Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bästa beviset är ock, att man under veckor kan finna makan, mo- dern, husmodern och matmodern bortrest från hemmet, ulan att hon saknas.
Tjänst- folket gör allt arbete lika bra, eller lika illa, om frun finnes tillstädes eller ej.
Och ofta hör till en dylik hustru en man, som arbetar 12 k 14 timmar om dygnet.
Om ni behöfver välja en affärskompanjon, iakttager ni mycken noggrannhet.
Ni frå- gar, lyss bland bekanta och obekanta till deras omdöme o m hans karaktär, duglig- het, intelligens, vanor, smak och hvad för öfrigt behöfligt är, för att ni båda skola draga jämnt, ha nytta af och komplettera hvarandra.
Och dock är detta ett kontrakt, som utan svårighet kan brytas, då det äk- tenskapliga är ingånget på lifstid och ej brytes utan bittra strider och sorger.
Gå därför ej tanklöst och lättsinnigt till detta val, tänk e j: » A h, det går nog bra, de äro lika allihop! » Men högt ropar j a g: nej, det äro de icke!
Somliga förmå ej bättre upp- fylla sina fyrdubbla plikter, än om ni satte en skomakare att sy en frack.
Och bättre blir ej heller resultatet, där » jaget » är be- gynnelsen och ändan.
Ingen kan undra på, att en stackars flicka, som ej duger att försörja sig själf, mottager den försörjare, som tillbjudes henne.
Hon vet alltid vid det tjugonde året — och senare så mycket tydligare — att det icke är godt att människan för- blifver allena.
Hon går kanske in i det nya kallet med goda afsikter och med sin okunnighets själftillit.
Men natur och vana besvärjas ej däraf att man fått två ringar på vänstra handen.
Som hon blifvit trä- nad, sådan är h o n; det hon har med sig från skolan, det kan hon, ingenting där- utöfver.
Hon kan lika bra säga plattheter på ett främmande språk som på moders- målet, utan att på nägotdera få fram en själfständig tanke.
Hon kan stappla på ett piano så långt som skalorna ledt henne — men hur långt har hon kommit sedan dess?
Återbetalar hon till sina barn, hvad hennes fader utgifvit för hennes undervis- ning?
Gemenligen icke!
Dock känner jag en mor, som själf lärde latin för att kunna hjälpa sina gossar.
Sådana myror finnas, men det är knappt lättare att finna en sådan än att söka upp en viss myra i en myllrande stack.
Men de finnas!
Präktiga kvinnor med själf kri- tik och omutlig pliktkänsla, som ställa de största fordringarna på sig själfva.
De fin- nas — en på tusen!
Jag är själf medlem i en familj, där hu- sets fru är hemmets solstråle, som alla le emot och som ler mot alla, som känner och tänker för enhvar af de sina, mildrar och ordnar allt, som om hon kände och tänkte med deras tankar.
Som är först uppe och sist i säng.
Som genast skyndar till en anhörigs sjuksäng, men annars trifs bäst i hemmet som snäckan i skalet.
Man- nen är också öfvertygad, att hela huset skulle sammanstörta, om hon ej funnes.
Hon ler mot alla, men han ler blott emot henne.
Arbetar gör hon med ifver och för- nöjelse och får alla de andra med sig i samma hurtiga sinnelag.
Sträfven att komma därhän, alla unga flickor!
Och gören er värdiga just en sådan hustru, alla unga män.
Förgäten ej heller vid ert val, att endast i en frisk kropp bor en sund själ.
En maka bör ej ha något lyte.
Hon får heller icke föra med sig en knippe trasiga nerver, som göra henne orättvis, retlig, otålig och ojämn till lynne, som bringar henne att kasta sig på golfvet i anfall af skratt och.
gråt.
Om det också är ofrivilligt, pinas alla husets medlemmar däraf, och värst af allt är att det går i arf till barnen.
Jag kan ej sluta dessa rader, utan att citera ännu en godbit ur Idun af Jane Gernandt, som herrar männer gärna kunna läsa om en gång till.
