Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser detta sätt vara mera värdigt en så stor och magtpåliggando sak; det är äfven öfverensstämmande med de Norrska Representanters förut antagna voteringssätt i alla vigtigare frågor, och jag tror mig kunna förutsäga, att det är särskildt enligt med hela Norrska Nationens önskan uti ifrågavarande fall.
Den egennyttige, som möjligen kunde vilja för löften eller penningar sälja sin röst, döljer sig lätt genom votering med slutna sedlar, och kan derigenom likså lätt kasta misstankar på en af de andra röstande, som det är för denne omöjligt att uppenbara sitt votum.
Vid en öppen votering får man väl utlotta en person i stället för en sedel; men denna personliga obehaglighet kan ej komma i betraktande uti en för det Allmänna så vigtig sak.
Det man anfört som skäl emot denna min tanka, att Committéens Ledamöter då kunde föranledas att votera mot sin egen öfvertygelse, af farhåga att icke votera enligt Nationens och dess Representanters allmänna önskan, anser jag just vara det vigtigaste skäl för det öppna, med National-caracteren öfverensstämmande voteringssättet.
Enligt mina tänkesätt vore det en lycka, om en sådan farhåga kunde förmå, då den icke kan förbinda, de Committerade att förrätta valet efter Nationens önskan.
Jag yrkar derföre, att ValCommittéen voterar öppet, eller muntligen, till Protocollet».
N:o 2. 773
Med detta yttrande förenade sig till alla delar Riksdagsmannen Anders Nilsson från Jemtland.
Maj:ts Nådiga Proposition till Riksens Ständer om de nya Constitutionella Förhållande!% sorn till följe af Föreningen emellan Sverige och Norrige uppkommit; gifven Stockholms Slott den 12 April 1815.
Då Kongl. Maj:t nu går att till Riksens Ständer öfverlemna den af Kongl. Maj:t under den 10 November förlidet år, med förbehåll af Riksens Ständers Constitutionella rätt, antagne och besvurne Norriges Rikes Grundlag, har Kongl. Maj:t, så väl af ämnets vigt som af Dess Konungsliga pligt, ansett Sig högtidligen påkallad att för Riksens Ständer, i en allmän öfversigt, utveckla de särskilda grunder, som vägledt Kongl. Maj:ts beslut, i afseende på Föreningen emellan Sverige och Norrige.
Från det första ögonblick, då Kongl. Maj:ts bemödanden rigtades på de tjenligaste medlen att befordra denna förening, var den grundsatsen lika rådande i Konungens hjerta, sorn den säkerligen var allmän i hvarje redlig Svensk Medborgares, att förbundet mellan de tvänne Skandinaviska Folken borde stiftas på viikoren af gemensamma fördelar och en gemensam frihet.
Men huru skulle detta syftemål vinnas?
Vare sig genom en sammansmältning af båda Rikena under åtnjutande af enahanda rättigheter, eller genom deras styrelse af en Konung, men med bibehållande af särskilda Regeririgslagar.
På afgörandet af denna fråga borde naturligtvis bero både sättet, hvarigenom föreningen skulle tillvägabringas, och egenskapen af de vilkor, som skulle den befästa. 774 Riksdagen 1815.
Visserligen hade Kongl. Maj:t lika med hvarje fördomsfri man insett, att den Skandinaviska hallon under en Spira och en
Lag, åtminstone för första intrycket, lemnade en större borgen på styrka och framtida säkerhet än genom dess delning under tvänne styrelseformer, . som skapade tvänne Folk.
Men en lugn pröfning af tidens skick och af Nationernas lynnen borde snart vända Kongl. Majrts tankar från ett förslag, som. för att vara nyttigt, borde mötas af ett sjelfvilligt bifall, och således förete en möjlighet att utan blodsutgjutelse kunna utföras.
