Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
1 sådant afseende har Utskottet redan tillstyrkt och Rikets Ständer bifallit, dels att uti Bankens metalliska kassa får inberäknas ej mindre det silfver eller Hamburger-Banko, som, antingen medelst inköp af depositions-bevis derå eller genom direkta vexel-köp, blifvit hos något eller några kända och säkra handelshus i Hamburg eller London för Bankens räkning nedsatt, än äfven det silfver eller Hamburger-Banko, hvilket är under transport från utrikes ort till Banken, och dels, att det belopp i silfver, hvilket Banko-Styrelsen kan komma att hafva å utrikes ort nedsatt, tills vidare, icke må öfverstiga 500,000 R:dr SilfverSpecie; hvarigenom Banko-Styrelsen är oförhindrad, alt, på grund al nu gällande stadganden, efter 128 sk. och derunder, inköpa bevis öfver Silfver- eller Hamburger-Banko, som blifvit i Hamburg eller London för Bankens räkning nedsatt. Banco-Utskottets Betänkande, N:o 29. 59 Utskottet har tillika hos Rikets Ständer, uti Memorial under N:o 22, föreslagit, att Banko-fullmägtige måtte berättigas, alt, för bibehållande och förstärkning af Bankens metalliska kassa, uppköpa och på den, genom föregånget vexelköp eller annat aftal, på utrikes ort beredda fond algifna vexlar, samt deruti förbehållit sig, alt, i fråga om de orter, med hvilka vexel-rörelsen bör underhållas, framdeles få inkomma med vidare yttrande.
Af sådan anledning, har Utskottet nu ånyo tagit denna fråga i öfvervägande, men finnér ieke skäl att tillstyrka vidare utsträckning af den för Banko-fullmägtige föreslagna rättighet, i afseende på vexel-operalionernes utförande
Då det emedlertid måste vara af särdeles vigt, att, i fråga om sättet för metalliska kassans bibehållande och förstärkning, utvägar dertill af flerfaldig art Banko-Styrelsen beredas, hemställer Utskottet, att, i öfvercnstämmelse med Herr Skolmans förslå?, den föreskrift må i Banko-Re D o7 glementet få ingå, 47:o. att Banko-fullmägtiges första pligt, är att bibehålla stadga i myntvärdet genom reglering af Bankens sedel-utgifning med fortfarande uppmärksamhet å metalliska kassans ställning samt vexel-kursens förhållande; genom inlösen, efter fastställd grund, af Bankens sedlar med silfver, antingen i Svenskt mynt eller i utländskt mynt eller i plantsar, det första ovillkorligen, i de begge andra formerna efter sedel-innehafvarens önskan och Banko-Styrelsens pröfning af omständigheterne i hvarje fall; samt genom ändamålsenliga åtgärder till metalliska kassans förstärkning eller till förminskning af de Bankens förbindelser och utlåningar, som omedelbart verka på densamma; hvartill hörer, att hvpothicera eller sälja innehafvande räntebärande obligationer samt att köpa silfver eller upptaga kreditiv; egande Banko-Styrelsen, att för kostnader vid såda - Banco-Utshotlets Betänkande, N:o 29. ne åtgärder använda större eller mindre del af Bankens ränLe-vinst för året.
I samband härmed, får Utskottet afgifva yttrande öfver följande inoin Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet väckte motioner, nemligen: l:o af Herr Klingstedt, G. F., som hemställt ”att Rikets Ständer till Kongl. Maj:t i underdånighet ingå med förslag att Hans Maj:t ville genom en allmän kungörelse uppmana Rikets innevånare, att, till afhjelpande af den allmänna penninge-förlägenheten, i Rikets Ständers
Bank insätta det silfver, de anse sig kunna umbära, såsom fond för en ny sedelstock antingen emot Stats-obligationer, löpande med 4 procents ränta eller ock försäljning emot det högsta pris, Banken anser sig kunna betala derför;” samt att i sammanhang härmed en underdånig framställning måtte göras derom, att Privat-bankerne, så fort den dem beyiljade oetroj går till ända, indragas, så att blott ett godt mynt blifver i landet gängse, hvarigenom Staten kunde komma i åtnjutande af den räntevinst, som nu går i privatas händer; men att deremot Filial-Diskonter borde inrättas jemväl i Jönköping, Carlstad och Fahlun.” 2:o af Herr Rosenblad, Bernh., som föreslagit ”alt Rikets Ständers Bank måtte uppdragas att upptaga ett lån, icke öfverstigande 2t och icke understigande 2 millioner R:dr Specie eller motsvarande belopp utländskt mynt, att återbetalas inom sednast 45 och tidigast 30 år från upptagandet; att det öfverlemnas åt Banko-Utskottet, att närmare bestämma de villkor, som \'id lånets upptagande böra ligga till grund, samt att, i fall delta Utskott skulle anse lämpligare, att lånet upptages af Kongl. Maj:t å Rikets Ständers vägnar, det eger att derom göra anmälan hos Rikets Ständer; och 3:o af Herr Prosten Berlin, som tillstyrkt, alt Riks-Banken må upplaga ett utländskt lån på t. ex. en half million L.
