Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa omständigheter hafva Rikets Ständer ej kunnat undgå alt finna förtjenta af ganska mycket afseende, helst till ytterligare stöd för det framställda yrkandet jemväl kan läggas det skäl, att i mången församling en på billiga grunder och under iakttagande af begge parternas rätt fotad reglering sannolikt snart torde kunna framkalla en öfverenskommelse om en inträdande tillämpning af densamma redan före den tid, då sådan tillämpning genom laga tvång inträdde, hvadan det afsedda målet, regleringens fullständiga genomförande samt de nuvarande olägenheternas afhjelpande, sålunda skulle snabbare vinnas.
Rikets Ständer föreställa sig visserligen, att under någon del af regleringsperioden hinder kunna möta för medhinnande af flera reglerings-åtgärder, än de genom laga tvång inträdande; men tro dock, att möjligheten af sådant praktiskt hinder ej bör föranleda till bestämmande jemväl af ett ytterligare hinder i lag; och hafva Rikets Ständer alltså, lill förebyggande af detta hinder, och med tillägg derjemte af ett undantags-stadgande i afseende på tiden för regleringens inträdande, då pastoraliekonvention är gällande, ansett bestämmelserna i 3:dje punkten böra erhålla följande förändrade lydelse: ”Efter författningens utfärdande skall reglering af Presterskapets löneinkomster ske så fort sig göra låter, samt tillämpning af regleringen vidtaga i den mån sådan tillämpning, utan förnärmande af innehafvares rätt, kan inträda, således, derest konvention eller förening om presträttigheternas utgörande antingen icke blifvit uppgjord eller är för obestämd tid fastställd, ovilkorligen vid första inträffade pastorsledighet eller, om derförinnan fastställd pastoralie-konvention längre tid är gällande, så snart denna lid tiliändagår.
Sådan tillämpning må ock tidigare inträda, derest en församling och dess presterskap i önskan derom sig förena, eller, vid inträffande pastorsledighet, församlingen påyrkar gällande konventions upphörande.”
Sedan andra momentet af 6:te punkten, angående lägenhets skiftande eller afsöndrande från bostadsboställe, blifvit af Preste-Ståndet afslaget, men af de tre öfriga Riks-Stånden bifallet, samt Preste-Ståndet derefter förklarat, att, med stöd af 114 § Regerings-Formen och, enär nämnde moment vore stridande mot 4:de § af PresleStåndels privilegier den 16 Oktober 1723, detsamma icke kunde anses vara af Rikets Ständer godkändt, då det blifvit af Preste-Ståndet afslaget, uti hvilken åsigt Ridderskapet och Adeln sig förenat, har frågan om antagandet bland de ifrågavarande bestämmelserna af omförmälde moment alltså förfallit.
1 förra momentet af lide punkten har bland de olika slag af tionde, som uppräknas, fisktionden ej blifvit upptagen, hvilket icke heller skett uti Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse i ämnet.
Vidare har i förevarande moment ej blifvit bestämdt, från hvilken tid de 50 år böra räknas, under hvilka de i stället för tionden fastställda afgifter skola utgå.
Sådant E. K. Maj:ts förslag till Rikets Ständer afläts, var måhända ock sistberörda bestämmelse af mera underordnad betydenhet och derföre hän förlig till sådana frågor, som ansågos böra sednare ordnas; men då Rikets 422 Exp editions- lits kotte. ts Förslag till anderd.
Ständer nu i afseende å 3:dje punkten afvikit från den i nåder föreslagna uppställningen och antagit, att reglering af Presterskapets löner inom en församling hör få ega rum redan långt förr än samma reglering måhända kan komma i fråga att derstädes tillämpas, erhåller härigenom frågan om tiden, från hvilken de 50 åren böra beräknas, en vida större betydelse, än om, på sätt E. K.
Maj:ts nådiga förslag synes afse, tillämpningen skulle inträda omedelbart efter slutad reglering eller åtminstone inom blott kort tid derefter.
Beträffande således denna fråga, har det synts Rikets Ständer, som skulle, i händelse de 50 åren beräknades från den dag regleringen inträdde i tillämpning, sådant kunna slundom i icke ringa mån inverka till omintetgörande af de afsigter, hvilka föranlåtit E. K.
Maj:t att föreslå en reglering för 50 år i stället för ett definitivt bestämmande om Presterskapets rättigheter.
