Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utan exempel är icke heller, och kan bevisas, att en erbjuden frakt gått förlorad för ett rederi hur i Sverige förmedelst en misskrifning i depeschen å någon af de många omskrifnings-stationerna.
För icke många år tillbaka egde krigsoroligheter rum just i de trakter, genom hvilka telegraferingen emellan Sverige och Kontinenten nu verkställes.
Om ett sådant förhållande ännu en gång skulle uppstå, så vore ju denna telegraf-förbindelse, till oberäknelig förlust för Sverige, i och med detsamma afbruten.
Den stora vigten af en direkt telegraf-förbindelse med Tyskland har också af ingen i sammansatta Utskottet blifvit bestridd, utan motionen derföre enhälligt i hufsaken tillstyrkt; men jag har stadnat i minoriteten hvad beträffar medlens anvisande härtill; och det är emot detta Utskottets beslut, som jag vördsamt får anmäla min reservation, den jag anhåller måtte få åtfölja Utskottets utlåtande.
Jag anser nemligen af stor vigt att saken med största skyndsamhet kommer till verkställighet.
Af denna orsak och i händelse Kongl. Majit i nåder skulle finna för godt att härom låta underhandla med Kongl. Danska och Preussiska Regeringrrne samt i fall Handels- och Sjöfarts-fonden, från hvilken medlen, likasom till de öfriga Stats- samt Allm.
Utlåtande JM 11. 7 telegraf-anläggningarne, troligen komme att tagas, emot förmodan icke strax skulle befinnas tillräcklig för ändamålet, får jag föreslå att
Riksgälds-kontoret måtte i sådant fall och på det Kongl. Maj:t icke måtte nödsakas afbida en kommande riksdag, af Rikets
Ständer bemyndigas att af omhänderhafvande medel och emot framdeles ersättning af Handels- och Sjöfarts-fonden, tillhandahålla Kongl. Maj:t det föreslagna kostnadsbeloppet, 400,000 R:dr Riksmynt, eller, i händelse Kongl. Preussiska Regeringen, hvilket med temlig visshet är att förutse, skulle finnas benägen att deltaga i halfva kostnaden, då endast hälften af summan eller 200,000 R:dr samma mynt.« Häruti instämde Herr Henschen och Herr Hodell.
Besa.- och E Ion.- lits ho Itc Is Utlåt. iV.-o 42.
I IV: O 12.
Ank. lill Exp.-Ulsk. d. 9 April 18S7, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af vackla motioner derom, ali hrouo-bref bä ringen dels måtte öfverlagas af Postverket och bestridas pä Statens bekostnad, dels verkställas aj enskilde, men kostnaden derför ersättas af Staten efter bestämmande af Härads-rält och Konungens Befallningshafvande, dels all all i mantal satt jord mätte ejler hemmantalet lika deltaga i kronobrefbärings-skyldighetens utgörande, dels ock slutligen att eli förslags-anslag mätte anvisas och ställas till Kongl. Maj:ls disposition, för all användas till bestridande af kr ono-brej bär ingen.
Uti föreslående ämne hafva inom Hedervärda Bonde-ståndet motioner blifvit väckta, l:o af Riksdags-fullmäkligen E. J. Rudberg från Calmar län, hvilken anfört, alt på Oland utgjordes krono-brefbäringen på tvenne säll, nemligen i norra fögderiet af vissa personer som af härads-boerne derför erhöllc ersällning, hvaremot i södra fögderiet krono-brefposlen forlskaffadcs af hemmans-egarnc turvis, efter af Kronofogden uppgjordt förslag för hvarje år, som å sockenstämma skulle godkännas.
Någon godlgörelse för deu sålunda fortskaffade posten hade de brefbärings-skyldige icke alt påräkna, oansedt de genom Kongl.
