Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Handels-Balken måtte erhålla följande förändrade lydelse; 8 $.
Häfver någon inteckning i förmyndarens fasta gods, innan denne förmynderskapet emottog, njute då sin inteckning till godo. oo La^Utskotlets Utlåtandej /V.-o 66. 9 <$*•
EJt er dessa komma dej som hafva fått inteckning i gäldenärens fasta egendom, och tage hvar betalning ur sin pant, med den afgäld, som under concurstulen deraf faller, sä för hufvudstol, som ränta intill betalningsdagen; dock gä/le förmånsrätt till ränta ej för längre tid, än tre år.
Är fast egendom intecknad för fleres fordringar, och räcker den ej till för alla, hafve den, som äldre inteckning äger, företräde. 10 $.
Derefter skola utan förmånsrätt sig emellan gäldas: kyrkors, fattig-cassors och socken magaziners fordringar hos deras föreståndare: kronans, städers och allmännat af Konungen stadfästade cassors, penningeverks och inrättningars fordringar hos de tjenstemän, som äro satte att deras inkomster uppbära, för hvad af sådan uppbörd hos dem innestår: så ock enskildes fordringar hos embets- och tjenstemän, för egendom, som desse, i och för embete eller tjenst, emottagit.
Hvarförutan, i enlighet ».eii ilen Kong!.
Propositionen, hemställes, att på det vederbörande må äga erforderligt rådrum att vidtaga de försigtighetsmått, som, med anledning af den föreslagna lagförändringen, kunna anses nödige, densamma icke må blifva gällande i de concurs- och förmånsrätts tvister, som redan äro eller under loppet af första året efter det år, då den nya författningen kan blifva utfärdad, göras anhängige af Herr Cederstråhle: ”Då denna fråga forra gången förevar i Utskottet, som nu vidhållit sitt då afgifna förslag, reserverade jag mig deremot, hufvudsakligen af det skäl, att efter min tanka säkrare conlroller å förmyndares förvaltning af omyndiges medel erfordrades, innan den säkerhet, som ligger i förmånstätten, kunde borttagas.
Utskottet har väl nu, på sätt nästföregående Betänkande innehåller, föreslagit åtgärder, som i någon mån böra afhjelpa ofvanantydda brist och bereda en öfvergång till ändamålsenligare stadganden i detta fall, och vid behandling af denna fråga inom UtskotLet har dessutom blifvit framslälldt ett annat såsom reservation vid Utskottets Betänkande N:o 65 bifogadt förslag i samma syftning, hvilket jag dock icke ansett mig kunna biträda, isynnerhet hvad det angår frågan om inteckning af omyndigs medel; men den brist i controller å för - 31 L»«-Ut>kotlets Utlåtandej N-o 66. förmyndare, hvars undanrödjande jag anser såsom ett oeftergifligt vilkor för afskaffande af omyndiges förmånsrätt, har efter min tanka icke gehotn det nu föreslagne stadganderne blifvit tillfyllest afhulpen, hvarföre jag vidhåller min vid Betänkandet N;o 15 fogade reservation.
I fråga om öfrige i den Kongl. Propositionen omförmälde tysta förmånsrätter instämmer jag i Herr Grefve Mörners reservation”. af Herr Doctor Säve: ’Då jag med flere ledamöter af Lag-Utskottet deltagit i en till Utskottets Memorial N:o 65 fogad reservation, innehållande förslag till större säkerhet för omyndiges hos föräldrar och förmyndare innestående medel, än den, som lärer kunna vinnas endast genom bifall till Kongl. Majrts i afseende på 23 Gap, 1 och 2 §§ Ärfda-Balken meddelda Aadiga Proposition, får jag ock förklara mig ifrån Utskottets nu fattade beslut i så måtto skiljaktig, att jag ansett Utskottet ej hafva bordt vidblifva sitt under andra vilkor och förutsättningar förut gjorda tillstyrkande om nedflottning af de omyndiges tysta förmånsrätt.
