Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
1Xöjes den, som stängseln hålla skulle, ej deråt, göre sin talan vid behörig domstol anhängig, inom den lid i i3 sagdt är. 16 §.
Kurder, under verkställighet af laga skifte ä landet, stängselskyldigheten fördelad såsom i if Gap. 3 § af ofvarmämnde Nådiga Stadga om Skiftes-verket i Riket sägs; dä bör derom uppkommande tvist, i sammanhang med skiftet, inom den tid och i den ordning i 18 Gap. i3 af berörde Stadga föreskrifves, hos Egodelnings-Rätten anmälas och såsom skiftes-ärende behandlas; men alla andra uppkommande stängsel fr ägor skola, der icke annorlunda för någon serskild ort finnes förordnadt, å landet vid 11 arads-Rätt och i Stad vid Rådstuf vu-Rätt, såsom första domstol, upptagas, hvarefter målen, i fall af missnöjen med dessa Rätters beslut må derifrån besvärsvis till vederbörande Hoj-Rätt och vidare, ulan Revisionsskilling, hos Kong/.
Maja i Dess Justina Revisions-Expedition fullföljas.
Då det i Petter Perssons motion intagne förslag afser antagande af den uti förestående Författning godkände grund för hägnaders fördelning, samt de utaf Johannes Andersson öfverklagade olägenheter komma att försvinna om Utskottens förslag vinner bifall; torde något vidare yttrande, angående sistnämnde motioner, icke erfordras.
Åf Anders Trjrsen: ”I en tid då ännu åkerbruket var i sin linda; Lag- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Utshottens Betänkande, N:& so. 21 då de odlade delavne af landel lågo frånskilda hvarandra genom skog och mildra iinpedimenter, och således oafhängighet genom stängsel sällan ifrågakom; då ännu ingen mätare af det ena jordområdets förhållande till det andra var gifven, var det naturligt, att,! då en afsöndring emellan olika jotd-delar skall ske, ingen annan rättsgrund fanns tillämplig, än att hvardera grannen deltog till hälften i skilje-liniens stängsel.
En sådan stängselskyldighet, som sträckte sig endast till åker och ång, kunde således icke vara serdeles betungande dels för dess obetydliga utsträckning och dels genom den ymniga tillgången af stängsel-material, som den tiden förefanns.
Den upptogs derför i våra Landskaps-lagar.
Men i samma raon som jordens odling fortgick och större beröring med grannens odlade marker allt mer inträffade och förhållandena i allmänhet antogo en bestämdare form, var det naturligt att missbelåtenhet skulle yppas med en sådan delningsgrund, hvars olämplighet sednare Lagstiftare insett och på goda skäl förkastat, samt i dess ställe antagit den nu gällande:
Deri by gärde mer, som för mer ligger och deri mindre, som för mindre ligger-
Det rättsförhållande, som uttalas i denna satts, måste erkännas såsom det enda, sanna och rätta.
Och ingen obelåtenhet har försports för bibehållandet af en sådan, förr än Lag-Comitéen återfunnit en uråldrig, af våra förfäder förkastad delningsgrund, som borde, undangömd af flere generationers rättvisa ogillande, fått hvila såsom nu mindre än någonsin tillämplig, sedan stängsel-vitsordet blifvit utsträckt till skog och utmark; hvarigenom stängselkostnaden i betydlig mon ökats, och således af ännu större vigt; att en rättvis och lämplig delningsgrund bibehålies.
Jag får derföre vördsamt reservera mig emot de Höglofl. sammansatta Utskottens beslut, att förkasta nu gällande stängselgrund, och emot antagandet af en fornåldrig, som på sin tid kunde vara tillämplig, men som vid närvarande förhållanden skulle föranleda till den största orättvisa vid tillämpningen.
Utskotten hafva grundat sitt beslut på Lag-Comiteens motiver.
Jag lemnar derhän hurusom dessa kunna försvaras på theoriens vidsträckta område; på praktikens inskränktare kunna de icke inrymmas.
Om det är rätt, att den större jordegaren onereras mer i förhållande till dess jordvärde, än den mindre, lika rätt måste då ock vara, att samma förhållande inträffar då den ena jordlotten afsöndras från den andra, nemligen att äfven då den egare, som innehar större jordrymd, får taga mer stängsel i 22 Lag- samt Allm.
Bcsv- och Ekon.-Ut skott ens Betänkande, N:o SO. förhållande till den mindre lottens område.
