Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
19 skulle ega rum, antingen att varan förut bevisligen införtullats eller ock att afsändaren till tullkammaren eller inspektionen i lastningsorten aflemnade inhemska producenters, under edelig förpligtelse utgifne, bevis, att samma varor utgjorde afkastning af de egendomar, de innehade, å hvilka bevis kronofogde eller länsman i orten eller församlingens kyrkoherde borde hafva meddelat intygande, att bevisens utgifvare innehade de uppgifna egendomarne, och att de i samma bevis upptagna varuqvantiteter kunde anses vara der producerade, — Rikets Stander uti underdånig skrifvelse den 15 Juli 1840 anhållit, att, då omförmäide cirkulär innefattade föreskrifter, hvilka otvifvelaktigt medförde betydliga olägenheter och kostnader för de norra provinsernas landtmannahandel, utan att pä detta sätt troligen förekomma oloflig införsel af Finska varor på en så lång kuststräcka, och då dessutom svårigheten att fullgöra författningen elier att med producentens, under edelig förpligtelse utgifna, bevis styrka, att en ofta i mindre partier inköpt vara vore af inhemsk afkastning, måste föranleda till författningens öfverträdande, Kongl. Maj:t täcktes i nåder låta General-tullstyrelsens berörde Cirkulär, såsom ledande till hinder i landtmannahandeln, utan att motsvara det åsyftade ändamålet, undergå en af behofvet påkallad förändring; — alt uti häröfver införd rädt underdånigt utlåtande Kongl.
General-tullstyrelsen anfört, att ifrågavarande kontrollföreskrift föranledts af tilltagande bemödanden att från Finska sidan, öfver den långsträckta gränsen, till Sverige drifva smyghandel med smör och lax i afsigt att derför sedermera begagna inrikes transporträtt; — att å nämnde gräns, äfvensom den närmast dertill belägna Bottniska kusten, i anseende till deras särskilda beskaffenhet, införsnillning af berörde varuartiklar, som framalstrades och afsattes i gränseorterna å ömse sidor, icke kunde, äfven med mångdubbelt större bevakningsstyrka, i någon väsendtlig mån förebyggas, derest icke bevakningen understöddes medelst särskildt föreskrifna kontroller, hvilka, i förenjng med tullbevakningstillsvnen kunde tillförsäkra staten dess rätt till införselåfgifter för den utländska varan, och således äfven lemna den inhemska producenten ett påräknadt skydd mot tullförsnillares medtäflan; att, ehuru kontroller i allmänhet, enligt deras natur, visserligen medförde något mer eller mindre besvärligt och betungande, besvärligheten af dem, som blifvit öfverklagade, likväl bordt för de inhemska producenterna finnas mindre känbar, i betraktande af syftemålet att befria dem ifrån olaga intråg i deras industri; hvarjemte, i afseende å ändamålsenligheten af den ifrågavarande kontrollen.
General-tullstyrelsen, under medgifvande, att inga medel försioge till ett fullkomligt förebyggande af förbrytelser emot prohibitiva författningar, vitsordat, alt, vid anställd jemförelse emellan införtullningarne från Finland uuder de närmast derförut förflutna år, dels i Stockholm dels i Haparanda, det 20 Allm.
Besvärs- och Eltonomi-Ulskollets Utlåtande, JVI 40. ▼isat sig, att omförmälde författning ingalunda förfelat sitt syfte att motverka oloflig import af de finska alstren; i anseende hvartill General-tullstyrelsen ansett sig icke böra tillstyrka upphörandet af den i omförmälde hänseende föreskrifna serskilda kontroll; — att Kongl. Maj:t derefter under den 21 December 1840 i nåder förklarat sig icke finna lämpligt att uti ifrågavarande föreskrifter anbefalla någon förändring; samt att allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet vid sistlidne Riksdag, genom utlåtande af den 14 Juli 1848, som blifvit af samtlige Riksstånden bifallet, på de af General-tullstyrelsen anförda skäl, förklarat sig sakna anledning att understödja den då väckta motion om upphäfvande af omförmälde kontrollföreskrifter.
Ehuru Utskottet icke Iemnat utan uppmärksamhet hvad Kongl.
General-tullstyrelsen, på sätt ofvan är nämndt, åberopat, till stöd för ett fortsatt bibehållande af de föreskrifter uti ifrågavarande hänseende, hvilka blifvit öfverklagade; så har Utskottet likväl trott sig finna dessa föreskrifter dels ickp uppfylla det med dem åsyftade ändamål, dels medföra betydliga hinder uti de norra pvovinsernas landtmannahandel, och dels verka förstörande på innevånarnes sedlighet.
