Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De sålunda under tysthetsförbehåll insända uppgifterna få icke för taxeringskommissionen yppas, utan har distriktskommissarien att efterse, det sådana personer i och för sina ränteinkomster bekattas, såsom hade de icke deklarerat eller inlemnat någon uppgift.
Ar den hemliga deklarationen högre eller blott en klass lägre än kommissionens taxering, sä införes deklarationen i hem i i •
• liga ränterullan.
Synes deklarationen för lag, eller bestämmer kommissionen en högre, äfven om deklarenten söker bevisa sin uppgifts rigtighet, så införes kommissio nens taxering i ränterullan.
Huruvida taxeringssumman fortfarande kommer att qvarstå i hemliga ränterullan, beror, likasom sjelfva skattebeloppet, på reklamation och utslag derå.
Alla hemliga ränterullor, jemte tillhörande uppgifter, insändas till Finanzministerium, i hvars kansli åt hvarje skattskyldig gifves ett särskildt, hans person representerande tecken i tal och bokstäfver (t. ex. 1 y, 3z, 2ab), hvilket tecken sålunda skyddar honom för hans namn yppande.
För sådant ändamål erhåller han från finansexpeditionen en sluten debetsedel, upptagande öfverst hans namn (hvilket kan bortklippas) och derunder det bestämda tecknet, skattebeloppet, uppbördstiden och uppbördsorten.
Likartade rullor, men utan namnen, emottaga uppbördsmännen.
Då skatten skall erläggas, afklipper den skattskyldige namnet på debetsedeln och kan genom annan person aflemna debetsedeln jemte skattebidraget samt derå erhålla qvitto.
Uppbördsmännen eger ej rätt att efterfråga namnet.
Sker ej denna skatteliqvid inom 8 dagar efter uppbördstermincns början, så infordrar uppbördsmännen af distrikts - 200 kommissarien uppgift pä namnet för det i uppbördslängden slående tecknet oell härmed inträder det vanliga förfarandet vid restantiers indrifvande.
Förutnämnda fördel förloras, om uppgiften icke är insänd före den 12 Januari, om den skattskyldige liar deklarerat två klasser för lågt. eller, vid belopp öfver 5,000 Thaler, lägre än rätta beloppet, eller om Iian för ett följande år uraktlåter att anmäla en möjligen inträffad stegring af två klasser eller, vid belopp öfver 5,000 Thaler, -,\:s stegring.
Ändring uti af skattekommissionen påförd skatt sökes hos distrikts-skalterådet (Kreissteuerrath), öfver hvars utslag klagan får ske hos finansministern.
Underslef begår den, hvilken på skattekommissionens förfrågningar antingen vägrar eller icke sanningsenligt lemnar upplysningar angående ett skatt underkastadt yrkes art eller omfång, eller som rörande andra förhållanden, hvarpå skattebidragets bestämmande beror, lemnar origtiga uppgifter.
Straffet är böter till fyra gånger skattens belopp och, om beloppet ej med säkerhet kan utrönas, böter från 1 till 50 Thaler, efter domstolens pröfning.
Relroaktift kraf från statens sida å sålunda undansnillade skatter kan göras inom 5 år.
Enligt senaste landtdags beslut äro minimi- och maximi-skattebestämmelserna upphäfda och skola dertill hörande skattekategorier tillsvidare hänföras till ränte skattetariffen.
Likväl äro för handlande undantagna skatter, hvilkas belopp blifvit höjda, t. ex. från 26 till 31 Thaler för hvarje köpman i Leipzig.
(Det beror nemligen på köpmännens egen pröfning att proportionaliter fördela de deras städer ålagda köpmansskatter, i förhållande till en och hvars inkomst).
Denna ändring träder i verkställighet från och med slutet af år 1859.
Sachsen har sålunda ändrat yrkesoch personalskatten till en nästan fullkomlig inkomstskatt.