JEtt absolut rättsförhållande häri var, om icke omöjligt, åtminstone svårt att utföra.
Lagstiftare af nu gällande princip har derföre trott sig komma detta så nära som möjligt, då han lagt hemmantalet till grund.
Att oegenlligheter och missförhållanden äfven vid tillämpningen häraf ej kunna undvikas, är väl en sanning, men erkännas måste, att bj intill by eller hemman intill hemman i allmänhet ej kan vara af så stor skiljagtighet i egovidd och dess relativa värde eller i egofigurens beskaffenhet, att icke denna delningsgrund är deri, som med största rättvisa och billighet blifver tillämplig framför den af Lag-Comiteen tillstyrkte och af Utskotten godkände, hvilken grund alltid och i hvarje fall på ett obilligt och tryckande sätt skall undergräfva den mindre jordbrukarens bestånd.
I de åberopade motiverne synes stor vigt vara lagd på den enkla delningsgrund, som skulle uppkomma genom hälften-delning; och man kan irestas tro, då alla skäl sammanläggas, att Lag-comitéen ansett den liufvudsakligast verka till återtagande af hälften-principen, hvarigenom jorbrukaren, ulan fremmande biträde skulle kunna fördela stängseln med sin granne.
Den nu varande delningsgrunden är verkligen i flesta fall så enkel att hvar och en, äfven den enfaldigare, kan reda sig dermed; så vida icke allt lör stora skiljaktigheter af markens beskaffenhet i skiljelinien gör en gradering nödvändig; och detta det svåraste hindret är på intet sätt undanröjd t genom den af Utskotten tillstyrkte förändring, utan qvarstår lika hinderlig! vid en sämjedelning:
Häiften-delningen kan således icke ens i detta fall ega något företräde, och Utskotten hafva, för att göra antagandet mindre afskräckande, redan sett sig nödsakade i så måtto föreslå icke allenast modification i sjelfva principen, nemligen att der skog och utmark möter åker och äng, stänger egaren af den förra blott ^:del; utan derjemte tillstyrka, att den blifvande stängselstadgan endast skulle tillämpas vid blifvande skiften och icke inverka på stängsel-förhållanden.
Utskotten i tysthet velat erkänna olämpligheten, att åter upptaga ett lagstadgande, som flere generationer efter hvarandra ansett förkastligt och med jordbrukets sanna utveckling oförenligt; hvarför denna reservation kan hända varit öfverflödig för att väcka uppmärksamhet på Utskottens tillstyrkande i denna vigtiga fråga, som djnpt ingriper i jordbruksnäringen. ° h 23 Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 30.
Jag vill icke förneka, att, med bibehållande af nu gällande stängsel-grund, jemkningar i den af år 1802 utfärdade Kongl. Stängsel-Förordning äro behöflige.
Afdelningarne både i 5 § föreslagit en sådan, som likväl i ocb med principfrågan i Utskotten förföll.
Det är derför, som jag bär åter upptager ocb underställer Rikets Ständer detta förslag till ändring i denna § af följande lydelse: 5. 1 ing till åker, De förändringar, skog ocb utmark kunna undergå, genom uppod■' J och planteringar, böra icke verka till annat förhållande uti skyldigheten till hägnads upprättande ocli underhållande, utan värde joi den eller marken, oaktadt sina förbättringar, ansedd efter dess förra beskaffenhet; dock att, om skog och utmark, som gränsar intill åker och äng, •varder på ojvannärunde sätt uppodlad, egaren af densamma skall uti hägnaden emellan åkern och ängen samt den odlade utmarken deltaga ejler järmedladt hemmantal.
I denna reservation har Herr Lector IVallman instämt. al JSils Strindlund: ”Emot Högloll. Lag- och Ekonomi-Utskottens pluralitet lattade beslut, i frågan om utfärdandet al en ny förordning om stängseldelning får jag mig reservera.
Utskotten hafva beslutat, det grunden för stängseldelning skall blifva i öfverensstämmelse med de Kongl.
Propositionerne som Rikets Ständer fingo emottaga och handlägga vid Riksdagarna 1828, 1829 och 1830 samt 1834 och 1835 hufvudsakligen, att principen skall vara rätt, att då byar eller enstaka hemman möta hvarandra, och grannar inom byalag, skall större eller mindre jordegare stänga och underhålla lika mycken hägnad.
