Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
5 I öfverensstämmelse med det af Kongl. Maj:t härvid i nåder åberopade cirkulärbref, skulle postförvaltarne icke vara förbundne att lemna "enskild korrespondent” kredit å porto-afgifterna, men derest en sådan korrespondent hos postförvaltaren nedsatte ett förskott till godtgörande af framtida porto-afgifter, ålåge det den sednare att så länge något af sagde förskott vore öfrigt, hålla postporto-räkning med den förre.
Fullmäktige ansågo sig dock i egenskap af Styrelse för ett allmänt embetsverk, ej kunna vända sig till enskilda tjenstemän med begäran, att detta embetsverk måtte af dem erhålla kredit med erläggandet af de för dess brefvexling stadgade afgifter; och då Fullmäktige ej heller ansågo sig utan särskild säkerhet eller garanti för det förskjutna beloppets behöriga användande eller återbetalning, kunna låta förskottsvis utanordna och hos bemälde, inför Fullmäktige ingalunda redovisningsskyldige, tjenstemän nedsätta någon del af de under Fullmäktiges förvaltning ställda allmänna medel, så och enär porto-afgifternas erläggande vid inlemnandet af de från Riksgäldskontoret expedierade samt afhemtningen af de till samma verk adresserade bref skulle blifva alltför besvärligt och tidsödande för ej mindre Riksgäldskontorets än Postverkets tjenstemän, hemställde Fullmäktige hos Kongl. General-Post-Styrelsen, huruvida icke vid liqviderandet af det för Riksgälds-kontorets brefvexling belöpande porto, kunde få förfaras på enahanda sätt, som egde rum med hänsigt lill Tullverkets postporto, och om icke, hvad rörande beräkningen af poslförvaltarnes arfvoden för sistnämnde verks posträkningar, enligt Kongl. Brefvet den 1 Juni 1838, vore stadgadt, jemväl skulle kunna få tillämpas i fråga om arfvodena för Riksgäldskontorets enahanda räkningar; (varande genom åberopade nådiga skrifvelse arfvodet för Tullverkets posträkningar bestämdt till hälften af den genom Kongl. Brefvet den 25 Februari 1832 fastställda tarif för arfvoden af enskilda korrespondenter, som på poslförvaltarnes ansvar erhölle kredit med porto-afgifterna).
Men för den händelse åter, ätt en sådan tillämpning af det i sagde hänseende meddelade stadgande ansåges icke kunna inedgifvas, och Kongl.
General-Post-Styrelsen, emot hvad Fullmäktige förmodade, funne Postverkets säkerhet fordra, att Riksgälds-kontorets porto-afgifter blefve förskottsvis utbetalda och nedsatta, framställde Fullmäktige tillika den förfrågan, om icke den i sådant fall erforderliga deposition kunde få afRiksgälds-kontoret i vederbörlig ordning verkställas hos Postverket.
Uppå denna hemställan och förfrågan erhöllo Fullmäktige, genom Poststyrelsens skrifvelse af den 15 November 1852 det svar: att enär frågan om vilkoren för oftanämnde posträkningars förande nyligen varit under Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning, och Kongl.
Maj:t dervid funnil något annat stadgande härom icke erfordras, än det, som blifvit meddeladt i <5 Stats-Utskottete Utlåtande, N:o 49.
Brefvet rlen 25 Februari och Öfver-Post-Direktörs-embetets cirkulär den 11 Mars 1832, ansåge Kongl.
General-poststyrelsen sig i afseende på liqviderandet af Riksgälds-kontorets postporto och arfvodena för deröfver förda räkningar, icke kunna tillämpa de föreskrifter, som rörande Tullverkets brefvexling blifvit särskildt meddelade, samt att, i fall korrespondenter skulle erhålla rättighet att i Postverkets kassa deponera förskott till postportos gäldande, blefve en särskild kontroll deröfver hos uppbördsmanuen nödvändig, hvilken kontroll skulle blifva desto mer besvärlig, som de deponerade medlens egenskap af förskott hvarje postdag vore underkastad förändring och kontrollanten derföre nödsakades då granska posträkningarne.
