Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bäst det är rusar han ut för att återtaga sin tron.
Idiotis skyndar efter för att, ta reda på h o n o m igen, o c h Zephora upp- söker Lawrence, hvars vistelseort h o n fått veta af häxan, Sista akten visar oss Ramses I I i hans palats, om- gif ven af undersköna, dansande slaf vinnor.
Midt un- der glädjen rusar m u m i e n in, följd af alla öfriga upp- trädande, störtar R a m s e s från tronen o c h börjar » regera ».
Lawrences påpekar, att villkoret är upp- fylldt.
Ramses ger m e d sig, o c h sedan Idiotis m e d en trollsång (en vanlig vaggvisa, spelad på occarina) åter bragt m u m i e n i dvala, bäres denne ut af krigs- hären.
Det hela slutar m e d glädjekörer o c h egyp- tisk gåsmarsch.
Den dramatiska afdelningen af p r o g r a m m e t är slut.
D e spelande få brådt att befria sig från smink o c h teaterdräkter.
Fjärde numret bjuder nämligen till » Supé o c h dans », o c h att detta utgör aftonens glanspunkt, därom äro både publik o c h aktörer ense.
Wågriian foto.
ETT K » STUDENTSPEX »; ORS H V A ' Ä ' D E?
» Teaterdirektören o c h filosofie studeranden N.
N. spritter u p p ur sin oroliga sömn.
Han d r ö m d e, att nations- teaterns skröpliga plankor ramlade i en hög, o c h den förskräckta, o m o r g n a d e minen visar m e r än väl, att Horatii o r d: » impavidum ferient ruina? » inte äro hans valspråk just nu.
Emellertid reducerar sig den d r ö m d a katastrofen i verkligheten till madam Anders- sons o c h hennes medsystrars älskliga vana att m e d mera kraft än grace &gt;sutta&gt; morgonbrasan på golf- vet i » kandatens » rum.
Hå-hå-ja-jai Mödorna från sista veckans repeti- tioner ha just inte varit ägnade att göra herr direk- tören morgonkry, m e n det finns nog ingen annan råd än att fatta ett raskt beslut o c h krafla sig upp.
E n hastig toalett o c h så ut i n o v e m b e r d i m m a n, n e d till nationshuset!
Hittar han en k o p p kaffe under vägen, så är det bra, eljes har väl klubbmästaren något att bjuda på däruppe.
Det gäller nu att m e d ett par artistiskt anlagda kamraters hjälp få i ordning dekorationer o. d., m e n hvad skall man börja m e d i detta kaos af rekvisita, s o m ligga h o p a d e öfverallt?
Det är bara att hugga in på det, s o m är närmast — d e n där svarta kallikå- bunten t. e x.
F r a m m e d Wallis världshistoria, en burk hvit limfärg o c h en målarborste!
Kallikån är snart förvandlad till de h e m s k a väggarna i Pharao M e n e s ' grafkammare; m o t den svarta b a k g i u n d e n lysa bilderna af Isis o c h Osiris, A p i s o c h Ibis, där kämpar den d ö d e m o t underjordens vederstyggliga krokodiler o c h hieroglyferna, (kaffepannor, knif, gaffel, mårtensgäss m.
tala rundt omkring sitt mystiska språk.
Ett par hvita pappersrullar bli m e d föga konsti- gare hjälpmedel väggarna i Ramses II:s palats, ' prydda m e d bilder ur Egyptens historia, t. e x.
» torggruff » o. d.
Sedan början väl är gjord, går arbetet raskt undan.
Allt flere medhjälpare o c h aktörer anlända, o c h v i d 4-tiden intågar fru S., studentkårens allt i alla i fråga o m spex, åtföljd af stadsbud, s o m med- föra hennes vidlyftiga attiralj.
Maskering o c h kostym- ering taga sin början under ett obeskrifligt virrvarr, hvari troligen ingen, s o m ägde mera » nerver » o c h mindre vana än fru S., skulle förmå att bringa nå- gon ordning.
