaren föreslagit, skulle på många ställen innefatta ett ingrepp i jordegares, på hittills gällande författningar grundade, häfdvunna fiske-rättigheter, hvilka icke lära kunna uppoffras till förmån för någon annan medborgare-klass och således ej eller
Lill förmån för dem, som bevillning för fiskeri-yrket erlägga, helst desse ej genom denna afgifts betalande kunna hafva fatt någon rättighet att fiska i andras enskilda, frikallade fiskvatten, hemställa Utskotten vördsamt, att motionen måtte lemnas utan afseende.
Stockholm den i3 Januari i845.
N:o 21, Ank. till Exp.-Utsk. d. 14 Jan. kl. 5 e. m.
Memorial, i anledning af återremiss utaf Betänkandet J\J:o 1, angående väckt motion om förbud för beväringsskyldig att genom lega befria sig från krigstjenst.
Ridderskapet och Adeln har, på grund af framställde anmärkningar under den 17 sistlidne October återremitterat förenämnde Betänkande ; men som detsamma berörde dag blifvit af de tre öfrige RiksStånden bifallet, lärer å Utskottens sida någon vidare åtgärd icke erfordras.
Stockholm den i3 Januarii 1845.
4 Lag- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Utskottens Betänkande N.-o 22.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 14 Jan. k!. 5 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion med grufegares åliggande att deltaga i fattigvården.
Uti ett från Högv.
Preste-Ståndet till Utskottens behandling öfverlemnadt anförande, har Herr LecLor Wallman fästat uppmärksamheten derå, att i de trakter, der grufvor funnos upptagne, församlingar nes fattig— vård ofta belastades med en mängd utblottade grufarbetares och deras hustrurs eller enkors samt barns underhåll, utan att lörsamlingarne kunde al grufegarne erhålla ringaste bidrag dertill; och har Motionären, till vinnande af rättelse härutinnan och såsom med billighet öfverensstämmande, föreslagit, ”att egare till grufvor måtte tillförbindas, antingen att gemensamt med öfrige invånare i den församling der grufvan är belägen, bidraga till de fattiges underhåll, eller ock sjelfve ansvara för det folk, som de antaga i sin tjenst.
Utskotten hafva tagit denna motion i öfvervägande; och hvad först angår motionärens framställning derom, att grufegarne skulle förpligtas sjelfve ansvara för sine grufarbetare, hvilket skulle kunna tydas derhän, att dermed afsåges en förbindelse för grufegare, att allt framgent ensamme draga försorg om underhållet af de personer, tillika med deras hustrur och barn, hvilka de en gång i tjenst såsom grufarbetare antagit; så, ehuru Utskotten medgifva de olägenheter, som kunna drabba en församling derigenom, att åt de vid grufbrytning använde arbetare, hvilka ofta utgöra ett större antal, flere kunna, dels genom arbetets vådliga och ansträngande beskaffenhet, dels ock derigenom, alt grufvor icke sällan upplagas af personer, som efter ett misslyckadt försök öfvergifva både orten och företaget, flere falla församlingens fattigvård till last, än vid en mängd andra näringar, samt det ej eller lärer kunna bestridas, alt det i allmänhet borde af grufegaren anses såsom en moralisk förbindelse att, då någon af hans arbetare, genom sjuklighet eller vådlig händelse, kommer i behof af understöd, i främsta rummet bidraga till försörjande af dessa för sitt tunga och äfventyrliga arbete icke sällan ganska illa lönade personer, inse Utskotten likväl icke huru någon juridisk skyldighet härutinnan skall kunna anses åligga grufegare i vidsträcktare måltö än andre husbönder, hvilka för drifvande af jordbruk eller rörelse begagna andras arbetsbiträde.
Och då derjemte ett stadgande uti den af motionären angifna syftning skulle vara stridande emot den i allmänhet i Pviket an - Zag- samt Allra Besv.~ och Ekon.-Utskottens Betänkande, IV.-o 22. 5 tagna grundsats, att fattigvården bör inom hvarje församling vara gemensam, få Utskotten tillstyrka, att denna del af motionen må förfalla.
