Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För Länet i det hela kan åkerbruket, bet rak hult såsom särskild näring, anses vara den, sorn frambringar högsta värdes-produkten, fastän trakter finnas der andra näringsgrenar härutinnan täfla.
Dahlsland och den tillgränsande norra delen af Westergöthland samt delvis äfven på norra Dahlsland, till så vidt invånarne grunda deras bestånd på åkerbruk, har vid större egendomar och hos jordbrukande - 9 kande ståndspersoner växelbruk blifvit hästan allmänt anlaget; och detta brukningssätt vinner allt mera framgång äfven ibland allmogen, som redan ombyter med odling af säd och foderväxter pä öppna åkerjorden.
Vanligen trädes i dessa trakter {alel eller ’:del af åkern och det öfriga besås med höst- och vår-hvete till omkring fidelar, höst- och vår-råg 12, korn 6, hafre 50, blandkorn 6, ärter 2 och potatis 24 sådane delar.
Hafre är således ännu hufvudsädet, men detta ökas icke mera på odaljorden, utan uttränges snarare der något af råg och potatis, hvaremot nyodlingar merendels besås med hafra.
I den del af Westergöthland, som närmast tillgränsar Götha eif, är brukningssättet i så målto skiljaktigt, att der sås mindre af bafra, men mera ärter och korn, samt dessutom bönor till betydlig proportion.
Länet hörande södra häruderne af Westergöthland fortfara deremot allmänt med det af ålder brukliga ensädet, undantagande några ståndspersoner, sorn begagna trädning oell växelbruk, då vanligen Irefjerdedelar af jorden besås, £ med Larsmesso-råg och hälften med korn, blandkorn, hafre och potatis.
Annars nyttjas i dessa trakter föga höstutsäde, utan besås öppna åkerjorden helt och hållet med vårsäd, bestående af något råg, till en ungefärlig tiondedel, af ganska litet korn och ärter, men hufvudsakligen af blandsäd och hafre samt för öfrigt af potatis, sorn alltmera täger öfverhand; och måste ulan tvifvel orsaken till detta allmännast antagna brukningssättet med ensäde sökas dels uti den till åker användbara jordens inskränkta rymd och dels uti dess magra beskaffenhet, som gör den mindre tjenlig för annat, än svagare sädesslag.
Lin trifves öfverallt i Länet och odlas jemväl på de flesta orter till husbehof; men inom Marks härad skötes odlingen och beredningen af denna växt i stort och med omsorg samt tillverkas deraf väfnader till betydligt afsalu.
Hampa odlas endast på spridda ställen och i ringare skala, så att afkomslen icke fyller Länets behof.
Humla odlas åter mera allmänt lill husbehof och på åtskilliga ställen jemväl till afsalu, hvilket sednare isynnerhet äger rum i Hesselskogs och Dahlskogs socknar på Dahlsland samt i Kinds härad af Westergöthland, derifrån afsältningen till andra orter är betydlig.
Kummin växer i åtskilliga trakter sjelfsådd på ängarne och skördas å Dahlsland äfven till afyltring utom orten.
RofvoT, morötter, kålrötter och kålsorter odlas öfverallt af allmogen till husbehof, och fruktträd träffas stundom äfven vid allmogens gårdar; men finare trädgårdsväxter Femdrs-berättelse frän Elfsborgs Län. 2 10 och större fruklträdsplanleringar finnas i allmänhet endast vid ståndspersoners egendomar.
Inom de socknar af Länet, som gränsa nära intill Götheborg, äro ställen, der trädgårdsskötseln drifves såsom näringsfång.
I frågan om antagne nya methoder vid jordbruks-skötseln eller nya inrättningar lill arbetskrafters besparande dervid, må nämnas, alt egentligen på Dahlsland har Engelska flåhacknings- oell jordbrännings-methoden, som funnits ofta förstöra matjorden, lemnat rum för ett annat olingssätt med bränning efter plog, sålunda att blott en plogskifva i hvarje åkerteg sönderskäres , uppställes och brännes, hvilket sätt besparar arbete och förtär mindre af matjorden, men befordrar ändock bördigheten.
