Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om vi m e d grannlagenhet o c h ö m h e t kunna hejda den s t a p p l a n d e eller hjälpa u p p d e n fallne på d e n n a slippriga lefnadsbana, där vi själfva, v å r a b a r n o c h b a r n b a r n m å s t e v a n d r a v ä g e n ut och i n g e n af o s s vet, h v a r » s t ö t e s t e n e n » ligger dold, h v e m s o m s k a d e l ö s skall g å d e n förbi eller falla, s å m å s t e vi väl h å l l a s a m m a n s o m b r ö d e r o c h systrar.
M å t t e ni n u f ö r l å t a d e n g a m l e, s n a r t å t t i o å r i g e gubben, s o m smugit sig in i » e r egen tidning ».
H a n l o f v a r att a l d r i g k o m m a å t e r, b l o t t ni d e n n a gång öfverse m e d MORBROR ERIK.
R Y G G!
T y m o t d e n är d e t s o m l ö n n m ö r d a r e n s t r a f f l ö s t m a t t a r m e d s p e t s e n a f s i n f ö r g i f t a d e d o l k, s å fort tillfälle g i f v e s, o c h m å n g e n k ä n n e r i n g e n l ä c k - r a r e s p i s ä n att ä t a a f s i n n ä s t a s r y k t e.
A l l a h a vi g l ö m t, h v a d v i e n g å n g k u n d e u t a n t i l l: » Att t ä n k a o c h t a l a v ä l o m v å r n ä s t a, d e s s fel o c h svagheter öfverskyla, dess goda n a m n oeh rykte f ö r s v a r a o c h a l l t i n g till d e t bästa u t t y d a.
» » — d e n » h a r v i s s e r l i g e n rätt i, att d e m i l d a s t e k v i n n o r i c k e a l l t i d k u n n a u n d a n t a g a s från e n e l a k eller tanklös pratsjuka, s o m s y n s förneka hjärtats b i l d n i n g; m e n h e l a s k u l d e n b ö r a d e d o c k ej b ä r a, ty v i k u n n a ej m e d b ä s t a v i l j a f r i k a l l a d e n a n d r a hälften a f m ä n n i s k o s l ä k t e t för s a m m a lyte.
O c h som desse anses trovärdigare, göra de måhända ä n n u m e r a o n d t g e n o m d e t ö f v e r m o d o c h tvär- s ä k e r h e t, h v a r m e d d e k o l p o r t e r a sitt o v e t a n d e », som m i n d r e o f t a får d e t f ö r a k t l i g a e p i t e t e t — käringprat.
S j ä l f h ö r d e j a g e n g å n g e n u n g m a n i ett s ä l l - s k a p af 16 p e r s o n e r u t r o p a: » N å, mitt h e r r s k a p h a r ni h ö r t d e n s i s t a s k a n d a l e n?
» O c h så upp- gaf h a n n a m n p å s i n a offer.
Icke jag, o c h ingen a n n a n h e l l e r, s t e g u p p f ö r att g e h o n o m e n örfil.
Man h ö r d e blott det „ vanliga mumlet, s o m d o g bort i hviskningar: » Ah — v e r k l i g e n — h m hm,« o.
A n d r a dagen var » n y h e t e n » bekant för m i n s t 3 2 p e r s o n e r, o c h s å m u l t i p l i c e r a d e s talet dag efter d a g, till d e s s o p i n i o n e n h a d e sitt d r å p f ä r d i g t.
O c h d e n n a g r y m h e t e n d a s t f ö r att få s ä g a en » r o l i g » elakhet!
Offren h a d e i n g e n a n i n g o m s i n r y k t b a r h e t, m e n f i n g o d e n s l u t l i g e n SL^ en ärlig vän.
F ö l j d e r n a b l e f v o h v a r k e n få e l l e r s m å.
S å d a n a sär bli aldrig fullkomligt läkta.
V å r a ä l s k v ä r d a m e d m ä n n i s k o r s ö r j a f ö r att d e h å l l a s ö p p n a.
J a g p å m i n n e r m i g j u s t en farisé, s o m v i d detta tillfälle v a r n ä r v a r a n d e, e n a f d e s s a, s o m » t a c k a G u d, att d e ej ä r o l i k a a n d r a m ä n n i s k o r ».
