Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enär, beträffande de uti ofvannämnde Kongl.
Kungörelse i Bankomynt utförda beloppen, särskildt är stadgadt, huru förhållas bör vid förvandling och beräkning af den äldre myntbestämningen samt, i fråga derom, å huru stort belopp af debetsedelns summa stämmoböter böra utgå, författningen tydligen utmärker att dylika böter endast skola beräknas å krono-utskylder, hvarunder kommunal-afgifter således ej kunna inbegripas, hemställer Utskottet, att denna motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
STOCKHOLM, typografiska företagens boktryckeri, 1860.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 31. 1 N:o 31.
Ank. till Exp.-Utsk. den 21 Febr. 1860, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af täckt motion med afseende å tiden för beståndet af enskildt ingångna överenskommelser om pasloralitts utgörande.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi Utskottet har blifvit remitterad en inom Hedervärda Bonde Siåndet af Jonas Amtersson från Östergötlands län väckt motion, deruti, till förekommande af de (rister, som på flera ställen skola uppstått om sältet och vilkoren för tertiaItiondens och andra pastoraliers utgörande under nådår, som förunnats enkor och barn efter Pasiorer i sådana församlingar, hvarest fastställda konventioner saknas, och på det icke tillfälliga innehafvare af dylika presträttigheter må taga sig anledning att verkstäda tionderäkning å sädesfälten, blifvit föreslaget att genom allmän författning måtte stadgas, att den emellan en Pastor och dess åhörare ingångna öfverenskommelse ont pastoraiiernas utgörande sku le äfven efter Pastors död och intill dess pastoratet af ny Prestman tillträdes, ega bestånd, och sålunda hvarken den aflidnes enka och barn eller en af Konsistorium antagen arrendator ega annan eller bättre rätt, än som tillkommit den aflidne under hans embetstid.
Vid öfvervägande häraf finner Utskottet, i likhet med motionären, de olägenheter som försarnlingarne i ofvan uppgifna fall måste under närvarande förhållanden vidkäunas, vara af beskaffenhet, att undanrödjande af desamma genom särskild lagstiftnings-åtgärd bör sökas; men då härvid billigheten fordrar, att icke deras rätt, hvilka, efter en Pastors frånfälle ega att, intill dess sysslan af ny innehafvare tillträdes, deraf njuta inkomsterna, förnärmas genom tillerkännande af förbindande giltighet för dessa äfven åt sådana aftal, Bih. liU R.
1859 $ 1860. 8 Samt. 9 tiäft.
\ 2 Allm.
Besvärs- och Ekon.-Ulskoltefs Betänkande N:o 3i. som den aflidne i lifstiden af hvarjehanda tillfälliga anledningar kan hafva i fråga om pastoraliernas utgörande träffat med den ene eller andre af församlingsboerna särskildt, och till följd af hvilka aftal minskning i de lagliga inkomsterna af pastoratet egt rum, anser Utskottet en ölverenskomroelse i förevarande hänseende böra, för att. jemväl efter Pastors död, för hans enka och barn, elier dem, hvilka det eljest tillkommer att af pastoratet under ledigheten uppbära inkomsterna, medföra förpligtelse tili efterlefnad, vara ingången emellan Pastor och hela församlingen gemensamt och tili grunder samt vilkor, medelst sockenstämmobeslut elier annorledes, formligen stadgad: hvadan Utskottet, med sålunda angifven begränsning af motionärens förslag, vördsamt hemställer: att Rikets Ständer må i underdånig skrifvelse hos Kongl. Msj:t anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes föreskrifva, att då emelian en Pastor och hans församling öfverenskommelse blifvit i vederbörlig ordning träffad om pastoraliernas utgörande, densamma efter Pastors död må ega bestånd intill dess pastoratet af ny Prestman tillträdes.
Reservation anmäldes af Kontrakts-prosten Falch: »Emot det Höglofliga Utskottets förestående beslut, att hos Kongl. 31 aj:t anhålla om nådig föreskrift, hvarigenom en pastoralie konventions gällande kraft skulle utsträckas äfven till dem, som under ledigheten uppbära inkomsterna, får jag härigenom vördsammast reservera mig
Föreskriften skulle endast då komma i fråga att tillämpas, när öfverenskommelsen uttryckligen vore ingången endast för Pastors tjenstetid, eller, som mera sällan torde vara fallet, på vissa år, och dessutom för dess rättsinnebafvare så ofördelaktig, att de af sådan orsak nödgades underkasta sig obehaget af en ny reglering.