De långa tvister och häftiga krig, som under den tiderymd, då Norrige tillhörde
Danmark, så ofta uppstått emellan detta sistnämnda Rike och Sverige, kunde ej annat än i hög grad hafva verkat på Norrmännens begrepp och öfvertygelse.
Lika främmande för grundsatserna till Sveriges administrativa författningar, för dess särskilda Ståndsrättigheter, för dessas tillämpning och tid efter annan undergångne jemkningar, som Sveriges ^byggare voro för Norriges inre Statshushållning och verkliga tillstånd, trodde sig Norrmännen se i en sammansmältning med Sverige endast ett säkert ok, och i hera af Sveriges inrättningar endast kraftiga medel att öka tyngden deraf.
Att utrota dessa förvillade begrepp, var ej ett verk af ögonblicket; endast tidens'långsamma erfarenhet kan häfva fördomarnes kraft; för styrkans befallande bud vidgar den sitt område, äfven om den skenbarligen hejdas i sitt utbrott.
Maj:t var i tillfälle att vinna om allmänna tänkesättet i Norrige, yttrade Kongl. Majit genast efter freden i Kiel till Norrska Folket, att Dess afsigt voro att med Norriges Inbyggare öfverenskomma om en särskild Grundlag för detta Rike, byggd på ett Folks tvänne dyrbaraste rättigheter:
Nationalrepresentation och fri beskattningsrätt.
All fråga om en sammansmältning med Sverige var således redan i förväg åsidosatt, och Kongl. Majit gör sig försäkrad, att Riksens Ständer, äfven utan afseende på de af Kongl. Majit anförda skäl, endast vid en uppmärksam blick på det förflutna årets händelser, skola erkänna nödvändigheten af Kongl.
Majits beslut i detta afseende.
Det motstånd, som väcktes af Norriges Ståthållare mot verkställigheten af freden i Kiel, alstrade snart en Bilaga C till Mern.
Nio 2. 775 Regerings-Form för Konungariket Norrige, som af dess samteliga Inbyggare blef antagen och med lifligt bifall omfattad.
Till sina hufvudgrunder lika med Sveriges Rikes Regerings-Form, ledde dess förnämsta skiljaktigheter deras ursprung, antingen från båda ländernas olika samhällsinrättningar, eller från den ömtåliga varsamhet, hvarmed ett Folk, länge böjdt under en despotisk lag, gemenligen alltid går till väga, då det, med återförvärfvade medborgerliga rättigheter, endast uppsöker förvaringsmedel emot nya möjliga ingrepp.
Majit kunde således icke på något kraftigare sätt besvara de tvifvelsmål, som i Norrige sorgfälligt underhöllos, om upprigtigheten af Kongl.
Majits löften och afsigter än genom den förbindelse, hvaruti Kongl. Majit ingick i den under den 14 Augusti sistlidet år uti Moss afslutade Convention, att antaga såsom norm för Norrigos Rikes blifvande Grundlag den i Eidsvold öfverenskomna Constitutionen, och att om vilkoren för föreningen emellan båda Rikena underhandla och besluta med Norriges Rikes i detta ändamål sammankallade Storting.
Det skall alltid lända Kongl. Majit till en sann och liflig tillfredsställelse, och denna tillfredsställelse delas säkert af Riksens Ständer, att åt öfvertygelsen och en fri öfverläggningsrätt hafva hänskjutit afgörandet af denna vigtiga fråga.
Han var, och bedömde derefter de nya Undersåtares, Ilan gick att hägna under sin spira.
Med lämpa och lugn, samt med aktning för deras rättigheter, kunna Nordens friborne
Söner förmås äfven till stora uppoffringar, men mot hotelsen väpna de sina sinnen, och mot förtrycket yttra de en manlig kraft.
Norrska Folkets ombud sammankallades att besluta om Rikenas förening, och huru hade, utom denna sammankomst, något allmänt nationaluttryck derom kunnat vinnas, äfven om en förklaring i detta afseende för någon del af landet genom vapnens magt blifvit aftvungen?
