Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 5. 3 Af Lohan Persson: alt väg-underhållningen hädanefter malte utgöras och bekostas med (te mede!, som till Stats-verket kunna ingå genom en härför bestämd bevillning, för sä vidt
Statens tillgångar ej ulan en sådan bevillning skulle medgifva bestridandet af härtill nödiga utgifter.
Af Gustaf Johansson: att alla landsvägar i Riket borde underhållas af Staten, så väl i afseende å "broningar’’, som plognings-skyldigheten, samt ali, å sanka trakter, vägarne borde makadamiseras. a f C.
Dahlg ren : Alt, derest icke Staten skulle kunna öfvertaga underhållandet af allmänna landsvägarna, desse hädanefter matte vidmakthålla sig sjelfva, såsom i andra länder egde rum, på del sätt nemligen, att hvar och en, sorn färdas vägen framåt, vid gästgifvaregårdarne, eller vissa stationer, skulle erlägga en ringa afgift, beräknad per mil och olika för olika åkdon.
Uppbärandet af denna afgift borde sedan årligen utarrenderas till den högstbjudande, hvarigenom i det närmaste skulle erhållas inkomster stora nog för alt räcka till vägarnes underhållande; men om äfven, på vissa ställen, kostnaden i någon mån skulle öfverstiga hvad genom vägafgiflen inflöte, blefve, efter motionärens förmenande, denna skillnad så obetydlig, att densamma lätteligen skulle kunna fyllas af allmänna medel.
Landsvägarnes underhållande borde ombesörjas af kronobetjeningen, under Landshöfdinge-Embeienas öfverinseende, och tillgå pä det sätt, alt nödig gnistring och dikning å hvarje mil, eller kortare vägstycke, ärligen verkställdes af den, som vid anställd entreprenad-auktion åtoge sig att lorsvarligen fullgöra arbetet för minsta kostnaden. af Olof' Eriksson: att: a) allmänna vägar borde anläggas och underhållas af Staten; b) den ärliga underhållskostnaden skulle förskjutas af Statskassan, men bestridas till ena hälften al medel, som för sådant ändamål af Rikets Ständer komine alt anslås, och lill andra hälften af all jord, vattenverk, manufaktur-, eller andra dylika industrioch fabriksinrättningar å landel samt af jord, hus och tomt i stad, allt efter taxeringsvärde eller andra tillförlitliga grunder; samt c) alt, efter behörig uppskattning, skulle sistnämnde hälft af den årliga vägunderhålls-kostnaden, särdeles emellan de särskilda länen, uldebileras emellan de särskilda vägunderhällnings-skyldige inom hvarje län, samt uppbäras och redovisas på samma gång, som öfriga allmänna ulskvlder. af Sven Ersson: att 8 § 25 Kapitlet Bvggninga-Balken mätte erhålla följande tillägg: »När ny landsväg finnes vara af den allmänna nytta, att den till landels gemensamma båtnad, på Statens bekostnad, varder anlagd, skall det framtida underhållet af sådan väg hädanefter icke ensamt drabba dem, som å landet hemman ega eller bruka, ulan till gemensam tunga för alla samhällsklasser af Statsmedel bestridas.» af Johon Westermark:
Alt väghållnings- och brobyggnads-skyldighelen må borttagas från jordlastigheten och läggas på Härads- eller Tingslagets samtlige innebyggare, som härtill borde bidraga med viss procent af den för hvardera bestämda bevillning efter 11 Artikeln, likväl sä, att för fastighetsvärde skulle betalas dubbel så slör afgift som för annan efter nämnde artikel utgående bevillning; samt alt desse medel borde, i likhet med krono-utskylderne, debiteras på kontribulions-sedlar och af . vederbörande nppbördsmän indrifvas och öfverlemnas till hvarje härad eller Tingslag, som skulle socknevis, genom entreprenad-konlrakters uppgörande med enskilde personer, öfvertaga väghållnings- och brobyggnads-skvldigheten, då det gilda väghållningsbeloppet för hvarje socken komme 4 Sammansatta Lag- samt Allm.