Saknades nemligen den förra bestämmelsen, så, då någon tillsvidare-konvention icke lärer förekomma, återstår endast att den blifvit gjord bindande för de efterlefvande, och såiedes något stadgande i detta hänseende vore öfverflödigt.
Om åter de lagliga inkomsterna ej derigenom i betydlig mån försämrats, är ej sannolikt, att någon tanke skulle uppstå på en förändring, som då vore utan ändamål.
Men från hvilken af dessa ståndpunkter Utskottets beslut betraktas, synes det mig föranleda till stora betänkligheter.
Är en viss tidpunkt mellan Pastor och dess åhörare i detta hänseende afialad, sä utgör ju denna gränsen, derutöfver ingen öfverenskommelse eger rum, der denna upphäft sig sjelf, enär alla vilkoren deri, och således äfven tidsvilkoret, måste anses lika bindande; hvadan det viii synas nog oegentligt, att Kongl. Maj:t skulle förlänga en konvention, som de facto ej mera är till; och med sitt magtbud sålunda Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 3i. 3 underhjelpa deras försummelse, som ej sågo sig hällre före och införa i det redan upphörda kontraktet ett stadgande hvarpå ingen af kontrahenterne tänkt.
Åtgärden af en sådan förlängning uiaf öfverenskommelse^ uiöfver den bestämda (iden, synes mig föga skilja sig från ett upphäfvande deraf, innan denna tid förlluiit, något som det svårligen lärer falla någon in, att göra till föremål för en underdånig ansökan, och som ännu mindre kunde hafva äfven det ringaste hopp om framgång.
Väl är mannen, ofta nog dessvärre, de sinas målsman, men likväl ej längre än han lefver; och hvad han ej i lifvet gjort, lärer af sådant dess målsmanskap icke kunna sedermera hemta något berättigande.
Besinnas dernäst, alt behofvet af ett stadgande sådant sorn det föreslagna endast skulle ega rum, der öfverenskommelsen vore för den, som har att uppbära inkomsterna, mer eller mindre oförmånlig, så må väl frågas:
Skulle det väl vara så obilligt, om en församling under något eller några år koinme att erlägga t. ex. tvåtredjedelar af hvad henne lagligen åiigger (ty det hela kommer väl sällan, om någonsin, i fråga), då hon under ett eller annat tiotal måhända sluppit med hälften eller tredjedelen, ja derunder (se Kongl. Majds nådiga Proposition N:o 46, s 19)?
Må ej den långa vinsten trösta öfver den korta förlusten, om jag så får kalla hvad som endast är att i mer eller miudre mån lullgöra ett egendomen åliggande onus, med hvilket den är ärfd eller förvärfd?
De, som på en ofördelaktig konvention blifva de egentligen lidande, äro ock vanligen Pasto rernas enkor och barn.
År det Riks Stånden värdigt, att sedan desse, måhända, just genom öfverenskommelsen, blifvit bragta nära armodets gräns, vilja undandraga dem en betydligare del af den sista sparpenningen, den sista utsigten, att genom en förståndigare tillställning, åtminstone, medtaga något vid skilsmessan från hus och hem.
Reservanten torde kanske böra nämna alt han i frågans afgörande icke har ringaste egna intressen; men lika öppet förklarar han, att det skulle vara för honom en af de svåraste förebråelser, om han med sin röst bidragit, att beröfva blott ett enda presterligt sterbhus hvad som är dess lagliga tillhörighet.
Och så må väl privilegii-nådåret med dess författningsenliga inkomster anses.
Hvad derutöfver beviljas är en Kunglig nåd, för hvilken det endast höfves Gifvaren att bestämma vilkoren.
När härtill kommer att dels den motion, som föranledt Utskottets ifrågavarande betänkande, sannolikt är framkallad af ett undantagsfall, för hvilket man vanligen ej anser allmänna åtgärder böra ifrågakomma, dels ett Kongl, förslag till ordnande af hithörande angelägenheter är under öfverläggning, kan jag så mycket mindre finna behöfligt, att nu åstadkomma ett stadgande, som möjligen snart på mycket få ställen, om någorstädes, skall behöfvas; och yrkar jag således, att ifrågavarande motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.» 4 Allm. Bese.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 32.