Snart är direktören färdig att sända förtruppen i elden.
Stråkorkestern ute i salen får order att » dra » sitt nummer, o c h v i d dess slut går ridån i höjden.
» The Fisk Jubilee Singers » tåga in o c h placera sig kring sin orgel.
Mrs Cole lorgnetterar publiken, mr P a y n e kastar bedårande blickar på damerna där- ute, och, bäst det är, reser sig den illustra kören.
M e d röster, s o m k u n d e varit vackrare, m e n svårli- gen starkare, sjunger d e n sina egendomliga sånger, t. e x.
: » G o d a gamla vagn, sänk dig ner&gt;, » J o h n B r o w n ' s b o d y is moulderiny in his grave » — allt under ett bifall, s o m föranleder mrs Cole att som I X. UPSALA.
extranummer föredraga: » Ä.ck Värmeland, du sköna » m e d engelskt uttal o c h smäktande åtbörder.
Nästa n u m m e r är uppträdande af » Den stora Nordens Konst- o c h Dockteater », däri några eljes föga stela Philochorister spela marionetter o c h upp- föra en pantomim.
Så k o m m e r aftonens stora evenement, uppföran- det af » E n egyptisk konungadotter eller Lawrence o c h Zephora, sorglustigt tal-, sång- o c h dansspel i 4 akter ».
Personförteckningen l y d e r: Ramses II, Pharao.
Zephora, hans dotter.
Mr Lawrence, fången lord.
Takelothis, hertig af Nubien, riksföreståndare.
Numa, bagare, kongl.
Idiotis, häxa, grafvakterska i Pharao Mene ' s pyramid.
Pharao Menes mumie.
E n krigshär, en sfinx o c h två slafvinnor.
Det torde ej vara svårt att på bilden återfinna hvar o c h en särskildt.
Dramat beskrifver, hurusom mr Lawrence på sin färd till Transvaal råkar i fångenskap hos Ramses II, hvars dotter, den väna lotusblomman Zephora, fattar en häftig kärlek till främlingen, löser hans band o c h ber h o n o m möta h e n n e i ö k n e n vid den stora sfinxen.
Hvarje morgon, då solen går upp, talar nämligen kolossen, o c h den som då är tillstädes, får veta sitt öde.
» D å, älskade Lawrence, skola vi hand i hand tyda framtidens dunkla gåta, s o m sfin- xen, upptinad af mor- gonstrålen, för oss skall förtälja. » I nästa akt råkas de på utsatt ställe o c h sjunga en duett: I god tid!
Vi erinra vår ärade läsekrets o m nödvändigheten att i g o d tid före nyåret verkställa prenumeration å de fyra af Iduns redaktion utgifna publikationerna: IDUN, illustrerat!
tidning för kvinnan o. hemmet, pris pr år kr.
5, praktupplagarf kr._7: 50, numera vårt lands ovedersägligen förnämsta illu- strerade tidning.
Iduns modetidning, pris pr år kr.
3, planschupplagan kr.
5, hvars upplaga af 300,000 ex. på sex olika språk är en b o r g e n för dess förträfflighet.
KAMRATER illtistr.
tidning f. Sveriges ungdom, pris pr år kr.
3, vårt lands enda " verkliga ungdomstidning.
Barngarderoben, pris pr år kr.
3, illustreradt månadsblad för barnkläders förfärdigan- de o c h barnens sysselsättande.
V i hänvisa för öfiigt till den utförliga anmälan o m dessa fyra publikationer, s o m stod införd i julnumret.
Redaktioneic.
» Ren stiger solen öfver bergets rand, Dess rosensken förgyl- ler haf o c h land.