(Gewerbe- und Personalsteuergesetz von 24 Dec. 1845 nebst Ergänzungen und Abänderungen von 23 April 1850; Utdrag af 1858 års landtdags förhandlingar; Judeich, die Rentensteuer im Königreich Sachsen, Dresden 1857). l*rt‘Msse!i.
Preussiska klass- och klassificerade inkomstskatten, enligt lagen af 1 Maj 1851 (Klassen- und Klassificirten Einkommensteuer).
Då Preussen icke eger någon efter vederbörlig uppskattning utgående grundskatt, utan endast vissa, sedan längre tider tillbaka fastställda, för olika provinser och distrikter varierande jordräntor, ingår alltså äfven inkomst af jord och fastigheter uti klass- och inkomst-skatten, likaledes inkomst af yrken och näringar, fastän yrkeslagarna af 30 Maj 1820, 7 Januari 1845, 3 Januari 1849 och 3 Maj 1852 ålägga minimi- och maximi-skalter för yrkens och näringars ulöfvande.
Klass-skall 50 I Klnss-skatt ii ro alla de underkastade, hvilkas årliga inkomst, icke öfverstiger 1,000 Thalcr (2,660 j rdr) oell icke bo uti orter, underkastade mäld- och slagskatt.
Befriade äro: personer, sorn icke fyllt. 16 ar, och de, som uppnått 60 år, fattighjon, gemenskapen och underofficerare af armén och i deras hus lefvande familjemedlemmar, såvida icke de sjelfva eller desse anhörige drifva yrke eller jordbruk, samt utlänningar, hvilka icke vistats ett år i landet, med undantag af dem. sorn ega fastighet, drifva yrke eller äro arbetare för lön, gesäller m. m , hvilka med första dagen i den månad, som följer på deras ankomst till landet, blifva skaltskyldige.
Skatten indelas i 3 hufvudklasser med sina underafdelnine-ar: O 1 klassen under 100 Thaler { Thaler.
(Kopfschatz eller per » från 100 till 150 » 2 » sonlig skyddsafgift) » » 150 » 200 » 3 » 2 klassen » 200 » 250 » 4 » » » 250 » 300 » 5 » » » 300 » 350 » 6 » » » 3 5 0 » 4 0 0 » 8 » » » 4 0 0 » 5 0 0 » 10 » 3 klassen » 500 » 650 » 12 » » » 650 » 800 i) 16 » » » 800 » 900 » 20 » » » 900 » 1000 » 24 »
Skatten betalas med t't hvarje månad.
Den börjar med i procent och stiger progressift lill 2j procent.
I första klassens första afdelning uppföras vanliga daglönare och iöntagande tjenstehjon, eller sådane, som i afseende å sina inkomster aro jemförlige med daglönare.
Till andra afdelningen, 2 Thaler om året, hanföras helt små jordegare och yrkesidkare samt deras jemlikar, och till den tredje sådana jordegare och deras vederlikar, hvilka befinna sig i ett bättre läge, men dock icke sjelfständigt kunna lefva af sin jordegendom eller sitt yrke.
Till andra klassen höra sådana mindre jordegare och yrkesidkare, hvilka kunna ega en någorlunda sjelfständig bergning, samt dem motsvarande arrendatorer, enskilde tjenstemän, hvilka i hänseende till lön och tjensteutöfning icke kunna räknas till daglönare eller tjenstehjon, och slutligen sådane af statens eller kommunens embetsman, läkare, jurister etc., hvilka anses hafva de till klassen hörande inkomslbelopp.
Till tredje klassen föras alla öfriga, som med en bättre ekonomisk ställning dock icke uppnå 1,000 Thalers årlig inkomst.
Klassificerad inkomstskatt underkastad är, med undantag af kongl, huset och i utlandet vistande statstjenstemän, hvarje invånare, hvars årliga totalinkomst öfverBev. -Kom.
Bet. 26 202 stiger '1,000 Thlr, deri äfven inberäknaclt de lill hans hus (hustru, hemmavarande barn i fadrens bröd) hörande familjemedlemmars särskilda inkomster.
