Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sicilien erbjiider för resaiideii, afveii för den, soiii länge odi griiiidligt sett sig.
0111 p i den italienska Iialfön, ett stort och iiiihg-
fdcligt intresse.
Natiii: eii griper sinnet inaktigt genoii1 en Iiög och egendoiiilig skönllet, vare sig den ter sig yppig, leende och priiiikaride af en vegetation, som för deii från Italien koinnicznde förr2cler, att lian Iiiianit annii ett stycke &amp; t söder, eller den ar striing ocli ödslig.
I a111lti Iiögre grad tilltalas det historiska sinnet.
Det har i alla tider varit Siciliens öde att locka till sig friinmaiide inlxäktare; inånga folk Iiafva efter livarandra belierskat ön och de flesta af deiii Iiafva liininnt efte:.
sig rninnesn~Hrlcen, af livilka de niest betydande!
i o de helleniska och de normandiska; de sistnänicla föi~lana %t ön ett siiilskildt intresse för nordbor.
Folklyiiiie, seder och briik förete iiiycket egendoinligt, enär lifvet ön i flere afseendeii bibeliillit sin iirsprniigligliet s i väl i godt som ondt.
Författarinnan af ofvaii izii.i.iiida bok Iinr iin.der en vinters vistelse p, % Sicilien besökt olika delar af ön ined vaket intresse och öppen blick for alla dessa olilca sidor af dess rniirkvärcligliet, ocli lioii liar förstiitt fraiiiliigga sina iakttagelser och stn@er i en synnerligen till- talmcle forni.
Hon liar.
dlrigenoin skiilikt v i r litteratnr, Ilvad den hittills, s % vidt vi kiinna, saknat, en lattliist ocli pålitlig slrilclriiig af cle viktigaste piinkterna p % Sicilien.
Hoii för oss först till linl \ - lid- staden l ?alerino och dess sköna oiniiejd, deii s.
Coiica d ' 0r.o eller (hlclinnsslan, därefter till Girgeiitc hiif viidsakligeii inäi.l; v#rcligt genom sina 1iellenislia tempelriiirier; slntligeii, efter ett Itort besök i Cataiiea, till Taoriilina och Siracusa., b !da intressanta SK \ r81 gerioin sin natur- skönhet soil?
sina foi~nticlsnliiineii.
# Iskar varmt iiatiiren och skildmr den, oftast ask.klligt och alltid poetiskt, stiiiicloiii sh poetiskt, att iniiiclre fsntasibeghfwde Iiisare kanslte Imina 1ia.fva s v k t att följa iieiiries inbillnings flglit.
Lejoiqmteri af framstii,lliiingeii Iiafva dock cle historiske ininn.eii: ~ fikt.
tycker oin att f rainniaim det förfiiitiias skuggor f ör bsk; old- iiingeii ocli ge11 dltid l !ift %t de kiiiislor soni diiraid hos henne frani- kallas, iin beiiiidraii och förtjiisiiiiig, iiii sorg och iiidigriation.
Skil- dringen blir Iiiirigenoin synnerligen liflig.
Fö.iS.
synes afven med iioggrannhet Iiaf va aiiv#ndt goda kiillor f ör s i m Iiistoriska iipggif ter.
Nisstag fÖi~e.lroinina vii.1, iileii, s h i d t vi kiiiina finna, iiro de af i: i~iga betgdenliet.
Egeiidoriiligt ar, att förf., c13 Iiori genoin&amp;.
de olika viildeii so111 fiiiiiiits p i Sicilien, lan~iiar h siclo Holieiistaiiferwas, soni dock har sin stora riiiirkligliet.
Det Ilade (j heller skadat, on1 förf.
npplyst s i m läsare om att Iivad som, liiif viidsakligen efter I) iodorus, iiiecldelas aiigieiide Siciliens öden under forntiden icke alldeles, för- tjenar namnet p&amp;litlig historia.
Så torde de iiihnga anekdoteim om tyrannen Dionysios (icke Diorysos, soni förf.
ständigt skrifvei.)
hafva f öga historiskt vlii.de.
Detsainiiin galler förniodligeii iippgif teriia oin slaget vid Hiniera (icke Hiinaera, soin förf.
staiidigt sk, ifver).
teck1ia.r flere lifliga bilder af folklifset.
