Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer atr godkänna eller förkasta Utskottets närwarande förslag; om det ej utmärkts as samma enkla framställningssätt, af samina nit, saknar det »visserligen ätminstone ej »'amma liberalite, och, hwad dest »verkningar beträffar, hasiva de ännu ej hunnit sörspörjas.
Ständers uppdrag, dä det inlemnat sitt eget förslag, och tillika följt sin öfwertygelse, dä det inlemnat detsamma sädant det nu äter »vördsamt uuderstalles.
Stockholm den lO Januarii 18l0.
Pä Constitutions-Utskottets »vägnar: U. Nnnnorlleim. 6ar1 von Uo86N8t6in. ck. 0. (cknlln. ck:80n H^olrsrt. 432 Expeditioner lill Niks-Ztände».
N-o 28.
Ständers Constltutions-Utskottö
Protocott den 10 Zanuarii 1810.
S. D. Wid slutliga afgörandet af den genom Högwördigc Prestc-Standets anmärkningar yppade fräga om nödwändigheten af eu Theologisk Censurs införande i Trycksrihets-Lagen, samt i anledning af hwad under Utskottets förutgående öfwerläggningar b lino i t Utträdt, uppläste Herr Biskopen m. m.
Doctor Rosenstein följande:
"Da jag, såsom Ledainot as Högloft. Constitutions-Utskottet, nu ater mäste yttra mig öfwer fragau om Theologisk Censur, i anledning af de hos Högwördige Preste-Ständet af någre Ledamöter gjorde anmärkningar, genoul hwilka denna Censur såsom nyttig och nödwändig yrkas; kan jag icke undwika att äberopa hwad jag förr yttrat öfwer detta ämne bade inom Utskottet och inom det Stand, i hwars öfwerläggningar jag har den äran deltaga.
— Min öfwertygelse är denna:
Jag anser icke Kongl. Maj:t och Riksens Ständer genom Regerings-Formens ordalydelse i 86 tz:n wara i någon man hindrade, alt i den Tryckfrihets-Lag, som under loppet af denna Riksdag skulle stadgas, wid taga hwad mätt och steg, som kan befinnas nyttigt eller pröfwas nödigt, för att bewara allmänt lugn och icke innebär något hinder för allmän upplysning.
Just i detza bada sista uttrycken af nämnde Z tror jag grunddragen, sjelfwa egentliga föreskriften, till den bliswande Tryckfri Hets-Lagen innefattade.
Bilaga till Mem. N:o 28.
433 Jag tillstyrker icke bibehållande as The v logi ska Censuren pä den fot densamma i mart Land hittills warit föreskriswen, det will säga, att alla skrifter af sädailt innehall att de kunna anses hora till te Theologiska Wettenskapernes vmfäng, eller derunder dragas, skulle före tryckningen eller utgifwandet undergå pröfning och Censur.
Jag bygger detta afftyrkande pä mänga i min tankq goda skäl.
Wär rena Evangeliska lära behöswer icke någon sädan skyddsmur.
Den skall nödwändigt winna wid en fri och öppen pröfning.
Mörker och twäng i Religivnsmal alstra »vidskepelse och skrymteri eller det som är långt wärre, ljumhet, köld och förakt för ssclfwa lära», duglöshet, okunnighet och lättja hos Lärarne.
Hela Historien wittnar, att den Theologiska Censuren aldrig kunnat förekomma, mindre afböja eller qwäfwa lättfinnighetens och gäckericts anfall, men endast bidragit att insöfwa dem, hwars heligaste pligt det warit att med ljus och kunskaper förswara den lära, de ätagit sig att till Samhällens trefnad, till enskilda menniskors förbättring, tröst ock sällhet tolka och förkunna.
