Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att välja på tre fordrar redan mera bekantskaper, och ju större den vallista är, som ingifvas skall, ju flera skola troligen votera efter impuls; skulle det ofvannämnda fallet realiseras, alt ett helt
Län af de folkrikafe antoges till elt enda val-district, hvarigenom votering med listor af 12 a 16 personer kom i fråga, kunde man temligen säkert taga för afgjordt, att två tredjedeler af de röstande icke egde verklig kännedom om alla dem, åt hvilka de, öfvertalade af någon talför närvarande, och egentligen af tvånget att välja på okände, uppdrogo vården af fosterlandets vigligaste angelägenheter, .lag tror, på alla dessa skäl, •att val-dislricten böra göras så små, att blott en Riksdagsman frän hvarje af dem väljes (yller tvä: i fall man nemligen antager att den ena skall bo i 01 len och den andra får väljas öfver hela riket).
Beredes derjemte rättighet och tillfälle till föreningar om Ombud, synes farhågan för de talrika valförsamlingarne böra försvinna.
Jag tror för öfrigt, att en stor del af valsättets detaljer bör tillhöra en Province-lagstiflning, hvars resultat jag kallat Landskapens val-stadgar; endast på delta sätt synes mig full ändamålsenlighet kunna vinnas.
At dessa lagar önskar jag en orubblighet, nära så stor, som G> undlagarnes, men dock i så måtto mindre, att det tids-element, som vid de senares förändrande påräknas såsom å terhå lisk ra ft, här både kan och bör anses vara obehöfligt.
Deremot bör, utom Konungens och Riksförsamlingens, äfven Bil. till och framför allt, Landskaps-ombudens egen röst deltaga i föi ändrings-beslutet och ega bestämdt veto dervid.
Såsom följd af denna princip om province-va Istadgar, bar jag ingenting emot, att, för en del orter, Suppleanters väljande anbefallas; jag kunde möjligen godkänna, att, för endel af Riket, det directa valsättet utbytes mot det medelbara genom valmän; men den uti Grundlag och för bela Riket anbefalda valmans-organisationen måste jag enständigt afstyrka. I §. 14 har Utskottet upptagit den Norrska principen, att urtima Riksdag skall hafva samma personal, sorn nästföregående lagtima; och då jag anser såsom ett bland de största möjliga misstag att neka en styrelse vädja till folket, måste jag mot delta beslut reservera mig.
I §. 20 har Utskottet föreslagit, alt, med undantag af röslegande kronobetjent, alla prestgallets valberättigade skola öppet rösta.
Således, med åsidosättande af Englands erfarenhet, som längst haft öppna voteringar vid de omedelbara valen, och der nuvarande tidsropet just är på slutne valsedlar, skall Sverige antaga den öppna omröstnings-principen!
Harman glömt, huru manga arrendatorer, eller andra beroende sockenboer härigenom tvingas alt rösta efter befallning?
Jag mäste ogilla den ovilkorligt öppna röstningen, såsom, efter min tanka, en ai islocratisk institution.
I samma §. a3 förbjudes kronobetjente alt närvara vid valen, då han röstar för enskild egendom eller rörelse.
Jag har i Afdelningen sökt bestrida grundsatsen att behandla desse tjenstemän annorlunda, än Svenska medborgare i allmänket.
Jag fruktar, att UtskoLtet har genom de dubbla valen öppnat så många vägar till intriger, att krono-betjents närvaro icke serdeles ökar dem.
I allt fall hade Lagen bordt närmare uppgifva, kuru långt benämningen kronobetjent sträcker sig.
I ett serskildt tillägg om § 49 Regei iugs-Formen, har Utskottet föreslagit, att Riks-Församlingens sammankomst hvartannat år skall, samtidigt med den nya Representations-Formen, införas.
Jag har en gång förr under denna Riksdag yttrat, alt äfven om represeulations-förändring sker, bör man afvagta, huruvida den lyckats, innan man bifaller förslaget om tätare Riksdagar, än hvart 3:dje år; och jag kan ej återtaga detta.
Från dessa speciella anmärkningar öfvergår jag till allmännare ämnen, ©eli vill dervid än en gång fästa uppmärksamheten på den rätt, Utskottet biha - Bil. till Constitutions- Utskottets Memorial, Tff-.o 58. 9 bibehållit för Pröfnings-Cornileen, att bilda hela Länet till ett enda valdistrict.
Om icke stadgandet i §. ig om en valman för 5oo själar tillkommit, kunde, efter min tanka, valsättet härigenom ganska mycket förbättras.
