Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Flera betydliga fall och forsar afbryta i Dalelfven den vidsträcktare sjöfart, som elfvens lopp genom Länet samt Westmanland, Upland och Gestrikland till Östersjön eljest kunde bereda, och dessa hinder i vattnets fria lopp förorsaka dessutom icke sällan skadliga öfversvämningar på de lågländta ägor, som gränsa intill elfven samt dermed sammanhängande sjöar och vattendrag.
Mera än en gång hafva undersökningar på Statens bekostnad blifvit anställde i afseende på dessa olägenheters fullkomliga afhjelpande, men kostnaderne hafva hitintills varit ett öfvervägande hinder emot ett sådant företag, och endast delvis hafva mindre rensningsarbeten blifvit utförde, sannolikt till ökad skada för nedanför belägna ägor.
Deras innehafvare blifva dock på sådant sätt tvingade att med egna krafter, eller understöd af Staten, söka att afhjelpa de ökade olägenheterne.
Måhända torde på sådant sätt öfversvämningarnes verkningar efter hand kunna minskas eller till största delen borttagas, men om sådant, i mån af nedläggande kostnader, kommer att medföra lika gagn, som derest arbetet blefve efter en allmän plan och i ett sammanhang utfördt, torde vara mycket att betvifla.
Emedlertid kan det icke vara annat än på det högsta önskligt, att vid inträffande behof af understöd, efter timade missväxter, Staten kunde »ned sådane arbeten .afhjelpa den fattigare befolkningens behof och förringa det skadliga inflytandet af Dalelfvens öfversvämningar, som vanligen inträffa Ivänne gånger årligen efter snösmältningens olika fortgång i dälderna och å fjellen, men understundom äga rum efter ihållande regn äfven under sommaren och hösten.
I och för varutransporten inskränker sig nu emedlertid sjöfarten i detta stora vattendrag egentligen till Orsa sjön och Siljan, en del af Dalelfven ofvanför Grådafallen i Gagnefs socken och vidare från Gagnefs kyrka till Båtsta i Stora Tuna socken, men äger äfven för någon mindre del rum a sjön Runn och å elfven inom Husby och Hedemora socknar.
Vigtigast är dock sjöfarten å sjön Barken genom Strömsholms kanal till Mälaren för den del af Länet, som kan sig deraf begagna.
Ifrågaställa kanalarbeten emellan Barken och sjön Wäsman i Grangärdes socken samt emellan Barken och Siljan torde, i anseende lill dermed förenade stora kostnader, icke på lång tid kunna komma till ulförande, och under närvarande konjunkturförhållanden saknas inom orten håg och förmåga till sådant deltagande för det sedan år 1828 hvilande kanalarbetet vid Grådafallen, hvarförutan statsbidrag dertill ej kan få påräknas, och fördelen af detsamma torde jemväl, utan öppnandet af en lättare kommunikation nedanföre
Båtsta emellan sistnämnde ställe och afsättningsplatserne för Länets produkter, vara föga svarande mot den erforderlige kostnaden.
Den odlade jorden består allmännast af en finare eller gröfre sand.
På Hera ställen är den dock mer eller mindre blandad med lera, som vanligen bildar så kallad jäsjord.
I dambottnarne förekomma stenfria slätter, som i sydligare delarne af Länet hafva en betydlig areal.
Svartmylla förekommer väl äfven på lågland ta ställen, hvaremot de odlingsbara höjderne merendels bestå af grusjord.
På Sollerön i sjön Siljan, i en del af Rättviks, Ore, Orsa ocb Mora socknar, är sådan jord kalkhaltig och mera bördig än annorstädes i Länet. 6 Agronomen, Direktören A. Johnson liar fortfarande under kortare lider åren 1849 och 1850 fått i Länet tillhandagå med undersökningar om lämpligheten att bearbeta uppgifne odlingslägenheter.