Beträffa nde derefter frågan om åläggande for grufegare att gemensamt med den församling, der grufvan är belägen, bidraga till dervarande fattiges underhåll, så finna Utskotten ett sådant åläggande öfverensstämma med den uti Kongl. Kungörelsen den \f\ Februari 181 r uttryckta grundsalts, att skyldigheten att försörja de fattige, vare sig äldre eller barn, skall anses åligga hvar och en, som icke sjelf är i behof af annans hjelp; hvadan Utskotten biträda motionärens åsigt härutinnan.
På flere ställen, serdeles vid de större grufve-fälten, äro äfven åtgärder 00b beslut i den af niotionären framställda syftning redan vidtagne, och ehuru
Utskotten ej äro i tillfälle att rörande detta ämne lemna någon fullständig och detaiilerad utredning, hafva Utskotten sig dock bekant, att orter gifvas, der grufegarne frivilligt inrättat serskild fattigförsörjning för grufarbetarne, och att, å andra åter, grufegarnes bidrag till församlingens allmänna fattigförsörjning äro genom öfverenskommelse bestämda.
Men då, hvarken genom of vanberörde Kongl.
Kungörelse, eller genom någon annan författning, grunden för bestämmandet af beloppet af de afgifter, hvarmed grufegarne skola till fattigvården bidraga, blifvit stadgad, och det ej eller kan anses vara satt utom allt tvifvel, huruvida en grufegare, då lian icke är bosatt inom den församling, der grufvan är belägen, må vara ovillkorligen förpligta#, att till fattigvården derstädes bidraga, hafva Utskotten, till vinnande af bestämda föreskrifter i sistnämnde hänseende, ansett sig böra vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer måtte genom underdånig skrif velse hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes förordna, att grufegare skola, ehvad de äro boende inom den församling der grufvan är belägen, eller icke, vara skyldige att för denna sistnämnda lemna bidrag till fattigvården i den församling, der grufvan finnes, eller arbetarne äro boende, så vida ej annorlunda emellan grufegare och församlingen aftaladl är, och att cler överenskommelser om beloppet af grufegares afgifter till fattigvården icke redan blifvit träffade, grunden för bestämmandet af nämnde af gifter skall, derest grufegarne och församlingarne icke kunna derom åsämjas, af Konungens Befallningshafvande efter vederbörandes hörande fastställas.
Stockholm den i3 Januari 1845. 6 Lag- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 23.
Ant. till Exp.-Utsk. d. i4 Jan. kl. 5 e. tn.
Betänkande, i anledning af väckt motion om upphörande af lotshemmans frihet från deltagande i brobyggnads- och väghållnings-besväret.
Ilederv.
Rond e-Ståndet’ liar till Utskottens behandling remitterat ett till Ståndet ingifvit memorial, deruti Lars Pettersson från Blekinge Län, under åberopande deraf, att lotshemmans frihet från deltagande i brobyggnad och väghållning medförde ökad tunga för innehafvarne af andre hemman samt föranledde till rubbning af äldre vägdelningar, hvaraf kostnader och olägenheter vore en följd, yrkat, att lagens stadgande i 15 Cap. 8 <$*.
Byggninga-Balken oeftergifligen måtte tjena till grund för bestämmandet af skyldighet att deltaga i brobyggnads- och väghållnings-besväret, samt den genom Kongl. Förordningen d. rp September tj83 och i5i §. i Kongl.
Maj 181J för lotshemman stadgade bef rielse frän detta besvär således upphöra; hvarjemte motionären hemställt om icke ersättning derför kunde, der en sådan ersättning pröfvades nödig, nämnde hemmans-innehafvare beredas, antingen genom f örhöjde lotspenningar, eller genom anslag af de allmänna medel sjöfarten inbringar.
Utskotten hafva gemensamt tagit denna motion i öfvervägande, och få med erinran, att ett af samma motionär vid sistlidne
Riksdag väckt likartadt förslag då blifvit, i enlighet med dåvarande Lag- samt Allmänna Besvärs- och Economi-Utskottens tillstyrkande, af tre Riks-Stånd afslaget, vördsamt upplysa, hurusom af Kongl, Resolutionen den i Mars 1680 §. 6, Kongl.
