Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Blygsamhet är icke din kardinaldygd...
ner detta kan räknas mig till förtjänst.
MAGNUS efter en paus.
Jag saknar alla dygder, men det att jag erkän-
verkade med sanningens kraft som går rakt till hjärta
Det synes mig, fränka, som om dina ord icke
ANDRA AKTEN och förstånd, utan hvad
Du säger döfvar min sans fastän jag hör Du har orätt!
som röken af giftiga örter.
Därför blir jag svarslös,
natur:
Du är icke ödmjuk, Magnus!
Om du hade
Detta har sin naturliga grund i din högmodiga
ödmjukheten, skulle mina ord gå direkt till ditt hjärta!
ödmjuk.
Gud bevare mitt förstånd; nu går jag min ensamma väg.
Den må leda så hvart den leder.
Alla, alla pocka på ödmjukhet, och ingen är
Högmodets väg leder alltid i fördärfvet.
Tänk på det, så att Du aldrig glömmer det.
.Och själfviskhetens väg...
Du menar att jag underlåtit tala om Dig och dina angelägenheter.
Det kan ha andra orsaker; men mig plågsamt! fordrar
Du rent språk, så skall du få, fastän det är
Är jag nu själfvisk också?
-- Må jag tänka?
BRIGITTA tiger, menande.
till Den helige fadren i Avignon och i Ditt namn nes mig vara förmätet, ty tanken är hvarken din en hel mansålder.
Du har till en början bedt mig skrifva
uppmana honom flytta tillbaka till Rom.
Detta syeller ny, emedan hela kristenheten fordrat detsamma
ska fångenskap är af Försynen beslutad, och när tuktotiden är förliden, sker hvad ske skall.
Vidare tror jag att denna påfvarnes Babyloni-
Hvad de gudeliga lärdomar angår som
Du däri förkunnar, så äro de gamla goda sanningar dem man kan höra många gånger.
Men dina straffdomar och en helvetisk ofördragsamhet.
öfver förstar och påfvar äro präglade af högmod
Sedan har Du bedt mig läsa dina Revelationes.
klosterstiftelse.
-- Är då icke riket öfversvämmadt
Slutligen har Du bedt mig verka för din nya
ANDRA AKTEN af dessa stiftelser, och finnas icke lika många nunnekloster?
I ditt hjärtas gränslösa högmod och i din sataniska hersklystnad vill Du bygga ett samkloster för bröder och systrar där qvinnorna med abbedisning regera öfver männen.
Ser Du, det är jag icke bild af Guds egen skapelse. san (det är Du) skola mot naturens och Guds ordmed om, därför att det är upproriskt och en vrång-
BRIGITTA darrar af vrede.
hjärtans meningar, och äro lika såta vänner för det?
Ja, kära syster, nu ha vi sagt hvarandra våra
Tro det?
men denna gång litar jag på Dig...
Du är en hatfull, hämndgirig människa,
ner hur det knakar i din tron; därför att du vet
Hvarför denna gång: kanske därför att du kän-
huru mycket
Du förskingrat af Den helige Fadrens Du pantsatte dina kronor i Lübeck och min broder Israel i Holstein.
Det är därför du vågar lita på mig.
medel till Ryska kriget; eller mest därför kanske att
Jag har icke förskingrat Peterspenningen.
Jag har erhållit ett lån af den helige fadren för att kunna göra korståget mot Ryssland; Jag har måst pantvid Skånes lösen, och din broder Israel har sjelf den.
Så är den enkla sanningen som Du älskar
Du tyder illvilligt mina handlingar -- fränka.
sätta mina kronor för att kunna göra rätt för mig erbjudit sin person som borgen för Holsteinska skulvanställa.
Men Du är en grym, hersklysten kvinna, ty Du har satt ut dina minderåriga barn till främmande; och Du vill skilja din dotter Katarina från
hennes make för att släpa henne med på din löjliga Romarfärd till att omvända Påfven som Du kallar honom...
Lucifer och Judas, samtidigt med att du kryper för
med en gest åt dörren.
vill räkna Dig som sin.
Gå, ovärdige son af den kyrka som icke mer
MAGNUS går.
Jag vill gå ifrån
Dig men ej i ofrid; -- -- -- BRIGITTA.
Gå! i frid eller ofrid är mig likgiltigt!
