Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
18 uppställda lydelse af berörde §. och moment; i hvilka delar Borgare-Ståndet återremitterat Betänkandet, med framställande tillika af den förändrade redaction uti i §. i momentet, att detsamma borde erhålla följande lydelse; ’’I hvarje Slads-församling och hvar - 14 Stais- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Uiskottens Memorial, N.-o 104. je socken på landet bör finnas åtminstone en fast skola, der fullständig undervisning i de stycken, som denna Stadga föreskrifver, bör lemnäs af vederbörligen godkänd Lärare.”
1 mom. förekommande orden: vederbörligen godkänd lärare, skulle utbytas mot följande period: ”en eller llere lärare, af hvilka en ovillkorligen skall hafva uppfyllt de för lärare vid Folkskola bär nedan stadgade fordringar, rnen de öfriga kunna antagas, ulan att de uppfyllt dessa fordringar, endast de af Skol-Styrelsen anses till uppförande och sedlighet godkände, samt pröfvas ega förmåga att meddela undervisning uti det i 7 §. stadgade minimum af kunskaper;” att liden för lät arnes anskaffande och de fasta skolornas inrättande, hvilken, enligt 1 §. 3 morn., tilländagå i- den 18 Juni 18^7 > mätte förlängas med ett år, eller till den 18 Juni 1848; och alt, uti det i 4 §• 4 morn. gifne stadgande: ”För att bereda tillgång till lä”rarnes sålunda bestämda aflöning, bör, der ej andra medel härtill finnas, ”dels ett årligt bidrag af minst två och högst sex skillingar banco af hvarje ”skattskyldig person i församlingen utgöras,” mellan orden skattskyldig och person tillägges: samt inom mantals- skattskrifnings-Aren varande.
Vid jemförelse af de delar utaf Betänkandet, sorn utgöra föremål för Borgare-Ståndets ålerremiss, med dem, hvilka innefatta föreslagna ändringar i Folkundervisnings-Stadgan, och under hänsigt tillika till det här ofvananförde förhållande, alt Betänkandet är bifallet af Preste- och Bonde-Stunden i sin helhet, of Ridderskapet och Adeln i allt, hvarutinnan någon ändring i meranämnde Kongl. Stadga dermed icke åsyftas, och af Borgare-Ståndet i allt med undantag af de yttranden, som återremitterats; så finna Utskotten dels, att Utskottens pag. 5 i Betänkandet afgifne och af Borgare-Slåndet återremitterade yttrande, hvarigenom väckt förslag om den förändring i första delen af Författningens 1 §., alt det må till församlingarne ensamt öfverlemnas alt bestämma, huruvida fast eller ambulatorisk skola borde inrättas, blifvit afstyrkt, är af Ridderskapet och Adeln samt Preste- och BondeStånden gilladt; och dels att, då med s:dra och 3:dje punkterna af Borgare-Ståndets återremiss, så vidt de röra den i 1 §.
1 mom. gifne föreskrift, att ”i hvarje stadsförsamling och hvarje socken på landet bör finnas minst en, helst fast, skola”, endast åsyftas, att ordet helst måtte ur nämnde period utgå, Utskottens öfver berörde af Herr Doctor Gumcelius föreslag - Stals- samt Allm. Uesv.- och Ekon.-Utskoltens TJHatande, N.-o 105.
15 na förändring meddeldte afslyrkande yttrande jemväl blifvit af de öfriga 3:ne Riks-Stånden gilladt.