Verkningarne af dessa åtgärder på landets odling äro dock minskade i mån, sorn koslnaderne öfverstiga etL fattigt folks förmåga, sedan Statens bidrag upphört eller blifvit mindre och svårare att ernå, samt i mån som den uppmuntrande undervisning om arbetets rätta utförande måst saknas, hvilken af en skicklig och välvillig agronom kunnat kostnadsfritt lemnäs den fattige odlaren.
För att afhjelpa den brist i detta afseende, som blifvit känbar, då Direktören Johnson måst dela sin verksamhet emellan rikets alla Län, har anstalt blifvit vidtagen för att från och med år 1852 få för Länet anställd en särskild agronom.
Det återstående hindret för landets fullkomligare odling på ett den tilltagande befolkningens okade behof motsvarande sätt, nemligen bristande medel till arbetarnes lön och uppehälle intill dess sådant kunde af odlingarne hemtas, torde dock endast på det sätt kunna undanrödjas, att vid limande missväxter, de lill befolkningens understöd då erforderliga medel varda lemnade, icke såsom nu i försträckningar, som skola återbetalas inom vissa fä år, ulan såsom anslag för arbete å anvisade odlingslägenheter.
Om än Staten icke sålunda kunde återfå de utlagda medlen, hvilket hitintills ändock icke sällan till någon del inträffat, så vore likväl de behöfvande hjelpte på ett sätt, som vänjde dem vid arbete, i stället att undsättningarne hittills understundom kunnat vara af motsatt verkan, och anledningarne till undsättningsbehofven blefve sålunda genom landels bättre uppodling tillika minskade.
Dertill tjenliga lägenheter finnas redan förberedde, på sätt i förra berättelsen af den 2'7 November 1849 finnes omförmäldt, genom verkställda vattenaflappningsarbeten, hvartill Staten lemnat bidrag.
Bland sådana, då uppgifna, företag är sjön Toftans sänkning i Svärdsjö och Sundborns socknar ännu under arbete.
Sänkning af Grana- och Öfversjöarne i Särna socken har jemväl sedermera till verkställande ifrågakommit, oberäknadt större och mindre myrutdikningar i flera socknar.
Bergen inom Länets nedre och vestra delar hålla åtskilliga metaller, deraf mest jern och koppar.
Bly med mer eller mindre silfverhalt samt dermed i någon ringa mån förenadt guld förekommer äfven.
För tillgodogörande af nickelmalm är nu ett särskildt verk anlagd t och det är äfven i fråga att begagna tillgängliga förråder af zinkmalm.
Kalk finnes på flera ställen äfvensom sandsten, hvaraf förfärdigas qvarn- och slipstenar, hvilka sistnämnde äro af särdeles god beskaffenhet.
Till begagnande vid murning af masugnsbröst finnes äfven tjenlig stenart, kallad ”ställsten”.
7 Skogsmarkerne äro vidsträckta, af högst olika beskaffenhet, men innehålla allmännast blott tall.
Granen visar sig egentligen endast å den bättre jorden, aflägset från de grusiga höjderne och sandiga, större flodbäddarne.
Björken är det allmännaste löfträdet, men dernäst växa graal och sälg i de öfra samt asp i de nedre delarne af Länet och rönn förekommer äfven allmänt i vissa trakter. §„2' invånare.
Enligt de år 1850 upprättade rnantalslängder utgjorde folkmängden samma år 150,076, eller, med lillägg af de beskattningsfrie invånarne i Särna socken, hvarest mantalsskrifning icke äger rum, beräknade till 983 personer, tillsammans 151,059.
Mantalsskrifne: mankön 39,658 » qvinkön 43,900 gg g-g Mantalsfrie: mankön, äldre 4,750 » » minderåriga ....
25,376 tjenstgörande soldater . . . 1,072 qvinkön, äldre 8,681 » minderåriga .... 26,639 66 518 Summa 150,076.
Särna sockens ofvannämnde befolkning af alla åldrar: mankön 481 qvinkön 502 ggg Summa 151,059.