Så ringa o«h illusorisk, som man ock må anse den egendoms-garanti vara, hvilken de omyndige’ nu innehafva, är den dock en säkerhet, som man gjort sig mycket bemödande att undanrödja, och som redan derföre ej torde sakna allt värde.
Men då intet så betydande hinder är för bifall till den Kong!.
Propositionen om ändring i 8, 9 och 10 §§ 17 Gap. Haridels-Balken i de delar, som röra nedflottning af dels kronans, kyrkors och faltig-inrättningars in. fl. fordringar, dels äfven städernas och enskildes förmånsrätter enligt KonM. för, ordningarne af den 22 November 1791 och den 18 December i823, så Förenar jag mig i dessa delar med det lagförslag, som Herr Grefve Mörner i reservationen afgifvit." af Herr Lagergren: ”Som den förändring af 23 Cap. 1 § Ärfda-Balken, i afseende på förmyndares redovisnings-skyldighet, hvilken Utskottets pluralitet tillstyrkt i Utlåtandet N:o 65, icke, efter min tanke, uppfyller ändamålet, och jag ej tilltror mig att instämma i förslaget om ned flyttning af förmånsrätten för barnarf, med mindre nya och verksamma controlfer å förmyndares förvaltning och redogörelse tillika bestämmas; så finner ja^ mig, vid det skick tdessa med hvarannan nära sammanhängande frågor efter återremisserna erhållit, föranlåten att reservera mig emot Utskottets tillstyrkan om ändring af 8, 9 och 10 §§ i 17 Cap. Handels-Balken.
Skulle åter Rikets Högiofl.
Ständer finna för godt antaga en ny redaction af 23 Cap. 1 § Ärfda-Balken i den syftning, minoriteten inom La«- Utskoltet tillstyrkt uti reservationen till Utlåtandet N:ö 6*3, så har jag inBih. till R.
Prat. i84$> 7 Sami. 1 Afd, 19 Håft. 4 22 Lag-Utskottets Utlåtande, N.o 67. gen anledning atl frånträda mitt deltagande uti Utskottets förslag i Belänkandet N:o 15. —” af Herr Eklund, som instämt i Herr Lagergrens mening.
Herr Lector IVallman har jemväl emot Utskottets Utlåtande sig reserverat.
Ank. till Exp. Utsk. den 16 Jan. kl. 1 e. in, Memorial, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 3/, öfver väckt motion derom, att Kongl. Förordningen den 1 Maj 1810, som innefattar förbud att, vid försäljning af fast egendom, göra förbehåll om rätt till densammas återlösande, måtte tilläggas retroactiv verkan.
Ridderskapet och Adeln samt Högvördige Preste-Ståndet hafva, under den 11 och 5 nästlidne December, återremitterat Lag-Utskottets förenämnde Betänkande, på grund af deremot framställde anmärkningar; men som samma Betänkande, deruti Utskottet tillstyrkt, att motionen måtte lemnas utan afseende, blifvit bifallet af Yällofl.
Borgare-Ståndet, under den 7 nyssberörde månad, och af Hedervärda Bonde-Ståndet, under den 30 nästförutgångne November, samt
Utskottets yttrade åsigt således blifvit af två Riks-Stånd godkänd; så enär frågan följaktligen, enligt Regeringsformens 87 §., förfallit, lärer något yttrande öfver de framställda anmärkningarne ej erfordras; hvilket vördsamligen anmäles for de Riks-Stånd, som Betänkandet återremitterat.
STOCKHOLM, ecksteihska boktryckeriet, 1845. Lag-Utskottets Memorial, N.-o 68 \ N:o 68.
Ank. till Exp.-Utsk. t). a3 Jan. kl. 6 e. m.
Memorial, i anledning af åter remins af en punkt i Utskottets Betänkande N:o 3t, angående förändring i vissa delar af nu gällande lagstadganden om giftorätt och arfsrätt m. m.