Hon har fattat en niycket förniinlig tanke.
on1 den sicilianska folkkarakteren, ocli vi vilja geriia tro, att lioii liar riitt.
Det bör dock icke förbises, att resande liitt löpa fara at.t misstaga sig i dylika, vare sig berömmande,
eller Idandimide, omdömeli, d i ila ickeo ai.0 griiiiclade pL ialrttagelsei ' iiiiclei: liiiigre tid iiii t. ex. eii vinter.
A.tskill.iga föi: fattare, soin lange vistats p i Sicilieii, gifva en icke fullt s&amp; I ' iMelalttig skilc1i: ing a f iless iiiiiev&amp;ii; li: e.
De synas ega en naiv ooli o~itvecklad befolkiiiiigs bide dygder ocli fel.
Deras secler aiau elilila; deras redbarl.iet i han- del och vandel Ofve.ri: aslrai * aiigeniiiiit cleii f~: Bii Italieii lioiliinancle, iiieii deras passioner aro liiiftiga, och Ii&amp;llac: endast föga i tygel genoiii ~.eligioiieli, soin.
egentligeii lim formen af den krassaste vidskepelse.
Af hiiii~dlystiiad och svarts-jnkx fi: ainkJlnde vKlclsd&amp;cl föi: ekcmina da ?.- före icke sa.llaii iiiiiiii i varri dagsi:.
: Förf: s sp~: klrbehaiidlingg # ia b&amp;de ledig ocli vårdad.
Bokeii.
%i.
vaclwt ii tstyrd ocl i prydes af t4 lj iistry clrs] ~l.ansclier, f r; mstiillaiide dels b~rggiiader och litsigter dels follrlifsscene~ och folktyper.
s %soiil eii.
biide angeniini Rolien lraii 11 % det biista i1ekoiiirneiidei~~s ocli liir.oiailr l#si~iiig.
D. '
Meddelanden fråno Fredrika-Bremer- Förbundet.
Stipendiefanderna.
Stipeiidief oiicleriia, h ~ i l l bildniide i~~ bö1: jacle &amp; r 1888, tippgå iiii till (-; C), 000 kioiior, Iivaraf 38,000 kronor tillhöra ullmiilenn stipendie- J ' omlen ocli 31.,000 kroiioï clo~~ntiomf ' i~~de,rzn.
Harsliilclt ber stipeiidiekoiiiith att f&amp; piollralla allniiiiilieteiis iii- tresse och medverkaii föl: alk ?edmu stipencliefomlen.
Arbetet för foii- dens bilclaiide ar förcleladt laiisvis öfveï liela landet, dar laiis- ocli I~lid~iiibiid tillliandahalla anteckiiiiigslistor och eniottaga bidrag.
Hvaije biclragaiicle erlagger ei.idast l. Irroiin iwligen iincleï 5 iii.
eller 5 ltronor för en enda g h g.
Stipenclier~ias iitdelniiig sker enligt stildgarne inoii-t 1ivai: je 1#1i ii1 ed Iiiiiisyii till cleii siiii-tina soiii diii: ii~sa~iilats, dock fBr intet laii börja sin utdeliiiiig förrän detsainnia ~ j o r t en insats af riiinst 5,000 kronor till cdlmti~~~zcr, stij~e~zdiefo~rrrle~ ?~.
iii.oi11.
de d i l u l&amp;nen, SOIII d j a, 18,iniia m-itec; l; ii.i.ii.gsli stor kiiiiiia Ili~iiiv~n da s i g
Pölajaiide persoiier fungera soiii lii,iisoiiiliiicl: %h Aiiiia Helleberg Nombotten adr.
I~iile&amp;, Fru Augiista Grape Westerbotten acli~.
UnieB,: klrii A.
M. Holingren .U2Annd adr.
Upsala, Frn Sara Widegreii F a h d r.
3 ' aliiii, Frii C. Riiiidgreii ' Verwdad adr.
ICarlstacl, %röken.
.Hen- ads.
Nyköpiiig,: Frii M. Lotliigius Oster- ibi.ette Cöweiz Sode1 " 11zmz1c~~~d yötlad adr.
Nomköpiiig, Fru Karin Rydiiig E1fsbos.g aclr.
