Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit funne samma förordnande äfven böra tjena till efterrättelse i afseende på lönerne för de Officerare, Under-officerare och civile betjente, hvilka under det för handen varande kriget folio i Rysk eller Dansk fångenskap, så att för de fångne, som stodo på indelt eller värfvad stat och hade hustrur eller oförsörjda barn, lönen till fullo borde utgå, hvaraf ena hälften skulle till de fångne utremitteras och den andra hälften komma deras hemmavarande hustrur och barn till understöd, helst de, som uti de fångnes ställe blifvit tillsatte, tjenade med deras förra löner, men till de ogifta endast halfva lönen under fångenskapstiden utremitteras och den andra hälften, uti Rikets dåvarande penninge-behof, komma staten till hjelp: dock att hvad som af lönen innehölles skulle, så snart möjligen ske kunde,, efter fred och när Riket komme i bättre tillstånd, dem tillgodokomma; Stats-Utskottets Utlåtande M 75. att Kongl. Majit den 20 November 1810, vid pröfning af flere hos Kongl. Majit gjorda ansökningar och förfrågningar, rörande återbetalning af de halfva löner, hvilka under sist öfverslåndna krig blifvit från de i Fransk, Dansk eller Rysk fångenskap råkade ogifta Officerare och Under-officerare innehållne och till statsverkets understöd indragna, väl funnit ifrågavarande personers ratt till deras sålunda innehållna halfva löner icke kunna bestridas; men' då fångne ogifta Officerares halfva löner allt sedan år 1743 blifvit Statsverket besparade, och Statsverkets utblottade tillstånd icke mera för tillfället än förut tilläte någon utbetalning deraf, ansåg sig Kongl. Majit icke heller kunna bifalla, att desamma då finge utgå; i följd hvaraf det, som af indelta lönerne i förenämnde afseende blifvit innehållet, men tilläfventyrs då ännu icke var Stats-verket godtgjordt, borde af vederbörande uppbördsman till Statens kassa levereras:
Dock ville Kongl.
Majit försäkra alla de Officerare eller Under-officerare, som under det sist öfverståndna krig råkat i fångenskap, att deras innehållna löner, då Statens tillgångar del medgåfve, skulle dem godtgöras; samt att Kongl. Majit under den 2 April 1811, uppå åtskilliga underdåniga ansökningar och hemställanden om utbetalning till flere från fångenskapen hemkomne Officerare och Under-officerare m. fl. af deras för Stats-verkets räkning innehållna halfva löner samt inqvarterings-penningar, förklarat, att de den 11 November 1808 gifna Nådiga föreskrifter borde härutinnan fortfarande tjena till efterrättelse.
Af Stats-kontoret är dessutom i dess underdåniga utlåtande upplyst, att Räntekammarens hufvudböcker för åren 1809—1812 upplaga, under rubrik: »Fångne ogifte officerares levererade halfva löner,» dit influtna tillhopa 14,411 R.dr 45 sk. 11 r.stBiko, hvarjemte Stats-kontoret, under förmodan att, vid pröfningen af de nu förnyade anspråken på utbekommande af en del af denna summa, sedan nära ett halft århundrade förflutit från det innehållningarne egde rum, först borde i allmänhet tagas i betraktande, huruvida alla de, som egt fordringar af ifrågavarande beskaffenhet, och icke blott sökanderne, må anses hafva rättigheten ännu öppen att för samma fordringar, när de blifvit styrkte, erhålla godtgörelse, härom i underdånighet anfört: att Kongl. Majits ofvanberörda nådiga beslut innebära bestämd och förnyad försäkran, att de innehållna lönerna skulle, så snart möjligen ske kunde, efter fred och när Riket kommit i bättre tillstånd, innehafvarne tillgodokomma, samt att, om än en allt för lång tidrymd sedan dess framflutit och utöfver de i preskriptions-författningarne utsatta terminer för fordringars utsökande hos Stats-verket, beskaffenheten af ifrågavarande fordringar och sättet huru de uppstått, nemligen såsom ett slags tvångslån, likväl tillräckligen undanröjde allt anspråk på fordrings-egarnes skyldighet att iakttaga preskriptions-författningarnes föreskrifter, enär tiden för återgäldandet berodde på Stats-verkets förmåga i detta hänseende, hvarigenom fordrings-anspråkens giltighet äfven förblifvit orubbad under all den tid, som förflutit från fordringarnes tillkomst.