Det är bekymmersamt att ss, att uti så ringa invecklade frågor, som stängselskyldighet är, sådana orättvisa och obilliga beslut kunna tagas, då den regel inom vårt samhälle i så många fall inom vårt samhälle är erkänd såsom rigtig, att alla skola njuta sin rätt.
Icke betalar torparen och Stats-Ministern lika stora contributioner, ty de hafva icke lika förmåga dertill, icke har Rdels mantal inom by lika många tunnland att vårda för ohägn, ieke hafva de lika stor skog att taga gärdsel och stör på, som den, 24' Lag- samt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 30. som har ett helt mantal, och ännu mindre är jalels mantal jernförligl emot 10 mantal.
Skiftade egov sträcka sig vanligen, åtminstone der marken är couperad, i stundom raka och stundom med knä på, från den högiändta marken ner till det sanka landet, från berg till sjöar, från berg till eif var och ■åar, på det att aftlöde icke skall komma från den ena grannens åker på högre land och göda den andre grannens åker,' som ligger nedanföre, utan hvarje jordegare derigenom skall sjelf draga fördelarne af den gödsel lian för på egen åker.
Det är föga tröstande att se och höra, att sådane män, som ofta skola skipa lag emellan medborgare, så litet känna sitt fädernesland, att de tro, det egofigurerna kunna uti ett skifteslag hafva samma utseende på marken, som rutorna i ett schackspel, aldra helst som tvärdelningar äro förbudna uti skiftes-stadgan, der icke den skiftade marken är alldeles jemn och fri för lutning.
Jag frågar om det är rättvist, då vid ett laga skifte, den ena hemmansegaren får tre å fyra skiften och den andre i samma by får ett skitte; ock lika gerna kan den, som har ett mantal få ett skifte, då den, som har mantal, får tre skiften, och efter den nu föreslagna grunden, skulle då den, som har i mantal, stänga 300 alnar på långsidan emot sina granliar» då den, som hade hela mantalet, blott stängde 100 alnar.
Betraktas åter Riksdagsöfveriäggningarne såsom en krigs-theater, der kriget utföres emellan den större och mindre jordbrukaren, så att magten afgör saken, då kan möjligen utslaget blifva, som Utskotten föreslagit, så att äfven de smärre jordegarne få öfvertaga de störres stängselskyldighet.
Den Regering, som tillstyrkt Kongl. Maj:t, så väl 1828 som år 1834 att framställa till Rikets Ständer, att den stora och lilla hemmansegareu skulle stänga lika, då de lågo intill hvarandra, erhöll så väl i denna sak, som i många andra lika rimliga, en icke afundsvärd belöning för sine mödor.
Orimligheten mång-fördubblas derigenom, då den granne i by eger vitsord, som stänga vill inom odalegorne.
Det har varit mindre farligt, om 25 Lag- samt Allm. Besa.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 3o. om det endast gällt byar emellan; ty hägn inom egorna ger ej den nytta, som den kostnad stängsel der medför och den skada den förorsakar/ genom den drifsnö, som der lägger sig vintertiden och förorsakar sen sådd pa vararne i nordliga provinser, der nattfrost skadar de åkrar, som sent mognar, hvilket inträffar då såningstiden fördröjes.
Älven jag är, ibland de små i min hembygd, en större hemmansegare och således skulle erhålla en skamlös vinst på mina smärre medbroder bekostnad, men som sanning och rätt är för mig dyrbarare, än oskälig vinst på andra medborgare, så tvingar samvetet mig att ogilla Utskottets förslag i denna del.
På de skäl och grunder, jag anfört, afstyrker jag det af Höglofb sammansatte Utskotten gjorde tillstyrkande.” Mauritz Sahlin och Johannes Samuelsson hafva häruti instämt och yttiat.
Omstående reservation förklarar tydligen den föreslagne Stängsel-förordningens olämplighet och orimlighet uti vår hemort, der locala förhållanden äro säd a ne, att vid laga skiften, i flesta fall händer, att en eller flere delegare fåi o a 4 skilten och de öfrige kunna erhålla ett eller två, och i så matto så kan icke sällan hända, att den ena grannen i byn, om ock den minsta skattegare, kan komma att vidkännas mångdubbel stängselskvldi^het mot de öfriga.” o J 0 Al Sven Isacsson'.
Utskotten hafva såsom grund för sitt fattade beslut för den nya Stängsel-Författningen antagit hälften-principen, i hvilket fall jag icke kunnat dela lika åsigter med Höglofl.
Utskottens majoritet och hemställer således deremot om detta beslut icke allenast är högst skadligt utan ock medför en verklig orättvisa mot den mindre jorde^aren, i mobn al denna Författnings tillämpande; derigenom att vid laga skiftesfördelning nästan alltid den mindre hemmansegaren i ett och samma skifteslag erhåller i skiljelineerne lika så lång sträcka som en egare af större liemmansdelar, som efter naturförhållandet visst icke af en skiftesman kan. så undanrödjas att rättvisa meddelas båda, hvaraf följden blifver lika i hägnad både lör mindre och större hemmansegare, men för den förra alldeles för hårdt tryckande, detta tyckes vara så klart i ögonen fallande Bih. till R.
7 Sami 2 Afd. 9 Haft. 4 26 Lag- samt Allm.
Best'.- och Elwn.-Utskotlens Betänkande, N:o 30. för hvar och en som faster sin uppmärksamhet åt dess inre förhållande, alt följden af en sådan Stängsel-författning som den nu föreslagna icke kan lida något tvifvel derom, ulan att den mindre hemmansegaren, hvilken nästan alltid är såsom fattigare i sjelfva verket att betrakta, skall också duka under den mera förmögna, som är egare af större hemmansdel och derigenom icke sällan falla ett offer för den mera egande af denna verldens göda, utan ock slutligen med hustru och barn nödgas tillita faltigförsörjningarne, hvilka nog ändå äro fyllda.
Tager man till exempel i betragtande ett skifte, der en åbo är egare af | mantal och eu af samma mantal eger *:delar.
Dessa skiften kunna icke för locala förhållandet blifva annat än lika långa egostränger då bör man med billighet fråga om det är rättvist att denne egare af 1 mantal skall stänga hälften mellan egaren af [:delar, likväl hafva Höglofl.
Utskotten sådant tillstyrkt.
Fäster man än ytterligare uppmärksamheten härvid, så föreställes icke sällan händelser, att jpdels mantal enstaka är beläget emellan 2:iie större skifteslag, man föreställer sig det ena om 2 det andra om 4 mantal.
Desse i min hemtrakt hafva gemenligen lika långa ägostränger, hvarigenom denna Författning | mantal är ålagd stänga lika mot 6.
Sex; och då man nu härvid föreställer sig, hvad icke sällan inträffar, den dryga kostnad att uppföra hägnad af sten, som är enda utväg i en skoglös trakt, der ej eller jordvall kan ens blifva möjlig alt till hägnad anlägga, för, dels dess stengeltriga jordmohn, som höjer sig i sjelfva jordytan, dels ock flygsandagtig jord; — alltså synes tydligen häraf, att hägnaden för de mindre hemmansegare vida i kostnad öfverstiger jordens säljbara värde; om den nu föreslagna Stängsel-författning af Rikets Ständer anlages, då uppstå betänkligheter, huruvida icke härigenom fattigdom sprides bland de mindre hemmansegare, hvilka man ålagt ett så svårt onus, eller heter det icke så: att du mindre väl lottade af Svenska jorden, antingen måste du draga den hörda lagstiftaren dig, i följd af denna författning ålagt, eller ock, i händelse af oförmåga dertill, digna om icke alldeles dö -—- under denna bördans ok, och till denna händelse skall blifva smärtande att vara åsyna vittne af.
Till förekommande häraf vågar jag till Höglofl.
Utskotten hemstäl - Lag- samt Allm. Hest;.- ttrh Ekon.-Utskottens Betänkande, A':o 30. 27 la, att i stället för häiften-principen om icke dels hemmanstalet dels inneliafvet bordt lagls till grund för den nja Stängsel-Författningen, ty då hafva, efter den kännedom man kan ega, samt med upphäfvande af 1802 års Stängselförfattning, ett sådant lagstadgande blifvit mer välgörande än nu är framställ dt.” Af Ola S vemson: ’’alt våra nu gällande lagbestämmelser i afseende på stängselskyldighet larfva förändring och förbättring är länge både uttaladt och erkändt, hvilket jemväl vitsordas af de motioner och deraf föranledda Kongl.
