Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom antagande af denna grundsats, torde man ock på det hela taget, vinna ett ungefär lika godt resultat i afseende på billigheten, som genom medgifvande af olika taxeringsgrunder, ty af hela länets framåtskridande hafva alla dess delar nytta, och om ett i dag beslutadt företag möjligen mera omedelbart gagnar en del än en annan, så kan i morgon beslutas ett företag, som verkar tvertom och så vidare.
Och slutligen kan den gemensamhet, som härigenom kommer till stånd, emellan länets särskilda delar och folkklasser, och som i sjelfva verket är likartad med den som redan eger rum i afseende på hela riket, icke annat än vara nyttig för lifvandet af den kommunala andan och en derpå grundad verklig fosterlandskänsla.
Yid granskningen af hufvudgrunderna uti förevarande lagstiftnings-arbete, har Utskottet således nästan i allt funnit sig böra gilla hvad de Kommitterade föreslagit.
Samma förhållande eger äfven i allmänhet rum med förslagens enskildheter.
De jemförelsevis få och mindre vigtiga punkter vid hvilka ändringar eller tillägg af Utskottet ansetts nödiga äro följande:
I Förslaget till Förordning om Kommunal-styrelse på landet. § 3.
Enligt denna § skulle förening af flera socknar till gemensam kommunalförvaltning endast i de fall få ega rum, att de ligga inom samma län och tillhöra samma pastorat.
Deremot tror Utskottet att då man, såsom de Kommitterade äfven gjort, erkänner fördelen af större kommunal-områden, det icke finnes något 12 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. gilltigt skäl, hvarföre icke äfven särskilda pastorater eller delar deraf skulle få törena sig om gemensam kommunal-förvaltning, såvida de sjelfva önska det.
Kyrkooch skol-förvaltningen blir ju ändock, fortfarande som hittills, för hvarje församlingsärskild och den omständigheten, att de särskilda socknarne ligga inom olika län, medförer, vid en sådan förening dem emellan, ingen annan svårighet, än den som redan förefinnes, der en och samma socken delvis tillhöra olika län.
Utskottet anser dei-före de nämnda inskränkningarne kunna saklöst bortfalla, helst frågan om föreningens lämplighet i hvarje särskildt fall skall pröfvas af Landshöfdingen eller Landshöfdingarne derest socknarne tillhöra olika län.
I likhet med de Kommitterade anser Utskottet i allmänhet ofördelaktigt, att stads- och lands-kommuner förenas under gemensam kommunal-förvaltning.
Men äfven härvid kunna utan tvifvel fall förekomma, som i särskilda hänseenden göra undantag behöfliga.
Redan nu kan t. ex. i afseende på väghållning, skjutsning o. s. v., en sådan gemensamhet emellan en stads- och en lands-kommun ega rum, som erfordrar att dessa ärenden gemensamt handläggas.
Och i framtiden kunna nya sådana fall uppstå.
För de händelser då en sådan gemensamhet redan förefinnes, hafva ock de Kommitterade uti 2 § af förslaget till förordning om kommunal-styrelse i stad meddelat bestämmelser, hvilka Utskottet anser riktiga, och jemväl böra i nu förevarande förordning upptagas, samt derjemte utsträckas äfven till sådana fall, då en dylik förening väl icke redan förefinnes, men i ett eller annat afseende anses böra ega rum.
Och får, på grund häraf, Utskottet tillstyrka, att denna § må erhålla följande lydelse:
Två eller flera socknar må ock kunna om gemensam kommunal-förvaltning sig förena.
Höra socknarne eller delar deraf till olika län, fordras till föreningen fastställelse af Konungens Befallningshafvande i de särskilda länen.
Lands- och stads-kommun må icke under’ gemensam kommunal-förvaltning förenas.
Her likväl en sådan gemensamhet i ' ett eller annat afseende nu eger eller anses böra. ega rum, åligge det Konungens Befallningshafvande, hvar i sitt län, att så snart denna förordning utkommit, utredning af dessa förhållanden och förslag till deras ordnande till Kongl. Maj:t ingifva; och må vid det nu bestående förblifva, till dess Kongl. Maj:t i saken förordnat. § 4- För vinnande af mera egentlighet i uttrycket torde denna § böra erhålla följande lydelse:
Medlem af kommunal-samhälle, är en hvar, som der eger eller brukar jord eller annan fastighet, eller der idkar bergsbruk, handel, fabriksrörelse, handtverk, eller annat allmän bevillning underkastadt näringsfång, eller eljest der bor eller, till följd af gällande förordningar, sitt laga bo och hemvist hafva bör.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. 13 § 7.
