Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
- I de församlingar åter, hvarest egentliga skolor saknas, bestrides barnundervisningen ambulatorisk t af Lärare, hvilka tidtals uppehålla sig på an vista ställen, och der krin" si" samla den närboende ungdomen. .O ^ O # O Helsotillståndet har i allmänhet varit godt, ehuru Länet året 1834 ej 15 undgick den i flere andra delar af Riket då äfven härjande Choleran.
Förödelsen på de tvenne ställen, der farsoten här i Orten fick insteg, blef likväl, sorn bättre, icke långvarig, och antalet af de offer den medförde ej så stort man befarade, hälst ganska många af sjukdomen angripne, genom en ändamålsenlig behandling återvunno helsan.
Åren 1835 och 1836 visade sig.
Kopporna inom flera församlingar, men voro ej elakartade annorstädes än i Nora och Lindes Socknar, hvarest några personer det senare året dogo uti denna epidemi.
Å Lazaretts- och Kurhus-Inrättningen i Örebro hafva i medeltal årligen blifvit vårdade och underhållne 225 Patienter; derföre kostnaden för år uppgått tili omkring 4,000 Riksdaler Banco.
Sedan Serafimer Ordens Gillet upphört med och undandragit sig allt vidare understöd åt Lazarettet, och liärförut varande Hospital, med dertill anslagne fonder, blifvit flyttadt ifrån Orten, har Lazarettet, för bestridande af nödiga utgifter, ej att påräkna andra inkomster än som af Kurhus-medlen dertill beviljas, hälst hvad Kollekt- och öfriga insamlingar inbringa, är af föga betydenhet.
Fattigpersonalen, sorn, på sätt den jemnlikt Eders Kongl. Maj:ts Nådiga befallning i Circulair den 5 Maj 1837, upprättade mitt underdåniga Memorial af den 16 Februari sistl. år bilagde Tableau utvisar, vid 1836 års slut, uppgick till ett antal af 2,831, deraf dock nära hälften finnas upptagne under rubriken: ”tillfälligt behöfvande,” understeg väl sålunda med 87 personer det antal, som, enligt Eders Kongl. Majrts Befallningshafvandes underdåniga Berättelse om allmänna fattigförsörjningen i Länet år 1829, då af fattigvårdsmedlen åtnjöto underhåll eller understöd; men under den långvariga fred, hvaraf Riket, i följd af Eders Kongl. Maj:ts vishet, varit i åtnjutande, samt jordbrukets och näringarnes jemna förkofran, hade denna Personal otvifvelakligt vida betydligare förminskats, derest icke, genom det inom
Kommunerne i allmänhet rådande förbuds-system emot arbetsfolks flyttning ej allenast ifrån den ena Församlingen till den andra, utan till och med från en till en annan hy, eller rote, inom samma Socken, daglönaren, sorn sålunda med hvarje år han upplefver ser kretsen för sin verksamhet inskränkas, derigenom hetoges icke blott tillfället till, utan äfven hågen för arbete.
Eders Kongl. Maj:t sorn vid så många tijlfällen, med Dess Höga frikostighet, underlättat armodets bördor, täcktes år 1813 till de fattiges understöd här i Länet anslå en summa af 5,000 R:dr B:co, hvilken, vid ett den 26 Januari 1814 inför Eders Kongl. Maj:ts då varande Befallningshafvande, med utsedde Fullmägtige från samtlige Församlingar i Länet, hållet sammanträde öfverlemnades till förvaltning af en styrelse, benämnd Länets all - 16 manna Fatlig-I)irelation.
Genom af enskild man för samma ändamål äfven donerade 500 R:dr samt å dessa kapital upplupna räntor, ägde denna allmänna fattigvård, vid 1836 års slut, en fond uppgående till ej mindre än 11,669 R:dr 37 sk. berörde mynt.