G e n a s t h a d e h a n till h a n d s e n s l ö k att l ä g g a p å l a x e n » o c h p å b j ö d sin lilla snälla, m e n k a n s k e n å g o t enfal- d i g a fru att v i d d e n n ä r a s t u n d a n d e j u l e n, v i d a f s ä n d a n d e t a f k o r t e n, u t e s l u t a en m e d l e m a f fa- miljen, en o l y c k a s o m han trodde skulle förkrossa!
Straffdomen utfördes också.
Egentligen b o r d e en så p l u m p ogrannlagenhet icke v ä c k a annat än löje — m e n d e t b l e f ej s å; d e n träffade p e r s o n e r a f tin o c h ö m t å l i g n a t u r.
M a n s k a l l s ä g a, att d e t v a r e n t ö l p, m e n h a n h a d e (int k l ä d e i f r a c k e n o c h b a n d i k n a p p h å l e t s o m b e v i s på — sin ridder- lighet.
N å g r a ä l d r e d a m e r t o g o v i d s a m m a tillfälle m e d v ä r m a d e f r å n v a r a n d e s parti, h v i l k e t s a n n i n g s e n - ligt o c h r ä t t v i s l i g e n m å s t e e r k ä n n a s, d å j u s t d e n n a k a t e g o r i i o l i k a fall i c k e b r u k a r s k o n a s, u i a n får bära hela ansvaret o c h skulden.
L å t o s s a n t a g a, att d e n s k v a l l e r s j u k a till o c h m e d tror d e t v a r a s a n n i n g h v a d h a n k o l p o r t e r a r, s å är d e t d o c k a l l t i d b r o t t m o t s e d l i g h e l e n s b u d, s o m f ö r b j u d e r o s s att f ö r r å d a, b a k t a l a o c h i l l a b e - rykta vår nästa.
Alla b u d äro inför G u d lika heliga o c h d e t å t t o n d e ej m i n d r e ä n d e f ö r e g å e n d e e l l e r efterföljande.
M e n l i k s o m g e n o m en t y s t ö v e r - e n s k o m m e l s e t y c k a s, m e d u n d a n t a g af femte o c h s j u n d e b u d e t, d e åtta ö f r i g a v a r a a l l d e l e s straftria.
Aldrig h ö r m a n n å g o n förföljas för deras öfver- trädelse.
B e l a c k a r e n v e t m e d s i g själf, att h a n ej s k u l l e v å g a i v i t t n e n s n ä r v a r o s ä g a till d e n f ö r t a l a d e, h v a d h a n s ä g e r om h o n o m.
L a g e n s 16 kap. 7 § är k a n s k e h i n d r e t; d ä r f ö r v ä l j e r h a n r y g g e n, s o m utan näpst kan antastas.
Men kära välsignade m ä n n i s k o r, lätom o s s städse m i n n a s, att v i a l l a ä r o f a b r i c e r a d e a f s a m m a l e r a — som nog ej var så alldeles felfri.
Hvarje män- n i s k a h a r sin g o d a s i d a, o c h v a n l i g t v i s ä r o d e g o d a flere ä n d e d å l i g a.
L å t o s s k o m m a ö f v e r e n s om att f ö r e t r ä d e s v i s f ä s t a o s s v i d d e f ö r r a, s o m v i m e d h e d e r k u n n a f ö r a ut i m a r k n a d e n.
Låt oss minnas, hur Shakespeare klagar: » Det o n d a För patienee-amatörer.
2:ne lekar.
Börjar m e d ess o c h slutar m e d kung samt går i färg.
1) 4 k o r t u t l ä g g a s i f y r a r a d e r, l ä m n a s s å ett t o m r u m, o c h åter 4 kort i fyra rader utläggas, så att d e t b l i f v e r 1 6 k o r t p å h v a r s i d a.
2) D e s i s t a k o r t e n i d e å t t a r a d e r n a l ä g g a s p å h v a r a n d r a i f a l l a n d e, o b e r o e n d e a f f ä r g; d e t är d o c k a l l t i d b ä s t att få i färg.
3) N ä r d e t ö f v e r s t a a f d e k o r t e n, s o m h å l l a s i h a n d, ej p a s s a till e s s h ö g a r n e e l l e r till d e t s i s t a kortet i d e åtta raderna, l ä g g e s e n talong, hvars ö f v e r s t a k o r t får a n v ä n d a s.
