Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kunde icke antagas att Rikets Ständer skulle vilja då uppmärksamheten derpå väcktes, bibehålla hårdare vilkor för lån till ett företag, hvaraf Staten skördade en så oerhörd vinst, än för andra, af hvilka den direkta vinsten vore ringa eller ingen, minst då detta företag börjat under sådana, till följd af yttre politiska förhållanden framkallade, ogynsamma konjunkturer.
Man skulle tilläfventyrs invända, att bolaget en gång antagit de af Staten bestämda vil koren.
Men om, vid ett förlagskontrakt, till följd af förlagstagarens sparsamhet, bereddes en besparing af 5,000 R:dr årligen i 31 år, bjöde väl en naturlig rättskänsla, att den förre unnade den sednare räntefrihet för endast tre år, eller till dess han kommit i gång med sin rörelse.
Billigheten fordrade detta med så mycket mora skäl, då förlagsgifvarén genom ökad trafik på stambanan, oaktadt de olyckliga förhållandena, gör en vinst, som han neppeligen kan hafva väntat sig, under det förlagstagaren, tryckt af konjunkturen, icke finge hela den inkomst ban påräknat.
Härförutan har motionären, jemte en till Stats-Utskottet ingifven skrift, öfverlemnat trenne särskilda, af kontrollkontoret för Statens jernvägstrafik meddelade intyg angående inkomsten vid Herrljunga station å vestra stambanan före och efter öppnandet af Borås-banan, hvilket inträffade den 7 sistlidne Augusti, och hvaraf inhemtas, att Statens inkomst af passagerare och gods vid nämnda station utgjorde för sistlidne Juli månad 2,671 R:dr 96 öre samt för Augusti 9,107 Kdr 10 öre, utvisande således en tillökning af 6,135 R:dr 11 öre.
Toge man dervid i betraktande, att denna tillökning tillkomme de 25 dagar af månaden, hvilka återstodo då bibanan öppnades, så visade sig, enligt motionärens förmenande, att den tillökning i trafikinkomst, som genom Borås-vägen tillskyndades stambanan, uppginge för månad till omkring 7,720 R:dr, eller för år till, i rundt tal, 92,500 R:dr.
Den ökade trafikomkostnad, som Staten för transport af detta gods finge vidkännas, vore nemligen ganska obetydlig och torde utan tvifvel gäldas mångfaldigt genom den ytterligare tillökning, som under gynnsammare förhållanden än de nuvarande vore att emotse.
Om således Borås-bolaget inskränkte sig till att af det beviljade låneunderstödet uttaga endast 1,210,000
R:dr, för hvilket belopp räntan efter 5 procent utgör 60,500 R:dr årligen, så komme Staten, äfven om bolaget Stats-Utskottets Utlåtande N:o 156. 7 aldrig betalade någon ränta, att på Borås’ jernväg likväl göra en årlig vinst af 32,000 R:dr.
Då nu motionen endast afsåge, att Staten under anläggningstiden eller högst ett år derefter skulle åtnöja sig med nämnde vinst och afstå från ränta men efter nämnde tid göra en vinst af 92,500 R:dr eller noga räknadt 80,400 R:dr — enär bolaget endast betalar 4 procent ränta å nyssnämnde statslåneunderstöd hvarigenom Staten på räntan förlorar en procent eller 12,100
R:dr årligen så vore affären i allt fall för Staten fördelaktig, helst tvifvel icke kunde uppstå derom, att trafikiukomsten, då Amerikanska kriget upphör, kornme att mer än fördubblas.
Motionären har vidare fästat uppmärksamheten derpå, att, om man afräknade inkomsten af passagerare, hvilkas ovanligt stora antal förklarades genom några, dels vid banans öppnande, dels med anledning deraf under 4 söndagar föranstaltade extra-tåg, den återstående, såsom fortfarande antagliga godstrafiken, hvaraf en del dessutom utgjorde bolagets egna effekter, blefve ganska obetydlig; men att äfven denna helt och hållet tillfälliga betydliga inkomst, som sammandraget utvisade, icke vore tillräcklig att betäcka trafikomkostnaden jemte räntan å statslånet, äfven om man icke toge i beräkning att under de 2 år anläggningen fortgått, och som motionen förnämligast afsåge, ingen inkomst uppourits.
Dessutom återstode flera arbeten till banans fullbordande, hvilka bolaget ämnat af egna medel bekosta, utan att vidare anlita statslånemedlen, såvida räntefribet erhölles.