N.-o 3. alf till z i (Tran bestämmas oell uttaxeringen att derefter beräknas; i sammanhang hvarmed motionären jemväl föreslagit, ali icke någon annan, än den, som sålunda komme alt bidraga till vägarnes underhåll mätte vara berättigad att väcka åtal emot underläten vägunderhållnings-skyldighet, vare sig vinter- eller sommartiden, af J. P. Wallmark: att, med ändring" af 14 § i Kongl. Resolutionen den 20:de November 1786, Kongl. Brefvet den 20:de och Kongl. Kammar-kollegii kungörelse den 29:de Oktober 1793 samt 25 Kapitlet 8 § Byggninga-Balken, sistnämnde lagrum mätte erhålla följande lydelse: »Alla kungsgårdar och ladugårdar, hemmans-, bruks- och vallen ver ks-egare eller innehafvare skola, för den lott de i hemman eller verk ega eller innehafva inom socknen, elter skatt, väg och bro inom soeknegränsen bygga samt underhålla; och vare den ena socknen ej skyldig alt uti väg- eller brobyggnad, eller i underhåll deraf, inom annan socken deltaga.
Städerna och köpingarne rödje och balle väg och broar så långt deras egor räcka.» af Lars Johanssan om utfärdande af en författning af följande lydelse: »Bruk, qvarnar och fabriker skola deltaga i häradets vagunderhällnings-knstnadcr, pn det säll, ali laxeringskommitléen i hvarje socken vid taxeringen bestämmer en för hvarje dervarande anläggning af desse slag, emot hemmans af lika värde och väghålluingskostnaden svarande afgäld, hvilken skall, i likhet med bevillning debiteras och uppbäras, men sedan, i förhällande lill väghällnings-skyldighelen, fördelas och utbetalas tili hemmansegarne.» af Anders Anilersson: tilt 25 Kapitlet 6 § Byggninga-Balken mätte erhålla följande lydelse: »Vägar skola fyllas med sand och grus årligen, om så tarfvas. så att vatten derå ej slädnät-, och får (leii vara litet kullrig, och docera högst tvä tum på alnen, räknadt från midten till hvardera kanten.” af Olof Olssa//: ’’all väghållare måtte blifva pliglige alt i stånd sätta sina vägstycken, sä snart kähle vore ur marken om våren, och att kronobe!jeningen får sig ålagdl. till sist inom Maj månads utgång hafva sina vägbesiglningar verkställde.’’ »[Juhan Hahn, sorn uppgifvit, ali, i motionärens hemort, by- och ullärlsvägar underhållas af de hemman, öfver hvilkas egor de äro anlagde, oaktadt andra både hemman och hvar sig af vägarne betjena: l:o. ”Alt alla inom socknen varande hvars utfartsvägar, som vore för det allmän na behofvet påkallade, skulle efter /är/nedlade hemmantal fördelas och underhållas, vid påföljd, som lag bjuder om allmän väg; 2:o.
Alt församlingen ägde sjelf utvälja kunnige och skicklige män att förrätta fördelningen af dessa vägar, efter föreslagen grund; 3:o.
Alt ortens K;ono-länsman skulle vara skyldig att årligen förrätta syn å dessa vägar, samt tillse att desamma försattes i farbar t skick och underhållas.”
Hvad desse motionärer sålunda andragit. jemte flere i anledning deraf, inom såväl vädodige Borgare-, som hedervärda Bondeståndet, afgifna yttranden, har sammansatta Lag- saint Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet tagit i öfvervägande.
Vid flere föregående Riksdagar hafva dessa ämnen varit föremål för Rikets Ständers pröfning.
De alltid, i nästan enahanda syfte, förekommande motioner om förändring i väguiidcrhälliiings-skyldighelen hafva icke i någon vidsträcktare mån vunnit Rikets Ständers godkännande, men de visa dock, att denna skyldighet blifvit ålit mer och iner tryckande.
Besvärs- o. Elon.-Utskottets Betänk.
Från urminneslider liar den grundsats i vårt land gällt: alt väghållningsbesväret å landet, liksom de fleste andre allmänna onera, hvilade pä jorden.
Men om också, i de äldsta tiderna, nödvändigheten föranledde antagandet af denna grundsats, som kunde anses motiverad deraf, alt \ägarne mest begagnades af jordegarne, får dock numera icke förbises, dels alt tilltaga,nde rörelse och industriel utveckling kräfva bättre underhållna vägar än i fordna dagar, dels alt antalet af dem, som af vägarne draga nylla, ingalunda inskränker sig till den jordbrukande befolkningen.
— Utgående frän denna åsigt, hafva Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskotten, under de tre sistförflutna Riksdagarne i gemensamt afgifna utlåtanden öfver de frågor, som då väckts om förändring i gällande stadganden om vägunderhållnings-skyldigheten, yttrat: ’’alt sedan numera (lerläldiga näringar uppkommit, för hvilka en lätt och beqväm transport vore af lika mycken vigt som för jordbruket, äfven desse borde deltaga uti väghällvings-skvldigheten, helst det mäste rnedgifvas alt den, sorn hade behofvel och njöte fördelarne af en inrättning, jemväl borde vidkännas den kostnad och tunga, som dermed åtföljde.”