Användandet af granris, i stället för spillning, vid potatis-planteringen är jemväl ett i sednare åren uppfunnet hjelpemedel, som efter hand allt mera antages.
Nya redskap för jordens häfd äro deremot icke antagna; men de vanliga, plogen och harfven, bringas af hvarje omtänksam jordbrukare i det skick, att jordens redning dermed kan åstadkommas.
Undantagande tröskmaschiner och väderharpor till säds rengöring, hvilka vid större egendomar begagnas, hafva mekaniska inrättningar till besparande af arbetskraft, icke heller kommit i allmännare bruk..
Till så vidt det i allmänhet låter bestämma sig, kan man antaga vanliga såningsliderna vara: för vår-utsädet efter medlet eller emot slutet af April och första dagarne af
Maj, samt för höst-utsädet medlet och slutet af Augusti samt början af September; och infaller skördetiden vanligast närrtiare början af Augusti samt räcker in i början och emot medlet af September månad.
Afvikelserna måste dock vara många uti ett
Län med så vidsträckt läge och så skiljaktiga naturförhållanden.
Vid medelmåttig skörd är spann måls-produktionen uti de förut anmärkte delarne af Länet, hvarest åkerbruk utgör folkets hufvudnäring, mera än tillräcklig för behofvet inom hvarje ort, så att femtedelen eller kanske fjerdedelen kan anses gå till afsalu utom orten eller utom Länet.
I Länets öfriga delar och synnerligast uti vissa socknar af Dahlsland närmast
Norrska gränsen samt i de sydliga trakter, som omgifva Borås och Ulricehamn, eller tillstöta, svarar deremot spanmåls-produklionen, äfven vid den rikaste skörd, icke på långt när emot konsumtionen, utan måste skillnaden för behofvels fyllande tagas ifrån andra orter, oell sker delta vanliligen i förstnämnde norra trakt från Norrige någon gång, men annars från 11 nedra Dahlsland, samt uti sistnämnde södra trakter från Götheborg, Halland och Skaraborgs Län, ifrån hvilket sednare tillförseln på Borås torg i synnerhet är betydlig; hvarlörutan Kinds och Redvägs häraders invånare under sednare åren börjat inköpa mycket af den-spannemål från Östergöthland, sorn hålles till salu i Jönköping.
Aili man lör Elfsborgs
Län öfver hufvud jemföra spanmåls-produklionen emot konsumtionen, sä b lifver resultatet, att årligen större qvaulileter spannemål behöfva lilltöras
Länet från andra Län och orter, ehuru, genom åkerbrukets tilltagande och den utvidgade potatisodlingen, behofvet är mycket förminskadt, emot hvad det annars, vid en starkt ökad befolkning, skulle vara.
Genom approximation är utrönt, att v id knapp skörd utgör hela behofvet al tillförsel fran andra
Län och orter omkring 100,000 tunnor spannemål, men vid missväxt vida deiulöfver, ända lill 150 ä 160,000 tunnor och mera.
Jemte ofvan angifne orsaker lill jordbrukets tillväxt, kan man icke frånkänna en mera utbredd kunskap om bättre methoder vid jordbiuksskölseln stort inflytande; och bör anmärkas, att förtjensten hätal tillhörer jordbrukande ståndspersoner med upplysning och nit för yrket, hvilka härutinnan gifvit exempel, — tiel enda sorn i dylik fråga verkar diieklepå allmogens öfvertygelse: Hushållnings-Sällskapets bemödande, att genom belöningar uppmuntra allmogen till en ändainålsenligare jordens indelning och brukning, har dock något medverkat för detta ändamål.