På grund Stats-Utskottets Utlåtande.
På grund af den i Kongl. Brefvet den 11 November 1 808 och dermed sammanstämmande Nådiga beslut af den 20 November 1 810 och den 2 April 1811 gifna försäkran, har nu Kongl. Maj:t, under antagande, att
Stats-verkets nuvarande tillstånd icke utgör hinder för de i ofvanberörda förhållande grundade fordringarnes liqviderande, ansett åtgärd böra vidtagas till beredande af den utlofvade ersättningen i de fall, att anspråket derå varder behörigen styrkt, samt i sådant afseende behagat föreslå, att en summa af 14,400 R:dr B:ko, eller 21,600 R:dr Riksmynt, nära motsvarande hvad, enligt den af Stats-kontoret lemnade ^upplysning, till Stats-verket under åren 1809—1812 influtit under titel: »Fångne ogifte officerares leverera de halfva löner.» må på förslag uppföras å Allmänna Indragnings-staten till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition, af hvilken summa Stats-kontoret skulle ega att, efter pröfning af ej mindre nu gjorda än framdeles vidare skeende ansökningar, Stats-verkets meromförmälda skulder godtgöra; hvarjemte Kongl. Maj:t ansett, att så väl de, som nu icke till beloppet uppgifvit sin fordran, som ock de, hvilka framdeles vilja styrka sin rätt till utbekommande af under krigs-åren 1806—1810 för fångne ogifte officerare m. fl. innehållen aflöning på stat, böra ega att, inom utgången af det kalenderår, som förflyter näst efter det, hvarunder Kongl.
Majit med Rikets Ständer beslutat om ersättningarnes utbetalande, hos Stats-kontoret anmäla och bestyrka sina fordringar.
Beträffande deremot de af flera bland sökanderne framställda yrkanden, dels att med ränta å fordringarne vinna ersättning för medlens mistning under den förflutna långa tiden, dels att de innehållna indelta lönerna måtte utbetalas efter 1855 års markegång å hemmansräntorna och kronotionden, har Kongl. Majit funnit dessa påståenden icke böra bifallas, utan hvad som till återgäldande godkännes böra utgå till enahanda belopp och efter enahanda beräkning, hvarefter innehållningarne egt rum.
Efter derjemte inhemtad kännedom af ett utaf Herr G. M.
Stjernsvärd hos Ridderskapet och Adeln afgifvet, till Utskottet remitteradt, yttrande i frågan, innefattande hemställan, att, utöfver den af Kongl. Majit äskade summa, medel måtte anvisas till gäldande af upplupen ränta å ofvanomförmälda fordringar, har Utskottet tagit detta ärende i öfvervägande; dervid äfven Utskottet för sin del funnit ifrågavarande slags fordringar vara af den beskaffenhet, att
Staten måste anse sig förbunden att detsamma godtgöra i de fall, der vederbörandes anspråk varder behörigen styrkt; hvaremot, beträffande de af en del fordringsegare väckta yrkanden dels att med ränta å fordringarne vinna ersättning för medlens mistning under den förflutna tiden, dels att de innehållna indelta lönerne måtte utbetalas efter 1855 års markegång å hemmansräntorna och kronotionden, Utskottet, vid det förhållande, att staten i dessa fall ej iklädt sig någon förbindelse, anser, lika med Kongl. Majit, att hvad som till återgäldande godkännes, bör utgå till enahanda belopp och efter samma beräkning, hvarefter löne-innehållningarne egt rum; och torde, såsom Kongl. Majit Bih. till R.