Utskottet, som vid flera föregående tillfällen under innevarande riksdagsökt ådagalägga vigten deraf, att de bolag, som för utförande af jernvägsanläo-u-- ningar eller andra produktiva arbetsföretag erhållit understöd af Statens medel, tillförbindas att, sedan arbetena blifvit fullbordade, noggrannt fullgöra sina till Staten afgifna förbindelser, har, för sin del, icke kunnat finna att några så beskaffade skäl och omständigheter i förevarande fall äro för handen, som kunna gifva Utskottet anledning att tillstyrka ändring i de vilkor, som vid beviljandet af lånet för anläggningen af Borås—Herrljunga-banan blifvit af Rikets sednast församlade Ständer fastställde.
Den omständigheten att banan kunnat byggas för ett belopp, som betydligt understiger kostnadsförslaget, måste i främsta rummet bereda jernvägsbolaget fördelar, hvilka säkerligen icke varit påräknade vid den tid bolaget bildades.
Motionären har visserligen uppgifvit att, då Staten förbundit sig lemna bolaget ett lån, som, ifall kostnadssumman stigit till 2,550,000
R:dr, bort utgå med 1,700,000 R:dr, men häraf, i följd af minskad anläggningskostnad, endast begagnats 1,210,000 R:dr, så skulle Staten, som af bolaget endast erhåller 4 procent ränta å lånesumman, men sjelf erlägger 5 procent, göra en årlig vinst af en procent å 490,000
R:dr, eller omkring 5,000 R:dr årligen under loppet af 31 år.
Ehuru man lätteligen inser, att denna beräkning icke är rigtig, då kapitalet skall årligen amorteras, i följd hvaraf Statens ränteförlust, sedan amorteringen vidtagit, för hvarje år måste beräknas å ett mindre kapital än 490,000 R:dr, vill Utskottet ingalunda förneka att Staten, i följd af den minskade byggnadskostnaden, tillskyndas en mindre uppoffring, än den, som uppkommit ifall°byo-<rnadskostnaden blifvit större.
Men förutom det att Rikets Ständer för ifrågavarande jern vägsanläggning icke ovilkorligen anvisat ett lån å 1,700,000
R:dr, utan endast “två tredjedelar af den verkliga anläggningskostnaden“, torde härvid icke heller böra förbises, att, om jernvägsbolaget, i följd af den minskade bygguadskostnaden, icke behöfver förränta och amortera ofvan berörde 490,000 R:dr, så tillskyndas bolaget derigenom en minskning i sina utgifter af 5 procent å dessa 8 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 156. 490,000
R:dr eller 24,500 R:dr årligen under loppet af omkring 41 år, eller den tid, som erfordras för att med en annuitet af 5 procent förränta och amortera ett kapital, hvilket löper med 4 procent ränta.
Härtill kommer att, om jernvägen kunnat byggas för en så ringa kostnad, att bolaget, icke är berättigadt lyfta mera än 1,210,000 R:dr af det beviljade statslånet, så bär bolaget af' egna medel behöft tillskjuta endast 605,000 R:dr i stället för 850,000 R:dr, samt sålunda härutinnan gjort en ytterligare vinst af 245,000 R:dr.
Vid de tillfällen då Rikets Ständer antingen medgifvit lindring i betalningsvilkoren för redan meddelade lån eller lemnat tillökadt understöd till arbetsiöretag, hafva såsom bevekande skäl dertill vanligen åberopats att arbetskostnaden öfverstigit kostnadsförslaget; men att för ett arbetsföretag, hvilket kunnat utföras för en kostnad så betydligt understigande hvad som varit beräknadt, som i förevarande fall lärer egt rum, bevilja lindring i de vid statsbidragets anvisande fastställda vilkor, synes Utskottet ingalunda nödigt och ännu mindre för Staten gagneligt, synnerligast med afseende på de anspråk på enahanda eftergift för andia Statens gäldenärer, som deraf skulle blifva en följd.
Då Utskottet i öfrigt icke kati godkänna den åsigt, att en dylik eftergift borde Borås-bolaget meddelas endast på den grund, att vilkoren för de vid innevarande riksdag beviljade lån till bibanor blifvit bestämda billigare, än för Borås-banan, helst det stått
Borås-bolaget fritt att antaga eller förkasta de af Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag fastställda lånevilkor, anser sig Utskottet, på grund af hvad sålunda blifvit anfördt, sakna skäl att till Grefve Sparres ifrågavarande motion tillstyrka bifall.
