Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Samme motionär förordade dock hitflyttning af Upsala universitet; skulle åter frågan blifva om upprättande af ett nytt universitet härstädes, torde lokal för särskildt bibliothek — åtminstone till en början — ej vara behöflig, hvaremot fast anslag till löner åt ny akademistat blifver en nödvändighet, men, huru som helst, kunna statens utgifter för byggnader m. m. svårligen komma att betydligt öfverstiga hvad som i sednare tider anslagits åt t. ex. Teknologiska institutet, Vetenskaps-akademien, Hospitalet för sinnessjuka, Slöjdskolan o. s. v. och, beträffande aflöning af lärarestat i 3:ne fakulteter — ty den medicinska finnes redan — torde dels ej alla professioner böra på en gång tillsättas, dels utgiftssumman i alla fall icke uppgå till ens hälften af hvad en enda riksdag — 1856 1858 — beviljades såsom årlig kontant tillökning åt elementarläroverken.
Att utan betydande kostnader ingenting stort i vår tid åstadkommes, är nogsamt af erfarenheten bekräftadt, men då så många millioner frikostigt anslagits till vägarbeten och andra kommunikationsanstalter, borde väl ock någon summa finnas sparad för samhällets högsta intressen, de der gifva hundradefallt frukt i såväl andlig som lekamlig förkofran.
För att slutligen äfven bemöta inkastet om olämpligheten af ett universitets förläggande i hufvudstaden så nära det redan i Upsala befintliga, torde det för närvaran de vara tillräckligt att, jemte erinran hurusom med våra dagars snabbare kommunikationsmedel längre eller kortare distanser i sjelfva verket äro af vida mindre betydelse än förr, fästa uppmärksamheten dels derå, att när i Malmö och Lund — på ett afstånd från hvarandra af 35 minuters väg — tvenne fullständiga högre elementarläroverk kunna bestå jemte hvarandra och hvar för sig ega ett ganska stort lärjungeantal (1864 respektive 261 och 434), änskönt ytterligare i samma provins finnas 2:ne andra högre dylika läroverk, lärer det väl ej få tagas för afgjordt, att icke såväl i Upsala som i Stockholm 2:ne universiteter kunna upprätthållas, förses med nödiga lärarekrafter och besökas af fullt tillräckligt lärjungeantal, helst när af dessa högskolor den ena redan står i kunskapens hela vapenrustning färdig till ädel täflan med den nya, som i sitt mera centrala läge och i hufvudstadens flerfaldigt rikare resurser bör vän ta det understöd, som behöfves vid dess inträde på vädjobanan så nära sin äldre bundsförvandt i arbetet och striden för ljusets utbredande i vårt land, — dels derå att i fall erfarenheten skulle framdeles gifva vid handen, att det ena eller andra af dessa universitet skulle så att säga absorbera det andra och att de båda med friska krafter och i fruktbringande lifaktighet icke kunna bestå så nära hvarandra, torde svårigheterna att få detta — föga sannolika — missförhållande afhjelpt på intet sätt blifva särdeles betydande, enär i ena händelsen, om Upsala universitet blir den tynande högskolan, resultatet ej blir värre än om bemälda universitet omedelbart hitflyttades, i andra händelsen åter de i Stockholm upprättade hörsalarna tvifvelsutan för vare sig likartade - Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N-.o 5. 9 artade eller andra ändamål lätteligen kunna tagas i anspråk, utan att de derför utlagda kostnaderna torde böra anses onödigt använda.
Frågan om ett universitet i Stockholm är, såsom redan nämnts, icke ny, den borde t. o. m. hafva ernått sin mognad, men då sättet för frågans realiserande ännu torde anses i hög grad omtvistadt, då dervid så många och så vigtiga omständigheter af flerfaldig art böra tagas i betraktande, är det gifvet, att några hufvudsakliga beslut från Rikets
Ständers sida icke torde böra för närvarande ifrågasättas.
A andra sidan är dock tiden dyrbar, och framtidens töcken kan vår inskränkta syn ej genomtränga; att ytterligare uppskjuta allt närmare skärskådande af den magtpåliggande frågan torde då ur många skäl icke vara rådligt, och det är med afseende derå samt stödd på de grunder, jag ofvan haft äran i korthet antyda, jag får vördsamt föreslå, det Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, det Kongl. Maj:t täcktes af sakkunnige personer låta frågan om ett universitets inrättande i hufvudstaden tagas i behörigt öfvervägande och sedermera hos Rikets Ständer göra den nådiga framställning Kongl. Maj:t, med anledning deraf, kan finna för fosterlandet och utvecklingen af dess vetenskapliga och högre andliga lif mest gagnande.