Hon säger: » Det högsta ideal, som funnits i världen, det har kvinnan skapat för mannen.
Det högsta mål, som är satt, det satte hon för honom, för henne kunde han icke bli nog stor och gå nog långt.
Hon visste, hur hon ville ha honom, och det är åtminstone något man kan vara stolt öfver, när man tänker på sitt kön.
Men hans ideal af henne, det är något så småfuttigt och små- beskedligt, att man kan häpna.
De säga att männen fordra för mycket — de ha aldrig fordrat nog.
De ha aldrig förstått sig på att begära, när det gällt kvinnan, och nu är hon ock som de velat ha henne — - småfattig och småbeskedlig. » Med sorg och vemod instämmer Moster Berta.
Gardiner oeh gardintvätt.
flÖtt rum utan gardiner, hvem känner ej det otref-.
liga och nakna intryck ett sådant gör!
Hvarje husmor skyndar sig vid rengöringen (om hon nu inte är nog lycklig att äga en dubbel uppsättning till hvarje fönster i våningen) att så fort som möjligt åter få de nedtagna gardinerna upp på sina platser, för att därigenom förläna de grund- ligt städade rummen deras sista, men oumbärli- gaste prydnad.
Må skapelsens herrar aldrig så
mycket rynka på näsan åt de » ljusstjälande, all utsikt skymmande » gardinerna — något som sär- skildt gärna inträffar, om den » kära gumman » be- gär ett extra anslag till hushållskassan för an- skaffande af nya gardiner — en bostad utan dessa luftiga draperier skulle snart synas dem allt annat än trifsam.
Glänsande rena, prydligt ordnade fönster, hvilka bakom desuöhvita, smakfullt uppfäslade gardinerna rymma grönskande och blommande krukväxter, utgöra sannerligen det allra bästa betyget på hus- moderns skönhetssinne och ordningskärlek.
En ung läkare bland mina bekanta, som aldrig instämde i den vanliga klagolåten öfver slarfviga värdinnor, röjde mig sin hemlighet att alltid lyckas få ordentliga och renliga ungkarlsrum.
» Ville jag hyra en mig rekommenderad bostad, » sade han, » besåg jag först huset utifrån; voro gardinerna rena och ordentligt upphängda, aha rullgardinerna efter hela fönsterraden jämnhögt uppdragna, fönstern blanka och glänsande, möjligen till och med fyllda med blommor, då vågade jag försöket, hyrde rum- men och fann mig alltid väl däraf! » Gardinerna äro af alla i ett ordnadt hem nödiga artiklar bland de lättast förgängliga, måste under årens lopp ofta nog ersättas och bli därigenom en ganska dyrbar lyxartikel, den dock ingen vill und- vara.
Vid köpet af gardiner är man — som vid knappast någon annan handel — beroende af af- färens ärlighet och reellitet.
Man må akta sig att gifva efter för sin spar- samhetslusta, så att man köper billiga, d. v. s. en sämre sorts gardiner.
Att köpa goda gardiner är i detta fall att vara sparsam, ty ett par goda gar- diner, som behandlas skonsamt i tvätten, hålla ut tre par af sämre kvalitet, hvilka sällan gå hel- skinnade från ens den första tvättningen.
Gar- diner bli alltid mer eller mindre ett förtroendeköp, ty äfven de sämre sorterna få genom appreturen ett möjligast gediget utseende, hvilket dock tyvärr går förloradt, så fort de komma i vattnet — men då är det också för sent!
Vid inköp af gardiner ser man till, att de sär- skilda trådarne i väfnaden äro varaktiga och starka, att de synas hårdt tvinnade samt utan knutar spunna af bästa, hållbara bomull.
Vack- rast äro stora, klara mönster, som presentera sig utmärkt mot fönstren.
Som de bästa gardinerna synas mig de engelska eller franska tyllgardinerna.