Genom mistbruk, genom möjliga mihtag hos de Embetsman, ät hwilka Censurens utöfning skulle anförtros, kunde den lätt urarta till ett ibland de swäraste hinder för allmän upplysning i Religionsmäl; och skadan häraf mäste erkännas af hwar och en som wet att Theologicn omfattar mänga Wettenskaper, Bibeltolkning, Kyrko-Historia, Liturgik, Catechetik m. si., som ännu kunna winna tillwäpt, och att Religionen, ehuru dest grundsanningar äro lika oföränderlige, svin deras wisa och cwiga ursprung, likwäl mäste ombyta uttryck och Läroformcr ester spräkcns förändrade skick och tvärt slägtes olika bildning, för att under särskilda äldrar och tidehwarf, hos ombytta 28 434 Expedittoner lill Riks-Stände». stagter, fattas af menniskoförständet och werka pä meuuiskors hjortan.
Jag har förur yttrat, och jag wägar upprepa det ännu en gäng, att jag för min del aldrig kan anse den Theologiska Censuren utgöra det halleberg, pä hwilkct den ewiga ivisheten, ljusets ursprung, byggt fin Församling.
Den är bcqwäm och Medes nyttig endast för makligheten, andliga högmodet och okunnigheten. Wär Lära hwilar säkrast pä det förfwar, som beredes geno»! öppen undersökning, mogen underwisning, fördomsfri pröfning och dygdigt» efterdömens öfwertygande styrka.
Men dä jag anser, att Theologie»! som »vettcufkap bör fritt och obehindradt af dep idkare tä pröfwas och behandlas efter tidernes skick och kraf, önskar jag tillika att rcfultaterue af desias undersökningar mätte endast pä ett för sederne.
Religiositeten och det allmänna lugnet i eke »väd ligt sätt ineddelas den mindre bildade Allmänheten.
Det gifwes en forn», för hwilken denna fattat och ännu bibehäller ett nyttigt förtroende, och hwilken bör med klokhet wärdas.
De arbetande folk-classerne i Städerne och pä Landet läsa Predikningar, Skriftetal, fä kallade Andaktsöfningar, de köpa ät siria barn Catecheser, Läroböcker i Christendomen för barn och ungdom.
Lagar skydda en i »värt Samhälle antagen Religion, dä Staten lönar de Embetsrnän eller Lärare, fou» skola förkunna densamma, tror jag äfwen det »vara bäde billigt, klokt och rätt, att Regeringen mätte genom »visa anstalter besörja, att alla skrifter, fou» utgifwas i detta ändamål för ungdomens underwisning i Religionen, för den allmänna Gudstjenst^» eller för den enskilda andakten, mätte besinnas pälitlige till deras innehäll, öfwerensstämmandc »ned wär antagne
Lära och duglige till den grad tideus skick kan kräfiva eller mcdgifwa.
Jag föreslär derföre, "att alla »vid Bilaga till Mein. N:o 28. 435 "den offentliga Gudstjenften hällne Tal och Predikningar, alla till enskild husandakt ämnade Skrifver, alla Läroböcker i Christeudomen för barn eller "ungdom skola före tryckningen undergå Censur, icke "blott i afseende pä renlärigheten, utan äfwen i afseende pä stil och uttryck".
En sadan Censur, der är sannt, hindrar blott Titeln pa en Theologi,? skrift, men också sökas sädane skrifter af Allmänheten blott för Titelno skull, da den sällan eller aldrig efterfrågar någon Theologi,? afhandling under annan form.
Denna lilla inskränkning i Tryckfriheten skall ester min tanka, laugt ifrän att äterhälla allmän upplysning, bereda de», och underhålla förtroendet till de slags skrifter, svin kanske mer än andra kunna bidraga till den wanlottade Allmänhetens förständsodling och sedlighet.
Jag anbäller, att detta mitt wördsamma utlätande mätte fä Åtfölja Utskottets Betänkande till de Respeetipe Ständen.
Carl von Rosenstein."
Härmed förenade sig till alla delar Herr Profcssoren m. m.
Herr Riddarhus-Seereteraren Silverstolpe anförde: "Beswarandet af frägan, huruwida i Tryckfribets-Lagen bör kunna stadgas en allmän Theologi, ?
Censur eller ock blott en inskränktare i afseende pä religieusa skrifter, som kunna lemnäs till tryckning under Titlarne: Predikningar, Skriftetal, Catecheser, och sädanc Läroböcker, som icke äga Regeringens autorisation till anwändande wid Under»visnings-Werken, beror hufvudsakligen pä en ren lottning as Regerings-Formens 86 Z:s lydelse. 436 Expeditioner till Ni!S-Itiindrn.
