Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med dessa grundsatser har jag således ej deltagit i det beslut, att å Cognac, Rumm och Arrack öka införseltullen, från dess nu varande belopp 3a sk. för kannan af 12 graders styrka och 1
R:dr för högre gradtalet, lill 1 R:dr för förra och 1 R:dr a4 sk. för senare slaget.
Jag har härföre hemtat ett serskildt skäl från det verkeliga factum, att den tid, exempelvis, Rumm var till införselförbuden, en ymnig tillgång deraf likväl i landet förefans, att då den sedermera blef till införsel tillåten, emot den af Utskottet nu föreslag»e tull, ganska ringa af denna varuartikel förtullades, men att åter ef - Hor till Bevillnings-Utskotlets Utlåtande N:o /f.5. ter tullens nedsättning till dess nu varande belopp, exempelvis år i832, tull erlades för öfver 100,000 kannor.
Det är icke obekant, att, på den tid införseltullen å Caffe utgjorde 5 sk. per skålpund, denna varuartikel var likaså mycket bruklig som nu, men införlullningen så obetydlig, att det med skäl gaf anledning nästan till åtlöje.
Tullen nedsattes slutligen till 3 sk. per skålpund och följden blef, att, t. ex. år i83a, öfver 3 millioner skålpund Caffe på loflig väg infördes och förtullades.
Jag har således för min enskildta del trott, att den nu varande tullen är den lämpligaste och således ej deltagit i beslutet, att höja den först till 4 sk., och slutligen, såsom nu blifvit föreslaget, till 6 sk. per skålpund, desto orimligare, som varan under tiden fallit i pris, så att 3 sk. per skålpund redan utgör 25 procent af dess värde å upphandlingsorten.
I fråga om införseltullen å Porcelainej hvit t j gulaktigt och omåladt, hade Utskottet, uti Betänkandet N:o 29 föreslagit en gemensam införseltull af 3 sk, skålpundet för så väl fat och tallrickar som andre piecer.
Vid närmare eftersinnande och tagen kännedom om beskaffenheten af det skydd, inrikes fabricationen af denna vara påkallar, som är, att det så benämnda Terringodset, hvarmed förstås i synnerhet kupige piecer i allmänhet, måste bibehållas vid en högre införseltull, för att kunna täfla med utlänningen, har jag funnit, att, å ena sidan, afseende härå bör fästas, men också å den andra, att icke förbises bör de svårigheter, som möta vid tillämpningen uti gränsens uppdragande emellan hvad som vid förtullningen bör räknas till fat och tallrickar eller andra piecer.
I följd häraf har jag vid återremissens besvarande ansett böra föreslås både annan tullbestämmelse och redaction, så att det såkallade Tallrick-godset, hvarmed förstås fat och tallrickar i allmänhet, kunde erhålla en annan definition, till förekommande för framtiden, bland annat, af den orimlighet, som nu existerar, att t. ex., af fat med låck, det förra förtullas olika mot det senare, och således måste hvar för sig vägas, och har jag således tillstyrkt följaude af p!uraliteten inom Utskottet ogillade nya redaction och tullbestäm<nelse; Porcel/aiae:
Oäkta, Sten- eller Fayence: hvitt, gulaktigt eller omåladt:
Till värde 6 sk, Tallrickar och fat af alla slag med eller utan låck , . 1 Skålrpd a sk. tull — *— 12 — Carotter med eller utan låck, Spilkummar, Naltcommoder och Tvättkannor , . . 1 Skålrpd 4 sk. tulk
Hör till Bevillningi-Utskottets Utlåtande N.-o 4$- )5 Till värde 18 sk.
Alla andra piecer i Skålp:J 6 sk. tull.
Med afseende derå, att Silke, rått och ofärgadtj är en rudimateria för Sidenfabricationen i landet, som fordrar en serskild uppmuntran, och att införseltullen hittills endast utgjort 2 sk. per Skålp:<J, har jag, följande andra hufvudgrunden uti Utskottets Betänkande N:o 29, för min del funnit alldeles olämpligt, att, såsom nu blifvit föreslaget, på en gång tredubbelt öka tullbeloppet till 6 sk. och ansett, att, om någon förhöjning bort ega rum, den kunnat och bort stanna vid 3 sk. per skålpund.