Sedan Lag-Utskottet i sitt berörde Betänkande dels tillstyrkt, bland annat, att den olikhet i arfsrätt och giftorätt för man och qvinna, som för närvarande eger ruin efter landsrätt, matte upphöra, samt att morgongåfva ej vidare må komma i fråga i den händelse, att hustrun har barn efter mannen, dels ock, — med anledning af Riksdagsfullmäktigen Petter Perssons från Jönköpings
Län förslag, att derest Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, för deras del, ej skulle medgifva den föreslagna förändringen i arfsoch gifto-rätten, densamma måtte vidtagas lör Bonde Ståndet — förklarat, att enär Utskottet tillstyrkt samma förändring såsom allmän lag, samt tre Riks-Stånds sammanstämmande mening utgör Rikets Ständers beslut i frågor af den beskaffenhet, som den omförmälda, Utskottet icke ansåg lämpligt att vidtaga någon åtgärd på grund af Petter Perssons förslag, utan hemställde, att samma förslag måtte för det närvarande lemnas utan afseende; så har Ridderskapet och Adeln afslagit Utskottets Betänkande i forstberörde hänseende, men, med afseende å framställda anmärkningar, återförvisat detsamma, så vidt det angår Petter Perssons nyssnämnde förslag; hvaremot detta Betänkande blifvit bifallet, i sin helhet af Högv.
Preste-Ståndet, hvad förra delen angår af Vällofl. Borgare-Ståndet, som lågt detsamma, hvad Petter Perssons förslag rörer, till handlingarne, och af Hederv.
Bonde-Ståndet likaledes i sin helhet, dock med den förändring, att samma Stånd ansett morgongåfva höra upphöra både efter landsrätt och stadsiätt.
Ö Som Bonde-Ståndet likväl, enligt ankommet Protocolls-Utdrag, nästlidne dag, på inbjudning af Borgare-Ståndet, från träd t sitt i afseende på morgongåfva fattade, från Utskottets tillstyrkande afvikande beslut, samt i denna del förenat sig med Preste- och Borgare-Stånden, så att äfven härutinnan finnes tre Riks-Stånds sammanstämmande beslut, och hehofvet åt den åtgärd, berörde afvikelse påkallat, följaktligen förfallit; så återstår enBih. till R.
Prot. 1845. 7 Sami. 1 Afd. 20 Hdft. 1 2 Lag-Utskottets Memorial, Nio 68. dast för Utskottet att meddela utlåtande i anledning af de hos Ridderskapet och Adeln gjorda anmärkningar vid Utskottets yttrande öfver Petter Perssons förslag.
Dessa anmärkningar hafva blilvit framställda al Herr von Hartmansdorff, Herr Friherre Pa/mstjerna, N. F. och Herr Grefve Björnstjerna, hvilka ansett, de två förstnämnde, att, sedan den al Petter Persson förutsatta händelse inträffat, alt nemligen tre Riks-Slånd beslutat, men Ridderskapet och Adeln ej velat medgifva lika a ris- och gifto-rält för båda könen, tiden vore inne för Lag-Utskottet, att gifva den utredning åt den af Petter Persson väckta fråga, som Utskottet förra gången underlät, och Herr Grefve Björnstjerna, att Utskottet borde närmare än som skett utreda, om Ridderskapels och Adelns arfslag är af privilegii-natur eller ej.
Hvad sålunda blifvit anfördt, har Utskottet tagit i öfvervägande; och som genom Utskottets förklarande, i anledning af Petter Perssons förslag,— att, enär Utskottet tillstyrkt ifrågaställa förändring i aids- och gifto-rätttn såsom allmän lag, och tre Riks-Stånds sammanstämmande mening utgör Rikets Ständers beslut i frågor af den beskaffenhet, som den omförmälda, Petter Perssons berörde förslag ej kunde till någon åtgärd föranleda —— den åsigt blifvit uttalad, att arfsrätten för Ridderskapet och Adeln ej är af den serskilda natur, som Herr Grefve Björnstjerna antydt; alltså och då tre Riks-Stånd enstämmigt beslutat den af Utskottet tillstyrkta förändring i arfsrätten, utan undantag för Ridderskapet och Adeln, och dermed godkänt Utskottets ofvannämnde, vid föregående Riksmöte af Rikets Ständer jemväl hyllade åsigt, anser Utskottet ifrågavarande anmärkningar, emot Regeringsformens 87 §. samt 3 punkten af 49 §•
Riksdags-Ordningen, icke föranleda till någon åtgärd; h vilket vördsamiigen hos Ridderskapet och Adeln anmäles.