Med fästadt afseende på Riksens Ständers eget gifna efterdöme, som vid en evigt minnesvärd Riksdag, under hotande yttre omständigheter, likväl ej tvekade att först stadga vilkoren för den nya Samhällsordningens bestånd, innan de gåfvo sig en Konung att vårda och främja deras frihet, visade sig Norriges Rikes Representanter lika vär - 776 Riksdagen 1815. diga doras bestämmelse och deras Medborgares förtroende.
Utan att af händelserna hänföras, endast bedömande dem såsom en inledning, ej som ett vilkor för sitt beslut, sökte Norriges Rikes Storting att i de underhandlingar, som med Kongl.
Maj:ts tillförordnade Commissarier öppnades, på en gång bevaka Folkets frihet och Statens anseende, Medborgarens rättigheter och Rikets ära. * Kongl.
Då tvänne Folk sjelfvilligt underkasta sig samma Styrelse, bör hvarje anledning till skiljaktighet i deras förhållande till den gemensamma
Regenten med dea sorgfälligaste vård undanrödjas.
I annat fall skall förbundet förr eller senare brytas, och det ena Folket antingen snart förtrycka det andra, eller ock, vid deras våldsamma åtskiljande, nya frön läggas i sinnena till bittra och för sekler avlägsnande söndringar.
Om dessa grundsatser, af erfarenheten besannade, nästan alltid medfört betänkliga följder för den, som vägrat att åtlyda deras kraf, huru högt påkalladt var ej nu deras användande, då fråga var, ej allenast att stifta ett Skandinaviskt välde af tvänne fria, länge fiendtliga Folk, men äfven att för dem bereda skyndsamma medel till inbördes förtroende och upprigtig vänskap.
Till vinnande af detta föremål borde vid bestämmande af Folkens gemensamma rättigheter en fullkomlig jemlikhet dem emellan upprättas, utan afseende på deras antal eller deras lands afkastningar.
Vid tillfällen af så stor och allmän vigt, som utkörandet af ett nytt Konungahus eller af Thronföljare, tillsättande af Förmyndare för en omyndig Konung, eller utöfningen af den verkställande Magten under Konungs sjuklighet eller frånvaro, äga båda Folken lika ostridig rätt att, med till verkan jemgoda röster, gifva sin mening till känna, utan beräkning på de statistiska eller geographiska skiljaktigheterna, som kunna äga rum Rikena emellan; grunden till yttranderätten hvilar ej på den relativa styrkan, men på den en gång medgifna särskilda Styrelseformen, och på den verkan, som beslutet nödvändigt skall äga på densamma, Vid tillämpningen af dessa allmänna reglor på underhandlingen med Norriges Rikes Storting, borde Kongl. Maj:t derjemte fästa Sitt afseende på Sveriges Bilaga C till Mern.
N:o 2. 777 och Norriges ömsesidiga belägenhet.
Om Invånarnes antal i det ena Riket företedde en betydlig öfvervigt, uppvägdes den af det andra landets gynsamma naturliga läge till försvar, och då afsigten ej borde eller kunde vara, att någotdera Folket inkräktade öfver det andras beslut, en egenmägtig pröfning, ansåg Kongl. Maj:t
Sig af flera skäl berättigad att erkänna grundsatsen af en fullkomlig jemlikhet mellan bägge i alla de frågor, som röra deras gemensamma Styrelse.