Hvad åter angår Utskottens förslag till förändring af de i slutet af i momentet i § af Folkundervisnings-Stadgan förekommande orden vederbörligen Hedkund Lärare; så, enär under discussionen i Borgare-Ståndet någon anmärkning emot beröide förändring icke förekommit, och densamma endast innefattar det, jemväl af Herr Doctor Gumcelius yrkade, förtydligande af momentets innehåll, alt lärare vid de fly liba ra skolorne icke ovilkorligen skulle vara fräd folklärare-seminarierne utexaminerade, hvilket förtydligande kan, ehvad ordet helst ulcslules eller bibehålies, utan rubbning af innehållet i öfrigt, verkställas; hafva Utskotten antagit sitt yttrande i denna del vara äfven af Borgare-Ståndet godkändt; hvadan och då de återstående af Utskotten föreslagna förändringar i Folkundervisnings-Stadgan, dels i afseende på förlängning af tiden, inom hvilken lärares anskaffande och folkskolors inrättande borde sällas i verket, dels om ett tillägg i 4-'de §:ns l\:de moment icke blifvit föremål för återremiss, Utskottens förslag i dessa delar jemväl måste anses hafva blifvit af 3:ne Riks-Stånd, eller Preste-, Borgare- och BondeSlånden, gillade.
Då, efter hvad sålunda förekommit, alla cle i Utskottens Betänkande N:o 4° förekomna yttranden, hvilka ej blifvit af samtlige Riks-Stånden godkände, äro af trenne bland dem gillade, anse Utskotten, med stöd af ^5 §.
M 105.
Ant. till Exp.-Utst. d. 6 April, ki. 7 et re; Utlåtande, angående väckt fråga om förbättrade lönevilkorför ContractsProstarne i Bolms Län.
Uti en hos Högv. Preste-Ståndet väckt, lill Allmänna Besvärs*! och Ekonomi-Utskottet remitterad, motion, har Herr Contracts-Prosten Thudén anfört, att, om Bohus Läns Presterskap i allmänhet, i afseende på löneför*- 16 Stats- samt Allm.
Besv. o. Ekon.-ltskottens Utlåtande, IV i o 105. möner, nied skäl kunde anses vida sämre lottadt än dess einhelsliröder i de fleste andia delar af Riket, så torde detta dock i synnerhet gälla om Gontracts-Prostarne.
I stället för den så kallade Proste-lunnan, hvarmed Contraets-Prostarne aflönades i andra Stift och äfven i andra delar af Götheborgs Stift, än Bohus Län, finge Proslarne derstädes för sin icke mindre trägna och ansvariga befattning, åtnöjas med en penningelön, af ct å trä Riksdaler af hvarje kyrka inom contraclet, hvilken ringa lön knappt vore tillräcklig för bestridandet af kostnaden för postporto och skrifmaterialier.
Han saknade således icke allenast ali ersättning för sitt besvär, utan måste derjemte sjelf bekosta alla embetsresor inom contractet samt alltså derigenom vidkännas en icke så obetydlig uppoffring i och för del förtroende, som kallat honom till vårdare af conlraclels angelägenheter.
Motionären, som vore Prost öfver Bolins
Läns största och besvärligaste conlract, bestående af Nio pastorat med 2n kyrkor och 19 ordinarie ecclesiastike embels och tjenstemän, samt med en utsträckning af nära
Tio mil i längden, vore i åtnjutande af den högsta Contracls-Prost-lönen i Länet, men denna lön utgjorde endast Trettiosex R:dr 0111 året, och i de mindre conlraclen upp ginge ej lönen till mera än ungefär hälften af denna summa.
Orsaken till aflöningens berörde ringa belopp härrörde, efter motionärens tanka, derifrån, alt försam linga ine i Bohus
Län från längre tid åtnjutit rättighet alt lösa Kyrkotionden eller det detå bestämda högst ringa värdet af 24 sk. per tunna, till följd hvaraf kyrkorne förmodligen icke ansetts skyldige att utgöra prosttunnan in natura.