Skatten utgår efter en i 30 klasser delad tariff, så beräknad, att skatteqvoten aldrig öfverstiger 3 procent af totalinkomsten.
Den betalas med en tolftedel af beloppet hvarje månad.
Rörande utlänningar gäller hvad förut anförts och här kan tillämpas.
Taxeringen verkställes af Skattekommissioner, i hviika kommunerna genom valde taxeringsman äro representerade.
Appell eger rum till Bezirkskommissionen, hvars ordförande är en af Finanzministerium förordnad Regeringskommissarie.
Inkomst af fastigheter beräknas efter arrendet eller hyresbeloppet, med tillägg af förekommande, arrendatorn åliggande natura- eller tjensteprestationer (säd, mjölk, körslor etc.), hvaremot onera få afdragas.
Af icke bortarrenderade eller borthyrda fastigheter beräknas medeltalet af de 3 sista årens nettobehållnine såsom inkomst.
D ^ O Landtliga fabriksgrenar (brännerier, bryggerier, qvarnar, tegelbruk m. m.), såvida de icke redan vid gårdens nettoafkomst äro tagna i beräkning, likasom sten-, skiffer- och kalkbrott, grufvor och masugnar, beräknas till nettoinkomsten, såsom om landtgårdar blifvit bestämdt.
Icke uthyrda byggnader beräknas till inkomsten efter ortens hyrespris.
De på fastigheter hvilande onera och skatter (Lasten und Steuern), liksom räntorna af intecknade och andra skulder, få afdragas från inkomsten, men skulderna måste på anfordran till summa och ränta bevisas genom specielt angifvande af borgenärens namn och vistelseort samt skuldebrefvets datum.
Enligt Finanzministeriets reskript den 29 November 1853 menas med onera endast naturaprestanda, som fortfarande lagenligt åligga eller åtfölja fastigheten, men icke sådana, som frivilligt äro åtagna eller som endast för kortare tid öfvertagits eller blifvit pålagda.
Med skaller förstås de af fastigheterna utgående statsskatter, men icke kommunal- eller distriktsafgifter.
Likaledes stadgas genom cirkulär af 20 Oktober 1852: att skuldräntor, men icke amorteringsräntor, få från inkomsten afdragas, och sådant likväl blott till det belopp, som utgör den verkliga och vanliga räntan.
Inkomst af kapitalförmögenhet består af räntor af alla slags fordringar, som den skattskyldige har af privata gäldenärer, staten, bolag etc., samt intägter i penningar, nafuraprestationer eller andra (penningevärda) fördelar, sorn tillkomma någon af iifräntor eller enligt andra dylika kontrakter eller förbindelser.
Inkomst af handel, yrken, arrenden och hvarje annan art af vinstbringande sysselsättning eller befattning, t. ex. stats- eller kommunembetsmän, läkare, advokater, skriftställare o. s. v., pensioner, löner på indragningsstat, med ett ord, alla inkomster, hvilka icke kunna betraktas såsom inkomst af fast eller rörlig förmögenhet, äro äfven underkastade klassifikationsskatt.
Inkomst af handel, yrken, arrenden o. s. v. beräknas efter de tre sista årens medelinkomst.
Såsom utgifter få derifrån afdragas (utom vanlig amortering för byggnader och inventarier) endast sådana, hvilka erfordras för yrkets eller handelns o. s. v. bibehållande vid dåvarande utsträckning eller 203 omfång; således hvarken utgifter för den skattskyldiges hushåll eller dess anhöriges underhåll eller något för rörelsens utvidgande anviindt kapital.
Faststående intägter (löner etc) angifvas till sitt fulla belopp.
Tjenstebostad och löningsjord utföras till vanligt hyres- eller arrendebelopp.
Såväl ordföranden som ledamöterne i kommissionerna tillförbindas, medelst handslag i eds ställe, att hemlighålla allt hvad de genom denna tjensteutöfning erfara om de skattskyldiges förmögenhets- och inkomstförhållanden.