Under tiden af fondens såmedelst vunna successiva tillväxt har likväl
Direktionen ej ansett sig kunna bereda Orten annan fördel af samma fond, än att meddela räntefria lån åt de församlingar sorn dertill sig anmält, för att, medelst uppköp af rudematerier, under svårare år, lemna arbetsföre fattige tillfälle att, genom deras förädling, förtjena sitt uppehälle; Och bar Lerbäcks Församling alla år sig häraf begagnat.
Då nu ett närmare bestämmande af hittills spridda föreskrifter om fattigvård och dermed gemenskap ägande ämnen är att förvänta, torde dock en ökad verkningskrets för Direktionen, med dess disponibla tillgångar, snart vara att emotse.
Utom Gästgifvaregårdarne finnas nu ej flere än sex tillåtna krogar på landet.
I afseende på Sockenmagazinerne i Länet hafva sedan år 1833 några förändringar icke inträffat.
Sparbank ägde vid 1836 urs slut en behållning af 15,663 R:dr 23 sk. 2 rst.
Dess fond har sålunda sedan år 1832 vunnit en förstärkning af 3,409 R:dr 38 sk. 5 rst.
Efter de för denna Inrättning bestämde grunder stiftades år 1834 i Wiby Socken en dylik anställt, hvars fond i början endast utgjorde 53 R:dr 32 sk.
Sedan likväl Eders Kongl. Maj:t tili dess förstärkande Nådigst behagat skänka 200 R:dr B:co och Inrättningen genom en omsorgsfull förvaltning tillvunnit sig ett allt mer och mer stigande förtroende, bade densamma efter blotta tvenne års tillvaro redan för värfvat sig en tillgång af omkring 1,333 R:dr 16 sk. nyssnämnde mynt, som derefter än ytterligare skall tillväxt.
År 1836 inrättades ock i Nora en Sparbank, som lika med de tvenne nyss omförmälte med omtanka och noggranhet blifvit förvaltad.
A id sistledne års slut uppgick dess behållning till 4,922 R:dr 36 sk. B:co.
Genom Ångbåts- och Diligence-Inrättningarne har tungan af Gästgifveriskjutsen här i Länet på det hela förminskats, ehuru tilloppet af resande, på de närmast Ångbåts-stationerne varande ombyten, betydligt tilltagit de dagar då Ångbåtar komma och gå; — men, enär en stor del af allmogen, i synnerhet vid stråkvägarne, ännu fortfar, att i skjutsningstillfällen påräkna en säker bifört jenst, des tornera värderad, som den genast inbringar penni ngen, och detta landtmannen tryckande onus icke, såsom sådant, allmänt anses, måste öfver - 17 öfverenskommelser om skjutsens ställande på Entreprenade både fördröjas och försvåras. 5:o Städer.
' Örebro, hvars folkmängd år 1836 utgjorde 4,145 personer, har under ifrågakomne tiden, hvarken i afseende på Stats- eller Stads-Bidrag, handel, handtverkerier, eller öfrige borgerliga Näringar undergått någon märkbar förändring, emot hvad förre underdåniga Berättelser derom innehålla; hvilket den för Städerne upprättade underdånigst bilagde Tabell äfven upplyser.
Yäl anlades år 1833 en Snusfabrik, som, drifven uti ej obetycllig scala och ägande jemn afsättning af hvad som tillverkas, synes försäkra innehafvarén en säker utkomst; men deremot blef vid samma tid nedlagd den straxt invid Staden, för omkring 20 år tillbaka anlagde Klädesfabrik, sedan tvenne idkare af denna handtering, hvar efter annan, kommit på obestånd.
Rederiet i Staden minskas årligen, hvartill Ångbåtsfarten är en hufvudorsak; och upphör med år 1841 den af Staden hittills utöfva de uteslutande rättighet att derifrån med sina Fartyg till Stockholm transportera Bruks-effecter och andra varor.
Nora, som 1836 hade 756 innevånare, drifver ännu en tämmeligen lönande handel med Bergsallmogen, så att köpmännen i allmänhet hafva sin utkomst; deremot är förhållandet, hvad handtverkerierne vidkommer, alldeles motsatt.