Sterling emot så billiga villkor, som möjligen kunna betingas, och att, sedan Riks-Banken sålunda konsoliderat sig eller förstärkt sin metalliska kassa, den öfvertager samtlige Privat-bankernes lånerörelser i provinserne.
Hvad Baiicu-lltskutlets Betänkande, N:o 29. 61 Hvad nu först angar den del af Ilerr Klingstedts förslag, li vilket afser ullärdandet af en kungörelse, med uppmaning Lill Rikets Samtlige innebyggare, att i Banken mot obligationer insätta eller till Banken försälja umbärligt verksilfver; sa oell jemte det Utskottet, för sin del, anser en sådan kungörelse olämplig och icke ledande till något resultat, bar Utskottet bordt upplysa, att, enligt nu gällande föreskrifter, en hvar, som sådant åstundar, eger att, till Banken försälja controlleradt verksilfver å 1 R:dr 5 sk. 4 Banko per lod.
Och då vid de tillfällen, Banken verkställer upplåning hos Allmänheten, Obligationer kunna uttagas för de penningar, som erhållits genom försäljning af kontrolleradt verksilfver; 48:o. torde ifrågavarande del af motionärens förslag icke fordra någon vidare åtgärd.
Beträffande åter den sednare delen af Herr Klingstedts motion, eller frågan om Privat-bankernes indragning; hänvisar Utskottet till det yttrande om sådane banker, hvilket här ofvan förekommit.
De förslager om upptagandet af ett utländskt lån, hvilka blifvit framställde af Herr Rosettblad samt Herr Prosten Berlin afse att bereda Bankens metallika kassa den förstärkning, hvarigenom ytterligare medel skulle utan våda för Banken kunna i låneväg utgifvas.
Genom den reglering af Bankens lånerörelse, som Utskottet i det föregående tillstyrkt, förmodar Utskottet att den rådande penninge-förlägenheten skall åtminstone tili en del blifva afbjelpt; och tror icke att Banken bör meddela någon vidare utvidgning af nämnde rörelse.
Enär dessutom Bankens metalliska kassa under delta år vunnit någon förstärkning, förefinnes, enligt Utskottets åsigt, för närvarande icke något behof att upptaga utländskt lån, en åtgärd, som torde böra uppskjutas intill dess nöden dertill tvingar.
Bih• till R.
Vrot. 1 ö44. 6 Sami. 1 Afd. 12 Haft. 9 62 Baneo-UUkottets Betänkande, N:o 2lJ. 49:o.
Utskottet afstyrker således bifall till sist omförmälde tvenne motioner.
Slutligen liar Utskottet skolat anmäla, att, som de från Borgare- och Bonde-Stånden till Utskottet remitterade motioner af Herr J. A. Arnberg och Riksdagsfullmägtigen Måns Pehrsson från
Skåne icke innefatta några bestämda förslag, utan allenast ett klander af den nuvarande kredit- och banklagstiftningen, Utskottet icke kunnat vidare än som egt rum, hänföra desse motioner under någon eller några serskildta punkter här ofvan; men anser dock desamma vara, i hvad till Banko-Utskottets befattning hörer, besvarade genom det nu framlagda förslaget till ordnande i vissa delar af Bankens låne-rörelse.
STOCKHOLM, elmén & granbergs tryckeri, 1844.
Bil. till Banco-Utskottets Betänkande, N:o 2D.