Anledning vore då gifven för valmans-sammankomsten att inom få mansåldrar förvandla sig lili en med Amt-förmandskapen i Norrige analog inrättning, och vida bättre val-resultat vore alt förvänta afen församling, hvars valförrättning utgör slutet af flere dagars öfverläggning om sak, samt således föregås af uppgjord bekantskap och hopjemkade åsigler, än af den, der valsedlarne skola aflemnas timman efter sedan de väljande skiljt sig från åkdonen, och der de blott äro förenade genom val-längd och val-lag.
Men ett oöfvervinneligt hinder häremot lägger den tumultuösa egenskap, hvilken, såsom ofvan nämndes, en sådan provins-representation genom sin talrikhet skulle kunna få; den skulle i Sveriges minsta Län, Gottland, öfverstiga 80 personer, och i Malmöhus Län, 4205 i elfva
Län biefve den talrikare, än hela Riksdagens i § 10 stadgade personal.
Jag kan således, icke ens under hopp om en sådan framlida öfvergång, godkänna Utskottets ovilkorliga föreskrift om en valman lör hvarje 5oo själar.
Utskottet har emedlertid erkänt den oundvikliga nödvändigheten att låta en från folk-elementet utgående länsmyndighet bestämma val-dislrictens gränser och vidd, med flera detaljer, hvilkas både antal oqh vigt vid verskslälligheten torde befinnas större, än man förmodat.
Härtill har Utskottet utsett Pröfnings-Comitéen, och för den händelse, att den institution, som nu bär detta namn, en gång skulle upphöra, ålagt Riks-lorsamlingen anordna en annan dylik.
Detta synes mig vara ett nog lösligt sätt att behandla ett så vigtigt ämne.
Det behof, som här framställer sig som oundvikligt, att, på samma gång, som representations-stadgan beslutes, i nytt skick och till nya ändamål, ordna en läns-instans för communal-väsendet, visar bäst oumbärligheten af en, i min tanka, företrädesvis vigtig åsigt af representations-frågan, så väl i allmänhet, sorn serskildt för vårt land.
Om man noga granskar de nuvarande nationernas allt mer och mer uppenbarade behof af politisk frihet, och deras derpå grundade mer eller mindre högljudda, mer eller mindre ofta förnyade, påståenden; befinnas de icke vara af blott en art, utan af två sådane.
Nuvarande tid yrkar: nalional-representation, för att emancipera samhället frän allena-styrelsens möjliga nycker, men den yrkar äfven: organiseradt communal-väsende, för Sih. tiil It.
Prot. 1840. 3 Stim t. 22 Häftet. 2 JO Bil. till Con,sULittions-UIshot leta Memorial, .IV: o 33. att på lika sätt emancipera från embetsmanna-väldet.
Man kan medgifva detta oell dock på intet vis glömma, att en alldeles motsatt opinion om den företrädesvis stora vigten af Konunga-inslituLionens consoliderande, och embetsmanna-hierarchiens utbildning, gjorde sig gällande under flera af de sistförflutna århundraden; det var i sanning samtidigt med begge dessa centralisationer af magt, som, efter tusenårig gäsning, en rå och laglös massa af Europeiska famiije-föreningar vande sig vid ordning, odling oeh lag; — hvad vi nu med skäl öfverklaga, hade sin period, då det var ett hufvud-vilkor lör menniskornas trefnad oeh framsteg.
Men för den nuvarande lidens farhågor, utgöra emedlertid aulocraliens successiva stegring och Statens inblandning genom en embeismanna hierarchi, uti lifvets minsta detaljer, ett gemensamt föremål; — det är ej endera af dem, utan begge tillsammans, som äio oförenliga, med den politiska frihet, hvilken nu, nästan öfverallt, antingen tvst önskas, eiler öppet fordras.
Då nu en förändring i formerna för Svenska folkets representation hufvudsakligen påyrkas för dessa formers ringa öfverensstämmelse med så väl den ena, sorn den andra af nutidens åsigler och fordringar, liar det också synis mig hufvudsakligen nödigt att fästa uppmärksam beten, icke på nalional-representationen ensamt, utan äfven på communai-väsendet, åtminstone på provincial-instansen deraf.
Det är nemligen denna, som i vårt land fullkomligast har blifvit utträngd under de sekler, hvilka , såsom nämndes, sträfvade efter centrala organisationer af magt; det är tillika denna, utan hvars fullkomliga utbildning, och försäkrade bestånd, allt det öfriga ligger i händerna på Statens byråcratiska element.