I betraktande af dessa förhållanden, fann Kongl.
General-poststyrelsen sig icke kunna meddela tillåtelse till en dylik deposition; innehållande det Fullmäktige sålunda meddelade svar likväl icke något yttrande i anledning af Fullmäktiges hemställan, huruvida Kongl. General-poststyrelsen ansåg Postverkets säkerhet fordra, att
Riksgälds-kontorets port.o-afgifter förskottsvis utbetaldes eller nedsattes.
Utskottet inhemtat af en i Riksgälds-kontorets bokslutskontor uppgjord och af Fullmäktige till Utskottet öfverlemnad förteckning å det postporto, som frän Riksgälds-kontoret sedan 1843 års början utbetalts, har detta porto, med inberäkning af rekommendations- och assurans-afgifter, i medeltal årligen utgjort för de till Riksgälds-kontoret ankomna bref 1,223 R:dr 23 sk. och för de från detta verk afsända bref, 336 R:dr 4 sk.; utvisande samma förteckning, att de
Riksgälds-kontoret efter sednast förlidne riksdag i räkningarne med Stockholms Postkontor påförda och sedermera godtgjorda arfvoden till dervarande tjenstemän, uppgått för år 1851, till 101 R:dr 20 sk. och för år 1852, till 94 R:dr 39 sk. 8 rst.
Den betydliga skillnaden mellan Riksgälds-kontorets porto-afgifter för emottagne och afgångne bref måste egentligen tillskrifvas den omständigheten, att en väsendtlig del af allmänna kronouppbörden samt åtskilliga derför föreskrifna redogörelser, genom Kongl.
Maj:ts vederbörande Befallningshafvande, insändas till detta verk.
Dock sorn Stats- och Riksgäldskontoren, i egenskap af Statens uppbördsverk, det ena för de ordinarie skattebidragen samt vissa bevillnings-afgifter och det andra för allmänna beVillningen jemte några särskilda statsinkomster, hafva hufvudsakligen enahanda bestyr och åligganden, synas jemväl begge dessa verk böra få tillgodonjuta samma förmåner i afseende på remitteringarne af de från samma embets-myndigheter ingående uppbördsmedel, samt det ena verket icke vidare vara nödsakadt vidkännas en kostnad för uppbördens och redogörelsernas emottagande, hvarifrån det andra är helt och hållet befriadt.
Lika med Fullmäktige, anser också Utskottet, särdeles under nuvarande förhållanden Stats-Utskottet» Utlåtande, N:o 49. 7 det icke kunna betraktas annorlunda än som en oegentlighet, att sedan vissa embetsman och myndigheter förklarats vid sin brefvexling i embetsärenden icke behöfva utgöra stadgade porto-afgifter, Riksgälds-kontoret skall ersätta en del af det porto, derifrån dessa myndigheter sålunda ansetts böra njuta befrielse.
Under erinran, att nu ingalunda är fråga om någon fribrefsrätts tillerkännande åt Riksgälds-kontoret, utan endast om upphörandet af den kontoret hittills ålagda skyldighet att betala det porto, som Kongl. Maj:ts Befallningshafvande jemte några andra embets-myndigheter, så vida de icke erhållit en dylik fribrefsrätt, skulle betala för sina till Riksgälds-kontoret aflåtna bref. har Utskottet dessutom trott sig böra upplysningsvis tillägga, att, enligt hvad Utskottet inhemtat, ett sådant förhållande hvarom nu är fråga, för närvarande endast eger rum i afseende på några få allmänna verk; skolande, med undantag af Rikets Ständers Bank och dess afdelningar samt Tullverket, afgifterne för de af dessa verk med posten emottagna bref i allmänhet vara af mindre betydenhet.
Hvad åter Banken och Tullverket särskildt beträffar, så förekommer den skiljaktighet uti ifrågavarande hänseende, att portot för de till Banken insända penningar och handlingar till en del ersättes af vederbörande låntagare eller gäldenärer, samt att, vid brefvexling och penningeremisser emelian Tullverkets styrelse och derunder lydande tjenstemän, postporto jemte rekommendations- och assurans-afgifter alltid debiteras och erläggas å afsändningsorten.
Med hänsigt till den minskning i Postverkets inkomster, som genom Riksgälds-kontorets befrielse från skyldigheten att godtgöra porto-afgifterne för emottagna fribref skulle uppkomma och på det att den till postkommunikationernes underhållande samt införandet af nödiga förbättringar i postväsendet för närvarande disponibla summa af postmedlen härigenom icke måtte förminskas, synes vid denna befrielse, hvilken Utskottet, i betraktande af de utaf Fullmäktige anförda och härvid för öfrigt förekommande förhållanden, anser böra för framtiden beviljas, det förbehåll höra fästas, att den till Statsverket ingående andel utaf Postverkets årliga inkomster minskas med ett belopp, ungefärligen motsvarande den porto-ersättning, detta verk hittills erhållit för de fribref, som med allmänna posten till Riksgälds-kontoret expedierats.
Utskottet får således tillstyrka och hemställa, att Rikets Ständer måtte dels hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Riksgälds-kontorets skyldighet att ersätta Postverket det postporto, samt de assurans- och rekommendations-afgifter, som efter gällande posttaxa eller andra författningar kunna belöpa för de till Riksgälds-kontoret adresserade och med posten ankomna 8 Stats-Uti kottets Utlåtande, N:o 49. bref från såciane embetsverk och myndigheter, som åtnjuta portofrihet, må upphöra från och med den tid, då nästa statsreglering vidtager, dels ock besluta, att deremot, vid bestämmandet af Statsverkets behållna inkomst utaf postmedlen, tages i betraktande det belopp af 1,400 R:dr, som Postverket, till följd af sagde ersättningsskyldighet, under sednare åren i medeltal af Riksgäldskontoret uppburit.
Hvad deremot vidkommer Fullmäktiges tillika gjorda framställning i fråga om de arfvoden, som, under den efter sednaste riksdag förflutna tid, blifvit Riksgälds-kontoret påförda för dess posträkningar, så och med afseende å d^t obetydliga belopp, dessa efter porto-afgifterne lämpade och af dem således beroende arfvoden, derest allt porto- och öfriga post-afgifter upphöra för de till Riksgälds-kontoret ankomna fribref, framdeles kommer att utgöra, anser Utskottet Rikets Ständer kunna låta bero vid hvad som i afseende på nämnde arfvodens utgående och bestämmande redan blifvit tillgjordt och förklaradt; hvadan Utskottet hemställer, att någon vidare åtgärd i sådant hänseende icke må af Rikets Ständer vidtagas.
N:® 50 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 60. 9 *:o 50.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om förbättring af Soldater nes vid Södermanlands regemente löneförmåner. CU. A.)
Af den anledning, att den åt soldaterne vid Södermanlands regemente, såsom en del af årslönen anvisade kronolionde-spanmål, i följd af Kongl.
Maj:ls Nådiga resolution den 23 Januari 1683, utginge med endast halfrågadt mål, eller 30§ fasta kappar på tunnan, och detta förhållande medförde och komme att medföra flere väsendtltga olägenheter, har herr Westfelt, Otto_, uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt och till StatsUtskoltels behandling öfverlemnad motion, föreslagit, att den, soldaterne vid nämnde regemente på lön anslagna, spanmål hädanefter måtte få utgå i fullrågadt mål, helst mer än tillräckliga tillgångar dertill funnos vid regementet uti öfverskotts-tionde samt det dessutom vore skäligt att fästa något afseende på den försämring i de förut knappa vilkoren, som för soldaten inträder, i händelse han måste frånträda rättigheten att utfå nämnde spanmål in natura och åtnöjas med lösen efter medelmarkegång.