Weiieïs- boig, Frii I. Gibsoii Bo11,us adr.
Joiisered, Grefviiinaii U. Horii Blekinge; .uh-.
Karlskrona, Frii Götlie Ifionobevg adr.
Wexiö, Fri- Iierrinnaii A. Beimet ILal~nar adr.
ICaliiiar,: Fröken Bertlia Heclen- stieriia .Jo~di$ ' piny adr.
Jönköping, Fröken M. Silow Bfalvzöltus och IGistic~zstcCcl aclr.
5 Mal m torgsgata~i Stockl~o kn.
S t ö i: ~ ocli ~ mindre gAf170r samt doilationer och testaii~e~i- t u i s l r a clisposition.ei: till förmAm.
för stipeiidiefoiiclerna emottagas e ned taclisamhet och föi: valtas enligt gifi-arens bestä~niuelses.
Till inedlerniiiar af s t y relseii f ör stipencliefonderiias f örvnltiiiiig, iiro af E1reclrika-Breiner-Förbiiiidots styrelse utseclcla: O~rcli~zwie med- Zemnwr: Frn Anna Wallenberg fijdtl von Sydow, Generaldirektöi: Alb.
Andersson, Fröken Mstliildzt Silow, professor P.
G. Rosén, Revisioiis- se&amp;i.eterareii H. Rolitlieb.
St ?j~-elseszq~2~lea~zter: Professor ' H. GyldBn,: Fröken Clara Monteliiis.
Bevisowr: Expeditionschefen E. von der I~anclien, fröken Ingeborg Elfviiig, grosshandlare 0.
Meliii.
(riksdags- i n m fr .. G-öteboiag).
Stockholm, N:r 10 (168) Prenumerationspris Fredagen den 6 mars 1891. pr år: I d u n m e d Modetidning och ko- lorerade planscher k r.
&gt; 6: BO Idun ensam &gt; 4: — Byrå: H a m n g a t a n 1 6, 2V2 t r.
Redaktör och utgifvare: TTtgrifningf hvarje helgfri 4:de årg.
stid: fredag.
Elisabeth Lösnummerpris: 15 öre.
(vid Oernandt » Soktr.-Akti * b. kompletteringar).
F ö r » P l a t s s ö k a n d e » o c h » L e d i g a platser » 26 öre f ö r h v a r j e p å b ö r j a d t t i o t a l stafv.
Kallstenius.
» S t e n i a ».
» eder egen tid- ning », vänliga lä- sarinnor, under fjolåret anordnade sin stora pristäfling och därvid bland andra pris äfven utfäste ett för en för- slagslista på 2 0 namn af kvinnor, hvilkas por- trätt kunde anses önsk- värda i Idun, så egde den stora mängden af in- gångna förslag för re- daktionen ett stort in- tresse särskildt från den omständigheten, att mån- ga namn förekommo på flere eller de flesta af önskningslistorna.
Bland dem, som rönte en slik vidsträckt popularitet, in- tog det lilla märket » Ste- nia » ett framskjutet rum, ett såväl för redaktionen själf som, utan tvifvel, äfven för signaturens in- nehafvarinna glädjande bevis på, att de otaliga större och mindre prak- tiska och husmoderliga råd, med hvilka » Stenia » snart sagdt sedan tid- ningens första dagar bi- dragit till dess spalter, af våra läsarinnor mot- tagits med nöje och er- kännande.
I dag sända vi eder hennes bild.
Ä r det må- hända icke just så, I haden tänkt eder dragen af denna kloka, tänkan- de, på alla hemmets skilda områden så er- farna kvinna?
Dock tor- de » Stenias » presentation för de flesta, föreställa vi oss, medföra två sto- ra öfverraskningar, dess bättre af det goda slaget.
Den första lyder: fru Kallstenius är till börden tyska!
Ja, icke sannt, ni förvånas, att en kvin- na, som tillbringat, ej blott sina barnaår, utan hela sin ungdom under för oss mer eller mindre främmande förhållanden, hvars modersmål är ett annat än vårt, hvars hela uppfostran fått en från vår egen skild prägel, dock så fullkomligt för- mått sätta sig in, ej blott i det nya fäderneslandets språk, utan ock i alla dess seder, vanor och in- timaste förhållanden!