Orsaken dertill vill man härleda från en i senare tider utvidgad Näringsfrihet, utan motsvarande deltagande i borgerlig tunga, uti förening med hågen att i förtid vinna mästerskap, och den gesäller i författningarne medgifne rättighet, att efter behag ombyta arbete och kringdrifva landet.
Uti Lindesberg och Askersund, som hvar för sig äga en folkmängd af omkring 800 personer, synas, så bandel som handtverkerier beklagligen vara i aftagande.
Anledningarne härtill äro, hvad de senare beträffa, förut i underdånighet antydde; och räknas, såsom i synnerhet bidragande till handelns i dessa Städer förfall, de flere så kallade Contingent-handlande, som numera å landet fått sig nedsätta, börandes härvid, hvad Askersund, angår, icke eller förbises, att handeln med spanmål och bränvin, som der drifvits i betydlig scala, nu är och blir en allt mer och mer allmän Näringsgren för landtmannen.
Den förkofran rörelsen i sistnämnde Stad förväntat af Götha Kanal bar ännu uteblifvit, och uppgifves såsom härtill bidragande, att afgifterne för KaFemärs-Berättelse för Örebro Län. 3 18 nalfarten skola vara så dryga, alt de fleste varor med fördel förskaffas landvägen till Askersund frän Örebro och andra Orter.
Skolor och fattigvårds anstalter i Städerne finnas i enahanda skick, som tillförene.
Örebro Slott i Lands-Cancelliet den 13 December 1839. E. J. BERGENSCHÖLD. ALB.
NYBERG. 2&D&<§1* SdälhaS - \ ''
BEFALLNINGSHAFVANDES UTI W er mlands Län TILL QKDIKBQto ÄIAJsii* / underdånighet afgifne FEMÅRS-BERÄTTELSE, för Åren 1833, 1834, 1835, 1836 och 1837. schern!
ECKSTEINSKA BOKTRYCKERIET. Underdånigste Berättelse!
J 7å jag nu, enligt nådig föreskrift, i underdånighet aflemnar Berättelse om tillståndet i Wermland under de fem åren från och med 1833 till och med 1837, torde det Nådigst tillåtas mig att åberopa hvad jag om Länet och dess Näringar i allmänhet omständligen yttrat i mina fyra föregående femårsberättelser.
Under de år, som denna underdåniga Berättelse omfattar, har Länet, dock lyckligtvis endast tili några få orter och kort tid varit hemsökt af den härjande cholera-farsoten, äfvensom det lidit af svaga skördar åren 1833, 1836 och i synnerhet 1837, samt det sednare året jemväl af en för afsättningen af provinsens hufvudsakliga produkter, jern och trädvaror, ofördelaktig konjunktur.
Missöden, som åtminstone under åren, då de inträffat, skapat många bekymmer både för jordbrukaren, närings-idkaren och funktionärerne, i tlere Församlingar mångdubblat fattigpersonalen och således verkat hämmande på det allmänna välståndet.
Detta oaktadt har man härunder icke bemärkt för någon längre period ett stillastående i industri och näringar, utan tvärtom ett nästan oafbrutet arbetande att förbättra och utvidga i synnerhet jernliandteringen och träd varuhandeln, samt såmedelst vinna en ersättning för lidna förluster.
När cholera-farsoten sommaren år 1834 först utbröt i åtskilliga af Länets hamnar bland besättningarne å fartyg kommande från Götheborg, der sjukdomen redan förut börjat, vidtogos genast -alla de försigtighetsmått oell spärrnings-anstalter för att hindra farsotens kringspridande i Länet, sorn, enligt Eders Kongl. Maj:ts då gällande författningar voro medgifne.