Res erv ationer : af Herr Grefve Mörner: ”Dä den arfs- och gifto-rätt, Ridderskapet och Adeln för närvarande åtnjuter, är, lika med den för Preste-Ståndet gällande, personell, det vill säga, att den inträder i och med upphöjelsen Uadeligt stånd, men upphörer, om adelskapet förloras, hvaremot arfs- och giftorätten uti Borgares och Bondes bo beror utaf boningsorten (se 10 Cap. 2, 5 och 6 Giftermåls-Balken samt 2 Cap. 1 §.
Ärfda-Balken), har det synts mig åtminstone tvifvelaktigt, om ej förstberörde arfs- och gifto-rätt är Zag- Utskottets Memorialj JY:o 68. 3 att hänföra till sådan rättighet, frihet eller förmån, som, enligt i 14 §•
Regeringsformen, ej utan samtlige Riks-Slåndens öfverenskommelse och Konungens bifall kan förändras, utan att förhållandet härutinnan erfordrat en fullständig och noggrann undersökning, och jag har till följd härutaf icke eller kunnat det algifne Betänkandet biträda.” af Herr Lagergren, som biträdde Herr Grefve Mörners mening.
Marcus, 1845. Lag-Utskottets Betänkande, IY.-o 69. i M m.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 31 Jan. 1845, kl. 12 midd.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om upphäfvande eller ändring af Kongl. Förordningen den 9 Maj i835, angående hvad iakttagas bor vid handel om lösören , som köparen later i säljarens vård qvarblifva.
Uti serskilda, inom sarntlige Riks-Stånden väckta, och till La^-Utskottets behandling öfverlemnade motioner är vordet anmärkt, att erfarenheten -ska 1 visat, det ifrågavarande Kong], Förordning ingalunda medfört den dermed åsyftade verkan att förekomma upprättandet af svekfulla afhandlinffar om lösegendom till borgenärers förfång, enär dylika afhandlingar snarare till- än aftagit, samt att det således vore af högsta yigt, att åtgärder vidtagas till undanrödjande af ett dylikt för allmänna krediten och folkets moralitet menligt förhållande; och hafva motionärerne, i anledning deraf föreslagit: ° ’ Herr Friherre Ceder ström, Thure, det måtte antingen ofvanberörde Kong!.
Förordning upphäfvas, eller ock stadgas, ”att saJu-afhandling om lös egendom, som uti säljarens bo qvarlemnas, skall, för att gällande anses, utåt köpare och säljare, under edelig förpligtelse, underskrifvas, samt att, då åtal mot sådan saluafhandling utaf annan fordringsegare väckes, så väl köparen som säljaren skall vara skyldig att inför den Rätt, dit saluafhandlin-en blifvit ingilven, edeligen betyga, alt dem emellan så tingadt och betuhlt är, som salua)handlingen innehåller.” Ileii Laget bjelke, Carl Oscar, att Rikets Ständer måtte för deras del besluta, att, med upphäfvande af Kongl. Förordningen den o
Maj i835 i stället må stadgas, som följer: ’ ’ §■ i Den, som tillhandlar sig lösören och låter dem i säljarens vård qvarblifva, eller ock till annan på längre lid, än en månad, lånar, leger eller annorledes förtror lösören, bör, så vida samma lösören skola fredas från utmälBih. till R.