Denna princip bar också vid Utskottets öfver'läggningar i ämnet ansetts böra läggas till grund för de åtgärder Utskottet, i anledning af motionerna, trott sig böra tillstyrka.
De af motionärerna framställda förslag äro af mer eller mindre genomgripande beskaffenhet, men torde kunna hänföras till följande fyra hufvudgrupper: i:o
Att väghållnings-skyldigheten skulle skiljas från kommunen samt helt och hållet af Staten öfvertagas; 2:o
Att väghållnings-skyldigheten väl skulle åligga kommunen, men skiljas från jordbruket och läggas på häradets eller Tingslagets samtlige innevånare; 3:o
Att väghållnings -skyldigheten skulle fortfarande hvila på jorden, men att till dess fullgörande jemväl skulle bidraga: bruk, vattenverk och fabriker samt att städer och köpingar, så långt deras egor räcka, skulle underhålla deröfver gående vägar; samt 4:o
Att väghållningen skulle genom upptagande vägafgifter bestridas.
Innan Utskottet öfvergår lill behandling af de lill hvarje af dessa hufvudgrupper hörande frågor, får Utskottet anmärka, att Utskottet dermed endast alser sådane allmänna landsvägar och häradsvägar, som på häraderna eller släderne redan äro, eller, enligt gällande författningar, kunna blifva till underhåll indelade; skolande Utskottet till särskildt besvarande uppdaga de väckta förslagen rörande förändring i stadgandena om hvars och enskilda lil farisvägars byggande och underhållande, med de flere, i sammanhang dermed gjorda, ämnet rörande framställningar. l:o.
Statens öfver lagande a f väg underh å linia g s-skyldigheten.
Vägarnes anläggning och underhåll genom Ståtens försorg, skulle utan tvifvel medföra mångdubbelt större omkostnad, än hvartill detta besvär nu uppgår.
Svårligen bielke det möjligt alt åstadkomma sadant annorledes, än genom skyldighetens öfverlåtande genom enlrepenad till enskilde.
Dervid skulle likväl landets stora areal-innehåll och dess i proportion dertill ringa folkmängd otvifvelaktig! hindra den konkurrens, som vid enlreprenadauktion mäste tagas i anspråk, om icke frill spelrum skulle för den enskilda vinningslystnaden lemnäs.
Den summa penningar
Slaten för vägarnes underhåll finge utbetala, skulle, under en eller annan lorm, lagas från de skallskyldige, och det är sannolikt alt jordbrukaren, äfven om han finge flere, nu icke väghållningsskvl - 6 Sammansatta Lag- samt Allm.
N:o o. dige, att, jemte sig, lemna bidrag, likväl skulle komma att i form af skattebidrag vidkännas den betydligaste delen af detta onus.
För mången torde det också blifva mera kännbart att med penningar lösa sig Irån väghållnings-skyldigheten, än att, såsom nu är fallet, med egna dragare och egel husfolk fullgöra della besvär.
Att vägunderhållningsskvldigheten fortfarande hvilan på jorden, är således en oundgänglig nödvändighet: och då de nu anförda skäl gälla lika mycket emot hvarje förslag, som afser att, antingen i sin helhet eller till någon del, upphäfva berörde grundsats, för alt till större eller mindre del öfverflytta vägbållnings-skyldigheten pä Staten, anser Utskottet sig kiira afstyrka bi fall till motionerna, sä vidt dc afse väghållningsskyldighetens fullgörande genom Statens försorg. 2:o
Om väghäl/jiiugs-sky/dighetens skiljande frän jordbruket, med åläggande för häradets eller tingslagets samtlige innevånare alt i samma onus deltaga.
De i detta syfte väckte motioner afse, att bidragen till vägbållnings-skyldigheten skulle utgå med viss procent af hevillningen efter 2:dra Ari.; men då den sålunda föreslagna principen för bidragens utgörande vid hvarje års olika taxering är underkastad ändring, och grunderne för väghållningen i följd deraf skulle i samma mån komma att undergå rubbning samt derigenom föranleda, ej mindre oreda och ökade svårigheter vid deras tillämpning, än ock ständiga tvister väglolts-egare emellan, kan Utskottet icke understödja hvad härutinnan föreslaget blifvit. 3:o.