Länets befolkning, som vid 1847 års slut, enligt sista berättelsen, utgjorde 145,765 personer, har sålunda under ifrågavarande tre år tillväxt med icke mindre äng5,294 menniskor.
Uteblifvandet af allmännare missväxter och af svårare farsoter har otvifvelaktigt mycket bidragit till en så betydlig befolkningens förökning.
Tidiga äktenskap, icke sällan ingångna utan nödig omtanke på framtida bergning och främjade genom den bland någon del af allmogen ännu i vissa trakter bibehållna sed, att för sådant ändamål i förtid lemna sin egendom till barnens vård emot Öfverenskomna födomåls-vilkor, hafva ock 8 otvifvelaktigt i sin mån medverkat till det anmärkta förhållandet.
För fattigvårdssamhällena och dess omtänksammare medlemmar torde dock följderne häraf sannolikt blifva känbara, då folkmängden utan tvifvel på detta sätt hastigare tillväxer, än jordbruket och andra näringar kunna gifvas en mot de sålunda ökade bevofven svarande utvidgning och förbättring.
Antalet af qvinnor är fortfarande betydligt öfvervägande, i synnerhet af äldre qvinnor, men den anmärkte tillväxten under ifrågavarande tre år visar sig i förhållande till antalet af personer i hvardera af de klasser, hvaruti folkmängden här ofvan finnes uppgifven, störst bland minderåriga qvinnor, dernäst bland inantalsfria äldre qvinnor, så af minderårige bland mankön, men minst bland mantalsskrifna qvinnor.
Om än, såsom det synes, mankönet är från yngre åren af ringare antal, samt deras för lif och helsa äfventyrligare arbeten i förtid sluta mångens lif, så torde dock dertill äfven i någon mån bidraga en del arbetares mindre ordentliga lefnadssätt och begifvenhet på dryckenskap.
Denna last, sorn torde få anses vara något i aftagande, åtminstone bland det uppväxande slägtet, underhålles likväl alltför mycket af den ymniga tillgång på bränvin, som tillförseln från andra orter lemnar lill ringa pris, och den omåttliga bränvinsförtäringen, utan hvilken få brott och lagöfverträdelser skulle förefinnas, torde ej kunna hämmas, förrän tillverkningen af denna förderfliga öfverflödsvara, skiljd från jordbruket, kan åläggas en sådan beskattning, att det stegrade priset försvårar åtkomsten och minskar tillgången deraf.
Det tilltagande bruket af kaffe och andra dyrare utländska drycker hos åtskillige bland den arbetande klassen är otvifvelaktigt af ett menligt inflytande på deras bergningsförmåga, och det vore derföre önskvärdt, att, genom begagnandet af inhemska maltdrycker, elt förändradt förhållande uti bruket af förutnämnde och andra främmande drycker kunde tillvägabringas, äfvensom en for orten ännu vigtigare inskränkning uti tillverkningen, handeln och förbrukningen af bränvin.
Ehuru arbete hos andra inom eller utom orten utgör en hufvudsaklig binäring hos en betydlig del af befolkningen i Länet, samt tillgång på arbetsfolk, i följd deraf, icke borde här kunna saknas, inträffar likväl stundom eli sådant förhållande.
Dertill bidrager, dels att vid förefallande behof mycket arbetsfolk stundom är för tillfället borta på arbeten utom orten, dels ock alt personer finnas, som icke förr mottaga dylikt arbete, än nöden tvingar dertill.
Deraf är ock understundom en följd, att arbetaren vid god tillgång på födoämnen fordrar högre betalning, än som erhålles då han måste dyrare köpa hvad han till sitt uppehälle behöfver.
Enligt bifogadL utdrag af Länets mar kegångs - kegångslaxor för åren 1848, 1849 och 1850 utgör medelpriset a ett niansdagsverke, likasom tillförene, 25 skillingar Banko.