Majit förmente, att ondast ett bibringadt ömsesidigt förtroende kan leda till stöd och varaktighet för föreningen; att detta förtroende ej herodes, om det icke kan hemta sitt kraftigaste stöd i Constitutionens egna hufvudgrunder; att, om äfven ett stadgande kunde vinnas i ett ögonblick, då dess användande ej behöfdes, som under tiden tillfredsstälde det ena Folkets fordringar på bekostnad af det andras ömtålighet, det säkert vid en inträffad verklig tillämpning ej komme att möta någon verkställighet; att vid en Thronledighet, eller då val af Thronföljare skall företagas, föreningsbandet emellan båda Rikena ej sammanhålles af några föreskrifter i Grundlagen, men af Folkens ömsesidiga interesse att sammanjemka sina meningar och af deras inbördes aktning för hvarannan; att vid ett sådant tillfälle en söndring snarare föranledes, om det ena Folket länge ansett sig hafva åtnjutit inskränktare rättigheter än det andra, och på en gång söker att häfva detta tvång, än om, lika bchandladt, det både kan följa sin pligt, sin böjelse och sin enskilda fördel, då det ännu kraftigare befäster det ingångna förbundet, och, aktadt för sin egen mening, skänker en lika aktning åt Broderfolkets.
Majit betraktat de §§ af Norriges Rikes Grundlag, som stå i sammanhang med stadganden i Sveriges Rikes Regerings-Form; det var äfven på dessa vilkor, som Kongl.
Majit för andra gången helsades som Konung af ett fritt Folk och emottog Norriges Krona i förening med Norriges Grundlag.
Ständer, utöfvande deras rätt att yttra sig öfver den senare, gifva äfven åt Rikenas förening och åt Kongl. Majits antagande af Norriges Styrelse det högtidliga Nationela bifall, som ännu mera skall förhöja värdet af denna för Nordens lugn så vigtiga händelse.
De böra vänta, att Norrska Folket med 778 Riksdagen 1815. uppmärksamhet skall följa öfverläggningarnas gång och, med grundad tillförsigt till Svenska Nationens vänskap och rättvisa, afvakta ett resultat, svarande emot dess önskningar och emot de löften, hvaruti Kongl. Maj:t i förväg ingått.
Mera än en gång lära Riksens Ständer ägt tillfälle att rättvisa den utväg, Kongl. Majit vidtagit, att stifta lugn och förtroende i Norden.
Majit, med åsidosättande af alla fredliga anbud, hade, sedan kriget olyckligtvis måste begynnas i Norrige, endast sökt att med våld aftvinga ett ovilkorligt bifall till Dess framstälda förslager, skulle väl då, äfven om detta handlingssätt kunnat lyckas, någon verklig fördel varit för framtiden beredd, och genom hvad uppoffringar hade den ej varit vunnen?
Kan en Constitutionel Artikel, äfven om den inneburit något erkännande af Sveriges öfvervigt, sättas i jemförelse med olyckorna af ett förlängdt krig, der seger eller nederlag borde för hvarje redlig man vara lika ömmande, med ökade uppoffringar af manskap och penningar, med en betydlig nationalgäld, frukt af krigsomkostnaderna, med den rysliga nödvändigheten att behöfva fortsätta ett tvångssystem, sedan det en gång var börjadt, med en beredd rättmätig anledning för Norrmännen att gifva ny kraft och näring åt natioualhatet emellan Folken, och med det för sekler försvunna hoppet om en upprigtig försoning mellan dem båda?
Sådane hade likväl följderne varit, om icke Kongl. Majit, med erkännande af Norrska Folkets rättigheter, fordrat allt af dess öfvertygelse och intet af Sin magt; och så skola äfven Riksens Ständer bedomina utgången af det inbördes krig, som, lika olyckligt till sin anledning, som det kunnat blifva till sina följder, slutats med Nordens emot alla skiften befästade säkerhet, dubbelt till sitt värde förhöjd genom nya olyckor, som synas hota fasta landet.
Majit anser §§ 1, 6, 7, 8, 26, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 47 och 48 af Norriges Rikes Grundlag egentligen omfatta de ämnen, som för båda Rikena äro gemensamma.
Det nya förhållande, hvaruti Sverige kommer att befinna sig med Norrige, kunde icke föreses vid den tidpunkt, då grunden lades till Rikets närvarande Rege - Bilaga C till Mern.