Brefvet den 18 April 1^38 och Kong].
AmiralitetsCollegii Circulaire-Bref den 8 November i y5 3, med flere äldre författningar, inhemtas , det lotshemmanen, af ålder och redan före antagandet af nu gällande lag, åtnjutit befrielse från brobyggnad och vägrödjning, samt att deras frihet derifrån således icke, på sätt motionären förmenat, blifvit stadgad först genom Kongl. Förordningen den 17 September 1783, hvars 2 §. ock uttryckligen endast stadfäster hvad i detta afseende, enligt äldre författningar, då redan egde rum.
Anledningen till lotshemmanens befrielse från ifrågavarande besvär, anse Utskotten hafva haft sin grund i svårigheten för desse hemmans innehafvare att utgöra detsamma, i förening med ett ordentligt fullgörande af deras skyldigheter i afseende på lotsningen.
Lag- samt Allnu- Besv- och Econ.-Utskottens Betänkande1V.-o 23. rj Och da, enligt Utskottens tanka, nämnde svårighet ännu qvarstår; då lotsa rne, äfven om de i penningar erhölle full ersättning för den kostnad, hvartill den pa deras hemman belöpande andel af bro- och väghållning kunde uppgå, likväl genom skyldigheten att för verkställigheten sjelfve ansvara, skulle tillskyndas ett personligt besvär, från hvilket de af ålder varit fritagne; da en förmån icke lagligen lärer kunna någon frånkännas, så länge de skyldigheter lullgöras för hvilka den blilvit såsom ersättning beviljad, och berörde frihet således icke, utan kränkning af ingångne aftal och äganderättens förnärmande, kan de gande loishemmanen fråntagas, men frågan derom, huruvida eller på hvad vilkor sådane hemman, som, efter att förut hafva deltagit i väghållnings-skyldigheten, må hafva på sednare tider blifvit till lotsmngens bestridande anslagne, kunna från fortsatt utgörande af den dern af ålder åliggande väg- och brobyggnad befrias, utgör ett ämne, som i hvarje serskildt fall maste bero pa undersökning och pröfning i vederbörlig ordning, och då slutligen den lindring uti ifrågaställde besvär, som, genom de gamla lotshemmanens deltagande deruti, skulle ölnge hemman beredas, blefve för desse sednare af ringa betydenhet, tillstyrka Utskotten, att den härmed besvarade delen af motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Och anse
Utskotten i löljd häraf något utlåtande icke erfordras, angående motionärens förslag om beredande al ersättning åt lotshemmanens innehafvare, i händelse deras frihet i förevarande afseende konime att upphöra, Stockholm den i3 Januari 1845.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 17 Jan. kl. 5 e. m.
Memorial, i anledning af återremiss af Betänkandet N:o 5, angående så väl Kong/.
Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer om ändring af 4> 5 och 6 24 Cnp.
Bjggnin ga-BaJkerij som ock ser skilde i detta ämne väckte motioner.
Enligt till Utskotten från Riks-Stånden ankomne Protocolls-Utdrag har Hederv.
Bonde-Ståndet den 9 sistlidne November bifallit förenämnde Betänkande samt Höglofl.
Ridderskapet och Adeln under samma dag godkänt detsamma med den förändring, att i ställel för det uti ingressen ull det nya lagförslaget begagnade uttryck: ”att med ändring af 4, 5 och 6 §§. i 24 Gap.
Byggninga-Balken, det varder stadgadt som följer:” skulle införas 8 Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande , N:ö 2/j följande mening: ”alt i afseende å lagens föreskrifter i 24 Cap.
ByggningaBalken i fråga om brandstod, det måtle varda genom serskild författning förklarad t att;” äfvensom Högv.