Betänkande, i anledning af vackt motion om upphörande af den nll Landskrona kyrka från vissa landsföi sam gar utgående tionde-spanmål.
Uii en inom Bonde S åndet väckt samt till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet remitterad motion har JVUs Olsson från Malmohus ian anfört, hurusom Kongl. Maj:t är 1660 uppå Landskrona stads begäran, (ill stadens kyrka, som då skulle varit fattig, anslagit 20 tuunor spantnål hvilka af dåvarande Guvernören öfver Skåne uppburits utaf vissa landsförsamlingars kyrkor.
Enär likväl af Kongl. Resolutionerna den 13 December 1672 och 16
December 1680 sig visade, att denna, enligt motionärens åsigt, orättvisa utgift skulle utgöras blott tillsvidare, men densamma emellertid fortfarande årligen utgått från Norrvidinge, Westra Karaby.
Stora Harrie m. 11. socknar, ehuru Lands krona kyrka nu vore r k och skulle ega ett kapital af mer än 60,000 Rdr
Banko då deremot de ifrågavarande landsförsamlingarnes kyrkor voro i mer och mindre knappa omständigheter, har motionären på grund häraf och då i öfrigt det vore en inom riket lika adman som rättvis regel, att hvarje församling skall bygga oell underhålla sin kyrka, föreslagit att Rikets' Siänder ville för sin del heslum samt hos Kongl.
Maj t i underdånighet anhålla, ali alla de landsförsamlingars kyrkor hvilka hiilills levererat tionde till Landskrona kyrka mätte derifrån befrias och samma tionde iå användas för dessa kyrkors eget behof.
Utskottet, som anser ifrågavarande spanmåls-bidrag utgöra en Landskrona stads kyrka af ålder tillhörande inkomst, får af sådan anledning och då det ändamål motio - Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 33. 5 närén åsyftat, synes vara af den enskilda beskaffenhet, att Rikets Ständer ej böra sig dermed omedelbarligen befatta, vördsamligen hemställa, att motionen icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Betänkande. i [råga om skyldighet att för uppläsande å predikstol aflemna handling in duplo, när bevis öfver upp läsandet fordras.
Denna motion är inom Högvördiga Preste-Ständet väckt af Kyrkoherden Ternström, hvilken andragit att bland olägenheter, som vid pastoral-vårdens handhafvande förekommo, vore äfven den att, då af Krono betjening eller annan myndighet bevis infordrades deröfver, att kungörelse eller annan handling blifvit från predikstolen afkunnad duplett af sådan kungörelse eller handling aldrig medföljde, samt att beviset sällan eller aldrig afhemtades i Pastors embetsrum, utan måste antingen med posten eller genom budskickning öfversändas; och då Prestman, hvilka någon gång af sådan anledning vägrat meddela beviset, derföre fått af
Domkapitlen uppbära ogillande, återstode ej för Pastor annat än att antingen sjelf taga afskrift af handlingen, hvilket dock ej vore någon hans verkliga skyldighet samt dessutom blefve betungande när handlingen vore af vidlyftig beskaffenhet, eller att ändock återsända handlingen med åtecknadt bevis om uppläsandet, hvilket vore så mycket mindre med gällande författningar och god ordning förenligt, som Pastorerna voro strängeligen anbefallde att i arkiverna noga förvara alla sådana kungörelser och handlingar, som lända till menigheternas upplysning och att dem med sådan upplysning tillhandagå.
Kammar-kollegii på Kongl. Maj:ts befallning den 1 Februari 1808 utfärdade Kungörelse borde de resolutioner och utslag, som Kongl. Jlajits Befallningshafvande eller Kollegierna meddela och som röra menigheter 6 Allm. Besv.- och Elion.-Vtshotlets Belänhande N:o 33. eller flera särskilda personer, från predikstolen kungöras och derefter i bufvudskrift eller bestyrkt afskrift qvarblifva i kyrkan eller under Pastors förvar; och annåge motionären de af honom förut omförmälde handlingar böra inbegripas under de i Kammar-kollegii berörda bref omtalda.