Eu sadan tolkning wägar jag hoppas den följande wara:
Berörde § stadgar:
"Med Tryckfrihet förstas bwarje Swensk Mans rättighet att, ntan nägra af den offentliga Magten i förwäg lagde hinder, utgifwa skrifter".
Bland de hinder, foni af den offentliga Magten i förwäg möjligen kunna läggas för utgifningen af skrifter, är utan twifwcl Censuren ett:
Censur i allmänhet är således i Grundlagen förbuden.
Den Theologiska Censuren bär fullkomligen kännetecken af all annan Censur, och för densamma är derjemte i Grundlagen intet undantag gjordt:
Den är säledes, lika ined all annan, i första delen af Tryckfrihetsdefinitionen förbuden.
Widare stadgas: att "sedermera endast inför laglig
Domstol kunna tilltalas för deras innehall, och att icke i annat fall kunna derföre straffas, än om detta innehall strider emot tydlig Lag".
Tolkningen af de relativa orden sedermera, deras, derföre och detta lärer medgifwas wara ren, da den göres pä följande sätt:
Att (sedermera) sedan man, utan nägra af den offentliga Magten i förwäg lagde hinder, utgifwit skrifter, endast inför laglig
Domstol kunna tilltalas för (deras) sädane utgifne skrifters innehall, och att icke i annat fall kunna (derföre) för de utgifne skrifternes innehall straffas än om (detta) desse utgifne skrifters innchäll strider emot tydlig Lag.
Jag hemställer härwid först, om pä »agot ställe här bör kunna menas ej af Trycket utgifne skrifter, om det wore en ärlig tolkning att skilja ordet utgifne frän ordet skrifter; för det andra, huru Grundlagen skulle kunna wara nog försåtlig, att ens förutsätta möjligheten as tilltal och bestraffning Bilaga till Mern.
N:o 28. 43?
för skrifter, som förmedelst den offentliga Magtens åtgärd antingen ej more utgifne eller redan genomgått Censur, och pä defia grunder, om en amian tolkning af tzm Zn af mig nu uppgifne kan wara rigtig och rimlig.
Slutligen fulländas definitionen pä Tryckfrihet genom följande ord:
"tydlig
Lag, giswen att öewara allmänt lugn, utan att äterhälla allmän upplysning."
De, som i afseende pä Religionens helgd aslunda en iner eller mindre inskränkt Theologist Censur, hafwa genom denna slutmenings förklarande pä ett sätt sökt bereda sig ett argument till fin sörmon, utan att eftersinna att denna förklaring stär i strid med det första stadgandet, som utgör definitionens grund, och att ett annat förklaringssätt finnes, som stär i klar östverensstämmelse med denna grund.
Om Grundlagen först hade stadgat, att den offentliga Magten ej får i förwäg lägga nägea hinder för utgifningen af skrifter, och Censur af hwad tillämpning som heldst är ett sädant hinder, och om Grundlagen sedan stadgat att den Lag, hwarefter skadliga skrifters innehäll bör beifras, kan till allmänna lugnets bewarande föreskrifwa Censur, dä har denna Grundlag stadgat en uppenbar motsägelse:
Om widare denna Lag, oaktadt förstnämnde lagde Grundprincip, mcdgifwit Censur i ett fall och icke i alla, dä har den motsagt sig twänne gänger för en:
Och den har tillika gjort meningslöst sitt eget stadgande om bestraffning, efter denna ej kan äga rum, der förbrytelsen är fullkomligen förebyggd.
Men har Grundlagen först stadgat, att den offentliga Magten ej sär i förwäg lägga nägra hinder för utgifningen af skrifter och dcrige - 438 Expeditioner till RikS-Ständen. noin förbndit alt Censur, ock har Grundlagen sedan stadgat, att efter utgifningen bör, till allmänna lugnets bewarande, alla stadliga skrifters innehåll kunna efter en »vis; tydlig Lag beifras ock Fckrfattarne derföre straffas; Lä har denna Grundlag i sine föreskrifter warit sammanhängig, fullständig och redig.