Den allmänna öfvertygelsen här i provinsen om sjukdomens smittosamma beskaffenhet och farhågan att se den fortplantad och förd in i landet lill bruken och sågverken med deras talrika samt ofta mindre snygga arbetare, underlättade spärrnings-åtgärderna.
Transporterne af brukens effekter till liamnarne, hvarifrån de sjöledes afsändas, afslannade nästan alldeles, medan farsoten der eller i närheten deraf var gångbar.
Vid sjukdomens upphörande på hvarje ställe, der den visat sig, iagttogos ytterligare försigtighetsmått med rening och 4 karantän; och huru man än må anse dessa spärrnings-åtgärder och försigtighetsmått samt deras verkningar, så blef dock farsoten icke allmän här i Länet, utan efter två månaders förlopp sedan dess utbrott, afstannade den alldeles, och såsom jag vill erinra mig, tidigare än i någon annan af Rikets provinser, som sjukdomen allvarligen hemsökt.
Under denna bekymmersamma sjukdomstid visade sig likväl att mycket kan i municipalväg tili vägabringas, och att oaktadt förvillelser ofta under sådant sysslande inträffa, hvilka fordra rättelser, detta i vår äldsta samhällsordning ingående moment dock ännu må kunna i nödens stund med framgång tillitas.
Till afhjelpande af det bekymmer för bergning, som syntes hota den arbetande klassen i Länet, i följd af 1836 års felslagna skörd, behagade Eders Kongl.
Maj:t, uppå min underdåniga hemställan nämnde års höst, icke allenast Nådigst tillåta, att återstoden af det anslag 5,000 R:dr, som Eders Kongl. Maj:t den 18
Maj 1831 beviljat för anläggning af en väg emellan norra och södra Finnskoga Kapeller och för mossors utdikning inom Elfvedahls och Fryksdalils Häraders
Finnbygd skulle få af mig på lämpligaste sätt användas för att hygga en annan nyttig väg emellan Syslebäck i Dahlby Socken, der allmänna landsvägen söder ifrån slutade till Idöljes hemman, der Finnskoga Församlings Kapell är uppfördt, utan ock i Nåder förklara, attén summa af högst 40,000 R:dr kunde af äldre spanmålskreditif-fonden få påräknas för att i mån af behofvet, fördelad i mindre belopp, af mig utlemnas i räntefria lån till påföljande årets slut till dem af Länets församlingar, hvilka iklädde sig gemensam ansvarighet för återbetalningen inom bestämd tid och åtoge sig att använda medlen till beredande af arbetsförtjenst åt sådane församlingarnes invånare, som under året saknade lifsbergning.
Under 1837 års vår och sommar komrno likväl få arbetare till vägbyggnaden, och såsom räntefria lån under förenämnde vilkor, uttogos det året endast af 9 församlingar tillsammans 7,166 R:dr 32 sk.
Man hade ännu bättre förtjenster genom skogshyggen, timmerflottning samt arbeten och transporter för Bruken, än det omnämnda vägarbetet kunde lemna, och de flesta församlingar drogo i betänkande att åtaga sig besväret med penningelånen och deras användande lill arbetsföretag samt redovisande, så länge de sjelfva derförutan hade arbetsförtjenster att erbjuda sina obemedlade medlemmar, eiler utan allt för stor tyngd kunde försörja sina fattiga; men 1837 års skörd slog sämre ut än det föregående årets, och stagnation inträffade äfven under 1837 i jern- och trädvaruhandeln, hvarigenom Bruksägare och Timmerhandlare, hvilka redan hade betydliga kapitaler fästade i oförsålda tillverkningar, nödgades dels att i betydlig män minska, dels ock alt alldeles vägra förlager, som eljest vanli - 5 gen varit gifna allmogen oell arbetare på tjenstbarheter för Bruten, på skogseffekter och timmerflottning.