De se efter hvarje tvätt ut som nya, hålla länge och låta på sistone lätt reparera sig.
Vackra gardiner äro alltså, som vi alla veta, en dyrbar del af bohaget, och dock, hur oförsvarligt lättsinnigt handskas man ej ofta med dem vid tvätterna!
Måste jag inte nyligen bli ögonvittne till, hur en fru egenhändigt (för att skona dem, ty så dyrbara artiklar som gardiner bör man inte anförtro åt en tjänstflicka) stoppade sina verkligen präktiga gardiner i tvättmaskinen och så helt för- nöjdt lät vefven gå!
Det gjorde mig ondt ända in i själen — och det kallade hon skona!
De husmödrar, som länge vilja bevara sina dyra gardiner, borde inte låta dem bli för smutsiga.
För bättre rum, som inte dagligen nyttjas, förslår nog tvätt en gång om året, men i flitigt begagnade rum, i synnerhet där barn uppehålla sig, måste gardinerna tvättas åtminstone två gånger årligen.
Ej blott sol och rök, nej, äfven dammet tär på gardinerna.
Äfvenså bör uppfästandet med alla möjliga nålar fördömas: ett luftdrag, en smällande lättruta ha många gånger slitit hål på de präkti- gaste gardiner.
Däremot må varmt rekommende- ras att vid nedre kanten fästa en upphängare af band, på det att man vid rummets sopning och skurning må kunna häkta upp nederdelen af gar- dinerna på hållaren.
Då i de flesta finare hem gardinerna äro inrättade att draga ifrån, så bort- faller uppfästningen med nålar — men man borde då heller aldrig betrakta gardinerna som bekväma förvaringsställen för de nålar, man för ögonblicket vill bli af med, som tyvärr ofta sker.
När gardinerna äro mogna för tvätten, så tas de försiktigt ned, afdammas, hopläggas fyrdubbelt och hoptråcklas rundt om med temligen stark bomullstråd.
Har man mycket dyrbara gardiner, lägger man tillsammans dem endast dubbelt, in- tråcklar dem väl mellan två fina lakan och skickar dem så till tvättningen.
Delta förfaringssätt är väl tidsödande, men så kan heller intet ondt veder- faras de dyrbara draperierna, och därför är det lönande och högeligen att förorda.
Öfver natten, eller åtminstone några timmar, läggas de så för- beredda gardinerna i kallt vatten, bäst är flod- eller regnvatten; hvarje tillsats af soda må stränge- ligen förbjudas.
Härpå vrider man ur med maskin.
Jag vill här betona, att begagnandet af vridmaskin — lämplig vid all slags tvätt — aldrig så efter- tryckligt bör förordas som just vid gardintvätt, ty den oundvikliga vrängningen vid urvridning för hand är detsamma som en mycket snar slitning af gardintrådarne.
Härpå upphettar man en kiltel, som till hälften är fylld med kallt vatten, tillsätter borax och såpa i förhållande till kittelns storlek (på ett ämbar vatten elt stycke borax, stort som en nöt), placerar underst i kitteln rena handdukar eller dylikt, lägger så försiktigt dit gardinerna och bringar dem lång- samt till kokning, men flyttar dem — så fort det kokat upp — genast i en till hands stående balja, slår såpluten öfver och tvättar dem rena medels tryckning, icke gnuggning.
Ännu en gång begjutna med kokande vatten, få de så stå öfver natten, eller ock vrider man ur dem, spolar och blånar dem.
Vid stärkning af gardiner må man iakttaga, att alla slöjorna på en gång komma i stärkelsen, ty endast härigenom kan en fullkomligt jämn styf- hel ernås.
Stärkelsen bör vara riktigt klar, ej klimpig, och lagom tillsatt med hvitt vax; gardi- nerna se då efter strykningen ut som appreterade.
När gardinerna äro stärkta, aflägsnar man försik- tigt tråckeltrådarne och hänger upp dem så, att hvarje särskild slöja kommer att ligga öfver två ungefär en meter från hvarandra uppspända linor, så att ändarne hänga ned på bägge sidor.