Om remiss till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet af denna min motion anhålles vördsamligen.
Edvard Fåhreeus.
Af Herr Fåhraeus, Edvard, angående ändring i nu gällande författning rörande stämpelpappers-afgiflen.
Till Höglofliga Bevillnings-Utskottets pröfning vid uppgörande af förslag till nystämpelpappers-förordning, tager jag mig friheten framställa följande motion, i hufvudsakligt ändamål att dels få afgifter, de der med fog kunna synas obilliga eller olämpliga, afskaffade, dels i någon mån förbättra de allmänna »föreskrifterna vid författningens efterlefnad».
Med hänsigt först till §§ 3 och 4 af gällande författning i ämnet, får jag förnya det vid flera föregående tillfällen af andra motionärer framställda förslaget, att den å Bih. till R.
Prot. 1865 & 1866. 11 Sami. 1 Afd. 2 10 Motioner hos Riddersleapet och Adeln 1865.
Fullmagier, Konstilulor lalér, Förordnanden samt öppna Bref eller Resolutioner uppå pension hittills föreskrifna stämpelafgift måtte, såsom dels saknande stöd i någon antaglig princip, dels i alla afseenden obillig och — äfven efter de temligen betydliga nedsättningar denna afgift i sednare tider undergått — för Statens embets- och tjenstemän ofta rätt betungande, helt och hållet afskaffas.
Beträffande § 6, om »Stämpel till åtskilliga skrifter och handlingar, som dermed skola förses m. m.», hemställes vördsamt: 1:o att bouppteckningar, då boets behållning öfverstiger 100,000 R:dr, måtte förses med stämpel till 4 procent af behållningen, samt då den öfverstiger 200,000 R;dr, med stämpel till 1 procent derutaf; hvarförutom och då fastighets bevillningstaxeringsvärde ligger till grund vid beräkning af öfriga allmänna avgifter, som skola för fast egendom utgöras, men i fråga om stämpelafgiften för bouppteckning, upptagande sådan egendom, denna afgift — enligt hvad erfarenheten visat, — ofta utgår efter ett fastigheten godtyckligt åsatt värde, vida understigande taxeringsvärdet, en blifvande stämpelpappers-författning torde böra föreskrifva att äfven sistnämnda afgift skall för fast egendom beräknas efter derå sist satta taxeringsvärde ; 2:o att, till lättnad för uppbördsmännen, de nu särskildt för köpebref m. m. å fast egendom och särskildt för fastebref stadgade afgifter, uppgående den förra till 60 öre och den sednare till 15 öre för hvarje fulla 100 Riksdaler af värdet, måtte sammanslås till en enda och utgöras vid första uppbudets erhållande med 75 öre å hvarje fulla 100
R:dr af fastighetens värde; 3:o att morgongåfvobref, som nu erlägga stämpelafgift till J procent af gåfvans värde, måtte befrias från afgift, helst den Staten deraf tillfallande inkomst lärer vara särdeles ringa : 4:o att skuldebref af alla slag, godkända räkningar m. m., äfven då de för domare eller exekutor uppvisas, måtte vara fria från stämpel, enär dylik afgift, som i öfrigt icke ifrågakommer när berörda handlingar i konkurs bevakas, ofta nog drabbar nödlidande gäldenärer; 5:o att testamenten, då på grund deraf lagfart meddelas å fast egendom, måtte bära samma stämpelafgift som gåfvobref å dylik egendom, nemligen 60 öre för hvarje fulla 100
Rdr af värdet, beräknadt efter nästföregående års taxeringsvärde; och bör — i händelse detta godkännes — såsom följd deraf ändring äfven verkställas i § 7 i fråga om »testamentariska förordnanden»; samt 6:o att — på samma sätt och af samma skäl som i fråga om morgongåfvobref — äfven den äktenskapsförord åsätta stämpelafgift af 3 Riksdaler måtte upphöra.
Beträffande slutligen de »allmänna föreskrifterna vid författningens efterlefnad», synas giltiga skäl vara för handen att helt och hållet befria underdomare från den dem i afseende å handlingars stämpelbeläggning nu åliggande, men för domare-embetet temligen främmande tillsyn och redovisning.