Nio 2. 779 rings-Form.
Detta förhållande står ej heller i ett så omedelbart sammanhang med Sveriges inhemska Statsförfattning, som hvarje annat förslag, endast syftande på inre Styrelsen.
Att således i senare fallet bryta de former, Grundlagarne föreskrifva, vore för dessas bestånd lika så vådligt, som det tor hända vore oförenligt med deras natur att i förra fallet ej medgifva en vidsträcktare tydning än den, som från deras stränga ordalydelse kan liemtas.
Det är Rikets förändrade yttre ställning, som nödvändigt bör påkalla och äfven vid denna Riksdag tillvägabringa en jemkning i Grundlagarne, i den mon desse stå i sammanhang med den nya yttre ställningen.
Att således på bestämmandet af Sveriges och Norriges inbördes förhållanden tillämpa de hvilo- och pröfningsformer för nya förslager, som i båda Rikenas Constitutiouer äro utstakade, och som endast kunna hafva afseende på Aen inhemska Samhällsförfattningen, vore att misskänna tidens fordringar och till nya tvifvelsmål öfverlemna upprigtigheten af det ingångna förbundet.
Att deremot vid denna Riksdag för alltid undanrödja dessa tvifvelsmål, anser Kongl. Majit å Riksens Ständers sida vara ett lika så heligt åliggande, som detta deras handlingssätt, långt ifrån att äga något skadligt inflytande på RegeringsFormens helgd, såsom varande påkalladt af ett annat Rikes förening med Sverige, endast skall offentligen ådagalägga, att Riksens Ständer väl genast kunna besluta om sådana frågor, som hemta sin grund i Rikets yttre förhållanden, men likväl med varsamhet och ett obrottsligt iakttagande af Grundlagarnes föreskrifter behandla alla de ämnen, som stå i sammanhang med deras rättigheter och den inre Samhällsordningen.
Majit öfverlemnar nu denna vigtiga fråga till Riksens Ständers lugna och eniga beslut, säker att de, i liela dess vidd och omfattning, inse och bedomina densamma.
Ledde af ett upplyst nit för allmänt väl, skola Riksens Ständer uppfylla de pligter, Fäderneslandets stora åligganden påkalla, äfvensom Kongl. Majit, ej utan att bryta emot
Sin, ej utan att ansvara för samtidens och efterverldens rättmätiga
Dom, trott Sig kunna undgå att oförstäldt yttra
Sin öfvertygelse och Sin förväntan. 780 Riksdagen 1815.
C A R L. G. af Wetterstedt.
Bil. D till Mern.
Ständers Constitutions-Utslcott den 21 April 1815.
Företogs öfverläggningen om den i förra Pleno upplästa Konungens Nådiga Proposition, rörande de Constitutionella förhållanden mellan Sverige och Norrige.
Herr Silverstolpe, A. G., uppläste ett yttrande till Protocollet (se ofvan sid. 765).
På Herr Doctor Wijkmans förslag beslöt Utskottet att genast till trycket befordra Herr Silverstolpes yttrande.
Undertecknad Secreterare afiemnade den utredning om förhållandet mellan de af Konungen uppgifna §§ i Norrska Grundlagen och de deremot svarande i de Svenska, hvilken Ordföranden honom ålagt att författa; hvilken upplästes: »Norrska.
Grundlagen. 1 §■ Konungariket Norrige är ett fritt och sjelfständigt Rike, som ej kan delas eller afhändas, förenadt med Sverige under en Konung.
Dess Reg er ing s-Form är inskränkt, och ärfteligen monarkisk.
Ingen § i Sveriges Grundlagar innehåller något, som hindrar möjligheten af Sveriges och Noriges förening.
N:o 2. 781 Denna Förening behöfver ej heller i Sveriges Grundlag stadgas, så länge Svenska och Norrska Folken utgöra tvänne särskilda Stater.