Den andra: detta mön- ster för en husmor, hvars rika erfarenhet tyder på, att alla hennes intressen och tankar helt och be- ständigt måste ha vändt sig inom hemmets hus- hållsvärld, hon har dock bredvid detta kall fyllt ett annat och viktigt äm- bete på ett sätt, som ställt henne i det främ- sta ledet af detsammas utöfvare — lärarinnans.
» Lärarinna », skrifver hon
^^^^ » ^^ ^&gt;^^ ^.
^^ j * * * ^ ä^^^ ^^^^ ^ * i ^^ ^ * i ^^ ^.
^^ ^.
^^ ^^ * ^ ^ » ^^ Den lugna kraften är o c h blir den rätta, ^ » ^^ ^ » ^^ ^ » ^^ ^ i.
^^ ^^^ ^.
^^ ^ » ^^^^^ ^ » ^ ^ Elisabeths tidigt framträdande anlag för lärarinnekallet härledde sig däremot helt tyd- ligt från faderssläkten.
Hennes farfar var lärare vid Wismars gymnasium, och hennes far tillhör således den gemytliga Mecklenburger- racen samt är, i förbigående sagdt, en ut- märkt Beuterföreläsare, som dristigt kan ställa sig vid sidan af den berömde Kroeplin.
A f honom ärfde dottern en snabb uppfattning, outtröttlig arbetsförmåga och musikaliska an- lag.
Modern står ännu som en förebild af äkta kvinlighet och enkelhet.
Elisabeths och hennes tvänne systrars hela uppfostran gick ut på att lära arbeta för an- dra och att snarast möjligt stå på egna föt- ter; alla tre valde lärarinnekallet.
Innan dock Elisabeth efter slutad skolgång (1865) fortsatte bokstudierna, sändes hon på ett år — mest af helsoskäl — till en hushållsskola, där hon särskildt invigdes i kokkonstens alla hemligheter.
Hennes första utflykt i världen gällde Sverige — hennes inbillnings förlofvade land — där hon 1868 — 1873 med nästan öf- verdrifvet allvar omfattade sina lärarinne- plikter (i språk, musik och handarbete): först en kortare tid i Sölvesborg, därefter under samma skolföreståndarinna i Westervik.
Från 1873 till 1877 innehade hon guvernautsbefatt- ning i närheten af Magdeburg, under hvilken tid hon (våren 1876) i Hamburg såsom au- todidakt aflade lärarinneexamen, utan hvilken det ej längre i Tyskland tilläts att under- visa vid enskilda eller offentliga läroverk.
Å r 1877 utarbetade Elisabeth Soltau un- der fristunderna en » Svensk grammatik för tyskar », som året därpå utkom i tryck på W.
Werthers förlag i Bostock.
Detta hennes debutarbete som pedagogisk författarinna rönte af fackmän största erkän- nande och användes än i dag vid tyska han- delsskolor, för hvilka det närmast är afsedt.
En tillökad upplaga, utgifven 1888, ligger just på redaktionens skrifbord.
Efter ett kortare vikariat i Hannover till- bragte den unga lärarinnan hösten och vin- tern 1878 — 1879 i m:me Rey ' s pension i Paris i egenskap af undervisare i tyska språ- * I denna egenskap erhöll han af drottning Jo- sefina — hvilken på sin sista resa genom Ltibeck visade honom sin ynnest genom att befalla ho- nom till audiens — vid någon af hennes minnes- dagar en guldmedalj.
^^^.^^^ H ^ ^ ^ ^^^^^ * ^ ^ » ^^ ^ » ^ ^ ^ » ^^ ^ » ^ ^ ^ » ^ ^ ^ &gt; ^ ^ .^^^ den kraft, som v e r k a r mer än den g ö r larm.
p. själf till oss, » har jag varit beständigt, varit af all min själ och allt mitt hjärta; varit och är det ännu. ».
Elisabeth Soltau föddes i Hamburg år 1 8 5 0; dock flyttade hennes föräldrar seder- mera till systerstaden Ltibeck, henne3 mors födelsestad.
Elisabeths morfar Brunswig, som i sin ungdom en längre tid vistats i Stock- holm, och som i Liibeck, jämte en järnfabrik, ända till sin död innehade en större spedi- tions- och kommissionsaffär med verksamhet för isynnerhet Sverige och svenska konunga- huset, * inplantade tidigt hos sina barnbarn intresset för det nordiska landet.