På detta sätt åstadkommes en jämn torkning och gardinerna skrynklas ej.
Efter torkningen ser man noga efter, att inga skador finnas på gardinerna, lagar dem i nödfall med omsorg och stänker dem så ganska grundligt.
Bra är det och man sparar sig mycken förargelse vid strykningen, om en andra per- son är till hands, med hvilken man lägger ihop gar- dinerna.
Då gardinerna äro fuktiga, är det onö- digt att sträcka och spänna dem, u ' an det är nog att lägga ihop dem trådrätt.
Den som har ett stort bord till sitt förfogande, lägger en strykfilt på det, breder en stor, hvit duk öfver, skiljer försiktigt de olika slöjorna från hvarandra och begynner stryk- ningen vid den främre rundningen.
Man skjuter därvid järnet nedifrån och uppåt, ty trådarne i ränningen äro starkare än inslaget.
Många stryka gardiner endast i främre kanten, men jag tycker dock, att eu helt och hållet struken gardin gör ett luftigare, fraichare intryck än de på det andra sättet strukna.
Mina tyllgardiner, tvättade och behandlade på detta vis, äro ännu felfria, ehuru jag oafbrutet begagnat dem i sex år.
Visserligen var dock deras inköpspris icke bland de billiga.
Hedoig Fuchs.
(Efterlryck förbjudes.)
Om b a d - o c h brunnskurer.
(Forts.) Den badform, som i utlandet täflar med dc tempererade duschbaden som folkbad, är den ljumma simbassinen.
Tilltalande kunna väl dy- lika anordningar vara, men de äro dyrbara så- väl till drift som anläggning och passa ej för våra nordiska vinterförhållanden af många skäl.
Simningen får därför anstå till sommarbaden, och det är om dessa, som vi nu skola tala.
— Det kalla sjö- eller hafsbadet behöfva vi ej heskrifva, ty huru det tillgår veta alla, men huru det riktigt bör begagnas känna ej dc flesta, eller om dc veta det, synda de fullt medvetet emot reglerna för dess bruk.
Grund- lagen för det kalla badet lyder: ju svagare och ju mindre van man är vid det kalla badet, ju kallare luften och vattnet äro, desto korlarc må man dröja i badet.
Det är just häremot, som fel mest begås.
Kanske ej alltid af bri- stande kunskap om vådorna häraf, kanske of- tast af njutningslusta och i synnerhet som man så lätt lockas härtill af det mycket smittande exemplet från starkare och kraftigare naturers förmåga att uthärda det kalla elementet.
Emellan det kalla, hafsbadet, som håller nere procent salt, och det vanliga sjöbadet råder den skillnaden, att man i allmänhet i det förra kan mera ostraffadt begagna det längre tid än det senare.
Salthalten åstadkommer detta un- derverk.
Men äfven här bör man aldrig uppe- hålla sig längre än en half timme och då ej stillastående i vattnet, utan simmande.
Vi vilja ingalunda i regeln tillråda ett hafsbad under så lång tid; det är den maximaltid, som af alla förf.
uppges.
Vid första känsla af köld- rysning bör man ovillkorligen afsluta badet, ty att trotsa denna hamnar sig förr ' eller senare.
Omöjligt är det, utan att känna individens hälsoförhållandcn, att säkert afgöra och be- stämma tiden för ett kallbad.
En tid väx- lande från 2 — 3 — 5 minuter bör vara den vanliga.
De svaga och blodfattiga barnen och dc unga flickorna hafva endast fördel och nytta af badet, om de hastigt neddoppa sig och väl aftorkas och efter badet genom en promenad underhjälpa reaktionen.
Skolungdomen begagnar de kalla sjöbaden ofta till öfverdrift.
Men här äro vi inne på ett ömtåligt ämne, då vi helt lätt komma i kollision med våra sportifrare, för hvilka själfva sporten mången gång är hufvudsaken och krop- pens rationella vård en bisak.