MAGNUS går motvilligt.
dygder: ödmjukhet.
Och kom igen när Du lärt dig den första af
MAGNUS vänder sig om och betraktar henne spörjande och medlidsamt.
Ödmjukhet!
Haha! ut hastigt.
BISKOP STYRBJÖRN ner från spiraltrappan.
I han hört?
BISKOPEN.
ringaste.
Och det har icke ändrat mitt beslut det
BIRGITTA.
Må yxan gå då!
Jag skall hålla i skaftet!
Tar fram ett pergament.
af vettvillingar som resa tjänare mot herrar och undergräfva kronans makt och myndighet.
Tänder ett vaxljus; tar lacket på bordet och ett sigill ur fickan; tänder ljuset med sköre och flintelddon.
Brigitta håller lacket.
Här är banncirkuläret!
Landet får icke regeras
Med vårt signet gifvet, under den Helige Fa-
drens namn!
Hon dryper med afsigt lack på sin hand.
himlens vilja!
Må min hand förbrännas om jag handlat mot
Fresta icke Gud, Fru Brigitta.
Nej, men jag frågar Honom!
När reser I till Rom?
I morgon då solen går upp!
resan!
Då säger jag farväl och önskar Er frid på
Endast ett ord först:
Hvem skall bli kung: sedan?
som icke skola vara det!
Det står i Försynens hand.
Jag vet endast hvilka
ögon på?
Hvem tror Ni att Försynen har kastat sina
förvetna forskningar i det fördolda!
Jag betraktar mig endast som Guds gissel den där skall utrota Folkungarne från jorden!
Jag tillåter mig icke några granskningar eller
Amen! _______
med inbyggda bänkar.
I fonden dörr ut mot balsalen, der unghvar; till höger en cheminée.
En slotts-sal; djupa fönsternischer, framspringande hörn
dom synes dansa och leka.
Maskerade äldre promenera här och I fonden porträtt af Folkungarne i hela figurer.
ALGOTSON med en luta: sitter invid Blanche på en bänk med hyenden till höger; gossar och flickor med kransar på hufvudet stå i en ring kring dem.
ALGOTSON reser sig.
Pass på nu, tärnor och småsvenner!
Reciterar efter att ha knäppt riturnellen.
ALGOTSON reciterar.
Hvem var mitt hjärtas dam i går?
Blanche de Namur!
FOLKUNGA-SAGAN. ALGOTSON.
Hon är mitt hjärtas dam i år, I år, i år, och alltid!
Hvem går i Kungens rosengård?
I hennes hjärtsköld liljan står
Så hvit, så hvit som ingen!
Ingeborg och Porse in maskerade; stanna framför Algotson och Blanche; recitationen upphör.
till Ingeborg.
der vifvet snart?
Skamlöshet utan like!
Ska vi inte spräcka det
Och det är konungens bäste vän...
I nöd och lust... ALGOTSON OCH BLANCHE påtaga maskerna.
TREDJE AKTEN ALGOTSON till Blanche.
Enkedrottningen! till Tärnor och Svenner.
Ut och lek, barn! flytta sig i en djup fönsternisch till venster.
INGEBORG OCH PORSE. sätta sig i ett hörn till höger osedda af de andra.
PORSE. ALGOTSON OCH BLANCHE
Vet Du hvem den Besatta qvinnan var?
återfinnas oaktadt huset genomsöktes från källare till loft.
Nej, min älskling; och hon har icke kunnat
veta allt som är oss själfva till hälften hemligt?
-- Jag tror de sitta och kyssas der borta!
Då var det den Onde sjelf; ty hur kunde hon
I messan, naturligtvis!
FOLKUNGA-SAGAN. Algotson fäller ner en gardin som döljer honom och Blanche.
Biskop Styrbjörn.
Det är där han skall mottaga bannlysningen af
Och sedan...
Går det öfriga af sig sjelf...
Dock... INGEBORG.
Med förbehåll...
Att...
kronan.
Modet icke sviker den som är kallad att taga
PORSE slår sig för bröstet.
Det skall icke svika!
Du vet att vägen till tronen icke går rakt fram;
Knut!
Ingen häftighet och mycket tålamod.
TREDJE AKTEN först skall Du resa medregenten mot Magnus; och sedan allt är ordnadt på en hand, skall frukten plockas mogen.
mig en gång då jag vållat din sons undergång?