Frot. 1845, 7 Sami. 1 Afd. 21 Haft. 1 2 La§-TJtskottets Betänkande, N-o 69. ning, eller icke tunna upptecknas såsom säkerhet för den persons skuld, hos hvilken de finnas, med sitt märke förse samma lösören och upprätta skriftlig afhandling om köpet, lånet, uthyrandet eller nedsätlmngen, med noggrann förteckning ä nämnde lösören och ä dess märken^ samt låta förteckningen af tvänne personer, som vid afhandlingen när varit och lösörepersedlarne skådat, bevittnas, äfvensom, om egendomen finnes i stad, berörde handling, i Stockholm hos Öfver Ståthållare-Embetets Canzli och i l-n ets olrige städer hos Magistraten, samt, om egendomen finnes å landet, hos kronofogden i orten, då utmätning eller uppteckning, der lösegendomen är, lirågakornmer, och sednast inom två dagar efter köpet, lånet eller nedsättmngen, uppvisa, och afskrift, som hos nämnde myndigheter eller tjensteman bestyrkes, aflemna; hvarom bevis derstädes å original-afhandlingen skrifves och anteckning å afskriften göres. ...
Är endast en del af egendomen märkt eller noggrannt förtecknad, skrif■ve vederbörande å ofvannämnde handling och afskrift, att uppvisandet icke medför skydd från utmätning eller uppteckning för innebafvarens skuld, i afseende på den del af egendomen, som ej blifvit behörigen märkt eller förtecknad; men är afhandlingen annorledes felaktigt upprättad, teckne s i t bevis rörande all i afhandlingen upptagen egendom. §• 2- Låter egaren af ofvan omförmälde lösören längre, än ett år från den dag afhandlingen uppgjordes, förblifva i annans vård, skall, inom slutet a hvarje år, räknadt från sista uppvisandet, afhandlingen för den i i § omnämnde myndighet eller tjensteman ånyo företes, och bevis derom a hane - lingen samt afskriften tecknas §. 3.
Hvar, som annan söker hos Konungens Befallningshafvande eller Domaren för skuld, eller hvad del helst är, som till visst belopp i penningai beräknaclt blifvit, eller ock utfordrar vissa lösören, ege att, emot det ansvar och den säkerhet, som i 5 §. omförmäles, få, vid kallelsen, till egen säkerhet upptecknad, värderad, märkt och med förskingringsförbud, eller, der egendomen hos annan person än svaranden finnes, med qvarstad belagd så stor del af dennes egendom, som emot det utsökta beloppet svarar, eller ock de lösören, hvarå anspråk väckt blifvit.
Samma säkerhet må äfven beviljas under lagsökningen eller rättegången, innan densamma blifvit genom laga kraftvunnet beslut afgjord,, 3 Lag-Ulsh oltets Betänkandej JV.-o 69. §• 4- Förskingringsförbudet eller qvarstaden må ej de personer bevilja, som Domhafvanden gifvit tillstånd alt stämningar utfärda. §. 5.
Den, som erhåller förskingringsförbud eller qvarstad, skall, derest hans fordringsanspråk icke fullföljes eller genom laga kraftvunnen beslut underkännes eller nedsättes, i ersättning till egaren, för hvarje år förbudet eller qvarstaden varat, utbetala fem för hundrade af hvad som blifvit med förskingringsförbud belagdt, samt tio för hundrade af hvad som blifvit i qvarstad satt, och, i hvilketdera fallet som helst, icke varder honom tillerkändt; skolande sökanden eller käranden härför antingen ställa en af tvänne vederliäftige personer, en för bägge och bägge för en, ingången borgen, som i Öfver-Ståthållare-Embetets Canzli, hos Magistraten eller Kronofogden förvaras skall, eller ock ett års sådan ersättning förskottsvis i Rikets Ständers Rank eller i Landt-Ränteriet nedsätta; afgifve ock enahanda borgensförbindelse, att ersättning för det i qvarstad salta skall, i händelse det förskingras af den, som detsamma anförtros, sedan innehafvarens rätt att det behålla upphört, varda egaren godlgjordt. §•6.
