Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
107 a) att läraren i församlingens allmänna oller den så kallade sockenskolan deraf, så långt detta anslag utan församlingens ytterligare betungande kan blifva tillräckligt, erhåller tillökning i sin redan inneliafvande lön, så att denna, med alla natura-prestationer, utom husrum, deri inberäknade, om möjligt voro, måtto uppgå till 1550 å 400 Riksdaler årligen, hvarvid afseende borde göras på den förelagda längre eller kortare årliga undervisningstiden i skolan; — b) att, derest skolläraren tillika innehade klockare- eller organist-tjenst i församlingen, skälig minskning gjordes i nu föreslagna löneförhöjning, dock icke vidsträcktare än att hans hela löneinkomst såsom skollärare med högst 25 procent understege det här nyss föreslagna högsta belopp; — c) att om skol-lärareus lön i någon församling öfverstege 400 Riksdalers värde, det då finge på församlingens eget bepröfvande ankomma, huruvida den ville bevilja honom någon lönetillökning; — och d) att församlingarna egde att hvad sedermera, efter sålunda skedd löneförbättring åt läraren, årligen återstode af det erhållna anslaget, efter eget bepröfvande, använda för underhållande af roteskolor, inköp af skolmaterialier, belöning åt monitörer och hvad mera, som för undervisningens befrämjande kunde befinnas ändamålsenligt, Af Sven Johansson från Elfsborgs län, som, med åberopande af här ofvan anförda förhållanden i afseende å folkskole-lärarnes otillräckliga aflöning och de mindre församlingarnes behof af understöd för folkundervisningens ordnande på ett ändamålsenligt sätt, föreslagit, att återstående hälften af skyddsafgiften måtte i de mindre församlingar ne, hvarest summan ej komme att öfverstiga 300 Riksdaler Riksmynt, få till hela sitt belopp användas af församlingarne för de uti folkskolestadgan omförmäld a ändamål.
Af Olans Svebilius från Gottlands län, som anfört, hurusom, i fråga om folkskoleväsendets ordnande, afseende borde fästas vid olika orters olika behof; och då de så kallade roteskolorna på Gottland, enligt motionärens tanke, vore obehöfliga, enär ett så stort antal fasta skolor blifvit inrättade, att det funnes en skola för mindre än hvar 700:de innevånare på ön, hvarest afståndet emellan gårdarne och kyrkorna vore mindre än på fasta landet, samt då befolkningens andra kommunalbehof i hög grad toge dess medel i anspråk, så att tillgångar saknades till en behöflig förbättring af skollärarnes löner, har motionären hemställt, att den del af bevillningen, som vid sednasto riksmötet anvisades till småskolor, måtte, till så stor del deraf, som utgöres af Gottlands innevånare, anslås till förbättring åt lärare vid de fasta skolorna på ön.
Af do framställningar, som hos Rikets Ständer i detta vigtiga ämne förekommit, visar sig, att i viss mån skiljaktiga meningar yppats i fråga om ändamålsenligheten af de grundsatser, Rikets sednast församlade
Ständer antogo, i afseende på dels omfattningen af och dels sättet för statens medverkan till folkskoleväsendets befrämjande.
Sålunda har nu blifvit ifrågastäldt, att Statsverkets uppoffringar för detta ändamål skulle för framtiden utsträckas vida utöfver hvad hittills egt rum; i hvilket hänseende flere Bonde-Ståndets ledamöter, instämmande uti Riksdags-fullmägtigen Rosenbergs ofvan anförda motion, ansett att det synnor - 108 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. ligen framstående behofvet af löneförbättring för folkskole-lärarno ej skulle kunna på ett tillfredsställande sätt uppfyllas, med mindre än att liela den personliga skyddsafgiften af Staten ansloges till folkundervisningen, hvarigenom församlingarne skulle komma att från allt deltagande i denna löneförbättring befrias.
Ehuru Utskottet villigt erkänner, att desse lärares aflöning är i många fall ganska otillräcklig, samt äfven ämnar föreslå åtgärder för att bereda dem en i möjligaste män förbättrad ställning, har Utskottet ej kunnat biträda nyssnämnda förslag, som åsyftar att Statsverkets redan betydliga utgifter för folkskoleväsendet skulle på en gång ökas till sitt dubbla belopp.