De svåra följderna för den arbetande klassen af detta sällsporda förhållande, visade sig väl icke fullkomligt förr än på vintern och våren 1838, och händelserna under det året utgöra icke föremål för denna Berättelse, men emellertid hade jag, befarande att penninge-tiilgångarne i Länet icke voro tillräckliga för införskrifning från sädesrikare provinser af behöflig spanmål till brödföda och utsäde under det följande årets sommar, redan i Oktober månad 1837 hos Eders Kongl. Maj:t underdånigst anhållit om ett anslag af allmänna medel, att utlånas i berörde ändamål, emot säkerhet, till välkände Handlande, och Eders Kongl. Maj:t täcktes under den 17 November samma år Nådigst ställa till min disposition en summa af 50,000 R:dr Banko till utlåning för spamnåls-uppköp och bestämd återbetalning
Mars månads slut 1839 med 4 procents ränta.
Hvad nytta provinsen i allmänhet dragit af detta låneanslag, som genast efter det medlen i December månad 1837 hit ankommit, utlemnades till 7 handlande i Carlstad och tvenne handlande i Christinehamn, tillhör icke eller denna min underdåniga Berättelse; likväl kan jag nu icke lemna onämndt, alt högst betydliga spanmålspartier på våren och sommaren inskeppades till Länet genom nämnde Handlandes försorg och tillhandahöll os
Länets invånare för priser ganska billiga oeh låga i jemförelse till dem, sorn i nästgränsande provinser den tiden voro gångbara.
De 7,166 R:dr 32 sk., hvilka, på sätt ofvan omförmäldt är, 9 församlingar år 1837 ultogo såsom räntefria lån för att bereda arbetsförtjenst åt sina fattiga, hafva enligt lemnade redogörelser blifvit för ändamålet med fördel begagnade; och denna utväg att undsätta sina fattiga, anlitades det följande året af 35 församlingar, så att en summa af 21,200
R:dr då till dem utlånades.
Uti mina förra underdåniga Femårs-Berättelser har jag yttrat och redogjort för min öfvertygelse om olämpligheten af direkta understöd af staten till de behöfvande under inträffande missväxtår.
Trogen denna min öfvertygelse, hafva mina underdåniga hemställningar om undsättning för Länet.under de nu omförmälte tillfällen allenast afsett tillgång på medel till hitförskaffande och tillhandahållande emot billiga priser af tillräckliga partier spanni ål, och till beredande af arbetsförtjenster för de medellösa.
De funnos, åtminstone då behofvet framträdde samt genom tidnings-artiklar på brukligt sätt utbasunades och förstorades, som ansågo de omnämnde åtgärderna otillräckliga, om icke kraftlösa; men utgången synes mig hafva bevisat motsattsen.
Dessutom böra väl icke understöd i något fall vara sådaua att de lemna dem som derföre äro föremål, tillfälle att åsidosätta hushållning och eget arbete, 6 sorn dock alltid äro de säkraste medlen för den nödställde att hjelpa sig utur sin förlägenhet.
Den efter min tanke temligen utförliga beskrifning, som jag i mina förra underdåniga berättelser lemnat om Provinsens läge, jordens beskaffenhet och dess vattendrag, torde det tillåtas mig att nu åberopa.
De till antal oafbrutet tillväxande invånarnes omtanka och arbete för odlingar, för näringarnes förkofran och för lättade'kommunikationer verka utan tvifvel efterhand omskapande, men dessa verkningar visa sig icke genast, och det nya skick, sorn såmedelst framkallas, framskrider långsamt, ofta omärkbart inom ett landskap, hvars jordyta är i allmänhet mager och der inträffande missväxter ofta beröfva den idoge frukten af sitt arbete och tillintetgör hans beräkningar.
Genom utdikning af kärr och mossar och skogsröjningar tillökas årligen, ehuru flere år endast med få Tunneland, den odlade och skördgifvande jorden, men såsom ett större odlingsföretag, som äfven på klimatet må kunna ega inflytande, bör nämnas den uttappning af sjön Uppsjön i Wisnums Härad och Socken, som på enskifta jordbrukares bekostnad blifvit under sednare åren verkställd och hvarigenom en areal vidd af mer än 175 geometriska tunnland med lergrund förmodas kunna inom få år till fruktbärande fält förväntas.