Förordningen den 30 November (849, rörande krono-brelbäringen, blifvit ålagde att tvenne gånger i veckan fortskaffa denna post, och hvilket bestyr således upp toge för hemmans-egarne två dagar i hvarje vecka, oberäknadt de dagar som ålginge fiir extra brefs förskaffande, eller för den ordinarie brefbäringen 104 dagsverken om arel, i värde uppskattade, efter en Riksdaler för hvarje dagsverke, lill 104 R:dr, som belöpte sig på hvarje halft mantal.
Såsom exempel på den tunga brefbärings-skvldigheten medförde har blifvit anlördt alt Glömminge socken, beslående af 20 hela mantal, deraf 4 vore genom serskildt Nådigt Rref befriade från krono-brefbäringen, vore så belägen, att de återstående 16 mantalen icke, i anseende lill det sätt, hvarpå krono-brefbäringen Bilt. tilt R.
Pro t. 4856 & 4857.
4 Samt. 2 A/d. 5 Höft. 1 2 Sammansätta Slats- sami Allm. Besv.- och Ekon.-Ulslioltels Utlåt. i\:o 12. för närvarande vore reglerad, kunde undgå all densamma utgöra, i följd hvaraf hvarldera af dessa 16 mantal vore underkastadt en hvart 30:de år återkommande skatt af 104 R:dr eller derutöfver, i den mån dagsverkena slego i pris.
Med föranledande häraf har motionären anhållit, ”att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet föreslå, att krono-brefhäringen mätte till post-verket öfverflyltas och all detsamma malte låta ombesörja denna likasom all annan postföring, så ali allmogen derifrån må varda befriad.” 2:o af Riksdags-fullmäktigen Olaus Eriksson från Götheborgs och Bohus län, som föreslagit, att krono-brelbäringen måtte bestridas på Statens bekostnad, samt postgången emellan Kronofogde och Länsman inskränkas till en gång i veckan fram och åter, hvarjemte krono-brelven borde förlskaffas utaf ordinarie posten, der sådant låter sig göra. 3:o af Riksdags-fullmäktigen Anders Medin frän Kronobergs
Ilin, hvilken andragit, att ehuru klagomålen öfver den olika tunga och det ojemt fördelade besvär, som vore förenadt med krono-brefbäringens utgörande, återkommit vid [lere föregående Riksmöten och anspråken på rättelse blifvit alltmera allmänna och högljudda, qvarstode likväl samma anledning tili obelåtenhel, endast med den skilnad, att de missnöjdes antal, som före år 1849 inskränktes lill några lä men hårdt betungade personer inom hvarje kommun, numera vore lika stort med antalet af krono- och skalte-bemmans åboer i Riket.
Den hernmans-egare, som blelve utsedd lill krono-brefbärare, hade sig ålagdt att fortskaffa från och med högsta myndighetens lill och med lägsta Ijenstemannens påbud och befallningar till kommunerna och derlörulan embetsbref från den ene tjenstcmannen till den andre.
Alt en sådan skyldighet måste fortfara, der en användbar postgång saknades, fölle af sig sjeill, men ingen torde kunna öfverlvgas, ali han vore skyldig ali vidkännas en sådan tunga utan motsvarande ersättning.
Hvad i dylikt fall icke billiglvis kunde åläggas den enskilde hemmans-innehafvaren, kunde icke heller åligga flere sådane, då ingen dertill förbindande lag funnes att åberopa, och del dessutom vöre kändt, att somliga orter, t. ex. Norrland, icke hade den ringaste vetskap om eller besvär af ett så beskaffad! onus, som krono-brelbäring, och vore det äfven af sådana anledningar, som missnöjet fortfore.
Skyldigheten att bära krono-bref vore lika gammal med skyldigheten att utgöra krono-skjuts och begge hvilade på lika beskaffad grund, nemligen en befallning.
Det hade emellertid länge varit erkändt, att Staten vöre skyldig att betala skjutsen, hvilket också skedde, hvadan det måste anses besynnerligt, att Staten allt hitintills dragit sig undan ifrån att betala äfven brefbäringen.