Är Du säker att Du icke skall hata
förtjänar sitt öde...
Min son har vållat sin undergång själf; och han
Därför att han icke kan göra det omöjliga?
Nu är han bannlyst af Påfven emedan han
Ja, ty en herskare skall kunna göra det omöj-
icke kan betala sin skuld till den Heliga Stolen.
Hvarför slår han icke en ny skatt på landet?.
gör honom så ondt, säger han, att betunga de skattdragande.
Mera ondt gör det honom än dem som skola draga lasset.
Det är lifvets grymma lag!
Han kan icke göra ondt, därför måste han dö!
den mest fulländade känslolöshet...
Men Du som besitter alla herskarelaster, ifrån
Öfverskatta mig icke!
Kan jag icke lita på dig heller?
PORSE brutalt.
Kan jag lita på Dig?
Du älskar mig icke!
spilla tid med älskogsgnabb?
Du kanske vill att
Snack!
Är det för gammalt folk som vi att
jag, Hertigen af Halland, skall ligga på knä och kronorna!
Var Dig sjelf, Ingeborg, var rå såsom i hufvet, min själs spegelbild!
knäppa luta medan qvinnor och pojkar snappa bort naturen och lifvet gjort
Dig; eld på kåken, och yxan verkligen inte väntat det ordet från Dig.
Om vi utan gemensamt hat, hat, hat!
känna oss dragna till hvarann så är det inte älskog,
Säg en sak: hvarför vill Du icke gifta dig med
Är Du så lättskrämd?
Trodde icke det! --
TREDJE AKTEN mig?
Det skulle göra vår ställning säkrare och klarare!
bli.
När jag har störtat Erik, så är kronan min; rinna, men väl åt min maka!
Men tänk Dig saken som den kan
icke kan jag erbjuda den till delning åt min älska-
Tids nog att tänka på det, då...
det är för sent...
tronen.
Gör först din Riddartjenst och röj plats på
För två eller för en?
Det kommer an på...
med korten!
Du ämnar begagna mig som kvast
...om
Du vågar sparka undan mig då.
och så kasta mig på elden.
Britas stora
tanke som går igen: systrarna skola regera öfver
bröderna, men bröderna skola sköta messan, bikten, med ett ord handhafva förståndet, medan okunnigheten och inkompetensen sitta vid styret.
predikan, kortjänsten, hushållningen, undervisningen,
Jag hatar Dig!
Mera! INGEBORG.
metkrok och din lefver hackad åt kattorna; jag afskyr Dig som pack och snusk, jag vämjes vid Dig som vid okammadt hår och svarta naglar; jag förjag önskar din mor hade kastat
Dig en mörk natt på en gödselhög att Du ätits af svinen!
...så jag skulle vilja se dina ögon på en
bannar den stund din fot förde Dig i min väg och
kungamodren, den starka, den glödheta.
Om Du
Nu har jag min Ingeborg åter;
visste hur skön Du nu är, skulle Du aldrig jollra om älskog; när Du talar så, är det trummor och trumpeter för mig, krigsmusik; och nu börjar min riddarvakt! om så jag skall slåss med spöken och satan!
Hell dronning! --
Han tar henne i famn och kastar sig öfver henne för att röfva en kyss.
TREDJE AKTEN MAGNUS
har kommit in; klädd i hvitt och guld utan svärd; upprörd och med håret i oordning; går fram och öfverraskar De Förre.
det icke! -- Detta är min moder, i hvars knä jag nu ville lägga mitt hufvud.
Jag bannlyst, hvars mans niding, biltog; som ett träd träffad af åskstrålen vacklar jag.
Utstängd från Herrans ut som fogelunge ur bo, innan han är flygg, kröp jag med bräckta vingar att söka en moders sköte och jag fann en skökas armar upptagna af en älså Du straffar mig! -- Icke en sten att luta mitt hufvud; icke en kula att dölja mig! hus och nådemedlen, utstött ur församlingen, vräkt
Detta äfven!
Jag visste det, men jag trodde
skare.
Pietà, pietà! -- Herre, hvad har jag gjort att
Är det Konungen som talar?
Nej, det är din son, moder.
Det tror jag icke, eller har han blifvit bortbytt!
Till Porse.
Hertig af Halland, lämna oss ensamma!
PORSE går.