Förenings-Acten är således blotten politisk handling, som väl genom Ständers erkännande kan vinna en högre aktning och helgd, men alldeles icke hörer till den enskilda Staten Sveriges Grundlag, hvilken bör vara orubblig, antingen denna Förening finnes eller icke finnes. 6 §.
Thronföljden är rätt nedstigande &c. Denna § är i fullkomlig öfverensstämmelse med Svenska Successions-Ordningen och innehåller endast ett alldeles likgiltigt tillägg af den formalitet, att Arfprinsens namn och födelsestund bör i Stortingets Protocoll antecknas; hvilket tillägg, såsom hörande blott till Norrska lagen, utan svårighet måtte kunna medgifvas. 7 §.
Är ingen arfsberättigad Prins till <&c. Vår Grundlag stadgar ingenting om Konungens rätt att föreslå sin Efterträdare, men ifrån dess första antagande har vid bägge Thronföljare-ledigheterna denna form af Konungen blifvit nyttjad.
På ehvad sätt Thronföljaren föreslås, innehåller den här ifrågavarande § ingen ändring i Svenska Ständernas rätt att först ståndsvis välja, och sedan genom sin förut tillsatta Nämnd fästa sitt val vid en person, derest Ståndens röster skulle vara delade.
Här är således ej fråga om någon ändring i den för Svenska samhället föreskrifna methoden att välja en Thronföljare.
Frågan är blott om ett ytterligare stadgande, huru förhållas bör, för att sammanjemka den Svenska och Norrska Statens val till Thronföljare, i fall det ej på bägge ställena skulle falla på samma person.
Denna fråga är ej en Grundlagsfråga för Svenska samhällets inre styrelse och handlingssätt.
Den är en följd af erkännandet af bägge Staternas förening, och har ej förrän efter denna förening kunnat uppstå.
Den föranleder således ett stadgande, som måste göras i och med detsamma som föreningen, hvaraf den beror, sammanknytes.
Skulle föreningen upphöra, upphör äfven af 782 Riksdagen 1815. sig sjelft detta stadgande, och för en sådan våda af en politisk olycka bör ej ett Grundlagsstadgande för Svenska Staten vara exponeradt.
Således är det både Riksens Ständers rätt, och i afseende på klokheten rådligt, att af det nya stadgandet härom göra en lag, blott af föreningen beroende och i densamma grundad: en lag, på hvars afgörande, då den är af en tillfällig händelse föranledd och ej bestämmer det Svenska samhällscontractet, de för Svenska Grundlagars stiftande faststälda formaliteter ej äro användbara, eller ens, enligt deras esprit, någonsin beräknade att böra användas.
Om detta medgifves bör stadgas, att en Committé till afgörande af bägge Staternas val, af Svenska Ständerna får väljas.
En sådan Committé är redan af Norrska Ständerna besluten; det beror nu af Svenska Ständerna att instämma i samma beslut och åt en sådan Committé uppdraga, att, sedan bägge Staterna hvar för sig valt Thronföljare, i det fall, att deras val fallit på tvänne olika personer, genom en sådan Committé sluteligen låta afgöra saken.
Beviljas detta, återstår att bestämma denna Committés talrikhet, att antalet af dess Ledamöter får vara lika från hvardera Staten, sättet att vid Committéens omröstning bestämma pluraliteten, orten till sammanträde och sluteligen de former, som vid detta Committéens sammanträde böra iakttagas.
Konungens fullmyndighets-ålder dc. Härom har Utskottet redan förut yttrat sig i anledning af Konungens Nådiga Proposition. 26 §.
Konungen liar rätt att sammandraga troppar de.
Vår Grundlag lägger för detta stadgande intet hinder i vägen.
Sammanträdet mellan Svenska och Norrska
Rådet är det enda, som fordrar Riksens Ständers beviljande, hvilket så mycket lättare här måtte medgifvas, som intetdera Stats-Rådet vid detta tillfälle utöfvar någon afgöranderätt, utan Konungen ensam besluter.