Dess strålar falla b å d e rechts und links, Och träffa slutligen ock- så vår sfinx. » Så sker o c h sfin- x e n utbrister: &gt; Fy, hvad det är trist att ligga o c h vara sfinx 1 Punsch! » Lawrence o c h Z e - p h o r a fundera skarpt på meningen m e d detta orakelspråk, m e n utan att kunna få någon klarhet i saken.
I * Wågman foto, ETT » STUDENTSPEX3 I CPSALA: » THE FISK JCB1LEE S1NGERS ».
— U R A L L D E N spindelväf, det d a m m s o m hopats s a m m a n utal åren, i b l a n d ett m i n n e b l i x t r a r fram ifrån d e n f ö r s t a b a r n d o m svaren, som, fast i å r a t a l f ö r g l ö m d t, i själens djup d o c k l i g g e r g ö m d t.
S o m o m m i n l ä n g t a n h o n h a r känt, j a g hennes steg h ö r i d e t s a m m a, h o n skjuter d ö r r e n u p p p å glänt, och snyftande jag hviskar: » mamma! » Så ljuf, så hvit, i n a t t d r ä k t k l ä d d p å k n ä h o n faller v i d m i n b ä d d.
T i l l l å g t o c h trefvet h e r d a t j ä l l j a g i en hast t i l l b a k a föres, där uti l j u m a u g u s t i k v ä l l ett s t i m a f b a r n a r ö s t e r höres, där själf j a g uti l e k e n går, en liten t ö s p å å t t a år.
O c h p å m i t t hufvud, i m i t t h å r j a g hennes v a r m a tårar känner, sin l i l l a t ö s h o n v ä l förstår, d e n sorg o c h o r o henne bränner, h o n hviskar, a t t h o n l ä n g t a r så att m e d sin f l i c k a spraka få.
M i g m i n n e t sviker till en del, hur d e t nu a l l t t i l l s a m m a n s h ä n g d e, i l e k e n j a g b e g å t t ett fel o c h m e d en liten l ö g n m i g s v ä n g d e, o c h f a s t ä n u p p t ä c k t, ej bekant, D e t minns j a g, s o m o m nyss d e t händt.
J a g b i k t a r allt, h v a d o n d t j a g g j o r t m e d hennes h a n d e m e l l a n mina, det m i n s t a f e l m i g syns så stort, m i n l ö g n i d a g är m i g en pina, i m o r g o n skall j a g g å till far o c h tala o m, hur s t y g g j a g var.
Se ' n m a n m i t t k n e p f ö r s t å t t till slut, det nu b l e f k l a g o m å l f ö r p a p p a, s o m u t a f l a r m e t kallats ut o c h s t o d där m ö r k p å prästgåln ' s trappa, dit u t a f b r ö d e r n a m e d s k a m j a g trots m i t t m o t s t å n d föres fram.
Då min och helt hon och s t ö r d af n å g r a s o c k e n b o r far sig i sitt r u m begifver, bakom honom jag min mor öfverraskad varse blifver, g a f m i g b l o t t en s o r g s e n b l i c k vände långsamt om och gick.
M i t t hjärta, t r o t s i g t förr o c h kallt, d e n b l i c k e n s sorg ej kunde g l ö m m a, d e t o n d a vek, d e t h å r d a smalt, j a g b ö r j a d e m i g själf att d ö m a, i trädgåln ' s ensligaste l u n d j a g grät m i g m ä t t af hjärtans grund.
V i h a d e g ä s t e r till s u p é n; m e d barnen f ö g a t i d m a n hade, v i d t i m m e m e r än v a n l i g t sen vi t r ö t t a i vårt r u m oss lade, där b j u d a n d e till h v i l a stå en r a d a f h v i t a sängar små.
M e d g a m l a » dadda », ö m o c h rar, v å r a f t o n b ö n vi läste stilla, t y m a m m a själf j u h i n d r a d var af f r ä m m a n d e o c h af » den lilla ».
Snart h ö r d e s l u g n a andedrag, o c h alla s o f v o u t o m j a g.