Mormodern var en ovanligt rask kvinna, som förstod att skapa trefnad omkring sig; rastlöst följde hon ock med sin tid, isynnerhet på det prak- tiska området inom hemmet, där ingen ny uppfinning lemnades oförsökt.
^&gt;^^ ket.
Midt bland den stora världsstadens in- tresseväckande och storartade härligheter kände hon sig dock ofantligt ensam; mest hemmastadd fann hon sig om söndagarne i den enkla svenska kyrkan, där pastor Fly- gares hjärtevarma ord till sina landsmän föllo i mottaglig jordmån äfven hos den tyska främlingen af annan nation än de.
Våren 1879 nalkades det efterlängtade målet: föreståndarinneskapet för en egen skola.
Hon öfvertog då en privatskola i Rendsburg, som skulle förenas med helpension.
Den fick dock ej skötas under Elisabeth Soltaus namn, emedan koncession ej kunde tilldelas utan bevis om aflagd föreståndarinneexamen, men själfva denna examen, enligt skollag, ej kan beviljas i Tyskland förr än 5 år efter lära- rinnepröfningen.
Det pedagogiska arbete, som fordras till denna examen, i hvilket hon ut- vecklade sina idéer om flickors undervisning och kurserna i de olika ämnena — hvilka åsikter hon med vederbörande skolinspektörs gillande sedan fick sätta i verket — kom aldrig inför skolministären, ty innan tidpunk- ten för dess inlemnande var inne, kallade ett hedrande giftermålsanbud den unga förestån- darinna ifrån den nyss omorganiserade sko- lan tillbaka till det älskade Sverige, till den täcka lilla bergsstaden Filipstad, dit hon i juni 1880 följde sin man, bankkamreraren C.
J. Kallstenius, såsom hans andra hustru.
Bankkamrer Kallstenius är fader till fröken Maria Kallstenius, som är nogsamt känd i Stockholms musikaliska kretsar.
Hvad Elisabeth Kallstenius sedan dess ut- rättat, håller sig inom hemmets krets.
Bred- vid de moderliga och husmoderliga plikterna, hvilka hon sköter med samma samvetsgrann- het och intresse som det gamla kära kallet, finner hon alltid mycken tid att egna sin man, sin sons lexor och lekar, sina böcker, sin musik, ja, t. o. m.
— som Iduns läsarinnor ju så väl känna — sin penna.
De tider då den gamla hågen gripit henne för mäktigt, har hon sys- selsatt sig med att utarbeta en detaljerad plan till en for,täättningssko la för unga flic- kor, fortsättningskurser i språk, en undervis- ningskurs i konststickning, planen till en tysk grammatik för svenska flickskolors I V — - V I I I klass, m. in.
Flere arbeten i un- dervisningsväg ligga dessutom ännu väl gömda i författarinnans skrifbordslåda.
» Att jag i allmänhet hinner med bra myc- ket, » skrifver » Stenia » i ett af sina bref till Iduns redaktion, hvarur vi taga oss friheten citera några rader, » beror icke blott på energi — beslut och handling bruka vara ett hos mig — och vanan att gå tidigt upp om morgnarne, utan orsaken kan ock sökas däri, att sällskapslifvet ej gör några kraf på mig.
Förutom de mest i sysslolöshet förflytande eftermiddagar och aftnar på vanliga bjud- ningar och baler inbespar jag ock det mesta af den tid, som för andra åtgår till toaletten.
I sa- longen trifs jag ock, sanningen att säga, föga.
Dess mera uppskattar jag mitt eget hem, som visserligen icke är ett sådant där mo- dernt med nutidens möblering och dekorering; men hvad som icke saknas, det är en Stein- way-flygel, ett Apollo-harmonium, fyllda bok- skåp, skrif- och sybord samt ett praktiskt utrustad t kök och en trädgård; — där är y. p-TURZEN J3ECKER.
jag envåldsherskarinna, där skapar jag alster af rätt vilda idéer, där vinner jag mina segrar och lider mina nederlag i tysthet • — där är jag den lyckliga, omhuldade makan och modern, och därifrån helsar » Stenia » sina medsystrar af Idun med ett af sina favorit- valspråk: Mitt arbete utgör min glädje! » Rätt så!