Man kunde visserligen invända att, enär hvarken duplett medföljer eller handlingen får frånhändas arkivet, Pastor kunde u'gifva särskildt bevis om innehållet af den handling som blifvit uppläst: men dels återbegärdes stundom sjelfva kungörelsen eller akten med åtecknadt bevis, dels vore det stundom lika besvärligt att skrifva recit af innehållet, som att afskrifva sjelfva handlingen; och vore det dessutom billigt att sådana handlingar afhemtades i Pastors expeditionen, så att Pastor kunde å dem utfå qvitto, och tillika befriades från någon kostnad för öfversändandet.
Det sålunda anmärkta missförhållande återkomme ofta och allestädes och blefve derigenom i hög grad besvärligt, hvadan motionären, på uppmaning jemväl af sina kommittenter, ansåge sig böra föreslå, det måtte genom allmän författning påbjudas att när kungörelse, utslag eller handling, af hvilken myndighet det vara må insändes att från predikstolen uppläsas, med begäran af bevis om uppläsandet, samma kungörelse, utslag eller handling alltid borde insändas i två lika lydande exemplar, hvaraf det ena med åtecknadt bevis, hos pastor eller den hans embete föreslår, af vederbörande emot qvitto afhemtas.
Då redan Kongl. Brefvet den 5 Januari 1808, kungjordt genom Kongl.
Karamar-kollegii, af motionären omförmälda, kungörelse, föreskriiver, bland annat, att resolutioner och utslag, som Konungens Befallningshafvande samt Kongl. Majis och Rikets Kollegier meddela uti ekonomi- och politi mål. hvilka röra antingen hela menigheten eller så många särskilda personer, att en bestyrkt afskrift af samma beslut icke kunde hvarje person utan större kostnad och besvär tillställas, borde det i hutvudskrift eller bestyrkt afskrift kungjorda beslutet qvarblifva i kyrkan eller under Prestens förvar intilldess den eller de, till hvilkas underrättelse det blifvit uppläst, om detsammas erhållande sig anmälde, dä det till dem borde aflemnas, men att, i fall det sålunda afkunnade beslutet af den eller dem, som detsamma till uppläsande insändt, återbegärdes med åtecknadt bevis öfver den deraf lemnade del, sådant icke linge vägras, då en besannad afskrift medföljt det upplästa exemplaret; — samt de af motionären öfverklagade svårigheter dels, efter hvad Utskottet inhemtat, ej äro allmännare anmärkta, dels synas
Utskottet vara af mera underordnad betydenhet, hvartill kommer att de ytterligare bestämmelser motionären föreslagit synas ofta föranleda till onödig skrifning, äfvensom till arkivernas gagnlösa öfverhopande med handlingar; finnér Utskottet, som anser omöjligt att så genom lag bestämma hvarje Ijenstemans verksamhet, att förvecklingar kunna undvikas, derest den ene myndigheten ej välvilligt räcker den andra handen, sig böra vördsamt hemställa, att motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Allm. Besv.- och Ekon.-UIskottets Betänkande N:o 33. 7 Reservation anmä!des af Kyrkoherden Ternström.
»Då jag tillräckligt motiverat mitt förslag att, när kungörelse, utslag eiler handling af hvad beskaffenhet som helst, sorn skall fiån predikstolen uppläsas, äterbegäres med åtecknadt bevis om uppläsandet, bör lill Pastor aflemnas i tvänne lika lydande exemplar, och beviset hos Pastor emot qvitto afhemlas, hade jag trott, att Utskottet skulle derå fästa något afseende och tillstyrkt bifall lill förslaget.
Enär detta likväl icke skett, får jag reservera mig emot Utskottets beslut.
Utskottet anser den af mig föreslagna åtgärden obehöflig och Kongl.
Karamar-kollegii kungörelse den 1 Februari 1808 fullt tryggande, helst den redan innefattar hvad jag äskar.
Vore det så, då hade motionen varit opåkallad och obefogad.
Den synes väl erbjuda ansvarig
Prest den trygghet, som erfordras, men den efterlefves icke af dem, som fordra uppläsningsbeviset.
Den har redan hunnit att blifva gammal, och på gamla författningar är det icke mången som har reda Deraf kommer att olägenheterna qvarstå, och det hade väl behöfts att sagde kungörelse med nödige tillägg genom ny allmän författning blifvit återupplifvad och hos vederbörande inskärpt.
Sakförhållandet synes
Utskottet minutiöst och af föga vigt; det är icke af betydenhet att böra föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd eller att dermed besvära Kongl. Majit.