Ett stöd för rigtigheten af denna åsigt har Utskottet hemtat jemväl af den framställning, som Kongl. Maj:t i sin under sistlidne riksdag till Rikets Ständer afgifna nådiga skrifvelse med förslag till förnyad tulltaxa, behagat meddela, i fråga om nedsättning i tullen å artikeln smör.
Uti deuna framställning lemnäs nemligen den upplysning att, då under åren 1842, 1843 och 1844, med utgången af hvilket sistnämnde år den förut gällande handelstraktaten med Ryssland upphörde, smör af Finsk afvel kunde derifrån till
Riket införas mot en tull af 32 sk. för Lispundet, införseln deraf under dessa år i medeltal årligen utgjorde till Haparanda 7,767% Lisp. och till Stockholm 49,423% Lisp.; att en sådan införsel deremot, sedan med år 1845 den högre tullen af 2 R:dr 24 sk.
Lisp:det vidtog, nedgått så betydligt, att samma år den endast utgjorde till Haparanda 14% Lisp. och till Stockholm 901 Lisp., och att år 1846 någon införtullning af smör icke egde rum i Haparanda samt i Umeå och Stockholm endast uppgick till 6% Lisp. på förra och 116% Lisp. på sednare stället, och delta utan att någon minskning egde rum i qvantiteten af det smör, som från norra orterna sändes till andra inrikes orter och hufvudsakligen Stockholm, enär beloppet af dessa afsändningar, som från Haparanda år 1844 utgjorde 28,312 Lisp. 9 skalp, och år 1845 uppgick till 30,688 Lisp. 16 skålp.. år 1846 ifrån Norr- och Westerbottens
Län besteg sig till sammanlagdt omkring 42,000 Lisp., deraf 28,000 Lisp. från Haparanda; att ett sådant förhållande inträffat, oaktadt föreskrifterna om företeende af produktiousbevis blifvit iakttagne, och att, då General-Tullstyrelsen för att, om möjligt, Allni.
Besvärs- och Ekonomi-Utskoltcls Utlåtande, M M. 21 möjligt, afskräcka från rle bedrägliga tillställningar, sorn påtagligen egde rum för att, på grund af falska produktionsbevis, såsom inhemsk produkt till inrikes orter försända från Finland insmugladt smör, låtit till orten afsända de bevis, som grundlagt förpassningsriitten lör de 1845 från Haparanda till Stockholm afsända qvantileter smör, och hvilka bevis utgjort ett af omkring 1,700, med föreskrift alt låta inkalla utgifvarne till vederbörlig
Domstol och påyrka bevisens beedigande; sä hade det inträffat, att större delen af dessa bevis genom inbrott blifvit borttagna.
Derjemte hade Kongl.
Maj:t uttalat den åsigt, att det skydd för inhemsk näring, som söktes i förbud eller öfverdrilna tullsattser, sällan vore annat än skenbart, och att en så beskaffad tull-lagstiftning, genom det förakt den födde för lagbuden och genom de öfverträdelser af densamma, sorn vinningslystnaden visste att göra möjliga, vanligen, utan att verka det goda, som dermed afsåges, tvärtom ledde, å ena sidan till förlust, så för näringsidkaren som för staten, och ä den andra till brottsliga företag af dem, hvilkas sedliga känsla icke vore nog stark att kunna motstå den retelse, som vinsten af lagbudets kringgående innebure.
Då nu föreskrifterne om anskaffande af ofvannämnde produktionsbevis onekligen medföra, vid afsältningen af inhemska produkter, sådane ej obetydliga kostnader och besvär, som icke drabba innevånarne i Rikets öfriga Län, och dessa föreskrifter i allt fall, på sätt ofvan är upplyst, visat sig icke i någon väsentlig mån hafva förhindrat insmuglandet från Finska sidan af den bland införda varor förnämsta artikeln smör; men deremot, och hvarvid Utskottet fäster synnerlig vigt, ej blott gifvit anledning till brottsliga företag, utan äfven kan anses i allmänhet skadligt inverka på folkets sedlighet, får Utskottet vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att förut omförmålde, i General-Tullstyrelsens Cirkulär den 10 Februari 1858 meddelade föreskrifter, om uppvisande af produktionsbevis vid afiastning från Norr- och Westerbottens
Län af saltad lax och smör, måtte upphäfvas.
Bih. Cili n.