Det är nemligen icke otänkbart, att en, i enlighet med hvad Rikets Ständer nu bestämt, på förhand uppgjord reglering kan komma att under 20 eller 30 år förblifva utan tillämpning, intilldess sådana förhållanden inträdt, som gynna den beslutade förändringens sättande i verket; hvarigenom förrättningen skulle, derest de 50 åren beräknades från tillämpningsdagen, medföra verkan ännu å en tidrymd, 70 till 80 år aflägsen från regleringsdagen, och sedan de förhållanden inom församlingen, hvilka vid regleringen tagils i betraktande, måhända genomgått en fullständig förändring.
Då Rikets Ständer alltså ansett ifrågavarande tidrymd af 50 år böra beräknas från den dag, regleringen blifver af E. K.
Majit i nåder fastställd, och då, på sätt ofvan är antydt, bland de i denna punkt uppräknade tiondeslag äfven fisklionden lärer böra särskildt omnämnas, hafva Rikets Ständer, för sin del beslutat följande lydelse för 7:de punktens förra moment: ”Ali tionde, vare sig tertial-, smör-, fisk- eller qvicktionde, utbytes mot bestämda afgifter för en tid af femtio år från fastställelsedagen, oansedt tillämpning af regleringen ej genast kan börja.’’’'
Vid granskning af ordalagen i 10:de punkten af det nådiga förslaget, hafva Rikets Ständer kommit till den öfvertygelse, att några förtydliganden och tillägg lill första momentet i samma punkt måhända skulle förekomma åtskilliga missförstånd och jemväl gagna till bevarande af löntagarens rätt.
Sålunda har blifvit anmärkt, att då punkten stadgar, det såväl aflöningsbeloppet som dess fördelning böra af socken- eller gällstämma föreslås, samt att Nämnden på grund deraf, och efter öfvervägande af de förhållanden, som vid lönens bestämmande böra tagas i beräkning, upprättar sitt förslag; så hade måhända hos en eller annan tvekan kunnat uppstå, huruvida någon rättighet borde antagas ega rum att emot en för berörda ändamål hållen sockenstämmas beslut anföra besvär.
Rikets Ständer hafva visserligen för siu del ej hyst något tvifvel att en sådan rättighet qvarstår, dels emedan behofvet att hos högre myndighet söka skydd mot rättskränkning lika väl kan vid ifrågavarande stämmor som eljest tänkas inträffa, dels ock emedan, när allmänna bestämmelser finnas om huru ändring i sockenstämmobeslut må sökas, eli uttryckligt stadgande om motsatsen, enligt Rikets Ständers förmenande, varit erforderligt, för att i detta särskilda fall rättigheten till ett sådant ändringssökande skulle kunna vara afskuren.
Då emellertid måhända tvistande härom blefve förehygdt, i händelse i punkten inflöte några ord till ledning härutinnan, hafva Rikets Ständer trott detta ändamål kunna vinnas, om efter orden ’’af sockeneller gällstämman föreslås” inflöte följande ord: ”vederbörandes rätt, att öfver fattade beslut i laga ordning anföra besvär, alltid oförkränkt.” — Vidare, och då i samma moment föreskrifves, att det af Nämnden upprättade förslag skall meddelas församlingen, hafva Rikets Ständer väl för sin del icke heller hyst något tvifvel, det afsigten härmed är, att församlingen må ega tillfälle att öfver förslaget meddela sitt yttrande, som derefter borde jemte de andra handlingarne insändas, på sätt momentet i öfrigt be - Exp ed illo n s - (Jts kott e l.s Förslag till underd.
423 stämmer; men ett missförstånd af ifrågavarande ordalydelse skulle möjligen kunna någon gång föranleda dertill, att församlingen ej trodde sig ega rätt att ett sådant yttrande afgifva och att få detsamma vid handlingarne fogad t.
En bestämd föreskrift om jemväl löntagarens hörande öfver förslaget torde äfven vara erforderlig, äfvensom, i händelse af ledighet, Kontraktsprostens yttrande lämpligen synes böra i sådant afseende infordras.
Af dessa skäl hafva Rikets Ständer ansett, att uti nu ifrågavarande moment bör, i stället för orden ”upprättar Nämnden sitt förslag, som meddelas församlingen, hvarefter” inflyta följande ord: ”upprättar
Nämnden sitt förslag, deröfver församlingens och löntagarens eller, i händelse af ledighet, Kontraktsprostens yttranden infordras, hvarefter” etc.