Vid de utvandringar till andra orter, som Länets allmoge, enligt hvad ofvanberördt är, verkställer, äger den att, i stället för pass, enligt Kongl. Maj:tS nådiga bref af den 4 Oktober 1810, begagna betyg af församlingarnes pastorer, efter gifvet formulär.
Det är otvifvelaktigt, att mera bestämda föreskrifter i sådant afseende skulle blifva af ett välgörande inflytande på de utvandrades sedlighet och ordentlighet, hvarom ock ett underdånigt förslag lill stadga, såsom i förra berättelsen omnämndes, är på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning beroende. § 3. Xäringar.
Detsamma öfvas fortfarande på olika sätt i särskilda delar af Länet.
Åkern begagnas alltid öppen i vissa trakter, fördelad, efter tillgång på gödsel, i 3, 4 till 5 års skiften, hvaraf ett trädes, ett besås med råg, korn eller blandsäd efter föregången gödsling, samt ett, två eller tre med svagare blandsäd eller bafra.
Inom sydliga och medlersta delarne af Länet följes allmännast det vexelbruk med säd och gräs, som från trakten af Falun alltmera blifvit i orten spridd under sednast förflutna etthundrade år.
Andra växtföljder förekomma dock äfven med en mindre del, upplåten åt foderväxtodlingen, sorn dock efter hand alltmer och mer tilltager, och odlingen af andra rotfrukter, än potates, har äfven på ett och annat ställe börjat att, jemväl hos allmogen, vinna uppmärksamhet.
Den vanligaste omvexlingen är i omförmälde trakter råg efter gödsladt träde, gräs två till fem år, samt bafra eller blandsäd två till tre år, så att omloppet efter jordens vidd och beskaffenhet försiggår på åtta eller tio år.
Korn är egentligen icke något allmänt säde, utom på kalkgruset i Rättviks, Mora, Orsa och Ore socknar samt på Sollerön.
I några af de öfre Dalsocknarne, der råg och rent korn föga odlas, brukas blandsäd af korn och bafra på gödslad eller starkare jord.
Såsom andra och tredje sädet efter gödslingen nyttjas i några socknar blandsäd af korn, bafra, vårråg och gråärter.
Dessa sås äfven oblandade, förnämligast i de socknar, der korn, enligt hvad ofvanberördt är, allmänt odlas.
På bafra, som i det hela taget är Länets hufvudsäde, blifver skalet understundom å vissa ställen groft och vigten derigenom mindre.
Potatesodlingen har bibehållit sig allmän och är snarare Berättelse öfver Stora Kopparbergs
Län åren 1848—1850. 2 10 i till- än aftagande, oansedt den förstörande sjuklighet, som i andra delar af riket hotat att tillintetgöra denna vigtiga rotfrukt, äfven hit till orten sträckt sina härjningar.
Odlingen af höst- och vår-hvete är, likasom spanmälsutsädet i allmänhet, i någon mån i tilltagande, der jordmån och luftstreck det medgifva.
Med trädgårdsväxter är förhållandet enahanda, utan att likväl deras odling företages af andra än dem, hvilkas lefnadssätt medför behof deraf.
Ädlare fruktträd hafva väl lill någon lid visat trefnad och fruktbarhet i Länets nedre delar, men äro allmänt af en kortare varaktighet än annorstädes i riket.
Allmogens och den öfriga arbetande befolkningens behof torde linodlingen i det närmaste motsvara, och äfven något hampa odlas, men den humla, som inom orten skördas, är utan tvifvel icke tillräcklig, ehuru sådan försäljes äfven utom orten från vissa socknar.
Spanmålsafkastningen, ökad i följd af åkerbrukets utvidgning och förbättring, motsvarar, åtminstone inom Dalorten, icke mera än tillförene det genom folkmängdens tillväxt ökade behofvet af spanmål, och sannolikt mäste, såsom förut är vordet uppgifvet, ännu en tiondedel deraf från andra orter hitföras.