Såsom bidiagande orsak kan äfven nämnas den ökade hågen för egoskiften, skogs- och utmarks-delningar samt andra sådana företag, som lemna hvarje jordbi ukaie för sig mera frihet och bättre utrymme att efter egen erfarenhet sköta sitt jordbruk; hvarförutan odlingslånen på vissa ställen kraftigt medverkat till oländig marks uppbrytande och odlande; och slutligen må man icke förtiga den omvårdnad, en upplyst regering i sednare tider egnat åt jordbruket genom skyddande författningar, som antingen undanröjt direkta hinder för jordbruks-näringarnes uppkomst, eller lindrat och afskaflat vissa betungande sätt alt utgöra beskattningen.
Intrycket, sålunda gifvet till än stone utveckling, försvagas måhända endast af ett verkligt hinder; men detta, hastande afsättning på den öfverflödigt spannemåls-produklionen efter goda skördar, torde dock vara det svåraste att afhjelpa uti ett iand, der stora städer saknas, der invånarne i de små, äfvensom i bergsbruks-orlerne, sjelfva till stor del äro spannemåls-producenter, der ett utvidgadt fabrikssystem icke ännu finnes eller lätteligen torde kunna inlöras och der någon ni ella nha nde J, till spanneinåls uppläggande och förvarande för knappa år, icke i allmänhet eger ruin.
Man kan likväl ej skäligen påstå, alt spannemålspriserna varit under goda eller medelmåttiga skördar de senare åren här i Länet låga, annorlunda än i jemförelse med priserna efter missväxter; och delta förhållande, som egentligen hevisar, att de då af omständighelerne högt uppstegras, tyckes uti ett vidsträckt
Rike med under vinlermånaderne afbruten vatten-kommunikation ligga så djupt i sjelfva sakens natur, att det väl icke kan ändras, om än till någon del genom tjenliga författningar korrigeras.
Så länge öfverproduktionen af spannemål icke kan föras liad eller torkad lill torgs, möter dess uppläggande i större förråd en betydlig svårighet, som mäste återverka på mellanhandeln med denna första nödvändighetsvara samt göra den både svår och dyr att åtkomma efter felslagna skördar, hvaremot emedlertid annat hjelpemedel ej lärer finnas, än en väl afvägd tulltariff, som kan gynna spannemåls-utförsel efter goda och införsel efter svaga skördar.
1 närvarande ställning kan bräll vins-bränningen, betraktad såsom vehikel till åkerbruket, jemväl anses vara ett stundom nyttigt korreklif emot spannemålsföriåders hopande hos produceuterne lill förlägenhet och lidande för dem; dock bör anmärkas, ali bränningen inom detta
Län egenleligen är beräknad pa al v erkning al potatis lill bränvin.
Alt jordbruksnäringen nu ganska mycket beror af bränningsrällighetens fria utöfning, måste dessutom medgifvas; och till exempel härom kan i synnerhet åberopas förhållandet uti Wädtle, Kullings, Gäseneds och Wedeus härader, hvarest allmogen i senare tider företagit sig att, på en för öfrigt nog olacksam jord, odla "potatis i stort och deraf tillverka bränvin, som alsältes på andra orter med betydlig vinst för häradernes annars vanlottade jordbrukare och till ej iinga lättnad för dem vid krono-ulskyidernas godtgörande. b~) Boskapsskötsel utgör, äfven då den betraktas skiljd från åkerbruk, en hufvudsaklig beståndsdel af folknäringen.
Uti de delar af Länet, hvarest åkerbruket är i mesta flor, nemligen på siällbyggden af Dahlsland och uti tillgränsande trakter af Westergöthland, har detta öfverviglen; men på norra och vestra
Dahl samt i andra trakter af Westergöthland, synnerligen Kinds härad, håller boskapsskötseln snarare jemnvigt med åkerbruket och lemnar, utöfver husbehofvet, mer eller mindre betydlig afkastning till afsalu. 13 På Dahlsland äro ängarne i allmänhet bördiga, hufvudsakligen naturliga oell öfver hufvud svarande emot åkern, samt har den couperade delen af landet i synnerhet förmånen af godt och tillräckligt sommarbete.