Prof. 185(1 & 1857. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 9 Haft. 2 6 Stats-Utskottets Utlåtande M 75. föreslagit, en summa, motsvarande det belopp, hvartill dessa innehållningar enligt räkenskaperne uppgått, böra för ifrågavarande ändamål afsättas.
Hvad åter angår den af Kongl. Maj:t ifrågaställda preskriptionstid för utbekommande af omförmälda fordringar, eller utgången af året efter det, då beslut om deras godtgörande fattats, synes det Utskottet, som denna tid lämpligen kunde något utsträckas och i stället bestämmas till slutet af det år, hvarmed nästa stats-regleringsperiod tilländagår.
I öfverensstämmelse härmed hemställer Utskottet, att, för godtgörande af innehållen och till Stats-verket indragen aflöning för de under krigsåren '1806 —-1810 fångne ogifte Officerare och Underofficerare med flere, en summa af 21,600 R:dr R:mt på förslag må å Allmänna Indragnmgs-staten uppföras till Kongl.
Majits nådiga disposition, att användas till gäldande af sådane fordringar af nämnda beskaffenhet, hvilka inom utgången af nästa stats-reglenngs-period, eller slutet af år 1860, i behörig ordning anmälas och styrkas.
Slals-Vtskollels Utlåtande Jtä 76. 1 M 76.
Ånk. till Exp.-Utsk. den 18 Juni 18S7, kl. 11 f. m.
Utlåtande, i anledning af vackt motion om anslag till beredande af tillfälle får officerare af arméen att ingå i utländsk krigstjenst.
Uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt, till Stats-Utskottet remitterad, motion har Herr Stjernsvärd, G. M., förmält, hurusom han, oaktadt vid nästföregående 3:ne Riksdagar Rikets Ständer funnit sig icke kunna fästa afseende å motionärens då gjorda framställning om anvisande af Stats-anslag till stipendier åt officerare af landt-arméen, som önskade ingå i utländsk krigstjenst, fortfarande ansåge denna fråga af mycken vigt samt derföre, under åberopande af de motiver, som för berörda framställning vid nämnda tillfällen skola blifvit anförda och efter motionärens uppgift återfinnas i Ridderskapet och Adelns tryckta Protokoll vid 1853 och 1854 års Riksdag, 2 Haft. sid. 334—337, föreslagit, att Rikets Ständer måtte dels till Kongl. Maj:ts
Nådiga disposition ställa ett årligt anslag af 18,000 R:dr banko, för att, lika fördeladt, användas till beredande af tillfälle för 9 officerare af landt-arméen, 3 af hvartdera utaf de trenne hufvudvapnen, infanteriet, kavalleriet och artilleriet, att, efter erhållande af Kongl. Maj:ts Nådiga tillstånd, ingå uti aktif krigstjenst hos någon med Sverige i vänskapligt förhållande varande utländsk makt, dels ock hos Kongl.
Majit täcktes i ministeriel väg vidtaga erforderliga åtgärder för beredande af framgång åt berörda förslag; varande derjemte af motionären hemställd t, att inträde i utländsk tjenst endast måtte ega rum på frivillig derom gjord ansökning och efter fulländad minst 2 års aktif tjenstgöring vid infanteri, kavalleri eller artilleri; att företrädet bland sökande mätte, inom hvarje vapen, tilldelas den som ijg Bih. till It.
Prot. 1836 & 1857.
4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 10 Haft. 1 fi Ståts-Utskottets Utlåtande M 76.