Om jag ock nu posito skulle medgifva att så är, ligger likväl just i det skenbart obetydliga oftast anledning till den största förtret, helst när det så ofta återkommer.
Men när Prest kan anklagas i Domkapitel och af detta undfå varning eller s. k. »skrapa» just för det att han ställer sig till efterrättelse ofvanberörde kungörelse, hvilken frän andra sidan förbises, så torde sakförhållandet, hvilket ju tydligen, tvertemot lagstiftarens mening, fått en sned ställning, icke vara så minutiöst och ovigtigt.
Jag åsyftar att sätta ansvarig
Prest i en rätt ställning till lag och stadgar.
Han befinner sig tydligen i ett dilemma, desto svårare, som han kan stöta emot och råka ut för åtal, huru han ock i förevarande fall må handla.
Ett Landshöfdinge embete, en Domare, Magistrat, Kronofogde, Länsman eller hvilken auktoritet, ja till och med enskild person som helst insänder en handling till uppläsande från predikstolen, med begäran att Pastor skall återsända den jemte bevis att den blifvit uppläst: gör han det, så frånhänder han kyrko- eller pastors arkivet en handling, som der till allmogens efterrättelse och till uppvisande vid Prost- och Biskops-visitationer skall förvaras; gör Ilandet icke, så löper han fara att anklagas i Domkapitlet med ofvanantydda påföljd.
Jag kunde, om det vore på sitt ställe, åberopa fakta att sä gått.
Det är ur detta dilemma — mellan handlingens förvarande och återlemnande, mellan lag och praxis — jag hade önskat att kunna förhjelpa den ansvarige Presten, och det sunda omdömet måste nödvändigt förklara sig för det förra alternativet.» 8 Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskoltels Betänkande N:o 34.
Betänkande, i anledning af täckt motion om utfärdande af ny förordning rörande strömming ^Hondén.
Till Allmänna Besvärs- oell Ekonomi Utskottet har blifvit remitterad en af G.
Bolin från Upsala län inom Hedervärda Bonde
Ståndet väckt motion, deruti motionären fästat uppmärksamhet å behofvet af förtydligade lagbestämmelser angående strömmings-tionden och, till ådagaläggande häral, äfvensom af de missförstånd hvartill tvetydigheten i gällande författningar i ämnet kunde föranleda, såsom exempel anfört ett af Kongl. Maj:t den 7 Mars 1844 uti en enskild tvist meddeladt Utslag, hvarigenom Kongl. Majt. med undanrödjande af Kongl.
Kammar kollegii förut gifna, efter motionärens omdöme, välgrundade utslag, ålagt en stor del af den fattigare befolkningen i motionärens hemort att till Pastor i Hållnäs församling årligen såsom fisketionde för hvarje båt leverera en fjerding salt strömming och fyra fiskeband.
Efter omförmälande af åtsk lliga olägenheter, som 1 förenämnda fal! skulle blifvit en fö jd af den i nyssberörde nådiga Utslag åt gällande författningar gifna tydning, har motionären föreslagit, att en ny förordning i förevarande hänseende måne utfärdas; dervid och då, enligt motionärens tanke, gällande föreskrifter i ämnet, sådana de blifvit tolkade i Kongl. Kammar-kollegii utslag den 3 Oktober 1842 och utlåtande den 8 November 1843, bäst motsvarade rättvisa och billighet, motionären förordat dessas bibehållande, allenast de biefve med bestämdare och tydligare reduktion å ett ställe sammanfattade och i sådant skick offentligen kungjorda till efterlefnad; och har motionären vid slutet af sin framställning begärt att fä till Utskottet inkomma med Kongl. Kammarkollegii åberopade utslag och u låtande äfvensom de handlingar han i öfrigt kunde, lill utredande af nu gällande föreskrifter i frågan, komma i tilllälle att förete.
Jemte Allm.
Besv- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 35.
9 Jemte tillkännagifvande, att motionären icke, på sätt han sig förbehållit, till Utskottet ingifvit några handlingar i ämnet, får Utskottet, som icke, emot 90 § i Regerings-formen, eger att taga befattning med den enskilda rättsfråga, hvarom motionärens framställning hufvudsakligen handlar, enär i motionen icke blifvit lemnad någon vidare upplysning om beskaffenheten af de förtydligande förändringar i gällande lagstiftning motionären ansett nödiga, än medelst hänvisning till hvad handlingarne i omförmälda enskilda mål skulle innehålla, och då vid sådant förhållande Utskottet saknar anledning att ingå i närmare granskning af det ämne, som utgör föremål för motionärens förslag, härmed vördsamt hemställa, att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
(Ank, till Exped.-Utsk. d. 21 Febr. kl. 2 e. m.) Betänkande, i anledning af väckt motion om de s. k. presthåpornas pä 0 and blödande till by arnes disposition.