FOLKUNGA-SAGAN. INGEBORG mildt.
Kom, mitt barn, och sätt Dig här!
GNUS tar en kudde och sätter sig vid hennes fötter.
INGEBORG jollrar.
på't! -- Är han bannlyst?
Tala om nu hvar det gör ondt, så ska vi blåsa
Ja, le Du, vi få snart gråta tillsammans.
rarne hur Du skall komma ifrån den skuld som ådragit Dig bannet.
-- Lys ut en ny skatt!
Tids nog det!
Men låt oss nu räkna på fing-
tungadt.
Det kan jag inte, emedan landet redan är be-
det, efter som det måste ske!
Du vill ju inte slagta sjelf, men äter gärna kött.
Du kan icke, väl; låt andra göra det som kunna
TREDJE AKTEN MAGNUS.
nan ifrån mig?
En annan; Du menar att jag skulle lämna kro-
het man fatt, utan ett kall enom pålagdt!
Det far jag icke, ty kronan är icke en värdig-
Kallet fick Du, men förmågan följde icke.
ända till det Ryska tåget.
Sedan synes Herren vikit ifrån mig.
Möjligt, men Guds välsignelse följde mig i allt,
icke; Du prisade Dig lycklig inför allt folket, och man får icke tala om sin lycka.
Du sjöng Te Deum för tidigt, och det får man
Men om man är lycklig...
Se det vet man aldrig...
gande tvifvel, som drypa gift i mitt blod.
Hvad vill Du påstå?...
Åter igen dessa smy-
Mitt barn, Du blir aldrig man...
om människor eller göra ondt mot dem; är det så?
Jag har fått en god och kärleksfull maka, och jag älsklig son, två, glädja min mannaålder, och jag fröjdas deråt; en vän... tänker godt om henne och tackar Gud derför.
Aldrig man, därför att jag icke kan tänka ondt
Du manar upp de dunkla hämnande makter som afundas människor deras lycka...
kommo och trädde fram för Herran att Satan kom med dem» Känner Du den?
»Och det begaf sig på en dag då Guds barn
Jag tyckte mig se honom här nyss.
TREDJE AKTEN INGEBORG.
tade det som skulle vara fördoldt!
Han vardt förbannad och en träl under sina bröder.
Akta Dig; och mins Noe sons öde som blot-
och derför fordrar jag som landets och hofvets hållande.
Men nu vill jag dölja det som skall vara doldt,
herre att Du låter Kyrkan helga detta olofliga för-
INGEBORG reser sig.
fjärde budet, om Dig skall väl gå!
Du fordrar...
Du, Du, Du!
Pilt, glöm icke
MAGNUS reser sig.
Och Du, förgät icke det sjette!
Hör Du!
bannelsen genom mitt förvållande må falla öfver dess tak.
Mitt hus håller jag i tukt och ära att icke för-
Hvad ämnar Du?
oss börja i rätta ändan.
Efter som Du önskar lyfta slöjorna, så låtom Hon leder Magnus mot gardinen som döljer Blanche och Algotson.
svansen på en katt när råttan är i hålet!
Men vi måste kalla hit åskådare... gör en rörelse utåt danssalen.
BLANCHE
Ser Du denna gardin -- nu rör han sig som
drar undan gardinen så att hela fönstersmygen synes -- och hon är ensam.
Sitter Du här ensam mitt hjärta?
Ja, jag satt och såg på stjärnorna.
som gör mig beklämd!
ni går med larver för anmed händerna, men ingen slår till; det hviskas i
Här sker så mycket som jag icke förstår, men
siktet som om Ni ville dölja Era miner; alla hytta hål och vrår, men det blir aldrig ord; det enda jag
erfar tydligt är förruttnelsens stank som kommer
TREDJE AKTEN från vindsidan, långt, långt bortifrån -- den har
nalkats de sista dagarne och den liknar liklukt -- vud är tungt af svåra tankar, och min moder är ser ut genom fönstret
Blanche, min hvita ros, kom med mig!
Mitt hufmig onådig, Kyrkan är mig onådig och själfva himlen är vred på mig!
Ser Du norrskenets gröna etterdet är grönt som galla i kväll, och där sitter den icke veta.» -- Blanche... se på mitt hår om det
strömmar rinna ner för att dränka de förtappade -- röde Mars som en spikböld...