1 ett land med cornmunal-auctoriteler, hvilkas beslut alltid kunna öfverklagas bos embetsmyndigheter, och ofta ursprungligen bestämmas af dem , är commnnal-väsendet blott ett medel att för bättre köp, och på ett mindre förhatligt sätt, låta det olvannämnde inliängandet af embetsmanna-magten, i lifvets minsta detaljer, icke blott fortfara, utan tilltaga.
Jag har derföre trott, att på samma gång, som en ny represenlationsfonn anordnas för Sverige, bör äfven en sådan provins-instans för communal-väsendet åter utbildas (ty den fanns här i landet ännu under flera al Vasa-ättens Konungar), och redan i sin första uppkomst sättas i förening med nationalrepresentationen, på det att den aldrig i framtiden må anse sig som en bihangs- och fvllnads-anstalt åt embetsmanna-väldet, ulan som en tvillingsbroder med national-representalionen, begge arbetande för ett gemensamt mål: medborgarens politiska frihet.
Man har på två sätt förbisett Bil. till Constilutions- Utskottets Memorial, JV:o 58. r i behofvet af del sislnäinnda samverkandet, och, i enlighet härmed, har frågan om coinmunal-väsende blifvit i Sverige behandlad under senaste årtionden.
Man har ansett det höra lill de allmänna inrättningar af alla slag, hvarom frågorna, enligt Sveriges Regerings-Form, böra till utredning af Allmänna Besvärs- och Ekonomie-Utskoltet förvisas.
Så besvarades i 834 års Constitutions-Utskotts försök att föreslå en landtdags organisation inom alla fyra Stånden med ropet, att sådant icke hörde till Constitulions-Utskottets, utan Ekonomi-Utskottets, befattning.
Af detta senare Utskott har, äfven vid denna Riksdag, samma fråga blifvit behandlad, och ett förslag inlemnadt till Riks-Stånden, hvars värde icke torde kunna nekas på andra skäl, än alt den byggnad, som pålänkes, får mvcket för lös grundval, då man blott föreslår en anhållan om en ekonomisk Förordning.
Sjelfva nyttan af cornmunal-organisationer bestrides för öfrigt numera ej.
En ganska stor del af Europa arbetar ju nu som i frigast med sådana inrättningar; — de, som gerna rälta sig efter Engelska, Tyska eller Franska mönster, hafva snart öfverflöd derpå alt välja mellan.
En annan del, för hvilken Norriges företeelser utgöra de högsta eller enda idealerne, har uti detta lands, med allmänt bifall urarbetade, förm«ndskaps-bildningar ett lockande exempel att följa
Vid jemnförandet af alla dessa utländska förhållanden med dylika inom Sverige, förbiser man dock vanligen: att ali, till Sveriges ekonomiska lagstiftning hörande, beslutande åtgärd är förbehållen den ena Statsmagten ensam; — och alt, på grund häraf, ett Svenskt Communal-väsende, som äfven med stor stalsmarma-skicklighet blifvit organiseradt på en genom Ekonomi-Utskottets Riksdags-behandling caracteriserad väg, alltid skall kunna lill sitt innersta väsende förändras och sönderslitas genom blott en Förordning.
Det skall, efter min tanka, just härigenom förfela sitt ändamål.
Ty till detta senare hörer, att sjelfva inrättningen skall vara inom nalionen lefvande, och känna sig sjelfständig, fullt ut så mycket, som någon inom samhället.
Om möjligt vore att genom Civil-Lag, sådan den i Sveriges Regerings-Forms § 87 bestämmes, organisera något communalväsende, eller någon del deraf, skulle derigenom ändamålet åtminstone såvida uppfyllas, som
Riks-representalionens bifall blefve ett oundgängligt vilkor för rubbningen af hvarje så organiserad inrättning; men då detta ögonskenligen ej kan ske, är införandet i Grundlag det enda medel, hvarigenom denna allmänna inrättning här kan få nödig trygghet och ett afgjordt samband med Riks-representationen.
Den skall derförulan alltid J 2 Bil. till Con$tiliilions-Ulsl'oltcls Memorial, N-.o 08. blifva, såsom hittills, missförstådd af folket; den skall anses som, och den skall i sjelfva verket vara, endast en ytterligare tillsatts till vår redan förut alltför vidlyftiga stats-apparat.