Under förutsättning af bifall till min här ofvan i 4:de punkten rörande skuldebref m. m. gjorda framställning, skulle upp - Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
No 6. 11 börden och redovisningen af öfriga ifrågavarande afgifter lätteligen och lämpligen kunna öfverlemnas åt Statens allmänna uppbördsförvaltning sålunda; alt å landel, b fter hvarje lagtima ting, inom en månad derefter, Domhafvanden till Kronofogden expedierade vederbörligen styrkta förteckningar å uppbud, inregistrerade bouppteckningar och lagfarna afhandlingar om lösöreköp, allt med erforderliga uppgifter för uppbörden ■— enligt det förfarande som tillförene vid fastighets-öfverlåtelse egde ’ rum i afseende å afgiften till Wadstena Krigsmanshuskassa; — och i stad för hvarje månad, inom 8 dagar derefter, Rådstufvurätt lemnade dylika förteckningar till vederbörande Magistrat; samt ali, efter dessa förteckningar, Kronofogdar och Magistrater sedermera till redovisning i vanlig ordning besörjde uppbörden af de afgifter, som motsvarade det å handlingarne belöpande stämpelpapper, hvilka afgifter, till besparing för Statsverket och lättnad vid liqviden, borde i kontanta penningar erläggas.
Om remiss af denna motion tilli Höglofliga Bevillnings-Utskottet anbålles vördsamt.
Edvard Fåhraus. m N:o 6.
Af Herr Hallenborg, Magnus, angående Ystads lägre elementarläroverks utvidgning till ett fullständigt högre elementarläroverk.
Genom förändrade stadganden har den dimissionsrätt, som tillförene tillkommit staden Ystads lärdomsskola, blifvit densamma frånkänd samt skolan inskränkt till ett 5-klassigt elementarläroverk, hvaraf blifvit en följd, att der intagne ynglingar, hvilka önska inhemta de för den så kallade afgångsexamen föreskrifna kunskapsmått, äro nödsakade att söka inträde i fullständigt elementarläroverk å annan ort.
De närmast intill nämnda stad belägna fullständiga elementarläroverken uti städerna Malmö och Lund äro dock så anlitade, att inträde derstädes icke fortfarande lär kunna medgifvas i sådan utsträckning, att provinsens behof genom dessa kan fyllas.
För närvarande undervisas vid läroverket i Lund icke mindre än 558 ynglingar, och om icke redan ett så stort antal vid en enda undervisningsanstalt kan anses allt för högt, lärer det icke kunna bestridas, att genom en dylik sammandragning å en enda 12 Motioner hos Biddershapet och Adeln 1865.
N:o 6. punkt lefnadskostnaderna så uppdrifvas, att ynglingarnes vistande derstädes fördyras vida utöfver föräldrars och målsmäns ekonomiska tillgångar, till följd hvaraf mången obemedlad, med goda, för att icke säga stora anlag för studier begåfvad yngling tvingas att öfvergifva den bana, hvaråt lian företrädesvis synes vara egnad.
Lärarnes aflöning är enahanda om de sammandragas vid ett enda högre elementarläroverk eller fördelas ‘på flera sådana, hvadan någon ytterligare utgift för Staten icke kan anses uppstå, om nya läroverk bildas i stället för att öka lärarepersonalen vid de redan befintliga, hvaremot för allmänheten den stora fördelen, utöfver den eko nomiska, beredes, att många ynglingar få qvarstadna uti och i närheten af föräldrahemmet och der njuta den dagliga omvårdnaden i stället för att, på långt afstånd derifrån, vid allt för tidiga år lemnäs åt sig sjelfve och åt sig erbjudande frestelser af allahanda slag; och då Staten gjort och ännu gör så mycket för undervisningens befrämjande, står dermed ock i närmaste sammanhang att densammas tillgodonjulande icke bör försvåras, än mindre omöjliggöras.
Inom staden Ystad, belägen uti en af de mest folkrika delar af landet, har folkmängden med hvarje år så ökat sig, att den nu uppgår till 5,800 innevånare och då den under anläggning varande Ystad—Eslöfs jernbanan snart kommer att öppnas för trafiken, komma säkerligen der, likasom öfverallt annorstädes dit jernväg leder, jemna inflyttningar att ega rum.