Lika med Rikets sednast församlade Ständer anser nemligen Utskottet den grundsatsen böra härvid fasthållas, att folkskoleväsendets fullständiga ordnande hvarken kan eller bör åstadkommas ensamt på Statsverkets bekostnad, utan att endast bidrag härtill må af Staten lemnäs, men i öfrigt ankomma på vederbörande kommuner, att med egna medel tillvägabringa en tidsenlig utveckling af folkskolorna.
I följd häraf och då de åtgärder i detta hänseende, hvilka från det allmännas sida lämpligen böra vidtagas, äfven, enligt Utskottets tanke, kunna åstadkommas med de tillgångar, som redan blifvit för ifrågavarande ändamål anslagne, kan Utskottet för sin del icke heller understödja det af Prosten Rundgren och Kyrkoherden Otterström framställda förslag, att, utom den personliga skyddsafgiftens halfva belopp, särskilda statsanslag skulle på 8:de Hufvud-titeln uppföras för vissa af de utgifter, sorn hittills blifvit med dessa medel bestridda; — och får således, i enlighet med hvad Kongl.
Majit föreslagit samt de fleste af motionärerne inom Preste- och Borgare-Stånden jemväl förordat, Utskottet tillstyrka, a) att, såsom hittills, halfva beloppet af den personliga skyddsafgiften, beräknad för nästa statsreglcrings-period till omkring" 260,000 R:dr årligen, må till folkundervisningens befrämjande anvisas.
I afseende på sättet och vilkoren för de anslagna medlens användande bar Kongl.
Majit i sin nådiga Proposition föreslagit att hufvudsakligen bibehålla do grunder, som vid sistlidne riksdag fastställdes.
Deremot hafva åtskilliga anmärkningar nu blifvit framställda, i sammanhang hvarmed Prosten Rundgren m. fl. motionärer föreslagit den väsendtliga förändring i omförmälda beslut, att bidragen till församlingarne hädanefter skulle utgå i mån af bevillningens belopp inom de särskilda, skoldistriktema.
— Såsom motionären antydt, har emellertid redan vid förra riksdagen fråga uppstått om dessa medels fördelning på det sätt han nu föreslagit; redan då funno likväl Rikets Ständer en sådan anordning icke vara lämplig, bland annat, af det skäl, att derigenom otvifvelaktig! skulle inom vissa församlingar uppkomma jemförelsevis öfverflödiga tillgångar för en folkundervisning, som redan vore ändamålsenligt ordnad, under det inom andra behofvet icke blefve på ett tillfredsställande sätt afhjelpt.
Sedan de, på grund häraf, fattade beslut blifvit verkställda och utförandet af dem under en statsreglerings-period fortgått, synes ännu mindre skäl vara förhanden att frångå de hufvudgrunder, som då antogos och som af Kongl. Majit, i dess nu aflåtna nådiga Proposition, blifvit bibehållna.
Då nemligen nu, med tillämpning af den från folkskoleväsendets första inrättande antagna grundsats — församlingarnas skyldighet att sjelfva bidraga till detta ändamål — åtgärder för folkskolornas utvidgning och förbättring inom särskilda församlingar vidtagits och under trenne år fortgått, skulle öfvergången till ett alldeles motsatt system utan tvifvel föranleda högst betänkliga olägenheter. Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 123. 109
Det är vidare tydligt att den olikhet i folkskoleväsendets utveckling, som förut' egt rum mellan de särskilda församlingarne måste på sådant sätt ännu mer tilltaga, då hvarje församling komme att erhålla en, utan afseende på dess nuvarande behof eller dess egen benägenhet att vidtaga åtgärder för sin folkskola, bestämd summa, hvilken, om hehofvot prölvades, torde i några fall vara öfverflödig, i andra alldeles otillräcklig; och slutligen skulle för församlingarne härigenom alldeles gå förlorad den uppmaning till egna bemödanden och uppoffringar för folkundervisningens befrämjande, som innefattas i de nu gällande vilkoren.
— Att mer än 1,000, med bidrag af dessa medel och under vilkor af deras fortsatta åtnjutande, nyss inrättade småskolor skulle åter nedslås, och församlingarnes för detta ändamål lemnade bidrag på samma gång försvinna, skulle, efter Utskottets tanke, ingalunda kunna vara med folkskoleväsendets sanna befrämjande förenligt, och torde så mycket mindre af Rikets Ständer böra föranledas, som dessa skolor just till följd af Ständernas uppmuntran tillkommit.
— Hufvudsakligen samma förhållande eger rum i afseende på de 's. k. högre folkskolorna.