Blifver n å g o n rad tom, f y l l e s d e n m e d ett k o r t från t a l o n g e n e l l e r med d e t s i s t a k o r t e t i n å g o n a f d e åtta r a d e r n a.
S å att p å e s s e n får i s t i g a n d e o c h i f ä r g l ä g g a s: det sista kortet i n å g o n af de åtta r a d e r n a s a m t det öfversta kortet i talongen.
s o m för n ä r v a r a n d e vistas i N e u v v i e d, fick d e n 9 d:s e m o t t a g a b e s ö k a f s t o r - hertiginnan af Baden, vår kronprinsessas moder.
Den 11 å t e r v ä n d e s t o r h e r t i g i n n a n till K a r l s r u h e.
» G A M L E S T A D E N S V Ä F N A D E R ' är en rubrik, som v å r a l ä s a r i n n o r n u m e r a återfinna i a n n o n s - a f d e l n i n g e n, o c h v i d h v i l k e n v i fästa d e r a s u p p - märksamhet.
G a m l e s t a d e n s tillverkningar ha för sin styrka o c h g o d h e t tillvunnit sig det ampla- ste e r k ä n n a n d e, till o c h m e d l å n g t u t o m S v e r i - ges g r ä n s e r, o c h a n s e v i o s s d ä r f ö r k u n n a re- k o m m e n d e r a d e m h o s alla svenska husmödrar.
Det är o c k att m ä r k a, att G a m l e s t a d e n s v ä f n a d e r ä r o » k l i s t e r f r i a », d. v.
s. s a k n a all s l a g s v ä r d e l ö s a p p r e t u r, s o m b i o n är till f ö r att låta v a r a n synas b ä t t r e ä n d e n i v e r k l i g h e t e n är.
Det välförtjänta f ö r t r o e n d e, d e t s t o r a e t a b l i s e m e n t e t f ö r v ä r f v a t, är o c k i ständigt v ä x a n d e o c h h a r j u s t n y l i g e n för- a n l e d t f a b r i k e r n a s y t t e r l i g a r e t i l l b y g g n a d o c h ut- vidgning.
H U L D A L U N D I N S S L Ö J D K U R S.
Afslutning ägde sistlidne m å n d a g rum v i d fröken Hulda L u n d i n s s l ö j d k u r s härstädes för u t b i l d a n d e af handarbets- lärarinnor.
I kursen hafva 46 elever deltagit.
Nästa kurs börjar den 6 n ä s t k o m m a n d e september.
* H U S L I G E K O N O M I OCH P R A K T I S K M A T L A G - Den lärarinnekurs, s o m i dessa ämnen vid A t e n e u m för flickor i S t o c k h o l m pågått d e n n a termin, afslutades den 9 o c h 10 dennes.
Första dagen h ö l l s teoretisk e x a m e n, hvarefter lärarinne- eleverna fingo hålla en proflektion hvardera m e d lärjungarne i högsta klassen vid läroverket.
An- dra d a g e n s k e d d e u p p v i s n i n g i praktisk matlag- ning o c h i s a m m a n h a n g därmed stående sysslor.
Lektionernas grundlighet samt de snabba o c h m e d s ä k e r h e t a f g i f n a s v a r e n v i s a d e, att a r b e t e t bedrif- vits m e d skicklighet o c h allvar.
D e, s o m g e n o m g å t t l ä r a r i n n e k u r s e n o c h n u er- h ö l l o b e t y g, v o r o: Anna Biberg, Berta con Fieandt, Hanna Sillen o c h Elin Rosen.
D e ha hvarje skol- dag u n d e r terminen varit sysselsatta vid lärover- ket m i n s t 6 t i m m a r f ö r u t o m h e m a r b e t e.
S t o r v i k t h a r l a g t s u p p å att b i b r i n g a d e m e n p r a k t i s k ut- b i l d n i n g, a f s e d d för s å v ä l f o l k s k o l a n s o m h ö g r e flickskolan.
D R O T T N I N G E N, * D e bekanta artister n a f r ö k n a r n a Ellen Jolin o c h Ottilia Adelborg ha be- gifvit s i g till L o n d o n i o c h f ö r k o n s t s t u d i e r.