Conslilutions-Utskottet vid i83-4 års Riksdag godkände, uti Betänkandet N:o 36, såvida en annan utväg, som hufvuddragen till en Landtdags-ordning föreslogos, och Sländernes yttrande derom begärdes, hvarefter, och sedan på Riksdagen derefter förslaget blifvit af begge Stalsmagterna antaget, det dåvarande Constilutions-Utskoltet skulle erbjudas läglighet att planmässigt, utarbeta ett fullständigt reglemenlariskt förslag, för att j sin ordning undergå den i grundlag stadgade behandlingen.
Några månader senare, och sedan Ståndens Plena, såsom nyss nämndes, ansett onödigt att i Grundlagen stadga något, hvarken om en eller annan instans af Rikets Communal-väsende, yttrade samma Gonstitutions-Utskott, i Betänkandet N:o 5r , att den uti N:o 36 framställda frågan destohellre borde och kunde förfalla, som någon verklig eller direct grundlagsändring icke varit föreslagen.
Men äfven hvad uti första Betänkandet uttrycktes, ansåg jag icke, och anser ännu ej på något sätt, lämpligare, än att låta
Co mm unal-väsendet organiseras genom ekonomisk Lagstiftning.
I nämnde Betänkande föreslogos nemligen Landtdagar, sammansatte af andra element, än Riksdagarne, och sammanhängande med Slyrelse-magten, genom flere beröringspunkter, men genom nästan inga med Riksförsamlingen.
Della är, efter min tanke, det farligaste af alla misstagentvänne oafhängiga Folkrepresentationer kunna aldrig i längd bära sig i någon stat; —- åtminstone skulle det blifva alltför lätt att sätta begge i harnesk mot hvarandra, och ingalunda omöjligt att bearbeta den ena, så att en statskupp snart undanröjde den andra.
Vi hafva sett nationer, hvilka, då de yrkat att få national-representation, fått i det ställe Provins-ständer och Communalin rättningar medgifna, och med mycken sorgfällighet utbildade af Styrelserna; vi hafva sett i flera sådana fall kloka ekonomiska Förordningar tillkomma, under ledning af Provins-ständernas ioealkännedo-m , sett stigande national-välstånd till stor del tillfredsställa folket; ehuru ifrigt det än fortfarande önskat sig Riks-i^presentation; — det kan återstå för historien att omtala andra nationer, hvilka representation, och der man sorgfälligt hindrat alla förbättringar deruti, under det att man på samma gång uppmuntrat provins-bildningar i tidslynnets stil, till dess, sedan folket småningom blifvit vandt att ei hälla sina närmaste och materiella behof beviljade, på de senatcs begäran, men Bit. till Constilations- Utskottets Memorial, A7: o 33. deremot funnit den förras förhandlingar leda till tidsutdrägt och kostnader, delta folk sjelf möjligen kunde vara färdigt att cedera national-representationen.
Det är med afseende på hvad här blifvit i korthet antydt, och visserligen bordt mycket fullständigare afhandlas, som jag ej kunnat undgå att äfven vid denna Riksdag påyrka: att, i en tid, sådan som vår, det är angeläget för hvar och en nation att försäkra sig om både Riksrepresentation och Communai-väsende;— att med Sveriges Regerings-form delta ej annorlunda kan ske, än genom införandet i Grundlagen äfven af stadganden om provins-instansen af Communal-väsendel; — att det härvid är .nödigt låta begge de ifrågavarande yttringarne af folkrösten framställas af representanter, hvilkas val grundar sig på samma val-lag, och hvilka representera samma val-fördelningar af Riket, samt äfven för öfrigt stå i så intimt sammanhang som möjligt; — och slutligen att detta intima sammanhang icke kan på ett mera ofelbart saLt vinnas, än om Provinsrepresentationen väljer det hela, eller en del af Riks-representalionen.
De inrättningar för de lägre inslanserne, som vi redan hafva och länge haft, och som svårligen kunna fråntagas Sverige, torde endast behöfva ordnas till mera enkelhet och emanciperas från byråcratien, men just detta sker säkrast, och kan svårligen annorlunda ske än, i sammanhang med den garanti, som tillvaron af en högre instans erbjuder.
Jag vill ännu yttra några ord, innan jag lemnar detta ämne.
Man har ansett försöket all ändra en Riks-representation, redan vara så dristrigt, och framgången deraf så otrolig, att en förening af denna reform, med Communal-väsendels ordnande vore, lindrigast sagdi, en förmätenhet.