Att väghållnings-skyldighcten skulle fortfarande hvila pä jorden, men att till denna skyldighets fullgörande skulle bidraga: bruk, vattenverk, och fabriker, samt alt städer och köpingar, så långt deras egor räcka, skulle underhålla deröfver gående vägar.
Hvad försl städerne vidkommer, så är den ifrågasatta skyldigheten dem redan ålagd i 25 Kap. 8 § Byggninga-balken; och beträffande köpingars förpligtande att i vägunderhållet deltaga, sä finnes ej något allmänt lagstadgande, som Inkallar köping att, der den finnes vara på egen jord anlagd, i likhet med städerne underhålla väg genom sina egor.
Är köping åter anlagd på hemmans grund, så åligger denna skyldighet jordegaren, som, vid grundens upplåtande, egt betinga sig motsvarande förmåner; och torde derföre framställning arne i desse delar icke till något afseende föranleda.
Ständer hafva i underdånig skrifvelse, med åberopande af billigheten och rättvisan deraf, att vägbållnings-skyldigheten varder i möjligaste måtto jemnt fördelad emellan alla, som i samma ort af vägarne draga fördel, anhållit, att Kongl. Maj:t täcktes låta undersöka enligt hvilka grunder och på hvad sätt brukoch bergverks anläggningar, skattlagd» mjöl- och sågqvarnar samt andra fabriksanläggningar på landet må åläggas att lill vägarnes byggande och underhållande bidraga, samt efter vederbörandes börande Nådig Proposition i ämnet till Rikets Ständer aflåta.
Civil-Departementet meddelats Rikets Ständers Justitie-ombudsman, har Kongl.
Majit, i följd af förberörde underdåniga skrifvelse, anbefallt Kammar-kollegium, att, efter det Kongl. Maj:ts samtlige Befallningshafvande blifvit hörde, med underdånigt utlåtande i ämnet inkomma.
Sammansatta Lag- samt sillin.
Vid sådant förhållande hemställer Utskottet: att de i enahanda syfte af enskilde motionärer framlagda förslag icke må lill någon vidare åtgärd föranleda. 4:o.
Om vägunderhållets bestridande genom uppbärande af vugafgi/ler.
Utskottet, som nu går att skärskåda förslaget om lindring i vägunderhålls-skyldigheten genom vägpenningars upptagande, har icke förbisett de svårigheter, som genom dylika bidrags utgörande, kunna uppkomma i ett så glest befolkadt land som Sverige, hvarest, jemförelsevis med andra länder, der vägarne på sådant sätt vidmagthållas, trafiken kan anses obetydlig.
Men då jordbrukaren obestridligen har rättmätiga anspråk på, att hans dryga och besvärliga väghallnings-skyldighet i någon mån lindras, och något således mäste göras, har Utskottet ansett delta förslag vara, bland de nu framställde, det mest verkställbara.
Dervid har likväl bort fästas nödigt afseende derå, dels att uppbörden af vägpenningar hvarken blefve i märklig grad hinderlig eller betungande för trafiken, dels alt sädane vilkor för vägafgiftens uppbärande bestämmas, sorn kunna bidraga tiilvägarnes bättre och ändamålsenligare underhållande, hvarigenomäfven den trafikerande kunde anses hafva fått en emot den erlagde afgiflen svarande förmån.
Då derjemte detta väghållnings-system, under sednare åren, redan blifvit inom fäderneslandet tillämpad! vid en eller annan af enskilde bolag, till kommunikationens underlättande, anlagd väg, torde detsamma numera icke längre få anses såsom helt och hållet främmande.
Genom väghållningsskyldighetens upplåtande på entreprenad skulle, efter Utskottets åsigt, vägarnes ändamålsenligare inrättande och bättre underhållande åstadkommas.
Men då förhållandena på de särskilda orterna inom
Riket torde vara ganska olika, i anseende till så väl svårigheten alt framskaffa väglagningsämnen, som tillfället alt erhålla arbetsbiträde, synnerligast till lagande af större, af tillfälliga orsaker uppkoinne, biistfälfigheter; belärar Utskottet, att väghållningsskyldighetens öfvertagande på entreprenad skulle pä månget ställe icke kunna åvägabringas, ulan allt för kännbara uppoffringar för de väghållningsskyldige.
Om, i sådant fall, de väghållningsskyldige utsäge en bestyrelse, hvilken för denna skyldighets ordentliga fullgörande vore ansvarig, så torde äfven på della sätt, genom den underlättade kontrollen öfver vägarnes beskaffenhet, enahanda ändamål vinnas.