Vid missväxt eller svag skörd kan behofvet icke alltid och på alla ställen fyllas utan Statens understöd, då det ej lämpligen bör på den enskilda omtankan och vinstbegäret uteslutande få ankomma, huruvida den större och fattigare delen af folket måste sakna, eller till skäligt pris bekomma, lifvets oumbärligaste förnödenheter.
Genom utförandet af allmänt nyttiga arbeten, helst sådajia som kunna öka landels produktion, lemnäs den bästa hjelp åt de vid dylika tillfällen behöfvande.
Lån, som måste återbetalas, äro blott en tillfällig nödhjelp, hvarigenom missväxtens verkningar endast utsträckas till flera år, icke sällan intill dess en ny, kanhända hårdare olycka hemsöker den nödställde, och bidrager sålunda icke att bereda honom bättre utväg och förmåga till sjelfförsörjning.
Tröskverk börja alltmera allmänt att begagnas samt bespara icke ringa arbetskraft och kostnad genom i sednare tider å dessa verk använde förbättringar.
Äfven kastmachiner begagnas numera af en och annan, hvarigenom säden skyndsamt och väl rensas.
Vid odling af rotfrukter begagnas ännu blott på få ställen drillkullar, men fördelen deraf torde, så snart den blifver insedd, mana till mera efterföljd.
Foderväxtodlingen på åkern tilltager fortfarande och allmogens håg derför underhålles, på sätt nedan förmäles, genom nedsatta priser å dertill erforderligt frö.
Agronomen, Direktören A.
Johnsons råd och upplysningar hafva ock dertill medverkat och jemväl visat behofvet af en här ständigt tillgänglig agronom, som numera blifvit fyldt, sedan Agronoms-eleven 11 K. L.
Bladin nästlidet år, efter vid Ultuna landtbruksinstitut fullbordade studier, bär inträdt i verksamhet.
Efter år 1850 antagne stadgar har ock ett Landthushå 11 nings-Sä 11skap inom Länet sig bildat för befrämjande af åkerbruk, boskapsskötsel och öfrige landtmannanäringar.
Boskapsskötseln är med få undantag ännu på en alltför låg ståndpunkt.
Såsom tabellen visar bar antalet af boskapskreatur i någon mån blifvit ökadt, men af getter oell hästar deremot minskadt, det sednare med lika belopp, som flere dragoxar underhållas, hvilken förmånliga förändring torde få tillskrifvas skjutsentreprenaden, då för skjutsningens utgörande de mindre hemmansägarne numera icke behöfva att vara med hästar försedde, utan kunna fullgöra sina körslor med oxar, hvilka äro mindre kostsamma både uti inköp och underhåll samt bättre bibehålla sitt inköpsvärde.
Den ökade foderväxtodlingen bidrager väl dertill, att kreaturen bättre underhållas och att boskapsafvel!) småningom tilltager i antal och godhet, men bibehållandet af dessa fördelar beror ännu mycket på höfångsten från allmogens aflägsna, svagt bärande skogsslogar, som blott borde till betesmarker användas, så snart tillräckligt foder kunde erhållas genom utvidgad foderväxtodling på hemägorna, enär brist på tillräckligt och godt bete är ett bland de svåraste hindren för en bättre och utvidgad boskapsskötsel, och hvilket endast på ofvanberörde sätt torde kunna undanrödjas eller minskas.
Under loppet af en månad år 1849 meddelades af Fru Schukani undervisning åt bestämdt antal personer i sättet att af skummad sur mjölk bereda bitter ost, men detta oslberedningssätt har icke ännu vunnit någon allmännare tillämpning.
Skogome inom Länet äro utan tvifvel ännu tillräckliga för alla deraf påräknade behof, ehuru de, nästan utan undantag, åtminstone der de äro i samfällighet, obetänksamt förödas öfverallt, hvarest tillfälle till afsättning gör en sådan misshushållning möjlig.
