Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Såväl häraf, som af motiverna till förslaget inhemtas, att motionären anser någon begränsning till siflran af lifgifvande skattevexlar icke böra ega rum, utan att denna begränsning skall vara ensamt beroende af de anslag, Rikets Ständer vid hvarje riksdag anvisa, för år räknadt; och för ett belopp, motsvarande minst utgifts-staten för hvarje år intill nästa statsregleringsperiod, borde Banken således vara försedd med metalliskt mynt.
Ehuru motionären medgifver, att koppar och förmodligen äfven det af Kongl. Majit och Rikets Ständer vid sednaste riksdag antagna bronsmynt får såsom metalliskt mynt anses, torde det kunna antagas att den nya ordningen snart, om ej genast vid första tillämpningen, skulle tvinga Banko-styrelsen till utländsk skuldsättning, för att kunna, äfven då beloppet af egande verklig metallisk valuta öfverstege skatte-vexlarnes summa, fullgöra den banken åliggande inlösen; ty motionen förutsätter ovilkorligen att vexlarne skola vid uppvisandet inlösas, inom hufvudstaden i Bankens vexlings-kontor samt i landsorterne vid alla ränterier eller i sammanhang dermed inrättade statskassor, och ovissheten om det belopp, som på ena eller andra stället kunde till inlösen företes, skulle nödga Banko-styrelsen att förse alla dessa kassor med fullt tillräcklig inlösningsfond.
Denna sistnämnde omständighet kan anses underordnad endast i det fall, att invexlingen finge vara beroende på tillgång för tillfället i de särskilda fdial-kassorne; men då detta uppenbart strider emot förslaget, som, ehuru förutsättande möjligheten, till och med sannolikheten deraf, att skattevexlarne mera sällan skulle mot metallisk valuta utbytas, dock bestämdt fordrar att hvar och en må kunna, vid påfordran, få vexel inlöst med hårdt mynt; så torde denna olägenhet icke få förbises.
Banlio-Vtskottets Utlåtande M 17.
19 1 öfrigt bor väl ej heller lemnäs utan uppmärksamhet, att under en tid af ofördelaktig handels-ställning med utlandet, skattevexlarne måste begagnas för att erhålla den valuta, med hvilken liqvid hos utländningen ensamt kan verkställas, och då skiljemynt, vare sig af brons eller koppar, hvarmed, enligt stilisationen af nämnde vexlar, desamma jemväl finge inlösas i nyssberörde fall, icke kunde begagnas, skulle, derest den erforderliga summan icke erhölles i guld eller silfver, ett misstroende lör dessa vexlar uppstå, nedsättande dem i värde, till skada och förlust för den, som emottagit dem såsom tvunget betalningsmedel eller på god tro desamma invexla!.
Utskottet har icke förbisett att motionärens mening är, att enskilda Bankernas sedlar borde, efter verkställandet af den utaf honom föreslagna reform, med metalliskt mynt infrias; men då en sådan förändring i sättet för bedrifvande af nämnde bankers rörelse sannolikt skulle föranleda dels förminskning af sedel-utgifningen och dels inskränkning af sedel-invexlingen till Bankernas hufvudkontor, torde någon lättnad för den trafikerande häraf icke uppstå.
Erfarenheten har lärt, att det erfordras ett jemförelsevis ringare förråd af ädla metaller för att uppehålla i värde de sedlar, hvilka representera silfver eller guld, då detta förråd är samladt på ett ställe, emedan omsättningen eller vexlingen derigenom förminskas; hvaremot, om hvarje särskildt af de många föreslagna vexlings-kontoren och samtlige enskilde banker skulle förses med erforderlig vexlings-kassa i metallisk valuta, utländsk skuldsättning måste för detta ändamål ega rum, såvida ej, hvilket Utskottet likväl nödgas betvifla, under den närmast förestående tiden, handeln med utlandet skulle, utan skuldsättning, lemna det nödiga tillskottet i nämnde valuta.
Men om Utskottet ock skulle lemna å sido nu angifna olägenheter vid antagandet af motionärens förslag, förekommer deremot en anmärkning af så väsendtlig beskaffenhet, att densamma ensam för sig bör vara tillräcklig, för att förkasta förslaget, såsom det för närvarande är uppstäldt.
Det torde nemligen icke kunna bestridas att de i vårt land inträffade financiela oredor, hvilka medfört myntförsämring, tillkommit, ingalunda til! följd af någon utsträckning i den lånerörelse, motionären åsyftar att få indragen, utan genom omedelbara understöd till Staten eller genom inlösen af förbindelser, som Rikets Ständer låtit genom Riksgäldskontoret utgifva.
Till förekommande häraf hafva Rikets Ständer ock i sednare tider sorgfälligt sökt att undvika all så beskaffad sammanblandning emellan Bankens samt Stats- och Riksgälds verkens rörelse, sorn kunde störande inverka på Bankens förmåga att upprätthålla myntvärdet.
Nu innefattar deremot det ifrågavarande förslaget, att förvandla Banken till en inrättning, som skall liqvidera Statens utgifter och för sådant ändamål ständigt hålla i beredskap erforderlig metallisk valuta.
Sättet för afskaffandet af denna valuta uppgifver motionären väl i punkten 3:o af förslaget; men detta sätt är bygdt på mera tillfälliga förutsättningar och det enda verksamma blifver upptagandet af utländska lån, och om och när krediten tryter, tvingas man troligen till den förr begagnade utvägen att försämra myntets värde.
Vilkoret för reformens genomförande är den af motionären föreslagna indragning af all lånerörelse i Riksbanken.
Utan att nu ingå i yttrande, huruvida det må vara lämpligt att en Riksbank, hvars hulvudsakliga åliggande det är att upprätthålla myntvärdet, derjemte 20 Banko-Utskottets Utlåtande M 17. bedrifver lånerörelse, har Utskottet bordt erinra, att indragning af Bankens lånerörelse först efter längre tids förlopp kan verkställas; ty, om äfven den lånerörelse, Banken omedelbart besörjer, snart nog skulle kunna derifrån till andra låneinrättningar förflyttas, qvarstår likväl
Bankens skyldighet att intill oktroj-tidernas slut förlägga nuvarande filial-banker.
Bankens skiljande från all lånerörelse skulle till enskilda låneinrättningar öfverflytta den vinst, som på nämnde rörelse uppkommer; en vinst, betäckande förvaltnings-utgifter och lemnande ett betydligt öfverskott, hvilket Bikets Ständer kunna vid hvarje riksdag disponera.
Och enär Bankens blifvande funktioner komine att lemna ringa, om ens någon vinst, skulle Rikets Ständer nödgas att anvisa medel för betäckandet af Bankens förvaltnings-kostnader, hvilka sannolikt blefve uppstegrade genom utsträckt vexlings-rörelse, hastigare förbrukning af sedlar eller vexlar m. II. orsaker.
Slutligen har Utskottet icke velat lemna oanmärkt, dels att det, med nuvarande outvecklade kommunikations-anstalter, icke är tänkbart, att skattevexel-beloppet skulle kunna en gång om året bland allmänheten spridas och åtminstone till större delen åter invexlas, och dels att allmänheten, van dervid att de sedlar eller förbindelser, Banken utgifver, fortfarande bibehålla sitt värde och gällande kraft, skulle med högsta ovilja emottaga anvisningar eller vexlar, hvilka, efter den 1 Oktober året efter det, då de blifvit utgifna, endast under vilkor af viss rabatt, emottoges och efter ytterligare ett år möjligen förlorade allt värde.
På grund af dessa i korthet utvecklade skäl, får Utskottet vördsamt afstyrka bifall till Grefve Frölichs ofvanberörde motion. 1 sammanhang härmed har Utskottet till behandling förehaft en af Grefve Frölich väckt motion, att guld må antagas såsom någon dei af Rikets gångbara mynt och att åtminstone ett mynt af denna metall till värde af Tio Riksdaler Riksmynt må med benämning »Krona» utmyntas; hvarvid Utskottet icke kunnat lemna utan uppmärksamhet, att motionären, på samma gång lian anser guld böra jemte silfver antagas såsom gångbart mynt, hvilket naturligtvis »förutsätter att något visst förhållande i värde mellan dessa ädla metaller skulle bestämmas, likväl framställer den åsigt såsom ej allenast theoretiskt rigtig, utan äfven numera af erfarenheten flerstädes besannad, att ingen särskild värde-proportion mellan guld och silfver bör genom lag fastställas, utan att vid ifrågakommande utmvntning af guld skulle för tillfället och tilis vidare antagas det förhållande i nämnde afseende, som närmast öfverensstämde med börspriset i London.
Och som, med afseende å guldets fluktuerande i pris, denna metall nu lika litet som vid föregående riksdagar, då fråga derom förevarit, lärer böra såsom mynt i riket antagas, samt prägling af ett guldmynt å Tio Riksdaler Riksmynt, efter Utskottets tanke, icke kan anses vara af nöden, då dukater myntas samt i Banken in- och utvexlas, saknar Utskottet skäl att understödja ifrågavarande motion och hemställer alltså att densamma icke må till någon åtgärd föranleda.
Banko-Utskottets Utlåtande JVi 18. 1 M 18.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 19 Febr. 1837, kl. S e. m.
Utlåtande ofver väckta motioner om dels bestämmande af preskriptionstid för emottagande i Kronans uppbörd och inlösen i Rikets Ständers Rank af åtskilliga Bankens utelöpande sedlar och dels dessa sedlars förande inom linien samt uteslutande från beräkningen af Bankens sedelstock.
De motioner i förenämnde syftning, som till Utskottet blifvit remitterade, äro väckta inom Yällofl.
Borgare-ståndet af vice Talmannen Herr J. G. Schwan samt Herr C. C. Hörnstein.
Den förre har tillstyrkt, dels att då Bankens sedlar af äldre sorter, nemligen så kallade transportsedlar å 5 Biksdaler och derutöfver samt sedlar å 3 R:dr och 2 R:dr på både dubbla och enkla blad, allt sedan slutet af år 1848 ej vidare emoltagils i krono-uppbörden och alldeles försvunnit ur allmänna rörelsen, samt tidpunkten således nu syntes vara inne att för deras giltighet bestämma en slutlig preskription, hvilken så mycket hellre kunde utsättas ganska kort, som uppgifterna om Bankens sedelstock under den sednare tiden för dessa äldre sedelsorter utvisade ett nästan oförändradt förhållande, och sådant gåfve anledning förmoda, att en stor del af dem, genom hvarjehanda tillfälligheter, gått förlorade, Rikets Ständer må för deras del besluta, att ifrågavarande transportsedlar samt äldre sedlar å 3 R:dr och 2 R:dr skola upphöra att vidare vara gällande, så framt de icke till inlösen i Banken företes inom slutet af år 1860; dels ock att, son) do tryckta uppgifterna angående Bankens ställning ådagalade, att summan af utelöpande sedlar ä 16, 12 och 8 skillingar under liden från den 31 December 1848 (1849), då, enligt Rikets Ständers beslut, tillverkning och utgifning af sådana sedlar upphörde, till den 31 December 1855 nedgått ifrån 2,183,202 R:dr till 574,301 R:dr 8 sk., samt beloppet af utelöpande sedlar å 14 och 10 skillingar, som den 31 December 1849 uppgick till 69,661 R:dr, den 31 December 1855 minskats till 10,140 R:dr, och behofvet af skiljemynt för den dagliga rörelsen blifvit fylldt Mh. till R.
Proi. 1856 & 1857. 6 Sami, 1 Afd. 9 Haft. 1 2 Banio-Utskoltels Utlåtande J\s 18. genom Va, V16 och !/32 R:drs-stycken i silfver, skillings—sedlarnes emottagande i kronouppbörden må upphöra den 31 December 1860 och deras giltighet till inlösen i Banken den 31 December 1862.
Herr Hörnstein åter har föreslagit, alt de Bankens sedlar, som på 20 år, eller sedan 1836, äfvensom de s. k. småsedlarne å 16, 14, 12, 10 och 8 skill ingar, hvilka på 7 år, eller sedan 1849, icke från Banken utgifvits, mätte, enär de kunde anses vara till största delen förkomna, till det belopp, hvarför de såsom utelöpande finnas bokförde, inom linien föras och icke beräknas bland Bankens utelöpande sedelstock; men fonden för belåning af jern m. m. eller ock någon annan af Bankens ullåningsfonder, sorn funnes deraf vara i behof, förstärkas med något motsvarande belopp; till stöd för hvilket förslag är vordet aofördt, alt berörde sedlar icke t större, utan i helt små belopp, tid efter annan, kunde till inlösen presenteras; att antalet af sådane företedde sedlar år efter år minskades, somt att beloppet af dem, från den 30 Juni 1836 lill samma dag 1856, icke utgjort mera än 19,175 R:dr 20 sk., hvadan af de sistnämnde dag såsom utelöpande bokförde 820,147 R:dr 22 sk. en summa stor 800,000
R:dr syntes kunna utlånas, helst räntan derå Liefve mer än tillräcklig alt infria de sedlar, som kunde till Banken ingå.
På det att Rikets Ständer må komma i tillfälle bedöma förhållandet med ifrågavarande sedlar, har Utskottet låtit upprätta närlagde utdrag af Bankens räkenskaper, som upptager de belopp af de särskilda sedelslagen, hvilka på olika tidpunkter ifrån den 31 December 1849 eller den tid, hvarefter de s. k. sk i I lin "s— sed la r ne icke vidare utgåfvos lill och med nästlidne års slut, varit såsom utelöpande bokförde; och visar sig, vid jemförelse af de i berörde räkenskaps-uldrag utförda summor, att af samtlige dessa sedlar blifvit i Banken inlöste:
År 1850 Banko R:dr 624,829: 40.
— » 1851 » » 358,295: 32. — » 1852 » » 164,832: 32. — » 1853 » » 62,032: 44. — » 1854 » » 33,617: 4.
— » 1855 » » 21,181: 19: 6.
» 1836 » » 17,852: 44.
— Sorn i följd af Rikets sednast församlade Ständers, med bifall till Banko-Utskottets utlåtande JV2 45, derom gjorda underdåniga anhållan, Kongl. Maj:t i Nådig Kungörelse den 14 November 1854 förordnat, det Rikets Ständers Banks från och med år 1803 lill och med 1849 års slut ulgifna å 16, 12 och 8 skillingar banko samt å 14 och 10 skillingar kopparmynt lydande sedlar icke få emottagas i uppbörden af allmänna medel längre än till och med utgången af år 1864; så och då frågan om bestämmande af viss tid för skillings—sedlarnes emottagande i krono-uppbörden sålunda redan blifvit af Kongl. Majit och Rikets Ständer pröfvad och afgjord, anser Utskottet Banko-Utskollcls Utlåtande JYi 18. 3 det af Herr Schwan i denna de] framställda förslag icke föranleda till någon åtgärd.
Hvad åter angår frågan om utsättande af preskriptionstid för alla ofvanberörde sedlars inlösande i Rikets Ständers Bank, hyser Utskottet betänklighet vid att förslaget derom biträda.
Enligt 2 § i Myntbestämnings-lagen hafva Rikets Ständer utlofva! och försäkrat, alt hvar och en, som någon Banko-sedel eller förbindelse innehafver, skall derföre njuta full betalning efter stadgad grund; och i 2 ^ af Lagen för Rikets Ständers Bank omförmälas de åtgärder, sedelinnehafvare eger att vidtaga, derest Banken, under hvad sken det vara må, skulle vägra att sedel vid uppvisandet infria.
Af dessa stadganden, jemförda med 72 § i Regerings-formen, synes följa, att Bankens sedlar, i olikhet med förbindelser i allmänhet, icke riågonsin böra förlora sin gällande kraft.
Da fördelar, som genom bestämmande af preskriptionstid för sedlarnes inlösande i Banken skulle vinnas, nemligen visshet om det belopp, som Banken icke hr skyldig ali infria, samt lättnad vid bokföring och redovisning i Banken, anser Utskottet vara af underordnad vigt i jemförelse med angelägenheten alt strängt upprätthålla den grundsats, att Banken bör under alla förhållanden sina sedlar inlösa; och då räkenskaperna dessutom gifva vid handen, att sedlar af förenärnnda slag ännu till Banken årligen ingå, särdeles af 16, 14, 12, 10 och 8 skillingars valörerne, hvaraf under sislförflutna året i Banken infriades tillsammans 16,822 R:dr 44 sk., föranlates Utskottet vördsamt hemställa, att fiågan om utsättande af viss tid för slutlig inlösen af Bankens ifrågavarande sedlar matte få förfalla.
Deremot och som det är allmänt brukligt samt med god ordning öfverensstämmande, att fordringar, hvarför någon godtgörelse icke med säkerhet kan påräknas, föras inom linien, torde enahanda förfaringssätt kunna och böra iakttagas äfven med osäkra skulder, det vill med andra ord säga sådana, för hvilka de utgifna förbindelserne, efter all möjlig sannolikhet, icke vidare finnas till; och'då Banken, såsom tillgång, upplager endast för säkra ansedda fordringar, synes han också böra, såsom skuld, beräkna allenast de belopp, hvarför betalning kan komma i fråga alt från Banken utgå.
Antagandet af
Herr llörnsteins förslag att inom linien föia beloppet af samtlige ofvanberörde sedlar, hvilka alltså skulle från beräkningen af Bankens sedelstock uteslutas, och alt använda en motsvarande summa till lånefondernes förstärkande kan väl synas leda lill en utsträckning af Bankens ansvarighet utöfver det i Banko-reglementets 116 § stadgade maximum af 20 millioner Riksdaler Banko för den del af sedelstocken, som icke motsvaras af metallisk valuta.
Men om ifrågavarande förslag tillämpas endast i afseende å sådana, såsom utelöpande bokförda sedlar, örn hvilka det med nära nog fullkomlig visshet kan antagas alt desamma till största delen gått förlorade, så alt blott ett obetydligt belopp deraf kan komma alt till inlösen i Banken företes, anser
Utskottet åtgärden hafva så mycket mera skäl för sig, som sedelstocken, enär i densamma inberäknas jemväl 4 Banko-Utskoltets Ullålande JW 18. de förkomna och icke vidare befintliga sedlarne, följaktligen i sjelfva verket nu är mindre, än den enligt Rikets Ständers beslut får vara; hvadan ock dessa sedlars afförande från sedelskulden och en deremot svarande summas utgifvande i rörelsen innefattar det rätta medlet att återbringa sedelstocken till det förhållande, som af Rikets Ständer är vordet bestämdt.
Då, på sätt i det föregående blifvit upplyst, Bankens sedlar å 16 sk. och derunder få i Kronans upphörd emottagas intill slutet af år 1864, och det såsom utelöpande bokförda beloppet af dylika sedlar den 31 December 1856 utgjorde 567,618 R:dr 12 sk., torde tiden ännu icke vara inne för att inom linien föra nyssberörde sedlar; hvaremot någon betänklighet desto mindre synes nu böra möta för en sådan åtgärds vidtagande med transport-sedlarne samt sedlarne å 3 och 2 R:dr på dubbla och enkla blad, som dessa allt sedan år 1849 icke emottagits i Krono-uppbörden och under sistlidne år af dem icke mera än tillsammans 1,030 R:dr af Ranken infriats, hvarföre det kan tagas för gifvet, att endast ett jemförelsevis ringa belopp af dessa sedlar ännu finnes i rörelsen och kan komma att til!
Ranken ingå.
De såsom utelöpande bokförda sedlar af nyssnämnde 3:ne slag utgjorde den 31 December 1856 R:dr 244,205: 22. hvarifrån likväl bör afgå beloppet af inlösta, till num mern otydliga, men eljest riktiga transport-sedlar . 8,874: 45.
4. så att den utestående summan vid årets slut var rätteligen endast R:dr 235,330: 24. 8.
Med anledning häraf anser Utskottet sig böra i så målto understödja Herr Hörnsteins motion, att Utskottet vördsamt tillstyrker, att hela beloppet af Baukens, vid 1856 års slut, såsom utelöpande bokförda transport-sedlar på 5 R:dr och derutöfver af åren 1777— 1836, samt sedlar på 3 och 2 R:dr med dubbla blad af åren 1777—1812 och med enkla blad af åren 1813—1836, utgörande tillsammans 235,530 R:dr 24 sk. 8 rst. banko, måtte från beräk ningen af Bankens sedelstock uteslutas och såsom en Bankens vinst upptagas samt en lika summa såsom Bankens skuld inom linien föras, under iakttagande, alt de sedlar af berörde slag, hvilka från och med 1857 års ingång blifvit eller framdeles blifva lill inlösen företedda, skola af Bankens vinst infrias, samt att beloppet af de sålunda inlösta sedlarne i hvarje års bokslut afföres från den inom linien förda skulden; Och förbehåller sig Utskottet, i händelse af Rikets Ständers bifall härtill, alt framdeles, i sammanhang med regleringen af Bankens låne- och It redi tiv—rörelse, få till Banko-Vlskollels Utlåtande J)s 18. 3 Rikets Ständer afgifva förslag i fråga örn användande till större eller mindre del af omförmälda vinstsumma.
Reservationer: af Herr Mannerskantz, C. A.: »Jag reserverar mig emot Utskottets till Riksens Ständer afgifua tillstyrkande, att från beräkningen af Bankens sedelskuld må uteslutas de i Betänkandets slutpunkt uppräknade äldre sorter sedlar af diverse valörer.
Den hufvudgrund, hvarpå Riks-bankens realisations-förmåga för närvarande hvilar är den, att Bankens sedelskuld, sådan densamma beräknades och befanns när grunden år 1814 lades, med 20 millioner öfverskjulande Bankens då egande metalliska kassa, icke i något fall skulle få ökas, utan jemnt motsvarande tillökning i Bankens metalliska valuta.
Rubbas denna grund, då är lära värdt att också realisations-förmågan ramlar, det den icke kan göra om grunden bibehålies oantastad; men man plockar bort den första stenen, då man nu godtyckligt föreslår en, om ock icke särdeles stor, tillökning i Bankens sedelstock, utan att motsvarande metallisk valuta till Banken ingår.»
I denna reservation hafva instämt Herr Grefve Wrangel, Herr Riks-Arkivarien Nordström, Herr Doktor Sandberg, Herr Konsul Cramér och Riksdags-fullmäktigen Nils Andersson från Christianstads län. af Herr af Wirsén, C. Th, af Herr von Printzencreutz, B. Waf Herr Hesselgren. af Herr Domprosten Widebeck, som ansett samma åtgärd, som uu blifvit af Utskottet tillstyrkt, i afseende å transport-sedlarne samt sedlartTe å 3 och 2 R:dr med dubbla och enkla blad, kunna utan betänklighet föreslås beträffande de s. k. skillings- sed larne.
Enligt Bankens Räkenskaper voro af tiedeman.ndc Sedelslag joljande belopp såsom utelöpande bokför de:
Transportsedlar på S
U:dr och derutöfver af åren 1777—1836 Sedlar på 3 och 2 R:dr med dubbla blad af åren 1777—1812 Sedlar på 3 och 2 R:dr med enkla blad af åren 1813—1836 Sedlar på 16, 12 och 8 sliillingar af åren 1803 — 1849 Sedlar på 14 och lOskillingar kopparmynt af åren 1803 och 1804 . .
Tillsammans B;ko R:dr Ren 31 December 1849.
Den 31 December 1830. 96,894 72,152 102,560 1,753,198 69,660 2,094,466 33 32 40 92,220 33 71,652 99,760 - 1,173,905116 32.098 6 1,469,636 16 17 Den 31 December 1851. 90,291 71,652 97.560 831,613 20,223 1,111,340 33 32 16 35 Den 51 December 1852.
Den 31 De- Den 31 December 1853, cember 1854.
Den 31 December 1856. 81,084 71,632 96,560 681,738 15,473 946,508 32 16 80,299 71,352 — 96,060 623,634 13,129 6 884,475 24 28 79,517 71,152 95,560 593,217 11.410 6 850,858 17 40 40 79,023 71,152 95,060 574,301 10,140 — 22 8 — 6 829,676 30 78,793 70,852 94,560 558,426 9,192 811,823 34J — 22 Banko-Ulskolleti Utlåtande J\i 19. 7 JfS 19.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 19 Febr. 1837, kl. 5 e. m.
Ullålande ofver vackt motion om förhöjd pension åt f. d. Bankobokhållaren N. Magnusson
Uti en från Högloflig.!
Ridderskapet och Adeln till Ulskoltet remitterad motion har Herr Ehrenhoff, G. II, föreslagit, alt »förre Bokhållaren i Rikets Ständers Bank, N. Magnusson, måtte få sin pension förhöjd till 200 R:dr Banko.» samt till stöd derför anfört, utom de stegrade prisen på alla lefnads-förnödenheter, att Magnusson, som är född 1779, icke kan med sin nu innehafvande pension 600 R:dr, såsom hans enda inkomst, förskaffa sig den omvårdnad, hans höga ålder och sjuklighet kräfva.
Då f. d. Bokhållaren Magnusson å Bankens Pensionsstat är uppförd till en årlig pension af 600 R:dr Banko, och således af ordalagen i den väckta motionen icke lärer kunna dragas annan slutsats, än att dermed åsyftas att berörde pension mätte ökas med 200 R:dr, hafva Banko-Fullmäktige uti infordradt utlåtande, efter Under-styrelsens hörande, fiislat uppmärksamhet derå, att de af motionären åberopade skäl äro tillämpliga på de flesta pensionstagare, och alt för öfrigt icke förekomme något särskildt skäl, hvarföre
Magnusson borde framför andra erhålla pensions-förhöjning; och får Utskottet, instämmande i hvad Fullmäktige yttrat, vördsamt afstyrka bifall å förevarande motion.
» Banko-Utskottets Utlåtande M 20. 1 N:o 20.
Ank. till Exp.-Utsk. cl. 10 Mars 1857, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af förre General-konsuln m. m. A. Hahrs ansökning otti eftergift af öfverränta å ett Diskontlån.
Hos Utskottet liar förre General-konsuln, Kapiten-löjtnanten och Riddaren af Köne!.
Svärds-orden Adolph Hahr, uti ingifven skrift, anhållit om eftergift af upplupna öfverräntari ä ett den 1*2 Mars 1840 under M 3,017 hos Banko-diskont-verket upptaget lån, stort 720 R:dr banko, hvarför hans bröder, förre Kapitenen August Hahr och förre Fält-kamereraren A. C. Hahr häfta, den förstnämnde som läntagare och den sednare som löftesman.
Banko-diskont-direktionen, hvars utlåtande öfver denna ansökning blifvit infordradt, har upplyst, att vid länets förfallotid begge gäldenärerne voro försatte i konkurs-tillstånd; att lånet blifvit i deras konkurser bevakadt och till betalning fastställdt, hvarefter
Diskont-verket frän låntagarens konkursmassa såsom utdelning bekommit tillsammans 205 R:dr 16 sk.; hvaremot löftesmannens massa icke ens lemna t tillgång till godtgörande af förmånsrätt egande fordringar; att länet jemväl är vordet bevakadt och faststäldt till betalning i urarfvamålet efter löftesmannens hustru, af hvars afträdda tillgångar någon utdelning icke eller kommit