Rättelser i Stats-Utskottets Utlåtande N:o 153.
15 nedifr. står: 200 läs: 150 „ 61 „
10 „ har „ hvarföre STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1863.
Stats-Utskottels Utlåtande N:o 157. ’i KJ:o 151?.
Ank. till Exp.-Ctsk. den 1 Okl. 1863, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Majis nådiga Proposition om full dispositionsrätt för Stockholms stad och län till den åt stadens och länets gemensamma kurhus-inrättning år 1815 upplåtna egendom å Kungsholmen. (I. A.) Enligt hvad inhemtas af högstberörda nådiga Proposition, införd under N:o 118 i Irsta Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens protokoll, hade Rikets sednast församlade Ständer, i öfverensstämmelse med då gjord nådig framställning, medgifvit, att den genom Rikets Ständers skrifvelse den 27 Juli 1815 till begagnande för den gemensamma kurhus-inrättningen för Stockholms stad och län upplåtna tomt med åbyggnader å Kungsholmen, finge af kurhus-inrättningen, såsom hade densamma blifvit tillerkänd full eganderätt till berörda tomt och åbyggnader, öfverlåtas åt all männa barnhus-inrättningen i Stockholm emot den ersättning, som kunde bestämmas af de för barnhus-inrättningen samt Stockholms stad och län för ändamålet utsedde deputerade och derefter af Kongl. Majit i nåder gillas.
Då likväl frågan härom se dermera förfallit, på den grund att någon öfverenskommelse om vilkoren för egendomens öfverlålande till barnhus-inrättningen icke kunnat åvägabringas, hade Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Stockholms län, som redan år 1856 framställt angelägenheten deraf, att länets sjukvårdsanstalter i hufvudstadcn ordnades på ett sätt, som vore mera ändamålsenligt, än nu vöre förhållandet, uti skrifvelse den 15 September sistlidet år, enär behofvet för länet af en oafhängig sjukvårdsanstalt inom hufvudstaden för såväl lasaretts- som kurhuspatienter ännu qvarstode och årligen allt mera oafvisligt gäfve sig tillkänna, i enlighet med deputerades från länet vid sammanträde den 29 Juli nämnda år fattade beslut, i underdånighet anhållit om allåtande af nådig Proposition till Rikets Stäuder derom, alt ofvanomförmäida, af Rikets Ständer år 1815 till kurhus-inrättning för Stockholms stad och län öfverlåtna, egendom å Kungsholmen måtte, med derå vid öfverlåtelse!) befintliga åbyggnader, få af staden eller länet inlösas, eller ock, vare sig hel och hållen eller delvis, till annan allmän inrältttih. till 11.
Prol. 1802 & 1803 4 Sami. 1 Afd. 3 Hand. 12 Haft. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 157. ning eller enskild person föryttras, under förbindelse för den part, som sin andel deri afhänder, att anskaffa och inrätta en behofvet motsvarande, ändamålsenlig sjukvårdsanstalt för kurhuspatienter.
Sedan ej mindre Kurhus-direktionen än äfven Öfver-Ståthållare-embetet, uti afgifna, infordrade yttranden, förordat Kongl.
Maj:ts Befallningsliafvandes berörda framställning, under förutsättning och med vilkor att den gemensamma nyttjanderätt till ifrågavarande fastighet, som genom Rikets Ständers beslut år 1813 blifvit Stockholms stad och län tillerkänd, icke måtte upphöra utan ömsesidig öfverenskommelse, och försäljning eller fördelning af fastigheten således icke kunna ega rum, såvida icke de, som i förevarande fråga utöfva stadens och länets rätt, derom blifva ense, så har Kongl.
Maj:t, efter öfvervägande af hvad sålunda förekommit, i nåder föreslagit, att Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med Kongl.
Maj:ts hemälde Befaliningshafvandes framställning, ville medgifva, det ifrågavarande af Rikets Ständer år 1813 till kurhusinrättning för Stockholms stad och län öfverlåtna egendom å Kungsholmen måtte, med derå vid öfverlåtelsen befintliga åbyggnader, få af staden eller länet inlösas, eller ock, vare sig hel och hållen eller delvis, till annan allmän inrättning eller enskild person föryttras, under förbindelse för den delegare, som sin andel deri sig afhänder, att anskaffa och inrätta en behofvet motsvarande, ändamålsenlig sjukvårdsanstalt för kurhuspatienter.