Samma skäl, som ofta hindra indragning af komministersplatser eller annexers förvandlande till sjelfständiga pastorat, kunna stundom, då delning af pastoratet ej kan ega ruin, och ökadt presterligt biträde likväl är behöfligt, föranleda behofvet af nya komminislraturers instiftande.
Rikets Ständer hafva derföre trott, att Nämnden, som fått sig uppdraget att föreslå öfverflödiga komministraturers indragning, jemväl borde hafva bemyndigande alt, der goda skäl talade för ny komministraturs inrättande, derom göra hemställan; och hafva Rikets Ständer, på grund häraf, ansett, att i tredje momentet af ifrågavarande 10:de punkt böra efter orden ”öfverflödiga komministraturers indragning” inflyta följande ord: ”eller om behofvet af ny komministratur”, etc.
I enlighet med hvad sålunda blifvit anfördt, skulle alltså första och tredje momenten af 10:de punkten komma att erhålla följande förändrade lydelse: ”Då presterlig lön i en församling skall regleras, höres församlingen på sockenstämma, eller, der flere församlingar äro förenade, å gemensam gällslämma, vid hvilket tillfälle så väl aflöningsbeloppet som dess fördelning af socken- eller gällstämrnan föreslås; vederbörandes rätt, alt öfver fattade beslut i laga ordning anföra besvär alltid oförkränkt.
På grund häraf och efter öfvervägande af de förhållanden, som vid lönens bestämmande böra tagas i beräkning, upprättar Nämnden sitt förslag, deröfver församlingens och löntagarens eller, i händelse af ledighet, Kontraktsprostens yttranden infordras, hvarefter handlingarne genom Landshöfdingen och Domkapitlet, jemte yttrande af dessa myndigheter, till Kongl.
Majit insändas för vinnande af nådig stadfästelse”.
”Nämnden eger ock att till Kongl. Majit göra underdånig framställning angående öfverflödiga komministraturers indragning eller om behofvet af ny komministratur, äfvensom anmälan, etc. 1 sammanhang med den sålunda förehafda frågan om reglerandet af Presterskapets löner, hafva Rikets Ständer nu äfven tagit i förnyadt öfvervägande den redan vid 1850—1851 årens riksdag väckta frågan om förändrad indelning af pastorat i de fall, då deras alltför stora folkrikhet eller vidd dertill gåfve anledning, och i hvilket ämne Rikets Ständer under den 19 Mars 1851 till E. K.
Majit uflåtit underdånig Skrifvelse, hvaruti, på anförda skäl, anhållits, att i de stift, der pastorat finnas, som äro så vidsträckta och folkrika eller bestå af så många församlingar, att en delning af dessa pastorat för själavårdens behöriga handhafvande är af behofvet påkallad, E. K. Majit 424 Expeditions- Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 435. täcktes i nåder vidtaga nödiga åtgärder för en sådan delning.
Då emellertid, oaktadt de förberedande åtgärder, hvilka i anledning häraf egt rum och på grund hvaraf äfven klyfning skett af åtskilliga pastorat, något mera allmänt genomförande af den omförmälda förändringen, enligt hvad Rikets Ständer inhemta t, icke åstadkommits, hafva Rikets Ständer, •— som ansett nyssnämnde fördelning kunna i sammanhang med en så allmänt genomgripande lönereglering, som den nu ifrågaställa, lättare beslutas och verkställas, än hvad förut varit fället, då många hinder mölle, hvilka nu kunna af regleringsnämnderna undanrödjas, hvadan ock sannolikt mången församling, som förut afhöjt en föreslagen klyfning, vid regleringslillfället och då beräkningarna utvisa, att församlingens bidrag äro tillräckliga till aflönande af två Kyrkoherdar, skall finnas villig att till en sådan klyfning lemna bifall, — funnit sig böra hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla, att Konsistorierna i riket måtte undfå nådig befallning att, med anledning af och i sammanhang med den afsedda löneregleringen, ånyo höra innevånarne i större pastorat, huruvida de till pastoratets delning samtycka.