Utan tvifvel skulle det vara vådligt, att åt kommunerne öfverlemna rätt, att ensamme, efter behag, stadga vitén för öfverträdelser af deras ordnings-stadgar. 1843 års Sockenstämmo-förordning har derföre endast lemnat Sockenstämma öppet, att, der så nödigt funnes, hos vederbörande embetsmyndighet begära föreläggande af vite efter dess bepröfvande.
Hufvudsakligen i enlighet härmed hafva de Kommitterade föreslagit, att kommunal-stämman borde ega rätt, att föreslå vitén intill ett visst maximibelopp.
Då det emellertid kunde anses öfverflödigt att genom uttrycklig lag stadga rätt för kommunen, att ”föreslå” vitén, bar Utskottet trott detta ord böra utbytas emot ”bestämma", men med tillägg af den föreskrift, att de af kommunal-stämman bestämda vitena, för att blifva gällande, borde underställas pröfning af Konungens Befallningshafvande.
Då, enligt 75 §, de kommunalstämmo-beslut, som underställas Konungens Befallningshafvandes pröfning, skola utan ändring antingen fastställas eller ogillas, finner äfven Utskottet lämpligheten af ett maximum, ehuru Utskottet tillika anser det af de
Kommitterade föreslagna utan olägenhet kunna höjas till 20 R:dr R:mt.
Slutligen har Utskottet, för fullständighetens skull, trott en hänvisning till det i § 27 omförmälda förhållande äfven böra intagas i denna §, hvilken således skulle erhålla denna lydelse:
Alla de angelägenheter, dem kommunen såsom sådan eger att vårda, skola till öfverläggning och beslut i kommunalstämma upptagas.
Yid kommunal-stämma skola ock företagas alla de ärenden, som enligt särskilda förordningar nu äro till Sockenstämmas handläggning hänvisade; dock med undantag af sådana angelägenheter om hvilka särskildt stadgas, att de till behandling å kyrkostämma skola upptagas.
Kommunal-stämman kan dock på sätt §27 föreskri/ver sin beslutande-rätt till fullmägtige öfverlemna.
Kommunal-stämman ege jemväl att för upprätthållande af de ordnings-stadgar, dem Stämman kan finna skäl att för kommunen uppgöra, bestämma vitén, från och med.
En till och med Tjugo R:dr R:mt, hvilka dock, för att blifva gällande, skola Konungens Befallningshafvandes pröfning underställas. § 8.
Enligt 1843 års Sockenstämmo-förordning, jemförd med Kongl.
Kungörelsen den 24 November 1857, tillkommer rösträtt vid Sockenstämma å landet, utom för i mantal satt jord, ingen, som icke i bevillning efter Andra Artikeln erlägger minst Två Riksdaler Riksmynt, Då ett hemmans taxeringsvärde för närvarande i me deltal torde kunna antagas till omkring 8,000 Riksdaler Riksmynt och fem skatteören nträknade efter den i § 59 stadgade grund således skulle motsvara en bevillning af endast omkring 40 öre, inses lätteligen att de Kommitterades förslag medgifver rösträtt åt ett betydligt antal af kommunens medlemmar, sorn för närvarande äro derifrån uteslutna.
Utskottet har för sin del visserligen ingenting att anmärka deremot att, i samma mån bildningen blir allmännare och göres tillgänglig för allt flera folkklasser, äfven rösträtten utvidgas, men tror dock de Kom - 14 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. mitterade härvid hafva gått något för långt.
Hvad rösträtt för icbe-mantalsatt jord beträffar skulle TJtskottet — då hvarje egare af jord, om än dess vidd är ringa, kan antagas vara verkligen intresserad för kommunens upprätthållande — måhända icke tvekat att tillstyrka det af de
Kommitterade föreslagna minimum eller till och med borttagande af hvarje sådant, så framt icke § 11 ock, enligt Utskottets tanke, med fullt skäl stadgade att rösträtt för jord utöfvas af innehafvaren, ehvad han tillika är dess egare eller icke.