Den, som efter anförda besvär öfver taxeringen, beträdes att, vid besvarandet af de till honom från den högre skatteinstansen ställda förfrågningar, med velt och vilja hafva förtegat eller för lågt angifvit någon del af sin inkomst, straffas med böter af till och med fyra gånger det sålunda minskade skattebidragets belopp.
Instruktionen till förenämnda lags användande, (Klassensteuer-Veranlagungs-Instruktion 8 Maj 'ISöl) föreskrifver bland annat:
Skattekommissionen skall angifva skäl för det den skattskyldige påförda skattebeloppet.
En speciel förklaring af dessa förhållanden erfordras i allmänhet icke, men den mäste emellertid vara så fullständig, att distriktstyrelsen, som har att fastställa den taxerade skatten, deröfver kan döma.
Sålunda bör uppgifvas: omfånget eller utsträckningen samt den antagliga inkomsten af fastigheten och yrket; beloppet af deraf utgående fastighets- och yrkesskatter samt åtföljande kommunalafgifter; likaledes antagliga beloppet af kapitalförmögenheten, räntor, arrendesumma, natura- och penningeprestationer, samt, för tjenstemän och pensionärer, beloppet af löner, pensioner etc.; slutligen alla andra förhållanden, som vid beskattningen böra tagas i betraktande, t ex. ett stort antal barn, skyldighet till fattiga slägtingars underhåll, sjukdom, skulder o. d. Endast sådana skulder få komma i beräkning, som äro bevisliga samt af menligt inflytande på gäldenärens bestånd.
På rullan eller längden tecknas intyg, af kommunens föreståndare, att samtlige kommunen tillhörande personer i skattelängden blifvit rigtigt införde, och af skattekommissionen, att befrielse från klass-skatten egt rum och de skattskyldiges taxering öfverallt blifvit verkställd enligt författningens föreskrift och efter bästa förstånd och samvete.
Lagen innehåller inga bestämmelser rörande den skattskyldiges egna deklarationer öfver dess inkomster.
Den vill i detta hänseende förebygga hvarje tvång.
Den skattskyldige får derföre, utom vid appell till högre instans, aldrig tvingas att lemna någon uppgift öfver sina inkomstförbållanden (nb. med undantag af sina skulder, såvida han vill tillgodonjuta afdrag af skuldräntorna, se förut); och böra skattekommissionerna undvika hvarje såväl direkt som indirekt tvång.
Frivillig deklaration får lemnäs antingen till ordföranden eller ledamot, och då tvifvel mot densammas rigtighet ej eger rum, bör hänsyn dertill tagas.
Deremot har ordföranden för skattekommissionen, hvilken tillika bevakar statens intresse, att såväl sjelf göra sig bekant med de skattskyldiges inkomstförhållanden, så långt sig göra låter utan inqvisitorisk! inträngande, som ock genom vederbörande embetsmyndigheter inhemta de upplysnin - 204 gar, sora kunna erhållas.
Dervid aro, bland andre, kommunföreståndarne (Gemeinde Yorstände) att anlita.
Till ledning härvid öfversändes till en hvar af dem, för att ifyllas, en tabellblankett af följande innehåll:
Inkomstanvisning för församlingen (socknen, staden) N. N. i skattedistriktet N. N. 1 2 3 4 0 G 7 8 9 10 11 12 13 ö!
Beloppet af hit- tills erlagd O o 3 > d S 33 tH O: a 2 ÖJ CD 5. > JK anm och dopnamn.
Stand och yrke. klass-skatt. o 3 3 C3 D 33 co p vs 03 co p ifång af fastigheten.
Fastighetsskatt. 'ång af arrendejorden.
Pj cd 03 CD^ tr* *75 d co C o o"* ^3 iligt belopp för kapital- förmögenheten. gsskatt med uppgift af klassen.
B c* 3 CD 0 cd J-j TJ a> co
O* B co j-i liga onera och skulder. iximatift inkomstbelopp.