Preste-Ståndet nämnde dag återremitterat Betänkandet, med det förklarande, att de i början af Utskottets förslag förekommande ord: ”att med ändring af 4> 5 och 6 §§. 24 Cap. ByggningsBalken m. m.” borde utbytas emot: ”att med förklaring af eller tillägg till 4, 5 och 6 §§. etc”; hvaremot Vällofl Borgare-Ståndet den i3 i samma Månad afslagit Betänkandet och bifallit Kongl.
Maj:ts i ämnet afgifna Nådiga Proposition.
Utom den skiljagtigbet, som i afseende på inledningen till det framställda förslaget således uppkommit emellan de respective Riks-Stånden, och hvarom Utskotten bär nedan skola sig yttra, skiljer sig Vällofl.
Borgare-Ståndet, genom dess fattade beslut, äfven från de öfrige lliks-Stånden deruti, att detsamma afslagit Utskottens, hemställan att Författningen icke skulle blifva gällande förr, än sex månader efter densammas kungörande; men då två Stånd, Ridderskapel och Adeln samt Bonde-Ståndet, bifallit Utskottens berörde hemställan, samt Preste-Ståndet emot Betänkandet i denna del icke haft något att påminna, så anse Utskotten sig höra sitt derutinnan afgifna förslag vidblifva och få således inbjuda Högv.
Preste-Ståndet att i Riddersk ipet och Adelns samt Bonde-Ståndets beslut i nämnde hänseende sig förena.
Behållande åter den af Ridderskapet och Adeln beslutade samt af Preste-Ståndet jern val påyrkade förändring af de uti ingressen till lagförslaget begagnade orden: ”med ändring af /y 5 och 6 §§. 24 Cap.
Byggninga-Balken det varder stadgadt som löljer;’* så enär uti denna fråga två Stånd slädnät emot två, och Utskotten måste medgifva att det anmärkta uttrycket ar mindre egentligt, enär detsamma möjligen skulle kunna gifva anledning till tvekan, huruvida de omformälde lagrummen sedermera kunde såsom gällande
Lag åberopas, eller om ej de nya lagsladgnndena skulle anses satta i deras ställe; få Utskotten till sammanjemkning af de serskiJde besluten, hemställa, huruvida ej samtliga Riks-Stånden skulle vilja förena sig om följande något förändrade lydelse aj ifrågavarande mening: ”Att, i fråga om skyldigheten att gifva och rättigheten att erhålla brandstod, en sådan förändring uti hittills i detta ämne, i 24 Cap.
Bj-ggninga-Ba/ken, gif ne f öreskrifter mätte genom serskild författning varda påbjuden, att etc.” Stockholm den r3 Januari i845.
Marcus, i845.
Ll°~ samQAllm.
Besv.- och Ekon.-UtskeUcns Betänkande IV.o 22.
, T r y c k fe l i Lag. samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande IS:o *a.
S,d 4' rad’ 4 uPPifr- rubr-» står: meJ grufegares åliggande läs: o/n grufegares åläggande u „ „ 11. nedifr. ordet flere utgår. /5f7i. iiW /?.
Prat. 1845 7 Sami. 2 A/d. 7 //ö/L 1 STOCKHOLM, Ecksteinska boktryckeriet, 1845.
Bes v.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 2S. 1 N:o 2 5.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 28 Jao. kl. 2 e. m. BetänkandeJ i anledning af väckta motioner om skyldighet för Bruk och Bergverk samt Qvarnar och Fabriks-inrättningar a landet att deltaga i kostnaden för allmänna vägars och broars underhåll. 0 Från Hederv.
Bonde-Ständet hafva till Allmänna Besvärs och Ekorn™, -Utskottets behandling blirvit öfvei lemnade nedannämnde till Ståndet mgitna memorial: al Lars Johan Gezelius, hvilken anfört: att, ehuru för Brukens och iifce2r5T?
7tta 0Ch bjho,f nn nifnSd väSar 4 landet anlagde, hade val det kostsamma underhållet deraf blifvit lagdt ensamt på det redan i of ngt nog betungade jordbruket.