Kyrkorne kunde väl egentligen ej sägas förlora något genom det låga lösningspriset för dess tionde, om villkoret, hvarunder det blifvit medgifvet, uppfylldes, emedan hon då alltid borde kunna påräkna att se sina behof fyllda genom serskilda sammanskott af församlingen; men Prosten saknade all ersättning för den kännbara förlust, honom genom nämnde fö 1 hållande tillskyndats; och då det syntes motionären lika orättvist, som obilligt, att han, genom en af församlingen på kyrkans bekostnad vunnen fördel, skulle se sig beröfvad en lön, sorn stöde i någorlunda förhållande lill hans embetsbefaltning och till hvad hans embetsbroder på andra ställen ålnjöte, bar motionären begärt, alt ContractsProstarnes i Bohus
Län lön måtte bestämmas till så mångå tunnor korn, som kyrkornas antal i contraclet, alt utgå i penningar efter årets markegångspris; dock, alt, då det tilläfventyrs kunde anses obilligt, att berörde afgift utginge lill lika belopp af alla kyrkor, ulan afseende på församlingens - Stats- samt Allm.
Besv. o■ Ekorn-Utskottens Utlåtande, IV.o 105, f7 gens storlek, livilket icke heller vore fallet med den afgift, sorn nn utginge, hvarje kyrka till den föreslagna lönen måtte bidraga i förhållande till församlingens oförmedlade hemmantal, samt att stadskyrkornas bidrag beräknades i samma proportion, som Riksdagsmanna-arfvode för närvarande af deras Pastorer utgjordes; hvarjemte motionären jemväl omförmält, alt, derest man åter heldre ville vidblifva samma proportion emellan kyrkorna, i hvilken Contracls-Prost-lönen hittills utgjorts, men bestämma densamma till minst fyra gånger så stor, som den för närvarande vore, sä lättades derigenom uppbörden, och Prosten blefve åtminstone försäkrad om en någorlunda anständig lön, som han nu saknade.
I denna motion har Herr Biskopen Brulin, jemte vitsordande af motionärens uppgifter, rörande Contracts-Prostarnes i Bohus
Län ringa löneförmoner, instämt samt dervid tillika anfört, att dessa löneförmoner, långt ifrån att svara emot de ifrågavarande tjenstemännens ansvar och besvär, på många ställen icke ens lernnade ersättning för kostnaden till brefvexling och andra utgifter, som med Contracts-Prost-expeditionen voro förenade, äfvensom att, derest ett sådant förhållande längre komme att fortfara, Herr Biskopen befarade,att svårligen någon torde finnas beredvillig att åtaga sig besväret att vara Coutracts-Prost; och hafva jemväl, i afseende å billigheten af motionärens begäran, med honom sig förenat Herrar Doctorerne Bexell, Broman, Ödmann och Hallbeck samt Prostarne Stabeck, Berlin, Osterman och Arborelius, jemte Lector fVaUman; Herr Prosten Osterman, under yttrad önskan, att den föreslagna aflöningen målte utsträckas till öfrige delar af Götheborgs Stift.
Omförmälda motion hafva Utskotten tagit i öfvervägande, och få, med anledning af densamma, upplysa, att sedan i 8 § af 1766 års Resolution uppå Presterskapets besvära allmogen i Bobus
Län blifvit ålagdt att antingen leverera sin kyrkotionde spanmål in natura, eller ock den efter årliga markegången betala, så har, med anledning al allmogens inom samma
Län derefter gjorda underdåniga anhållan, att berörde Resolution måtte upphäfvas samt allmogen varda bibehållen vid den ifrån urminnes tider den förundte rättighet att få sin kyrkotionde-spanmål efter tre Daler silfvermynt tunnan inlösa, Kongl.
Majrt, genom Nådig Resolution af den 22 Mars 1770, förklarat,§. att då allmogen i Bohus Län ifrån äldre tider och innan detta Län under Svensk lydno kom, samt äfven sedermera, städse oklandradt egt den rättighet att med tre Daler silfvermynt tunnan sin kyrkotionde-span Bih. till R.