Men med afseende på detta förhållande och då det i frågor, sådana som denna, torde vara rådligast att afvakta erfarenhetens vittnesbörd om nyttan af en mindre förändring, innan man vidtager en större, anser Utskottet det af Kommitterade föreslagna minimibelopp böra fördubblas, helst i allt fall äfven det derigenom erhållna minimum icke blott är betydligt lägre än det, som i 1857 års Kungörelse stadgas, utan äfven antagligen understiger det, som för utöfvande af rösträtt i stadskommunen blifvit af de Kommitterade föreslaget.
Då vidare rösträtten i kommunens angelägenheter bör grunda sig å verkligt utgörande af bidrag till dess behof, synes ock den, som låtit sig uppföras å restlängd och derigenom tillkännagifvit sig antingen icke kunna eller icke vilja göra rätt för sig till kommunen, icke heller böra, så länge detta tillstånd fortfar, få föra talan å kommunalstämman.
Antagandet af denna grundsats, som i flera utländska kommunalförfattningar återfinnes, torde äfven hos oss kunna verka, såsom en nyttig sporre till kommunalutskyldernas ordentliga ingående, så mycket mera behöflig som något ansvar för försummelse i berörda hänseende ej finnes stadgadt.
Utskottet anser derföre det inom Kommittéen af Borgmästaren Stolpe i nämnda syftning föreslagna stadgande ändamålsenligt och tillstyrker således ett dermed öfverensstämmande tillägg till denna §.
Den 8:de § skulle således lyda som följer:
Häftighet att deltaga i kommunalstämmans öfverläggningar och beslut tillkommer enhvar som, enligt de för bidrag till kommunalutskylder i § 58 här nedan bestämda grunder, bör utskylder till kommunen erlägga samt derjemte innehar Svensk medborgarerätt, eger att sjelf öfver sig och sitt gods råda samt icke är på restlängd öfver oguldna kommunalutskylder uppförd.
Den som för näring, lön eller icke i mantal satt jord sammanlagdt till mindre än Tio skatteören uppförd är, ege ej rösträtt. §§ 9 och 10.
Den 9:de § stadgar hufvudsakligen att i öfverläggningar och beslut öfver ärenden, som endast angå mantalsatt jord inga andra än innehafvare af sådan jord få deltaga.
Liknande stadganden förekomma såväl i 1817 som 1843 års Sockenstämmo-förordningar, der till och med utsträckta jemväl till andra slag af ”visse medborgare.” Utskottet tror deremot för sin del det rätta i detta afseende vara, att alla kommunens ordnings- och hnshållningsangelägenheter utan någon klasssplittniug handläggas af kommunens samtlige röstberättigade medlemmar och att härigenom bäst befordras den endrägt och inbördes samverkan till ömsesidigt gagn, som för en sann kommunalanda är af så hög vigt, hvadan ock Utskottet hemställer att denna § må helt och hållet utgå.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. 15
Då det i förslaget till förordning om kommunalstyrelse i stad bestämmes, att vid Allmän -Rådstuga ingen får utöfva rösträtt för större antal röster än som svarar emot en tjugondedel af stadens liela röstetal efter röstlängden, torde ett sådant stadgande äfven böra i förevarande Förordning intagas.
Utskottet anser dock härvid någon öfverdrifven röstöfvervigt å de stora jordegarnes sida icke vara att befara, emedan de enligt § 11 ej kunna rösta för mer än jord som de hafva under eget bruk.
Men inom kommunen kan ligga någon stor fabrik eller annan industriel inrättning, som, i följd af sin höga bevillning och derå grundade höga skatteöretal, kunde komma att snart sagdt ensam bestämma kommunens beslut, ifall dess rösträtt ej i Förordningen begränsades, och i afseende på sådana inrättningar synes stadgandet af ett röstmaximum vara nödigt.
Till förekommande af rubbning i paragrafernas nummerordning genom den 9:de §:s uteslutande, torde de Kommitterades 10 § lämpligen kunna delas i tu, så att 9 och 10 §§ således skulle erhålla följande lydelse: § 9- Röstvärdet beräknas efter de en hvar röstegande åsätta skatteören.
Dock må ej för annat än jord af någon röstas för mer än en tjugondedel af kommunens hela röstetal efter röstlängden. § io.