För det uppvexande slägtet uti en så befolkad stad och så folkrik ort är en mera omfångsrik undervisningsanstalt i hög grad af behofvet påkallad och att i samma mån det dervarande läroverket blifver utvidgadt, ynglingarnes antal, som för närvarande uppgår till /H2, skall ökas och inom få år mera än fördubblas, motses af en och hvar med den största visshet.
På grund af dessa i korthet anförda förhållanden anhåller jag, att Ystads lägre elementarläroverk må uppflyttas till fullständigt högre ele mentarläroverk på såväl den lärda som den reala, linien.
Yördsamt anhåller jag att denna min motion måtte blifva remitterad till Stats Utskottet.
Magnus Hallenborg.
Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
No 7. 13 N:o 7. Af Herr Liljenstolpe, Axel Fredrik, angående nedsättning af postportot m. m.
Jemte enkla postportots nedsättning till 10 tire i stället för 12 öre (nuvarande portot för I 4 lod efter äldre vigt beräkningar), får jag föreslå upphörandet af de s. k. »registrerade» brefven och, i sammanhang dermed, nedsättning af »sluten rekommendation» ifrån 35 öre till 20 öre.
Att förebringa de flera skäl, sifferkalkyl och aproximativa beräkningar, hvilka tala lör ifrågaställa förändringar, synes mig helt och hållet öfverflödigt.
De äro så i ögonen fallande; och godkännes hvad nu föreslagits, så torde nu det Utskott, till hvilket motionen remitteras, ifrån vederbörande hemta de upplysningar, hvilka finnas nödiga och som äro lämpligare att affordras utaf en auktoritet, än af en enskild motionär; men för att visa att det icke undfallit min uppmärksamhet den i början möjliga, till och med ej ringa förlust, som särdeles nedsättningar af det enkla postportot, ifrån 1 i till 10 öre skulle tillskynda Kongl Postverket, får jag äran hemställa huruvida icke skäligt vore att äfven minska vigten af enkelt porto ifrån 4 till 3 ort?
Hvad registrering af bref angår, förefaller detta mig nära nog origtigt, emedan någon garanti för afsändaren att brefvet säkrare framkommer icke derigenom beredes utan tvärtom lockar densamma till brott, enär hvilken sorn helst får uttaga ett dylikt bref och registreringen, eller namnteckningen på kartan, synes tillkännagifva att brefvet möjligen innehåller penningar till mindre belopp, än att man ansett det böra rekommenderas, eller ock annat af värde.
Nedsättes afgiften för sluten rekommendation, komma utan tvifvel de flesta bref af särdeles vigt, äfven om de ej innesluta penningar, alt på så sätt afsändas.
Vinst tror jag genom de föreslagna förändringarne skulle tillskyndas Kongl. Postverket: dels uti ökade inkomster, emedan nedsättningen skulle i begge fallen uppmuntra bref-afsändningen, — likasom lättade och billiga kommunikationer mana till deras begagnande; — dels ock genom förenkling af räkenskaperna; och åt korrespondenterne skulle stora fördelar beredas.
Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles vördsammast.
Axel Fredrik Liljenstolpe. 14 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
Af Friherre Åkerhielm, Johan Carl, om beviljande af ett låneunderstöd å 145,300
R:dr för en jernvägsanläggning emellan Dalkarlsbergs grufvor i Nora socken och sjön Möckeln.
Redan lange har ett bättre och billigare kommunikationsmedel så väl för Nora bergslags rika malmtillgångar till Carlskoga och öfriga delar af landet, som för transporten af tackjern från dessa orter varit påtänkt och af behofvet högt påkalladt.
Nora bergslags malmuppfordrmg år 1862 var, enligt Kongl. Kommers-kollegii underdåniga berättelse, 1,211,355 centner, deraf 1,083,575 centner vid de grufvefält sorn ligga invid och i närheten af sjön Wickern.
Huru högt denna uppfordring, i händelse af afsättning, skulle kunna uppbringas torde svårligen på förhand kunna beräknas, enär tillgångarne på rika och godartade malmer här äro högst betydliga, hvilket allt vitsordas af så väl Landshöfdinge-embetets embetsberättelser, som af alla de bergsembetsmän som varit i orten anställde och af hvarje annan person som derstädes hafi bestyr med gruvbrytning.
De svåra transporter hvarmed all malmuppfordring här har att kämpa göra det emellertid omöjligt att uppdrifva denna för orten vigtiga industri till någon större höjd, helst redan nu vid den uppfordring som förefinnes stora malmbehållningar hopa sig vid alla grufvefälten, allt i brist på billiga kommunikationsmedel, — så t. ex, måste Carlskoga bergslag, som icke har egna grufvor, hemta malmen till sina flest a masugnar från Nora socken på en mycket backig landsväg eller vintervägar 2, 3 och A mils väg.