J a g k a s t a d e m i g af o c h an, a f s o r g m i t t h j ä r t a v i l l e brista, marin ' m a m m a m i g f ö r l å t a kan d e n l ö g n e n, s o m skall b l i m i n s i s t a?
O c h G u d så i n n e r l i g t j a g b a d a t t å t e r göra, h e n n e g l a d.
H — J a g hört, a t t g ä s t e r n a ha ' g å t t, h u r a l l t ä r t y s t o c h l u g n t i huset, af sken, s o m faller in, förstått, a t t m o r uti sitt r u m t ä n d t ljuset, o c h f a t t a d a f ett sista h o p p j a g sätter m i g i b ä d d e n o p p.
ETT BARNDOMSMINNE.
AF SNORRE.
O c h stränga o r d j a g h ö r a f å r: a t t l ö g n är l ö g n o c k s å i lekar, att s y n d e n blir än m e r a svår, o m t i l l sitt fel m a n t r o t s i g t nekar.
J a g b l y g s o c h gråter d j u p t f ö r s k r ä c k t m e n å n g e r n är ä n d å ej v ä c k t.
6 Min aftonbön jag hviskar tyst i hennes famn, se ' n slut är gråten, o c h o m s v e p t, smekt, v ä l s i g n a d, kysst, j a g l i g g e r l y c k l i g o c h förlåten, o c h m a m m a i sin h v i t a d r ä k t m e d änglarne m i g t y c k e s släkt.
D e t ljusa m i n n e t är en skatt, s o m följer barnet i d e t sista, bland m ö r k a minnens dunkla natt en v ä r m a n d e o c h h i m m e l s k gnista,, b l a n d h o p a d s o r g o c h s y n d o c h fel en klar o c h g n i s t r a n d e juvel.
LYCKANS HUGSKOTT.
IDUN NEAGA.
AF I SKISS F Ö R N G E N O M D E s m u t s i g a fönsterrutorna till ett af de m å n g a k o n t o r e n i » g a m l a staden » dansar en af h ö s t e f t e r m i d d a g e n s m u n t r a solstrålar, s ö k a n d e, litet osäker, n å g o t föremål, där d e n k u n d e u t v e c k l a a l l sin y s t r a prakt, m e n u t a n a t t finna n å g o t.
M a n n e n v i d p u l p e t e n ser upp o c h följer m e d tankfulla ö g o n d e n n a g l a d a g l i m t från yttervärlden.
S o m m a n b e t r a k t a r en rar gäst, en s ä l l s y n t fågel, m e d u n d r a n o c h tjusning, m e n u t a n b e g ä r.
K l o c k a n slår f e m.
D ö r r e n ö p p n a s utifrån o c h in stiger en k v i n n l i g kamrat.
» Nej, se solen! » säger h o n genast g l a d l i dörren.
l i a n svarar icke, m e n hans ö g o n f ö l j a nu kamraten, m e d alldeles s a m m a u t t r y c k s o m nyss.
H o n h a r e m e l l e r t i d befriat sig från h a t t o c h kappa.
N u burrar h o n u p p det ljusa hå- ret f r a m f ö r spegeln, n ä s t a n m e r a af g a m - m a l vana, s o m det t y c k e s, än af k o k e t t e r i.
F l y g e r u p p p å s t o l e n v i d a n d r a sidan af pulpeten, ö p p n a r en af de stora, t u n g a b ö c - kerna o c h f ö r d j u p a r sig m e d d e t s a m m a i arbetet.
H a n sitter fortfarande o c h ser p å det burriga, ljusa håret, s o m glänser öfver d e n h v i t a pannan.
H o n är n o g inte så u n g d e n ULTMANS CACAO har brutit väg för den Svenska Cacaofabrikationen.
l i l l a f r ö k e n!
M e n d e t är n å g o t så s p ä n s t i g t o c h friskt h o s henne.