Ej må förskingringsförbud eller qvarstad meddelas å egendom, förläning elier lön, som, enligt lag eller serskilda föreskrifter, icke får i mät tagas, eller deri införsel ej medgifves, ej eller å handels , fabriks- eller manufactur-varor, råämnen, gröda, säd, foder och dylika varor, dem egaren ej ämnar för längre
Lid i samma form behålla, och icke eller med qvarstad beläggas årlig inkomst af fast egendom, till mera än inkomstens halfva belopp. §• 7 •
A. egendom, som blifvit för en fordringsegare belagd med förskingringsförbud eller qvarstad, eller ock i mät tagen, må annan fordringsegare erhålla slik säkerhet; dock alt den förstnämndes rätt i köpeskillingen, när egendomen försäljes, varder förvarad. §• 8- Fullföljes icke den påbegynta lagsökningen eller rättegången i behörig ordning, eller underlåter sökanden eller käranden att, inom hvarje års slut, 4 Lag-Utskottets Betänkande, iF:o 69. räknadt från den dag, förskingringsförbudet eller qvarstaden meddelades, i Stockholm hos Öfver-Ståthållare-Embetets Canzli, och i landsorterne hos Magistrat eller Kronofogde, der svaranden bor, anmäla, det lagsökningen eller rättegången ej blifvit afgjord, samt aflemna förnyad säkerhet, eller ock ställer svaranden tvänne vederhäftige löftesmän, de der, en begge och begge för en, ingå borgen för hvad som utsökes; förfälle förskingringsförbuclet eller qvarstaden: äfvenså må det upphöra å vissa lösören, då andre fullgode sättas i stället, och blifva af vederbörande upptecknade, värderade och med märke försedde. §•
9- Å de personer, som, enligt i §., lösören öfverlåtit och emotlagit, samt köpeskillingens belopp, äfvensom å dem, som, enligt 3 §., förskingringsförbud eller qvarstad erhållit, och å dem, hos hvilka qvarstaden blifvit verkställd, samt gäldenären och värdet å qvarsatta egendomen, upprätte Öfverståthållare Embetets Canzli, Magistrat och Kronofogde, för hvarje månad, förteckning, och läte densamma, inom medlet af följande månad, antingen inforas i stadens tidning, der sådan utgifves i den stad, der ofvanberörde egendom finnes, eller ock från predikstolen uppläsas, i den församling, der egendomen förvaras.
Samma föreskrift galle äfven rörande de i 2 och 8 §. §. föreskrifne anmälanden. §• JO I lösen för bevis, som, enligt i §., eller öfver verkställd qvarstad, eller förskingringsförbud, eller enligt 2 och 8 §. §. gjord anmälan, meddelas, kostnaderne vid det i g §. omförmälda kungörande i samma; lösen inbegripire, erlägges tretiotvå skillingar banko.
Herr Nordenanckar, W. F., att, med upphäfvande af i f rå ga stål Ide Förordning, stadgas måtte, att eganderätten till försåld lösegendom ej öfvergår till köparen förr, än egendomen blifvit till honom öfverlemnad, livilket, enligt motionärens förmenande, skulle öfverensstämma med den i gällande lag antagna, fastän blott otydligt uttryckta, grundsats.
Herr Lector TVallman, det måtte, med Förordningens bibehållande, till försvårande af bedrägliga transactioner, ytterligare stadgas: att, sedan skriftlig afhandling om lösöreköp blifvit, i enlighet med samma Kongl.