Angskulluren föisummas dessutom icke, och användes dervid merendels klöfveroch lliimotei-ulsäde; men, äfven utan utsådda frön, underhålles gräsväxten af vild klöfver och andra tjenliga foderslag, när igcnläggningen sker efter väl häfdad åker.
Inom Westergöthland är ängsodlingen mindre utbredd, och föga använd uti de södra trakterna, som likväl delvis hafva goda fodertillgångar från naturliga ängar: tillräckligt sommarbete finnes der nästan DO O O o allmänt.
Hornboskapen på Dahlsland är i allmänhet af litet, men godt, inhemskt slag, som tilltager i godhet med ängs-kulturens utvidgande.
Uti Westergöthland, der boskapskreaturen oftare inköpas från andra orter, äro slagen mera blandade och sins emelian skiljaktiga, likväl i allmänhet icke stora, fastän stundom ganska goda.
Till racens förädling eller fortplantning af bättre racer, har i intetdera af landskapen något blifvit tillgjordt, annorlunda än såsom undantag af jordbrukande ståndspersoner, hvilka mellanåt förskaffat sig större och bättie slamrace från andra orter.
Oxar användas vid jordbruket och vid kortare körslor i alla delar al
Länet samt på nagra ställen jemväl till mera långväga forslingar.
Endast under höst-, vinter- och vårmånaderne, eiler så länge marken är frusen elier betäckt af silö och utan bele, nyttjas i allmänhet stallfodring för boskapskreaturen.
Hästarnc äro på Dahlsland af någorlunda god art och medelmåttig storlek, i synnerhet norr ut, hvarest inhemska stammen är mycket blandad med den än bättre Norrska häslracen.
Jemväl i öfriga delar af Länet äro kastanie, ehuru af flera olika slag och mera små än stora, skäligen goda och väl underhållne i allmänhet.
Relalift till hemmantal och folkmängd hålles mindre antal hästar uti de sydliga traklerne af Westergöthland, än annorstädes i landskapet, hvilket åter är följd af hemmanens inskränktare fodertillgångar; men uti vissa trakter af Länets nona del, der foderlillgångarne äro ymniga, kunde hästafveln ökas och utbildas till näringsgren, om hingstar "af ädlare och goda slag funnes till racernes upphjelpande, hvartill nyligen början i så målto blifvit gjord, att en hingst från Strömsholms Kongl. Stuteri blifvit stationerad här i grannskapet.
Dahlsland försäljas redan årligen 2 tili 300 föl, som vanligen inköpas af allmogen uti Westergöthland och Bohus Län. 14 Fårafvel» liv ganska betydlig i det hela.
De får, som af allmogen uppdragas för eget behof till föda och beklädnad eller ock till afsalu, liro merendels grofuiliga, af svenskt eller blandadt slag.
Finulliga, ursprungligen af Tysk eller spansk race, underhållas äfven, i synnerhet hos ståndspersoner; hvarförutan Schäferier af Electoralrace under senare åren blifvit anlagda på ett par ställen, nemligen å Gräfsnäs och Rånums säterier.
Den förminskning, allmogens fårhjordar lidit genom sjukdomar efler de våta somrarne vid slutet af förra och början af detta qvinqvennium, har sedermera blifvit någorlunda ersatt genom ny afvel.
Svin uppfödas till betydlig mängd uti de seminanla delarne af Länet; och äfven annorstädes för husbehof träffas deraf på somliga ställen goda racer.
Gåsafveln är icke obetydlig på södra Dahlsland och å siälthyggden af Westergöthland, utan lemliar årligen öfverskott till afsalu.