Visserligen hade motionären hört den satsen förfäktas, alt eli onus, som en gång, vare sig med eller ulan egarens samtycke, blifvit ålagdt jorden, aldrig borde minskas eller helt och hållet upphöra, emedan den nya egaren lill eli hemman icke erhållit del med annan eller bättre rätt än sin långesman; denna sats vöre vådlig, men lyckligtvis läll att vederlägga, om och när så erfordrades.
För närvarande vore vederläggningen öfverflödig, alldenstund det icke kunde förnekas, all krono-brelbäringar måste fullgöras från vissa dertill belägna hemman, utan nu endast vore fråga om ersättning af Staten för krono-brefbäringen.
Ehuru vid en föregående Riksdag Statens ersättnings-skvldighet icke förnekades, blefvo likväl de i ämnet väckta motioner ogillade af skäl, dels derför att krono-brefbärings-besväiet blifvit genom Kongl. Cirkuläret den 30 November 1849 lälladl och jemnare lorrleladl, dels ock derför alt post-verkets öfverskotts-medel vore för andra ändamål påräknade.
Hvaruti lättnaden bestode vore för motionären svårt all fatta, om ej dermed skulle förstås, att häraderna nu måste betala i Statens ställe till dem, sorn förut nödgats utgöra brefbäring för intet, och lika oförklarlig förekomme uppgiften om den jemnare fördelningen, enär kändt vore, att skalle-hemmanen finge vidkännas den hufvudsakligaste lungan, emedan säterier, Sammansatta Stats- samt Allm. Bese.- och Elion -Utskottets Utlåt.
N:o 12. 3 boställen in.
II. njölo fullkomlig' befrielse, änskönt innehafvare af boställen och privilegierad jord hade lika stort behof af att få veta hvad öfverhelen bjöde och belällde, sorn åboer å krono-jord och skalte-heminan.
Slutföljden häraf kunde icke blifva annan, än att alla hemman af hvad natur som helst hade lika stor skyldighet ali utgöra kronobrefbäring, sa vida ^let vöre rätt och billigt, att samma skyldighet i dess vidsträcktare bemärkelse skulle fästas vid jordbruket annorledes än emot betalning af allmänna medel.
Pä grund af allt delta bar motionären föreslagit, "dels ali kostnaden för den sä kallade krono-brelbäringen mätte varda godlgjord af allmänna medel, dels ock att, sedan Konungens Befallningshafvande i länen på vanligt sätt reglerat krono-brefbäringen och föreskrilvit af hvilka hemman en sådan borde utgöras, beloppet af den ersättning, som rättvisligen borde tillkomma hvarje serskild brefbärare, måtte bestämmas af Härads-räll.” 4:o af Riksdags-fullmäktigen Erik Olsson frän Södermanland, som oinförmält hurusom krono-brelbärings-skyldigheten vore eli känbar) onus, hvilket för krono-skallehemmanen vore betungande.
Enär krono-brefbäringen hade lill ändamål, all, der post - kommunikation saknades, fortskaffa vederbörandes embetsbref, och Slaten, åtminstone lill någon del, lemnade ersättning för post-skjutsens utgörande, samt denna skjuls och kronobrelbäringcn stodo lill hvarandra i elt närmare förhållande, ansåg motionären billigheten fordra all Staten äfven lemnade ersättning för krono-brefbäringen, för vinnande hvaraf blifvit föreslaget, antingen att en sådan ersättning lemnades af post-medlen, hvarigenom serskilda brefdragare kunde åtaga sig löi Iskalländet af krono-brelven emot en billig betalning, sorn al hvarje härad borde bestämmas, eller, derest ersättning af Slaten icke kunde erhållas, all i hemmantal sall jord, säterier och boställshemman m.