F r ö k e n J o l i n l ä r k o m m a att v i s l a s e n t i d i u n i v e r s i t e t s - s t a d e n O x f o r d, o c h m a n t o r d e få m o t s e n å g r a bil- der från d e n n a s k ö n a s t a d.
De bekanta främjar- ne a f s v e n s k h e m s l ö j d o c h k o n s t i n d u s t r i, f r ö k n a r - n a Giöbel o c h Häbner, vistas o c k för närvarande i den engelska hufvudstaden.
S V E N S K O R P Å S T U D I E F Ä R D.
S T O O R L U S L B A R H E E T O C H T O R N E I J vvidh R E S I - DENTZ Stadhen STOCKHOLM uppå Ladugärdz g i ä r d e t IN M A I J O A.
1 8 9 4 » är titeln p ä d e t n u från k u n g l i g a t r y c k e r i e t u t l ä m n a d e y t t e r s t l ä c k e r t utstyrda p r o g r a m m e t för torneringen i h i p p o d r o - m e n å L a d u g å r d s g ä r d e, g e n o m h v i l k e t m a n får e n k l a r o c h liffull f ö r e s t ä l l n i n g o m d e t s t o r a r t a d e skå- d e s p e l, s o m k o m m e r att e r b j u d a s s t o c k h o l m a r n a i den n y b y g g d a jättecirkus.
Första afdelningen af programmet upptager o l y m p i s k a spel m e d längdsprång, spjutkastning, löpande, diskuskastning o c h brottning.
Efter d e o l y m p i s k a s p e l e n följer k a p p k ö r n i n g, hvari trenue fyrspända charer deltaga.
En ä n n u praktfullare anblick k o m m e r programmets andra afdelning, framställande tornerspel o c h karusell u n d e r Erik X l V.
s tid, a t t e r b j u d a.
Ett h u n d r a s j u t t i o p e r s o - n e r till h ä s t o c h till f o t s, ä d l a d a m e r, k ä c k a rid- d a r e, k o n u n g E r i k s j ä l f o c h h a n s b r ö d e r m e d lif- v a k t o.
s. v., d e l t a g a.
D ä r p å f ö l j e r e n g e l s k räf- j a g t, h v a r i d e l t a g a f e m t i o d a m e r o c h h e r r a r till bäst samt en m ä n g d lysande ekipage m. m.
Till s i s t e n s t o r effektfull s t r i d m e l l a n f r a n s m ä n o c h a r a b e r, f r a m s t ä l l a n d e i n t a g a n d e t a f ett a r a b i s k t läste.
1 s t r i d e n d e l t a g a ej m i n d r e ä n 2 0 0 m a n.
Det s t i l f u l l a p r o g r a m m e t b i l d a r ett litet e l e g a n t häfte, p å f r a m s i d a n p r y d t a f e n s k ö l d m e d s v e n - ska v a p n e t i gult o c h blått j ä m t e o r n a m e n t s a m t på baksidan m e d sammanflätade lagerkransar j ä m - te S v e a - o c h G ö t a v a p n e n.
D e n f ö r s t a f ö r e s t ä l l n i n g e n i h i p p o d r o m e n är af- s e d d att f ö r s i g g å i d a g f r e d a g.
D e n gångna v e c k a n s stora evé- n é m e n t p å t e a t e r o m r å d e t h a r v a r i t fru Anna Pet- tersson-Norries d e b u t å o p e r a s c e n e n, h v i l k e n af lätt i n s e d d a s k ä l m o t s e t t s o c h m o t t a g i t s m e d m i n d r e vanligt intresse.
D e n firade konstnärin- nans första rangs position i n o m det fack, h o n hittills ö f v a t — o p e r e t t e n s — h a r l ä n g e v a r i t o o m t v i s t a d, o c h p u b l i k e n s t i l l t r o, att h e n n e s ut- sökta sceniska o c h musikaliska konst skulle äga b e t i n g e l s e r att ä f v e n i n o m e n f o r d r i n g s f u l l a r e r a m g ö r a y p p e r l i g v e r k a n, b l e f p å ett g l ä n s a n d e s ä t t m o t s v a r a d.