»Alla fasor får Du är svedt!
Bannstrålen har hvisslat förbi och jag
känner hur den trycker mig till marken -- -- -- Du synas med en biltog som folket spottar efter,
Säg Blanche, vill Du gå i sällskap med mig?
Vågar som barnen skrika åt och själfva djuren skygga för?
Min älskade make, hvilka tankar Du hyser om
Slår armarna om hans hals.
kan icke!
Hvad har Du på ditt samvete?
MAGNUS böjer ned hufvudet.
Se mig i ögonen, aldrakäraste!
och biktat för Dig, sina precadiller.
Han rodnar!
Nej se moder!
Då har han varit
FOLKUNGA-SAGAN. INGEBORG hånfullt.
»Ljufva synder skola bittert gäldas!» MAGNUS.
I sanning, ja!
Hvem är den lilla trollerskan?
Är det Beatrix?
MAGNUS gör sig lös.
Skam!
Äfven han...
Han vredgas?
Skulle det då vara sanning?
leker aldrig med det som är heligt; låt mig ha det sagdt utan ondska...
Jag är icke vid skämtlynne, Blanche.
BLANCHE tiger i misshumör.
ondt, att jag skall bli fiende med alla mina vän-
Nu är Du vred.
-- Hvad har jag gjort för
Är det bannet, förbannelsen, som följer mig allvarlig!
Blanche!
redan?
-- Var icke vred, men förlåt mig att jag är
TREDJE AKTEN BLANCHE misshumör.
hårdt; jag återtar det! -- Förlåt mig då, för att
Jag skulle icke ha sagt »skam», det var för
Du hade orätt!
Se så, nu sade jag något ohjälphur jag gör, för det blir lika galet ända! -- Åh!
Hvad bullrar derute?
ligt dumt!
Bäst jag tiger!
Eller rättare; likgiltigt
Gossar och Flickor i dörren, omgifva skrattande Algotson och ropa i Chorus: »Blanche de Namur!
I år, i år och alltid».
ALGOTSON in; klädd i stöflar, som synas våta och solkiga.
BLANCHE drar en suck af lättnad och synes befriad från en plågsam känsla af oro.
står dock den sanna vänskapen åter.
Se där är min vän; när allt annat brister så
ALGOTSON ställd; ser förskräckt ut på Magnus som om han trodde denne talade ironiskt.
abborrgräs?
Hvadan kommer Du med våta stöflar och
ALGOTSON
betraktar häpen stöflarna.
bryggans spel skäggade sig och kuriren stod på andra sidan vinkande med ett bref: för mig utgör eld och vatten inga oöfverstigliga hinder.
Här är pergamentet.
Ers Nåde; jag kommer ur slottsgrafven; vind-
godt komma till mig mera?
Så enfaldig fråga; kan något öppnar brefvet.
falliga försvarsåtgärder från Svenska sidan göra ställningen betänklig.»
Enkelt och sakrikt.
Först säljer
»Danskarne rest sig och infallit i Skåne.
Brist-
man landet åt mig. och så tar man tillbaka det.
är i hans knutar det brinner!
Skicka ned Erik med Hertigen af Halland; det
hos mig.
-- Hvad säger Du, Bengt Algotson?
ALGOTSON betänksamt.
Porsen kan gerna gå, men Erik skall stanna
Porse är nog mannen.
stämd?
Hvad går åt Dig; Du är så fåordig, och för-
Har jag icke Folkungablod i mitt hjärta?
Äro icke rikets och majestätets olyckor mina?
Vill Du gå till Skåne? ger Algotson en min.
af den kungliga vänskapen dristar jag framskjuta ett råd:
Väntom nyare budskap.
Ers Nåde befaller och frågar icke; men hedrad
motstånd, då vi sakna både pengar och trupper?
BEATRIX in åtföljd, af Tärnorna.
För öfrigt, hvartill båtar ett lönlöst
emot henne.
Hvad söker Du, mitt barn?
Vill kyssa henne, men åtrar sig vid en min af Blanche.
Jag far icke smeka
Dig mer; allt
skall sudlas hvad rent är! -- Hvad söker Du?
Är icke Erik här?
tig Porse och flere.
Medregenten är hos Biskop Styrbjörn med her-
Hvilket sällskap!
Och hvad vill det betyda?
veta: här sammankommes i hemlighet och rådgöres nattetid; här skickas courirer och sändebref... ERIK in hastigt.
