Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kan väl i sanning icke annat än förundra en och hvar, aldrig så litet med jernhandteringen bekant, att Utskottet, såsom skäl för den tillämnade tackjerns-exporlen, anfört det i sistlidne October befintlige inventarie-qvantum af 84,000 SkU, hvilket är ganska beböfligt och nödvändigt för slångjerns-lillverkningen under November oell December månader, före hvilken tidpunkt vanligtvis med säkerhet icke något tackjern af den nya tillverkningen kan påräknas, och sorn den årliga produetionen af Stångjern i liela Riket utgör 640,000 SkU., så är den månadtliga tackjerns-consumtionen ungefär 53,000 SkU, hvaraf åter synes, att delta inventarium af 84,000 Sk:&, hvaruppå Utskottet fotat sitt tillstyrkande för en blifvande export, icke ar mera än hvad, sorn under vid pass 6 ä 7 veckors tid uppsmides.
Om man närmare undersöker orsaken till det na omnämnde tackjerns-invenlarium, så igenfinner man den lätteligen deruti, att, då efter den genom i838 års Förordning utvidgade smidesfriheten, lackjernsbehofvel i betydlig mohn ökades, och priset derå stegrades, så att det varierade emellan 8 ä 9 Rdr Banco per SkS”, så uppdrefvo Bergslagerna sine tillverkningar måhända mera, än deras skogar i längden kunna uthärda och många Bruksegare funno denna handtering mera lönande, än slångjernsförädhngen, hvarföre flere masugnar uppbyggdes i landslagen, hvarvid stora tackjernsqvantiteter tillverkades, och hvarigenom naturligtvis uppkoinmo öfverdrifvet stora tillgångar af tackjern, hvars afsättning sedermera betydligen försvårats genom de sednare 3:ne årens missgynsamma conjuncturer för stångjerns-afsättningen, i förening med en vid flere bruk under de sednaste 2:ne åren inträffad vattenbrist, när nu, oagtadt alla dessa på en gång sammanträffade missgynsamma förhållanden för tackjerns-afsältningen, icke förorsakats mer Bevillnings-Utskottcts Betänkande, N.o 12. 67 än cl 1, så i förhållande till consumlionens ringa inventarii-belopp, som 84,000 skrST, så synes det i sanning just bevisa obehöfligheten af export.
En genom tili fä 11 ige orsaker uppkommen, till såringa grad för ögonblicket varande, öfverproduction kan väl aldrig, enligt min tanke, blifva ett gilltigt skäl att försöka en så för bela landets ekonomiska förhållande vådlig åtgärd, som tackjerns-export.”
Uti denna reservation, i fråga om utförsel af tackjern, instämde Herrar Printzenskjöld och Contracls-Prosten Nibelius.
Af Herr Friherre Raab, A. C.
”Öppet bekänner jag mig ega den öfvertygelsen, att, om landels finanoiella och industriella tvinsot skall botas, innan dödsslummern inträder, måste patienten ej blott stimuleras, stärkas och omhuldas till sina productions-krafter, utan ock, så vidt sig göra låter, hållas i något lägre diet än hittills, hvad beträffar consumtion af utlandets lyxartiklar.
Jag tror, att, om ock vilkoret för all produclion, nemligen förlag dertill, i en eller annan form möjligen kan beredas; att, om ock den olyckliga philantropie, sorn i sednaste decennier mildrat ej blott straffen, utan ock opinionen mot löftesbrytaren och bedragaren i stort, skulle få gifva vika för en förnuftigare, hoc est, strängare credit-lagstiftning, sorn är ett godt medel mot missbruket af tillgängliga låne-understöd; att, om sålunda det tynande industri-lilvet skulle vederqviekas, misstroendet man och man emellan minskas och den nu allmänna nedslagenheten vända sig i glada förhoppningar, så skola ej dessa sednare kunna realiseras till fortfarande bestånd, om landets egna näringar icke skyddas för concurrence med utlandets nr en bördigare jord alstrade öfverflöd, eller dess ur gigantiska fabriksanläggningar, stödda på stora capitaltillgångar till låg ränta, strömmande öfyerproduction eller dess ur modehandeln vräkta öfverfjöds-kram.
Jag tror ej, att handelsbalancen är ett hjernspöke; spöke må den likvist kallas, ty i mångartade skepnader, från sockerrörets till blomstervasens eller gipsdockans, griper den efter vårt silfver och guld, och, om vi ej besvärja detsamma medelst uppdrifvandet al vår egen production, med ökad sparsamhet och med prohibitiv tullagstiftning, fruktar jag, att våra financer blifva, såsom allmogen säger, ”Gastkramade.”