Sedan ordföranden i skattekommissionen sålunda inhemtat alla nödiga upplysningar, bestämmer han jemte kommissionen skattebeloppet, uppgör deröfver längd, upptagande, utom de 13 kolumnerna i formuläret, tre nya, som innehålla kommunalföreståndarens och ordförandens i skattekommissionen skatteförslag samt kommissionens fastställelse.
Om ordförandens och kommissionens åsigter öfverensstämma, är skattebeloppet sålunda faststaldt, såvida icke den skattskyldige deröfver klagar hos distriktkommissionen.
I motsatt fall anmärkas och utvecklas skälen lili de olika åsigterna, hvilka underställas distriktkommissionens pröfning.
(Gesetz betr. die Einfiih rung einer Klassen- und Klassilicirten Emkommensteuer v. 1
Maj 1851 och dertill hörande Ministertal-Instruktioner; Marscher, die Preuss.
Distriktensteuern.
Merseburg. 1857 & 58.) Bayern, Baden, Hcsscii-Darmstadt.
Enligt lagen af den 4 Juni 1848 infördes i Baijern en inkomstskatt, hvilken utgår efter en progressiv stigande skala med } procent af minsta beskattbara förmögenheten, 250 fl. (1 florin eller gulden
Uppgift å inkomst fordras, men förseglad uppgift ingar till öfverskaltekommissionen (das Rentenamt).
Förtigande af beskattningsbar inkomst straffas med 5 gånger beloppet af den sålunda undansnillade skatten.
Befriade äro ogifta personer, som icke ega 250 fl., familjer med ett till tre barn, då de ej hafva 400 fl., och med flera barn, då de icke hafva 500 fl. i årlig inkomst, samt kronan och fromma stiftelser.
Högsta domstolen i skattefrågor utgöres 205 al' en skattjury. af I I edsvurne ralin, valde inora hvarje polisdistrikt.
Borgmästaren eller distriktets högsta polistjänsteman är ordförande.
I Budén infördes genom lagen af 28 Juli 1848 likaledes en progressif inkomstskatt, utgörande såsom minimum 7 procent af 200 lill 500 fl:s och såsom maximum 3 procent af 5,000 flis inkomst och derutöfver.
Uppgift, upptagande särskildt de olika källorna, fordras.
Förtigande af beskattningsbar inkomst straffas med böter till fyra gånger det sålunda undansnillade skattebeloppet, och retroaktiv kraf såväl för skatt som böter eger rum.
Befriade äro familjer med mindre än 300 flis inkomst samt kronan och fromma stiftelser Afven i Hessen-Darmsladl infördes den 12 Augusti 1 848 en progressif inkomstskatt med I procent af 200 till 500 fl., stigande till 5 procent vid en inkomst af öfver 3,000 11.
Inlemnande af uppgifter, böter till fem gånger beloppet af undan snillade skatten samt retroaktiv kraf ega afven här rum.
(Bayerns, Badens, HessenDarmstadls Eirikommensteuergesetze) Englund.
Inkomstskatten (the income tax) infördes 4799 under Pitts ministerium med en afgift af 10 procent utaf årlig inkomst, öfverstigande 60 pund sterl. (1,080 rdr).
En hvar var skyldig att lemna uppgift å sin årliga inkomst, ur hvilka källor den än måtte härflyta.
Ar 1803 infördes systemet att beskatta inkomsten af egendom och yrkesvinst vid sjelfva källorna, och skyldigheten att uppgifva totalinkomsten upphäfdes.
Skatten utgick med 11 till 4.V procent utaf årlig inkomst af 60 till 150 pund sterl, som härflöt från de under schedulee A, B, C, D (se nedan) hänförda inkomster och med 5 procent af högre belopp.
Arrendatorernes inkomst fastställdes i England till f:delar och i Skottland till hälften af arrendesumman.
De enligt förra lagen medgifna afdrag bibehöllos, med undantag för räntor å upplånade penningar.
Beloppet af den derigenom influtna skattesumman uppgick, oaktadt den till hälften nedsatta skatteqvoten, likväl till detsamma som år 1799, eller till mer än 6 millioner pund sterl.