Brefvet den 2 Februari 1833, rörande indelta arméens lönereglering, innehåller, att vid indelningsverkets införande tunnan spanmål utgjorde 36 kappar, hvaraf sedermera 2 öfvermålskappar behöllos för Statsverket, men att tunnan nu beräknas till 32 kappar fullrågadt mål, hvaraf j2ff, eliel- 1’ kappe, utgöra Statsverkets behållning; att fastän vid flere regementen denna behållning blifvit uppgifven till 2 rågade kappar pr tunna, densamma dock icke vid löneregleringen beräknats till högre belop än lj kappe, samt att för de regementen, der kronans behållna s. k. öfvermålskappar utgå med mera än 1| kappe pr tunna fullrågadt mål, beräkningen af denna behållning borde rättas till detta, enligt författningarne, bestämda belopp.
Prot. 1863—1854.
4 Sami. 1 Afd. 16 Baft. 2 10 State-Utikottet» Utlåtande, N:o SI.
Med anmälan om detta förhållande, hvilket sedan äldre tider egt rum och är genom det åberopade Kongl.
Brefvet ytterligare stadfästadt, får Utskottet hemställa, att herr Westfelts motion icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 23 Febr. 1854.
\:« 51.
Ank. till Eip.
Utsk. den 23 Febr. 1854, kl. 3 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion, om en gratifikation dt Rege/nents-skrifvaren Carl Leopold. (U. A.) Till Stats-Utskottct har Borgare-Ståndet remitterat en af herr L, kV. Henschen inom bemälda Riks-stånd väckt motion, deruti blifvit anfördt, hurusom det lyckats Regemenls-skrifvaren vid Kongl.
Flottans station i Stockholm Carl Leopold, hvilken år 1847 tillträd t nämnde tjenstebefattning, att genom sorgfällig granskning af de för båtsmans-vakansafgiflens beräknande meddelade stadganden och i sammanhang dermed de vid stationen förda räkenskaper, upptäcka, alt hans företrädare i tjenslen misstagit sig om rätta grunden för sådan afgifts utgörande af Stockholms stad och de 337 rote-båtsmans-nummer, hvarmed staden, enligt Kongl. Brefvet den 21 September 1839, fått sin rotering tillökad och genom hvilket misstag, om det icke blifvit rättadt, slaten för år 1840 till och med år 1846 gått i mistning af omkring 17,000 Rdr, att oaktadt Leopold redan den 20 December 1847 hos Stations-befälhafvaren gjort anmälan om berörde förhållande och jemväl aflemnat uträkning öfver den fyllnad i vakansafgiflen, som, på grund häraf, borde
Stockholms stads båtsmanshålls-skyldige affordras och Lill Kongl. Ränte-kammaren levereras, samt StaU-UUkottett Utlåtande, N:o Si. 11 oaktadt, i följd af denna upptäckt, sedermera i Kronans kassa influtit för åren 1844, 1845 och I846 10,604 Rdr 45 sk. 8 rst. och för de följande åren, med undantag af år 1848, då inarkegångsprisen voro ovanligt låga, dels ingått dels ytterligare komma att ingå betydligare belopp, det likväl inträffat, att bemälde Regements-skrifvare hvarken erhållit arfvode eller någon gratifikation för sina anmärkningsåtgärder, hvaremot Kongl. Kammar-rättens
Öfver-revisions-departements-kansli- och Revisions-betjening, som först den 16 Februari 1848, eller nära 2 månader efter det upptäckten blifvit officielt anmäld, således allmännare omtalad samt för nämnde betjening lättare tillgänglig, framställt anmärkning' i ämnet, på grund af 46 §. i den för Kongl. Kammar-rätten den 15 Oktober 1831 utfärdade nådiga instruktion, lått sig tillerkändt 2,651 rdr 11 sk. 8 rst., såsom anmärk nings-arfvode å de till statskassan influtna 10,604 rdr 45 sk. 8 rst.