Vid den diskus- sion om skolbad, som för några år sedan hölls uti hälsovårdsföreningen, yttrade d:r A.
Wide om dessa förhållanden följande: » Min åsikt är, att på samma gång man ifrigt bör ar- beta för, att badning allmänt och flitigt be- gagnas, så bör man å andra sidan söka mot- arbeta öfverdrifter på detta område.
Så t. ex. känner jag några flickor, som förra sommaren blefvo simmagistrar, och jag roade mig med att taga reda på, huru lång tid de hade arbe- tat i vattnet för att vinna denna höga värdig- het.
De hade legat i vattnet i regel tre gån- ger om dagen och för hvarje gång en half timme eller en hel timme och ibland till och med mer.
En del hade fått bada längre och oftare. » Slutet på anförandet beledsagades af föl- jande reflexioner, som vi på det varmaste un- derskrifva: » Jag har flere gånger uttalat min mening om, att kroppsöfningarna i och för sig äro mycket välgörande, men att så fort det kommer täflan med, kunna de lätt blifva skad- liga.
Jag tror att man i detta fall ej bör sätta fordringarna på eklöfskransen så orimligt höga, ty intresset för badningen skulle då vara minst lika stort, utan att man behöfde gå till sådana öfverdrifter och i följd däraf åsamka sig skadliga följder. » Vi framhålla som sär- deles viktigt att inhämta läkares råd, om man kan utstå dylika ansträngningar, och ej blindt lita pä simlärarinnorna eller sportmän- nen, som i alla dessa ting i sin stora väl- mening äro verkliga fantaster.
— Nu några korta regler dessutom för det kalla badet.
Utan ringaste fara kan man med en svettande kropp kasta sig i vattnet, men man bör under sådana förhållanden ej öfverdrifva badets längd.
Endast fullt friska och starka människor böra bada på fastande mage.
Badet bör begagnas först 2 — 3 timmar efter intagen starkare måltid.
Det kalla badet bör hvarken påbörjas eller af slutas med kalldusch, det är ett ytterligt pressande sätt att bada och som fordrar cn mycket härdad organism och är för öfrigt onö- digt.
Det senare kan gälla om bruket att taga sig ett bad — det må nu hafva räckt en längre eller kortare stund — och sedan insvept i lakanet åse de andras badningar och så för- nya badet en eller flere gånger efter hvarandra.
Troligt blir reaktionen genom detta utkylnings- system för hvarje gång kanske svagare, men på sådant förstår man ej att akta och följ- derna uteblifva sällan.
Det utländska bruket, att damerna vid de
kalla baden skola vara iklädda siindräkt har hos oss numera blifvit en allmän sed.
Häri- genom förtages och förminskas flere af badets goda verkningar, och inga skäl finnas, som påyrka dess nödvändighet inom våra stängda och slutna bassänger.
Helt annat är förhål- landet vid de öppna strandbaden på den franska och holländska kusten, där är sådant en nöd- vändighet.
Dylika bad äro inga önskemål för oss i Sverige, vi sakna dessutom förutsättnin- gen för dylika strandbad, vågsvallet, som å sin sida betingas af det fenomen, som kallas ebb och flod.
Våra bad med deras simning äro afgjordt mycket förmånligare.
Härdande är äfven den badform, som Kneipp infört under namn af barfotagång.
Att föt- terna, som äro instängda inom sin varma be- klädnad, behöfva härdas, är nog en sanning, och följes vår pastors välmenta råd utan öfver- drift, böra dylika försök ej kunna skada.
Han låter sina patienter gå barfota i vått gräs, likgiltigt om detta fuktats af dagg, regn eller vattning.
Promenaden utsträckes från en kvart till tre kvarts timme.
Fötterna få härefter ej aftorkas, utan förses genast, så våta de än äro, med torr fotbe- klädnad, härefter följer nu en andra vandring med beklädda fötter på torr, sandad eller sten- satt väg, som fortsattes, tills fötterna blifvit torra och varma.