För att afhjelpa denna brist i kommunikationsanstalter, hvaraf ifrågavarande orter ännu lida, hafva fullständiga undersökningar åren 1861 och 1863 varit verkställda samt kartor och kostnadsförslager sistnämnda år genom Löjtnanten vid Väg- och Vatten - Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N:o 8. 15 byggnadskorpsen A. G Svedelius blifvit upprättade för anläggning af en jernväg för lokomotiv ifrån Dalkarlsbergs grufvefält i Nora socken förbi Wickersvik vid sjön Wickerns södra strand, öfver Svartelfven ofvanför Kortfors förbi Granbergsdalshyttan till Timselfven vid Carlskoga faktori och till dess utlopp i sjön Möckeln, hvarföre kostnadssumman uppgår till 1,115,000 R:dr.
Sedermera har ett bolag blifvit bildad!, som redan antagit sina bolagsreglor, och beslutat att för denna jernvägs anläggande tillskjuta i del af hela kostnadssumman, derest återstående adelar deraf kunde såsom låneunderstöd af Staten erhållas.
Redan 1858 uppgjordes på Statens och enskildes bekostnad förslag till Svartelfvens kanalisering från Sikfors, vid sjön Söreljens norra ända belägna bruk 5 \ mil till Kortfors och då den nu föreslagna jernvägen vid sistnämnda punkt kommer att passera Svartelfven, inses lätt hvilka stora fördelar och hvilken lättnad i transport, som genom densamma skulle komma att beredas så väl Hellefors som Grythytte bergslagers effekter — som för de rika timmerskogar, som finnas utefter hela detta vattendrag ända från Säfsens socken i Dalarne, der Svartelfven har sitt ursprung, Stora fördelar skola ock uppnås för bruken inom sydvestra Nerike.
De handla största delen af sitt malmbehof från Nora bergslag och skulle nu, genom denna jernväg i förening med sjötransport öfver Möckeln, få detsamma levereradt vid Degerfors, hvarifrån det på nordvestra stambanan skulle föras direkte till bruken.
Men icke mindre än fördelen för Wermland af en förbindelse med Nora bergslag, hvars rika malmtillgångar utan tvifvel skola på nordvestra stambanan från Degerfors söka sig väg till Christinehamn till ett så billigt pris att säkerligen många masugns-anläggningar i vestra Wermland skola deraf blifva en följd, — Fitipstads bergslag skall ock skörda sin fördel af denna jernväg, enär den sammanbinder sjön Möckeln med Timselfvens från Carlskoga faktori sex mil till Filipstads segelbara vatten, hvarigenom kommunikationssystemet fullbordas — efter att hafva satt Nora, Grythytte, Hellefors, Carlskoga och Filipstads bergslager samt
Pehrsbergs grufvefält i direkt beröring med nordvestra stambanan vid Degerfors.
Härigenom blifver denna punkt en af de mest framstående vid Statens jernvägar med afseende på den mängd effekter som der skola samla sig — icke allenast från alla bergslager för att vidare söka exporter, utan ock från Nerikes och Westergötlands sädes-producerande slättbygder, för att förse bergslagen med dess betydliga behof af spanmåls-och andra lifsförnödenheter.
Med förestående torde ovedersägligen vara visat det stora gagn och den allmänna nytta som denna jernväg skulle medföra, och för djerft är icke att påstå det få orter finnas i vårt land, der en 3 * mils jernväg skulle kunna i så hög grad bidraga till dess utveckling och förkofran.
Också visar sig af aktieteckningen med hvilket allmänt intresse 16 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N:o 9. detta företag omfattas af personer inom alla samhällsklasser och inom flera aflägsna delar af riket.
Jag vågar derföre vördsamt föreslå, att Rikets Ständer åt det bolag, som åtager sig bygga en jernväg för lokomotiv från Dalkarlsbergs grufvor i Nbra socken till sjön Möckeln, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med det deröfver af Löjtnanten A. G. Svedelius upprättade förslag, ville bevilja ett låneunderstöd af 743,300 R:dr R:mt på så billiga lånevilkor Rikets Ständer kunna finna skäligt att för denna för landets industri så vigtiga jernvägsanläggning föreskrifva
Om remiss tili Stats-Utskottet af denna motion anhålles.