Mellan 1803 och 1806 utfärdades åtskilliga förordningar rörande inkomstskatten, utan att sjelfva principen förändrades.
Sålunda höjdes skatteqvoten intill 7 procent under år 1805 och det påföljande året till 10 procent.
Likaledes bestämdes 50 pund sterks inkomst såsom beskattningsbar, på anförd grund att hela kommuner bedrägligen angifvit sina inkomster under 60 pund sterb, hvilka sålunda, då de flestes inkomst blifvit uppgifven till 50 pund sterb, äfven kunde komma under beskattning.
Genom lagen af 1806 infördes beskattningen vid sjelfva källan äfven med hänseende till räntor å statspapper och publika fonder, i det banken ålades att vid utbetalningen deraf göra afdrag af skattebeloppet.
Hitintills medgifna afdrag för reparationer å byggnader samt för personer med ett visst antal barn upphörde 200 Inkomstskatten upphäfdes år 'ISIG, men infördes åter 1842 under Robert Peels ministerium i och för betäckandet af statsbristen och vissa reformers möjliggörande.
Peels inkomstskattelag följer i allmänhet samma grundsats som lagen af 1806.
Skatteqvoten fastställdes till 7 d. pr pund sterb, eller nära 3 procent, och befrielse medgafs för all inkomst, understigande 'ISO pund.
Summan af den årliga inkomstskatten, af Peel beräknad till endast 3.770,000 pund, har under åren 1842—'1852 i medeltal uppgått til! 5.097,000 pund.
Då egendom och inkomst beskattas vid sjelfva källan, följer deraf, att personer, hvilkas inkomst understiger det bestämda minimibeloppet, 100 pund, likväl genom gjorda afdrag (t. ex. af räntor å statspapper, hvilka af banken utbetalas &c) få erlägga skatt, hvilken de äro berättigade att återfå Sålunda ingingo år 1852: 81,996, år 1854: 100,705, och år 1856: 139,615 reklamationer i och för återfående af obehörigen erlagda skatter.
Genom lagen af 184-2 nedsattes beskattningen för arrendatorer i England till hälften och i Skottland till tredjedelen af arrendebeloppet.
Det medgafs äfven en hvar, som icke ville för distrikts- eller generalkommissarierne bekantgöra sin yrkesvinst (enligt schedula
D. se nedan) att låta sig beskattas af särskilde regeringskommissarier (specialkommissarierne), och hade desse kommissarier rättighet att, efter öfverenskommelse med den skattskyldige, för en tid af tre år fastställa hans inkomst, om han erlade 5 procent tillskott å skattebeloppet.
Denna sistnämnda rättighet begagnades årligen i medeltal af 2.900 personer, utaf hvilka omkring 1,000 ingingo öfverenskommelse.
Det enligt dylika öfverenskommelser uppskattade kapitalet uppgick för det tilländalupna skatleåret, den 31 Mars 1856 till 7,055,000 pund, hvaraf i skatt erlades 470,000 pund.
Då antalet af de under schedula
D. skatlskyldige år 1855 uppgick till 273,973, är det anmärkningsvärd!, att icke flere begagnade tillfället att för distrikts-skatlekommissarierne och deras skrifvare hemlighålla sina ekonomiska förhållanden.
Peels skattelag fastställdes till en början för tre år, 184-5 och 1848 åter för tre år samt 1851 och 1852 för ett år.
Ar 1852 medgafs de arrendatorer, som icke under året egt den förutsatta inkomsten af halfva arrendebeloppet i England eller i deraf i Skottland, att hos skattekommissionen, på anförda skäl och bevis, yrka nedsättning till den verkliga inkomstens belopp, hvilken rättighet äfven medgafs åt handlande och yrkesidkare, i händelse deras verkliga inkomst understeg den deklarerade eller uppgifna
Den 21 Juni 1853 föreslog Gladstone inkomstskattelagens prolongerande för ytterligare 7 år och åtskilliga förändringar infördes
Sålunda bestämdes, att skatteqvoten 3 procent skulle fortfara under två år, nedsättas under de två derpå följande åren till 2l procent samt sedermera utgå med 2TV procent intill den 5 April 1860, då inkomstskatten skulle upphöra.