N:o 2. 783 Formaliteterna rörande öfverläggningssättet bero helt och hållet af Konungens tillåtelse att låta afgifva en Berättelse om Sveriges tillstånd; hvilket, om Konungen vill bevilja, snarare är en förbättring än på något vis stridande mot föreskriften i vår Grundlag om Stats-Rådets handlingssätt vid dylika tillfällen. 38 §.
Sd väl den Norrske Stats-Ministern de.
Detta medgifvande, som synes vara en omedelbar följd af Föreningen, verkar ingen förändring i våra stadgar om Sveriges inre styrelse. 39 §.
Dör Konungen d-c.
Fordrar äfven endast ett medgifvande, som synes vara en omedelbar följd af Föreningen, och verkar ingen förändring i våra Grundlagars föreskrift i afseende på Stats-Rådets åtgärd att sammankalla Riksens Ständer. 40 §.
Intill dess hägge Rikenas Representanter dc. Detta stadgande är en omedelbar följd af Föreningen.
Det är enligt med Svenska Regerings-Formens föreskrift, enär hvartdera Rikets Grundlag binder de styrandes åtgärder.
Frågan om presidium i Rådet är billig, beror af ödet, och kan modifieras så, att det blir ombytligt på bestämd tid, och lottkastningen blott sysselsätter sig med frågan, om hvilkendera Ministern först skall presidera. 41 §.
De i föregående 39 och 40 §§ dc.
Följer naturligen i sammanhang med det föregående. 42 §.
Rörande de närmare stadganden dc.
Hufvudfrågan här är allenast erkännandet af fullkomlig jemlikbet mellan bägge Rikena.
Hvad den om - 784 Riksdagen 1815. talado lagen beträffar, stadgas dess grunder genom detta Riksens Ständers svar på Konungens Nådiga Proposition. 43 §.
Valet af Förmyndare dr.
Beror af beslutet om 7 §, i enlighet med hvilken den måste författas. 44 §.
De Norrmän, som dc. Denna reglementariska föreskrift för Norrska StatsRådet rörer ej Svenska Grundlagen.
Den för Svenska Stats-Rådet föreskrifna
Ed kan ej förrän vid nästa Riksdag påbjudas, men måtte vara en småsak. 47 §.
Den omyndige Konungens uppfostran dr.
Står i sammanhang blott med Föreningsfrågan.
Efter Svenska lagen skötes den omyndige Konungens uppfostran af Förmyndaren, och den döde Konungens stadgande är utan gällande kraft.
Detta ämne är dock ej annat än en klokhetsfråga, och saken kan medgifvas, utan att vår Grundlagsföreskrift rubbas.
Likaså måtte det ej möta hinder, att en Svensk Kronprins får undervisning i Norrska språket.
Svenskan och Norrskau äro närmare, än de flesta tro, att vara ett språk. 48 §.
Är den manliga Konungaätten utdöd dr.
Alldeles icke tvistig, sedan den 7 §:n är gillad».
Och hvarefter
Utskottet beslöt att genast begynna öfverläggningen.
Uppå propositioner af Herr Baron och Ordföranden, och med anledning af Herr Silverstolpes nyss upplästa yttrande, förenade sig
Utskottet i följande beslut: Bilaga D till Mern.
N:o 2. 785 l:o.
Att tillstyrka, det måtte en särskild
Act upprättas, hvarigenom de nya Constitutionella förhållanden, som genom Föreningen mellan Sverige och Norrige uppkommit, skola bestämmas. 2:o.
Att dessa frågor vore af natur att genast kunna afgöras, såsom, ehuru Constitutionella i afseende på Föreningen mellan Sverige och Norrige, dock ej ledande till någon ändring i Svea Rikes Grundlagar, och således ej underkastade det behandlingssätt, som för Grundlagsfrågor är föreskrifvet.