Uti en inom Hedervärda Bonde-Slåndet väckt samt till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskott et remitterad motion har Riksdagsfuilmägtigen Johan Johansson frän Calmar län, med hvilken Olof Andersson från samma län instämt, föreslagit, att de så kallade »presthäporna» på Öland, eller, enligt den af motionären åt denna benämning gifna förklaring, »jordar af större och mindre areal, hvilka inom somliga, ej alla, byar disponeras af Kyrkoberdarne på ön, en och hvar inom sin församling,» måtte, vid nuvarande inuehalvares afgång, komma under de byars disposition, inom hvilkas område de Bih. till B.
Brot. i859 tf 1860. 8 Sami. 9 Uäft. 2 10 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 36. äro belägna; till stöd för hvilket förslag motionären hufvudsakligen anfört, att, enligt hans tanke, det vore dels icke med billighet och rättvisa öfverensstämmande, att den ena byn befunnes på omförmälda sätt betungad, den andra åter icke, dels ock oformligt och olämpligt, att Kyrkoherdarne läge i slik egoblandning med byalagen, deraf oenighet och tvister lätteligen kunde uppkomma.
Utskottet har tagit motionen i öfvervägande; och som motionären icke förebragt erforderlig utredning för kännedom och bedömande af det för hans ort särskilda förhållande, hvilket motionen afser, och för så vidt af den gjorda framställningen i befintligt skick kan inhemtas, densamma synes röra förhållanden, hvilkas rättsliga grund, när fråga derom uppkommer, det tillhör vederbörande domstol eller annan embetsmyndighet att för hvarje förekommande fall särskildt pröfva och afgöra, föranlåtes Ulskottet att vördsamt hemställa, det ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Betänkande, i anledning af väckt motion derötn, alt Kongl. Stadgan den 31 Januari 1833 angående måll och vigt måtte till sin verkan ännu någon tid suspenderas, samt om antagande af ett universell system för mått, mål och vigt.
Uti en till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet ifrån Högloft.
Ridderskapet och Adeln remitterad, af Herr Friherre Paykull, J. G., väckt motion är af motionären anfördt, hurusom det skall visat sig, att den nya författningen angående mått, mål och vigt blifvit i allmänhet med ganska ringa välvilja emottagen, ithy att, åtminstone på landet, hvar och en, sorn möjligen kunde det, uteslutande begagnade gamla måtten; och skulle tvifvelsutan en ganska lång tid förflyta innan den stora massan af rikets Allm. Besv.- och Ekon-Utskottets Betänkande N:o 36.
H innebyggare kunde, efter otaliga misstag, vänja sig vid de nya.
Utan att ingå i något bedömande af de beräkningar och beslut, som i detta afseende hos oss blifvit vidtagne, syntes det motionären att, då bildningen i allmänhet framskridit till den höga punkt, hvarpå den nu befinner sig, man äfven borde kunna blifva ense om ett och samma system för mätt, mål och vigt öfver liela den civiliserade verlden.
Det behöfde knappast antydas, hvilka vigtiga fördelar genom uppnåendet af detta storartade mål skulle erhållas, den lättnad, som deraf skulle blifva en följd vid handelsföretag emellan alla bildade nationer, och det närmare samband, så i vetenskaplig som industriel rigtning, som emellan allägsna länder derigenom skulle uppstå.
Europa, såsom bildningens centralpunkt, borde i detta afseende föregå med exempel, och, då man på kongresser kunde reglera dess politiska förhållanden, syntes icke något hinder derför, att man pä en stor vetenskaplig kongress, hvartill medlemmar från alla Europas Stater borde inbjudas, skulle på ett tillfredsställande sätt kunna lösa det ifrågavarande problemet.
Om äfven någon betänklighet i fråga om vigt skulle uppstå med hänseende till tyngders föränderlighet vid olika latituder, torde denna obetydliga variation i kommersiell afseende förtjena föga uppmärksamhet.