Efter från samtliga Riks-Stånden erhållen remiss å denna nådiga Proposition, samt inhemtande af de till ärendet hörande handlingars innehåll, har Utskottet tagit i öfvervägande hvad sålunda blifvit föreslaget; och får Utskottet, med fästadt afseende å behofvet deraf, alt
Stockholms läns sjukvårdsanstalt varda på eli ändamålsenligare sätt ordnade, för hvilken anordning de nuvarande, af Kongl.
Maj:ts Befallninghafvande i länet här ofvan anförda förhållanden, utgöra ett väsendtligt hinder, hemställa, att Kongl.
Maj:ts ofvanberörda framställning mätte af Rikets Ständer bi fallas.
Stockholm den i Oktober 1863, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 158. 3 Ä:© 158.
Ank. tili Exp.-Utsk. den I Okl. 1863, kl. 2 e. ni.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj.ts nådiga Proposition, angående afsöndring af jord från majorsbostället Hammar vid Wermlands regemente till begrafningsplats åt Hammarö församling i Wermlands län. (I. A.)
Från samtliga Riks-Stånden har till Stats-Utskottet remitterats ofvanberörda nådiga Proposition, hvaruti anföres, hurusom Hammarö församling i underdånighet anhållit, alt af egorna till tredje-majorsbostället vid Wermlands infanteri-regemente, Hammar, en jordrymd af 2 tunnland eller 11,20 qvadratrefvar, som, jemlikt en af vice Koramissions-landtmätaren E. Å.
Hård deröfver upprättad karta och beskrifning, vore nära intill kyrkan belägen, måtte från bostället få afsöndras och emot afgäld åt församlingen upplåtas för att användas till begrafningsplats, hvaraf församlingen, enär dess nuvarande kyrkogård vore otillräcklig, hade behof, äfvensom till annat församlingens gagn, i händelse nämnda jordafsöndring till hela sitt omfång icke funnes nödig för nyss uppgifna ändamål.
Sedan ej mindre då varande och tillträdande boställshavare, än Lönings-direktionen och Chefs-embetet vid Wermlands regemente samt Landshöfdinge-embetet i länet, öfver ansökningen hörde, densamma förordat; så hafva Krigs- och Kammarkollegierna, med upplysning att tredje-majorsbostället Hammar
N:o 1 utgjorde 2 mantal krono-säteri med 19 R:dr 40 sk. 10 r:st anordnad och afkortad ränta, enär församlingens behof af ifrågavarande plats, hvilken vore för ändamålet lämplig och utan synnerligt värde för bostället, jemväl tillstyrkt bifall till ansökningen, med förbehåll att behörig afgäld derför, i den ordning Kongl.
Förordningen den 19 December 1827 angående grunderna och vilkoren för hemmansklyfning och jordafsöndring stadgar, blefve bestämd alt af församlingen till boställshafvaren årligen utgöras.
I öfverensstämmelse härmed har Kongl. Majit föreslagit, att omförmälda jordrymd af 11,20 qvadratrefvar må från majorsbostället
Hammar afsöndras och för ofvanberörda ändamål till Hammarö församling upplåtas, dock med förbehåll att behörig afgäld derför, i enlighet med hvad Kollegierna föreslagit, varder bestämd; och får Utskottet, efter tagen käuuedom om de till ärendet hörande handlingar jemte karta, 4 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 159. tillstyrka att, på grund of de i den nådiga Propositionen anförda skäl oell med det vilkor, som deruti blifvit nämndt, förevarande framställning måtte af Rikets Ständer bifallas.
ET:o £53$.
Ank. [ill F.xp.-Ulsk. den 1 Okt. 1863, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående upplåtande af en del utaf krono-ängen Tyskhagen i Westmanlands län till byggnadsplats för Kungsbarkarö församlings folkskolebyggnad.