Skatteqvoten för inkomst från 100—150 pund, fastställdes för alla 7 åren till 2TV procent, och genom att framdraga denna lägre .>07 inkomst till beskaltning träffades deraf ett kapital af 14,467,300 pund med ett skattebelopp af 301,320 pund.
Äfven Irland underkastades till följd af denna lag inkomstskatt, hvarifrån det ditintills varit befriadt.
Kriget med Ryssland förorsakade en stegring af skalleqvoten, hvilken 1855 uppgick till 5 procent för inkomst från 100—150 pund, och 7 procent för inkomst derutöfver.
Inkomstskatt underkastade äro enligt lagens indelningar eller scbedulse:
A. ekandet af fast egendom; O O 7 B innebafvandet af eller nyttjanderälten (occupation) till fast egendom; C. all intägt af lifräntor, dividender och andelar af räntor, som tillfalla enskild person eller korporation och från något offentligt verk eller statsverket (public revenue) utbetalas; D. all årlig inkomst eller vinst af egendom (icke i schedulae A. B.
C förut upptagen) samt af konstnärliga eller vetenskapliga sysselsättningar, yrken eller befallningar.
E. alla offentliga embeten och inkomstgifvande anställningar, samt lifräntor, pensioner eller nådegåfvor af staten eller regenten.
Slcaltelcommissionerna bestå af statens och kommunens, aflönade såväl som icke lönade, tjenstemän, hvilkas samverkan möjliggör afseendet på både pligt och billighet vid undersökningen om de skattskyldiges inkomstförhållanden.
Embetsverket för skatteväsendet (Board of inland revenue) har sig anförtrodd högsta ledningen af allt hvad till skatteväsendet hörer jemte uppsigten öfver skalte-embetsmännen.
Dessa utgöras af speciallcommissarieme och skatteuppsyningsmännen.
Specialkommissarierne (for special purpose) väljas af skattkammarkommissarierne och valen meddelas åt parlamentet.
De äro, till följd häraf och i sin egenskap af lönade tjenstemän, att anse såsom särskildt representerande statens intresse.
Dock kan deras olikartade befattning icke fullkomligen motsvara ett sådant antagande; ty de hafva såväl att vid bristande tillgång på generalkommissarier besörja desses åliggande, som ock alt verkställa beskattningen enligt schedula
C (med undantrg af nedannämnda banker och kompanier), äfvensom att bevilja de i lagen medgifna afkortningar enligt schedula?.
A och C samt tillåta indirekt erlagda skatters återbäring till personer, hvilkas inkomster icke uppgå till 100 pund.
De hafva dessutom att enligt den skattskyldiges eget val och med förbigående af generalkommissarierne meddela utslag på inkomna besvär samt uppgöra öfverenskommelse!- med personer, hvilka enligt schedula D äro skattskyldige, men icke vilja låta beskatta sig af generalkommissarierne.
Skatteuppsyningsmannen (surveyor), som är en aflönad embetsman, öfvervakar, rättar och jemkar preliminära åtgärder, som assessors i och för taxeringen vidtaga, och är sedermera närvarande vid taxeringskomitéerna, hvarest han fungerar såsom kronans ombud, i det han eger att till generalkommissariernes speciella pröfning hänvisa sådana beskattningsfall, hvarvid han anser, att taxermgskomitén begått tel eller handlat i strid med hans öfvertygelse.
Lönen varierar emellan 160 och 400 pund.
Inspektorn är hans förman.
Generalkommissarierne (for general purposc) väljas till 208 ett antal af högst 7, ej under 3, af inom taxeringsdistnklet bosatte personer, hvilka antingen ega fastigheter till minst 5,000 pund värde eller njuta en årlig inkomst, ej understigande 200 pund.