P r e m i e r e n förliden fredag var för d e n charmanta gästens v i d k o m m a n d e en obetingad s u c c é s: d e n strålande apparitionen, så särskildt l ä m p a d för den antika dräkten, det delikata musik- föredraget, det intelligenta spelet o c h en fulländad p l a s t i k f ö r e n a d e s i g att g ö r a d e n f ö r f ö r i s k a F r y n e s seger lika fullständig utanför r a m p e n, s o m d e n enligt legenden framställes vara det bland de s k ö n h e t s d y r k a n d e h e l l e n e r n a på s c e n e n.
Mindre afgjord var den framgång det n y a musik- verket i sin helhet rönte.
Saint Saens ' m u s i k är visserligen intressant o c h s p i r i t u e l l, m e n af d e n flytande melodigifning, s o m skulle göra den popu- lär o c h h v i l k e n m a n minst i o p e r a - c o m i q u e vill s a k n a, f i n n e s allt för litet.
D e t h e l a v e r k a r n å g o t t o r r t o c h r e f l e k t e r a d t; i n s t r u m e n t e r i n g e n ä r dock- g l ä n s a n d e s o m alltid h o s d e n n e djupt m u s i k l ä r d e mästare.
N å g r a p ä r l o r a f m e l o d i s k f ä g r i n g fram- stå o c k s å m e d solitärens ö k a d e glans m o t den n å g o t t u n n a v ä f n a d e n.
I all s y n n e r h e t u t g ö r å k a l - l e l s e n till A f r o d i t e i b ö r j a n af a n d r a a k t e n e n s å d a n glanspunkt, l i k s o m d e n andra akten i sin helhet höjer sig öfver den första.
Näst F r y n e s representant fästes u p p m ä r k s a m - h e t e n v i d d e n n a r r a k t i g e o c h g i r i g e D i k e f i l o s ' fram- s t ä l l a r e, o c h h r Brag n e d l a d e, h v a d m a s k e r i n g o c h spel angår, m y c k e n förtjänst o m denna r o l l; d e n m u s i k a l i s k a prestationen var v i d a svagare.
I detta senare a f s e e n d e d ä r e m o t framstod naturligtvis hr Ödmann s o m Nikias, den sköna Frynes lycklige g i l j a r e, o c h ä f v e n a k t i o n e n v a r af g o d v e r k a n.
M i n d r e r o l l e r u t f ö r a s rätt förtjänstfullt a f f r ö k e n Frödin o c h h r r Johanson och Henrikson.
Som u t f y l l n a d p å p r o g r a m m e t g a f s ett d i v e r t i s s e m e n t » I U n g e r n » till m u s i k a f och Brahms.
•4 * balett- Berliot
IDUN Skisserade af Wilma Lindhé.
(Forts.) Jungfru Beuier — sömmerskan som tagit fosfor!
Skulle de inte känna henne, om hvil- ken det tisslats och tasslats i alla vråar!
» Däri Där! » upplyste mer än en, medan alla undrade öfver, att en så fin fru kunde besöka » en töcken ».
» Hur mår Sophie n u?
» Den sjuka låg med slutna ögon och sam- manbitna tänder, utan att svara.
Den unga frun satte sig bredvid henne och smekte hennes afmagrade händer utan tanke på, att hon var föremål för allmän undran och uppmärksamhet.
Tår efter tår droppade från den olyckligas ögon.
» Hvarför lät man mig inte dö? » snyf- tade hon krampaktigt — » är man då tvungen att lefva, när man inte vill. » » Ja — Gud, som ger lifvet, har ensam rätt att taga det. » » Men det är hårdt!
O, om jag fått dö!
Och nu bättras jag!
Göra om det kan jag inte — och sedan? » » Tänk inte på det nu.
Min man och jag ha talats vid och tänkt ut det så bra.
Blif nu bara snart frisk och håll modet uppe. » Den unga fruns blickar föllo i detsamma på bädden bredvid, hvarifrån tvänne mörka, feberaktigt glänsande ögon blickade henne till mötes.
Dessa ögon hade hon sett förut — men hvar?
Hon kunde ej erinra sig det, och det såg ut, som om den sjuka äfven letat i sitt minne.
Det stod blommor på bordet — en liten bukett från blomstermissionen — och därbred- vid några böcker.
Den spetskantade nattröjan med sin nervikta krage, de hvita, barnlikt små händerna, det glänsande slätkammade håret och den finlemmade gestalten, allt talade om att hennes smak, vanor och fordringar på lifvet betydligt skilde sig från hennes olyckskam- raters.