Att boskapsafvel)! tilltagit öfver hufvud, om icke fullkomligen i bredd med jordbruket, åtminstone betydligt, visar sig af alla förhållanden och är äfven naturligt, då dessa näringar hafva på hvarannan en beständig växelverkan, så att den enas förkofran gifver medel vid handen lill den andras.
Om och huruvida bränvinsbränningen bidrager till boskapsafveins utvidgande kan vara svårt att afgöra; likväl synes gifvet, att den icke är eli nödvändigt vilkor för boskapsskötselns bestånd och att kreatursracerne snarare försämras än förhältras genom njutningen af drank, ehuru det är onekligt, att denne i knappa foderår eller på orter, som hafva ringa hötillgång, lemna r betydligt understöd ät ladugården; dock gör den ulan tvifvel mesta nvttan vid svinkreaturs uppfödande.
Boskapsskötselns afkastning i Länet torde nu mera fullt svara emot behof vet för det hela, fastän allmogen uti de magra, mycket hefolkade trakterne söderut årligen inköpa både hästar och hornboskap från andra Län, ty genom försäljning från Dahlsland anses förhållandet jemnadt; och i öfrigt förer allmogen ett sparsamt lefnadssätt öfverallt, för att kunna sälja något af 15 lefvande kreatur samt ost, smör och andra viclualier, derå priserne under de sistförflulna åren varit någorlunda fördelaktiga för säljaren.
Saltpeter till verkning, som kan anses vara ett bihang lill ladugård sskötseln, har icke någonsin haft särdeles framgång i detta Län, ehuru skogslillgången kanske skulle medgifva dess allmännare utöfvande på en del orter.
Under åren 1837 med 1841 har icke någon salpeterlada blifvit inom Länet alverkad. c') Skogar, bestående hufvudsakligen af tall och gran, finnas ännu till stor vidd och betydenhet inom Länet, särdeles på Dahlsland samt i \N edens, Bollebyggds och Kinds härader af Westergöthland, hvarest skogen längst i söder tili någon mindre del består af bok.
Ek och andra nyttiga löfträd växa öfver hela Länet, dock mera spridda, endast utgörande smärre skogsparker och lundar.
Skogarne äro nu mera nästan öfver allt enskild tillhörighet och begagnas dels i samfällighet, dels storskiftade och äfven på några ställen enskiftade; varande de socknar ganska få, som icke hafva skogsandelar lill hemmanen, de fleste om ej alia på ettdera af nämnda sätt, härvid oafsedl jernbruken under hvilka större skogstrakter vanligen innehafvas, merendels med egande rätt.
Af de före detta kronan förbehållne fyra kronoparker och fjorton krono-alimänningar, hafva tvänne af de förra och delar at den tredje, samt tolf af de senare blifvit tid efter annan, på grund af de allmänna förfoganden, Kongl. Mapl med Rikets Ständer i ämnet vidtagit, kronan afhände och till härader, socknar eller vissa hemman öfverlälna, med eller utan skatt, antingen till samfällt bruk och nyttjande eller tili fördelning emellan hemmanen.
Deremot äro kronoparken Hunne- och Halleberg heil och hållet samt kronoparken Edsmären till någon del bibehållne under kronans egande rätt och ställde under förvaltning af Eders Kongl.
Befallningshafvande härstädes för reglering och begagnande efter nyare skogshushållningssättet, hvilket ock redan blifvit infördi samt, hvad Hunne- och Halleberg beträffar, under flera års lid lillämpadl, hvarvid de traktevis ordnade årshyggena lemnat följande brutto afkastning genom försalda skogseffekter. 1837 och 1838 4,912 R:dr 1838 och 1839 års vinter 2,845 — 16 1839 och 1840 urs vinter . . , . . 3,421 R:dr 1840 oell 1841 års d:o 5,109 — 1841 celi 1842 års d:o 5,622 — Anspråken på enskild egande rätt till de begge ännu odisponerade kro no-allmänningarne, Knbleskog och Weden, hafva blifvit slutligen ogillade genom Högsta Domstolens domar af den 21 December 1840 och 20 Juli 1842, hvarefter särskildt föreskrifne åtgärder ävo vidlagne för reglering af dessa allmänningar, hvilka förmodligen framdeles, äfvensom en odisponerad, inom Bjerke härad belägen, del af förra allmänningen Risveden, komma att med vissa vilkor öfverlålas åt de menigheter, som af ålder fått begagna dem till skogsfångst och mulbete.