Af denna anledning och då nyssnämnde 46 §. gåfve vid handen att sådant arfvode blifvit bestämdt ”till uppmuntran för betjeningen inom Öfver-revisions-deparlementet, att med desto större flit och uppmärksamhet handlägga revisions-göromålen,” och detta stadgande, enligt motionärens förmenande, bordt kunna till Regements-skrifvaren Leopolds fördel i berörde mål tillämpas, men sådant icke skett, har han, med bifogaude af åtskillige, ärendet tillhörande, handlingar och under åberopande af deri förekommande skäl och omständigheter, föreslagit, att $ utaf ofvannämnde 2,651 rdr 11 sk. 8 rst. måtte med 1,060 rdr 23 sk.
IO3 rst. såsom gratifikation och kostnadsersättning Leopold af Rikets Ständer tilläggas.
Af handlingarne i målet inhemtas: att sedan Kongl. Maj:t under den 5 Juni 1850 i nåder fastställt Kongl. Kammar-rättens den 6 Februari nästförutgångna år meddelade beslut, hvarigenom Stockholms stads båtmanshålls-skyldige förklarats böra med förberörde belopp 10,604: 45. 8. utbetala hvad såsom vakans-afgift för åren 1844, 1845 och 1846 blifvit för lågt påfördt för de 337 båtsmän, som, utöfver den förut varande roteringen, borde från och med 1840 af staden utgöras, Regements-skrifvaren Leopold, på den grund att han, innan Kongl.
Kammar-rättens revision anmärkt den oriktiga beräkningsgrunden vid påförandet af ifrågavarande vakans-afgift, derom, med öfverlemnande af uträkning å det kronan rätteligen tillkommande högre beloppet, gjort anmälan först hos Befälhafvaren vid Stockholms station och sedermera i besvärsväg äfven hos Kongl. Förvaltningen af sjö-ärendena, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit att få sig tillagd någon del af den anmärkningsprocent, som Kongl. Kammar-rättens revision, enligt författningarne, af anmärkningsmedel bestås eller en deremot svarande gratifikation.
Emellertid, och sedan förrberörde belopp såsom revisionens anmärkningsmedel till Kongl. Ränte-kammaren 12 StaU-UUkottets Utlåtande, N:o Al. blifvit levererade, hade ofvannämnde revisions- och kansli-betjening hos Kongl. Kammar-rätten begärt att å samma medel utbekomma stadgadt anmärknings-arfvode med 2,651 rdr 11 sk. 8 rst. till hvilken begäran Kongl.
Kammar-rättens Advokat-fiskals-embete, i ämnet bordt och efter erhållen del af en utaf Leopold till bemälda embetsverk förut ingifven skrift, deruti lian, på enahanda skäl som vid den ofvannämnda ansökningen blifvit anförda, bestridt revisionens rätt till det sökta anmärkningsarfvodet, tillstyrkt bifall; hvaruppå Kongl.
Kammar-rätten, efter Leopolds hörande, genom Utslag den 28 Februari 1851 förklarat, att, som den omständigheten att, sedan fråga om rättelse i de grunder, hvarefter båtsmansvakans-afgiften dittills i Stockholms stad varit utgjord den 11 Februari 1848 blifvit af Regements-skrifvaren Leopold hos vederbörande Stationsbefälhafare väckt, revisionens första anmärkning i samma ämne flera dagar sednare eller den 16 nyssberörde månad, till Kammar-rätten inlemnats, icke utgjorde lagligt skäl alt frånkänna revisionen dess på 46 § i Kongl. Maj:Is för Kongl. Kammar-rätten den 15 Oktober 1831 utfärdade nådiga Instruktion grundade rätt till observations-arfvode å nu ifrågavarande anmärkningsmedel, Kongl.
Kammar-rätten pröfvade, utan afseende å hvad Regements-skrifvaren Leopold deremot invändt, skäligt revisionen ofvanberörde anhållan bifalla.