(I. A.) Stats-Utskoltet har ifrån samtliga Riks-Stånden fått emottaga ofvanberörda, under N:o 116 i lista Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens protokoll för innevarande riksdag intagna nådiga Proposition, hvaruti förmäles, hurusom Folkskole-styrelsen i Kungsbarkarö församling af Westmanlands län i underdånighet anhållit att, till byggnadsplats oell gårdstomt för ett skolhus samt till planleringsland för lärarens behof och skolbarnens öfning i trädgårdsskötsel, måtte få till församlingen upplåtas två tunnland jord invid landsvägen emellan Kungsbarkarö by och Kungsör från kronoängen Tyskhagen, som dertill vore särdeles välbelägen, mot förbindelse för församlingen att till arrendatoren af samma äng under återstående arrendetiden årligen utgifva en tunna spanmål, hälften råg och hälften korn, för tunnlandet, såsom han betingat sig, men med rättighet alt derefter få jordrymden utan afgift behålla; och hade Skol-styrelsen, för att dermed ådagalägga billigheten deraf, att den begärda jordrymden lemnades af kronojorden, anfört, att den jord, som till en vidd af 11 tunnland 13j kappland för närvarande innehades af församlingens komminister såsom boställe, blifvit helt och hållet upplåten från Kungsbarkarö bys mark.
Sedan vederbörande, öfver ansökningen hörde, densamma förordat, har Kongl.
Kammar-kollegium sig i ärendet utlåtit samt, — med upplysning att krono-ängen Tyskhagen, om 43 tunnland kappland, vore en bland de flera Strömsholms och Kungs - Stats-Utslmtlets Utlåtande N:o 160. örs ladugårdar tillhörande lägenheter, hvaraf arrendet utgöres till Strömsholms stuteri och hvilka, enligt Kollegii kontrakt den 28 Mars 1844, blifvit på 30 års tid, till midfastan år 1874 utarrenderade och nu innehafvas af Handlanden C. A. Malmqvist, — i underdånighet tillstyrkt ej mindre att berörda två tunnland finge emot den öfverenskomna afgälden under arrendetiden upplåtas åt församlingen, utan äfven att, då annan tjenlig plats för anläggning af skola icke vore att tillgå, lägenheten, som genom församlingens försorg borde å karta affattas och beskrifvas, för framtiden måtte utan afgift få disponeras af församlingen; hvarefter Kongl. Maj:t, som vid underdånig föredragning af detta ärende i nåder bifallit alt den begärda jordrvmden af två tunnland må från krono-ängen Tyskhagen till Kungsbarkarö församling under återstående arrendetiden upplåtas, med vilkor att det betingade afgäldsbeloppet derför till arrendatorer! af Kungsörs och Strömsholms kungsladugårdar erlägges intill slutet af arrendetiden, eller midfastan år 1874, föreslagit Rikets Ständer att, i öfverensstämmelse med hvad Kammar-kollegium och öfrige vederbörande tillstyrkt, medgifva att platsen må för det uppgifna gagnande ändamålet efter arrendetidens slut för framtiden utan särskild afgift till församlingen upplåtas; och anser, med afseende å hvad sålunda förekommit, Utskottet sig ega giltig anledning att till den nådiga framställningen tillstyrka Rikets Ständers bifall.
Ank. til! Exp.-Utsk. den 1 Okt. 18(53, kl. 2 e. in. Utlåtande, i anledning af väckta motioner, angående grundskatternas ajskaffande. (I. A.)
Uti ofvanberörda ämne hafva motioner blifvit väckta dels hos Ridderskapet och Adeln (motion N:o 242) a(
Friherre Creutz, S., efter derom af ålskillige hemmansinnehafvare uti luhundra och Snäfringe härader af Westmanlands län hos honom 1 ra mställd begäran, och dels inom Bonde-Ståndet of Riksdagsfullmägtigen Erik Andersson från nämnda län (motion N:o 347).
Med erinran derom, att de mest val - 6 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 160. menande förbättringar i lagstiftningen, de snillrikaste uppfinningar och beqvämaste kornmunikationsanstalter icke skulle vara i stånd att höja industrien och näringarne, så länge den ojemnt fördelade beskattningen å jordfastighet qvarslode, hafva motionärerne uti sina förberörda, lika lydande motioner framhållit vigten deraf, att detta hinder folden allmänna välmågans uppblomstring måtte undanrödjas samt till en början anfört, hurusom detta redan sedan länge öfverklagade beskatlningssystem härflutit från den urgamla despotism, som utan något egentligt system, utstakat gränserna för folkets beskattning efter godtycket och i mån af tillfälliga och vexaride behof, de der gemenligen icke kunnat genomskådas af allmänheten och den stora mängden.