Sädant anser jag ock för min del stadgandet i 86 tz:n Regerings-Formen wara, ock tror mig icke, ware sig här eller inom mitt Ständ, wara tillständigt att derifrån wika i frägan om Trycksrihets-Lagen, der »visserligen de naturliga Lag-prineiper äro noga iakttagne, att det >nä bero af hwar och en att wäl eller illa bruka stna rättigheter, men ock att miffbruket skall straffas, och att möjligheten att det kari straffas förutsätter möjligheten att det kali begäs.
För öfrigt förklarar jag upprigtigt att, om jag kunde nied öswertygelse göra en annan tolkning än den jag gjort af Grundlagens föreskrifter, skulle jag gerna inga i den föreslagna modificationen, att Titlarne af Skrifte tal, Predikningar m. m., bwilka popularisera andliga skrifter, skulle göra de fa skrifter underkastade Censur.
Men jag tillstår lika upprigtigt, att jag ej skulle dertill samtycka af annat skäl, än för att pä ett oskadligt sätt tillfredsställa dem, som hysa en ärlig och derigenom aktningswärd farhäga för willsamma meningars utspridande bland de lättrognaste folk-elasserne; ty om det först werkligen wore sannt, att inom wär Nation och med wär antagne renade Religion wädan för willomeningars werkan wore betydlig, sä är deremot stadgandet af den modifierade
Censur som ästnndas sock en »vidsträcktare bör aldrig kunna komma i fraga) icke det sätt, hwarigenom denna wäda förebyggcs för längre tid än ett eller annat är; emedan efter denna tid hwar och en, som will Bilaga till Mem.
N:o 28. 43» utwidga sin skriffrihet i populaira skrifter, säkerligen skall hafina hunnit påfinna niedel att undandraga sig all Censur, det är att eludera Lagens föreskrift blott genom anwändningen af Titlar, öfwer hwilka Censuren ingen rättighet wore i Lagen tillerkänd.
Beträffande de gjorde inwändningar, att med det i 86 tz
Regerings-Formcn nyttjade uttrycket den offentliga Magteu endast torde böra förnäs den werkställande Magten, att första delen af Tryckfrihetsdefinitionen syntes i kraft af berörde uttryck innefatta ett förmenande blott för Styrelsen, att, ware sig genom förbud, Jnspection eller Censur, i förwäg lägga hinder för utgifwandet af skrifter, icke ett förmenande för den Lagstiftande Magten, att i Tryckfrihets-Lagen autorisera anwändningen af fädane hinder, samt att det icke gerna kunde haswa warit Riksens Ständers mening, wid Constitutionens antagande, att foreskrifwa sig sjelfwe, sou, i den Lagstiftande Magten inbegripas, ett förbud af denna beskaffenhet; torde det tillätas mig häruppä swara, att med det i Au nyttjade uttrycket den offentliga Magten wanligen ej menas hwarken den werkställande eller Lagstiftande eller den dömande Magteu särskildt, ulan cvllectift hela den Allmänna Myndighet, bwaraf dessa trenne blott äro delar; att, när detta uttryck, enligt wart fpräkbruk, har denna colleetiva bemärkelse, sa är det den Lagstiftande och den dömande Magten, lika säkert som den werkställande, genom Grundlagen förment, att i förwäg lägga binder för utgifningen af skrifter; att det wore ingalunda en god Grundlag, den, hwaruti de som densamma stadgat icke gifwit föreskrifter och band för sig sjelfwe; och att, om äfwen mängen ibland Riksens Ständer wid Constitutionens antagande icke 440 Expeditioner till Riks-Ständen. skulle hafwa efter ordalydelsen fattat uicningen af merbcrörde uttryck, sä torde deremot de mest uppmärksamme, djupast besinnande och en loflig frihet mest tillgifne, hafwa med glädje begripit
Grundlagens sammanstämmande ordalydelse och äsyftning wara, att ingen Magt i Staten skulle wara berättigad att förekomma utöfningen af Tryckfriheten, men deremot ingen Individ» blifwa ostraffad, som genom denna frihets utöfning bewisligen sig förgripit: och längre än derhän torde wäl Lagstiftaren i fraga om Grundprincipen aldrig böra fä komma.