En i den ordning § 60 stadgar af kommunal-nämnden upprättad och i kommunalstämman granskad röstlängd skall alltid vara tillgänglig i det rum der stämman hålles. § 11- Uti en vid de Kommitterades förslag fogad reservation bär Landshöfdingen von Troil, med hvilken en annan af Kommittéens ledamöter, Brukspatronen Ekstrand, i denna del förenat sig, såsom skäl emot rösträttens utsträckande äfven till hälftenbrukare anfört, att en sådan ej kunde sättas i fullkomlig jemlikhct med en arrendator, utan, emedan hälftenbruks-aftal vanligen uppgjordes på kort tid och jorden ofta brukades med egarens redskap och kreatur samt egaren ej sällan vore å stället qvarboende, i allmänhet vore mindre införlifvad med den jord lian skötte, än en landtbo eller arrendator.
På grund häraf anser ock Utskottet ordet ”hälftenbrukare” böra utgå ur paragrafens första punkt.
Att en person, hvars egendom, näring eller rörelse står under borgenärers förvaltning ej bör sjelf få rösta för samma egendom, näring eller rörelse följer af den i § 8 antagna grundsats, hvilken inskränker rösträtten till sådana personer, som ega att sjelfva råda öfver sig och sitt gods.
Och att, beträffande näring och rörelse, i afseende hvarå det, som för förhållandena i stad är lämpligast, bör vara bestämmande äfven för landet, icke heller massans Syssloman kunna få utöfva den näringen eller rörelsen eljest tillkommande rösträtt, beror på det öfvergående och mera tillfälliga i deras befattning med samma näring eller rörelse, hvilket förhindrar dem att med dess och kommunens intressen blifva så införlifvade, som till utöfvande af rösträtt synes erforderligt.
Utskottet kan derföre ej annat än 16 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. godkänna hvad de Kommitterade i afseende härå föreslagit.
Men med jordegendom på landet är förhållandet ej alldeles enahanda.
Utom det obilliga deruti att jordegaren konkurs beröfvar hans Arrendator den rösträtt för egendomen, som både förut och efteråt tillkommer honom, skulle antagandet af de Kommitterades förslag i detta afseende, äfven i öfrigt, kunna medföra besynnerliga förhållanden.
Ej sällan förekomma socknar, som nästan ensamt bestå af ett stort Säteri med dess underlydande hemman.
Den hufvudsakliga delen af en sådan kommuns röstberättigade medlemmar utgöra antagligen arrendatorer och landtboer å de Säteriet underlydande mindre egendomar och hemman.
Om nu säteriegaren gör konkurs, så skulle alla dessa med ens förlora sin rösträtt tillsvidare och rättigheten att besluta i kommunens alla angelägenheter öfvergå till en måhända högst obetydlig minoritet inom kommunen, bestående af en eller annan tjensteman, en eller annan mindre hemmansegare eller sockenhandtverkare o. s. v., hvilket icke lärer knnna vara lämpligt.
Utskottet anser derföre orden ”egendom eller” i sista momentet böra uteslutas.
Paragrafen skulle således lyda sorn följer:
För fastighet, som innehafves af landtbo eller arrendator, röste innehafvaren.
Ej må egaren kunna sig förbehålla, att för sådan fastighet rösta.
Ej må för samfäld egendom flera än en person talan i kommunalstämma föra.
För bolag må bolaget eller dess styrelse och för oskiftadt bo delegarne i boet ombud utse.
För näring eller rörelse, som under borgenärers förvaltning står må ej röstas. § 12.
Till förebyggande af de missbruk hvartill en obegränsad frihet att på grund af fnllmagt utöfva rösträtt lätteligen föranleder, har Utskottet ansett det böra stadgas, att ingen får vid kommunalstämma föra talan såsom Ombud för mer än en röstberättigad.
Något egentligt skäl att äfven godkänna så kallade valsedlar finnér Utskottet icke, då en kommunalmedlem, som omöjligen kan personligen inställa sig vid ett förekommande val, i allt fall har sig öppet lemnadt att der bevaka sina intressen genom befullmägtigande af ett ombud.
"V äl har Landshöfdingen von Troil uti sin ofvanberörda reservation yrkat att vid val icke ens fullmagt borde få gälla, men de olägenheter reservanten af ett motsatt stadgande befarat synas
Utskottet nog förebyggda genom det nyss föreslagna tillägget, att ingen får uppträda som ombud för mer än en röstberättigad, hvadan ock
Utskottet anser det åsyftade ändamålet tillräckligt vinnas genom uteslutande af paragrafens sista moment.
Utskottet tillstyrker således att § 12 erhåller denna lydelse:
Röstegande vare berättigad att sin talan och rösträtt i kommunalstämman genom fullmagt på annan man öfverlåta, dock må ingen på grund af fullmagt föra talan för mera än en röstberättigad.