Ehuru olika meningar angående dessa skolors inrättande blifvit yttrade, lärer det dock äfven af dem, som hyst de största betänkligheterna mot deras ändamålsenlighet, medgifvas att, sedan de nu mera, på grund af Ständernas, af Kongl. Majit gillade, beslut, blifvit kallade till lif och lärare vid dem anställda, böra do äfven få fortsätta sin verksamhet på det att ett, på erfarenhet grundadt, omdöme om densamma må kunna bildas.
Icke heller bör det med skäl ifrågasättas, att den af Kongl. Majit föreslagna utvidgning och förbättring af de på folkskoleväsendets utveckling så djupt inverkande anstalterna för lärares bildande ej skulle af Rikets Ständer medgifvas; då nemligen det företrädesvis åligger Staten, icke kommunen, att befrämja detta ändamål, och då så betydliga tillgångar som 250,000
Ridr årligen äro för folkskoleväsendet anvisade, kan Utskottet för sin del icke tillstyrka någon förminskning af anslaget för Seminarierna, utan anser deremot af synnerlig vigt, att den begärda förhöjningen i detta anslag måtte af Rikets Ständer beviljas.
— Det vid sistlidna riksdag anvisade anslag för undervisnings-materielcn afser, enligt hvad i beslutet antydes, icke utgifterne för sådan matcriels anskaffande vid hvarje särskild skola, hvilket otvifvelaktigt tillhör Skolstyrelserna att besörja, utan de kostnader, som erfordras för att dels befrämja tjenliga läroböckers utarbetande, dels, med begagnande af den oupphörligt vidgade erfarenhet, som i detta hänseende, såväl inom vårt eget land som i andra länder vinnes, besörja förbättring af undervisningsmedlcn i öfrigt, för att underlätta införandet af dessa förbättringar och deras tillhandahållande för Folkskole-styrelserna.
Att alla dessa åtgärder, hvilka äfven, med afseende på folkskoleväsendets utveckling, egentligen tillhöra Staten, skulle inskränkas eller upphöra, på det att Staten måtto i stället öfvertaga ett åliggande, som rätteligen tillhör kommunerna, har Utskottet icke ansett sig kunna tillstyrka.
Härmed vill Utskottet emellertid icke hafva förnekat att vissa af de anmärkningar, som blifvit framställda emot de vid förra riksdagen fastställda grunder och vilkor för folkskolemedlens användande, äro föranledda af giltiga skäl och kommer äfven i det följande, att, med anledning deraf, tillstyrka vissa förändringar i hvad nu är stadgadt; — men då frågan om de enskilda bestämmelserna i dessa vilkor icke synes böra inverka på hufvudsaken, samt Utskottet redan torde hafva tillräckligt utvecklat de skäl, på grund hvaraf Utskottet anser någon ändring i den för dessa medels användande nu gällande grundsats icke böra ifrågakomma, får Utskottet hemställa, 110 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. b) att, i öfverensstämmelse med det vid sistlidna riksdag fattade beslut och med bifall i detta hänseende till Kongl. Maj:ts nädiga Proposition, Rikets Ständer måtte besluta, att hvad af ifrågavarande medel icke blifver för andra särskilda ändamål disponeradt, utan kan påräknas såsom bidrag till folkskoleväsendets befrämjande i allmänhet, bör ställas till Kongl. Maj:ts disposition, att utgå i enlighet med de vilkor, Rikets Ständer finna skäl att i sådant afseende föreskrifva.
Hvad härefter angår beskaffenheten och beloppet af de särskilda utgiftsposter, hvartill de anvisade medlen skulle användas, torde först böra tagas i öfvervägande de bland dessa utgifter, som äro afsedda för ändamål af mera allmän beskaffenhet och således icke egentligen afse de för de särskilda församlingarnés behof på deras bekostnad inrättade skolor, och förekommer härvid, beträffande anslaget till understöd för högre folkskolor, som vid förra riksdagen uppfördes till 24,000 R:dr, att, enligt hvad Kongl. Maj:t i nåder meddelat, af detta anslag hittills blifvit för 9 sådana skolor anvisade 8,466 R:dr 67 öre, hvilket understöd framgent måste tills vidare utgå, såvida dessa skolor skulle uppehållas och på önskvärdt sätt utveckla sig; äfvensom Kongl.