\ innehar högsta militärgrad och i största män förenar kunskaper med ådagalagd praktisk duglighet och nit för sitt yrke; att det understöd, hvarje officer tilldelas, icke måtte få åtnjutas längre än 2 år; att den som erhåller dylikt understöd skall bibehållas vid sin i fäderneslandet innehafvande tjenstegrad, lön (med afdrag af tjenstgöringspenningar), tur och befordringsrätt under den tid, han i utländsk tjenst är anställd; att den högre grad, han i sådan tjenst möjligen förvärfvar, icke må berättiga honom till erhållande af lika grad i fäderneslandet, samt att den, som på förenämnde sätt varit i utländsk tjenst, vid återkomsten skall vara pligtig att till chefen för Landtförsvars-Departementet aflemna ett i behörig ordning utfärdadt och attesteradt intyg om sitt förhållande i tjensten, äfvensom denne officer skall vara förbunden att afgifva en detaljerad berättelse om hvad han under denna tjenstgöring kunnat inhemta; Och har motionären slutligen begärt, att, för den händelse tillfälle till inträde i utländsk tjenst saknades eller officer dertill sig icke anmälde, det beviljade anslaget måtte besparas, uteslutande för att användas för dermed afsedda ändamål.
Stats-Utskottet, som tagit detta ärende i öfvervägande, delar den åsigt, som jemväl vid sednaste Riksdag af dåvarande Stats-Utskott uttalades, nemligen alt beredandet af tillfälle för Arméens befäl att inträda i utländsk krigstjenst måste utöfva ett välgörande inflytande på befälets praktiska bildning.
Behofvet deraf blifvcr onekligen större i samma mån, som under ett långvarigt fredslugn bristen på krigsvana officerare inom Arméen okas, och om, genom understöd från statens sida, officerare uppmuntras att inträda i främmande krigstjenst, skall utan tvifvel den erfarenhet, som sålunda inhemtas, blifva af stort gagn för vår Armés tjenst barhet.
Då den omständighet, hvarföre vid sednaste Riksdag Stats-Utskottet fann sig icke böra understödja motionärens framställning, nemligen de dåvarande politiska förhållandena, icke vidare utgör hinder för beviljande af anslag till ifrågavarande ändamål, då genom anvisande af allmänna medel tillfälle är beredt för medborgare af andra samhällsklasser att utomlands inhemta insigter i de till deras yrken hörande ämnen, och då jemväl för officerare vid flottan, hvilka ingå i främmande tjenst, resestipendier finnas anslagne, anser sig Utskottet böra understödja yrkandet att enahanda förmån må beredas älven officerare af landt-arméen, tillhörande de olika hufvudvapnen, för att genom inträdande i utländsk krigstjenst förvärfva sig praktisk erfarenhet i krigareyrket.
Hvad åter angår beloppet af det anslag, som må vara för ändamålet behöfligt, tror Utskottet, för sin del, att detsamma för närvarande skäligen kan inskränkas tili den summa af 6,000 R:dr banko, eller 9,000 R:dr Riksmynt, som vid de föregående Riksdagarne .blifvit i detta afseende äskadt; och torde hvad deraf
Ett år kan komma att besparas få ett följande år för ändamålet användas.
I öfverensstämmelse härmed, och utan att ingå i pröfning af de detaljbe - State-Utskottels Utlåtande JYi 77. stämmelser, hvilka motionärens framställning i öfrigt innehåller, får Utskottet i sä måtto understödja motionen, att ett anslag af 9,000 R:dr Riksmynt må af Rikets Ständer för hvartdera af nästkommande 3 år å Riksgälds-kontoret anvisas för att, ställdt till Kongl. Maj:ts disposition, användas till understöd åt officerare af Arméens särskilda hufvudvapen, hvilka inträda i aklif krigstjenst hos någon krigförande, i vänskapligt förhållande med Sverige stående makt, med rättighet för Kongl. Maj:t att, hvad af anslaget inom ett år kan komma att besparas, få ett följande år för äudamålet disponera.
Stockholm den 18 Juni 1897.
Reservation: af Herr Bildt, D. G., som ansåg att den af motionären äskade summa icke är större än att densamma bordt af Utskottet tillstyrkas, äfvensom att rättighet borde medgifvas Kongl. Maj:t att, vid de tillfällen, då inga krig förås, använda anslaget till reseunderstöd åt officerare, som önska tjenstgöra inom främmande länders arméer.
M 77.