I allmänhet är hushållningen med enskildas skogar hvarken sparsam eller annars väl vårdad.
Ett ofta omättligt och merendels föga nyttigt svedjande, stark kolning och mindre noggrannhet vid förefallande hyggen bidraga synnerligast till deras förminskning.
Skogsrödjning sker sällan och än mindre ålerplanlering elter fälld skog, i synnerhet uti skogstrakter, som innehafvas af allmogen; och torde mycken svårighet möta innan sådan eller annan tjenlig hushållning kan varda införd äfven å de allmänningsskogar, som för slikt ändamål blifvit i senare tid öfverlemnade åt vissa interessenler till gemensam vård för gemensamt behof.
Man bör dock väl hoppas, att det förbättrade hushållningssältet å Kronans behållne parker skall efter hand, i förening med tilltagande efterfrågan och dyrhet på skogseffekler, lästa enskilde skogsegares, älven bland allmogen, uppmärksamhet på fördelen och nödvändigheten af en omsorgsfulla re hushållning med skogen och sättet att den införa.
— Sedan Eders Kongl. Majit genom Nådigt Bref af den 23 Februari 1842 täckts särskildt anbefalla Dess Befallningshafvande, att sjelf eller genom Hushållnings-Sällskapet söka befrämja en bättre hushållning med enskildes skogar, hafva väl åtskilliga förberedande åtgärder med afseende härpå blifvit vidtagne; men dessa tillhöra en senare lid, än denna underdåniga berättelse omfattar, och redogörelsen för deras utveckling och verkan måste således uppskjutas till nästafgifvande femårsberättelse.
Alt under de förhållanden, som här ofvan blifvit anmärkta, skogarne älven under nu ifrågavarande qvinqvennium varit i aftagande, kan nästan ej 17 cj bel\iflas, enär detta factum dessutom synes anlvdt af andra omständigheter.
I allmänhet äro de likväl ännu fullt lillräcklige för Länets behof och kunna från några orter fortfarande lemna tillgång på skogseffekter lill betydligt afsalu, så framt ett bättre skogshushållningssält skulle vinna inträde och af enskilde skogsegare med förtroende omfattas, hvilket dock ej torde kunna ske hvarken lätt eller snart i ett Län, der skogarne hufvudsakligen tillhöra allmogen.
Ett nyttigt skogsbesparingsämne, nemligen bränntorf, är att tillgå på många trakter inom Länet; men hittills begagnas detta endast lill någon liten del på Södra
Dahlsland samt något mera i vissa härader af Westergöthland, hvilka orter, såsom delvis utgörande slättland, redan antingen lida skogsbrisl eller måste afhemta deras behof af ved och virke från aflägsna ställen.
I byggnadssättet hafva förändringar, som verkat lill skogsbesparing, icke blifvit i allmänhet vidtagne, ulan har Iverlom allmogens tilltagande håg att bygga högre och rymligare boningshus, som på vissa orter beslå af tväuue våningar, snarare bidragit att öka skogsålgången, äfvensom den mäste hafva blifvit ökad i och för årligen tillkomna nya bostäder.
Nästan alla hus på landsbygden och de flesta i släderne byggas för öfrigt ännu vanligen af träd; dock har en början blifvit gjord med andra byggnadsämnens användande, nemligen slen, brändt och obränd t Legel samt kalkbruk, i Borås och .svnnerligast i Wenersborg , hvilket byggnadssätt vunnit efterföljd på eli eller annat ställe å landet och torde ytterligare sprida sig derstädes, sedan det blifvit medgifvet, alt soldattorp och äfven byggnader å mililioe-boställen få af slika skogsbesparande malerialier uppföras.