Det är i detta arbete och genom dessa grundsatser, som den tyska främlingen förts så nära intill svenska kvinnors bevågna och tacksamma hjärtan, att de i dag — för- visso ej för första gången — med glädje helsa henne i Iduns spalter som en af de sina!
Koh-i-noor.
* - §^mmutgrundeliga sinne, ädelsten i ungdoms vår, hpar i öknen än upprimie glansen, som ifrån dig går, tänk dock på, att du skall slipas, af den sniknes fingrar gripas, slipas sned.
som iXohinoor.
" öutgrandeliga tanke, som den unge en gång får, hvart du än i rymder vanke, se dock till, hvarthän du går.
^Bortom intets vidder vida tusen, lusen solar skrida, tindrande som jj^ohinoor.
" öutgrandeliga längtan, hur du uppåt ständigt trär!
' Skall han ila, denna trängtan, mot ett mål, som ej hestår?
fantasien må det bryta, sanningsljuset skall dock flyta rent och klart som ^Xohimoor.
" öutgrundeliga hjärta, du som vaknar upp och slår, visste du, hur mycken smärta spirar upp i dina spår, gick du att ditt armod gömma fjärran bort och sökte glömma, fve hårdt som l^ohinoor.
* Koh-i-noor — » Ljusberget » — är, som bekant, namnet på en af världens största diamanter, hvil- ken tillhör den brittiska kronan.
' Outgra.nd.diga minne, du, som ärestöder får, du är Kärast för mitt sinne, när du lockar fram en tår.
Tdpad min ungdoms kärlek drömde, bäst jag i mitt hjärta gömde, dyrbart såsom i \ ohinoor.
' Öutgrundcliga glömska, endast du till sist består.
* 8&gt;j förgängelsen, den lömska, dina stöder nederslår.
" Gvig is skall dig betäcka, ingen forskning dig skall väcka, evighetens ± \ phinoor.
Rudolf Svensén.
Den unga moderns dagbok.
Af Stenia.
• K i m unga flickor företaga sig att skrifva en ^ådr dagbok, till hvilken ofta någon kärleks- episod bildar initiativet, och efter flere års för- lopp genomögna denna bok, blir behållningen af hela arbetet för dem mestadels ett skratt eller en hufvudskakning öfver den svärmiska öfver- spändhet, som råder inom alla anteckningarna!
En dagbok, förd under en längre resa, tjänar till stort nöje för den det vederbör, då han eller hon efter åratal därigenom blir satt i tillfälle att i andanom på nytt genomlefva den angenäma tiden med alla dess minnen.
En dagbok däremot, hvari en moder antecknar allt rörande sina små, är någonting så ytterst nyttigt och viktigt för människokännedom i allmänhet och för modern själf i all synnerhet till att bättre lära sig förstå och följa sina barns ut- vecklingslif, steg för steg, att man ej nog kan uppmana hvarje ung moder att föra en sådan.
Alla små omständigheter ur barnets första lefnadsår kan en moder omöjligt draga sig till minnes, och mycket som sedermera förefaller henne gåtlikt och oförklarligt, skulle framställa sig för henne i en vida klarare dager, i fall hon egnat större uppmärksamhet åt den nyföddes karaktäristiska egenskaper och uppskrifvit alla iakttagelser i sin dagbok i st. f. att endast njuta af lyckan att vara moder och betrakta barnet såsom en leksak.
Den korta stund, som behöfs till dessa dagliga anteckningar, finner nog hvarje moder.
Ingenting i världen eger ju för resten större intresse för henne än just hennes barn — • och hvad man gör gärna, därtill finner man alltid tid.
Förstår hon att uppfatta hufvudmomenten i den unga varelsens utveckling samt att bringa dessa i förbindelse med hvarandra, så har hon däraf en ledtråd, huru hon skall behandla och uppfostra sin son eller dotter.
Då skall hon än tillbakahålla, än uppegga barnets fantasi, kombinera yttre inflytelser med födans verk- ningar och under alla omständigheter veta att bevara och alstra barnets ursprunglighet och egendomlighet, något som ej är möjligt utan grundligt studium af de enskilda utvecklings- företeelserna, hvilkas kännedom lättast vinnes just genom trogna dagboksanteckningar.