Ank. till Exp.-Utek. d. 19 Juni 1857, kl. 12 m.
Utlåtandei anledning af Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition om indragning till kronan af den räntered, som dr anslagen för Wisby så kallade krono-kalkugn i Gottlands län, och om ersättning derför till kalkugnens egare.
' (I- A.) Högstberörde den 13 sistlidne Februari till Rikets Ständer afiåtna Nådiga Proposition hafva samtliga Riks-Stånden remitterat till Stats-Utskottet, som, efter tagen kännedom af alla till målet hörande handlingar och inhemtande i öfrigt af A Stats-Ulskollets Utlåtande J\s 77. de upplysningar
Utskottet i denna fråga funnit erforderliga, härmed får till Rikets Ständer afgifva utlåtande i ämnet, dervid Utskottet ansett sig böra först meddela en på handlingarne grundad framställning rörande förhållandet i äldre tider med allmogens å Gottland skyldighet att lefverera ränteved till Wisborgs slott och dervarande kalkugn samt de beslut, som härom blifvit vid särskilda tillfällen meddelade.
Redan under den tid då Gottland tillhörde danska riket och Wisborgs slott ännu egde bestånd, var allmogen uti de närmast omgifvande socknarne ålagd att af den i hemmansräntorne ingående ved dit lefverera så mycket som erfordrades för slottets behof äfvensom till de derstädes befintliga tvänne krono-kalkugnar; och sedan vid öns återgång till svenska kronan slottet blifvit af de danske raseradt, utgjordes fortfarande skatteved af allmogen dels till landshöfdingen i länet och dels till kalkugnarne, som för kronans räkning brukades och hädanefter användes hufvudsakligen för tillgodogörande af de gamla slottsmurare.
Då emellertid kalkbruket, skött för allmän räkning, gaf ringa behållning, biel' den eria kalkugnen år 1695 bortarrenderad till enskild person och den andra kort derefter nedlagd.
Uti de kontrakter angående nyssberörde arrende, som sedermera allt intill år 1758 blefvo efter föregångna arrende-auktioner på kortare tider utfärdade, utgjorde leverering af ränteved alltid ett af vilkoren.
Arrende-kontraktet af den 26 Oktober 1706 efterlät sålunda åt arrendatorn att för 5 marker silfvermynt kasten få sig tillösa allmogens skatteved; och samma bestämmelse förekommer äfven uti arrende-kontraktet, af den 3 November 1712.
-Enligt auktions-instrumentet den 29 November 1737 (4:e punkten) bibehölls arrendatorn »vid kalkugnsveds åtnjutande af de i förra arreudatorernes (kontrakter) kalkugnen tillagde tingen, emot betalning till allmogen af 1 Daler 8 öre silfvermynt för hvarje kast» o. s. v. Arrende-summorna utgjorde år 1738 414 Daler 16 öre, 1739 365 Daler 4 öre, 1740—1745 451 Daler, 1746—1751 396
Daler silfvermynt årligen.
Den 26 Oktober 1751 anmälde Kongl. Majrts Befallningshafvande hos Kammarkollegium, att arrendatorn begärt att få lösa kalkugnen till skatte, å hvilken begäran Kongl. Maj:ts Befallningshafvande tillstyrkte bifall.
Laga syn och värdering hade i sådant afseende blifvit hållen den 11 i samma månad.
Instrumentet deröfver upplyser, att, under den tid kalkugnen varit under arrende upplåten, arrendatorn efter gammal vanlighet, emot betalning å 1 Daler 8 ören kasten, nyttjat krono-kalkugnsveden, den allmogen från närmast omkring liggande tingen, såsom i södra häradet Stenkumla, Banda och Hejde ting, och i norra häradet Dede, Ändre, Bro och Lummelunda ling, städse vane varit att lefverera, och årligen till 3 å 400 kaster, mer och mindre, efter som skogarne tåla kunna, sig bestiga.