Prol. 1850 & 1851. 8 Sami. 6 Haft. 4 STOCKHOLM, tryckt hos joii. beckman, 1851.
Utlåtande N.o 4i. 1 \:o 41.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 18 Febr. 1851, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt Motion, om inrättande af ett Post-kontor vid Säthälla gästgifvaregård i Jönköpings Län.
Uti en hos Hedervärda Bondeståndet väckt, till Utskottet remitterad motion, har Riksdagsfullmägtigen Johannes Johansson i Jönköpings
Läri, jemte frdmställning om behofvet af ett Post-kontor inom den församling, der motionären vore boende, i anseende till otillräckligheten af den Postgång, som i orten egde rum, yrkat, att ett sådant, måtte inrättas å Säthälla gästgifvaregård, och postgång derförbi beredas tvänne gånger i veckan till och fiån Boxholm, lika ofta till och från Jönköping, och en gång i veckan till och från Eksjö; att om detta yrkande ej vunne bifall, postgången förbi Säthälla åtminstone mätte utvidgas derhän, att posten ginge derförbi tvänne gånger i veckan, den ena gången förbi Säthälla till Eksjö och den andra gången förbi Säthälla till Jönköping och åter, men att om ej heller sådant medgåfves, postgång åtminstone måtte inrättas emellan Boxholm och Eksjö förbi Säthälla, tvänne gånger i veckan.
Vid föredragning af denna motion inom Hedervärda Bondeståndet hafva Riksdagsfullmäktige Ingemand Odin från Gottland och Nils Strindlund från Vester Norrlands län yttrat, den förre, att han ansåge frågan icke egentligen tillhöra Rikets Ständers behandling, utan hafva bordt hos Kongl. General-Poststyrelsen anhängiggöras, samt den sednare, att han trodde ändamålet med motionen bäst kunna vinnas genom en underdånig ansökning hos Kongl. Maj:t, som ej skulle underlåta inhemta General-Poststyrelsens utlåtande i ämnet.
Hvad sålunda blifvit yrkadt och anfördt har Utskottet tagit i Öfvervägande; men, då hvarken af Utskottet eller Rikets
Ständer lärer kunna väntas den kännedom om lokalförhållanden och öfriga omständigheter, som för frågans bedömande äro nödige, och motionärens uppgifter ej äro i sådant hänseende tillfyllestgörande; så ock enär motionären eger, för uppnående af det med motionen afsedda ändamål, i underdånighet göra ansökBih. till B.
Prot. 1850 <$• 1851, 8 Sami. 7 lluft. \ 2 Allm.
Besvärs- och Ekon-Vlsk.
Utlåtande N:o 41. ning hos Kongl. Maj:t, som, efter det undersökning i ämnet ägt rum och vederbörande blifvit hörde, kommer i tillfälle att i Nåder pröfva behofvet och lämpligheten af de åtgärder motionären föreslagit, får Utskottet vördsamt tillstyrka, att motionen icke måtte föranleda någon Rikets Ständers åtgärd.
Stockholm den 13 Februari 1851. * i%':o 42.
Utlåtande, i anledning af väckt Motion om tilldelandet af fri och obegränsad Smides- och Våg färings-rätt åt alla inom Bergslag privilegierade Smides-verkstäcler.
Till Utskottet har blifvit remitterad en af Riksdagsfullmäktigen Johan Bergström från Stora Kopparbergs län inom Hedervärda Bondeståndet väckt motion deruti blifvit föreslaget, att, då enligt Kongl. Majlis Nådiga Förordning den 27 April 1846, angående Stång jerns-smidet och den gröfre jernförädlingen i Riket, det vore jernverks- eller hytte-egare medgifvet att anlägga och begagna en stångjernshärd med oinskränkt smidesrätt, under vilkor, att egare af eller delegare i en eller tvänne närbelägna tackjerns-hyttor styrkte, att tackjerns-blåsningen för de hvtte-delegare, som ville sin smidesrätt begagna, under näst förflutna tio år, i medeltal årligen utgjort minst 2,500 skeppund, men, till följe af berörde vilkor, en sådan rättighet ej komme de mindre jernverks-egarne eller bergsmännen till godo, utan endast kunde begagnas af en och annan större bruksegare — en fri ®ch obegränsad smides- och vågföringsrätt alltså måtte tillerkännas alla inom Bergslag privilegierade smides-verkstäder, einob en derefter lämpad beskattning.