N å g o t, s o m h a n o m e d - v e t e t beundrar.
I h ä r d i g h e t, t å l a m o d, stän- d i g t g o d t lynne.
D e t är i alla f a l l l u s t i g t m e d k a m r a t s k a - pet.
D e t kan r ä c k a i f e m, tio, f e m t o n år, u t a n a t t förändras, u t a n a t t n å g o n s i n avan- cera.
S a m m a sidor, p å s a m m a sätt, p å sam- m a punkt.
E n s i d i g t, m e n så lugnt, så j ä m n t.
A l d r i g n å g o t af h v a d s o m l i g g e r djupare ...
Han spritter till.
D e t var bara s p r i n g p o j - ken, s o m k o m m e d b r e f o c h tidningar.
Han tar m e k a n i s k t e m o t d e m f ö r a t t sortera d e m.
E t t l o t t e r i b r e f från T y s k l a n d m e d hans e g e t n a m n?
J a visst, d e t är d r a g n i n g s - listan.
H a n rifver u p p kuvertet, m e d ett själf- ironiskt l e e n d e åt sin ifver.
K a m r a t e n räknar siffror, k o l u m n efter k o l u m n.
H o n h v a r k e n ser eller hör.
E n o c h annan silfvertråd lyser i d e t m ö r - ka håret, s o m han sitter där b ö j d öfver sitt papper.
N u h ö j e r h a n p l ö t s l i g t h u f v u d e t m e d e t t litet n t r o p.
— Ä r d e t sol- strålen, s o m skjutit sin b l i x t in i d e s s a stora, g l ä n s a n d e p u p i l l e r?
N e j, d e n h a r f ö r l ä n g e s e d a n dansat vidare.
D e t är ett ljus inifrån — en hastig, j u b l a n d e, o ö f v e r s k å d l i g lycka.
H o n v ä n d e r en sida i sin t j o c k a b o k.
» H v a d är det? » säger h o n lugnt, m e d a n h o n skrifver transporten.
M e n nu h a r h a n inte t i d att svara.
H a n söker feberaktigt, n e r v ö s t i en a f sina l å d o r.
L o t t s e d e l n — d ä r har h a n d e n!
N u m r e t — j o, det är d e t rätta, o m ö j l i g t a t t m i s s t a g a sig, där står d e t — N: r 4 7 0 8 9.
100,000 mark.
H u n d r a tusen m a r k!
H a n lutar huf- v u d e t i händerna o c h stirrar n e d p å d e n n a siffergrupp, s o m h y p n o t i s e r a r h o n o m.
Hun- dra tusen m a r k!
O m d e t vore s a n t.
o c h det k a n inte v a r a a n n a t.
o m d e t vore s a n t.
o c h d e t m å s t e vara s a n t.
D e t är en l ö r d a g s k v ä l l n å g r a v e c k o r se- nare.
» Adjö,, f r ö k e n Gerda, o c h t a c k f ö r g o d t kamratskap! » H ä n g l a m p a n är t ä n d o c h k a s t a r sitt b e - g r ä n s a d e ljus n e d öfver p u l p e t e n.
P å d e n ena t o m m a p l a t s e n lyser d e n p o l e r a d e skif- v a n s o m ny, där b ö c k e r n a s k y d d a t den, o c h skrifsakerna l i g g a u p p r a d a d e så o r d e n t - ligt, s o m skulle de a l d r i g k o m m a a t t b e g a g - nas mera.
M e n f ö r öfrigt ter sig k o n t o r e t m ö r k a r e o c h d y s t r a r e än n å g o n s i n.
Ron står o c h h ä n g e r m e d a r m b å g e n m o t p u l p e t e n o c h h u f v u d e t i handen.
A n s i k t e t l i g g e r i s k u g g a.
B l o t t clet strida, ljusa hå- ret skimrar, s o m d e t a l l t i d gör, a n t i n g e n det är dagsljus eller l a m p s k e n.