Stockholm den 4 November '1865.
Af Herr Treffenberg, Nils Curry Engelbrecht, angående åtgärders vidtagande för inskränkning af lösdrifveriet och tiggeriet i landet.
Under sednaste riksmöte väcktes en motion i syftning att genom lagstiftningen söka hämma tiggeriet i landet.
Uti denna motion anfördes, hurusom med passkyldighetens borttagande tiggare blifvit synnerligen besvärliga å landsbygden, der de ofta uppträdde i stora flockar samt än under betlande, än under hotelser begärde allmosor, dem man af fruktan för följderna af ett afslag sällan vägrade; och motionären erinrade vidare, hurusom stadgandet i fattigvårdsförordnmgen derom att en betlande kunde såsom försvarslös behandlas förlorade all kraft uti glest befolkade provinser, enär dess tillämpning lätt nog kunde blifva olycksbringande för den sorn deraf vågade sig begagna och dessutom en blott anmälan om förhållandet hos polismyndigheten vore onyttig, då den betlande antingen ej kunde namngifvas, eller, om han vore känd, lemnade orten innan någon åtgärd för hans gripande hunne vidtagas.
Uti afgifvet betänkande öfver denna motion yttrar Ekonomi-Utskottet, att det kraftigaste medlet till det öfverklagade oskickets hämmande redan vore i lag vidtaget, då den, som med betlande beträddes, kunde såsom försvarslös behandlas; att om detta Motioner hos Ridderskap et och Adeln 1865.
17 detta stadgande i vissa orter genom lokala omständigheter gjordes kraftlöst, samma omständigheter äfven skulle förlama andra föreskrifter, hvilka i berörde syfte möjligen kunde i lag upptagas, och ändtligen att i samma mån tillämpningen af lagstiftningen i fråga om fattigvård och dithörande ämnen vunne stadga, de anledningar till klagan, som i motionen gitvit sig tillkänna, allt mer skulle försvinna; på grund hvaraf allt Utskottet tillstyrkte, att motionen icke borde till någon åtgärd föranleda; och dervid läto Rikets Ständer bero.
Den erfarenhet inom detta område, jag under min tjenstetid varit i tillfälle samla, har hos mig stadgat den öfvertygelsen, att den utgång, nyssnämnda motion rönt, icke låter förklara sig annorledes än genom antagande att Utskott och Ständer å ena sidan underskattat det öfverklagade onda, till dess orsaker, omfattning och följder, och å andra sidan öfverskattat verkan af det förmenta botemedlet, tillämpningen af försvarslöshets-stadgan och fattigvårds-förordningen.
Tiggeriet kan vara ett uttryck af verklig nöd och påkallar i sådant fall fattigvårdens mellankomst, men det kan också ega sin grund uti lättja och laster och kräfver då åtgärd från polismagtens sida.
Sedan Staten dragit försorg om att en ordnad fattigvård bispringer den verkliga nöden, har man haft att glädja sig åt den företeelsen att numera endast undantagsvis, under missvextår och i några få af naturen ogynsamt lottade landsdelar, hjelpbehöfvande af detta slag kringvandra; och det är ej heller dessa olyckliga, som den allmänna klagan gäller.
Nej, den gäller de skaror af arbetsföra lättingar, som, till verklig skam för vårt land, året om öfversvämma alla landsorter, i städerna hopbetlande slantarne i husen och uppsupande dem på krogarne, samt sedan fortsättande lunken utåt landsbygden, för alt med sina vederstyggliga fysiognomier och vältaliga knölpåkar tilltvinga sig penningar, kläder och mat hos de uppskrämda bondgummorna Kunde dylika lösdrifvare sammanräknas är jag öfvertygad, alt man skulle komma till häppadsväckande siffror.
Såsom bevis härpå och för att utgöra material till förevarande motion har jag låtit uppgöra utdrag ur de vid cellfängelset i Westerås under de tvänne sista åren förda fångrullor, rörande samtlige under dessa år för betlande anhållne och till Konungens Befallningshafvandes förordnande öfverlemnade personer; och jag tillåter mig nu att, till belysning af ämnet, framlägga en kort redogörelse för de i flera hänseenden anmärkningsvärda resultater, som af dessa utdrag framgå.
Det har sålunda visat sig att antalet af häktade lösdrifvare uppgått under år 1863 till 82 och under år 1864 till 70.