Majit väl ansett medel derutöfver böra vara att tillgå för flera dylika skolors inrättande under den närmaste framtiden, men dock funnit ifrågavarande anslag kunna minskas med en fjerdedel eller till 18,000 R:dr.
Utan att förneka den gagnande inflytelse, som af dessa skolor, enligt don af Rikets sednast församlade
Ständer yttrade åsigt, bör framdeles blifva att påräkna för den del af ungdomen bland arbetsklassen, som har håg och tillfälle att något längre, än den vanliga folkskolan medgifver, utvidga sina kunskaper och sin bildning, har emellertid Utskottet trott sig kunna antaga, att dessa skolor under nästkommande tvenne år ej torde erhålla en så hastig utveckling, att de komma att ökas med mer än ungefär hälften af det antal, som hittills blifvit inrättade; och då anslaget således bör blifva tillräckligt, om det efter samma förhållande beräknas, får Utskottet tillstyrka, c) att till understöd för högre folkskolor må af ifrågavarande medel anvisas ett belopp af 12,000 R:dr. lie härefter i ordningen följande anslagen äro af Kongl. Majit sålunda upptagne: till seminarierna efter den fördelning Kongl. Majit anser lämplig Ridr Rimt 45,000: — till understöd för seminarii-elever „ „ 20,000: — till förbättrande och tillhandahållande af undervisningsmateriel samt till understöd för utgifvande af lämpliga läroböcker, kartor rn. m. för folkskolorna „ „ 10,000: — till a.rfvoden och resekostnader för skol-inspektörer . ... „ „ 17,000:
— I afseende härå har förekommit dels ofvan omförmälda yrkande af Herr Dahm, att folkskolelärare-seminariernas antal skulle inskränkas, men dessa läroanstalter deremot förses med flere lärare samt att inspektionen olver folkskolorna måtte ändamålsenligare ordnas, dels ock att flera af Bonde-Ståndets ledamöter, enligt Riksdags-fullmägtigen Rosenbergs förslag, ansett anslaget till seminarierna Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. lil böra nedsättas till 26,000 R:dr och det för skol-inspektörerne beräknade belopp helt och hållet uteslutas.
Den uti Kongl. Maj:ts nådiga Proposition meddelade framställning angående de åtgärder, som till en del redan blifvit verkställda och i öfrigt äro afsedda att vidtagas för ett ändamålsenligt ordnande af lärare-seminarierna, ådagalägger, enligt Utskottets tanke, tillfyllest, att af dessa anstalter bör, i den mån de hinna fullständigare utvecklas, vara att förvänta den kraftigaste medverkan till hela folkskoleväsendets förbättring.
På lärarens porsonliga utveckling och den bildning han vunnit beror nemligen, mer än på något annat, skolans framtid.
I betraktande häraf och då den af Herr Dahm anmärkta bristen på lärarekrafter redan är erkänd och, enligt det af Kongl. Maj:t afgifna förslag, kommer att småningom afhjelpas. samt för öfrigt en nedsättning af detta anslag skulle till en väsendtlig del omintetgöra det vigtiga ändamål, som med seminariernas inrättande åsyftats, har Utskottet ej funnit skäl att förorda bifall till de härom gjorda framställningarne.
— Hvad särskildt angår det begärda anslaget till folkskole-inspektörer har Kongl. Maj:t likaledes fästat uppmärksamhet på nödvändigheten deraf att, vid genomförandet af en ny organisation af den vidsträckta omfattning, som folkskoleväsendet, noggrann kännedom må kunna vinnas rörande den ståndpunkt, hvarpå folkundervisningen i de särskilda orterna af riket sig befinner.
Icke heller lärer det kunna betviflas, att en nyttig kännedom af de förbättringar, som äfven i denna gren af undervisningen oaflåtligen göras, med fördel kan och bör meddelas genom män, hvilka blifva för detta uppdrag särskildt utsedde.
I Utskottets tanke är den af Kongl. Maj:t föreslagna åtgärd af väsendtlig vigt för folkskole-väsendets utveckling.