II. inberäknade, mätte i krono-brefbäi ings-skvldighelen deltaga lika eller hemmantalet med krono-skaltehernmanen. 5:o af Riksdags-fullmäkligen ./.
Smedberg från Ellsborgs län, som anfort alt den klagan, som af allmogen i åtskilliga orter uttalades (ifver den ojemn! fördelade kronobrefbärings-skvldigheten, icke vöre ogrundad, helst som den efter år 1849 blifvit en tillökning i beskattningen å den förut nog högt skattlagda jorden, sedan alla krono-skallehemman samt Irälse-hemman lill hälften fått å debetsedlarne sig påförda ej obetydliga bidrag till de hemman inom häradet, hvilka till brefbärings-slalioner blifvit utsedda.
Visserligen vore dessa hemman före den nu varande regleringen af krono-brefbäringen ännu mer betungade, emedan de dä mäste ensamme och ulan någon ersättning fortskaffa krono-poslen, men de åtnjöto äfven åtskilliga förmåner, såsom befrielse, från kungs- och krono-skjutsningar, inqvartering, reserv-skjuts, fjerdings- och nämndemans-bcslyr, med flera förmåner, hvilka alla nu mera upphört.
Dä alla behofde få kännedom om öfverhe lens bud och befallningar, samt ingen kunde siigas vara oberoende af Domare, Krono fogde och Länsman, samt hvad boslälls-hemmanen serskildt beträffade, dessa uti icke ringa mån besvärade krono-brefbärarne i anseende lill de många ekonomiska besiglningar, laga syner m. m. som dem rörde, syntes det ock obilligt alt de förut drygt be skattade hemmanen skulle vidkännas tyngden af krono-bräfbäi ingen, sorn rörde allas rätt.
För alt åstadkomma rättvisa i detta hänseende har motionären föreslagit, ”alt all kronobrefbäring matte bekostas af Staten, samt att densamma antingen ställes pä entreprenad, eller vissa lägliga hemman dertill utses af Konungens Befallningshafvande eller Kronofogden, i hvilken sednare händelse beloppet af den ersättning, sorn hvarje hemman bör tillkomma, föreslås af Härads-rälten och bestämmes af Konungens Befallningshafvande, samt. alt ersättningen från Landt-riinleriet ulanordnas och genom
Kronofogden vederbörande tillhandahålles straxt efter uppbörden af årets allmänna krooo-ulskylder.” 4 Sammansatta Stals- saini Allm. Bcsv.- o. E/ion.-Utskotlets Utlåt.
N:o 42. fiio.
Al Riksdags-fullmäktigen Matts Pärsson frän Stockholms Ilin, hvilken yttrat, <ill ibland de åtgärder, sorn visade huru vådlig den myndighet vore för enskild mans lagliga eller häfdvunna rättigheter, hvilken under namn af Konungens Befallningshafvande egde att besluta och befalla i ämnen, der sjelfva grundlagen till och med inskränkt sjelfva Konungens egen rätt att ålägga nya utlagor eller besvär utan med lagstiftande makten gemensamt, vore sättet hvarpå den så kallade krono-brefbäringen mångenstädes blifvit reglerad, lili motionärens hemort hade åtminstone inträffat, att hela kommuner, hvilka aldrig tillförene varit underkastade brefbiirings-skyldighelen, och der anstalt af ålder varit fogad att vid gränsen till den enda socken, hvarifrån och hvartill kronobrefbäring kunde ifrågakomma, sådan blifvit besörjd, likväl iiro vordne indelade och ålagda hrefbäring.
Då socknen deremot protesterat, under åberopande af Kongl. Cirkuläret den 30 November 1849, hvilket endast omtalade de då till krono-brefbäring pliglige, med tillåtelse för de orter, sorn sådant ville, alt förblifva vid dittills gällande grunder, hade likväl myndigheterna förklarat dem skyldiga att. href-häringen öfvertaga eller bekosta oell således, enligt motionärens åsigt, genom ett sådant nytt onus olagligen lagt skatt och tunga på rikets undersåler.