Fullmagten Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. 17 Fullmagten skall vara antingen skrifven och underskrifven af utställaren samt med dennes sigill försedd eller ock af utställaren underskrifven och med två vittnens underskrift bestyrkt. § 13.
Då det synes billigt att en person, som redan i 4 år tjenstgjort såsom ordförande vid kommunal-stämman derefter får sjelf bestämma huruvida han skall emottaga ett förnyadt uppdrag eller icke, äfvensom att en embets- och tjensteman, som af sin befattning är hindrad att vara ordförande får vara fri från ett sådant uppdrag, äfven utan att mängden och beskaffenheten af hans embetsgöromål un derkastas någon granskning af kommunal-stämman, tillstyrker Utskottet, att denna § må erhålla följande förändrade lydelse:
Kommunal-stämman utser bland sina inom kommunen bosatta, röstberättigade medlemmar, en ordförande och en vice ordförande för fyra år.
Ej må annan sådant uppdrag sig afsäga än Embets- och tjensteman, som af sin befattning är hindrad att uppdraget fullgöra, den som efter de fyra sistförjlutna årens tjenstgöring såsom ordförande eller vice ordförande är i ordning att derifrån afgå, den som uppnått 60 års ålder samt den som förmår uppgifva annat förhinder, som af kommunal-stämman godkännes. § 16- Då det i allmänhet måste anses höra till god ordning att ej Sabbatens helgd och frid störes genom sammankomster och öfverläggningar i verldsliga ämnen å lielgedagar, men ett ovilkorligt förbud emot hvarje kommunal-stämmas hållande å sådana dagar skulle på landsbygden medföra betydande olägenheter har Utskottet dock ansett det lämpligen kunna stadgas att åtminstone ej de tre ordinarie kommunal-ståmmorna få utsättas till dag då gudstjenst hålles, hvadan slutet af paragrafens första moment, torde böra hafva följande lydelse: — ”Är kommuual-stämma utsatt till dag då gudstjenst hålles skall kungörelsen den dagen ånyo uppläsas.
De i § 17 omnämnda ordinarie kommunalstämmor må ej till sådan dag utsättas. § 17.
Beträffande tiden för den första kommunal-stämmans hållande har Landshöfdingen von Troil uti sin reservation föreslagit dess framflyttande till Mars månad.
Hans skäl dertill äro att det förefölle svårt och mångenstädes omöjligt att medhinna räkenskapernas afslutande och behöriga granskning, inhemtande af vederbörandes förklaringar öfver Revisorernas anmärkningar o. s. v., så tidigt att räkenskaperna kunde för besluts fattande redan under Februari månad föreläggas kommunal-stämman och att dessutom ingen olägenhet syntes kunna härflyta af Bih. lill tt.
Prol. 1859 y 1860. 8 Sami. 32 Haft. 3 18 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. ett kortare uppskof.
På dessa skäl anser ock Utskottet ”Februari” böra utbytas mot ”Mars.”
Ett ärende som förekommer å Mars-stämman, ehuru endast hvartannat år, är äfven val af Lands-tingsmän eller, der sådana val ske medelbart, af valmän för Lands-tingsmäns väljande, hvadan en erinran härom icke torde böra i denna § saknas.
Med iakttagande häraf skulle således början af paragrafen lyda som följer:
Tre ordinarie kommunal-stämmor skola årligen hållas: en i Mars för besluts fattande i anledning af berättelsen om iöregående årets räkenskaper och förvaltning samt för val af Lands-tingsmän eller af Valmän för Lands-tingsmäns väljande; en i Oktober o. s. v. § 23.
Lika med nu gällande
Sockenstämmo-förordning ålägger denna § ordföranden att föra protokollet.
Detta åliggande kan dock för honom blifva väl besvärligt, isynnerhet om dessa förordningar verkligen lyckas att i någon betydligare mån lifva kommunal-verksamheten.
För sådant fall anser
Utskottet lämpligt att ordföranden uttryckligen medgitves rätt att åt annan person uppdraga protokollsföringen, för hvars riktighet ordföranden dock bör bibehålla ansvaret.
Första punkten af denna § torde således böra få följande lydelse:
Ordföranden skall vid kommunal-stämman föra eller på eget ansvar låta föra protokoll, upptagande ämnet för öfverläggningen och beslutet med skälen dertill.