Också jag vill ogerna erkänna mig, såsom sväfvande i overkställbar theoriersrymder, men til det pracliskt antagliga hör, efter min åsigt, alt lyssna på allt, hvad tiden fordrar, icke göra Lill hälften hvad, som sedan blir mycket svårare att lappa med en ny hälft, om den förra ej då redan är bortfallen.
Det är just på denna grund, jag vid denna Riksdag öfvergåtl till principen om allmänna val; jag har förut, och så länge jag trodde, att ingenting annat var värdi alt ifrågasätta, aldrig utsträckt mina tankar till slånds-principens frångående.
Men all fråga om stånd är af underordnad vigt.
Sverige behöfver mer Norriges förmandskaps-biidningar, än Norriges Riks-represenlations stadgar; ty det vi framför allt behöiva, är en förenklad stats-apparat, och delta behof visar sig icke blott på de så kallade samhällets höjder, utan mest i dess dalar, på hvars fruglbarhet det invecklade och lunga machineriet skadligast verkar.
Vi behöfva förmandskaps - 14 JBil» till ConstUutions-Utskoltels Memorialj IV:o 38. bildningar, för alt en gång få en ekonomisk lagstiftning grundad på localkännedom; erhålla vi ej denna, förbi i f ver ohelåtenheten alltför litet afhjelpt. äfven genom det klokaste beslut i conslitntions-frågor, hvilkas vigt så ofta förbises af den mängd, hvars obelålenhet är betänkligast.
Större enkelhet i Sta t s-apparat hade för öfrigt Norrige redan, innan det egde hvarken lörmandskaper eller Riks-representalion ; det hade mer qvar, än Sverige, af Skandinaviens egna urgamla förhållanden, och det är möjligtvis egentligen detta, som, förenadt med den lyftning, hvilken, särdeles under de första menniskoå Idrarne, hvarje stort steg lill fri het alltid gifvet- en nation, har föroisakat
Norriges under det sista fjerdedels seklet så betydligt stegrade välstånd och så märkvärdiga kraft v llringar.
(J «/ O Utskoltels motiv omnämna en, till dessa ämnen hörande, ytterst vislig, och ofta med mycken bitterhet förd meningsstrid, rörande företrädet af Enkammare- eller Tvåkammare-systemet.
För mig synes det, som om man, vid begge dessa syslemers granskning, oftast försummar betrakta, hvad de kunde blifva, och blott ihågkommer, hvad de varit.
Enkammare-systemets fiender åberopa sig, att det hvarken kunde bibehålla sig i Frankrike eller på Pyreneiska halfön; och förbise, att i det ena landet var den ytterst fällretliga folkstammen, redan innan detta Enkammar-system infördes, af verldshistoriska krafter indragen i en hvirfvel, hvarvid så väl den ena, som den andra Statsformen hule vaiit en alltför ringa motkrafl; i det andra deremot, vore ett uiåldrigt calhobkt Prestvälde, och eli vidskepligt folk på låg odlingsgrad, men med glödande lidelser, nära lika bestämda hinder för beståndet, af hvilken fri samhälls-författning sorn helst.
— I full öfverensstämmelse med Utskottets majoritet, tror jag, att intetdera af dessa åberopade exempel kan vederlägga det hopp, som Norriges redan 25-åriga erfarenhet ingifver, alt det dervarande systemet, hvilket i sanning närmast hör till Erikammar-classen, kan inom Skandinavien, ibland protestantiska, odlade, lugna och betänksamma folkstammar, lemna helt andra resultat.
Tvåkammar-syslemets fiender betrakta deremot med obotlig envishet endast en class deraf; — deras öra lyssnar ej, när man talar om något annat, än Pärs-kammar-formerna; de synas tro, att, hvarhelst tvåkamrighet finnes, måste den ena Kammarens indi vider hafva en mängd föret! ädes-rättigbeter, -Sorn upplyfta dem öfver deras medborgare, ehuru de på samma Bil till Constitutioris-Utskottets Memorial, N:o 58. gång mer eller mindre fråntaga dem folkets förtroende, och sympathien dermed; — just härigenom allena anses den ena Kammaren kunna få en conservativ rigtning, och den andra, den egentligen locomotiva.
Men möjligheten deråt, att Öfre Kammaren icke är, hvarken genom stånd afskild, eller genom Styrelsens åtgärd utnämnd, utan fulltnt, lika mycket, som den Nedre, en valproduct af samma valberältigades förtroende, ehuru, genom olika val och valsätt, utgående från dessa valberättigades församlingar; — denna möjlighet har hittills varit alltför litet betraktad.