Fröt. 1845, 4 Sami. 2 A/d. 20 TI,i/t. 3 18 Stats- samt Allm. Besv. o'. Ekon.-Utskottens Utlåtande, JY.-o 105. mål betala och denna urgamla förmon blifvit, genom Kongl. Resolutionen på Presterskapets i Bohus Län besvär vid 1723 års Riksdag af Kongl. Maj:t under den 8 October samma år ytterligare stadfästad, Kongl. Maj:t, sorn ansåge, att med kyrkotionde i Bohus
Län borde förblifva vid hvad förr vanligt varit, helst Provincen, i anseende till sin ringa sädes-afkastning, tarfvade att på nämnde sätt blifva lindrad, funne både med rättvisa och billighet öfverensstämmande att ändra och upphäfva den öfverklagade §. 8 uti Högstberörde Resolution på Presterskapets besvär, samt i Nåder bibehålla allmogen i Bohus
Län vid den förmon att då och framdeles, emot Tre Daler silfvermynt tunnan, få deras kyrkotionde-spanmål inlösa; hvaremot det ålåge församlingarne i detta Län att, för kyrkornas underhållande och reparerande, när det fordrades, draga sådan försorg, att icke något i den delen eftersattes af hvad lag i ihv mål bjöde; och har Kongl. Maj:t derefter, genom Nådigt Bref af den 18 Juni 1817, ytterligare fastställt om förmälde uti Kongl. Resolutionen den 22 Mars 1770 meddelade föreskrift.
I anseende till de sålunda upplyste förhållanden samt enär Bifallandet af motionärens förslag skulle betaga allmogen i Bohus Län en rättighet, sorn den af ålder egt, kunna Utskotten icke tillstyrka ifrågavarande motion, hvilken alltså torde förfalla.
Stats- och Lag-Utskottens Betänkande, N.-o 106.
I Nio 106.
Ank. till Eip.-Ul*k. den 9 April, kl. 6 t. m.
Betänkande, i anledning af ej mindre Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående sättet för återbetalningen af län, beviljade utaf allmänna medel till understöd för vatten-af tappningar, eller andra förberedande åtgärder för större odlings-företag, än äfven serskildt väckt fråga om vilkoren för dylike låns erhållande.
Med anledning af Fullmägtiges i Riksgälds-Contoret i underdånighet gjorde framställning, rörande befarade svårigheter vid bokföringen och bevakningen af säkerhetshandlingarne for de å nämnde verk anvisade lån tili vattenaftappningar eller andra större odlingsföretag, har Kongl. Maj:t, för alt, utan åsidosättande af det allmännas skäliga anspråk på fullkomlig säkerhet för dessa låns återbetalande, för menigheterne underlätta lånemedlens utbekommande samt ränte- och capital-afbetalningarnes behöriga fullgörande, medelst Nådig Proposition den 2 nästlidne Augusti (införd under N:o 6 i i:ste sandingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll) föreslagit: ”att återbetalningen af lån så väl af de medel, Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag anvisat till understöd för vattenaftappningar eller andre förberedande åtgärder för större odlingsföretag, som ock af de medel, hvilka Rikets Ständer hädanefter för enahanda ändamål kunna bevilja, må på det sätt få verkställas, att, sedan det lånebelopp, för hvars återbetalande hvarje betalningsskyldig hemmansdel skall ansvara, blifvit bestämdt, och i följd deraf äfven det belopp, som årligen skall till skuldens fulla liqviderande, jemte bestämd ränta, erläggas, sistnämnde belopp under serskild rubrik, hvarvid bör utsättas sista året, då betalningen skall utgå, bör, såsom ett hemmanet i samma antal år åliggande allmänt onus, å debetssedeln upptagas, af krono-betjeningen uppbäras, i Ränleriet nedsättas och såsom andra till Riksgälds-Contoret ingående medel redovisas.”
För behandlingen af denna Nådiga Proposition har Stats-Utskottet begärt sammanträde med Lag-Utskottet; och då de förenade Utskotten nu Bilt. till R- St.