Vi kunna för vår del ej inse faran af detta bruk, liksom ej heller af » paterns » råd att uti en balja vatten äfven under vintern röra sig af och an så långt utrymmet kan medgifva.
Till slut några ord om ett nytt härdnings- medel af utomordentligt god verkan hos de svaga och ömtåliga, hvilket vinnes genom s. k. kolsyrade saltbad.
Kolsyran, som i badet ut- vecklas, lägger sig som milliarder små glas- blåsor på hudytan.
Gaser äro som bekant dåliga värmeledare, vi äro sålunda i badet iklädda en formlig gaspels.
På sådant vis blir hudens temperatursinne så omgestaltadt, att vi kunna fördraga tämligen låga värmegrader un- der nämnvärdt långa tidsmoment, utan att vi i badet frysa, såvida man där håller sig absolut stilla.
Badet är dessutom mycket nervstär- kande, genom sin kalla temperatur oeh sin salthalt.
De tagas från 33° — 25° och 10 — 20 min., efterföljas ej af kalla duscher; efter badet bör man hvila en halftimme i filt.
Kolsyrebad hafva nu börjat att beredas ge- nom s. k. flytande kolsyra, och allt efter som dc tekniska anordningarna fullkomnas, böra de äfven kunna blifva billigare.
Detta är äfven de hjärtsjukas bad, hvilka i tusental uppsöka källorna och baden i Nauheim, en kurort i Tyskland, från hvilken typen för dessa bad hämtats.
Härmed hafva vi afslutat härdningens stora kapitel och skola längre fram återkomma till de badformer, som ännu kunna återstå att be- skrifva, såsom helbadet, gyttje- och massage- badet m. fl.
Julie Petöfi.
En lefnadskiss af Birger Sehöldström.
\ vå.
grafvar!
Och ingen af dem har på sin sten något namn.
Långt ner i Transsylvanien ligger på den lilla floden Kukfilös strand ett högt stenrös, hvarpå vandraren vanligen lägger ännu en sten.
Där hvila, vänner och fiender om hvarandra, de i slaget vid Segesvar d.
31 juli 1849 fallne, och bland dem ock.
f ö r m o d a r man, ty v i s s h e t har man ej.
han, den 26-årige generalstabsmajoren, Ungaras störste skald, dess unge Tyrtäos, som i drabbningens vimmel ned- stacks af en kosacks lans.
På den reformerta kyrkogården utanför Un- garns hufvudstad stå något afsides två hvita törnrosbuskar.
Skiljer man varligt åsido deras ljufva, doftande blommor och deras taggiga stjälkar, ser man, att de skugga en liten sten af hvit marmor, hvarpå man kan läsa, som sagdt, intet namn, blott dessa sex rader: Nem az enyészet Rideg tanyåja A koporsö; de vidan sajka ez, A mely veliink e Szép életböl egy Még szebb élet partjåra åtevez.
* Här slumrar hon, och versen är hämtad ur- en af de härliga dikter, han en gång skref i hennes unga ögons glans.
Bered sommarglädje åt de unga!
Det var på en resa i Transsylvanien den Ovillkorligen främst bland alla skandinaviska unge firade skalden första gången såg sin till- ungdomstidningar står — enligt talrika ampla of- fentliga erkännanden — Kamraten, illustr.
tidning kommande hustru.
för Sveriges ungdom.
Den är frisk, fosterländsk, un- Hans lefuadstecknare veta att berätta om derhållande, lärorik.
Hvarje moder bör därför för ett par tre hjärteaffärer, hvari Petöfi redan sin ungdom nu genast prenumerera med 3 kr.
från årets början, så kunna ännu alla utkomna nummer erhållas.
En angenämare följeslagare under ferier- * Förgänglighetens nas lekar, sysselsättningar och ströftåg kunna våra Fröjdlösa hemvist gossar och flickor icke önska sig.