Den invändning, som mot detta förslag tillförene blifvit hemtad af svårigheten att finna för uppdraget lämplige personer, enär seminariernas föreståndare skulle vara af sin undervisning så förhindrade, att de icke kunde af Domkapitlen emottaga ifrågavarande uppdrag, synes hafva förlorat det mesta af sin vigt, om, enligt hvad Kongl. Maj:t föreslagit, seminarierna komma att erhålla ökade lärarekrafter, då föreståndarne för dessa anstalter lättare kunna egna någon tid åt inspektionen af skolorna; ■— Och torde det i öfrigt kunna antagas det Kongl. Maj:t icke skall underlåta att för skol-inspektörernes befattning meddela sådana föreskrifter, hvarigenom deras verksamhet bör blifva i möjligaste mån gagnande och ändamålsenlig.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, tillstyrker Utskottet, d) att för ofvan uppgifna särskilda ändamål måtte anvisas de belopp, Kongl. Maj:t för hvart och ett af dem föreslagit.
Då de af Utskottet här ofvan tillstyrkta anvisningar uppgå till ett sammanlagdt belopp af 104,000 R:dr samt, enligt hvad Utskottet uti nästföregående punkt af detta utlåtande föreslagit, de till utvidgning af vissa pedagogien äfvensom till löneförbättring åt lärarne vid dessa skolor erforderliga medel skulle anvisas såsom ordinarie statsanslag på8:de Hufvud-titeln, så återstår af de för folkundervisningen afsedde, till omkring 260,000 R:dr beräknade tillgångar, ett belopp af omkring 156,000 R:dr, hvilka, enligt Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, skulle användas dels för småskolors inrättande och till understöd för examinerade folkskolelärare, dels till understöd för folkskolelärares aflönande inom de socknar, der Kongl. Maj:t finner statsbidrag för sådant ändamål erforderligt.
I afseende på fördelningen af dessa tillgångar har Utskottet emellertid, med anledning af de särskilda framställningar, som i sådant 112 Stats- Utskottets Utlåtande N:o 123. hänseende inom Riks-Stånden förekommit, funnit sig böra i viss mån afvika från det af Kongl. Majit meddelade förslag.
Då nemligen, hvad särskildt angår folkskole1 ärar nes aflöning, Utskottet, lika med samtlige ofvanbemälde motionärer, erkänner att folkskole-väsendets framgång och utveckling är i väsendtlig mån beroende deraf, att skicklige och nitiske lärare blifva för dessa skolor att tillgå, men den nuvarande aflöningen i allmänhet är alltför ringa för att motsvara de måttliga anspråken på en nödtorftig bergning för dem, som skola odeladt egna sin tid och sina krafter åt detta ansvarsfulla kall, har Utskottet ansett nödigt, att det bidrag, som Staten, med fasthållande af den grundsats, att folkskolelärarnes aflöning egentligen åligger kommunerna, kan gifva för befrämjandet al nämnda magtpåliggande ändamål, hör uppföras såsom en utgiftspost för sig, och således en särskild summa auslås till förbättring af folkskolelärarnes löner.
Derigenom vinnes äfven den fördel, att andra vilkor, om så pröfvas lämpligt, kunna stadgas för medgifvandet af detta bidrag, än de, som föreskrifvas för åtnjutande af eljest utgående anslag för folkskoleväsendets förbättring inom församlingarne.
I fråga om dessa vilkor, har Utskottet väl å ena sidan, såsom redan blifvit anfördt, ej kunnat afvika från den utan tvifvel riktiga grundsats, som af Rikets sednast församlade Ständer uttalades och hvilken Kongl. Majit, uti den nu aflåtna nådiga Propositionen, jemväl gillat och godkänt, nemligen att åliggandet att aflöna folkskolelärarne hufvudsakligen måste tillhöra kommunerna; hvadan ock Statens uppgift bör vara, att vid de bidrag, som från dess sida härtill lemnäs, fästa sådana föreskrifter, att församlingarne derigenom finna sig uppmanade att genom ökade tillskott verksamt befordra det vigtiga ändamålet.