H a n har a l l t i d t y c k t så m y c k e t o m a t t se p å d e t dal- håret.
• » T a c k, » säger h o n sakta, » det blir t o m t efter er, vi h a trifts så bra t i l l s a m m a n s.
a l d r i g v ä x l a t o n d a o r d ".
D e t har g å t t s o m en lek p å clet h e l a taget, m e n n u.
h u r blir d e t n u?
» Jo, g ö r s o m j a g sagt, fröken, spela p å lotteri! » ' H o n drar p å m u n n e n.
E t t trött, litet v e - m o d i g t leende, så o l i k t henne.
» Å h n e j, n i t o g turen ifrån m i g, » säger hon.
» Men j a g unnar er d e n så gärna, ni f ö r t j ä n a d e d e n så väl.
N j u t o c h blif l y c k - lig!
D e t är m i n innerligaste önskan. » » T a c k!
O c h ännu en g å n g — l y d m i t t råd, fröken! » H a n t o g hennes h a n d.
H o n v a r b l e k.
S t o - ra, m ö r k a ringar under ö g o n e n, m u n n e n sorgsen.
N å g o t a f m i s s m o d o c h l ä n g t a n i JDess absoluta renhet garanteras, men förbru- kare däraf uppmanas enträget att vid köp noga tillse, att de verkligen erhålla Haltmans Cacao och icke billigare upp- blandade och förfalskade caeaoserter af svensk eller utländsk tillverkning, hvilka ofta utgifvas för Hultmans Cacao.
Partiförsäljning: H U L T M A N S F A B R I K E R S FILIAL., Riddaregatan i o.
— dragen, s o m h a n n ä s t a n a l d r i g sett förr h o s denna k ä c k a, t å l i g a l i l l a kvinna.
H a n står t y s t m e d hennes h a n d i sin, m o d de f e m t o n årens k a m r a t s k a p g l i m t v i s i minnet, m e d a n o k t o b e r r e g n e t s m a t t r a r ned p å f ö n s t r e t o c h en s t o r m b y ruskar d ö r - ren.
» Jag skulle önska, a t t o c k s å n i skulle få d e t g o d t o c h bra en gång, » säger h a n v a r m t.
» Och m i n tro är, a t t hvarje m ä n n i - ska delvis kan bli herre öfver sitt ö d e.
D e t är b a r a a t t g r i p a in i r ä t t a ö g o n b l i c k e t.
T ä n k p å det, f r ö k e n!
O c h nu åter — t a c k o c h farväl. » Ä n n u sedan han försvunnit står h o n kvar i d e n h a l f ö p p n a • dörren, trots r e g n o c h blåst.
L a m p a n b a k o m henne fladdrar för draget.
D e t g u l a håret står s o m en s k y kring det b l e k a ansiktet.
D e t r y c k e r kring munnen.
S l u t l i g e n s t i g a tårarne i ö g o n e n.
Det är i v e c k a n m e l l a n j u l o c h nyår, en skymningsstund.
Men tre t r a p p o r u p p i det n y i n r e d d a lilla u n g k a r l s h e m m e t p å Ö s t e r m a l m är det snö- ljust från alla taken o m k r i n g, s o m l i g g a t j o c k t hvita.
O c h l u s t i g a brasor brinna i kakelugnarne.
K a p i t a l i s t e n, den l y c k l i g e innehafvareii af de hundra tusen kronorna, sedan n å g r a vec- kor ägare till d e t t a lilla n ä t t a hem, l i g g e r o c h dåsar efter m i d d a g e n p å en c h ä s l o n g i sitt skrifrum, m e d en c i g a r r e t t m e l l a n läp- parne.
K ö k e n hvirflar u p p m o t t a k e t i lät- ta., b l å dunster.
Han följer d e n m e d b l i c - ken, m e d a n t a n k a r n e g å sina e g n a vägar.