Slutligen få Rikets Ständer här äfven i underdånighet anmäla, hurusom Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit fästad derpå, alt den ifrågasatta löneregleringen måste i betydlig mån försvåras och dess verkställighet fördröjas genom den försäkran, som hvarje ordinarie prestman genom sin fullmagt erhåller alt åtnjuta alla tjensten åtföljande löneförmåner, så länge han tjensten innehafver, och att dessa svårigheter och dröjsmål kunde verksammast undanrödjas genom vidtagande, vid paslors-embetens tillsättande, af samma åtgärd, som den, hvilken, i följd af Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse af den 18 Mars 1857, i afseende på Biskops-embeten blifvit stadgad samt äfven vid många andra embetens och tjensters tillsättande iakttagen, eller att i fullmagten utsattes det förbehåll, att den utnämnde skall vara underkastad den förändring i lönevilkor, som af löneregleringen kan blifva en följd; och då Rikets Ständer anse anledning till klagan öfver afvikelse, genom en sådan åtgärd, från vanliga bruket icke mera finnas för Kyrkoherdar, än för andre embets- och tjenstemän, få Rikets Ständer hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla, det nådigt beslut måtte meddelas derom, att i alla fulImagter, som hädanefter å Kyrkoherdebeställningar utfärdas, det vilkor skall inflyta, att den utnämnde skall åtnöja sig med den förändring i lönevilkor och tjenstgöring, som af den blifvande regleringen kan blifva en följd.
Exp e ilitia ris-U Is k o lie ts Förslag till anderd.
Skrifvelse N:o '136. 425 i\:o 136.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adelri den 2 Okt. 1860.
Preste-Ståndet den 3 — — Borgare-Ståndet den 3 — — Bonde-Ståndet den 5 — — Rikets Stånders underdåniga Skrifvelse, i anledning af år 4859 verkställd revision af Statsverkets m. fl. allmänna fonders förvaltning.
(Stats-Utsk:s Utlåtande N:o 157.) S. A. K. 1 anledning af hvad Rikets Ständers sistlidna år församlade Revisorer, rörande då verkställd granskning af Statsverket saint andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1857, i afgifven berättelse anmält, samt vederbörande förvaltande Verk och Myndigheter, såsom förklaringar deröfver, hos E. K.
Majit underdånigst andragit, få Rikets Ständer i nedannämnda ämnen, hvilka blifvit upptagna särskildt för hvarje dermed befattning egande embetsverk och myndighet, följande i underdånighet anföra: Stats-Konloret.
Enligt hvad redan 1858 års Slats-revisorer omförmälde, hade, på grund af Kongl. Rrefven den 20 Oktober 1832 och den 25 Januari 1842, ett belopp af 300 R:dr Banko under revisions-året, likasom föregående år, af 6:te Hufvudtitelns anslag till extra utgifter utbetalts såsom arfvode åt polisens ombud vid Pantlåne-inrättningen i Stockholm, Bih. till B.
Prot. 4859 §• 4860. 10 Sami. 1 Afd. 54 426 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 136. hvilken utgift syntes Revisorerne rätteligen hafva bordt påföras anslaget till hufvudstadens polis; inen då detta anslag redan länge varit för ändamålet otillräckligt, så att stadens bidrag till polisens underhäll måst tid efter annan i väsendtlig män ökas, hade Revisorerne väl, hvad anginge den förflutna tiden, ansett berörde utbetalning icke böra blifva föremål för någon anmärkning, men uttryck t den förmodan, att då nämnda anslag blifvit vid sislförflutna riksmöte betydligen tillökt, någon anvisning af berörde beskaffenhet på extra utgiftsmedlen ej vidare skulle finnas vara af beholvet påkallad; och hade Stals-kontoret, sorn delade Revisorernes åsigt, uti sitt i anledning häraf afgifna underdåniga utlåtande, till E. K.
Maj:ts nådiga beprölvande hemställt, om icke, på de af Revisorerne anförda skäl, utgiften lämpligen kunde från och med år 1859 få bekostas af anslaget för polisens vidinagthållande här i staden, 28,100 R:dr Runt.
Med tillkännagifvande alt nämnda arfvode, under sisla revisions-året, på lika sätt som förut, ulanordnats, hafva nu sednast församlade Stats-revisorer åter fästat uppmärksamhet vid förhållandet och tillika uttryckt den åsigt, att någon anvisning af ifrågavarande beskaffenhet pä extra utgiftsmedlen ej vidare borde ifrågakomma.
Rikets Ständer, sorn, i likhet med Stats-kontoret, anse ifrågavarande arfvode lämpligare böra bekostas af anslaget för polisens underhållande i hufvudstaden, och af sådan anledning instämma uti den af Revisorerne uttalade åsigt, få, till vinnande af rättelse för framliden i anmärkta hänseendet, i underdånighet anhålla, det E. K. Maj:t läcktes anbefalla vederbörande att icke vidare å sjette Hufvudtitelns extra utgifls-anslag utanordna nämnda arfvode.