1 fråga äter om vägafgiftens belopp, har Utskottet, enär densamma icke är al sedd alt aflösa, utan endast att lindra jordegarens väghållningsskyldighet, ansett den höra bestämmas så lågt som möjligt samt, lii! undvikande af omgång och vidlyftighet vid upphörden, höra beräknas endast för hvarje af den vägfärandes dragare eller hästkreatur, utan afseende -å åkdonets beskaffenhet.
Då emellertid många olika förhållanden kunna inverka på detta bestämmande, hvilket för hvarje fall fordrar iokalkänendom, har Utskottet funnit lämpligast alt för hvarje mil bestämdes ett högsta belopp, under, eller till hvilket Konungens Befallningshafvande i hvarje län egde alt, efter förslag af de väghållningsskyldige, bestämma afgiflen vid hvarje uppbördsställe.
Såsom sådant maximum har Utskottet trott sig böra lill en början föreslå 4 öre per mil för hvarje dragare.
Det rättvisaste sältet för en dylik vägafgifls upptagande vore ovedersägligen, att den af hvarje vägfarande erlades i mån af den väg han reser.
Utskottet har likväl ansett sig i främsta rummet böra tillse, ali icke, genom allt för många stationers eller uppbördsslällens inrättande, hinder läggas i vägen för trafiken, eller alt den påräknade inkomsten komme att försvinna i uppbördskostnaden.
Inom Utskottet har derföre den 8 Sammansalla Lag- somt Allm.
Besvärs- o. Ekon.-Ulshotlcts Betänk.
J\:o 5. åsigten gjort sig gällande, att hvar och en, sorn med hästkreatur eller annan dragare färdas frän ett till annat Härad, Tingslag elier Stad, borde till della sistnämnda Härad, Tingslag eller Stad erlägga vägafgilt.
Då algillen sålunda komme all utgå endast för hvarje gång den vägfarande inträdde i annat distrikt, antingen han sedermera, dock ulan ali lemna distriktet, färdades slöfre eller mindre vägsträcka, mäste principen om afgift i män af den väg, som befares, frånträdas, men i stället uppställas en annan, som, å ena sidan, icke blefve betungande för de vägfarande, men å andra sidan gåfve någon, om äfven ringa, inkomst åt de väghällningsskyldige; och har Utskottet trott sig finna en sådan, om väga Igiften bestämdes efter en medelberäkning af Häradets längsta och kortaste, i olika riktning gående vägar.
Härigenom uppkomme äfven den fördel, att Häradet eller Tingslaget fortfarande bibehölles såsom grund för väghållningslagets omfång.
Beträffande åter sättet för åstadkommande af sådana öfverenskommelse!' angående antingen väghållningsskjddighetens öfverlålande åt entreprenörer, eller åtminstone dess ställande under inseende och ansvarsskyldighet af sådane inom häradet dertill utsedde kommitterade, som här ofvan omförmäles, hvilket, eller Utskottets åsigt innefattar de två vilkor, som alternativt böra stadgas för rättighet till vägpenningar uppbärande, har Utskottet ansett föreskrifter nödiga lör bestämmande af huru och när beslut i detta afseende må anses fattadt.
Om pluralileten dervid beräknades, antingen efter antalet af tillstädeskoinne väguuderhållningsskyldige, eller efter hemmantalet, så kunde möjligen uppkomma en majoritet, hvilken till egen fördel fattade beslut, som för minoriteten medförde olägenhet eller skada.
Men om, för fattande af beslutet, erfordrades f pluralitet af de tillslädeskomne väghällningsskyldige, hvilka älven lill deltogo i vägunderhållet, så kunde, efter Utskottets åsigt, icke beläras att ju icke den sålunda tillkomne majoriteten skulle uttrycka en mening, som vore till verklig fördel både för hela väghåliningslaget och den enskilda delegaten deri.
Hvad nu är vordet, i fråga om lindring i allmänna vägars och häradsvägars underhåll af Utskottet framsläldt, gäller jemväl i afseende å sådane allmänna vägar som af stad underhållas.