Stängseln verkställes ännu i allmänhet på skogens bekostnad; dock har bruket af stenmur omkring egorne, äfvensom något af jordvallar, i senare tider tilltagit och jemväl bland allmogen vunnit efterföljare.
Någon ingripande reform i dessa afseenden lärer icke kunna förväntas, innan bristen pa skogseffekler blifvit sa tryckande, att den dertill tvingar. il) Bergsrörelse.
Större och rikhaltiga jernmalmsgrufvor finnas icke inom Elfsborgs Län; men på Dahlsland fortfara Billingsforss Bruksegare att för masugnen derstädes begagna malmfyndighelerne i kringliggande orter, hvilka dock icke äro tjenliga for tackjernsblåsning ulan tillsatts af annan bättre malm.
—- 5 id denna, den enda masugn i Länet, har blifvit lillverkadl:
Femårs berättelse fran Elfsborgs Län, 18 Tackjern.
År 1837 , . , . 771 Skepp. — —• 1838 1,698 — — — 1839 1,350 — — — 1840 2,282 — 700 skepp. 1841 2,604 — 390 — Af lill Bergsrörelsen hörande handteringar äro stångjerns- och manufaktur-smiden samt stålbränning hufvudsakligen de, som jemnt och med alfvar bedrifvas, hvilket sker v id tolf siv eken Bruk med 24 stångjernsham - rar och åtta lill en del samma Bruk med 8 ämneshamrar samt vid ett at bruken i 2 stålugnar.
Elter de underrättelser, som möjligen stätt att erhålla, kan tillverkningsvärdet vid samtliga dessa Verk, inberäknadt rudimaterie]!, antagas, på grunder som bilogade kalkyl närmare utvisar, lill omkring 280,000 R:dr per medium årligen.
Två kopparhammare inom Länet förädla årligen i medeltal 180 skeppund köpekoppar.
Tillverkningsvärdet kan ej med visshet här beräknas; men kalkylalionsvis efter 150
R:dr skeppundet uppkommer lör det hela, råkoppareu inbcräknad, 27,300 R:dr.
Till Bergsrörelsen kan för öfrigt räknas: ett Tälgstenshrotl uti Wedbo härad, hvarest till afsalu förfärdigas grafstenar, milstolpar och vägvisare samt grytor och andre käril; flera skifferbrott inom Nordahls härad, dervid takskiffer Tillverkas jemväl till afsalu utom orten.
Qvarnstenshrolt inom VordaliIs och Gäseneds härader, derifrån orternes allmoge upphugger qvarn. stenar för husbehof och jemväl till alyttring åt andra orter; kalkugnar, deraf inom Wäne härad vid löten af limme- och Halleberg finnas ellofva stycken med rik tillgång på kalksten, och hvilka vanligen för året tillverka och afsätta minst 1000 tunnor kalk hvardera, hvarförutan åtskilliga mindre kalkstensbrott finnas på andra spridda ställen inom Länet och begagnas till kalkbränning för egarnes eller grannars husbehof.
Gulockersslammeriet vid Semsholms säteri i Gäseneds härad har, i anseende till täta ombyten af egare, icke varit bedrifvet under detta qvinqvennium.
Värdet af tillverkningarne vid samtliga de öfriga verken kan icke ens approximativ med någon säkerhet beräknas. e) Fabriker, Bruk, ferl; och öfrige Näringar på landet, hvilka icke höra till Bergsrörelsen.
Sågverk och Sågar, Större inrättningar för virkessågning, elier egentliga sågverk finnas i synnerhet på Dahlsland och vid Götha eif, hvaraf de vid Upperud och Trollhättan äro och de vid Lilla Edet, som nyligen blifvit genom vådeld ödelagde, varit i särdeles fullkomligt skick.