Propositioner som under en mängd af Riksdagar påkallat Rikets Ständers åtgärd i ämnet; men svårigheten alt tillvägabringa någon ändamålsenlig förändring utan alt kränka vissa individers rätt, vitsordas på samma gång deraf att Ständerna vid alla dessa Riksdagar, ehuru de erkänt vissa al de öf verk lagade olägenheterne, icke förmått åstadkomma något sådant förbältrings-förslag som de vågat antaga.
De hufvudsakligaste hindren häremot hafva varit de många och stora locala skiljakligheter vårt land nästan öfverallt företer, och dessa hinder har icke tiden, oaktadt de i stor skala fortgående odlingarne, kunnat håfva, hvadan de ännu qvarstå, och inskränkas icke till vissa orter eller endast finnas emellan den ena och andra provincen, det ena och andra länet eller häradet, utan mola ofla inom en socken samt ett och samma skifteslag.
Af hvad jag nu tänker yttra emot Utskottens förslag får hvarken dragas den slutsats som skulle jag fullt godkänna gällande bestämmelser i ämnet eller i sin helhet klandra den föresiagne häiften-principen, emedan jag icke allenast anser förbättring af det gamla vara af behofvet påkallad, utan erkänner jemväl häiften-principen, så vidt den rättvisligen kan lililämpas, innefatta en så enkel, läLL verkställd, och för en hvar begriplig slängseigrund, att den, endast från eu sådan synpunkt betraktad, eger ett stort företräde; men sådant oaktadt och ehuru densamma skail af de fleste hushåll-sällskaper i Riket vara förordad, kan jag icke underlåta att dervid gorå åtskilliga anmärkningar: å Rikets verkliga slättbyggder, eller alla de ställen der jorden är af någorlunda jemngod beskaffenhet, och såsom följd hvaraf, icke allenast reguiiera skiften kunna deJegare tilläggas, utan älven mindre betydliga skillnader uppstå i areala innehållet till iika hemman, kan förslaget utan våda tillämpas, emedan det ligger i sakens natur att vid så beskaffade egofigurer, en större egendom skall vara angrän - 28 Lag- samt Allm.
Best'.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, JS:o 30. säd af många små, samt dymedelst äfven få en proportionerad stängsel; men då hufvudvilkoret för all skiftesläggning måtte vara ett noggrant iakttagande af en sådan egande-rättens helgd, att hvarje hemman eller lägenhet blir tillagdt så beskaffade egor, att så väl den närvarande egarens rätt som lägenhetens framtida bestånd blifva förvarade, och detta villkor genom oöfvervinnerliga naturhinder på flere ställen icke kan uppfyllas på annat sätt än att antingen det ena hemmanet tilläggas två, tre eller flere skiften, då ett annat för sina egor sammandragne, eller att det ena tillägges så dåliga och lågt taxerade egor att det får en mångdubbelt större areal än ett annat med lika hemmantal- eller uppskattad jord som erhåller bördiga egor; eller ock att ett mindre hemmans egor måste utläggas i lika lång sträckning som ett större angränsande, skall hälften-principen i alla dessa fall icke, utan orättvisa kunna tillämpas.
I 5 § af förslaget, som handlar om stängselskyldighet i dylika hänseenden, hade derföre Utskotten bordt göra sådane undantag och modificationer, som kunnat betrygga mot lidande i ofvan uppräknade eller likartade fall, ty anvisandet till föreskriften i 3 §, som bestämmer vissa lindringar vid stängsel å skog och betesmark emellan skifteslag och enstaka hemman, innefattar icke någon tillräcklig borgen emot de missförhållanden, som rätt ofta kunna inträffa i afseende på stängsel emellan egor af annan eller olika natur samt emellan delegare inom skifteslag.
I ll:te § föreslås, att der stängsel efter nu gällande författningar är upprättad, på grund af fastställd stängseldelning eller domstols laga kraftegande beslut må dervid förblifva och hälften-principen derå icke tillämpas så länge de fleste delegarne, efter personernas antal räknadt, dermed ålnöjas.
Hälften af delegarne kunde således, om de ansågo sådant för sig förmonligt, fordra ny stängseldelning änskönt andras rätt derigenom äfventyrades; och då det efter min tanke skulle vara ganska vådligt att upplåta en sådan domsrätt åt en majoritet bland delegare, enär lagen, enligt sin natur bör egna skydd åt hvarje individ mot medborgares godtyckliga behandling, hade Utskotten bordt föreslå helt annan auetoritet, än delegarne sjelfva för afgörandet af en fråga som, ehuru den endast angår stängsel kring innehafvande egor, kunde genom följderna tvinga den mindre bemedlade med en liten oformlig jordlott att åt en bättre lottad granne till [vrakpris afträda sin yälfangna egendom.” Lag- samt Allm. Bese.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 30. 29 Med Ola Svensson förenade sig Hans Persson.