Sådana undantag förekomma egentligen vid vissa bruk, boställen och de få större egendomar, som i Länet företinnas, men dessa exempel äro ännu alltför fåtalige, för att kunna i någon väsendtlig mån verka till en allmänt ändamålsenligare skogshushållning.
.Några få socknar finnas ock redan, der behofvet att köpa skogselfekter annorstädes ifrån är ganska kännbart, och det är utan tvifvel, att dylik skogshrist flerstädes inom Länet under en icke aflägsen framtid skall gifva en tillräcklig afsättning inom denna landsort för skogseffekter från de socknar, hvilka, med flottled till medlersta delen af Länet, nu sakna utväg att, såsom vid Länets gränsor mot Wermlands och Gefleborgs
Län samt i viss mån äfven mot Norrige för det närvarande sker, utan den ringaste omtanka för kommande tider, lemna de sparade skogs - 12 tillgångarne ofta nog för ringa pris i händerna på ägarne till utom orten anlagda sågverk.
Väl fortskyndas de vidsträckta samfälda skogarnes delning, men mecl större skyndsamhet fortgår deras förödelse, der lätta afsättningstillfäilen gifva dertill anledning och aflägsenheten gör en verksam beifran af de olagliga hyggslren högst svår och nästan omöjlig.
Förr än stor brist tvingar till ändamålsenlig sparsamhet med skogen torde i allmänhet några anstalter i afseende derpå här icke vara att förvänta, och den uppmuntran till hushållning med skogarne, som deras fördelning till enskildt ägo hitintills ansetts medföra, torde sannolikt komma att blifva af ett mindre verksamt inflytande på skogshushållningen, än som deraf bort vara alt påräkna.
Då skogarnes vård och bibehållande är för landets odling samt befolkningens trefnad och välstånd af icke mindre vigt än vården om de mineraliska rikedomar, bergen innehålla, samt hushållningen dermed länge varit ordnad med afseende på det allmännas väl, ehuru med inskränkning i ägarens fria dispositionsrätt, så att han måste hörsamma vederbörande tjenstemäns föreskrifter om sättet för tillgodogörandet af hans malmtillgångar; så torde en dylik inskränkning i den fria dispositionsrätten öfver skogarne i landet, såsom icke mindre vigtig och af behofvet påkallad, icke heller mera böra lemnäs å sido.
Byggnads- och stängselsätt bibehållas ännu i allmänhet oförändrade och bräntorf begagnas icke.
Under de trenne år, som utgöra föremål för denna berättelse, har Länets andra hufvudnäring, Bergsrörelsen, oansedt det första eller året 1848, i följd al störda handelsförhållanden på utrikes ort, lemnat bergsbruksidkarne en emot föregående år betydligt minskad vinst, dock så väl genom sedermera inträdda fördelaktigare förhållanden derutinnan, som den i icke ringa mån ökade tillverkningen visat ett någorlunda förmånligt resultat.
Hvad sålunda angår koppartillverkningen vid Stora Kopparberget, så har densamma fortfarande bedrifvits på malm så väl ur grufvans äldre ras som utur fast klyft, och har genom grufvedriftens bättre ordnande malmuppfordringen under hvarje af de nu ifrågavarande åren tilltagit, så att till verkningen af storgrufvemalm från år 1847, då den utgjorde 3,567 skeppund, år 1850 uppgått till 4,976 skeppund, och såmedelst under nu omhandlade period öfverstigit tillverkningen under de fem föregående åren med 1,674 skeppund i medeltal årligen, hvarigenom ock den till fjerdepartsägarne utdelade behållningen af grufvan kunnat uppehållas till någorlunda likhet med hvad den det sednaste året af förra qvinqvennium utgjorde.
Den redan under en längre tid minskade koppartillverkningen af slagg, sofrad ur äldre varp, har deremot 13 fortfarande nedgått, i följd så väl af minskad tillgång på gifvande slagg som stegrade kolpris, hvarigenom denna förut ganska lönande handtering numera gifver dess idkare endast en ringa vinst.