Med dessa åsigter har jag, oagtadt all underdånig uppmärksamhet för den af andra så ofta åberopade Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition i ämnet såsom ledstjerna för besluten, ej tvekat att såsom representant lägga min röst endast efter egen öfvertygelse, oftast för de högre tullbestämmelserna och serdeles på tyngre varor eller sådana, som ej lätt grunna smuglas.
Inseende likväl min oförmåga att med inskränkt kännedom 68 !
Bevillning!;- Utskottets Betänkande , N.O 12. om andra länders tull-lagstiftningi och föga bekant med värdet efter vigt af en del artiklar, i deltasom andra menniskoverk, hinna det fullkomliga, jäg sökt, har jag emedlertid trott, att du Kongl. Maj.t är oförhindrad att nedsätta tulfbeloppenj der förmonliga handelsförbindelser med främmande makter kunna göra sådana åtgärder nyttiga och önskvärda, det vore bättre, att
Ständerna genom sina bestämmelser tillkännagifva en prohibitiv, än en liberal syftning.
Men då ingen bevakning torde blifva fullt tillräcklig att värna våra vidsträckta kuster för lurendrejeriet och tullförsnillningen, om ej tullbeslämmelserna åtföljas af stränga lagar och controller mot deras öfverträdande, och om ej sjelfva opinionen brännmärker med vanära dem, som bryta mot denna lag, lika som andra lagbrytare; och, då det ej kan förnekas, att en sådan opinion svårligen kan framkallas till förmon för en lag, som bjuder föreskrifter, stridande mot begreppet om billighet och rätt — och så anses af mig — och så anses af mängden, införselsförbuden i allmänhet, men isynnerhet förbudet att till hvad pris som helst få införtulla varor, deraf tillräcklig mängd för consumtion, åtminstone för det närvarande, i landet ej finnes alt tillgå — så skulle jag tro, att införselsförbud i de flesta fall bordt ur tulltaxan utgå och i stället en hög tull åsättas de artiklar, som man hittills förgäfves sökt skydda med detta maktbud.
Speeielt vill jag nämna siden och kläden, af hvilket sistnämda slag, under skyddet af förbud, utländsk vara finnes, såsom de fleste af oss med egna ögon sett, i öfverflöd lill salu uti en mängd, kanske de flesta städer.
I afseende på spanmåls-tullen, vill jag ej dölja min ledsnad deröfver, att Utskottet ansett sig förhindradt att, genom afgifvande förslag i detta afseende, åtminstone ådagalägga den underdåniga önskan, att tullen måtte förhöjas, om ej å spanmål i allmänhet, åtminstone å hvete, som icke skäligen kan anses såsom en nödvändighets-artikei för fattigt folk.
All spanmål kan utan kostnad införas till stora qvantiteter från utlandet, såsom retourlaster i stället för barlaster, då deremot transporten från Skånsk hamn till Stockholm af en tunna säd vanligen kostar minst 3a sk.
Banco per tunna.
Jag hade derföre trott, att x tunna hvete kunnat draga åtminstone 3 R:dr Banco tull.
Dravvback å socker hade jag, lika med en stor minoritet inom Utskottet, önskat höjd till 4 sk-, åberopande i detta afseende Herr af Klerckers reservation.”
Uti förestående reservation, så vidt den angår praemisserne samt tullen å hvete och tullrestitulionen å socker, instämde Herr Printzensköld, Bevillnings-Utskottels Betänkande, N:o 12. äfvensom uti preemisserne Herrar Doctor Sandberg] och Contracts-Prosten Schröder.
Af Herr Prytz Lars Adolf. ”Uti Nådig skrifvelse af den 6 sistl.
Augusti lill Rikets Ständer, hade Kongl. Maj:t föreslagit, att för den påföljande tiden till nästa Riksdag i de väsendtligaste delar bibehålla nuvarande Tulltaxa.
Det första beslut, som af Utskottet fattades, då tull-taxan företogs till behandling, var äfven i öfverensstämmelse med denna Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, men all verkan häraf upphäfdes genom öfriga dermed i sammanhang stälde prasliminaira beslut, hvilka gåfvo åt det första en obegränsad utsträckning.