Hvad som äfven syntes vid första ögonka- stet var att hon var en af dem, som ej kunna slå sig fram i världen.
» Ligger fröken här? » Nu mindes den unga frun fullkomligt, att hon sett den sjuka för ett par år sedan vid en liten badort, där hon läst med två minder- åriga barn i en familj, som bodde på platsen året om.
» Är det inte fru Holt? » » Jo visst!
Och nu minns jag fröken myc- ket väl, fröken var klen redan då! » » Ja — och klenare blef jag därute.
Skär- gården är nog härlig om sommaren, men jag trodde aldrig vintern skulle få ett slut!
Jag bara frös och frös, och de andra som voro starka, friska och vana vid luften, gjorde narr af - mig.
Det var en svår tid — men som- maren!
' » Det drog ett skimmer af lycka öfver det tärda ansiktet, med dess rörande uttryck af godhet och hjälplöshet.
Det var som hade en tafla rullats upp, me- dan fru Holt erinrade sig dag för dag af denna sommar, då hon firat sin smekmånad ute vid hafsbrynet.
Den unga flickan hade alltid gått ensam, aldrig med den andra ungdomen, som fann henne för gammal — hon var nämligen öfver tjugu år.
gång Litet hvar började göra sig lustig öfver denne malätne Don Quijote som funnit en Dulcinea, hos hvilken ingen annan såg något tilldragande.
Fru Holt rodnade vid minnet af, huru äf- ven hon deltagit i gycklet.
Hur väl förstod hon ej nu det lyckliga le- endet vid minnet af denna tid.
Hur väl fat- tade hon ej, hvad dessa båda ensamma haft att säga bvarandra om lifvets bitterhet, om försakelser, framtidshopp och om möjligheter, som aldrig kunde realiseras.
» Sitt ned lite! » bad den sjuka.
Ännu aldrig hade någon gjort henne ett be- sök, och det hade känts både smärtsamt och förödmjukande.
Nu var det liksom en upp- rättelse inför de andra patienterna att en så fin dam satt vid hennes Hennes ögon hängde fast, ej allenast vid den unga kvinnans älskliga ansikte, utan ännu mer vid hennes ele- ganta vårdräkt, ty hon tyckte om det, som var vackert, och hade lidit så bittert af att be- höfva vara torftigt och illa klädd.
» Och fröken stannade inte kvar därute längre än till hösten? » frågade fru Holt, som ej rätt visste hvad hon skulle säga.
» Jag kunde inte!
Jag kände, att de inte tyckte om mig, och det är pinsamt.
De ville ha mig bort, det förstod jag, och så sade jag själf upp — det ser ju bättre ut. » Fru Holt tordes ej fråga, hur hon sedan haft det, ty hon gissade att det varit svårt nog.
» Jag blef erbjuden en plats, » fortsatte den sjuka, » och alla sade jag borde ta den — att jag inte hade rättighet att neka.
Det var på en fyrklippa!
Många barn, små rum, osund luft, fattigdom — och så den förfärliga en- samheten.
Det är kanske därför Gud straf- fat mig — men jag kunde inte. » » Hur länge har ni legat här? » » Tre månader, men nu kommer jag upp snart, värken i sidan är mindre.
Jag längtar att få ligga ofvanpå och komma fram till fön- stren.
Bara jag sluppe den där förfärliga dräk- ten! » Hon pekade på konvalescenterna, som voro iförda den vanliga munderingen.
Grof, mörk- blå bomullsklädning; som nästan aldrig passade till figuren, utan var antingen för lång, för kort eller för vid, och oftast sammanhållen om lifvet med en gammal näsduk eller schalett.
» Det påminner om fångdräkter, tycker jag. » säDg.
y&gt;A i kommer nog att se söt ut äfven iden. » Ett leende gled öfver de tärda dragen.
» Ni är så god!
Nu minns jag er så väl!
Ni mötte alltid er man nere vid ångbåten, och sedan sågo ni båda endast hvarandra. » » Det var en lycklig sommar, » svarade fru Holt drömmande.
» Ja, » kom det sakta borta från sängen, » den lyckligaste i mitt lif — men nu hade jag nästan glömt det.