Att genom åtal och i domstolsväg söka utkräfva ansvar biirför, vore efter motionärens förmenande lika obehagligt, som fruktlöst för den enskilde alt häri söka rättelse; hvaremot en erinran från Rikets Ständers sida derom, att deras beslut och Kongl. Majlis i anledning deraf utfärdade förlaltning blifvit misslydd, skulle medföra åsyftad rättelse.
För vinnande deraf har motionären anhållit alt Rikets Ständer måtte, med anmälan af det här öfverklagade förhållande, hos Kongl. Majit anhålla att brefbärings-skyldigheten kunde för framliden besörjas, utan hemmanens belastande dermed, genom en afKonungens samtlige Befallningshafvande på frivillig öfverenskommelse med enskilde grundad reglering, för hvilket ändamål blifvit föreslaget, "att Rikets Ständer måtte anvisa lill Kongl. Majlis disposition eli förslags-anslag, hvars belopp Slals-Lilskotlet, efter inhemtade upplysningar om hvad som förmodades kunna ungefärligen erfordras, torde närmare bestämma.»
Ät dessa motioner, som till sammansatta Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets behandling blifvit af Hedervärda Bonde-ståndet remitterade, har Utskottet egnat all den uppmärksamhet ämnets vigt kräfver.
Frågan om sältet, för kronobrelbäringens utgörande har vid flera föregående Riksdagar varit vackt och förslager derom framställda, alla åsyftande lindring uti detta besvär.
En sådan har ock blifvit beredd dels genom Kongl. Brefvet den 4 December 1830, hvilket med få undanlag inskränkt de brefbärings-skvldige hemmanens åliggande alt forsla krono-brefven till endast 2 dagar i veckan, men hufvudsakligen genom Kongl. Majlis Nådiga Cirkulär till samtlige Konungens Befallningshafvande, med förändrade stadgande!! i afseende på krono-brefbäriugens utgörande, af den 30 November 1849.
Vid Riksdagen 1844 och 1845 hade Bikels församlade Ständer uti underdånig skrifvelse af den 22 April sistnämnde år anhiillil, all, då eller deras lanke det vore med rättvisa och billighet öfverensstämmande alt alla de hemman, hvilka kunde åläggas krono-brefbäring, borde deltaga uti utgörandet af delta onus gemensamt och efter enahanda grunder som följdes i afseende på skjutsnings-skyldighelen.
Majit täcktes utfärda författning om förändrade grunder lör krono-brefhäiings-skvldighetens reglerande, och af sådan anledning och sedan vederbörande embetsmyudiglieter blifvit i ämnet hörde, behagade äfven Kongl. Majit, i öfverensstämmelse - Sammansatta Stats- saint Allm. Besa.- o. Ekon.-Utskoltets Utlåtande N:o 42. 5 slämmelse med af Rikets Ständer framstiilldt förslag, aflåta högslberörde Cirkulär-bref.