Denna ojemna beskattning, hvilken gynnar ett fåtal på samma gång den undertrycker den öfvervägande stora mängdens välmåga, hämmar befolkningens tilivext och förhindrar de aldra bästa bemödanden till framåtskridande i bildning och kultur, hvadan ock klagomål deröfver tidt och ofta försports, ehuru desamma icke blifvit hörda synucrligast på grund deraf, att en genomgripande förändring i jordens beskattningssätt skulle medföra en allt för stor rubbning uti hela vårt invecklade beskattningsväsende.
Sålunda har vårt land, ehuru begåfvadt med vidsträckta odlingsmarker och rik näringskraft, genom det stjufmoderliga sätt, hvarpå jordbruksnäringen blifvit behandlad, erhållit benämningen af ett fattigt land.
Jordbruket, utan hvilket ingen annan näring kan ega bestånd, och derföre vore den naturligaste af alla näringar, hade likväl för sin utveckling ett oafvisligt behof of frihet från alla band.
Att i allmänhet beskatta en näring såsom sådan ansågo motionärerne ej mindre ur naturrättslig än äfven utur statsekonomisk synpunkt såsom ett fel; och hvad försvunna tider af okunnighet felat genom åläggande af så kallade grundskatter, jordeboksräntor m. m. på vårt lands hufvudnäring, borde numera, efter vunnen bättre upplysning, försonas genom en återgång till det naturligaste beskattningssystera, nemligen att individen i mån af sina tillgångar lemnar bidrag till det allmänna, men att näringarne lemnäs fria.
För uppnående af detta mål, vore af nöden att alla grundskatter efterskänktes, enär en kapitalisering af desamma icke skulle vara med rättvisan förenlig; hvarefter Statens behof skulle fyllas genom bevillning.
Visserligen väntade motionärerne häremot det inkast, att en sådan åtgärd skulle innebära en orättvisa emot innehafvarne af frälsejorden, som betalats med högre köpeskilling än som för en motsvarande fastighet af skattenatur kunde betingas, men ville motionärerne härvid endast erinra, om det kunde kallas en åtgärd af obillighet, att skattejorden nu omsider försattes i samma förmånliga ställning, hvaruti frälsejorden sedan uråldriga tider sig befunnit.
Denna åtgärd af enkel rättvisa hade numera, enligt motionärernes förmenande, nästan blifvit en nödvändighet af de nuvarande förändrade förhållandena.
Afven uti den lägsta samhällsställning voro de för lefnadsbehofvens tillfredsställande erforderliga utgifter betydligt större mot fordom; hvarjemte de uti jordbruksnäringen gjorda uppfinningar på intet sätt motsvarade den mångdubbelt ökade arbetskostnaden, hvilken hotar att ytterligare stegras derigenom, att allmogens barn allmänneligen synas vilja föredraga att uti andra näringar eller å tjenstcmannabanan söka vinna en utkomst, Stats-Utsleottets Utlåtande N:o 100. 7 den de tro sig aldrig kunna erhålla genom att egna sig åt fadrens yrke.
Under sådana förhållanden och oaktadt skattebonden sjelf lade handen vid arbetet samt underkastade sig det torftigaste lefnadssätt, vore det honom likväl ofta omöjligt att utan skuldsättning utgöra sin skatt till Kronan, åt hvilken han i sjelfva verket kunde betraktas såsom en arrendator och hvilken icke, i likhet med öfrige jordegare, lämpade arrendet efter jordens förmåga att bära detsamma, utan deremot från den redan utfattige utkräfde yttersta skarfven.
Men utan de så kallade grundskatterna, emot hvilkas bibehållande, såsom ständige, historien om deras tillkomst lemnar de ojäfaktigaste bevis, förmenade motionärerne, att en genomförd granskning af förhållandena skulle gifva vid handen, att å jordbrukarens axlar hvilade hufvudsakliga bördan af statsbehofvens fyllande samt att från dem hemtades medlen lill aflöning åt flertalet af Statens tjenstemän.
Utom de förluster, som för den enskilde föranleddes genom den rubbning af förut bestående förhållanden, som är oskiljaktig från en laga skiftesförrättuing, drabbades jordegaren af ersättningar til! landtmätare och gode män; hvarjemte landtdomrarne, presterskapet och manskapet vid arméen och flottan m. fl. kunde sägas hemta sina inkomster hufvudsakligen från den jordbruksidkande befolkningen.