Boken, som till sin yttre form må beställas eller väljas efter moderns smak, kan förses med passande motto och börja med dag, timme och närmare omständigheter af själfva födelsen samt anteckningar angående barnets tillstånd d. v. s.: om det är normalt bildadt; hvari första lifsytt- ringen bestod (sakta kvidande eller kraftigt skrik); hufvudets bildning och ögonens färg, (hvilken snart undergår förändring); om kroppen var mager eller fyllig, näsan någorlunda ut- vecklad; om en viss familjetyp framträdde; huru mycket barnet vägde.
Vägningar företager man efter hvar veckas förlopp.
Med undantag för andra veckan tilltar ett friskt barn utan uppehåll.
Under de första sex veckorna inskränka sig moderns iakttagelser till en jämförelsevis tråDg krets, emedan barnets lif nästan uteslutande uppgår i att sofva och äta.
Ovanligt mycket skrik tyder alltid pä att något är i olag — ett friskt barn ligger också vid vaket tillstånd be- låtet i sin vagga, då det är både mätt, snyggt och har behagligt varmt.
Håller modern från början strängt på regelbundna mattimmar, så smälter äfven barnet sin föda bättre, än om det lägges för ofta till bröstet.
Likväl kunna en mängd småsaker antecknas — ty ingenting bör undgå moderns blick och anses oviktigt.
Föddes barnet med hår på hufvudet (eller åt- minstone i nacken), så bortfaller detta snart, och sådant af ljusare färg träder sedan i stället.
De hos Dyfödde alltid mörka ögonen blekas också så s m å n i D g o m genom dagerns och solens inverkan, flvitan antager under första lefnads- veckan ofta en gul färg, som ej är något sjukligt, utan sammanhänger förhållandet med gallan; sedan blir hvitan mera blåaktig, och bör modern noga gifva akt på, om detta skimmer förlorar sig eller öfvergår till sjukligt gult.
Öronen och hakan förändras minst, men den först vanligt- vis något tillplattade näsan vinner snart be- stämdare gestalt och kindbenens utväxande gif- ver mera uttryck åt hela ansiktet.
Ögonbryn saknas länge — deras tillkomst antecknas med glädje af modern, likaså om resultatet af väg- ningarna visar, att den lille ej minskats, utan ökats.
Och så den intellektuela utvecklingen!
De organs verksamhet, som hittills slumrat, vaknar i bestämd följd, från de lägre småningom upp- stigande till utveckling och fullkomning af de högre sinnena.
Känsel och smak äro de sin- nen, som den nyfödde förnimmer först, därpå kommer lukten, därefter den medvetna synen och sist hörseln, då hufvudet följer ljudets rikt- ning och med uppfattning lystrar till förut utan deltagande åhörda knackningar, ringningar o. d.
En ny öfverraskning blir barnets första verk- liga leende, hvarmed man kaD anse dess inre själslif vaknadt.
Kommer så det första arti- kulerade ljudet såsom förebud, att talverktygen funktionera.
Innan det första (s. k. dumma) kvartalet når sitt slut, bruka de små kunna taga fast bestämda föremål med händerna.
Mjölktändernas frambrytande är en stor pe- riod i barnets utveckling, en företeelse som mer eller mindre brukar sammanfalla med den naturenliga tiden för afvänjningens början; kon- vulsioner vid tandsprickningen kan en förståndig moder förebygga genom att allt ifrån början efter det varma badet ge barnets kropp en öfversköljning af kallare vatten samt tvättning i nacken med alldeles kallt vatten.
Snart helsas med jubel de första försöken att krypa — att gå!
— således hos barnet i viss mån ett tillstånd af begynnande oberoende.
Då barnet fyllt sitt första år, plägar man sluta upp med de regelmessiga vägningarna; om då siffran befinnes 3 gånger större än första veckans vikt, är allt normalt.
Ett i ögonen fallande plus eller minus bör antecknas.
- Hvilken mångfald af an tecknings värda mo- ment, till hvilka under det andra till och med det sjätte året egentliga karaktärsdrag ansluta sig — allt för viktiga ibland för läkaren vid påkommande sjukdom!