Följden har blifvit, hvad lätteligen i sådane förhållanden kunde förulses, att tull-taxan, i strid mot det förstnämnda, på Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse grundade, beslutet, blifvit af Utskottet i de väsendtligasle delar rubbad och förändrad, emedan resultatet af de långvariga striderne i Utskottet är ett förslag, som innefattar icke mindre än iq4 förändringar i den nu gällande taxans 85y serskilda tullbestämmelser; således till mer än f del af dess hela innehåll. 81 af dessa förändringar utgöra förhöjda införsels-tull-afgifter, hvaribland äfven å varu-artiklar af väsendtlig betydenhet, och vid besluten härom har man åsidosatt att taga i betraktande, om varan är af beskaffenhet att inom ett mindre omfång eller en ringa qvantitet omfatta ett större värde och derigenom lätteligen göras till föremål för oloflig införsel, äfvensom man lemnat utan afseende den menliga följden för vår egen export deraf, alt en uppdrifven import-tull å andra länders producter föranleder en lika åtgärd der emot våra.
Jag reserverar mig derföre emot alla de beslut, hvarigenom UtsKottet frånträdt det först fattade, att i de väsendtligaste delar vidblifva den nuvarande tull-taxan, samt mot de föreslagne förändringarne i allmänhet, och instämmer, dels ur industriel, dels ur financiel synpunkt, endast i de förhöjda införsels-afgifterne för Glasvaror, ej specificerade., Manufactur-smiden, Ilaifylle-väfnader, Hudar, Socker och Tobak, samt i litterairt hänseende i den borttagna införsels-tullen å Böcker pä svenska, tryckta i Finland.
Men då jag har föga eller ingen utsigt för antagandet af min åsigt, att den nu gällande tulltaxan må bibehållas, med endast dessa förändringar, jemte dem, som af Kongl. Maj:t redan blifvit vidtagne, och det således gäller att välja emellan Utskottets förslag eller något annat, anser jag mig böra förena mig i det af Herr Grefve Cronhielm afgifne, hvilket är motiveradt i dess reservation och detailleradt i den dervid bilagde Tariff för förändrade tullbestämmelser.” 7° Bevillning/;-Utskottets Betänkande, IV.o is.
Uti donna rerervalion instämde Hen- Prosten Berg.
Af Herr af Klercker, F.: ”Ehuru jag, i fråga om förhöjning å nu gällande tull bestämmelser, i de flesta fall tillhört Utskottets majoritet, får jag likväl reservera mig mot beslutet om förhöjning å rått socker, enär drawbacken å det utgående blifvit förhöjd.
Den hitintills medgifna proportionen emellan ioförselslullen och drawbacken bar medfört så stora fördelar för landet, att, tror jag, det vore förhastadt och skadligt att rubba delta förhållande.
Genom den export af socker, som de sednare åren kunnat ega rum till Finland, har Sverige till stor det liqviderat de derifrån bit införda victualie-varor, hvilka annars måst betalas med silfver.
Då nu drawbacken likväl icke blifvit salt uti ett rättvist förhållande till den förhöjda tullen och, med Finska tractalens slut, hel tull kommer att i Finland erläggas, anser jag Utskottet komma att föreslå Rikets Ständer ett radikalt sätt, att hindra export af silfver.” Af Herr Friherre Hermelin, A. ”Jag får anmäla min reservation emot följande af Utskottet tagna beslut: i:o ökad tull på Caffe från 3 sk. till l\ sk. eller 25 procents förhöj ning. 2:0 Förhöjd tull på hvitt glas; denna förhöjning kan, enär inom landet finnes endast ett mindre antal fabriker, föranleda till prisets alltför stora förhöjning på denna nödvändighetsvara.
Den närvarande tull-bestämmelsen anser jag vara lämplig. 3:o Bibehållen import-tull på Svafvelsyra, enär denna, för åtskillige fabriker nödiga, artikel ej Lill verkas inom landet. 4:o
Qvarståendet af förbudsbestämnielsen för utrikes tillverkade väfnader, dock under förutsättning, att den inhemske fabrikanten må erhålla en tid af några vissa år, för att göra sig beredd på den täflan, som emellan honom och den utländska fabrikanten kan möjligen uppstå.