Det är så länge sedan, och det har händt så mycket sedan dess. » Fru Holts ögon gledo bort till en säng, framför hvilken en nyss utskrifven kvinna stod, medan fyra barn trängdes omkring henne och mannen med ett lyckligt leende på läpparue samlade ihop hennes tillhörigheter.
T » Så gå vi då, Josephina — i Herrans namn. » Hon nickade, medan tårarna stodo henne i ögonen.
» Du har väl tackat riktigt? » frågade han.
» Så godt jag kunnat!
Ja, Johan lille, » fort- satte hon och böjde sig ner öfver yngsta gos- sen, » nu kommer mamma hem igen. » » Och aldrig hit mera? » » Det vill jag hoppa.?
! » » Jag har droska nedanför, Josephina du, » sade mannen med en viss stolthet.
» Och det skulle du göra för min skull.
Nog kunde jag orkat den lilla biten. » » Nej, ha vi aldrig varit herrskap förr, så nog ska ' vi vara det i dag, » svarade han tro- hjärtadt.
Så gingo de!
Han före med hennes pack- ning, barnen efter med hvarsin småsak i han- den och hon sist, hälsande till höger och vän- ster, medan glädjetårar hängde i hennes ögon- fransar.
» Det måtte vara härligt att komma härifrån och till de sina igen, » sade fru Holt, vänd till fröken Dahl.
Denna låg med slutna ögon och svarade ej.
» Jag tröttar er kanske! » » Ack nej!
Jag är bara elak.
Det gör mig alltid ondt att ' se lyckliga människor.
Jag menar sådana, som äro afhållna eller ha de sina kvar i lifvet.
För dem är det naturligt- vis en lycka att komma härifrån — men för den som ingen har?
Se på gumman där, hon är inte för glad. » Öfversköterskan, en blek kvinna med fina, intelligenta drag, kom in i iklädd en ljus bomullsklädning, skyddad af ett snöhvitt för- kläde.
På det mörka håret låg en enkel hvit mössa och broscheo, hvarmed halskragen var hopfästad, bar röda korsets märke.
Fru Holt reste sig ovillkorligt, så vördnads- värd syntes henne denna kvinna, som offrade sitt lif, sina tankar, sin hela kraft för lidande likar.
» Jag skulle be de besökande aflägsna sig, » sade hon mildt.
» Här kommer en ny pa- tient. ».
Karin såg på sin tomma bädd.
Hon visste allt för väl, att det var hennes efterträderska som väntades.
Strax därpå var salen fri från besökande; men Karin stannade i korridoren för att säga ännu ett sista farväl åt några af barnen, för hvilka hon brukat berätta sagor, och hvilkas särskilda favorit hon var.
Där fanns nu endast lilla Hulda, som hade ägghvita, hvilket hon med stolthet berättade för hvar och en, som ville höra på, samt den ännu yngre Selma, som led af höftsjuka och med barnslig glädje visade sina kryckor, på hvika hon för första gången praktiserat sig ut ur sjukrummet.
Att skiljas från dessa små var det svåraste af allt; men afskedet blef Karin lättare än hon saleD, CM CM c » C O o?
da pri rSju^liusinteriörer.
För ömtålig och allvarlig var hon väl också för deras lekar, men säkerligen hade det gjort henne ondt mer än en att se sig så all- deles förbisedd och utesluten.
Fru Holt mindes, hur glad och tacksam hon förefallit, då någon tilltalat henne, och före- brådde sig att ej ha gjort det oftare.
» Hvar- för ger man ej all den vänlighet man kan?
Hvarför gör man alltid för litet här i världen? » frågade hon sig ångerfullt.
Under sommarens lopp hade det kommit en ung studerande ut till badorten — blek, klen och öfveransträngd efter sin examen.
Till den gröna ungdomen kunde han ej sluta sig, och någon världsman och sällskapsbroder syntes väl af det tafatta sättet att han ej var.
Fattig var han däremot och gick som en en- störing bland klipporna, låg timtals i en båt, som han lät drifva efter behag, eller satt nere vid hafsstranden.
Hur det var möttes han och fröken Dahl på sina ensliga vandringar, och snart såg man dem tillsammans, oftast med hela fång af blommor i händerna, om hvilkas art och namn han gaf henne besked.
Alltid talade de lifligt och intresseradt, eller läste han högt för henne nere vid strandbräd- den.
159 B Re eri Låg, be: 1894 OS ca