Sedan äterstär blott att tillse, det den stadgade Lagell mä lika uppfylla bägge desta syftemål.
Detta har warit wart åliggande: syftemålen yafwa warit ost föreskrifne wilkor.
Huru wi förmätt i wära förslag fullgöra detta Åliggande, blifwer en annan sräga; men det wittnesbörd kunna wi med öfwertygelse bära hwarandra, att wi haft Samhälls-ordningen lika mycket som tankefriheten i sigte, och att, om tiden smäningom, säsom troligt är, kommer att i Tryckfrihcts-Lagcu uppdaga nägrc mcnlige brister, sä ligger orsaken dertill i ofullkomligheten af wära begrundningar och i bristen pä i wärt Land redan gifne erfarenheter att följa eller undfly, icke i saknaden af den ärliga afsigt, att pä en gäng upprättbälla frihet och ordning, utan hwilkas täta förening
Regeringssättet mäste snart eller sent urarta till ett af twä:
För öfrigt samtycker jag gerna till det Förslag, att till Lagstiftande Magten mä hemställas, om den, efter fem ärs inhämtad erfarenhet, skulle wid nästa Lagtima Riksmöte behaga gifwa 86 §:n Regcrings-Formen eu sädan förklaring, som kan stä tillsammans med den för smärre populaira andeliga skrifter ästundade Censur.
Jag, för min del, wägar wäl twifla att en sädan förklaring wore Bilaga lill Meni. N:o 28. 441 lycklig, emedan ingen afwikelse fran en sann hufwudprincip gerna har goda följder; nicn dä den berättigade Magten i Staten gjort ett stadgande, sä behöfwer wäl ej Medborgaren anse detsamma säsom wist, men det är hans owilkorliga pligt att eftcrleswa det, likasom det sä wore; ty af alla Samhällsprineiper är den främsta den, att inför Lagen, lagligen gjord, bör allt med wördnad böja sig, alla individuel-, lika wisst som alla myndigheter i Staten.
Constitutions-Utskottct' anhällcr jag ödmjukast om det afseende ä detta mitt yttrande, att det mätte sä Utskottets Betänkande till de Ncspective Riks-Standen ät följ a."
Doetor Nordin yttrade, det han ej kunde srängä de af honom, sä wä! uti Utskottet, »vid Förslagets uppsättande, -som sedermera uti Högwördige Preste-Ständet förklarade tankar om nödwändighcten af Theologiska Censurens bibehållande m. m., hwarjemte han ansäg 5 tz:n rörande Rättegängssättet wara af sädan beskaffenhet, att den icke kan förenas med prineiperne af Sweriges Lag.
Herr Ordföranden Baron Mannerheim:
"Dä gcrningcn nödwändigt mäste föregä straffet, dä allmänna lugnet ej kan sägas wara stördt genom en tryckt skrift, förrän skriften är utgifwen, dä ändtligen allt mäste göras i öfwerensstämmelse med den främsta Grundlagen, instämmer jag fullkomligen uti Herr Riddarhus-Secreterarcn Silverstolpes yttrade mening."
Och som Utskottets öfrige Herrar Ledamöter äfwen härmed sig förenade, alltsä skulle enligt Plnralitetens tanka -Förslaget expedieras.
In liäein Ualerirts. 442 Expeditioner till Riks-Ständen.
Med förslag till ändringar eller tillägg i RegeringsFormens 37, 56, 69, 70, 97 och 103' 88- ' Wördsamt Memorial.
Uti skriftliga anföranden, ingisne till Constitutions-Utskottet, haflva aiedannämndc Herrar Ledamöter af Högloft.
Nidderskapet och.
Adel» projecterat ätstillige ändringar, förklaringar eller tillägg i Regerings-Formen.
Ibland desia förslag får, enligt 81 Hms föreskrift.
Utskottet äran till Riksens Högloft.