Raab har här för i dess reservation omförmält flere skäl, och deribland äfven att tulltaxans föreskrifter och andra dermed gemenskap egande författningar skulle stå mindre i strid med allmänna tänkesättet, i hänseende till sanna och rikliga grunder för tullag-stifning i allmänhet, 0111 skyddet för den inhemska näringsfliten lenmades under form af en väl afpassad skyddstull, än under form af förbud, I händelse tullbehandlingen med dertill hörande bevakning, ej skulle anses tillräcklig, så får jag åberopa, ej mindre redan af Utskottet föreslagne strängare controller, än äfven det förslag, angående en ökad sjöbevakning, sorn är af en ledamot Bevillnings-UtskoUcts Betänkande, 1V:0 12. 71 inom Riks-Stånden inlemnade En utsträkct tullbevakning äfven lill sjöss är al vigl, ej blott för näringarnes skydd, ulan äfven i elt annat ändamål; jag menar den fördel, staten borde hämta deraf, att ega under sin disposition ett antal personer, sorn, jemte vana vid sjölifvet, förenade kännedom af Sveriges vidsträckta kuster, hvilket måste stå i närmaste förening med ordnandet af skärgårdsförsvaret.
Ytterligare får jag förena mig i hvad Friherre Raab anfört, angående tullen på hvete och drawback på här laffineradt socker.” Af Herr Biskop Bruhn. ”Med Herr Öfverste Preutz förenar jag mig deruti, att han icke antagit den lull förBöjning å alla de 19.4 varu-artiklar nödvändig, för hvilka Högloft.
Utskottet ansett en högre tull böra i blifvande tulltaxan bestämmas; men till de artiklar, å hvilka Herr Öfversten ansett en förhöjning vara behöflig, tillägger jag fönsterglas, å hvilket Utskottet bestämt en högre införselstull nödvändig, lör attil pprätthålia Svenska Glasfabriken, och förekomma den illusion hvarigenom ett betydligt qvantum af hvitt fönsterglas blifvit i riket infördi under namn af grönt.
Vårt land behöfveri sanning icke det utländska glaset, ty tillverkningen af fönsterglas inom riket är redan mer än tillräcklig för landels behof, hvarom de stora lager, sorn å Bruken årligen ligga oafyttrade, vittna, och ulf godhet kan den e,j blott täfla, utan öfverträffa!’ ock uti hvilket den utländska, hvarföre ock Svenskt glas uti de praktfullaste byggnader inom landet blifvit användt.
Det är således nödvändigt, att glasbruken erhålla det skydd, som de genom högre införselstull allt intill t831 egde, och att deras egare må kunna motse ersättning för de förbättringar, som genom stora uppoffringar, och på några ställen genom utländska arbetares införskrifvande, blifvit verkställde, och att de således icke genom en ringa afsättning må se sig tvungne med stor förlust nedlägga denna handtering, samt förafskeda det stora antal arbetare, som då, förlorande förtjenst, falla allmänna barmhertigheten till last; härtill kommer ock nödvändigheten, att den nu mera inländska tillverkningen af potaska ej må förlora dess betydliga afsättning till glasbruken.
Och då derjemte glas icke är af uatur att kunna tullförsnillas, förlorar ej eller Staten intrader genom den högre tullen.
Det är slutligen en gifven national-vinst att förekomma betydligare penningesummors utförande utur riket för en vara, som både i tillräcklig mängd och all erforderlig godhet förefinnes inom landet.
Jag förenar mig äfven med Herr Doctor Sandberg uti hans reservation, i anseende till hvad han om edgång anfört.” 72 Bevillnings-Utskottets Betänkande, N.-o 1%.
Af Contracts-Prosten Herr Doctor A.
Sandberg”
Vid 18 § uti underrättelserna angående Tulltaxans verkställighet anmärkes följande:
Det praemium, som här af Tnllmedlen beviljas för utförseln af åtskilliga inom riket tillverkade fabricater, har utan tvifvel för afsigt att lätta exporten af dylika varor och derigenom uppmuntra de inhemska näringarne.
Men den grundsatsen synes vara origtig, att en sådan uppmuntran skall tillkomma dem, endast i det fall, då varuartiklarne äro tillverkade af utländskt råämne.
Att man kallar detta praemium för drawback eller restitution af tull, hvarom dock § icke talar, undanrödjer icke det felaktiga i principen.
Ty vill Staten göra någon uppoffring för att lätta utförseln af inhemska produeter, så skulle det utan tvifvel vara ändamålsenligare och medföra större fördel, om fabrikatet vore tillverkadt af inhemskt råämne, ty i sådant fall klefve exportpraemien en uppmuntran för landels produetion så väl af det förra som af det sednare.