Vid jemförelse af de i andra och fjerde punkterne bland i förra Betänkandet upptagne hufvudgrunder, innefattande föreskrifter: att alla råämnen, hvarå erforderlig tillgång inom landet saknas och hvilka är o föremål för inhemsk förädling, må införas mot låg tullafgift, och att alla natur- och konslproducter, som ej kunna inom landet åstadkommas men utgöra ett allmänt behof för consumtionen, underkastas en i allmänhet, med hänseende till förhållandena lindrig afgift, har jag ansett det utgöra en motsägelse att, såsom Utskottet föreslagit, höja införseltullen å rädt Socker af Mascovad m. m. från 1 sk. 6 r;st., sorn den nu utgör, till 3 sk. per skålp:d samt å krossadt, lump och Havanna Terres, frun 4 sk" till 6 sk. per skålprd.
— I betracktande deraf, att efter nu varande tull, omkring ri millioner skålp:d rått Socker i senare tider årligen blifvit emot tull införde, hvaraf jag dragit den slutsats, att med denna varuarlikel man i det närmaste kommit på god väg i frågan om den lofliga införseln, har jag, som, lika så mycket som någon annan, ifrat för tullintradernas förökande såsom bidrag för Statens behof, inom så väl Tull-Comitéen sorn Utskottet deltagit i försöket, alt höja införseltullen å Mascovad m. m. till 2 sk. per skälp;d, i den öfvertygelse, att denna förhöjning skall lemna sitt åsyftade resultat eller en ökad tull af omkring 114.000
R;dr årligen på denna enda artikel, men deremot har jag på det högsta motarbetat
Utskottets nu uppgjorda förslag, att ytterligare höja tullen å Mascovad till 3 sk. och å det öfriga råa Sockret i samma förhållande, enär jag förutser och befarar, att, om detta antages, icke allenast en minskning kan uppkomma uti den af mig påräknade vinsten, utan äfven möjligen uti den inkomst Staten hitintills åtnjutit.
Om ock min fruktan skulle vara ogrundad, finnes ett annat skäl, utom det allmänna, att i denna fråga serskildt gå varsamt till väga eller det, alt Sockerfabricationen i landet väl ännu är på en någorlunda lycklig fot, men att den haft och ännu har stora hinder att kämpa emot, då dess rudi-* Hor till Bevillnings-Utskollets Utlåtande JY.-o
. materie uteslutande är utländsk product och således måste uthärda svår täflan med utlänningen, om icke för alt utestänga dess förädlade vara inom landet, åtminstone för att hädanefter som hitintills till Statens sanskyldiga fördel äfven kunna exportera.
Man invänder väl häremot, att vid sådan export restitution erhålles, nu föreslagen lill 3 sk. 6 r:st. per skålptd, men man besinne, att till i skålptd sådan vara åtgår » skåip:d råämne, för hvilket, efter förslaget af 3 sk. införseltull, fabrikanten komme alt betala 6 sk., oberäknadt convoj-afgiftstolag och fattigvårdsafgift.
De olika åsigter, som inom Utskottet brottats emot hvarandra, i fråga om tullbestämmelsen för spanmåls-införsel, bevisa nogsamt, huru dunkla begreppen ännu äro om rätta medlet att befrämja en hitintills aldrig- verklig spanmålshandel inom ett land, som har jordbruket till modernäring och hvarest knappt någon annan vara, äfven den onaturli» gaste för handels-speculalion, är blottställd för sådane fluctualioner i pris, som just landets hufvudsakligaste product.
Utan anspråk på ofelbarhet i omdomet öfver detta ännu oupplöste problem, förblifver jag dock vid den tanken, att Tull-Comitéens förslag till tullbestärornelse å spanmål och de dermed förenade vilkor utgöra första steget till ett bättre system, som, orubbligt följdt, för framtiden skall förena allas interessen.
Jag har icke deltagit uti förslaget att öka införsel-tullen å vin.
Nuvarande tullen, 24 sk* Per kanna på fat och 1 R:dr för det som införes på buteljer, utgör redan vid många tillfällen varans fulla värde och någon gång mera.
Ingen lärer kunna bestrida, alt vin i allmänhet är en öfverflödsvara och således bör draga en hög tull, men att uppdrifva den ända derhän, alt, blott genom insmygande af ett enda fat vin om 120 kannor, en vinst af öfver go R:dr Banco kan uppnås, anser jag leda till en för stor frestelse och kunna rubba nuvarande goda förhållande, att denna Öfverflöds-artikel i senare tider gifvit Staten en årlig inkomst i medeltal af öfver 60,000 R:dr.