Utkommer hela Likkistan är ej ' — nej, en lustfärdsslup, året om, Som tryggt oss fraktar Från lycklig lefnad Till bättre lif ut öfver vida djup.
förut varit invecklad: med den ljufva, eteriska, rikt begåfvade E t e l k a C z a p ö, hvilken gick bort vid 16 års ålder och så gripande besjöngs af skalden i hans själs kanske härligaste käns- loyttringar » Cypressblad på Etelkas graf », med skådespelerskan C o r n e l i a P r i e l l e.
hon lef- ver ännu.
och den lilla ziguenarflickan P i l a A ni k o *.
äfven hon lär ännu lefva.
., men det var dock först år 1846 hans hjärta på fullt allvar fängslades och för lifvet.
I staden Nagy Karoly hade skalden cn god vän vid namn Risko, och denne ställde till en bal, på det Petöfi skulle få tillfälle göra stadens och ortens ungdoms bekantskap och äfven denna ungdomen beredas nöjet att personligen lära känna den skald, hvars sånger lågo på allas läppar så långt och vidt som magyariskan tala- des eller sjöngs.
Balens drottningar voro — förklarade hedersgästen — två 18 åringar: Maria Terényi och J u l i e S z e n d r e y.
Den förra till- dömde han skönhetens, den senare snillets pris, båda behagets.
Julie Szendreys föräldrar bodde i närheten, å slottet Erdöcl, där fadern, Ignaz Szendrey, var godsförvaltare.
Dc förde ett, såsom van- ligt å den ungerska landsbygden, mycket gäst- fritt hus, och hvad var naturligare än att äf- ven Petöfi, under sin vistelse i trakten, var hjärtligt välkommen dit.
Han hade sitt stam- håll hos sin förtrogne vän grefve Såndor Teleki — den sedan så namnkunnige öfversten under ungerska frihetskriget och generalen under Ga- ribaldis befrielsekampanj, död 1892 — å den- nes slott Kolto.
Men minst ett par gånger i veckan kom han sprängande fram på sin svarta häst till Erdöds borggård.
Julie var en ovanligt begåfvad flicka och hade fått en briljant uppfostran, men hennes svärmiska väsen, uppblandadt med ej så få drag af excentriska emancipationsbegär, gjorde att hon ansågs vara » en mycket underlig flicka ».
Betecknande är, att Georges Sand var den 18-årigas älsklingsförfattarinna och Heine dito författare.
Hon hade mottagit flere som det tycktes mycket fördelaktiga giftermålsanbud, men afslagit dem alla.
Nu hade den rätte kommit.
Alla bref, växlade mellan Petöfi och Julie Szendre} ' både före och under deras trolofningstid, har hon förstört, men fragment af hennes 1846 förda dagbok finnas ännu kvar, och af dem finner man, huru länge och häftigt hennes stolthet stridt mot dc uppvaknande känslorna af kärlek till skalden, hvilken redan efter knappast en månads bekant- skap frågat, om hon ville dela hans lefnadsöden, tills hon ändtligen d.
8 februari 1847 nedskrif- ver: » Jag älskar dig!
Älskar dig såsom min själ älskar himmelriket!
Får jag ej blifva din maka, blifver mitt lif mörkt, och ingen stjärna skall lysa i mitt väsens dystra natt.
Då jag skrifver detta, vet du, huru mycket jag älskar dig, vet du, huru helt och odeladt du äger mitt hjärta! » Julies föräldrar, isynnerhet fadern, lade sig dock ifrigt emot dotterns förening med en man, hvilken hade en så litet tryggad ställning som en skriftställare i Ungarn på den tiden.
Nära ett år uppsköts också bröllopet, hvilket emel- lertid stod den 8 september i Erdöds slotts- kapell.
Brudgummen bar en svart moaré-attila med silfverknappar, bruden en hvit sidenkläd- ning med en tearos på bröstet och brudslöjan sammanfäst med en myrtenkrans.