Fröt. 1845, 4 Sami. 2 Afd. 21 Haft. I a Siats- och Lag-Utskottens Betänkande N:0 106. gä att deröfver gemensamt sig utlåta, anse Utskotten sig jemväl böra i sammanhang dermed meddela yttrande, angående den af Rikets Ständers sednast församlade Revisorer, gjorde hemställan, ätt de låneunderstöd, som för befrämjandet af communications-anslalter och odlingsföretag, m. fl. i Revisorernes berättelse, angående Riksgälds-Contoret, sid. 38 — 39, uppgifne föremål, hädanefter kunna af allmänna medel varda Städer eller menigheter tillerkände endast må meddelas under det bestämda vilkor, att hvarje Stad eller menighet skall sjelf hafva bestyret med och vara solidarisk ansvarig för inbetalandet af dess medlemmar tilldelade lånesurnmor samt derå upplöpande räntor; och få Utskotten tillika anmäla, det Utskotten öfver hvad dels af Kongl. Maj:t och dels af Rikets Ständers Revisorer sålunda är vordet föreslaget och hemstäldt, inhämtat yttrande af Fullmägtige i RiksgäldsContoret, hvilka, — efter framställning af åtskillige betänkligheter emot ändamålsenligheten och lämpligheten af de ifrågasatte utvägarne till betryggande af Riksgälds-Contorets säkerhet för de utgifne medlens behöriga återbetalning, samt derom framställde förslag,— i fråga om uppbörden, bokföringen och redovisningen af de utlånade medlen, förklarat, att hvad Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition derom innehölle, borde, såsom lätt verkställbart samt ledande till mycken förenkling och lättnad vid controllén öfver liqvidernas fullgörande, antagas, ehvad solidarisk ansvarighet för lånens återbetalning fordrades eller ej.
Hvad i ofvanomförmälde hänseende är vordet föreslaget och tillstyrkt, hafva Utskotten tagit i noggrannt öfvervägande, dervid hos Utskotten stadgat sig den öfvertygelse, att det af Kongl, Majit i Nåder föreslagna sätt för återbetalning af ifrågavarande lån icke allenast kommer att leda till förenkling och lättnad vid lånens liqviderande, utan äfven, sedan arbetsföretagen blifvit fullbordade och godkände samt den årliga afbetalningcn inträdt, komma att för Stats-Verket medföra enahanda säkerhet för lånebeloppen, som för kronans uppbörd nu eger rum, utan att sådant kan komma att inverka på tredje mans rätt, enär lånemedlen, efter arbetsföretagens fullbordan, icke äro uppsägbara och således icke kunna annorledes än ' successive, uti stadgad ordning, återfordras, dervid man måste kunna antaga, att den förbättring, ett hemman genom företaget vunnit, fullt motsvarar den anpart af lånesumman, för hvilken hemmanet blifvit onereradt.
Dock anse Utskotten, till vinnande af mera reda och säkerhet och då de årliga afbetalningarne skola, såsom ett hemmanen under en viss bestämd tid åliggande onus,, utgå, af nöden, att detta hemmanens åliggande, då återbetalnings-skyldighe - Stats- och Lag-Utskottens Betänkande, N.-o 106. 3 ten inträder, införes i Jordeboken med bestämd anteckning om sä väl belop pet af de årliga ränte- och capital-afbetalningarne, som tiden då dessa upphöra.
Med antagande således deraf, att medelst det af Kongl. Maj:t i Nåder föreslagne återbetalningssätt för ifrågavarande lån, erforderlig säkerhet för desamma vinnes, sedan de årliga afbetalningarne vidtagit, återstår dock att tillse det tillbörlig säkerhet erhålles ej mindre för sjelfva lånebeloppen under den tid, arbetet fortgår och intilldess återbetalningen inträder, än äfven för arbetsföretagens behöriga fullbordan, och derom Stats-Utskottet, i sammanhang med andre föreskrifter, i afseende å meddelande låne-biträden, kummer att afgifva serskildt yttrande.