Kammar-rättens president, som var ifrån detta beslut skiljaktig och ansåg revisionen ej berättigad till procent å ifrågavarande anmärkningsbelopp, enär upplyst blifvit, att Leopold anmält ofvanomförmälda håtsmans-vakans-afgifts oriktiga beräknande, innan revisionen derom gjort anmärkning.
Öfver Kongl. Kammar-rättens berörde beslut besvärade sig Leopold i underdånighet, hufvudsakligen på den grund, att Statsverkets rätt i förevarande afseende, äfven om de hos Kongl. Kammar-rätten gjorda anmärkningar uteblifvit, i allt fall kommit alt bevakas genom besvärandens ofvanomförmälda tillgöranden, samt anhöll att han, såsom den der redan den 20
December 1847, och således icke, på sätt Kongl. Kammar-rättens utslag innehöll, först den 11 Februari 1848, hos vederbörande embetsmyndighet framställt den anmärkning, i följd hvaraf meranämnde belopp 10,604 R.vlr 45 sk. 8 rst. uti Kronans kassa influtit, måtte få sig tillerkänd enahanda anmärknings-procent, som, enligt gällande instruktion skolat tillkomma revisionen om densamma först framställt anmärkningen, eller, derest denna anhållan icke skulle kunna i nåder bifallas, hälften, om icke något mer af berörde anmärknings-procent.
Sedan vederbörande embelsmyndigheter underdåniga yttranden i ämnet afgifvit, förklarade Kongl. Maj:t genom nådigt Bref den 15 Februari nästlidet år, att, enär Regementsskrifvaren Leopold icke lagligen ;egt att hos Kongl. Kammar-rätten väcka Stats-Utskottets Utlåtande N:o 61. i8 påstående emot båtsmanshålls-skyldige i Stockholms stad öfver för lågt beräknad båtsmans-vakans-afgift, än mindre varit berättigad att, sedan Kongl. Kammar-rätten nämnde fråga afgjort, derstädes föra talan om anmärkningsprocent af det belopp, som, i följd af gjord anmärkning till Stats-verket ingått, Kongl. Maj:t fann afseende å Leopolds besvär icke kunna fästas, likasom bans vilkorligt framställda anhållan att varda tillagd särskild gratifikation icke kunna bifallas.
Hvad sålunda förekommit har Utskottet tagit i öfvervägande; och ehuru Regements-skrifvaren Leopold, enligt gällande författningar, icke varit berättigad till erhållande af anmärknings-procent å de medel, som i följd af ofvanberörda anmärkningar till Statskassan influtit, likväl och då Leopold med vederbörligt diarii-bevis styrkt, att han redan den 20 December 1847, eller nära 2 månader innan Kongl. Kammar-rättens revisionsanmärkning finnes daterad, till Kongl, flottans slations-befälhafvares i Stockholm kansli ingifvit uträkning öfver den fyllnad i vakaus-afgiften, som från Stockholms stad borde infordras och till Kongl. Räntekammaren levereras till följd af orätt beräknade vakanta ordinäre båtsmansnummer åren 1840—1846, och således ostridigt är, att han genom sina tillgöranden i denna sak i väsendtlig mån bidragit dertill, att icke obetydliga belopp kommit och fortfarande komma Statsverket till godo, anser Utskottet
Leopold härigenom hafva gjort sig förtjent af någon vedergällning från statens sida; hvadan Utskottet hemställer, att Rikets Ständer, såsom uppmuntran för det nit för Kronans bästa Regements-skrifvaren Leopold i omförmälda afseende ådagalagt måtte tilldela honom en oafkortad gratifikation af Ett tusen (1,000) Riksdaler banko, att från Riksgäldskontoret utbetalas.
Stockholm den 23 Februari 1854. 14 SUU-UtikoUttt Vtidt ande, K:* A#. il:o 52.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om Statsbidrag för reparation af fVesterhejde Kyrka, pä Gottland. (C. A.)