Käre fader, här sker så mycket som vi ej fa
-- -- -- Min far, jag har onda nyheter, och önskade en annan bure dem!
Hvad snackar
Du om, lilla skvallerbytta?
Var trygg Du; jag väntar icke på något godt nu mer.
straxt skynda till undsättning.
Skåne är ohjälpligt förloradt om icke vi
ner och taga
Porse med Dig?
Nytt var det icke, men ondt!
Vill Du gå dit
Jag vill och jag bör.
Så lyder kungslösen: jag vill, jag bör.
Och den vill Du lära mig; tölp! MAGNUS.
redan här!
Skall Erik gå i kriget?
-- Och I börjen strida
Dig. -- Följen mig, till afsked!
Erik går dit pligten kallar och jag stannar hos Går, åtföljd af Algotson, Erik, Beatrix. INGEBORG och Blanche ensamma.
Du kan ha tur din slinka!
Och Du skökomoder!
FOLKUNGA-SAGAN. INGEBORG
slår Blanche en örfil.
Kan Du rodna, eller jag hjälper Dig!
mördarfamiljen, i hvilken jag haft den skammen bli indragen.
Jag förbannar den stund jag satte fot i detta land...
Är det hofseder hos Folkungarne, Pöbelungarne,
Instämmer.
riket under Magnus' minderårighet så att allt var
Jag tror Dig.
Du och Porse styrt
opp- och nervändt och det icke fans en mark silfEra skulder.
Det blod som Magnus har i kronan
ver i skattkammaren, så far konungen och jag bära det har Du och de Dina skaffat dit, när Ni läto halshugga den olycklige tronföljaren!
Var därför barmhärtig mot din son, då han lider för Dig och dina brott!
Barmhärtig?
Det råder Du horskvinna!
skap är i godo upplöst, emedan Magnus ej anser
Icke så, om Du vill veta det! -- vårt äkten-
sig ha rätt låta flera konungasöner födas som skulle
TREDJE AKTEN kifvas om tronen; och emedan han egnat Gudi sina återstående dagar i renlif och botgöring för dina synder.
Det är för högt för Dig att fatta, Du torg-
kvinnas vederlike!
Löp nu omkring och begabba!
Och Du egnar ditt renlif åt Bengt Algotson!
lighet står öfver din lösaktighet, det visade han vallgrafven för att skydda sin Amurs ära.
Algotson älskar mig, och huru högt hans kär-
nyss då han sprang ut från tredje stockverket ner i
Ära!
Med den äran; jag har den äran!
Går åt fonden, möter Erik.
Erik!
Kom och låt oss tala, innan det är för De båda draga sig undan i samma hörn der Porse och Ingeborg förut sutto.
den främmande qvinnan icke hör Dig! ERIK.
Dig här, och när Du talar, gör det så att
Du menar min mor!
öfver landet!
Ja, din mor, konungens maka, som dragit ofärd
FOLKUNGA-SAGAN. ERIK.
icke föreställa mig det...
Det är möjligt hvad Du säger, men jag kan
svaret, det vet Du, ty din fader är otillräknelig.
Du är redan Konung, Du bär hela an-
Du ser att Herrans hand har lagt sig tungt öfver
honom så att allt hvad han företar misslyckas: och baka på land och folk och oss alla.
Har Du märkt detta eller icke?
Du märker granneliga huru hans olyckor falla till-
sällsamt att jag icke bemärkt det förr.
När Du säger mig det, så förekommer det mig
som var eröfradt, föll ju tillbaka; Skåne som var inlöst, togs åter; och svåra tidender löpa in från
Allt ramlar ju omkring honom:
Ryska Karelen
För öfrigt och till sist, denna bannlysning har ju rest folket mot din fader, så att han i verkligheten är afsatt.
Ingen hör honom mer, ingen lyder.
Dig lita nu allas ögon!
är Du redan krönt; stig fram då och handla som
din pligt är; blif rikets räddare och skona därigerar bli formligen stött från tronen.
nom din fader från förödmjukelsen att af rikets her-
hvad Du sade.
»Konungen min fader, är i verklig-
Du talar så fort, farmor; låt mig nu tänka efter
TREDJE AKTEN heten afsatt, emedan folket undsagt honom.» är alltså icke fråga om afsättning?