Sedan etc. §§ 28 och 31.
Enligt § 31 skulle ordförandeskapet i kommunal-stämman och hos Fullmägtige kunna beklädas af olika personer och måste det i alla de fall kommunalstämmans ordförande ej blifvit vald till Fullmägtig.
Detta förhållande medförer, enligt Utskottets tanke, den olägenheten att en möjlig menings-skiljaktighet emellan dessa båda ordförande, skulle kunna verka ganska ofördelaktigt på kominunalärendenas gång, hvaremot mora enhet och kraft synes vara att vinna genom en bestämd föreskrift att kommunal-stämmans ordförande äfven alltid tillika bör vara ordförande hos Fullmägtige.
Utskottet tillstyrker derföre, att § 31 ändras i denna riktning, hvarigenom åter blir nödigt, att i § 28 göra den ändring, att ordföranden i kommunal-stämman är sjelfskrifven Kommunal-fullmägtig.
Ifrågavarande §§ skulle då erhålla denna lydelse: § 28.
Kommunal-fullmägtige utgöras af kommunal-nämndens genom val utsedda medlemmar jemte ordföranden i kommunalstämman och så många särskildt af kommunal-stämman valda ledamöter, att hela antalet Fullmägtige blir fyra gånger så stort som medlemmarnes i kommunal-nämnden.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. 19 § 31.
Ordföranden i kommunalstämman är Kommunal-fullmägtiges ordförande.
Kommuual-fullmägtige välje ibland sig en vice ordförande. § 33.
Ett i denna § icke omförmäldt ärende, som icke torde böra åt Kommunalfullmägtige anförtros, är val af Lands-tingsmän och af Elektorer för sådana vals anställande.
Ett annat icke heller omförmäldt ärende, som, enligt Utskottets tanke, likaledes bör åt kommunalstämman uttryckligen bibehållas är justering af de i 66 § omnämnda skatteöres- samt debiterings- och uppbördslängder.
Utskottet har dessutom till förekommande af hvarje möjligt missförstånd, ansett det böra tydligarö än som skett utmärkas, att val af Nämndemän och af Elektorer för Riksdagsmannaval, äfven i sådana kommuner, som hafva Fullmägtigc, fortfarande böra verkställas å kommunal-stämman, enligt de för sådana val särskildt meddelade föreskrifter.
Med iakttagande af dessa tillägg och ändringar samt med någon omflyttning af §:ns olika punkter, så att de mest likartade komma hvarandra närmast i ordningen, skulle således denna § erhålla följande lydelse:
Följande ärenden må ej af Kommunal-fullmägtigo upptagas, utan skola fortfarande i kommunal-stämma handläggas: a) fråga om försäljning, pantförskrifning eller utbyte af någon sådan kommunen tillhörig fastighet, som antingen genom gåfva, testamente eller annat laga fång kommunen tillfallit och till underhåll för vissa, dess gemensamma nytta afseende ändamål blifvit anslagen, äfvensom förlikning, som medför ändring uti kommunens i sådan fastighet egande rättigheter ; b) påläggande af afgifter för sådana nya företag, som erfordra uttaxering för längre tid än fem år; c) upptagande at lån stäldt på längre återbetalningstid än fem år; d) justering af de i § 66 omförmälda längder; e) Val till ordförande och vice ordförande i kommunalstämman och kommunal-nämnden samt till Fullmägtige och till ledamöter i nämnden; f) Val till Lands-tingsmän äfvensom till Valmän för sådana vals anställande, samt g) Val af Elektorer för Riksdagsmannaval och val af Nämndemän, om hvilka båda val är särskildt stadgadt. § 40.
Inom Utskottet har upplysning meddelats, att det finnes kommuner för hvilka det af de Kommitterade föreslagna minimiantal ledamöter i Nämnden, och derpå beroende minimiantal Fullmägtige, ändock torde vara för stort.
På grund häraf, och då ett mindre antal ledamöter, särdeles i en verkställande myndighet 20 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. sådan sorn kommunal-nämnden, långt ifrån att vara ofördelaktigt, tvertom måste antagas bidraga till större enhet och kraft i dess verksamhet, tillstyrker Utskottet: att talet ”fern” i denna §:s första punkt utbytes mot ”tre." § 42.
Såframt den af Utskottet föreslagna ändring af § 13 antages, blifver sednare delen af förevarande §:s första moment öfverflödigt och bör utgå, så att §:n får följande lydelse: