Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts disposition, ^ eller 500 R:dr årligen skulle tilldelas bemälde Sandberg, emot det att han fortfarande bidroge till nämnda samlingars förökande samt, under behörig kontroll, ordnade och vårdade det hela, har hos Rikets Ständer förslag blifvit vackt, att, enär berörde samlingar fortfarande vore af Sandbergs vård i behof, likasom deras ytterligare fullsländigande tvifvelsutan önskvärdt, Rikets Ständer för sådant ändamål måtte, på sätt och med vilkor, som vid nästlidne riksdag föreskrefvos, bevilja jemväl enahanda anslag, eller 500 R:dr för hvartdera af åren 1861, 1862 och 1863; och som, enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, Kammar-kollegium uti infordradt underdånigt utlåtande öfver Rikets Ständers vid nyssnämnda riksdag i förevarande ämne till E. K. Maj:l aflåtna underdåniga skrifvelse, bland annat, ansett det vara af stor vigt, att anslag blefve till dessa samlingars vidare 28 Exp editions- Ust ko t let v Förslag till underd.
Skrifvelse J\:o 160. fortsättning beviljadt, hafva Rikets Ständer, i likhet med hvad vid sistlidne riksdag ägde rum, till E. K.
Maj:ts nådiga disposition under nästa slatsreglerings-period anvisat en summa af 1,500 R:dr att, på sätt och under vilkor, som E. K.
Majt behagar föreskrifva, med eller 500 R:dr, årligen tilldelas Kamreraren Sandberg för vidare fortsättning och vårdande af merberörda samlingar.
Hvilket Rikets Ständer skolat i underdånighet tillkännagifva ; och framhärda Rikets Ständer etc.
I¥:o 1«0.
Uppläs l oell godkSndt Ii os Ridd. och Adeln den 13 Olt. lere Presle-Ståndet den 15 — — Borgare-Slåndel den 15 — — Bonde-Ståndet den 15 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående inskränkning af rättigheten att hörda jord å landet.
(Lag-Utsk:s Ret.
N:o 28 och Uti. N:o 49.) S. A. K.
Likasom vid flera föregående riksdagar, hafva äfven vid den nu innevarande framställningar blifvit hos Rikets Ständer gjorda om upphäfvande eller inskränkning af den, enligt gällande lag, ännu qvarstående rättigheten alt börda jord å landet; varande såsom skäl härför hufvudsakligen anfördt, att bördsrätten numera sällan begagnades utom af egennyttiga beräkningar, äfvensom att den medförde en osäkerhet i egendoinsbesittning, som pä jordbruksnäringen utöfvade ett högst menligt inflytande; Och då Rikets
Ständer icke kunnat undgå att till en del erkänna giltigheten af dessa Expeditions-Utskottets Förslug till anderd.
Skrifvelse i\:o 160.
29 skäl, men likväl funnit betänkligt att helt och hållet upphäfva en institution, hvilken ännu torde ega ett icke ringa stöd i det allmänna tänkesättet och sorn dessutom bidrager att bibehålla såsom sjelfegande del egentligen jordbrukande ståndet, hafva Rikets Ständer, som ansett de antydda missbruken och olägenheterna kunna i väsendtlig mån minskas genom en inskränkning i bördemännens antal, hvarigenom färre bördstvister komma att uppstå och köparen sättes i tillfälle att lättare bereda sig bördemans afsägelse af hans anspråk, för sin del beslutat, nit, med lindring af 1 § saint 3 § 1 inom. af 6 Kapitlet.
Jorda-Balken och upphöfv un de af Kongl.
Resolutionen den 15 September 1756, berörde lagrum skola erhålla följande förändrade lydelse: 8 '/• ”
Bör deman uro säljarens burn och bröst arfvingar, så liinue de till öro; så ock syskon och dessas barn.
Den sorn med säljaren å fäderna skyld är, må dock ej börda hans mödernes jord, ej eller den sorn å möderne skyld är. hans fädernes jord; och, vare hörd ej eller tillåten, der jord säljes till hördeman.” § 3 morn. 1.
"Ar jord till annan än bondeman så/d och tvista män om företräde lill börd deraf, vare den närmare all lösa i börd som närmare är all taga arf, allt efter som i 2 och 3 Kapitlen Arfda-Balken sagdl är.” Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. Maj:t i underdånighet anmäla; framhärdande etc.
Stockholm den 15 Oktober 1860. 30 Empeditiom- Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse l\T:o 181.
\0 161.
Uppläst neli godkåndl hos Ridd. och Adelli den 15 Okl.
ISKO. Preste-Si andel den lä — — Borgare-Ståndet den lä — — Bonde-Ståndet den lä — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående ny lag om tioårig preskription och om årsstämning.
(Lag-lltsk:s Bel. N:o 34 och Ull. N:o 50.) S. A. K.
Emot såväl nuvarande lagstiftning angående tioårig preskription sota gällande stadganden om årsstämning hafva ganska befogade anmärkningar ofta blifvit framställda.
I afseende på den tioåriga preskriptionen har förnämligast blifvit öfverklagadt, alt, enligt hvad lor närvarande är stadgadt, en anmälan inför någon domstol eller E. K. Majlis Befallningshafvande, hvar som helst inom Riket, är, utan alt gäldenären ens beliöfver derom ega den ringaste aning, tillfylleslgörande för att bevara ett äldre fordringsanspråk.
Den osäkerhet och våda för rättstillståndet, som häraf kan uppstå, är äfven lätt all inse, då man besinnar svårigheten att under en längre tid hålla tillgänglig den bevisning, hvaraf ogillandet af ett anställd! kraf beror.
Dessa olägenheter föranledde ock Rikets Ständer vid 1853—1854 års riksdag alt för sin del besluta en ny författning om tioårig preskription, hvilken hufvudsakligen var hemtad frän 17 Kap. i Lag-Beredningens förslag till Handels-Balk.
Åtskilliga afvikelse!' derifrån voro dock gjorda, och, sedan inom E. K. Maj:ts Högste Domstol, vid granskning af författningen, åtskilliga ledamöter deremot framställt anmärkningar, fann Ii. K.
Majit sig icke kunna derå meddela stadfästelse.
— Beträffande åter årsstämningen, har mot derom gällande stadganden hufvudsakligen blifvit erinradt, dels att, ehuru det för en testamentstagare, lika väl som för efterlefvande make eller arfvingar, kunde vara af vigt att erhålla den Expeditions-11 tsholtels Förslag lill underd.
M derigenom åsyftade säkerhet, att ej okända fordringar skulle framdeles vppas, testamentstagare likväl ej vore medgifvet att begära utfärdande af årsstämning å testators borgenärer, dels ock att, ehuru ändamålet med denna stämning endast vore, att erhålla säker kännedom om dem som hade fordringsanspråk emot boet. kände borgenärer likväl, för bevarande af sin furdringsrätl, hade sig ålagdt besväret alt å den i stämnin gen utsatta inställelsedag sina fordringar anmäla.
Dessutom har man stundom rönt olägenheterna af en annan brist, gemensam för lagstiftningen om den tioåriga preskriptionen oell den ettåriga, som genom årsslämning vinnes, nemligen saknaden af ett medgifvande för gäldenär att genom rättegång drifva en person, hvilken tillkännagifva! sig såsom borgenär, att sitt fordringsanspråk styrka, eller ock lå detta anspråk ogilladI.
Saknaden af ett sådant stadgande medför isynnerhet olägenheter för sterbhusdelegare, enär det sålunda är en möjlighet för en hvar att genom en föregifven fordran, med hvars utsökande dock kan dröjas huru länge som helst, men om hvars riktighet eller oriktighet slerbhusdelegarne likväl ej kunna ega kännedom, hälla desse i mångårig ovisshet och försvåra boels utredning.
Då nu stadgandena om årsstämning hittills haft sin plats i Konkurslagen, dit de likväl, såsom utgörande en ren preskriptionslag, icke rätteligen bort hänföras, har deraf varit en följd, att den Kommitté, som, i enlighet med Rikets sednast församlade Ständers hemställan, bief af E. K.
Majit nedsatt för atl utarbeta förslag till Konkurslag samt förändrad lagstiftning i andra dermed sammanhang egande ämnen, jemväl mäst öfverse stadgandena om årsstämning; och som dessa stadganden bilda en afdelning af lagstiftningen 0111 preskription för fordringar hos enskilde, hafva Kommitlerada äfven funnit sig föranlätne att företaga den af behofvet påkallade revisionen af föreskrifterna om tio-årig preskription; hvadan ock bland de af Kommitterade sistlidet år till E. K.
Majit öfverlemnade förfaltningsförslag finnes upptaget: ”Förslag lill Förordning om tioårig preskription och om årsstämning.”
Detta förslag, om hvars antagande vid innevarande riksdag framställning blifvit gjord, hafva Rikets Ständer, med anledning deraf, till granskning nu förehaft och dervid funnit detsamma, såsom Kommitterade ock angifvit, vara hufvudsakligen hemtadl från 17 Kap. i Lag-Beredningens förslag till Handefs-Balk, hvarjemte Rikets Ständer, som egt tillgång till Högste
Domstolens protokoll öfver granskningen af förutnämnda, utaf 1854 års Ständer beslutade författning, inhemtat, alt de anmärkningar, hvartill denna kunde anses gifva skälig anledning, icke inträffa på Kommitterades förslag; och hafva de brister, som, på sätt ofvan är nämndt, funnits vidlåda ifrågavarande lagstiftning, blifvit genom samma förslag afhjelpta.
De bestämmelser förslaget i öfrigt innehåller, synas vara nödiga dels för alt förekomma den osäkerhet och skiljaktighet, som i särskilda läll vid bedömande af preskriptions-frågor inom lagskipningen uppenbarats, dels ock för att jemväl i öfrigt gifva nödig fullständighet åt denna del af lagstiftningen.
Rikets Stander hafva derföre, med undanlag endast af några få redaklionsjemkuingar och förtydliganden samt med omförmälan i ingressen om upphäfvande jemväl af Kongl. Kungörelsen den 19 Augusti 1802, oförändradt antagit omförmälda förslag, och alltså, i enlighet härmed, för sin del beslutat en författning om tioårig preskription och örn årsstämning af följande innehåll: ’Med upphäfvande af 9 Kap. § Hand e/s- Balken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 13 Juni 4800, Kongl. Kungörelsen, angående den tid, inom hvilken Kronans fordringar hos enskilde, och enskildes hos Kronan, böra krä/vas och tilt betalning uppgifvas, den 19 Augusti 4802, Kongl. Kungörelsen, angående tillämpning of ilen för fordringars gällande bestämda tid, äfven för sådana fordringar, sorn ge - n Expeditions-Utkottets Förslag till anderd.
Skrifvelse Nto 46'!. nom dom eller utslag blifvit fastställda, den 21 Mars 1835, samt 9 Kap. KonkursLagen den 12 Mars 1830, förordnas som föijer: § *•
Hvar, sorn har fordran hos annan i penningar, eller hvad det är, skall den genom stämning eller lagsökning, eller eljest skriftligen eller muntligen, hos galdenären kräfva inom tio är från den dag, dä skuldebref eller annan handling, hvarå fordran grundad är, gafs eller fordringen annorledes tillkom; och vare fordringens lillkännagifvande hos gäldenären lika ansedt, som hade kraf skett: är fordran ej till betalning förfallen så tidigt, att den inom 10 år sökas eller kräfvas kan : du skall borgenär, inom sagda tids förlopp, gäldenären derom erinra.
Vare ock borgenär skyldig att, så tänge hans Jurdran sedan inriestår, den ånyo bevaka, som nu sagdt är, inom hvart tionde år ifrån den dag, då sista bevakningen skedde.
Har den, hos hvilken fordran genom kraf eller erinran bevakas skall, blifvit i sådant ändamål, å tre särskilda dagar af tionde året, sökt i sitt hemvist, men ej kunnat träffas; gifve borgenär Jordringen an hos domstol eller Honungens Befallningshafvande, och läte bevis deröfver i allmänna tidningarna införas tre gånger, minst fjorton dagar emellan hvarje gång, och Järsta gången inom tionde årets slut.
Ar borgenären ej velerligt, om eller hvar gäldenären eger hemvist inom Riket; dä må ock fordringen hos domstol eller Konungens Befallningshafvande angifvas och beviset deröfver i tidningarna införas, inom tid som nu sagd är. § 2- Försummar borgenär att fordran bevaka efter hvad i 1 § skifs; håfve sin talan emot gäldenären förlorat. § 5.
A /'betalning å hufvudstol elter räntebetalning, sorn af gäldenär, eller med hans vetskap, gjord är, så ock annat gäldenärs erkännande aj fordringens tillvaro, gäfle såsom hade fordringen hos honom bevakad blifvit.
Inteckningsforny else håfve ock lika verkan emot egare af den intecknade egendomen: vill borgenären hålla talan emot annan öppen; bevake då sin fordran emot denne såsom i 1 § sägs. § 4.
Nu har gäldenär blifvit för fordran lagsökl: fastställts fordringen genom dom eller utslag; varde tid att den sedan efter 1 § bevaka räknad från det domen eller utslaget gafs, der ej verkställighet derå kommer innan den lid ute är: har lagsökningen afsladnat och, sedan gäldenären sist hördes eller lill hörande kallades, dea i 1 % utsatta tid förflutit, och visas det ej, alt fordringen blifvit under den lid så bevakad, som i samma § stigs; då vare, till kr af rättens bibehållande, den lagsökning emot gäldenären utan verkan: samma lag vare, då dom eller utslag fallit, hvarom kungörelse skall gäldenären meddelas, der ej sådan kungörelse sker eller fordringen efter 1 § bevakas, inom tid, som der stadgas, räknad från del gäldenären sist. hördes eller lill hörande kallades. § 5. liep editions- U isko t le Is Förslug till underd.
Skrifvelse IS:o 461. 33 § 5.
Aro flem gäldenärer, de der, en för alla och allo för en, betalningsskyldighet sig iklädt, och försummar borgenär att, sin fordran hos någondera bevaka efter 1 §; vare de andre ej skyldige att gälda hvar mer, än sin del efter hvfvudtalet: uppkommer brist hos någondera; varde den lika fördelad emellan de öfriga, sorn förbindelsen sig iklädt, och falle borgenär den del till last, sorn gäldas skolat af den, han låtit blifva ansvarigheten qvitt.
Har borgenär rinder tionde året fått sin fordran hos någondera gäldenären ut; du ege denne, inom ett år sedan fordringen •'ulden bl ef, sin rätt bevaka hos de andra, af hvilka ersättning bör utgå, för hvad han öfver egen del betalt. § 6.
Vill den, hos hvilken fordran blifvit genom kraf utom
Hätta eller genom erinran bevakad efter 4 %, ej afbida borgenärs lagsökning; stånda honom fritt alt, genom sakens instämmande till domstol, äska fordring srättens pröfning. § 7.
Har gäldenär g en fordran hos borgenär; ege rätt alt sin skuld deremot qvitta, ändå att han den genfordran ej så bevakat, som i 4 § stigs; var tiden lill genfordringens bevakning ute, när den i hans hand kom eller när han tilt borgenären skyldig bie/; ege qvittningsrätt ej rum. § 8.
Ej vare borgenär, den der har gods såsom pant eller eljest, under panträtt i handom, pligtig att gifva det gods ut, innan fordran, hvarför han panträtt deri eger, honom gulden varder, ändå att den fordran ej blifvit efter 4 § bevakad: öfverskjuler fordringen godsets värde-, gatte för bevakandet af det öfverskott hvad om fordran stadgadt är. § 9.
Nu vill eflerlefvande make, arfvinge eller testamentstagare, sedan laga bouppteckning skett, säker vara, att icke okända fordringar sig yppa; ege då att hos Hällen, hvarunder boel i konkursmål hörer, begära kallelse å dess okända borgenärer, och gifve in förteckning på alla dem, sorn veterlign äro. § 40.
Varda makar i äktenskapet skilda; eller upplöses bolag, antingen sådant, hvarom i 45 Kap. Handels- Ha Ike?) förmiiles, eller annat, sorn, enligt hvad särskildt är stadgadt, allmänt kungjord t varit; eller varder myndig person under förmyndare ställd; då må ock kallelse å okända borgenärer så sökas, som i 9 § sagdt är.
Hih. till I!
Prat. 4859 j 4860. 40 Sami. 4 Afd. 2 Hand. 5 34 Expeditions-Utskottets Förslug till underd.
I\:o i61. § n.
Då kallelse är så sökt, sorn i 9 § sägs; utförde Rätten offentlig stämning å okända borgenärer, att sist före klockan tolf å viss dag, näst efter ett år, gifva sina fordringar skriftligen eller muntligen an: år boet å landet, och äskås ej urtima ting; då må inställelsen utsättas till del lagtima ting, sorn näst efter ett år infaller.
Stämningen varde å Rättens dörr anslagen ett år före inställelsedagen och i allmänna tidningarna kungjord tre gånger, första gången tio och tredje gången sist fyra månader innan den dag inträffar.
Kronans ombudsman i orten och alla inländska borgenärer, som å den i 9 % omförmälda förteckning upptagna äro, skola om stämningen särskildt underrättas; och foge Rätten eller Domaren anstalt, att sådan underrättelse varder, mimst en månad före inställelsedagen meddelad. § 12.
Uraktlåter borgenär, den der ej finnes upptagen å omförmälda förteckning, att sin fordran å den i årsstämningen utsatta inställelsedag angifva, och har han den ej heller förut angifvit; håfve sin talan förlorat emot gäldenär, som ej visas hafva före inställelsetiden egt, eller å nämnda tid erhållit, vetskap om fordringens tillvaro: och vare gäldenär, som för sådan fordran sökes, pligtig, der borgenär det äskar, med ed betyga, att den fordran ej var honom känd före inställelsetidens utgång: brister hav åt eden, eller styrkes annorledes, att han om fordringen egt kunskap som sagdt är; betale då sin andel i gälden.
Är årsstämning af förmyndare tagen för person, som till myndiga år kommit, men blifvit under förmyndare ställd; då håfve ock borgenär, hvarom nu nämdt är, sin talan förlorat, der ej förmyndaren visas hafva om fordringen egt eller erhållit vetskap, såsom förut är sagdt. § 13.
Äro flera gäldenärer, de der, en för alla och alla för en, betalningsskyldighet sig iklädt, och har årsstämning å någonderas borgenärer ågott; då ege hvar af de andra gäldenärerna, lika med borgenären, att fordringen bevaka, ändå att dm ej blifvit förut hos någondera utsökt. § Il
Är fast egendom för borgenärs fordran intecknad, eller har han lös egendom såsom pant eller eljest under panträtt i handom; njute han betalning ur egendomen, ändå att han ej, efter årsstämning. sin fordran angifven.
Om rätt till qvittning för genfordran vare ock lag som i 7 § sägs, ändå att den fordran ej blifvit efter årsstämning angifven. § 15-
Utan hinder af årsstämning må borgenär under anslagstiden sin fordran utsöka, § 16.
Utsöker ej borgenär sin fordran då årsstämning utfärdad blifvit; håfve gäldenär, sedan inställelsedagen förbi är, dm rätt, som i 6 % stadgas.
Kxpeditions-Utskotti:ts Förslag lill underd.
Skrifvelse N:o 464. 35 § 17.
Varder egendom till konkurs afträdd före inställelsedag, som i årsstämning utsatt är, och har borgenär, före nämnda dag, till Rätten eller Domaren gifvit bevak ningsinlaga i konkursen in, gå sätt i Konkurs-lagen stadgas; vare ej pligtig att sin sålunda bevakade fordran jemväl efter årsstämningen anmäla. § 18.
Hvad om gäldenär i denna Förordning sägs, gälle äfven om löftesman i allt hvad deraf å honom lämpas kan. § 19.
1 andra fall, än det, som i 11 § sägs, då i lag eller särskild författning någons rätt och talan är inskränkt inom kortare tid än tio år, rätte han sig derefter.
Vare ock gällande hvad särskildt är stadgadt om preskription för fordringar, som grunda sig å redogörares uppbörd af allmänna medel. § 20.
För fordran hos bank eller allmänt penningeverk, efter sedel eller annan löpande förbindelse, som tryckt eller graverad utgifves, gälle ej hvad om tioårig preskription eller bevakning efter årsstämning nu sagdt är, utan tände till efterrättelse hvad derom särskildt är stadgadt.
Samma lag vare angående medel som blifvit insalta i Landtränteri, i Rikets Ständers Bank eller Riksgäldskontor, eller under annan allmän vård.
Denna förordning skall icke blifva gällande \ mål, som göras anhängiga före utgången af December månad nästkommande år.
(Aret efter det, hvarunder förordningen utfärdas.)"
Stockholm den 15 Oktober 1860. m Expeditions-l] Iskottets Förslag (ill underd.
Skrifvelse N:o 162.
Vo 169.
Uppläst och godkändl hos Ridd. oell Adeln den 13 Oktober 1860.
Preste-Ståndet den IS — — Borgare-Ståndet den IS — — Bonde-Ståndet den IS — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändrade föreskrifter i afseende på tillsynen öfver förmyndares förvaltning af omyndigs egendom.
(Lag-Utskottets Betänkande N:o 37 och Meni. N:o 52.) S. A. K.
Sedan erfarenheten länge ådagalagt behofvet af mera omfattande åtgärder från det allmännas sida i afseende på vården af omyndigas rätt, blef genom Kongl. Förordningen den 19 Maj 1845 stadgadt, att stad, socken och härad skulle ”ega” utse gode män, en eller flere, att hafva tillsyn öfver förvaltningen af dithörande omyndigas egendom, och utöfva enahanda granskningsrält, som vore närmaste Iränder tillagd; men då det sedermera visat sig, att berörda stadgande icke varit tillfyllestgörande för befrämjande af det dermed afsedda ändamål, hvadan ock redan bos Rikets åren 1850 och 1851 församlade
Ständer fråga väcktes om ytterligare ordnande af förmyndareväsendet, hafva vid innevarande riksdag framställningar i enahanda ämne blifvit hos Rikets Ständer gjorda, dervid bland annat bemställls, att Rikets Ständer måtte för sin del antaga det förslag till Författning i sådant afseende, hvilket af särskilde Kommitlerade för utarbetande af ny Konkurslag m. m. blifvit till E. K.
Majit afgifvet.
Då Rikets Ständer, med anledning häraf, nu till pröfning förehaft della ärende, hafva Rikets Ständer, i likhet med hvad i ofvanberörde framställningar jemväl blifvit anfördi, funnit rättssäkerheten för de omyndiga i afseende å förvaltningen af deras egendom, ingalunda vara betryggad genom nu gällande lagstiftning och riktigheten af denna åsigt torde beklagligen af den dagliga erfarenheten bestyrkas.
Förändrade före - Expeditions-Utskottets Förslag till anderd.
Siri frel se 3 :o 1(i2. 37 skrifter äro således af nöden, och Rikets Stander tveka icke att dervid utgå från den redan i 1845 års omförmälde författning antydda och med utvecklingen af vårt samhällsskick i öfrigt jemväl öfverensstämmande grundsats, att uppdraga tillsynen öfver förmyndarevården åt kommunerna.
Men hvad genom nyssnämnde förordning var för kommunerna en rättighet, hafva Rikets Ständer ansett böra förvandlas till en pligt och äfven omfånget för kommunernas verksamhet härutinnan hafva Rikets Ständer trott böra utvidgas.
Detta öfverensstämmer ock med de af Kommitterade i ofvanberörda förslag antagna grunder, och innehållet af samma förslag har äfven blifvit af Rikets Ständer hufvudsakligen gilladt.
Då emedlertid, enligt nämnda förslag, tillsynen öfver förmynderskap skulle, uppdragas i stad åt Gode Män och på landet åt Sockennämnden, har hos Rikets Ständer jemväl blifvit ifrågaslälldt, att särskilde gode mön borde kunna äfven å landet tillsättas.
Nu är det visserligen ä ena sidan sanni, att Sockennämnderna utvecklat en verksamhet och vunnit en betydelse, som de icke egde i början af sin tillvaro, äfvensom att de jemväl visat interesse för vården af dens angelägenheter, som de ansett icke kunna sjelf råda öfver sitt gods, i så måtto, alt de icke sällan hos Häradsrätterna yrkal personers försättande i omyndighetstillstånd, hvarförutan jemväl bör erinras, att brist på lid och arbetskrafter för dessa myndigheter icke gerna kan förutsättas, enär, enligt Förordningen om Socknenämnder, antalet al ledamöter i desamma är obegränsadt, och de jemväl ega rätt alt fördela sig på afdelningar för handläggning af särskilda mål, så att intet hinder finnes i lag för en Sockennämnd att, om tillsynen öfver förmynderskap skulle den åläggas, öfverlemna bestyret dermed ät en särskild afdelning af Nämnden.
Men å andra sidan får det ej heller förgätas, alt man utgår just från den äsigten alt gifva kommunerna så stor frihet som möjligt att ordna sin ifrågavarande verksamhet efter olika förhållandens kraf, och alt någonstädes omständigheter kunna inträffa, hvilka göra det för en socken önskvärdare att fä tillsätta särskilde gode män för inseende öfver förmyndarevården, än alt uppdraga detta åt Sockennämnderna.
Rikets Ständer hafva derföre funnit lämpligast, alt förordnande af gode män varder medgifvet äfven å landet, men att, om gode män der ej äro valde, tillsynen öfver förmyndarevården bör åligga Sockennämnden; hvarjemte Rikets Ständer ansett, alt flere socknar böra få om gemensamme gode män sig förena.
1 enlighet härmed och i närmaste öfverensstämmelse i öfrigt med Kommitterades förslag, hafva Rikets Ständer alltså för sin del beslutat en författning angående tillsyn å förmyndares förvaltning af omyndigs egendom, så lydande:
''Med upphäfvande af 23 kap. 1 § Ärfda-Balken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen deri 19 Maj 1835, äfvensom af 2 § i samma kapitel, stadgas sorn föijer: § !■ Förmynderskap staude under vårdnad af den Rätt, hvarunder den omyndigas fader, der han död är, vid dödsfallet lydi elter, om han lefver, sitt hemvist häfver: lefver fader, men är annan lill förmyndare förordnad, eller har den, som uppnått myndiga år, blijvii under förmyndare ställd; hjde förmynderskapet under den Rätt, som förmyndare furordnat.
Finner, i följd af gjord framställning, Rätten skäl vara för handen, att vårdnaden af förmynderskap öfveiflytias å den Rätt, hvarunder den omyndiga har sitt hemvist; meddele derom beslut och gifve det den andra Rätten tillkänna: beha!le dock, till dess det skeft, den vårdnad, sorn sagd är. lixpadilions- (Jtskottels Förslug till underd.
Skrifvelse N:n 162.
Rätten i stud och Domaren ii hindel hålle öfver förmynderskap särskild förteckning, utvisande de omyndigas födelseår samt förmyndares namn och hemvist. S 5.