Vid afgifvandet af sitt yttrande öfver denna motion får Utskottet upplysa, att Kongl. Maj:t uti den, med anledning af Rikets Ständers, dels vid 1840 —1841 dels vid 1844 — 1845 årens riksdagar gjorde underdåniga framställningar, den 27 April 1846 utfärdade nå - Allm.
Utlåtande N:o 45. 3 diga Förordning, angående Slångjernsssnidet oell den gröfre järnförädlingen, hvad de egentliga lackjerns-bergslagen anginge, stadgal, att för de inom dessa bergslag förut tillåtna verkstäder för stångjerns-smide, stål-beredning eller annan jerhförädling, hvilka äro grundade på egne, från ortens tackjernsblåsning afskiljde skogstillgångar, en oinskränkt tillverk— ningsrätt får utöfvas; att egare af eller delegare i en eller hänne närbelägna tackjernshyttor ega å ettdera af dessa hyttelags områden anlägga och begagna en stångjernshärd eller annan smältverkstad, med oinskränkt tillverknings- och vågföringsrält, så vida behörigen styrkes, att tackjernsblåsningen för de hylte-delar, hvilkas egare vilja verkstaden anlägga, under de näslförut förflutna tio åren i medeltal årligen utgjort minst 2,500 skeppund, samt att en lika stor tack jerns—tillverkning äfven framgent kan fortsättas; att egare af inom nämde bergslag förut befintlig stångjernshärd, sorn icke är grundad på egna, från ortens taekjerns-tillverkning afskiljde skogstillgångar, likaledes äro berättigade att, enligt samma grunder, utvidgad tillverknings- och vågföringsrält erhålla, och att desse jemväl, i händelse deras årliga taekjerns-tillverkning uppgår lilkjägre belopp, än omförmäldt blifvit, för sina verkstäder hafva oinskränkt tillverkning- och vågföringsrält, derest de underkasta sig den inskränkning i Bergsmans-friheterna, som i vederbörlig ordning kan varda bestämd; och har Kongl.
Maj:t uti högstberörda Nådiga Förordning, sorn först den 1 November 1847 trädt i verkställighet, tillika förklarat, att, i anledning af Rikets Ständers jemväl gjorda underdåniga hemställan om ytterligare utsträckning efter fem år af den frihet i jernhandteringen, som ansetts böra till en början medgifvas, Kongl.
Majit ville framdeles taga i öfvervägande, om och i hvad mån någon ytterligare utsträckning i berörde frihet lämpligen kunde medgifvas.
Derefter blef vid sista riksdag väckt enahanda förslag om ytterligare utsträckning af Bergsmännens smidesfrihet, aoin förevarande motion innehåller, men allmänna Besvärs-och Ekonomi-Utskottet, till hvars behandling frågan remitterades, afstyrkte bifall dertill uti sitt don 4 April 1848 afgifna, af samtlige Riksstånden gillade Betänkande, under anförande, att en öfvergång till mera allmän smidesfrihet jemväl inom Bergslagen syntes redan hafva blifvit, genom Kongl. Maj:ts Nådiga åtgärd, beredd; att Kongl. Maj:t med afseende å Rikets Ständers framställning om nödvändigheten af endast successivt skeende utsträckning af den frihet i jernhandteringen, som ansetts böra medgifvas, utlofvat att framdeles pröfva, om och i hvad mån en ytterligare utsträckning af nämnde frihet kunde ega rum, samt att, om äfven undanrödjandet af alla hinder för jernhandteringens fria utöfning utgjorde det verk - 4 Allm.
Besvärs- och Eicon.-Utsk.
Ullätande N:o 42. sammaste medlet till denna handlerings uppmuntrande och ett bland vilkoret) för dess fullkomliga utveckling och lörmånligare bedrifvande, hehörig vigt likväl borde fästas dervid, att, med hänsigt till enskilda rättsförhållanden, varsamhet vid en sådan öfvergång till en friare närings-utöfning iakttages, och att i detta afseende, jemlikt Rikets Sländers förut tillkännagifna åsigter, vissa öfvergångsperioder borde ega rum, under hvilka de förut varande inskränkningarne småningom upphörde — men att, genom bifall till den påyrkade utsträckningen af Bergsmännens smidesfrihet, de af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer, för beredandet af en allmännare frihet i handteiingen antagna grunder skulle frånträdas, och att en sådan åtgärd vore så mycket mera olämplig, som den författning hvaruti ändring åsyftades, så kort tid förut trädt i verkställighet, alt verkningarne af den samma då icke kunde med säkerhet bedömas, samt i följd deraf någon anledning för en hastigare öfvergång till en mera vidsträckt näringsfrihet icke heller kunnat herntas.