I Reservationer: emot Betänkandet i flere af dess delar: al Herr v. Hohenhausen, M. S.: ”Vid Banko-UIskottets betänkande får jag först, icke ij egenskap af protest, utan endast som en af detta Betänkande föranledd reflexion, bemärka, att, till myntvärdets upprätthållande i landet föga tryggar den princip, som är lagd till grund för Presidenten Skogmans förslag och af Banko-Utskottet blifvit antagen, nemligen fixation af ett maximum för sedelstocken; ty ehuru denna princip ärtheoretiskt riktig och fullt användbar i det egentliga England, der den numera med fördel tillämpas i det dubbla ändamålet, att så väl upprätthålla myntvärdet, som att i rörelsen qvarhålla reelt mynt, så förhåller det sig dock helt olika i Sverige, der man ej kan förbise, att, framgent, såsom hitintills, en fluctuation i besluten härom skall ega rum och att intet beslut skall ega längre bestånd än högst 3:ne år.
Yi torde således böra, såsom enda tillförlitliga stödet för myntvärdets upprälthållande i vårt land, ensamt fästa oss vid de 2:ne statuterna, Bankolagen och Lagen för myntbestämningen.
Banko-Diskontens öfverflyttning till Riksgälds-Kontoret synes mig, ieke blott onödig, utan äfven skadlig.
Skälet för denna flyttning uppgifves vara, att skaffa Banken lätt försäljbara obligationer.
Banken är emellertid äfven af Rikets Ständer garanterad; den eger ett sig enskilt tillhörande större kapital; för dess hela ställning göres årligen offentligen reda samt, hvad som mest torde betrygga dess kredit, Banken är, för fullgörandet af sina förbindelser, ställd under Lagen.
Månne ej allt detta inom Riket: skulle gifva full kredit åt Bankens egna obligationer, när Banken kunde behöfva att sådana utgifva?
och likaså på utrikes ort om desamma, i likhet med hvad för Riksgälds-Kontorets obligationer blifvit föreslaget, erhöllo Konungens garanti eller ett godkännande deraf, att obligationerne till ränta och till kapital, i sinom tid, af Banken skall betalas?
Långt ifrån att uti den föreslagna åtgärden se ett medel till befästande af krediten för Rikets sedelmynt, tror jag att åtgärden kan väcka den farhåga, att den dertill skall föranleda, vid påkommande trångmål, att
Riksgälds-sedlar å nyo blifva utgifna och att åt Riksgälds-Kontoret komme att öfverlåtas, att operera på sätt Privat-bankerna nu göra.
Prot. 1844. 6 Sami. 1 Afd. 13 Haft. 1 2 Bil till Banco-Utskatlels Betänkande, N:o 29.
Redan vid Riksdagen år 1800, för att sätta Banken i förmåga att upprätthålla den då åvägabragta realisationen och gifva en fix kurs åt Riksgälds-sedlarne, erhöll Banken, Diskonten, hvilken ditflyttades från Riksgäldskontoret.
Diskonten dit återgå, så förlorade Banken genom denna återflyttning, på sätt den blifvit föreslagen, icke blott årligen i minskad ränte-inkomsl 90,000, R:dr utan ytterligare jemväl, för hvarje obligation den nödgas försälja, den derå löpande 4 procents ränta.
Man kunde falla på den lanken, alt afsigten varit med Diskontens öfverflyttning till Riksgälds-Kontoret någon hyst och godkänd åsigt om denna inrättnings menliga verkan till förökande af en obetänksam skuldsättning i landet och alt således fråga vore derom, att förändra
Diskontens natur eller rätta dess utlåningssäll specielt för näringarne och jordbruket, men så är icke förhållandet; tvertom hafva meningar derom försports att, utan rubbning af den nu gällande formen, göra diskontlånen än mera lockande och långdragna.
Tränger man något djupare in i de förhållanden, sorn vållat den med skäl öfverklagade så allmänna skuldsättningen i vårt land torde man snart finna att den till stor del vållats deraf, alt det lättfärdiga kaverings-systemet är det gällande; derförutan torde det ock härleda sig, till en del, deraf att kapital-intresset hos oss sällan under längre tid varit vederbörligen skyddadt.
Det finnes ingen uppmuntran tili sparsamhet och samlande af penninge-kapital i ett land, hvarest myntvärdet ej är säkert; alla länders erfarenhet hafva visat, att under sådana omständigheter penningen har, så att säga, bränt den som haft honom på fickan.
Detta så ofia inträffade osäkerhelsförhållande i vårt land genom de tidtals skedda myntförsämringar, har gifvit folklynnet en riktning till att icke gömma på penningen och detta har icke i betydlig nion kunnat ändras af den sista realisationens ännu så korta bestånd
Från denna digression återgår jag till frågan om diskontens öfverlåtande ål Riksgälds-Kontoret och dess följder.