— Härtill kommer, att, när man med förhöjd införseltull, t. ex. på lin och ull, velat skydda den inhemska lin-odlingen och ull-culturen, detta skydd upphäfves då praemier beviljas för väfnader af utländskt lin och ull, emedan införseln af lin, ull m. m. från utrikes ort derigenom uppmuntras.
Och detta tyckes vara en icke så ringa motsägelse.
Vidare har man uti 2 mom. af samma § gått så långt, att tillverkaren eller afsändaren blifvit ålaggd att inför Magistraten med ed fästa, det varan äfven är tillverkad af utländskt råämne, hvilken edgång synes mig vara lika öfverflödigt att fordra, som svårt att aflägga.
Det blir icke så lätt för en större väfnads-fabrikant att vid sin själs salighet bedyra, att uti det stycke segelduk, packväf, hel- eller half-ylletyg, som skall exporteras, ej finnes en tråd af Svenskt lin eller af Svensk ull.
Ännu tvetydigare torde det blifva för Tobaksfabrikören att med ed fästa, det hans fabrikat, som skulle utföras, är af utländskt råämne, då det icke lärer vara så sällsynt, att Snus m. m. tillverkas af en blandning af stjelk, Virginska och Svenska blad, och hvartill gagnar denna edgång?
Det synes mig tillräckligt, om 18 §. 2 morn. erhåller denna lydelse; 2:0
Att vid angifningsinlagan alltid skall bifogas 2:ne välkände och ojäfvige mäns betyg, att varan är Svensk tillverkning samt tillverkarens egenhändigt skrifna och underskrijna försäkran, då fråga är om tobaksfab rteater, segelduk, packväf eller helylle-tyg, att den är af utländskt råämne, äfvensom m. rn.
Skulle denna försäkran af tillverkaren icke alltid vara Bevillnings-Utskottets Betänkande, N.o 12.
73 vara sanningsenlig, utan det utförda fabricatet någon gång vara förfärdigadt till större eller mindre del af inhemskt råämne, så har i sanning ingen skada skett, utan landet har deraf större gagn.
Och hvarföre skall man ålägga
Ed uti oträngda mål?
Uti 14 § heter det: ”Till handelns underlättande kommer så kal ladt
Gredil-upplag eller anstånd med tullafgifternas betalning för åtskilliga varor att ega rum.” Ibland dessa gynnade varor finnas uppräknade fyra slag af utländska bränviner, hvilkas införande i Riket hör betydligen underlättas, då importören slipper betala tullen på ett års tid, hvarunder de kunna afsätlas.
Jag skulle tro, att dessa utan någon skada för landet kunde utgå från tariffen för Credit-upplaget och tills vidare åtnöja sig med den plats, de innehafva uti tulltaxan ibland andra tillåtna varor; så vida man icke vill på detta sätt uppmuntra införseln af de dyrare utländska bränvinssörterna till ersättning för det förädlade potatis-finkel, hvars utförsel till utrikes ort man tänker sig till alt genom export-prsemier till betydliga qvan t i te ter åstadkomma.
Och om det sednare icke skulle lyckas, så torde det förra åtminstone icke misslyckas.”
Uti denna reservation instämde, i fråga om 18 § uti tulltaxe-underrältelserna, Herr Friherre Raab och Herr Biskop Bruhn, samt rörande 14 §, Herr Printzenskiöld.
Af Herr Contracts-Prosten Schröder, O. 11. ”1:0
Då Utskottet föreslagit, det borde export-rättighet af 5o,ooo Sk:&( tackjern tillåtas för nästa år, jemte det Utskottet ansett sig böra afgifva underdånig skrifvelse, hvaruti för de följande åren intill nästa Riksdag en vidare tillåten utförsel underställes Kongl. Maj:ts höga pröfning, så anser jag för min del, det
Utskottet i denna underdåniga skrifvelse bordt hafva fästat uppmärksamhet på fördelarne af en friare stångjerns-lillverkning, äfven lill förmon för Bergslagen, framför medgifvandet af export af tackjern.
Utförseln af ett råämne, hvilket i landet kan med fördel förädlas, står icke tillsammans med ekonomiska stats-principer och synes uti ifrågavarande fall vara förenad med inträdande vådor för jernhandteringen isynnerhet och landets välstånd i allmänhet, hvaremot en friare förädlingsrätlighet skulle bidraga till bemedling af tackjerns- och stångjernstillverkarnes nu i strid med hvarandra varande intressen, enär de bruk, som hafva egen judimateria, genom den medgifna friheten ej hade att befara någon olägenBih. till R.