D e r ö r a sig kring d e n jul, s o m k o m m i t o c h.
gått, e m o t s e d d m e d så s t o r a förväntningar, men t y v ä r r e f t e r l ä m n a n d e b l o t t b i t t e r m i s s - räkning.
T o m t o c h a n d e f a t t i g t har han k ä n t det.
G å t t d ä r s o m en f r ä m l i n g i sitt e g e t h e m o c h b a r a l ä n g t a t efter r y t m o c h p o e s i i dagarnes t r å k i g a e n f o r m i g h e t.
.Ta!
Han känner det nu, förstår d e t så väl, det o e m o t s t å n d l i g a b e h o f af en kvinna s o m i o c h m e d d e t s a m m a h a n steg öfver tröskeln till sitt f u l l f ä r d i g a h e m f ö l j d e h o - n o m h a c k i häl, n ö d v ä n d i g h e t e n a f en l i t e n hustru.
D e t är denna a b s t r a k t a p e r s o n l i g - het, s o m föresväfvar h o n o m i rökhvirflar- nes d i m m i g a b l å.
En kvinna!
Hvar, hur o c h n ä r?
Han har s ö k t henne förgäfves b l a n d sina b a r n d o m s - o c h u n g d o m s v ä n n e r.
U t a n att finna henne h a r han l e t a t efter henne i de få sällskapskretsar, där han varit invite- rad.
Ä f v e n n å g r a a n d r a u n g a damer, s o m h a n m ö j l i g e n skulle k u n n a b l i p r e s e n t e r a d för, h a passerat revy, u t a n att b e h a g a h o - nom.
H u r u d a n vill h a n d å e g e n t l i g e n h a hen- ne?
B l o n d eller b r u n e t t?
Det förra obe- t i n g a d t!
U n g eller g a m m a l?
Inte f ö r u n g!
G l a d eller a l l v a r s a m?
G l a d n a t u r l i g t v i s!
Praktisk eller i n t e l l e k t u e l l.
M e d d e t s a m m a får h a n e n ingifvelse.
Sti- ger h a s t i g t u p p från c h ä s l o n g e n.
G ö r nå- ra slag öfver g o l f v e t.
L å t a ö d e t få en h a n d m e d i en g å n g!
S ä t t a in en annons i o c h se, h v a d s o m m ö j l i g e n kan därbakom.
Bara på försök — sig n a t u r l i g t v i s e j.
spelet ännu tidningarne g ö m m a sig man binder Det är n ä s t a n m ö r k t.
Han t ä n d e r b å d a ljusen p å skrifbordet o c h tar p e n n a n.
.Skrit- ver g e n a s t n e d a n n o n s e n u t a n k o n c e p t.
» En k v i n n a m e d g o d t hjärta, g o d t hufvud, g o d t l y n n e önskas till k a m r a t f ö r lifvet.
Svar e m o t s e s snarast under adress: G.
H. O. 40 år.
T i d n i n g s k o n t.
G u s t a f A d o l f s torg. » 7 — Och e f t e r l ä n g t a d s o m h o n är, g å r h a n g e - nast ut i snöfallet, f ö r a t t s ä t t a i n sin an- nons.
— Ehuru u t a n h o p p o m svar, g å r h a n redan p å n y å r s a f t o n in p å k o n t o r e t f ö r att h ö r a efter.
T i l l hans f ö r v å n i n g l ä m n a s h o n o m f y r a s t y c k e n.
Han skjmdar h e m, f ö r att ö p p n a d e m v i d sitt skrifbord.
N y å r s a f t o n — det g a n d a är f ö r g å n g e t!
N y å r s d a g e n — f r a m t i d e n t i l l h ö r o s s!
Han tänder l a m p a n i en osäker, e g e n d o m l i g s t ä m n i n g.