På grund af hvad sålunda härvid förekommit, och då Kongl.
Maj:t i Nåder förklarat sig vilja framdeles taga i öfvervägande, om och i hvad mån ytterligare utsträckning i onsförmälda smidesrält bör ega rum, samt de fem år, efter hvilkas förlopp Rikets Ständer om en sådan utsträckning anhållit, ännu icke förflutit från den dag, då Kongl* Maj:ts högstberörde Nådiga Förordning trädde i verksamhet, tillstyrker Utskottet vördsamt, att Riksdagsfullmäktige)) Bergströms förevarande motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Häremot reserverade sig Riksdagsfullmäktigen Johan Bergstöm från Stora Kopparbergs län.
Allm. Besv.- och Ekon.-Vlsk.
Utlåtande N:o 43. 5 M:© 4J§.
Ank. til! Exp.-Utsk d. 18 Febr. 1851, kl. t e. in. Utlåtande, i anledning af vackt Motion, »m upphörande af Mätarepenningar för Stenkol, sorn lill Biket införas.
Uli en inom Hedervärda Bondeståndet väckt, till Utskottet remitterad motion har Riksdagsfullmäktigen Olaus Ericsson från Götheborgs och Bohus län, med afseende å den minskning af skogarne i riket, sorn redan uppkommit, samt det nästan skoglösa tillstånd, som visade sig på stöl re delen af Sveriges vestra kust, fästat uppmärksamheten å nödvändigheten, att landets skogar, så myckes som möjligt, sparad* s till framtida byggnadsbehof, och på angelägenheten att för sådant ändamål underlätta införandet af Stenkol.
Visserligen hade denna vara blifvit befriad från all tull-afgift, men ännu läge för införseln deraf ett hinder uli den, åtskilliga städer tillkommande, rättighet att, vid varans införande i riket, låta den uppmätas af städernas mätare samt derför beräkna och uppbära mätarepenningar, hvilken rättighet, åtminstone hvad staden Uddevalla angirtge, skulle sträcka sig derhän, att sådane stenkols-laster, som aflastades, icke i staden, utan på landet deromkring, inom stadens Tullkammardistrikt, äfven uppmättes af stadens mälare och betalning derför erlades, hvilket medförde icke blott en större kostnad än e^est, ulan stundom jemväl tidsutdrägt och ökadt besvär, hvarigenom åter priset å varan stegrades; och har motionären derföre hemställt, att de personer, som importera Stenkol för eget behof eller till försäljning, måtte befrias från skyldigheten att låta samma vara uppmätas af städernas mä tare, så att all afgift derå upphörde.
Utskottet får, i afseende på städernas rättighet att uppbära mätarepenningar för så väl Stenkol som andra mätbara varor, hvilka dit införas, upplysa, att dessa afgifter tillkommit för vissa städer, likmätigt Kongl. Resolutioner och Privilegier, och blifvit till en del anslagna till städernas "stat och aflöningsamt att, uti Kongl. Förordningen den 29 Maj 1739, angående mått, mål och vigt, den föreskrift derom finnes meddelad, att mätarepenningar skola betalas "ther mätare inrättade äro", äfven om säljare eller köpare ville varorna sjelfva uppmäta; att Kongl. Majit, genom nådigt Bref den 5 Maj 1819, förordnat ech anbefallt siDe Befallningshafvande öfva tillsyn deröfver, att rikets städer i allmänhet ej 6 Allm.
Bese. och Ekbn.-Utsk.
Utlåt mule N:o 44. derefter uppbära våg- och mätarepenningar i andra fall, än då de dertill voro berättigade; att hvad serskildt staden Uddevalla angår, Kongl. Maj:t, genom nådigt Kret den 7 Februari 1835, dels förordnat, att mätarepenningar i nämnde stad, i likhet med hvad i Stockholm egde rum, skulle erläggas nied i sk. banko för tunnan, och att Uddevalla stads kassa deraf borde fortfarande åtnjuta 3 rst. per tunna och mätarno de återstående 9 rst., samt dels i öfrigt förklarat
Uddevalla slads mätare vara berättigade att, för mätning utom stadens område, beräkna traktamente, efter 24 sk. banko om dagen, jemte skjuts efter en häst för sig och målkäril.