Försäljer Banken Riksgälds-Kontorets obligationer inom Riket mot betalning i bahkosedlar, så uppstår stor svårighet, enär beloppet för Bankens serskildta utluningsgrenar äro bestämda att åter, då konjunkturen sådant medgifver, utsläppa sedlarne i rörelsen; emellertid är fixa tion af sedelstocken, om ej ovillkorligen, dock salt till ett åliggande för Banken.
Sker åter obligationernes försäljning jemväl utrikes, för att dymedelst direk - Bil. till Banco-Ulskrjttets Betänkande, N:o 29. 3 te indraga silfver eller för alt deponera det i Hamburg och sålunda indirekle, genom salu af vexlar, trygga Bankens metalliska kassa (tilläfventyrs en beskattning endast Lill profit för importen af öfverflödsvaror) så kan lätteligen inträffa, att de lill Banken från Riksgälds-Konloret aflemnade obligalioner omsider befinnas å utrikes ort, der utgörande en Sveriges statsskuld af högst 8,850,000 R:dr intill dess nya Statsobligationer, för Bankens undsättning, varda utfärdade.
Banken kommer då i den ställning, att den med betydligt minskade inkomster (450,000 R:dr afkortad räntevinst) ändock af allmänheten anses åligga, att upprätthålla den till sitt maximum bestämda sedelstocken.
Det finnes visserligen sagdt uti Betänkandet vid frågan om den årliga bankovinstens öfverlåtande till Riksgälds-Konloret, att administrationskostnad och förluster först skola afdragas, äfvensom på ett annat ställe, att halfva grundfonden bör bestå i obligationer eller andra räntebärande papper; men der finnes ingenstädes i Betänkandet sagdt, att till förluster skola räknas hvad Banken af sitt kapital förlorar genom försäljning af det belopp i oblig ationer, som öfverskjuta halfva grundfonden; så lärer ej eller meningen vara, utan man anser Banken fullt godtgjord vid obligationernes försäljning, då den derför inbekommit antingen silfver eller sina skuldförbindelser, vill säga Bankens sedlar.
För Banken uppstår dock derigenom en betydlig förlust på bytet, alldenstund obligationerne bära ränta, under det. att RiksBanken, lika litet som Privat-bankerne, betala någon sådan för sine sedlar.
Om, som väl är riktigt, man tili den i Riket cirkulerande sedelstocken måste beräkna icke blott Bankens egna sedlar, utan jemväl Privat-bankernes och Riksgälds-Kontorets sedlar, i fall sådane skulle komma att utgifvas, (hvilka alla uppbäras af Bankens realia) så låter sig visserligen göra, att under det Bankens egna sedlar minskas i rörelsen, ändock bibehålla den fixerade sedelstocken, derigenom att de andras mynt-represenlativer i motsvarande proportion ökas; men profiten deraf blifver icke Bankens och dess påräknade förmåga att upprätthålla sedelvärdet äfventyras i högsta grad.
Med full öfvertygelse om behofvet, har jag instämt uti Utskottets förslag att förhöja det i Reglementet bestämda minimi-beloppet för metalliska kassan, till hvilket belopp Banko-fullmägtige ej ina låta den nedsjunka, utan att hafva dragit försorg derom, att den genast åter varder höjd. 4 Bil. till Banco-Utskottets Betänkande, N:o 29, Jag kail dock icke anse detta för tillfyllestgörande, och således icke instämma i Utskottets uttalade åsigt, att det är obehöfligt, att ens aproximativt, såsom ett föremål för Fullmägtiges omtanka, framställa och vidblifva det förhållande af 2 till 5 mellan den metalliska valutan och sedelstocken, som år 1834 vid Rikets Ständers beslut om realisationen bief bestämdt.
Så mycket mindre kan jag anse iagttagandet af en sådan proportion vara <>- behöfligt för Rikets Ständers Bank, sorn detta approximativa bestämmande ej befunnits umbärligt för andra Stats-Banker uti Länder med vida lyckligare handels-förhållanden än våra; tvertom tror jag att erfarenheten hos oss redan gifvit vid handen att det vore, minst sagdt nyttigt, att lemna Bankens Fullmäglige en uppmaning dertill, att, under gynsamma konjunkturer öka valutan utöfver nämnde proportion, för att derigenom för Banken afböja uppoffringar och förluster på silfverköp, då svåra konjunkturer stunda och Bankens vexelförmåga äfventyras.
Mot förslaget att öka Bankens fastighets-lån, nödgas jag ock mig reservera; ty Bankens grundfond är ej så stor, ej eller Rikets Handelsställning så betryggande, att man skäligen nu kan öka de odisponibla tiiigångarne af Bankens kapital; denna låne-gren står dessutom ej rätt tillsammans med en principenlig Banko-Styrelse.
Slutligen måste jag ock reservera mig deremot att, oaktadt det var afsedt, att de i Riks-Stånden väckte frågor om nuvarande Privat-Banker icke skulle i detta Betänkande behandlas, likväl på sistone blef beslutadt, att en motion derom till besvarande skulle upptagas.
Det synes mig så mycket mera olämpligt, som i detta Betänkande om den saken torde varit fullt tillfyllestgörande att inför Rikets Ständer föreslå, alt vid händelse af någon eller alla Privat-Bankernas upphörande, Riks-Banken skall i rörelsen supleera den eller dessas indragna sedlar, hvilka redan nu hafva sitt enda egentliga stöd uti Riks-Bankens silfverfond och risken dervid således icke särdeles stor, samt derjemte blott i allmänhet anmärka, att åt RiksBanken, med sin embetsmanna-stvrelse i vissa fall, nemligen meddelande af kreditiv- och stora ullånings-belopp åt enskilt man, icke åtminstone svårligen, kan öfverlåtas att dermed få fritt och ändamålsenligt förfara, som en Privat-Bank, hvilken styres af dess egare, som utlånar sina egna penningar.
Skulle något härutöfver tilläggas om Privat-Bankerne, så synes mig bäst varit, att, såsom de mest ändamålsenligt organiserade, uppgifva de Skoltska Privat-Bankerne, hvilka uteslutande lära sysselsätta sig med meddelande af kreditiver oell belåning af yexlar.” Bil. till Banco-Utslcoltcts Betänkande, N:o 29. 5 af Herr Friherre StjernstedtTheodor: ”Hvad först angår Utskottets uppgjorda förslag till reglering af Bankens rörelse intill nästa Riksdag, så skulle enligt detsamma Bankens sedelstock komma att uppgå till ett belopp af omkring 30,000,000 R:dr Banko, hvilken summa måste anses vida öfverstiga den sedelstock, som
Banken under någon föregående tidpunkt haft utelöpande, så framt man vid en sådan jemnförelse tager i hetragtande så väl de i Finland förut cirkulerande, men nu mera inlöste 4,000,000 Riksdaler Banko-sedlar, som den sedelstockens tillökning, hvilken Privat-Bankernes sedel-emissioner medfört, och som kan anses uppgå till 5,000,000 R:dr Banko.
Om således det förra af dessa förhållanden ännu fortfore och det sednare icke tillkommit, borde, efter samma grunder, som nu bestämt Utskottets tillstyrkanden, sedelstocken uppgå, eller bestämmas till icke min > dre än 39,000,000 Riksdaler Banko.
Men jag måste icke allenast reservera mig emot det betydliga belopp, hvartill sedelstocken efter Utskottets förslag skulle komma att uppgå, utan ännu mer emot den hastiga och betydliga förhöjning, som sedelstocken efter samma förslag skulle erhålla, och det oaktadt den allmänt och äfven af Utskottet erkända sanning att stora och hastiga fluetuationer i ett lands penningestock, synnerligen der sedelmynt ensamt är gångbart, böra såsom skadliga undvikas.
Såsom fullständigande af den uppställning och jemnförelse emellan sedelstockens närvarande och blifvande förhållanden, som Utskottet, på grund af 1843 års bokslut, framlagt, får jag tillika här uppgifva, att den cirkulerande sedelstocken, sådan den befanns den 10 November 1844, utgjorde ...... 19,177,810: 25. 11. och beräknad efter Banko-Reglementet uppgick för samma dag till ....... 23,148,819: 11. 4.