Nej, efter som han redan är afsatt.
ERIK barnsligt.
Hvad skall jag göra då?
rädda landet.
Du skall begagna ditt kungliga prerogativ och
Hvem hjälper mig då?
och jag!
Hertigen af Halland, Biskop Styrbjörn -- -- --
så vill jag göra så, så!
Det var så, de herrarne menade i afton! -- Ja,
INGEBORG omfamnar honom.
tillbaka, när Du satt handen till plogen! --
Frid vare med Dig, mitt barn!
Och se Dig ej
tala om detta för Beatrix?
Vänta litet, faster Ingeborg! -- Får jag inte
det...
Du lilla slughufvud; inte behöfver Du fråga
Jo, för hon går och skvallrar... kysser honom.
INGEBORG
skall vara.
Följ mig, så skall vi se till att Du kommer i väg som en riktig liten kung.
Hon leder honom vid handen ut till venster.
Så, mitt hjärta, nu vet
Du ackurat hur det
har hela tiden stått vid fönstret till höger, der hon och Algotson suttit förut.
ALGOTSON in.
Där är Du åter, och jag väntade Dig. -- BENGT.
genom fönstret i den mörka natten, lefde jag om
Evigheter ha också gått!
Då jag sprang ut
TREDJE AKTEN hela mitt lif i tre sekunder, och allt var svart, utom en punkt, som likt ett frö växte ut till en hvit lilja tyckte jag, och jag sväfvade öfver vattnet i vallsom när barnet lägges till ro. och blef Du!
Och Du fattade mig under armarne, grafven tills jag sattes ner i sjögräset stilla, mjukt
Du skadade Dig icke?
bröstet och jag kände något hett som tårar drypa ner på det bultande hjertat.
Nej. -- Men dock, här inne brast något i
våra ljufva synder --
Det betyder, att vi snart fa gråta, gråta öfver
synd?
Synder: är vår älskog syndig, hvad är då icke
och mina barn.
Den ömhet
Du aflockat mig tillhörde min make
hvem man vill?
Har man icke rätt att skänka sina känslor åt
FOLKUNGA-SAGAN. BLANCHE.
en, och skänka åt en annan.
Nej, man får icke taga igen hvad man gifvit
Förebråelser?
öfver rike och folk, stora och små, och jag fruktar den står för dörren.
Själfförebråelser! -- Här stundar en domedag
in från fonden, med mask, eljest klädd som förut.
Blanche och Algotson om halsarne, bakifrån, en med hvar hand.
DEN BESATTA hviskar.
DEN BESATTA
Hon fattar
Vällustens makt har sorg
Så mången gifvit!
Ofta kval af kvinnor kommit!
Till men de vordo, Fast mäktige Gud Dem skära skapat!
TREDJE AKTEN DEN BESATTA.
Du känner mig.
Tar bort masken.
Det är Den besatta qvinnan.
Jag känner henne nu!
Ändtligen! ALGOTSON till Den Besatta.
Hvad söker Du här?
Hvad vill Du mig?
har redan sett ditt lik, ute i marken, någonstans fjärran...
Varna Dig! -- Man ämnar slå ihjäl Dig; jag
löften?
Du kommer således icke för att kräfva in gamla
framtiden; löften om hvad?
Du tror jag vill ha Dig igen.
Hvad skulle jag med Dig, och Du med mig som icke är till mer?
Hvad är löften för den som icke kan se i
Hvem är denna kvinna som intränger här?
Hon var en gång min hustru!
Och nu blir jag väl aldrig mottagen här mer!
BLANCHE till Den Besatta.
Har han förskjutit Dig?
jag lefver nyttja vi icke sådana ord, ty vi tänka
I talar, ty i de kretsar der
icke sådana tankar.
I menar kanske om han hade skulden?
Det har ingen skuld till det som skall lefver och lider...
Se så, nu slår hon mig igen ...men det är bara derför att jag går och talar ske; för öfrigt är det bara drömmar allt hvad vi gör en afvärjande rörelse mot en osynlig
om... och man får inte tala om för barnen att det bara är för att skrämma dem...
Det är inte så farligt, vet Ni, der bortom -- grafven --, ty Gud
TREDJE AKTEN är god, och förlåter allt; men det får man inte säga...
Till den osynlige.
Nyp mig då inte, människa!