Genom ett enskilt
Bolags försorg har en ny väg af nära en mils längd blifvit upparbetad emellan Philipstad och Yngshyttans Gästgifvaregård till undvikande af den mängd svåra backar, som finnas å den gamla, öfver betydliga berg och höjder anlagda vägen deremellan.
Icke blott för resandes bättre fortkomst och beqvämlighet är denna väganläggning af synnerlig nytta, utan äfven och egentligen för de tunga Tackjerns och Malmtransporterne, som der oafbrutet fortgå och hvilka å den gamla backiga vägen ej utan stora s vårigheter verkställdes.
På allmän bekostnad eller med återstoden af de 5,000 R.dr Banco, sorn Eders Kongl. Majit, enligt hvad ofvan omförmält är, år 1831 behagat ställa till min disposition för att bereda den utefter gränsbandet emot Norrige boende fattige
Finn allmogen avbetsförtjenster i eller nära deras hemort, och hvarom i min förra femårsberättelse förmäles, har en vägbyggnad emellan Sysslebäck samt Höljes och Båtstad i Dahlby socken af Elfvedahls
Härad af nära tre mils längd blifvit företagen, hvilken väg, såsom utgörande fortsättning från Sysslebäck norrut af allmänna landsvägen, som genom nämnde Härad löper långs Clara Eif, anses blifva nyttig för kommunikationen med Häradets nordligaste del och med Tryssilds Prostgäld i Norrige samt dervarande skogstrakter, hvarifrån betydliga partier trädvaror årligen för Svenska Timmerhandlares räkning nedflottas på det omförmälte vattendraget.
Denna väg har dock icke inom de ifrågavarande fem åren blifvit fullbordad.
Invånarne.
Enligt Skattskrifnings-längderne utgör Folkmängden i Länet, Städerne inberäknade:
För år 1833, Skattskrifne män 44,897 d:o qvinnor 46,093 Befriade män 36,553 d:o qvinnor 37,032 164,575.
För år 1834, Skattskrifne män 46,037 d:o qvinnor 47,421 Befriade män 37,736 d:° qvinnor 38,054 För år 1835, Skattskrifne män 45,831 d:o qvinnor 47,309 Befriade män 38,617 to qvinnor
För år 1836, Skattskrifne män 47,921 d:o qvinnor 49,490 Befriade män 38,653 d:o qvinnor 39,057 „ * 121.
Fw år 1837, Skattskrifne män 49,296 d:o qvinnor 50,845 Befriade män 38,647 d:o qvinnor 39,382 178,170.
Medium häraf:
Skattskrifne män 46,796 d:o qvinnor 48,231 Befriade män 38,041 to qvinnor 38,487 ^ ^ 8 Efter hvad berättelsen för de näst före 1833 förflutne fern. åren visar, hade medium af folkmängden för de åren utgjort 157,118 personel’.
Skillnaden emellan detta och ofvanstående medium belöper sig till 14,438, hvarmed folkmängden i Länet alltså under de ifrågavarande fem åren från och med 1833 till och med 1837 ökat sig; och anmärkningsvärdt synes dock, att minsta tillökningen under dessa åren varit 1835 eller året näst efter det då Riket hemsöktes Cholera farsoten.
Tabellverket utvisar deremot högre och tillförlitligare ziffertal hvad folkmängden i Wermland angår, än förestående utur Skattskrifnings-längderne liemtade summor; och orsaken, att dessa längder och Presterskapets anteckningar äro i betydlig mån skiljaktige, kan icke anses allenast vara den, att åtskilliga personer, vid flyttningar från en till annan ort, af tanklöshet eller äfven med vilja undgå eller undandraga sig skattskrifning.