Förordning, upprättad, densamma skall, inom två veckor, in duplo inlemnas till Rådhus-Rätt i stad, och till Kronofogden på landet; att det ena exemplaret 5 Lag-Utsholtets
Bi tankande, N.-o 69. nnsl s på Riittens dörr, i stad, vid första Rådhus-session, och på landet, vid slutet af nästpåföljande Ting, sedan handlingen blifvit, genom Kronofogdens försorg, till Härads-Rätten ingifven; att Rådhus-Rätten och Kronofogden böra för hvarje månad öfver dylika inkornne alhandlingar upprätta sammandrag, upptagande säljarens och köparens namn, jemte det summariska värdet al hvarje köpslut, h vil ka sammandrag skola uppläsas frän predikstolarne i stadens eller häradets kyrkor; att, om utmätning sökes i sålunda försåld lösegendom, execulorn skall vara pligtig att om köpeafhandlingen underrätta borgenären, hvilken eger att, om han dertill finner sig befogad, inom en månad efter bevisligen om köpet erhållen kunskap, hos Konungens Befallningshafvande anmäla målet, samt derefter, så fort ske kan, genom laga stämning till Rådhus-Rätt eller häradets Domstol, sin talan utföra; att den omtvistade egendomen emedlertid belägges med qvarstad, med förbindelse för köparen alt ansvara för hvad deraf kan förskingras; alt, om målet fullföljes, den uppgifne köparen bör, när annan laga bevisning saknas, med ed vita, alt köpet är ulan svek och ej i bedräglig afsigt till tredje mans förfång upplättadt; och alt, om han icke gitter eden gå, han då har sin rätt till det omtvistade förverkat och derförutan skall bota dess dubbla värde.
Herr Berg, att, då ett allmännare kungörande af köpeafhandlingar om lös egendom, efter motionärens tanka, skulle motverka svekfulla afhandlingars upprättande, enär mången både köpare och säljare, som icke lillbakaliålles deraf, att hans namn införes i en Embets-myndighets Protokoll, hvilket begrafves i archivet, skulle deremot skygga tillbaka för ett allmänt kungörande af sitt deltagande uti en affär, mot hvars ärlighet skäliga misstankar kunde förefinnas, det måtte, såsom tillägg till 1835 års Förordning, stadgas: '”att köpeafhandling af deruti omnämnd beskaffenhet, sedan den blifvit, i i Stockholm hos Öfver-Ståthållare-Embelets Canzli, och i Rikets öfrige städer inför Rådhus-Rätten samt å landet inför Härads-Rätten, företedd, bör, genom köparens försorg, kungöras, icke allenast genom tillkännagifvande, dels å predikstolen i den församling, der säljaren bor och egendomen är att tillgå, samt, om säljaren bor och egendomen finnes i tvänne olika församlingar, å predikstolarne derstädes, och dels å predikstolarne i nästgränsande församlingar, så i stad som å land, än äfven genom införande, under en särskild rubrik, t. ex. ”försedd lösegendom,” i så väl Statens officiella tidning, sotn, der provins-tidningar finnas, i dessa, både i säljarens hemort och den ort, der lösegendomen är att tillgå; 6 Lag-Utskottets Betänkande, N:o G9. ”att detta kungörande endast skall innefatta, det N. N. genom afhandling, hvars datum och dagen för dess inprotokollerande uppgifves, försålt sin lösegendom till IN. N., med vilkor, att den tills vidare bör i säljarens vård qvarblifva; och ”alt förr, än detta kungörande till fullo egt rum, egendomen icke må på grund af afhandlingen från utmätning för säljarens skuld vara fredad.” Herr Sandler, att, med ändring af Kongl. Förordningen den 9 Maj 1835, förordnas måtte: att hvarje köpare ålägges, att med ed sin styl ka köpeafhandlingens vigtighet, då någon af säljarens kreditorer det fordrar, samt att i konkurs densamma bevaka och derom tvista, likasom för annan fordran, då den sålda egendomen qvarstår i säljarens vård; — att en förteckning öfver till Rådstufvu-Rätl eller Härads-Rätt inlemnade afhandlingar om skedda köp eller förpantningar al lösören, upplagande köpares och säljares samt vittnens namn jemte summan, bör af vederbörande auktorileter anslås å Rättens dörr, i stad,
genast efter hvarje Rådstufvudag, och, på landet, hvarje morgon efter förut hållen rättegångsdag; — att en dylik förteckning äfven skall uppläsas från predikstolen, i stad, nästa söndag efter inteckningens beviljande, och å landet, så snart Gudstjenst inträffar i den socken, der säljaren är skaltskrifven; och att denna förteckning derefter bör uppspikas å dörren till sockenstugan, skolhuset eller annan till kommunen hörande byggnad.