Utskotten anse sig således böra tillstyrka: det Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition mätte i så måtto varda antagen, att de coruorationer eller menigheter, sorn vilja af ifrågavarande låneunderstöd komma i åtnjutande, böra ställa serskild, af Kongl. Maj: t prof vad och gokänd, säkerhet för sä. väl det företags behöriga fullbordan, hvartill lånet är vordet lemnadt, sorn ock för sjelfva lånebeloppet, intilldess arbetsföretaget blifvit slutadt och godkändt, samt dea årliga återbetalnings-skyldigheten vidtagit, efter hvilken sistnämnde tid och sedan den låne-andel, för hvars återbetalande hvarje betalningsskyldig hemmansdel, skall ansvara, blifvit bestämd och i följd deraf äfven det belopp, sorn ärligen skall till skuldens, jemte den utfäste räntans, fulla licjviderande erläggas, detta sammanlagda belopp, under serskild rubrik, med utsättande af det sista äret, dä betalningen skall utgå, bör, såsom ett hemmanet, under sålunda bestämdt antal år, åliggande allmänt onus, i Jordeboken antecknas och å Debetsedeln upptagas, samt af Kronobe tjeningen uppbäras, i ränteriet insättas och såsom andre till Riksgälds-Contoret ingående medel, serskildt redovisas.
Utskotten sålunda tillstyrkt, torde följa, att något vidare yttrande angående Revisorernes och Fullmägtiges förslag om säkerheten för ifrågavarande hine-medels återbetalning icke eif ordras, än det, hvilket Stats-Utskottet serskildt, i sammanhang med andre föreskrifter i afseende pä 4 Stats- och Lag-Utskottens Betänkande, N:o 10J. meddelande lane-b iträden, kommer att Pdkets Ständer underställa.
Ank. till Exp;-Utsk. d. g April kl. 6 e, m.
Betänkande , i anledning af väckt motion om ersättning af allmänna medel till vittnen i brottmål, då den tilltalade saknar tillgång eller ersättnings-skyldighet icke kan honom åläggas.
Hos Heder v. Bonde-Ståndet har, i motion, som lill Stats- och LagUtskotten blifvit öfverlemnad, Nils Strindlund från Wester-Norrlands
Län föreslagit, att enär ganska ofta inträffade, så väl att personer åläggas att såsom vittnen i brottmål inställa sig vid Domstol, utom hvars domvärjo de hafva sitt hemvist, som äfven att den tilltalade saknar tillgång att ersätta dem rese- och tractaments-kostnader, godtgörelse vid dylikt förhållande måtte af Staten till sådane vittnen utgifvas, helst den enskildes lidande eljest många gånger skulle blifva ganska känbart och det otvifvelaktigt vore rättare, att en uppoffring i detta hänseende folie det allmänna, än enskild person lill last; varande ett sådant Statens åliggande, enligt motionärens åsigt, desto angelägnare, som under nuvarande förhållande, mången, den der vore i tillfälle att lemna de vigLigaste upplysningar i ett brottmål, fördöljer all kännedom derom endast af farhåga att blifva besvärad med långa och kostsamma tingsresor, utan att derföre kunna påräkna billig ersättning.
B. innehåller nemligen icke allenast föreskr ft derom, att ingen, som till vittne nämnd varder, eger draga sig vittnesmålet undan och att Domaren eger våld att honom dertill hålla genom vitén eller fängelse, der han ej orkar böta, utan äfven det allmänna stadgande, att den vittne påkallat, skall betala dess resekostnad och täring; hvarjemte 21 Cap. 3 §. samma Balk förmår, att den, som saken tappar, skall gällda sin vederpart allt det åter, som han trängd varit att derå kosta.
Stats- och Lag-Utskottens Betänkande, N:o to’].