Det är visserligen sannt, att Utskottet antagit ett beräkningssätt, som utvisar (sedan metalliska kassan evalverad till Riksdaler Banko blifvit tilllagd Utskottets sedelstock) en högre sådan än förra beräknings-sätlet; älvensom jag medgifver att Utskottet å andra sidan föreslagit medel oell utvägar till betryggande af Bankens soliditet och lill myntvärdets upprätthållande, då Utskottet tillstyrkt utbyte al Banko-Diskontens fordringar emot ett motsvarande belopp af obligationer, utfärdade af Riksgälds-kontoret och af Kongl. Maj:t garanterade; men detta oaktadt tror jag dock försigtigheten fordra, att, under det Bankens metalliska kassa nedsjunkit till 3,226,000 Riksdaler Specie, icke utgifva nya sedlar till ett så högt belopp 6 Bil. lill Banco-Utskollets Betänkande, N:o 29. som del hvilket måste blifva en följd af den nu föreslagne regleringen, .lag skulle derföre anse nödigt att någon del af de föreslagne utbetalningarne till Riksgälds-kontoret linge ske genom återlemnande eller annullering af detta verks redan till
Banken utgifne och för dess behof mindre användbare obligationer, samt föreslår således: att den del af vinstmedlen för innevarande år, som återslå sedan Bankens grundfond blifvit uppbringad till 10,000,000 Riksdaler Banko, äfvensom vinstmedlen för nästkommande år, måtte, på sätt ofvan blifvit antydt, få liquideras medelst annuleriug till ett motsvarande belopp af Riksgälds-kontorels lill Banken redan utfärdade obligationer.
I sammanhang med hvad jag nu anfört, får jag äfven fästa uppmärksamheten på det i min tanke mindre lämpliga stadgande, 4:de punkten af Betänkandet innehåller.
Jag skulle för min del vilja bemyndiga Banko-fulimäglige, alt, då gynnsamma förhållanden sådant medgifva, medelst uppköp af de i andra punkten omförmäldte räntebärande papper, ersätta den minskning sorn genom infriande eller försäljning af obligationer kunnat uppkomma; men deremot skulle jag helt och hållet vilja utesluta tillägget: >Jsä att Banken i möjligaste måtto alltid förblifver innehafvare aj lätt realisabla förbindelser till cförminskadt belopp
Det stadgande, sorn ålägger Fullmägtige att i första rummet afse myntvärdets upprätthållande, torde väl, oaktadt nämnde tillägg, få anses qvarstå i oförminskad kraft, men jag tror dock, att så ofta det ej är af behofvet påkalladt, bör man undvika att lemna stridiga föreskrifter eller sådane som medföra åligganden i skiljaktiga, stundom motsatta eller oförenbara, riktningar.
Så väl med afseende på den här ofvan omförmälda betydliga sedel-emission, som äfven på de skäl, hvilka i Betänkandet finnes angifna, anser jag Utskottet icke hafva bordt tillstyrka någon ytterligare förhöjning i fonden för utlåning emot inteckning i fastigheter.
Hvad deremot vidkommer utlåningen emot pant af guld, silfver, koppai1, jern och flere vågförda effekter, hvilken utlåning hittills varit obegränsad, så vill jag icke bestrida det billiga deruti, att maximi-beloppet för denna gren af låne-rörelsen blifvit något förhöjdt öfver det belopp, hvartill nämnde utlåning hittills uppgått, men sådant likväl endast under förbehåll, att de behållningar, som derigenom på denna lånefond synas böra uppkomma, icke å annan väg utlånas.
Det torde för öfrigt ligga en motsägelse deruti, att på samma gang man talar om bestämmande af maxi” Bil. till Banco-Utskotlets Betänkande, N:o 29. 7 mi-belopp för en utlånings-gren, söker man genom indirekta stadganden ställa så till att hvad som blifvit förklaradt böra och kunna vara den högsta möjliga utlåning, skulle efter all anledning komma att ständigt i låne-våg utgå.
Slutligen instämmer jag i Herr Presidenten Skogmans förslag till föreskrifter för utlåningen genom Handels- och JNärings-Diskonten och får jag, jemte åberopande af detsamma, reservera mig mot de i min tanke för långt sträckta formoner, Utskottet tillstyrkt för belåning af inrikes vexlar, löpande på 6 månader.
Med kännedom om beskaffenheten af de dokumenter, som för närvarande vanligtvis belånas i Handels- oeh Närings-Diskonten, befarar jag att allt för stora formoner lemnade åt vexlar, som äro utställde på så lång betalningstid, som 6 månader, skulle kunna, oaktadt den större risk, som dermed vore förenad, framkalla enahanda missbruk, som de, hvilka derstädes, under närvarande utlåningssätt, emot pant af reverser ega rum, hvarigenom sålunda Utskottets afsigt, att, medelst den nedsatta räntan, framkalla bättre och således äfven kortare kredit-bruk, helt och hållet förfelas.
På dessa skäl och äfven för den händelsen, att man skulle frukta det fonden för Handels- och Närings-Diskonten skulle genom antagandet af Presidenten Skogmans förslag, blifva till betydlig del obegagnad, tillstyrker jag: alt inrikes vexlar och accepterade invisningar på 6 månader icke måtte erhålla annan förmon än företrädesrätt till