Ständer hemställa följande, såsom i Utskottets tanka nyttiga och »verkställbara, för att genom Konungs och Ständers Beslut wid nästkommande Riksdag i »vederbörlig ordning af,göras.
Med anledning as Herr Riddarhus-Secrcteraren m. m.
Silverstolpes anmärkning tillstyrker Utskottet, att i 37
Huch slut »nä tilläggas:
Adlande genom Adoption eller Naturaliiatiou under utdöde eller leftvande
Ätters namn eller nuinmer ware hädanefter ej tillätet.
Wid öfwerwägande och jemnsörande af htvad bemälde Herr Riddarhus-Secreterare samt Herr Kammarherren m. m.
Grestve Adolph Göran Mörner, hwar för sig, anfört rörande angelägenheten att i wisia delar närmare bestämma 56 Hms mening, har Utskottet funnit tillräcklige och öfwertvgande skäl att föreslå en sadan förklaring af nämnde 8, att efter orden "Göras derwid i Ständens Plena sädane anmärkningar, sorn" mä tilläg - Memorial N:o 29.
443 gas: Ständet pröfwar; att i stället för "detza anmärkningar" införes: sä wäl dessa som öfriga anmärkningar, samt i stället för orden "dä äge de magt att":
"dä skola de."
I likhet med hwad Herr Capitakne-Lieutenanten m. m. Grefwe De la Gardie erindrat, och säsom analogt med hwad i Riksdags-Ordningen »vid särskilde tillfällen till iakttagande päbjudes, sär Utskottet tillstyrka att stadgandet i Regeringsformens <>9, 71, 97 och 103 om utlottning mä alldeles utgä, och i deh ställe det om en voteringssedels afläggande intagas.
Säsom en följd häraf, komme nedannämnde W att sälunda förändras :
I 69 ^ instöta i stället för orden "Sedan en af detta särskilda Utskotts samtlige Ledamöter . blifwit utlottad, röste de öfrige samfält" etc:
Detta särskilda Utskotts samtlige Ledamöter röste sedermera samfält etc. Wid
F:ns slut tillägges:
Till undwikande as paria pota skall tvid omröstningen, förrän sedlarnc uppräknas, en ibland dem uttagas och förseglad afläggas.
Befinnes wid de ösriges uppsummerande rösterne lika delade, mä denna sedel öppnas och gifwa decision.
Är Pluralitet redan wunnen, bör den aflagde sedeln ouppbrnten genast förstöraS.
I 97 §, i stället för orden "Sedan ibland dehe Electorer en genom lottning utgätt, skola de öfrige samfält" etc.:
Med iakttagande af hwad 6'.» §:n till lika rösters förekommande stadgar, skola dessa Electorer samfält etc.
I 103 utgä orden "En as samtlige Ledamöterne utlottes först, hwarefter de öfrige röste, man för man" etc., och i deras ställe införes: 444 Expeditioner till Riks-Ständen.
I den ordning 69 och 97 föreskrifwa, röste samtlige Ledamöterne, man för man etc.
Herr Grefwen och Capitaine-Lieutcnanten har likaledes yrkat, det i 70 § mätte tydligen utsättas, att Bewillnings-Utskottet aligger genast uppgöra grunderne för Bewillningen, fastän ock Betvillningssumman ej hunnit af Stats-Utskottet uppgifvas.
Med skyldigt afseende hära, och dä erfarenheten under innemarande
Riksdag bestyrkt den möjliga nödmändighetcn af en sadan anstalts »vidtagande, anser sig Utskottet böra hemställa följande förändrade stylisering af Negerings-Formens 70 §:
Riksens Ständers walda BewillninzsUtskott äligge att opäinint wid hwarje Riksdag uppgifwa de allmänna grunderne för den blifwande Bewillningens fördelning; hwarefter, och sedan summans belopp blifwit faststäldt, Utskottet uppdrages att, med tillämpning af dessa grunder, författa förslag till Bewillningens utgörande; skolandes allt, i den man det mcdhinnes.
Riksens Ständers Plena underställas.
Stockholm den 2 Februarii 18 lO.
Pä Constitutions-Utskottets »vägnar: D.
^ 6ari v. Uobenstein.