Af Ola Jeppsson: ”Då jag under min permissionstid varit hindrad att deltaga i sammansatta Lag- och Ekonomi-Utskottens betänkande rörande förslag till en nv Stängsel-Förordning, anser jag mig pligtig detta tillkännagifva; hvarjemte jag tillika anhåller att få afgifva min reservation i nämnde fråga nemligen:
Utskotten hafva utan betänklighet och med få undantag antagit den så kallade hälften-principen vid stängselskvldighetens utgörande, så väl bvelag och enstaka hemman emellan som äfven inom skifteslagen, utan afseende derpå om den ene har större eller mindre hemman mer eller mindre jord än den andra, om marken är så beskaffad att formeliga skiften till egarnes förmon kunna utstakas eller icke: en sådan grund för stängselskyldighetens utgörande finner jag hvarken lämplig eller rättvis, icke ens på slättlandet såvida den mindre hemmansegaren skall erhålla del så väl i den bättre som sämre jorden.
Och ännu mindre der marken är mera kuperad, stenbunden och bergagtig, der icke sällan den mindre hemmansegaren nödgas taga lika lång skift som den större, såvida hans lidande i egor icke skall bli allt för stort.
Med lika skäl, som man ålägger dem att i skiljelinien stänga lika utan afseende hvarken på hemmantal eller egoinnehaf, kunde man ålägga dem lika skjutsnings- och rustnings-besvär.
Det vore så beqvämt att uppbuda lika många hästar hos hvardera åboen; Att hvardera utrustade en soldat eller båtsman, eller åtminstone så, att de hade hvardera lika lott i rustningstyngden; man kunde äfven påstå att väghållningsskyldigheten delades lika, ty om den fattige bonden icke sliter vägen så mycket med åkning, går han honom desto oftare, detta vore likväl en vacker princip, att alla vägstycken inom socken eller härad voro lika långa, dessutom blefvo vägdelningar mera lätta att verkställa; Om alla öfriga skatLer och onera blefvo lika, utan beräkning att utgöras efter hemmantal, vinnes mera enkelhet och lätthet vid debitering och uppbörd, och man kunde säga detta vara en jemlikhets-prineip, bugnande för dem som ega de större hemmanen, men man måste äfven tillse bur det kan gå an för de mindre jordegarne; kan det gå an att antaga jemlikhets- eller hälften-principen för stängselskyldighelens utgörande, hvilken är ett af de svårare onus, som vidlåda jordbruket, måhända kan det tillämpas äfven för de öfrige utskylderne; —- Jag tror likvisst att det icke går an, hvar - 30 Lag- samt Allm Rest:.- och Ekon -Utskottens Betänkande, N:o 30. ken i det ena eller andra afseende!; Jag kan ej annat föreställa mig, än att den gamla grunden, den nemligen, alt den som för mera ligger skall mer stänga, är eu sund princip, som både kan och bör tillämpas äfven under nuvarande nymodiga tidsförhållanden; jag måste således uttala mitt ogillande af sammansatta UlskotLens förslag.
Då jag sålunda i välment enfald tror mig hafva visat, att det icke för mig synes nyttigt eller lämpligt antaga en Lag derföre, att den är lätt att stifta och tillämpa, om den icke tillika är rättvis; vill jag icke dermed hafva sagt att vår nu gällande Stängsel-Förordning är utan sina fel; jag erkänner gerna, att den i vissa delar tarfvar rättelse och förbättring.
Motioner hafva blifvit väckta äfven i denna syftning-; väl om sammansatta Utskotten med sorgfällighet omfattat desamma samt granskat 1802 års Stängsel-Förordning och deri sökt göra de förbättringar och rättelser, hvilka af behofvet äro påkallade, utan alt öfverändakasta hvad som legat till grund för densamma.
I händelse, emot min förmodan, nu församlade Ständer skulle för sin del antaga det nu frauilagde förslaget till ny Stängsel-Förordning, torde tillåtas mig göra några få anmärkningar serskildt emot detsamma.