Då dessa stadganden äro ovilkoiliga, och således äfven torde böra tillämpas i brottmål, synes deraf följa, att då allmän åklagare, å tjenstens vägnar, i gröfre för allmänna säkerheten vådlige brottmål påkallar vittnen, Staten, hvars talan åklagaren förer, jemväl är pligtig att ersätta från Domstolen aflägse boende vittnens inställelse-kostnad i de händelser, då den tilltalade antingen icke kan till ansvar dömas, elier ock sakfälles, men saknar tillgång att ersättningen gälda, i sistnämnde fall af det skäl, att, då den som vittne påkallat, bör dess inställelse kostnad betala emot rättighet att af den, som saken tappar, derför erhålla ersättning, den sakfälldes oförmåga att godtgöra hvad åklagaren bordt till vittnen förskjuta, synes böra falla Staten, men icke vittnet, till last; hvaremot ifrågavarande ersättningsskyldighet lärer böra drabba åklagaren sjelf, om han finnes utan skäl hafva åtalet anställt.
Då nu en sådan Lagens tolkning är öfverensstämmande med både rättvisa och billighet, enär Staten utan tvifvel, icke mindre uti förevarande, än andre likartade fall, såsom i fråga om ersättningar för Medico-legala' besigtningar m. m. d., bör vara skyldig att af allmänna medel bekosta hvad, som till allmänna säkerhetens upprätthållande erfordras och att hålla den enskilde skadeslös för de kostnader, honom i sådant hänseende drabbat, och hvilka uti ifrågavarande fall mången gång kunna för mindre bemedlade vara ganska känbara, finna Utskotten af nöden, att en lagförklaring i öfverensstämmelse härmed varder utfärdad och att tillgångar af Staten beredas till bestridande af de utgifter, som deraf blifva en följd.
Utskotten få således vördsamt föreslå Rikets Ständer: dels att hos Kongl. Maj.i; i underdånighet anhålla, att, genom utfärdande af allmän Kungörelse, det måtte varda förklar adt: att lagens stadgande iy Cap. 5 Rättegångs-Balken, att den, som vittne på kul lat, skall betala dess resekostnad och täting, äfven bör tillämpas i gröfre, för allmänna säkerheten vådliga, brottmål, som af allmän åklagare åtalas, och att följaktligen den, sorn allmän åklagare, å tjenstens vägnar, åberopat lill vittne i dylikt mål och som sig inställt vid Domstol, belägen på minst tre mils afstånd från vittnets hemvist, bör, derest vittnet det äskar och Domaren pröfvar sådant skäligt, tilläggas ersättning af allmänna medel för dess resekostnad och uppehälle med högst 16 sk.
Banco för hvarje dag, som i och för resan samt vistandet vid Dom - 6 Stats- och_Lag-Utskottens Betänkande, N:o 1oJ. stolen erfordras, samt skjuts-penningar för en häst fram och återj i de händelser, då den tilltalade antingen icke kan till ansvar dömas, eller ock sakfälles, men saknar tillgång att ersättningen utgifva; dock att, om den tilltalade frikännes och ådälet finnes vara utan skäl anstäldt, nämnde ersättningsskyldighet åk/agaren åligger; dels ock att Rikets Ständer för ifrågavarande ersättningar måtte anvisa ett serskildt förslags-anslag ä 5ooo R:dr Banco under Riks-Statens Andra Hufvud-Titel.
Reservation af Herr Grefve Sparre, E ’A'Ian har hittills ansett vittnesmåls afgifvande såsom en medborgerlig pligt» för hvars fullgörande, der den fordras, icke af den enskilde, utan, af samhället sjelft, men den sakfällde icke eger tillgång att derföre godtgöra vittnena, någon förbindelse i detta afseende icke ålåge samhället.
Antoge man nu den motsatta åsigten af en sådan ersättningsskyldighet för Staten, så borde man åtminstone för conseqvensens skull hafva tillämpat den på alla de fall, då viLtnens inställelse blir af nöden, men icke, såsom Utskotten i Betänkandet föreslagit, blott för vissa fall.
Finner man åter, att en sådan conseqvent tillämpning af principen skulle leda lill alltför dryga utgifter för Stats-verket, så måste man efter min åsigt afstå ifrån grundsatsen i sin helhet, men icke, med antagande af principen, göra en godtycklig och inconseqvent tillämpning deraf.