Egarne af dylika verk hade ock, tid efter annan, bered t sig 1 och för sjelfva Verken åtskilliga rättigheter, såsom att losta vid 1 rest val och Socknestämmor samt att representera vid Riksdagarmen oaktadt de, genom lättade transporter och genom den lifligare rörelse’ vagarnes upptagande för dem medfört, af desamma dragit den största fördelen, saknade de likväl motsvarande skyldighet att för Bruken och Bergverken 1 vägunderhållet deltaga.
Emot dessa verks förpligtande att ifrågavarande besvär vidkännas, kunde invändas, att den rörelse, sura vid dem hedrifves icke vore ständig, utan tillfällig, så att den det ena året kunde okas, det andra året minskas eller helt och hållet upphöra, och att det således icke vore lämpligt tilldela nämnde
Verk vissa väglotter att underhålla, JJa sadant ej eller, 1 motionärens tanka, vore tjenligt, men egare af ifrågavarande Verk likväl på annat sätt kunde bidraga till kostnaden för vägarnes underhåll, har motionären föreslagit, -att egare af Bruk och Bergverk, som 1 och forVerken inom församlingarne njuta rösträtt och andre förmoner, hädanefter ma vara skyldige att, så vidt Verken drifvas, deltaga i kostnaden för vagars ech broars underhåll, samt att grunden för bestämmandet af deras andel 1 kostnaden må blifva den, hvarefter de vid Prestval inom forsa ml mgarne för Bruken ega rösträtt i förhållande till öfrige väghållning skylld ige hemraansinnehafvare/’ 0 ® ^ Bih. till R.
Prot. 184S. 7 Sami. 2 Afd. 8 Häft. 1 , Las- samt Mm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o a5.
J, D Uti denna framställning hafva Anders Göransson, Erik Andersson■, Lars Olsson och Joh. Eriksson från Störa Kopparbergs
Andreas Bengtsson från Jönköpings Län, med h vilken Anders Andersson från Örebro Län sig förenat, har på hufvudsakligen enahanda grundei, som af Lars Johan Gezelius blifvit framställde, yrkat, att ej mindie Bruk och Bergverk, än äfven Q varnar och Fabriks-inrättnmgar a landet, ma förhållande till den årliga inkomst, hvarför de äro taxerade, med någon vrss afeift bidraga till allmänna vägars och broars undeiiiail. ö Dessa motioner, hvarom Allmänna Besvärs- och ansett si- höra gemensamt med Lag-Utskottet öfverlägga, hafva Utskotten Lit under öfvervägande; dervid och ehuruväl Utskotten inhemta , att förslag af enahanda syftning, som de nu väckte, redan vid ^egående Ri *^ agai? utgjort föremål för Rikets Ständers öfver läggningar utan alt da kunna tillvinna sig bifall, Utskotten likväl ansett sig böra åt forslaget egna all den uppmärksamhet, frågans vigt förtjena.-.
Det lärer nemhgen af ing kunna bestridas att jordbruket i vårt land för närvarande drager de tyngsta toZne. och .u’d—. sävida cj denna lande.s v.gUgaaU nannggrcn skall alldeles aftyna, behöfva lättas- och pinare förde!las.
Det ma ha va Yarit i sin ordning att all landets tunga från början blifvit lagd pa jo.d bruket, emedan denna äldsta näringsgren till en början var den enda so i landet fanns; men sedan andre näringar uppstått och utbilda sig till täflan med sjelfva modernäringen, tyckes äfven vara ostridigt, att dessa i sm mon böra deltaga i allmänna besvär och utskylder, i samma erhållande, som de'tillvunnit sig rättigheter och fördelar.
Sa äfven med skyldighe e att underhålla vägar och broar.
Om det vant rättsenligt att denna tunga till en början ensamt fördelats på jorden, lärer dock ingen kunna bestrida att sedan med en framskridande odling andra nanngar uppkommit, för hvilka en lätt och beqväm transport är af lika mycken vigt som för jordbruket, äfven desse höra deltaga i allmänna vägars och broars underhåll, helst det måste medgifvas, att den, som har behofvet och njuter foideiarne af en inrättning, äfven bör vidkännas tliy åtföljande kostnad och tunga.