Vid flere Stats-revisioner hade, enligt hvad Revisorerne inhemlaf, anmärkningar blifvit framställda i anledning deraf, att utbetalningar från allmänna Iiidragnings-staten till belopp af 1.000 R:dr Banko årligen under en mängd af år egt runi Lill hyra förde af Öfverslåthållare-embetets kansli begagnade embetsrum uti den så kallade Weslinska egendomen, och, med föranledande af enahanda erinran vid Stats-revisionerne åren 1841 och 1843, anhöllo Rikets Ständer vid 1844 och 1845 årens riksdag att, lill besparing af dessa hyresmedel, tjenlig lokal lill embetsrum för nämnds kansli måtte uti någon af Kronans i hufvudstaden varande byggnader upplåtas.
Men sedan Ofverintendentsenibelet och Öfverstäihållare-embetet i ämnet sig yttrat, dervid det sednare upplyst, att lägenhet för kansliets inrymmande vore under byggnad, fann E. K.
Majit någon åtgärd till beredande af hyresfri embetslokal åt
Ofverståthållare-einbetets kansli då icke böra vidtagas.
Enligt räkenskaperne hade nu under år 1857, för berörda ändamål från allmänna lndragnings-slaten ånyo utgått 1,000 Ridr; och då Stockholms stad vore att betrakta såsom ett särskildt län, samt Staten, hvilken för närvarande bekostade aflöningen för den hos stadens Öfver-slyrelse anställda personal, således ej borde kunna undandraga sig alt jemväl framgent bestrida de utgifter, som med anskaffning af lämplig embetslokal åt nämnda Styrelse vore förenade, hafva Revisorerne hemställt, alt, derest tjenlig lokal till embetsrum för samina Styrelse icke kunde uti något Kronans hus upplåtas, — derom förnyad framställning, enligt Revisorernes tanke, borde hos E. K.
Majit i underdånighet göras, — eller hyresmedel på annat sätt, än hittills skett, Expedition s- lits k n t tets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 436. kil beredas, Rikets
Ständer måtte å Riks-staten låta uppföra ett särskildt anslag till det belopp, sorn för ändamålet kunde anses behöfligt.
Jemte upplysning, att ifrågavarande byresmedel allt sedan den 1 April 1817 af allmänna Indragnings-stalen utgått med 1,000 R:dr Banko, samt att dessa numera lillfölle Stockholms siad, såsom egare af det hus, hvarest nämnde kansli sedan år 1852 vore inrymdt, har Stats-kontoret, uti sitt i anledning af Revisorernes förevarande framställning algifna underdåniga utlåtande, i Revisorernes hemställan sig förenat.
Rikets Ständer, sorn af ofvananförda skäl funnit sig jemväl böra instämma uti Revisorernes berörda framställning, få, i anledning häraf, underdånigst anhålla, det E. K. Maj:t täcktes låta undersöka, om lämplig lokal för nämnde embetsverk kan uti någon Kronans byggnad i hufvudstaden beredas, eller, i annan händelse, lill Rikets näst härefter sammanträdande Ständer aflåta nådig framställning i ämnet.
Kontroll- K er k e t.
4 Vid granskning af Kontrollverkets räkenskaper hade sältet, hvarpå kontrollstämplingen af i landsorten tillverkade guld-, silfver- och tenn-arbeten verkställdes, blifvit föremål för Revisorernes uppmärksamhet.
Enligt gällande sladganden besörjes proftagning och konlrollstämpling af dylika arbeten, tili städerna af vederbörande Magistrater och i köpingarne af dertill antingen utaf Läns-styrelserna eller vederbörande ordningsmän utsedda personer.
Magistraten öfverläte oftast nämnde bestyr åt någon dess ledamot, som vanligen benämndes Stämpel-rådman och hvilken tillika redovisade inflytande slämplingsmedel.
Till Magislraterne äfvensom till vederbörande stämplingsförrättare i de köpingar, hvarest guldsmeder äro bosatte, öfversände Ofveidirektören för Kontrollverket kort före hvarje års början dels tryckta så kallade arbetsböcker, alt tilldelas hvarje guldsmed, dels slämplingsprotokoll.