Ser sig o m k r i n g i r u m m e t m e d v ä l b e h a g, sjunker n e d i s t o l e n o c h känner från de o ö p p n a d e brefven i sin h a n d s t r ö m - m a g e n o m sig en f ö r n i m m e l s e af » das ewig w e i b l i c h e » j ä m t e all d e n l o c k a n d e e g g e i - sen i d e t o k ä n d a s m y s t i k.
A f l å n g t h v i t t kuvert, stilen p r y d l i g rund- skrift — s o m i c k e förråder d e t allra ringa- gaste.
K a n det finnas n å g o t m e r a b r u t a l t o c h u p p r ö r a n d e sätt f ö r ä k t e n s k a p s i n g å e n d e, än att s k i c k a in en a n n o n s till en tidning, för h v e m s o m v i l l att svara p å?
Och ä n d å.
Där ligger tidningen helt oskyldigt på bordet, m a n tar den a n i n g s l ö s t, m a n läser utan intresse, tills — p l ö t s l i g t — där nere p å sista sidan, m a n m e d ens blir fast.
G o d t hjärta, g o d t hufvud, g o d t l y n n e!
Det är e g e n t l i g e n i c k e m y c k e t b e g ä r d t o c h likväl är det allt.
Tre g o d a genier f ö r e n a d e till ett h o s en sann kvinna.
L å g i c k e i själfva denna b e g ä r a n l ö f t e t o m en verk- lig m a n?
Den där a n n o n s e n f å n g a d e m i g!
A l l t i n g var så t o m t o c h s k u m t o c h h å g - löst.
M e n d e n där a n n o n s e n v a r så m a n l i g o c h kärnfrisk, d e n bar så m y c k e t.
— » N y å r s a f t o n kl. 6.15 går j a g K u n g s - t r ä d g å r d s g a t a n r a k t fram från A r s e n a l s g a - tan.
Orätt trottoar.
Svart kappa.
Hatt m e d hvit vinge. » — — Kl. 6.15!
Han ser p å sitt ur.
J o, ännu är d e t tid.
H a n kastar de andra brefven o ö p p - n a d e p å skrifbordet.
Det är klart o c h kallt.
H a n klär sig i pälsmössa.
D r ö j e r kanske ett ö g o n b l i c k längre än v a n l i g t f r a m f ö r t a m b u r s p e g e l n, borstar s k ä g g e t.
Han känner sig så l u g n o c h b e s l u t s a m, m e d a n h a n g å r där o c h väntar p å K u n g s - trädgårdsgatan.
Stannar i b l a n d u t a n f ö r P a n o p t i k o n, m e n har i c k e e n a n i n g o m det, s o m u p p t a r hans ö g o n.
N u s l o g J a k o b s kyr- ka kvarten.
D ä r nere ser han d e n hvita vingen.
— » Fröken Gerda! » H o n har ett ö g o n b l i c k blifvit l i k a röd, s o m h o n nyss f ö r u t var blek, m e n n u sjun- ker r o d n a d e n l å n g s a m t t i l l b a k a igen.
» N i!
» säger h o n b l o t t o c h m ö t e r f ö r v i r r a d hans ö g o n.
» Ja, bara j a g, fröken G e r d a!
» » Nej, b a r a j a g, » svarar h o n sorgset.
» Låt oss g å in i K u n g s t r ä d g å r d e n ett slag, vi k u n n a inte stå här.
V i m å s t e t a l a ärlig L o c h u p p r i k t i g t mecl hvarandra. ».
D e g å dit in u n d e r t y s t n a d.
H o n ser s o r g - sen ut, m e n h o s h o n o m är d e t s o m e t t un- dertryckt jubel.
» F r ö k e n G e r d a!
V i l l ni b l i m i n h u s t r u?
» Hon ser u p p — skarpt — p r ö f v a n d e.
» Är d e t grannlagenhet, m e d l i d a n d e, u p p - offring? » » Nej, n e j, n e j!