Daniel Dderstein. -Ion ckonsMn. D. 445 N:o 30.
Rörande de af Kongl. Majrt wid RiksdagsOrdningen gjorda anmärkningar. Wördsanit Memorial.
Ständer hafwa till Constimrions-Utskottet remitterat Kongl. Majrts
Nädiga proposition as den 7:de i denna mänad, hwaruti Kongl.
Majrt, som i Räder antagit den till Deh Bifall och Sanction i underdånighet öfwcrlemnadc Riksdags-Ordning, likwäl ansett sig böra, till tvinnande af en ytterligare fullständighet i denna Grundlag, dcrtvid göra nägra anmärkningar, att ester en Laglig beredning under denna Riksdag wid den nästföljande till pröfning företagas.
Med den pä en lycklig erfarenhet grundade öswertygelsen om Kongl. Majrts wälwiljande afsigter, och da de af Kongl. Majrt
Nädigst framställde påminnelser, utan att werka någon rubbning i Constitutionens wäsendtligare delar, endast äsyfta bestämdare uttryck af bibehällne föreskrifter, eller ock reglementariske förändringar, ledande till Riksdagsärendernes lugnare och ordentligare gäng, kan Utskottet ej draga i betänkande, att med tillstyrkan af Riksens Ständers underdäniga bifall till högstberörde Nädiga Proposition, pä det sätt här nedanföre närmare uppgifwes, wördsamligen föreslä i Niksdags-Ordningen följande tillägg och ändringar, att wid nästkommande Riksdag af Kongl. Majrt och Riksens Ständer gemensamt afgöras. 446 Expeditioner till Riks-Ständen.
I 17 H ntgä orden "med tillämpning as 5:te Capitlet 4:de 8-u Straff-Balken, kroppsplikten swarande emot tjugufem kill och med textio dalers böter"; och meningen styliseras salunda: utan straffes med fängelse wid watten oeh bröd ifrän ätta till sexton dagar efter omftändigheterne. 19 Meningen frän och med "och äligge Landshöfdingen" till och med "afgäende post öftversanda" erhäller söljaride fullständigare redaetion:
Oeh äligge
Landshöfdingen att dessa beswär och tillhörande handlingar, jemte egen oeh wedcrbörandes af honom, med den skyndsamhet, som ofwau förefkrifwen är, infordrade förklaringar, med den efter depas inhändigande först afgäende post öfwersända. 23 §.
Uti den punct, sorn börjas med "Under det Borgare- och Bonde-Ständcn famlas" införes i stället för orden "Hufwndftadens förste fullmägtig": den främste bland Hufwudstadens Magistrats fullmägtige, sanit i stället för "af den närwarande Ledamot, som de flesta Riksmöten biwistat":
Niksdags-fullmägtigen fräri Habo Härad i Upsala Län. 46 §.
Den sista pmieten erhäller följande lydelse:
Landtmarskalk eller Taleman haswe ej magt att utan Ständets samtycke afbryta ett Plenum, sä wida ej derstädes ett med utbrott af orolighet förenadt Constitntions-stridigr förhällande skulle uppkomma, i hwilket fall Landtmarskalk eller Taleman mä kunna till nästa Söcknedag Plenum ätskilja. 57 § förändras i dep början jakunda:
De allmänna beslut, som ett Ständ fattar, äf - Memorial N:o 31. 447 wensom hwad ett särskildt
Ständ i egenskap as Riks-Ständ beslutit etc. 81 Framför orden "fulländad är" sättes: inom rätt tid.
Stockholm den 13 Februarii 1810.
Pä Constitntions-Utfkottets wägnar: 1^. rV.
Nkmusrlisim.
Earl von Ro86ii8t6in.
Oanisl Morein.
.Ion Ionsson.
Med förflag till ett tillägg i Znstrllctionen för Zustiticr-Ombudömanncn.
Wördsamt Memorial. Wältosl. Borgare-Ständct har till Eonstitutions-Utskottet remitterat ett af Herr Aszetzoren I. G. Gahn iugifwet Memorial, hwaruti yrkaö att, dä den af Riksens Högloft.