Den 27 Juni 1752 resolverade Kammar-kollegium, »det Kongl, kollegium finner betänkligt att sälja denna kalkugn till skatte, som ligger på slotts gruud och nedanför Stals-Utskotlels Utlåtande JW 77.
S slottsmuren, utan kommer denna kalkugn att under arrende till den mestbjudande, efter skedd publikation och kungörelse, på auktion upplåtas.» Arrendatorn fullföljde dock sinan sökan hos Kongl. Maj:t; och, sedan Kammarkollegium den 11 Maj 1758, uppå deraf erhållen remiss, sig utlåtit att, enär arrendatorn, uppå erhållne föreställningar, begifvit sig till att öka den erbjudna årliga räntan till 150
Daler silfvermvnt, Kammar-kollegium fann för godt att tillstyrka hans ansökan om skatteköp, förklarade Kongl. Maj:t, uti Nådigt bref den 1 Juni 1758, att på »de af Kollegium andragna skäl,» Kongl. Maj:t i Nåder samtyckte »att handelsmannen Claes M.
Schlau, emot den af honom, erlagde köpeskillingen 1,200 Daler silfvermvnt och 150
Daler silfvermynt årlig räntas utgörande hädanefter, må till skatte få lösa den vid staden Wisby på Gottland belägna kronokalkugn, hvilken iian förut under arrende innehaft.»
Den 27 Juni 1758 utfärdade Kammar-kollegium skattebref å kalkugnen, innehållande, att »Yi (Kongl.
Kollegii President och ledamöter) velat upplåta och försälja, eftersom vi härmed och i kraft af detta vårt öppna bref, på Hans Kongl. Maj:ts vår Allernådigaste Konungs vägnar, upplåte och försälja till handelsmannen Claes M.
Schlau efterskrifne lägenhet uppå Gottland, nemligen den vid Wisby stad belägne kronokalkugn, hvilken bemälde handelsman före detta under arrende innehaft, under skattemannabörd och rättighet att njuta och behålla för 1,200
Daler silfvermynt, dem lian enligt landträntmästaren Anders Edlings hit ingifna original— qvittens af den 26 Oktober 1751 riktigt erlagt och betalt; afhände fördenskull Hans Kongl. Majit samt Sveriges krono förrbemäide vid staden Wisby på Gottland belägna kronokalkugn och tillegne densamma handelsmannen Claes M.
Schlau, dess hustru, barn och arfvingar, så ock arfvinge efter arfvinge, med allt det som dertill lyder, med rätta ligga bör och lagligen tillvinnas kan, att njuta, bruka och behålla under skattemanna börd och rättighet, till evärdelig ego, som lag förmår; Dock så, att deri uti högstberörde Hans Kongl. Maj:ts Nådiga Bref utsatta räntan till 150 Daler silfvermynt hädanefter utgöres.»
Under arrendetiden hade den räntegifvande allmogen 2:ne gånger hos Kongl. Majit anhållit om befrielse från räntevedens utgörande in natura, nemligen åren 1727 och 1756, men derå fatt afslag. 10:de §:n af Kongl. Resolutionen den 12 Mars 1729 på allmogens ifrån Gottlands södra härad enskilda besvär lyder så: »Anbelangande den sökta befrielsen från kalkugns-vedens förande till Wisby stads kronokalkugn, så kan Kongl. Majit ingen ändring göra i det som förr derutinnan vanligt varit;» och 12 §:n af Kongl.
Resolutionen den 2 Oktober 1756 på norra häradets besvär vid sistnämnde års
Riksdag är af följande innehåll: »Till allmogens gjorda underdåniga anhållan att befrias från skatte-vedens utgöraude in natura, kan Kongl. Maj:t så mycket mindre i Nåder samtycka, som den är oumbärlig dels till krono-kalkugnens i Wisby behof, dels ock till nödig brännved för landshöfdingen i orten, emot betalning, hvilken eljest omöjligen dermed skall kunna förses.» 6 Stats-Utskoltets Utlåtande Jis 77.
År 1761 begärde räntegifvarne hos Konungens Befallningshafvande att befrias från kalkugns-vedens utgörande, sedan ugnen blifvit såld tillskatte; men Konungens Befallningshafvande, som härom förfrågat sig hos Kammar-kollegium, utan att hafva erhållit svar, ålade räntegifvarne fortsatt lefverering »intill dess Kammar-kollegium skulle finna skäligt någon ändring att tillåta.»
Tvenne år derefter yrkade räntegifvarne hos Kongl. Maj:ls Befallningshafvande ytterligare befrielse från skatte-vedens utgörande till kalkugnen på grund deraf att Kammar-kollegium »alldeles icke uti köpebrefvet det ringaste talar om véden» och att »de i sådane kontrakter brukliga orden med allt som dertill lyder,» som i köpebrefvet blifvit införde, ej mera kunde afse »ved än bränsel vid ett husköp i staden.» Genom Besolution den 31 Mars 1763 förklarade Konungens Befallningshafvande likväl det åligga allmogen »att efter såsom de förr vane varit deras kalkugnsved utgöra.»
Häröfver anförde räntegifvarne besvär hos Kammar-kollegium.
Konungens Befallningshafvande utlät sig härom, bland annat, att »det skulle väl synas, sorn allmogen kunde ega något skäl till befrielse för denna veds utgörande, men så förekommer det härvid de omständigheter, som synas tillstyrka, att denna kalkugn vid krono-veden bör bibehållas, ty skattevärderingen och räntan grundar sig på gjordt förbehåll af vanlig krono-ved och fritt stenbrott; hvartill kommer, att denna ugn i brist af krono-ved alldeles blifver öde, emedan 4 utanför staden belägna ugnar ligga allmogen närmare tillhanda, och behöfva således icke föra sin ved till stadeB, så framt det icke blifver deras skyldighet under namn af krono-ved.»
År 1764 den 10 Oktober resolverade Kammar-kollegium, med åberopande af de fordna arrende-kontrakterna, ofvanberörda Kongl. Besolutioner uppå allmogens enskilda besvär, skattevärderingen och skattebrefvet, att Kammar-kollegium pröfvade så mycket mera rättvist, det allmogen på Gottland, på sätt som förr vanligt varit, »böra kalkugnsveden till Wisby kalkugn hädanefter utgöra, som kalkugnsägaren numera äfven fogat sig efter allmogens begäran, nemligen att för hvarje sådan kast kalkugns-ved vilja betala 2 Daler silfvermynt, så att allmogen i den delen är alldeles tillfredsställd.»
Omkring 30 år derefter uppstod ny tvist emellan räntegifvarne och kalkugnsägaren, nemligen om betalningen för veden.
Genom utslag den 12 December 1797 ålade Konungens Befallningshafvande kalkungsägaren »att den till kalkugnens bruk och drift af allmogen behörigen lefvererade ved efter gångbart pris eller jemlikt markegång betala.»
Frågan om ersättning för den förflutna tiden eller ifrån 1764, efter det värde, som hvarje kast utgjord kalkugns-ved öfverstigit den å samma ved sistnämnda år stadgade betalning af 2 Daler silfvermynt kasten, hvarom räntegifvarne äfven gjort påstående, förvisades tili domstol.
BIHANG Till samteliga ' Riks - Ståndens Protocoll, Innehållande de Handlingar, Hvilka till Riks-Stånden blifvit aflemnade, Såsom Konungens Nådiga Propositioner, Riksens SLänders Utskotts Betänkanden och Förklaringar, Samt Riks-Ståndens Protocolls-Utdrag, vid Urtima Riksdagen istockholm I8I5„ Femte Delen.
STOCKHOLM, Tryckt hos A. Gabeiivs, *815° 1 ■ •wj»svamtjrnfåSMMamatm Utdrag af Håglöf.
Ridder skåpet s och Adelns Protocoll den 2 Juli 1815' S. D. Remitterades till Lag- Utskottet.- Kongl.