Uti en hos Bonde-Ståndet väckt och tili Stats-Utskottet remitterad motion, har Riksdagsfullmägtigen Jacob Lindby från Gottlands län anhållit, att enär Domkapitlet i Wisby ålagt Westerhejde församlings socknemän att oförtöfvadt gå i författning om reparerandet af deras nästan helt och hållet förfallna kyrka, men församlingen, bestående af endast 8J förmedlade mantal och i öfrigt mer än andra församlingar uppfylld af fattiga torpare och inhysesman^ saknade förmåga att med egna tillgångar utföra denna reparation, hvilken, enligt uppgjordl kostnadsförslag, komme alt uppgå till 3,000 R:dr banko, helst något bidrag icke vore alt påräkna från församlingens kyrko-kassa, som dels i följd af förluster å utgifne lån, dels och förnämligast genom kyrkostölder vore nära utblottad, Rikets Ständer ville, med behjertande af församlingens bekymmersamma ställning, såsom bidrag för iståndsättande af dess kyrka, hvilken vöre så förfallen, att Gudstjenst derstädes icke på längre tid kunnat hållas, anvisa 1,000 R:dr banko under de vilkor och kontroller, Rikets
Ständer kunde finna för godt föreskrifva samt med skyldighet för församlingen att sjelf bekosta återstoden af den summa reparationen erfordrade.
Enligt allmänna lagen åligger det hvarje församling alt bygga och underhålla kyrka; och då i detta fall icke blifvit styrkt, att Westerhejde församling är i den nödställda belägenhet, att den saknar förmåga att sin underhålls-skyldighet i thy fall fullgöra, samt icke heller visadt är, att något sammanskott bland socknemännen skett för kyrkans iståndsättande eller [andra åtgärder vidtagits [till att förekomma kyrkans nu iråkade för - Stats-Utikottet» Utlåt andt, N:o 33. 15 fall, anser Utskottet sig icke kunna motionen med bifalls tillstyrkande understödja, hvadan hemställes, att den gjorda framställningen må lemnäs utan afseende.
JS:o 53.
Anie. till Exp.-Utsk. d. 23 Febr. 1854 kl. 8 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om anslag af allmänna medel för anskaffande af s. k.
Lif räddningsbåtar. CU. A.)
Då erfarenheten beklagligen gåfvo vid handen att ett stort antal fartyg årligen förolyckades å Svenska kusten och det i Oktober månad hästlidne år inträffat, alt, under en stark storm som natten emellan den 2:dra och 3:dje rasat i Öresund, ej mindre än 16 fartyg tillhörande olika nationer strandat inom Helsingborgs tullkammare-distrikt, eller på den 6 mil långa kuststräckan emellan Torekow och Råå, vid hvilket tillfälle 13 menniskolif gått förlorade, samt kort derefter ett ryskt fartyg med 6 maus besättning drabbats af enahanda olycka vid Arils fiskeläge, beläget vid sidan af Kullaberg, och då så väl vid dessa som många andra dylika olyckstillfällen det varit alldeles omöjligt för kustboerna att, oaktadt deras mod och alltid visade sjelfuppoffring, med sina små, bräckliga farkoster kunna berga de olycklige skeppsbrutne, enär lokala förhållanden, synnerligast vid Arils fiskläge, gjorde hvarje räddningsförsök fruktlöst, har Herr F.
Rooth, på det att menniskolif vid dylika tillfällen ej allt för ofta må »pillas, uti en inom Borgare-Ståndet väckt och till Stats-Utskottet remit - 16 Stats-Utekottets Utlåtande, N:o S8 terad motion anhållit att ett anslag af 5,000 R:dr b:co måtte blifva stäldt till Kongl. Lots-styrelsens disposition för anskaffandet af s. k. lifbergningsbåtar med nödigt tillbehör, samt föreslagit att dylika båtar företrädesvis måtte stationeras vid Höganäs, Torekow och Årils fiskeläge för att i behofvets och farans stund vara att tillgå.