Af ofvananlörde skäl, får Utskottet vördsamt föreslå, att Rikets ständer, för ali befordra en nödvändig förändring i nuvarande väghållningsskyldighet, mätte för deras del antaga följande grunder för en ny förordning i berörde ämne, om utfärdande af hvilken Rikets Siänder torde i underdånighet snhälla. ho. I Härad, Tingslag eller Stad, der underhållandet af allmänna vågarne fullgöres genom entreprenad, eller annorledes genom vissa af de väghållnings skyldige utsedde personer, hvilka af Konungens Befallningshafvande blifvit godkände och för väghållningen sjelfve ansvara, må vågpenningar af vägfarande, som till Häradet, Tingslaget eller Staden ej höra, uppbäras. 2:o.
Uppstår fråga' om väghållning sskyldighetens fullgörande på sätt hår ofvan sågs, kalle Konungens Befallningshafvande väghällningsskyldige att å landet inför Häradsrätt oell i Stad å allmän Rådstufva sammankomma för att i ämnet öfverlägga och besluta.
Beslut om sådan förändring i väghållningsskyldighetens utgörande skall anses fattadt, der af tillstädeskomne väghällningsskyldige två tredjedelar, som derjemte till enahanda andel i nämnde skyldighet deltaga, sig derom förenat. 3:o.
Vägpenningar erläggas af vägfarande, vid ankomsten till Härad, Tingslag eller Stad, för hvarje häst eller annat dragkreatur till det belopp, som Konungens
De - Sammansatta Lag- samt Allm.
Besvärs- o. Ekon.-Utskottols Betänk.
N:t> 5.
9 Befallningshafvande i länet eger alt, efter förslag af de väghållnings skyldige och med fåstadt afseende å de med vägunderhållet förenade besvär och kostnader, bestämma.
Denna afgift må dock för hvarje kreatur ej sättas högre, än till 4 öre för hvarje mil och ej till lägre än 1 öre, samt beräknas, om blott en allmän väg genomlöper Häradet, lingslaget eller Staden, för denna vägs hela längd, men, om flera vägar genomlöpa, för den mellanlungd, som rppkommer, då längden af de toänne liufvudsaldigaste, hvarandra korsande vägarne inom Häradet, Tingslaget eller Staden sammanlägges. 4:o.
Från af gifters erläggande skola vara befriade:
Kungliga och Furstliga personer med deras sviter; poster, kurir er, kronoskjuts, tågande trupper, alla kronotransporter, samt länets militäre och civile embels- och tjenstemän, då de i tjensteärenden färdas.
Om sättet för uppbörden, de ställen der den bör ske, samt hvad i öfrigt till verkställighet af denna författning hörer, förordne Konungens Befallningshafvande, efter väghållnings skyld iges hörande.
Beträffande undei hällssk yldigheteu al’ liv- och enskilda utfarlsvägar ; så, enär Kongl. Resolutionen nä Ridderskapet och Adelns besvär den 8 Januari 1735 stadgar: ali sädana vägar skola underhållas endast al' deni, sorn sig deraf betjena, hvaraf, i fråga om dvlika vägars underhåll, icke rimligen bör kunna gilias den tillämpning, sorn, enligt Johan Holms ofvan förmälda uppgift, skall i hans hemort hafva egt ruin, och, för hvilket läll, rättelse kunnat genom klagan ä vedelbörlig ort vinnas: saint, efter Utskottets omdöme, berörde stadgande är lämpligare, än hvad är vordet härutinnan föreslaget; anser Utskottet sig icke kunna med förord beledsaga, hvad om förändrad undcrhällsskvldighet af nyssnämnde vägar blifvit framstäldl, eller tillstyrka någon ändring uti hvad redan är vordet rörande dessa ämnen stadgadt, utan hemställer vördsamt: att hvad i berörde afseende blifvit föreslaget icke må lill vidare åtgärd föranleda.
Den af Sven Erssan väckte motion om tillägg till 25 Kapitlet 8 § ByggningaBalken, anser Utskottet sig oj heller böra tillstyrka, helst vid anläggande af nya vägar, Irågan on. sältet för deras underhällande torde komma alt på särskild pröfning hero; hvadan Utskottet får vördsamt hemställa: att berörde, wolian icke wå bifallas.
Beträffande de särskilda förslag, sorn blifvit väckte af Anders Larsson, om sältet för vägars islåndsällande, samt af Olof Olsson, om tiden lör vägars förbättrande och deras besigtigande af vederbörande kronobetjent; sä enär Kongl. Karnmar-kollegii kungörelse, angående liden för väglagning och vägsyner, den 4 Augusti 1818. innehåller, enligt Utskottets åsigt, både fullständiga och ändamålsenliga stadganden härutinnan, kan Utskottet icke heller tillstyrka bifall till dc af wotioniircrnc i angifne fil lainy frams ti) lide förs lag.