Genom detsamma är bland annat förordnadt, att, då för vinnande af lättnad uti kronobrefbärings-besväret, det i första rummet vore af nöden, att de tjenstemän, hvilka begagnade krono-brefbäring, sattes i tillfälle att der så ske kunde afsända sina embetsbref med posten, skulle alla Länsmän tillgodonjuta från och med 1850 års början fribrefs-rält för de bref i tjenste-ärenden, som från deni till Konungens Befallningshafvande i länet eller Kronofogden i fögderiet afskickades; vidare att det skulle ankomma på Konungens Befallningshafvande att bestämma emellan hvilka ställen krono-brefbäring skulle cga runi; alt för den krono-brefbärings-skyldigbet, som sålunda fastställdes, samtliga innehafvare af sådane hemman inom hvarje härad, som lill krono-brefbäring vore pligtige, skulle gemensamt ansvara, antingen på det sätt att dess fullgörande emellan utsatta stationer upplätes åt personer som emot ersättning ville densamma sig åtaga, eller att, då dylik reglering icke kunde tillvägabringas, viss godtgörelse bestämdes för de hemman, hvilkas innehafvare, med afseende på hemmanens läge, kunde varda utsedda att brefbäringen ombesörja, dock att, i händelse de brefbärings-skyldige inom något härad heldre åstundade att vid dittills gällande grunder för bref-bäringeus besörjande förblifva, dervid lills vidare finge bero; att öfver de förslag, som det ålåge vederbörande Kronofogdar att hvar för sitt fögderi uppgöra, huru krono-brefbäringeu måtte lämpligast kunna utföras oell emellan tjenliga stationer fördelas, de kronobrefbäringspiigtige hemmansinnehafvarne skulle kallas att vid näst i häradet infallande Lagtima Ting sig infinna för att om sättet för den inom häradet förefallande krono-brefbäringens besörjande öfverenskomma ; att sådan öfverenskommelse finge ingås antingen för viss tid, så vida icke förändring i brelbäringsturen dessförinnan blefve al nöden, eller för obestämd tid intill dess behof af förändring uppstode; att de ersättningar som för krono-brefbäringens besörjande komme att utgå, skulle af samtlige till krono-brefbäring pligtige hemman i häradet utgöras i förhållande lill hvartderas skyldighet alt uti sådant besvär deltaga, samt slutligen att uti enahanda ordning nödig reglering jemväl borde uppgöras för besörjandet af den extra brefbäring, som tilläfventyrs kunde emellan de ordinarie brefbärings-lurerne blifva af nöden, dock att sådan icke finge begagnas vid andra tillfällen än då särskilda vigtiga omständigheter påkallade breis afsändande utan att tiden för ordinarie brefbäring eller postgång kunde albidas.
Oaktadt den reglering af krono-brefbäringen som sålunda, i öfverensstämmelse med af Rikets Ständer sjelfve bestämda grunder, egt rum och som medfört en både rättvisare och billigare fördelning af detta besvär, hvilket derigenom blifvit i betydlig mån och så vidt förhållandena det medgifvit lindradt, hafva likväl motioner vid sednasle Riksdagen blifvit inom Hedervärda Bonde-ståndet väckta, deruti, jemte klagan öfver den ojemnt fördelade och med särdeles stort besvär och dryga kostnader förenade krono-brefbäringen, hvilken tillförene varit ålagd endast en del i närheten af vederbörande tjenstemäns boningsstälien belägna hemman, men numera utgjordes af alla innehafvare utaf frälse-, krono- och kronoskatte-hemman, föreslagits att krono-brefbäringen mätte bestridas af Staten och koslnaderne derför godtgöras af Post- eller andra allmänna medel, samt alt innehafvare af boställen, säterier och andra hemman, som vöre befriade från kronobrefbäring, borde förpligtas att uti utgörandet af detta besvär deltaga.
Dessa förslag blefvo af Rikets Ständer lemnade utan afseende.
Vidkommande åter de framställningar i enahanda syftning, hvilka, på sätt ofvan är vordet omförmäldt, blifvit vid denna Riksdag gjorda; så enär skyldigheten alt utgöra krono-brefbäring är ett urgammalt, krono- och skutte-hemman i allmänhet åliggande besvär, samt åläggandet för boställen, säterier och andra hemman att deruti deltaga, Bih. lill R.
Prat. 4856 & 4857. 4 Sami. 2 Afd. 5 Haft. 2 6 Sammansatta Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Viskottets Utlåtande N:o 12. skulle, enligt Utskottets åsigt, vara ett ingrepp uli de rättigheter och friheter, hvilka ära sistnämnda hemman uli gällande författningar tillförsäkrade, och då härtill kommer att krono-brefbäringen för endast få år tillbaka blifvit i följd af Rikets Sländers egen begäran och i enlighet med af deni sjelfve bestämda grunder reglerad, finner Utskottet sig icke kunna tillstyrka någon förändring i sladgarne angående krono-brefbäringens utgörande, utan hemställer, att de i förenämnde motioner derom framställda förslag icke måtte föranleda lill någon Rikets Ständers åtgärd.