Uti arbetsboken inskrefve guldsmeden de guld- och silfver-arbeten, som af honom till stämpling anmäldes, och i slämplingsprotokollet antecknade Stämpel-rådmannen eller den person, som erhållit uppdrag alt slämplingen ombesörja, antalet af de för sådant ändamål uppviste arbeten, jemte deras vigt och beloppet af stämpelafgiflen.
Af nämnde arbeten, hvilka borde vara försedde med tillverknings-ortens och tillverkarens stämpel samt årsboksiaf, äfvensom, hvad guldarbeten beträffade, med karatmärke, afskafdes spånor eller afklipples smärre bitar efter Stämpel-rådmannens anvisning.
Dessa spånor och bitar inlades sedermera hvar för sig i små papperskapslar och inlästes vanligen i en bleck- eller träd-dosa, till hvilken guldsmeden förvarade nyckeln, hvarefter kontrollstämpeln, som förvarades hos bemälde Rådman, påsatles arbets-styckena.
Denna proftagning eller stämpling, som, efter vederbörandes godtfinnande, verkställdes i en del städer hvarje söcknedag, i andra vissa dagar i veckan, men alltid på bestämd timma, förrättades å några ställen på rådhuset, men vanligen lili stämpelförrätlarens hemvist.
När profspänorna, hvilka samlades för ett qvartal eller för hvarje halft eller helt år, allt i förhållande till den större eller mindre tillverkning hvarje stad eller ort åstadkomme, blefve tillräckliga för tvänne proberingar, insändes desamma, vederbörligen påtecknade under namn af generalprof, (ill Kontrollverket i Stockholm och underkastades derstädes probering i behörig ordning.
Godkändes det inkomna profvet, återställdes detsamma vederbörande, på samma gång ny arbetsbok och slämplingsprotokoll till landsorten afsändes.
Befunnes åter generalprofvet knapphaltigt, finge guldsmeden betala dubbel afgift för hela tillverkningen under den tid, som profvet omfattade, hvaremot, om detsamma vore underhaltigt, Ofverdireklörs-embetet yrkade att tillverkaren måtte, uppå anmälan af vederbörande Magistrat, af allmän åklagare ställas under tilltal för berörde förbrytelse och 428 Expedilions-Ulskoltets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 436. straffas på sätt författningarna i thy fall stadgade; och borde utslag i så beskaffade mål meddelas Öfver-Direktörsembetet för att i den vid Kontrollverket befintliga straffbok antecknas, hvaremellertid atla generalprof, som befunnos underhaltiga, under tio års tid qvarstadnade vid Kontrollverket, såsom vedermälen.
Att emellertid behofvel af förändrade föreskrifter för kontroll-stämplingen af guld-, silfver- och tennarbeten i allmänhet långt för delta varit insedt, visade sig, enligt Revisorernes tanke, deraf, att Kongl. Maj:t redan år 1832 anbefallt Bergs-Collogium, som den tiden och intill den 10 Augusti 1838 innehade öfverstyrelse!) för Kontrollverket, alt afgifva underdånigt utlåtande, rörande den, i anledning af Guldsmedsembetet i Gefle gjorda underdåniga anhållan om mildring i ansvaret för underhaltiga guld- och silfverarbeten, väckta frågan om nya föreskrifter i berörde hänseende; och sedan jemväl
Rikets år 1840—1841 församlade Ständer, hvilka bland annat funnit det för Mynt- och Kontrollverket) gällande reglemente i åtskilliga omständigheter böra undergå förändring, af sådan anledning uti skrifvelse den 20 Mars sistnämnde år i underdånighet anhållit, att författningarna angående Mynt- och Kontrollverken mätte i sin helhet varda öfversedda och granskade samt ett lörnyadt reglemente för dessa verk utfärdas, afgaf StatsKontoret, under hvars inseende Mynt- och Kontrollverken, jemlikt nådigt Bref den 10 Augusti 1838, ställdes, den 30 Juni 1843, så väl underdånigt yttrande angående det ifrågaställa nya reglemente för nämnda båda verk, som ock underdånigt förslag till Konlrollsladga; hvarefter, och sedan Rikets Ständers Revisorer anmält, att denna fråga vore på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning beroende, Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 8 September 1848 anhöllo att förenämnde ärende måtte, så fort ske kunde, varda till nådigt afgörande företaget samt nya reglementen för Mynt- och Kontrollverken, äfvensom ny Kontrollstadga, till efterrättelse fastställda.