Nord-Amerika och Bel gien hafva likväl godkänt sådana systemer.
Utskottet har i sitt Betänkande nämnt derom, men, i min tanka, icke nog betänkt de fördelagtiga loij ler, som deraf kunna uppstå.
— Det är blott ett sådant Tvåkaminars\steni, som i mina ögon kan ega företräde framför det efter Norriges exempel bildade, hvilket af Utskottets majoritet blifvit i detta Betänkande golkamlt; — just den, med här bila g d e förslag öfverensstämmande, jemkningen att låta Amts-förmandskapen välja till Lagthinget, harle troligen redan 1814 skett i Nolinge, om förmandskaps-inrättningen varit äldre, än Eplsvol Ismäunens arbete; — ty icke hade desse, i sådant fall, försummat lästa den nya folkrepresentationen vid hvad, som förut fanns.
Samma jemkning är nu der mindre nödig än här, emedan Norriges Grundlag icke stöder sig på vår notion om ekonomisk Lagstiftning och deras förmandskapsbilduingar, således redan ega den soliditet, sorn sådane ovilkorligen behöfva, att icke utan Biks-representationens bifall kunna rubbas.
Till skenet är Norriges 'representation tvåkamrig; men dess dubbelbildning af Lugthing och Odelsthing synes mig icke sträcka sig utöfver skenet, äfvensom att jusi härpå det vigtigaste inkastet deremot grundar sig.
När Öfre Kammaren är en val-delegation, och den andra en återstod af Riksförsamlingens ursprungliga ena Kammare, blir hela inrättningen blott en arbetsmelhod för denna senare; dupliciteten blir närmast lik den emellan Sveriges Plena och Utskott, oaktadt visserligen behofvel af serskilda Utskotts-bildningar icke ändå visar sig vara i Norrige uteslutet.
Den nämnda Norrska dupliciteten är dock såvida betänkligare, som den kan gifva anledning
Lill en serskild intrig, att invälja en person i Lagthinget, endast for att undandraga honom Odelsthingels vigtigare göromål.
Ty den period torde åtminstone någon gång inträda för hvarje representation med sådan dubbel-bildning som den Norrska, då valen tili Lagthinget blott betragtas som en utrensande, till completterande af det partis seger, hvars röst inom nationen för året är segrande.
Åtminstone synes mig Lagthings-Leda - 16 Bil. till Conslitulions-Utakoltets Memorial, N:o 58. moten, som saknar allt initiativ, och ingen annan förkastande-rätt utöfva får, än möjligen tillsluts, vid Storthings-omröstningen , kunna sjelf anse sitt val snarare sorn en paralysering, än som en utmärkelse.
Inrättningen kan för öfrigt möjligen leda till en grundligare utredning af ämnet, och ett oftare undvikande af beslut, som Odelslhinget sjelf sedan skulle erkänt såsom förhastade, men äfven i det alldeles nakna Enkammare-svstemel kan ett sådant ändamål vinnas i mer elier mindre nion, genom andra till arbetsordningen hörande stadganden, såsom örn flere läsningar, m. m. dylikt.
När deremot begge
Kamrarne utgöra caraclersskiljda och sjelfständiga element af den representerande församlingen, blifver frågan verkligen betraktad från tvänne sidor, bedömd af två olika opinioner; — när då dessa Kamrar tillika begge äro folkets delegationer, och ingendera ledes af stånds-intressen, kan man ändå, sedan begge meningarne blifvit utredda, låta Kamrarne sammankomma till gemensam debatt, och målet afgöras af folkets samtlige Ombud.
Fördelen är således framför hvart och ett Pärsjkammar-system, att uti ett sådant är hvarje sammanträde af hela Riksförsamlingen icke tänkbart; fördelen framför Norrska systemet, bland annat, att den gemensamma Kammaren kan blifva en fullständig pröfvande öfverinstans, icke blott en voterande myndighet, som, i likhet med Sveriges Förstärkta Stats-Utskott, är bunden vid förut bestämda propositioner.
Och den garanti, som i det stället Norriges Grundlov i § 76 sökt, att till Storthingets beslut, när det fungerarsom skiljedomare, fordras -|;dels pluralitet, blir obehöflig derigenom, att man har så mycket större garanti uti målets föregående behandlingssätt.
Just härigenom är tillika vunnet, altTvåkam1’ighets-systemet kan blifva användt äfven till administrativa ärendens afgörande, och i allmänhet till alla mål, utom der det anses obehöfligt, i anseende till sakens ringa vigt eller egna natur.