Prot. 1&44' $ Sand. 1 Afd. 6 Haft. JO 74 Bevillnings-Utskottels Betänkande, N.-o 12, liet, och hvad åter sådana beträffar, hvilka äro grundade på taekjerns-köp, skulle deras egare finna sin fördel vid att göra tackjerns-tillverkarne till medintressenter uti sin rörelse, och de sednare icke draga i betänkande att träda i bolag med de förra, hvarigenom vinst eller förlust blefve gemensam så väl för den ena som andra handteringen.
Vid sådant förändradt förhållande synes det, som skulle man närmare kunna calculera beloppet af det tackjern, som för hvarje år vore behöflig t, och man skulle ock mera fästa sig vid halten och arten af malmerna för beredandet af en god och begärlig product, då man hittills uteslutande gjort afseende på en uppdrifven förökning i tillverkningen. — 2:0
För att befordra och gynna ull-eulturen, såsom varande en af Iandtbrukets näringsgrenar, har tullen, hvilken varit åsatt till 2 sk. för gröfre och till 8 sk. för finare ull blifvit förhöjd, på sätt den föreslagna tulltaxan utvisar, men då ullproductionen ännu är så ringa, att öfver if million $£ behöfva årligen införskrifvas, och fårskötseln icke kan så hastigt uppdril vas, att ullbehofvet till någon betydligare del blifver förminskadt, och då derjemte flera delar af landet till jordmon och naturbeskaffenhet icke äro för densamma passande och jordbruket den förutan kan vinna förkofran, så måste jag reservera mig mot den föreslagna förhöjningen, och yrkar jag vidblifvande af den tullbestämning, som 1841 års taxa upptager, men med utelemnandet af epitheten Jutsk och Isländsk vid artikeln ull.
Hittills har ullen ingått lill dess betydligaste belopp med den lägre tullafgiften, hvilken blifvit förhöjd med 100 procent, men om den hädanefter, sedan tullbestämningen blifvit åsatt i förhållande till varuvärdet, icke kunde införskrifvas till det lägst utsatta priset, hvilket kommer att bero af conjuncturförliållande, så skulle varan komma att draga en förökning af 4oo procent i tullumgälder. — 3:o
I sammanhang härmed reserverar jag mig mot den i 18 § 2 mom. af tulltaxe-underrättelserna stadgade skyldighet för tillverkaren eller exportören af ylle-fabricater att, för vinnande af tullrestitution, med ed fästa, att varan är af utländskt råämne, hvilken edgång synes mig alldeles obehöflig, enär, vid det nuvarande stora behofvet af utländskt lill, exporten af den förädlade varan aldrig kan öfverstiga importen af det deremot svarande råämnet.
Oafsedt, att föreskrifven obehöflig edgång föranleder till edens vanhelgd, med dermed förenade menliga följder i moraliskt afseende, borde viii den, som gör anspråk på drawback för en förädlad vara, med bevis styrka, alt han Bevillning!;- Utskottets Betänkande, N.o 12.
75 importerat det deremot svarande råämnet, oell icke både uppmuntras och tillåtas, att, mot all sund lagprincip, icke få vittna i egen sak, eller att med ed bör svaras och icke käras, endast med edgång styrka sina fordringsanspråk.
” Åf Herr Ahngren, K. A. ”Kongl. Maj:t har, i Nådig Skrifvelse af den 6 sisllidne Augusti, angående tull-taxan, tillkännagifva Sin åsigt, att denna för både Statsinkomsterna och inhemska näringarne vigtiga författning bör så sällan som möjligt och icke utan verkligt behof förändras.
Detta regeringens förklarande är för hvarje Svensk näringsidkare af stor och glädjande betydelse, och skall i verks!älligheten ofelbart för den Svenska industrien medföra lyckliga följder.
Emedlertid väcktes likväl inom Riks-Stånden motioner, hvilka sedermera i sin ordning inom Bevillnings-tJtskottet upptogos, orri borttagande af det förnämsta skydd närings-idkaren Ivar att påräkna, det enda, hvartill han under närvarande förhållande sätter något förtroende, nemligen förhudsbestämmelserne, äfvensom om inskränkning i controllerne.
Då dessa yrkanden likväl icke kunde godkännas uti en tidpunkt, då klagan är allmän öfver tullconlrollernes lamhet, och tull-taxans efterlefnad långt ifrån en sanning, så återstod icke annat, än att förnya den gamla striden emellan de olika meningarne.