Men å andra sidan torde den at Prosten Rundgren med flere motionärer framställda anmärkning, att nuvarande bestämmelse om ett tillskott af två tredjedelar från församlingarne, då Staten bidrager med en tredjedel, innefattar allt lör stora anspråk på de församlingar, sorn redan förut gjort icke obetydliga uppoffringar för sitt folkskoleväsende, med skäl böra vinna något afseende; — och ehuru Utskottet, med anledning af de åsigter vissa motionärer i detta ämne framställt, ansett sig böra uttala den öfvertygelse, att det icke kan vara för Staten möjligt att, i detta hänseende, för de särskilda församlingarne bereda fullkomlig likhet eller rättvisa i den mening, att exempelvis en församling, som redan genom egna tillgångar bered t sin folkskolelärare en fullt tillräcklig aflöning, skulle vara berättigad att af Statsverket få ersättning för någon del af de utgifter, församlingen sålunda åtagit sig, utan att tvärtom det hufvudsakliga ändamålet från det allmännas sida är att tillse det skolans behof må blifva afhjelpta, der de äro mest framstående, och att således — under den förutsättning att församlingarne af eget intresse för denna angelägenhet, sjelfva vidtaga alla erforderliga åtgärder för folkskoleväsendets ändamålsenliga ordnande — Staten visserligen icke skulle hafva någon förbindelse att dertill lemna bidrag; — så har likväl Utskottet, efter öfvervägande af hvad i ämnet vidare förekommit, trott sig kunna antaga, att det ändamål, som med ifrågavarande statsutgift nu åsyftas, skulle bäst befrämjas genom en sådan förändring i omförmälda stadgande, att hvarje församling, som redan till folkskolelärarens aflöning bidragit med åtminstone samma belopp, som den till församlingen förut anslagna andel i personliga skyddsafgiften utgjort, må kunna erhålla bidrag af de nu anvisade löneförhöjnings-medlcn, dock i allmänhet icke till högre belopp, än församlingen ytterligare tillskjuter såsom förbättring i lärarens aflöning.
Hvad Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. 113 Hvad beträffar det af Doktor Säve m. fl. motionärer väckta förslag, att 400 Ridr It:mt, utom husrum och vedbrand, skulle genom allmänt påbud bestämmas såsom det minimum, till hvilket hvarje examinerad folkskolelärares lön borde uppgå, har Utskottet väl icke tilltrott sig att, med hopp om framgång, omedelbart tillstyrka vidtagandet af en sådan åtgärd, men likväl funnit utstakandet af det nämnda beloppet såsom det mål, hvilket man, vid bestämmande af grunderna för folksltolelärarnes aflöning, bör söka uppnå, vara så billigt, att Utskottet trott sig böra i sitt förslag upptaga detta belopp, på sätt bär nedan anföres; — och torde af ofvanberörda disponibla medel, 156,000 Ridr, ungefär hälften, eller 80,000
Ridr, böra anslås till förbättring af folkskolelärarncs löner, hvarigenom för detta ändamål blifver att tillgå det belopp, Kontrakts-prosten Emanuelsson uti sin motion ansett vara härför erforderligt.
1 afseende på dispositionen af do medel, hvilka Kongl. 'Majit afsctt att användas till uppmuntran för småskolors inrättande, har Utskottet funnit sig böra instämma uti den af Prosten Rundgren och andra motionärer yttrade åsigt, att det bör vara vederbörande församlingar obetaget att äfven på annat sätt, såsom genom utvidgning af de fasta skolorna eller tillökning i deras antal o. s. v., använda den del af ifrågavarande tillgångar, hvaraf de kunna komma i åtnjutande.
Då vid sistlidna riksdag Rikets Ständer hos Kongl. Majit anhöllo om en utvidgning af rättigheten till småskolors stiftande, kunde tillräckliga skäl vara för handen att särskildt, till uppmuntran för denria inrättning, anslå tillgängliga medel.
Don omständigheten att ett antal af öfver 1,000 nya sådana skolor blifvit frarnkallado genom den vid förra riksdagen härutinnan vidtagna åtgärd, synes också bevisa, att ett verkligt behof i denna riktning förefunnits; och Utskottet har icke någon anledning att betvifla det gagneliga inflytande, som äfven Kongl. Majit ansett dessa skolor fortfarande komma att bereda för den första undervisningen.
I betraktande häraf och då Utskottet nu tillstyrker ett betydligt anslag till löneförbättring åt lärarne vid de fasta folkskolorna, hvilket, jemte det tillskott församlingarne böra lemna, torde i ganska väsendtlig mån komma att befrämja dessa skolors utveckling, kan Utskottet visserligen icke antaga annat än att af de nu ifrågavarande medlen bör utgå hvad som erfordras för underhållandet af de småskolor, som redan kommit till stånd; äfvensom till understöd för de skolor af samma slag som möjligen vidare ifrågakomma.
Sedan emellertid inrättningen af dessa småskolor vunnit den betydliga omfattning, Kongl.
Majits nådiga Proposition utvisar, synes utvecklingen af denna gren af folkundervisningen redan vara så stark, att icke den behöfver uteslutande med Statens understöd uppmuntras.
Enär, såsom