Slockholm den G April 1857.
Reservation af Riksdags-fullmäkligen Anders Medin från Kronobergs län: ”Då Rikets
Ständer förut icke funnit det stridande mot säteri-egares rättigheter att ålägga dem deltagande uti utgörande af Fjerdingsmans-belättningen, liirer man icke kunna säga att åläggandet för samma egare äfvensom för boställs-innehafvare att deltaga uti utgörandet af krono-brefbärings-besväret vore ett ingrepp i deras fri- och rättigheter.”
Häruti instämde Riksdags-fullmäkligen Lars Rasmusson från Götheborgs och Bohus län samt Ephraim Larsson från Elfsborgs län.
STOCKHOLM tryckt hos Isaac Marcus 1857.
Slats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Vllätande N:o 13. i N:o 13.
Ank. till Exp.-TJtsk. d. 4 Aug. 1857, kl. 3 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om upphäfvande af vissa förbud, rörande Böda kronopark.
Uti en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt och till Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad motion har Riksdagsfullmäktigen E. J. Budberg från Kalmar län anfört, hurusom en aktningsvärd månhet om Böda kronoparks bestånd hade gått till öfverdrift, då den förbjöde de men niskor, som bodde inom eller invid samma park, att tillgodogöra sig en mängd naturalster, som nu gagnlöst bortruttnade eller låge obrukade, men hvilka dels kunde lemna nyttiga binäringar åt de fattiga, dels ock materialier till byggnader och stängsel, utan att likväl skogen på något sätt deraf skadades.
De myndigheter, som handhade kronoparkens vård och tillsynen deröfver, hade utfärdat stadgar, som syntes icke vara lämpliga för en Svensk skog.
Det hade nemligen gått så långt, att förbud blifvit utfärdadt emot obehöriges gående öfver parken, och personer, som hrutit emot detta förbud, derigenom att de i sällskap med jägeri-betjeningen besökt marken, hade blifvit, enligt motionärens uppgift, hötfällde, utan att de föröfvat det ringaste ohägn.
Äfven vore det folket förbjudet att begagna af ålder bruklige fiskelägen å sjöstranden, äfvensom att på af ålder brukliga vägar uppköra den myckna sjötång, som samlade sig vid parkens långsträckta sand (strand?), hvarå det till och med vore harn och orkeslösa qvinnor förbjudet att plocka vilda bär.
Dessa förbud ansåg motionären tala för sin egen orimlighet; ty att förmena den på sjön Bih. till B.
Trot. 1856
Of 1857. 4- Sami. 2 Afd. 6 Höft. 1 2 Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Utlåtande N:o 13. irrande fiskaren att lägga i land på kronoparkens strand, då en sådan rättighet för honom kunde vid vissa tillfällen vara af en oberäknelig fördel, emedan fiskets resultat ofta berodde af fiskarens oförmåga att hastigt och i rättan tid infinna sig der stimmet anträffas; att låta för jordbruket oskattbara gödnings-ämnen ligga obegagnade och bortruttna utan användning, då dpn magra åkerjorden i trakten likväl så väl beliöfde dess stärkande förmåga; att förmena fattiga, att med bärplockning skaffa sig en liten förtjenst, som möjligen kunde något underlätta kommunens fruktansvärda börda af fattigunderhållet, och detta för att skydda vexande träd, vore sannerligen en märkvärdig hushålls-method, liksom förfarandet att med höter belägga den, som, i jägeri-betjeningens sällskap och utan att göra någon skada, besökte parken, vore en lagstiftnings-åtgärd, för hvilkens karakteriserande motionären förklarade sig icke kunna finna passande uttryck.