Deremot tror jag den omständighet, att de flesta församlingars protester emot och stora farhåga för Torpares och Dagsverkskarlars inflyttning från annan socken, när de äro gifta, föranleda, att ett ej ringa antal sådane hushåil icke blifva i Skattskrifnings-längderne upptagne.
Till Bergsbruket, Timmerhuggningen, flottningen och Sågverken i Provinsen erfordras en mängd arbetare, som af dessa näringar och icke af jordbruket, för hvilka de egentligen äro öfverflödige, hafva sin bergning; och till denna klass kan äfven anses höra de så kallade Backstugusittare eller sådane, som efter löfte af jordegare fått på något hemmans skog uppföra stugor till beboende, med ringa eller ingen jord dertill, samt lefva af dagsverkspenningen.
När dessa arbetare och Backstugusittare se sig nödsakade, att för bättre utkomst skull flytta till annan ort, än der de först slagit sig ned och gift sig, vägras dem gemenligen af församlingen dit de vilja flytta, att der med sitt hushåll blifva intagne, äfven om dem lyckats, att få löfte om tjenst såsom Torpare hos någon af församlingens medlemmar eller bostad på dess grund; och vid sådane händelser, hvilka ofta inträffa, utan att vara kände af dem som förrätta Skattskrifningarne, blifver vanligen ett sådant flyttande hushåll, åtminstone för året, uteslutet utur Skattskrifningslängderne.
Det må medgifvas, att bland dessa Backstugusittare, hvilkas antal under de sista tjugu åren i åtskilliga orter betydligen ökat sig, finnas de fattigaste, mest vanlottade och minst arbetssamma af Länets invånare; — ty smaken för ett visst oberoende och dermed förenad motvilja att tjena leder otvifvelaktigt mången dertill, att skaffa sig en sådan bostad och gifta sig, förlitande sig tämmeligen sorglöst allenast på sin råa arbetskraft; ooh församlingarne, med skäl befarande, att de flesta af dessa Backstuguhjon eller deras 9 deras barn skola förr eller sednare falla fattigvården till last, göra derföre allt för att motverka sådane arbetares bushålls inflyttning.
Denna arbetsklass är emellertid för Provinsens näringar både gagnelig och behöflig, och skulle, om dess antal någorlunda rättade sig efter arbetstillfället, men icke såsom händelsen är, å flera orter växte vida derutöfver, vara för fattigvården föga betungande.
Jordbruket, denna Provinsens modernäring, bar under den tid, hvarom denna berättelse handlar, icke varit försummad, utan framgått med förbättringar af flere slag, oaktadt skördarne i anseende till missgynnande väderlek under åtskilliga år, såsom 1833, 1836 och 1837, varit svaga.
Gräsodlingen bar visat sig i ett säkert tilltagande, och jordens cirkulationsbruk med gräsfrösåning och artificiella vallar är allmännare införd t bos allmogen, som insett fördelen deraf; hvarjemte man nu vinlägger sig om åkerjordens omsorgsfullare dikning än tillförene brukligt varit.
Genom föranstaltande af Länets Hushållningssällskap bar Agronomen Jonsson två till tre månader hvarje år, från och med 1833 tillhandagått i Länet de landtbrukare, som för jordbruket och dermed gemenskap egande ekonomiska företag påkallat hans råd oell biträde; och under hans ledning hafva denna tid på flera egendomar förbättrade dikesanläggningar, ängsvattningar, vattenfördämningar, mossodlingar och väg-macadamisering blifvit företagne.
Då en blifvande skörd i väsendtlig mån beror derpå, att jorden för densamma ordentligt och väl beredes, har Länets Hushållnings
Sällskap för att tillvägabringa en jordens omsorgsfullare plöjning än den vanliga, infört täflingsplöjningar i Provinsen, enligt Engelsmännens och Skotta nies exempel.
Sådane plöjningar verkställdes åren 1836 och 1837, och omfattades med allmänt intresse, hvarom närvaron af Possessionater och allmoge från aflägse orter vittnade.