Af malm från Tomtebo koppargrufva har tillverkningen något ökats, hvaremot vid Garpenberg ett motsatt förhållande ägt rum, så att derstädes ej fram brukats mera än vid pass 49 skeppund i medeltal om året.
Den tiondefrihet, som förut åtnjutits för koppar af malm från dessa grufvor, har sedan år 184-7 upphört för Tomtebo, men fortfar ännu för Garpenbergsverken.
Jerngrufvor, större och mindre, hafva blifvit bearbetade till ett antal af 134, som lemnat 199,248 lass malm om 2 skeppunds vigt.
Genom ett allmännare begagnande af gasrostugnar ocb andra vid blåsningen införda förbättringar, har tackjernstillverkningen kunnat ökas med 9,300 skeppund i medeltal, fördelade på de tre år denna berättelse angår, och har tiondebeloppet, så väl dermedelst som i följd af den från och med år 1849 stadgade förhöjning i tionden med femtio procent utöfver den är 1844 bestämda nedsatta afgift, från 2,532 skeppund 2 lispund 14 marker år 1847 uppgått till 3,163 skeppund 9 lispund 13 marker är 1850.
Ehuru under nu ifrågavarande period endast ett nytt stångjernsverk blifvit inom Länet inrätladt, har dock genom det tillökade smide, som uppstått i följd af den genom Kongl.
Förordningen den 27 April 1846 medgifna oinskränkta tillverknings- och vågföringsrätt, hvartill af de inom Länet befintlige 182 härdar 78 blifvit anmälde, stångjerns- och manufaktur-tillverkningen uppgått från 90,831 till 101,165 skeppund om året.
Oaktadt detta ökade smide här dock tackjern kunnat utom
Länet afyttras lill omkring 8,900 skeppund årligen utöfver hvad under de fem förutgångna åren ägt rum.
Hammarskatten för år 1850 utgjorde 871 skeppund 22 lispund 2 marker.
Silfvertnalm bar dels i några förut ödelagda, dels i nya grufvor inom Vester-Bergslagen blifvit under nu ifrågavarande år bruten, men några byggnader för densammas tillgodogörande hafva ännu icke blifvit uppförda.
Vid Löfås grufva har sedan år 1848 ingen silfvertillverkning ägt rum, ehuru någon mindre brytning af malm dock verkställts.
Tabellerna utvisa antalet af de i Länet befintlige kopparverk, masugnar, jernbruk och manufakturier.
För den utvidgade tillverkning af bergsprodukter, hvilken sålunda ägt rum, kunna omkring 380,000 stigar kol anses årligen hafva åtgått; och den personal, som vid bergshandteringen haft sin egentliga sysselsättning, kan beräknas till något mera än 7,000. 14 Länets bergsrörelse under åren 1848 med 1850 kan anses hafva i me - deltal årligen lemnat följande tillverkningar till nedanstående värden: 98§ dukater a 5 R:dr 32 sk 557: 40. 11. 4,005 silfver Specie Riksdaler ä 2 R:dr 32 sk 10,680: — — 5,591 skeppund 1 lispund 1 mark koppar, garad samt till en del valsad eller smidd vid Avesta, efter medium af priset i Stockholm under ifrågavarande tre ar, då transport och öfriga omkostnader ersättas af det högre manu faktureringsvärdet å 127 R:dr 711,063: 32. — 82 skeppund marker bly å 30 R:dr 2,460: 33. 7. 642 d:o 19 lispund 15 marker grön vitriol å 14 R:dr 16 sk. 9,216: 7. 5. 3 d:o 8 lispund 2 marker Salzburger vitriol ä 73 R:dr . . . 248: 27 2. 1,569 tunnor rödfärg
å 5 R:dr 7,845: — — 1,459 d:o d:o å 4 R:dr 24 sk 6,5 6 5: 24.