Då den, vissa städer tillkommande, rätt att för, från utrikes orter ankommande, varor uppbära mätarepenningar äfven i den händelse, att varorna icke i städerna införas eller der undergå mätning, salunda grundar sig på serskilda Kongl. Resolutioner, får Utskottet vördsamt tillstyrka att ifrågavarande motion ej må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd.
J\':o 44.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 18 Febr. 1851 kl. 7 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckta Motioner, dels om förändradt aflöningssätt för ordinarie Presterskapet i allmänhet, dels om förhöjning i Komminist)'arnes aflöning och dels om ändring i sättet för uppbörden af Kgrkoherdurnes inkomster.
Angående förestående ämnen, hafva till Utskottet blifvit remitterade följande motioner, »emligen: l:o af Riksdagsmannen utaf Hedervärda Bondeståndet Josef Holm från Stockholms län. i ändamål att tillvägabringa ett enklare, samt både för Presterskapet och församlin - Allm. flesv.- ock Ekon.-Utsk Utlåtande No 44. 7 garne ändamålsenligare sätt för det förras aflöning, än som skulle vinnas medelst nådigt bifall till Rikets sednast församlade Ständers hos Kongl. Majit i underdånighet framställda, och på Dess höga pröfning beroende, anhållan om allmänt införande af så kallade Pasloralie-konventioner, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer nu måtte, uli underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit täcktes vid frågans afgörande i nåder fästa afseende på följande hufvudsakliga omständigheter, nemligen: att i mån af inträffande ledigheter af Kyrkoherde- och Kapellans-beställningar, Prest-tionden indrages och i likhet med Kronobonden till Statsverket inbetalas, med rättighet dock för tiondegifvarne att densamma lösa efter markegångspris; att så väl Kyrkoherdarnes som Komministrarnes boställen lörsäljas till skattehemman, i den ordning Förfaltningarne stadga, men med vilkor att nödiga husrum vid hemmanen för Prest och dess familj jemte foder och bete för ett visst, efter Pastoratets klass lämpadt antal kreatur, tillika med vissa tunneland jord, undantagas, under förpligtande för hemmansegarne alt de undantagne bostadshusen framgent bygga och underhålla; alt Presterskapet af Staten förses med kontant penningelön, antingen lämpad efter hvarje församlings folkrikhet och vidd samt följaktligen afpassad efter den större eller mindre möda, dess vård förarsakar, eller ock bestämd sålunda, att sammanräknade summan af de till en och samma klass hörande boställens taxeringsvärden fördelas lika på antalet af pastorater eller komministraturer inom klassen, och det sålunda uppkommande beloppet utgör lön åt innehafvare af pastorat eller komministrafur, som tillhör berörde klass; alt den mindre tionden alldeles upphör, likasom afgifterna för de så kallade minisleriella förrältningarne, eller lysning, vigsel, barndop, begrafning m. m., eller ock, derest dessa afgifter finnas böra utgå, att bestämd taxa deröfver utfärdas. 2:o af Ledamoten utaf Vällofliga Borgareståndet Herr Fr.
Sundler, hvilken, under åberopande af det obehag, som serdeles för Presterskapet uppkomme af detsammas nuvarande aflöningssätt, och under förutsättning deraf, att sådant lämpligast afhjelptes, om Presterne, i likhet med Statens öfrige Embets- och Tjenstemän, förseddes med kontant lön af Statsverket jemte fria bostäder, hvilka församlingarne, såsom hittills, skulle bygga och underhålla, föreslagit, att hädanefter vid hvaije Pastors afgång, om öfverenskommelse emellan den tjenstgörande och församlingen om förslagets antagande ej förut kunde uppgöras, den tillträdande skulle ega alt uppbära sin lön af Staten, så alt hvarje Pastor, utom behöflig bostad för sig och familj, erhölle, såsom lön för alla dess Ijenstebefatlningar, af 8 Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Utlåtande N:o 44. hvad namn de vara mätte, för första klassens Pastoraler 4,000 r:dr, för andra klasssens dito 3,000 r:dr, och för tredje klassens dito 2 000 r:dr, allt riksgäldssedlar; dock så, att boställshemmanen skulle af Kvrkoherdarne disponeras mot afräkning å adöningsbeloppet af samma hemmans afkastning, uppskattad i likhet med hvad i afseende å mililie-boställen eger rum; äfvensom att Komministerslägenheterne skulle fördelas i t\å klasser, der lönen med samma vilkor, som för Pastor, i afseende på bostad och boställsjord är bestämd, komme att utgå för första klassens Komministrar med 1,200 r:dr och för andra klassens dito med 900 r:dr.