Till rättelse vid Författningen af helsidenväfnader hade Tull-Comitéen föreslagit en sådan redaction:
Taft, kypert eller levantin och satin eller sidensarge, vare sig en~ färgadt eller genom olika färgadt silke, men ej genom väfnadssättet, skiftande, rutigt ell6r randigt. jilia andra slag, så väl släta, som genom väfnädssättet, olika färgadt silke, tryckning, pressning eller vattring faconerade.
Anledningen dertill rar, att den nu gällande redaction, oansedt den för - Tior lill Bevillnings-Utskottets Utlåtande N.o t\5. 17 förklaring deröfver, som Kongl. Majit genom Nådigt Bref den 20 Juim i83i meddelal, vid efterlefnadeu mött stora svårigheter, då fråga uppstått om hvilka slag af så beskaffade väfnader borde till ena eller andra classen hänföras och således vara lill införsel förbudna eller tillåtna, emedan skillnaden berodde på bedömande, huruvida tyget vore väfdt på enkel eller annan stol, hvartill fordrades en specielare kännedom om sjelfva tillverkningssättet, än som kunde begäras af de trafikerande eller verkställande.
Genom votering inom Utskottet, har den af Tull-Comiteen föreslagne redaction, ehuru uppgjord med biträde af sakkunnige fast ointeresserade personer, blifvit förkastad och den gamla bibehållen.
I ovisshet, huruvida Kongl. Maj:t i Nåder godkänner förslaget om tillåten införsel af alla slags väfnader, i hvilken händelse redaclions-tvisten förfaller, förnyar jag mitt yrkande, att den af Tull-Comileen föreslagne redaction må antagas såsom verkställbar vid urskiljandet af hvilka slags sidenväfnader må vara förbudne eller tillåtne tili införsel, i synnerhet som Tull-Comileen dermed förenat förbindelse för Kongl. General-TullStyreisen, alt meddela alla Tullkamrar profver på de serskilda slag af sidentyg, som må hänföras lill ena eller andra classen afdetvänne, som Comiteens förslag upptager.
I allmänhet har jag ansett den skyddstull, som inhemska industrien må kunna påräkna, i intet fall böra upptagas till högre än 20 å 25 procent och således ej delat Utskottets tanka, att 331 till och med 5o proc. af varors värde böra ifrågakomma, men jag har i detta som många andra fall förlitat mig lill en vis Regerings omsorg, att, med den rätt Grundlagen lemnar, efter sig företeende omständigheter härutinnan kunna så småningom jemka emellan de mångfalldiga interessen, som framställa sig, men hvilka dock alla måste vika för hvad allmänt väl kan fordra.
Om jag i frågan om nödig försigtighet att icke, genom för hastig eller för betjrdlig tillökning uti tullafgifterna, allt för mycket reta vinningslystnaden alt fortsätta eller ytterligare utveckla hågen för och konstgreppen vid tullförsnillning gått för långt, må min ursäkt ligga uti erkännandet, alt jag icke anser tullbevakningen ensamt, den må nu vara så utsträckt och kostsam som möjligt, kunna åstadkomma allt hvad man i denna väg må tillåta sig önska, och att erfarenheten hittills nogsamt visat, att på en och samma tid Tullförsnillaren blifvit rik och Staten fattig.
Inom Tull-Comite'en upplystes och ådagalades, att den nti 8 §. af un Bih. till R.
Prat, 1834. 5 Sami. 1 Afd.
3 Häftet 18*. i8 Hor till Bcvillnings-U tskottets Utlåtande N.o 45. derrättelserna till nu gällande Tull-Taxa intagne föreskrift, att fabriks-och handlverks-societelers ombud, hvilka ega att öfvervara förtullning oell stämpling af de till hvarje societets yrke hörande varor, skola vara bevisligen kallade innan stämpling får företagas, vid verkställigheten föranledt binder och uppehåll, emedan tillämpningen förutsatte en bevisning och en omgång, som icke väl står tillsammans med den skyndsamma och ordentliga expedition, de trafiquerande ega att uti packhusen påräkna.
Tull-Co. m i teen föreslog således, och Utskottet antog uti Betänkandet N:o 29, att uti den 9 §, af underrättelserna, som motsvarar den förra 8 §., orden: sedan de blifvit bevisligen kallade, borde utgå.
Emot Utskottets åtgärd att nu åter införa dessa ord, får jag mig reservera, då jag förblifver vid den tanka, att vederbörande, hvars iätt i denna §. skall-bevakas, må sjelfve tillse den, utan att kunna hafva anspråk att serskildt dertill blifva kallade.
Utskottet har slutligen, i matsals af hvad i Betänkandet N:o 29 blifvit tillstyrkt, nu föreslagit den förändring uti nuvarande i5 § af underrättelserna, att creditupplag uti städerne Stockholm, Götheborg, Gefle, Carlskrona, Carlshamn, Malmö, Norrköping, Calmar, Wisby, Helsingborg, Westervik, Ystad och Uddevalla hädanefter endast skola få begagnas för att erhålla anstånd med tullafgifternes betalning och icke, såsom nu, äfven med rättighet till återutförsel af varor emot erläggande blott af transitotull.
Uti detta nya förslag har jag icke kunnat deltaga, då det synes vara uppenbar!, hvad äfven början af §. antyder, att den i helt tillkommit till handelns underlättande och det ligger klart för en hvar, att man genom åberopade fördelen velat bereda en sådan för alla de uppräknade städerne, genom en egen eller till införsel i Riket lofgifne varor fastställd och således inskränktare nederlagsrätt än, af berörde städer, endast Stockholm, Götheborg, Carlshamn och Norrköping iiitlintills, i följd af serskild Författning, egt begagna.
Jag är således, i synnerhet nu mera, sedan Utskottet, uti den vid förra Betänkandet föreslagne förnyade redaction af §., genom tillagde nya föreskrifter förekommit, att -credit-upplaget ej må kunna missbrukas till minskning af Statens påräknade inkomst af recognitionsoch andra afgifter vid export eller förflyttning af varor från creditupplag lill nederlag, föranlåten yrka bibehållandet af Utskottets förra förslag i denna del, så mycket hellre, som jag tror mig kunna beräkna, att just tillvaro rx af denna utväg, att, då omständigheterne det någon gång påkalla, kunna emot transito- och recognitions-afgifler exportera på creditupplag infördt gods, gifvit och skall gifva den större handeln en ristning, som den annars icke erhållit, och att Kongl.
Maj:ts och Ständernas gemensamma af - Hor till Bevillnings-Utskoltets Utlåtande N.-o 45- '9 sigt alltid mäste vara, att uppmuntra äfven de medelmåttigt stora slapelstäderne uti loflige handelsföretag och speculationer till deras och Statens gemensamma båtnad, som förr eller senare måste erkännas blifva hela landets.”
Häruti instämde Herr Stuart, Herr Doctor Nibelius, Herr ContractsProsten Hallbäck, den sistnämnde utom hvad angår den föreslagne skyddstullen af 25 procent, Herr Prosten Hylander, Herrar Forsberg och Ekelund. 8:o af Herr Arnberg: ”Sedan det Höglofl.
Utskottet, vid besvarandet af återremissen å Betänkandet N:o 29, genom en ringa majoritet och, som det synes mig, utan att dertill vara af anmärkningarne tillfyllest upprnanadt, förändrat sitt beslut i afseende på det system, som för Sveriges närvarande handels- och närings-förhållanden skall vara det gagneligaste, får jag emot detta beslut mig vördsamt reservera, på det förhållandena, sedde från mer än en sida, måtte föranleda till ett bättre resultat vid den slutliga granskningen hos Rikets Högloft.
Jag har hört förfäktarne af den absoluta friheten i handel trösta dermed, att
Konungen aldrig lärer medgifva och tillåta samma absolutism, men ehuruväl äfven jag hyser denna förhoppning och känner Konungens beslutande rätt i denna sak, är jag dock af den tanken, att Rikets Ständer icke böra inför Thronen framkomma med andra önskningar, än dem de verkligen och i sin helhet önska att se i verkställighet.
Och att detta Betänkande i sin närvarande form icke är af denna natur, derom har jag haft tillfälle öfvertyga mig, så väl af det grundliga yttrande den Kongl. Tull-Comileen i detta ämne afgifvit, som ock den mängd motioner, hvilka klagat öfver tilltagande flärd och utländsk lux, — tvillingbarn till en obegränsad handelsfrihet.
Innan jag går att anmärka •mot den ytterliga liberalism, som Utskottet föreslagit, må det tillåtas mig att kasta en blick på andra länders institutioner och förhållanden i denna vigtiga fråga.
Intet civiliseradt land i hela den kända verlden eger en absolut handelsfrihet, sådan som Sveriges Rikes Ständers Höglofl.
Bevillnings-Ulskott den föreslagit.
Preussen, med sin uppdrifna industri, som, lill följd af sitt läge, måste vara ett torg för ständiga marknadsfarande, har dock i sin Tulltaxa förbud.
Det rika England har ännu flere undantag.
Frankrikes
Tullagar förbjuda ännu i denna slund införandet af kläde och smiden från Belgien, ehuru endast en smal gränslinie åtskiljer de båda Staternes största fabriksstäder.
Och huru hafva dessa länder vunnit den grad af frihet i handel de nu innehafva?
Då England år 20 Hur till Bevilhwigs-Utskotlets Utlåtande JY-o 1824 tillät importen af Franska sidenvaror, deponerades till sidenfabrikan» ternas disposition en summa af 600,000 Pund, och införandet fick endast ske i de 3:ne hamnarne London, Dublin och Dower.
Tullen bestämdes till 5o proc. af varans värde och de strängaste controler vidtogos under Lagar, på hvars öfverträdelse ovilkorligen följde confiscalion af egendom och ofta den brottsliges deportation.
Så handlade England; Sverige ensamt skall gå en annan väg, skall lemna alla sina hamnar öppna lör ali utländsk öfverproduction af all dess mångfalld och fordra på samma gång, alt dess egne näringar ej allenast skola härda ut i den olika täflingen, utan ock derunder växa och förkofras.
Detta är det Höglofl.
Utskottets mening — min är annorlunda.
Jag vill dertill uppgifva skälen, i det jag granskar de grunder, hvarpå Utskottet uppfört sitt fria system.
En naturlig rättighet att köpa hvad vara som helst och hvar den fås till bästa pris.
Laglydnad, hvilken, under ett gällande prohibitivsystem ej kan stå att vinna till följd af systemets onaturlighet.
Reciprocitet i handel, hvaraf skall följa en vidgad sjöfart.
Näringarnes förkofran och tillväxt genom utländsk täflan.
För att fullständigt besvara den först anförde af dessa grunder, skulle fordras en Philosopbisk deduction, som ligger utom omfånget för denna reservation.
Det vill dock synas klart, att då menniskan förenade sig till samhällen, öfverlemnade hon äfven åt Styrelserne, att bestämma individernes och corporationernes rättigheter, på det alla intressen måtte föras till samverkan af det helas väl. ilon upphörde att vara ensam, en naturmenniska, och sina rättigheter som sådan, gaf hon för samhällsförsvaret.
De inskränkningar hon måste lida äro prohibitiver, tillkomne af Politisk eller Statsoeconomisk anledning.
Är det sålunda gifvet, att den naturliga lagen måste vika för samhällslagar, så återstår nu att granska huru det står tillsammans med samhällets väl, att alla varor må köpas der de fås för bästa pris.
Jag frågar: om det skulle falla Tyskland eller England eller hvad annat land sorn helst i hågen, att till halfva priset sälja ull, spanmål, bränvin eller hvad vara som helst, den der af landet bör kunna allstras; eller ock rent af skänka det fattiga Sverige ett och annat års behof af dessa artiklar: vore detta landets väl?
När, af brist på afsättning, possessionaten slagtat sina får, bonden icke funnit någon lön för sitt arbete med jorden, då först skall det fattiga Sverige blifva rätt fattigt, tionden rätt ringa och Embetsmännens och Statens arfvoden rätt svåra att utkräfva. lior till Bevillnings-Utskotlels Utlåtande N.-o /f.5.
Lyfter sig icke landet till välstånd genom egen production, icke kommer det dit genom andra länders goda priser oell den beskattning, som säges uppkomma genom den jemförelsevis högre betalning på den inhemske producten, den för med sig landets sanna vinning.
Detta första skäl torde sålanda icke förtjena något afseende.
Det andra skälet, eller hämmandet af de lagöfverlrädelser, som, till följd af absoluta förbud, ega rum, har i det föregående till väsendtlig del blifvit vederlagd t.
Fordrar landets väl, att undantag måste finnas, så måste ock, om samhället skall kunna bestå, hvarje öfverträdare deraf stämplas som förbrytare, så väl af allmänna lagen, som af allmänna opinionen, — den opinion nemi., som uttalas af fosterlandets sanna vänner: — någon annan erkänner jag ej.
Men dessa brott, hvilka alla äro motverkade af den enskilda vinningslystnaden, skola icke försvinna, om än alla Tull-Taxans förbud gå bort; de skola endast byta form och namn, kunna mindre våldsamt och svårt utöfvas och blifva svårare att upptäcka.
Det är sålunda grundfalskt och en irring i begreppen rådande, då man vill borttaga en god lag, på det den icke uppenbarligen må öfverträdas och sätta . en annan i stället, som, utan att uppfylla sitt ändamål, i löndom och ostraffadt kan gäckas.
Det tredje skälet var reciprocitet.
Utom det, att det ännu torde vara mycket oafgjordt, huruvida det så mycket beprisade reciprociletssystemet verkligen medför all den nytta för Sverige, som dermed varit åsyftadt, så faller det lätt i ögonen, alt det måste vara våra grannrikens interesse att predika antagandet af detta system i hela sin vidd.
Men grannens fördel är icke alltid naboens.
Dessa Stater, med sin öfverlägsna industri och institutioner lämpade derefter, inse nog, kanske klarare än vi sjelfve, att det skall blifta dem lätt att sålunda systematiskt hämma och qväfva all vår vidare industriela utveckling och för sig, till en tid, göra Sverige till en god marknadsplats.
Vårt silfver, vårt jern och våra skogseffecter skola flyta ut för konstlade behof, som, efter hvad erfarenheten lärt, lättare naturaliseras till consumtion än production, och under den vackra läran om ett universal-varubyte skulle Sverige snart vara utarmadt, om ej Statsklokheten förbjöd att alltför mycket lyssna till den förledande sirensången.
Det återstår nu att se till, huru landets näringar skola växa och förkofras genom den utländska täflan.
Om det å ena sidan är en gifven sanning, alt täflan är ett oeftergifligt vilkor för all industriel utveckling, så måste det å den andra medgifvas, att det är en uppenbar galenskap, att ingå en taflingsstrid med så underlägsna krafter, att utgången på förhand kan beräknas, icke till seger utan till fall.
Att våra moyens, jern - 22 Hor till Bevillnings-Utskottets Utlåtande IV;o l\5. förde med de fleste andre länders, just befinna sig i denna catbegorie, tål väl intet tvifvel, liksom det ej heller kan betviflas, att icke hvarje någorlunda förståndig slöjdidkare genast skulle inse sin ställning, med minsta möjliga förlust draga sig tillbaka och i tid se sig om efter något bättre, så att den stora täflingsstriden, hvaraf man lofvar sig så stora frukter, egentligen skall komma att utföras af sådana, som af omständigheternes bårda lagar nödgas i sin vådliga ställning qvarstå, och i sin utveckling endast framvisa dessas fall, till dess den till slut uppenbarar en fullkomligen besegrad industri och industriel anda.
Det synes mig derföre, om man annars tror att landet har behof af några näringar, vara ett alltför högt och vådligt spel dermed och derjemte högst opolitiskt, att i ett ögonblick, då uppmuntrande institutioner ovedersägligen skulle öka och consolidera redan vunna fördelar, föreslå sådana, som bestämdt måste varna och afskräcka från alla vidare företag.
Är det något verkligt alfvar i den önskan, att landets näringar måtte vidgas och förkofras, så erbjuder sig dertill sjelfmant vida naturligare och säkrare medel, hvilka alla igenfinnas i en uppmuntrad och betryggad inhemsk täflan.
Man behöfver ju icke mycket hafva studerat menniskans lynne och historia, för att finna, huru mägtigt egennyttan inverkar på hennes förhandlingar.
Om man nu skulle söka leda denna egennytta på företag, sorn på en gång beredde den enskildes och Statens oberoende, skulle icke derigenom en täflan uppstå, som medförde och utvecklade de yppersta resultaten.
Men vilkoret måste vara trygghet för en öfverlägsen medtäflan.
Den säkra bergning, som derigenom förespeglades näringsidkaren, skulle ju onekligen inom kort tid inlocka ett tillräckligt antal speculanter i industriens alla grenar, lill inbördes täflan ooh verklig fromma för Staten.
Hvarje näringsgren skulle icke då, som nu, sparsamt se sig tilldelad någon ny medlem med kraft och vilja, under det att iootdetals af ynglingar begärligt exspectera Statens bröd och skaror af sökande infinna sig lill vinnande af hvarje ledig Embetsmannaplats.
Är det fullt axiomatiskt, att i allmänhet endast vissheten om oeconomiska fördelar uppmanar till industriela företag, så är corollarium, att den utländska täflan, sora försvagar och upphäfver denna visshet, långt ifrån att gifva näringslifvet någon ny kraft och fart, bestämdt skall föra med sig dess aftynande och förfall.
De skäl, sora blifvit öppet uttalade, torde sålunda kunna anses förfallne.