Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hoiule-Ståndet har beslutat, att ett hundra kannor skulle vara den minsta tillverkning på dygn, för hvilken anmälan linge ske; men då Utskottets förslag att bestämma nämnda belopp till 300 kannor blifvit godkändt af de trenne öfriga Riks-Stånden, lärer, med stöd af 87 § Regeringsformen oell 75 § Riksdags-ordningen, Bonde-Ståndets skiljaktiga beslut böra anses hafva förfallit. § 5.
Borgare- och Bonde-Stånden hafva godkänt Utskottets förslag att utesluta 2 morn. af denna § i nu gällande förordning, hvilket har följande lydelse: »Med egendom å landet förstås här hemman, hemmansdel eller lägenhet, försedd med egen ladugård, der utfodring sker.»
Sorn detta förslag dock icke, blifvit godkändt af Ridderskapet och Adeln samt P/estc-Ståudet, har det samma förfallit; i följd hvaraf ofvan berörda moment bör i författningen bibehåiias. §§ 0 och 20.
Utskottets förslag till förändrad redaktion af dessa §§ har blifvit godkändt af Bonde-Ståndet, hvaremot Preste-Ståndet ansett den nu gällande redaktionen böra bibehållas; och hafva Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet återremitterat dessa §§.
Då redaktionen af dessa §§ är helt och hållet beroende af 2:dra paragrafens lydelse, förbehåller sig Utskottet, att, sedan Ridderskapet och Adeln samt BorgareStåndet fattat beslut om sistnämnda §, få afgifva förslag till redaktion af ofvanstående §§. § 21.
Bonde-Ståndet har godkänt hvad Utskottet vid denna § föreslagit, nemligen att tillverkare må vara berättigad att från postkontor i bref under öppen rekommendation tili Konungens Befallningshafvande insända afgiften, åtföljd af uträkning öfver tillverkningsbeloppet; att landträntmästare skall vara skyldig att öfver afgiftens mottagande utfärda qvitto och, der så äskats, detsamma, efter behörig annotation i landskontoret och mot erhållen godtgörelse af två riksdaler riksmynt, tillverkaren i rekommenderadt bref tillsända samt att tillverkning i dylikt fall må börjas, då tillverkare med postkontorets qvitto styrker, att afgiften blifvit der aflemnad.
Bevillnings-, Lag~ tamt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-V (skotte ts Utlåtande N:o S.
Deremot hafva de öfriga Riks-Stånden beslutat, att denna § skall bibehålla sin nuvarande lydelse, hvadan, enär i denna fråga tre Stånds beslut utgör Rikets Ständers, denna § kommer att lyda på följande sätt: »Afgift för bränvinstillverkning erlägges i landtränteriet.
Dervid företes uträkning, som i §§ 8 och 9 omförmäles» ; hvilket Utskottet skolat för Rikets Ständer anmäla. § 22.
Samtliga Riks-Stånden hafva godkänt Utskottets förslag vid denna §. att om tillverkning under en termin skulle med mer än en tiondedel öfverskjuta det belopp, hvarför anmälan skett, afgiften för den del af öfverskottstillverkningen, som öfverstiger denna tiondedel, skall utgå med en fjerdedels förhöjning utöfver hvad i § 19 finnes bestämdt, äfvensom att tillverkare skall för sådant öfverskott inom åtta dagar efter terminens utgång till landtränteriet inbetala den derå belöpande afgift, dock har Bonde-Ståndet, beslutat, att näst efter orden: »under en termin» skulle inflyta orden: »eller under tvänne eller flera efter hvarandra i ett sammanhang följande terminer» samt att efter orden: »inom åtta dagar efter terminens utgång» skulle inflyta orden: »eller der tillverkare begagnar tvänne eller flera efter hvarandra i ett sammanhang följande terminer, inom åtta dagar efter sista terminens utgång.»
Som emellertid Utskottets ofvan omförmälda förslag blifvit af tre Stånd godkändt, lärer Bonde-Ståndets skiljaktiga beslut hafva förfallit.
Derjemte har Ridderskapet och Adeln uteslutit de i 3:dje momentet förekommande orden: »egande tillverkare härvid att, på sätt i 21 § nämndt är, till Konungens Befallningshafvande med posten insända afgiften för sådant öfverskott» ; och då, vid det förhållande att den af Utskottet föreslagna allmänna tillåtelse för tillverkare att med. posten insända tillverkningsafgiften till Konungens Befallningshafvande icke vunnit Rikets Ständers bifall, dylik tillåtelse icke heller i detta särskilda fall torde böra medgifvas, samt i hvarje händelse hänvisningen till 21 § b!ifver oriktig, får Utskottet anhålla det Preste- och Borgare-Stånden, hvilka jemte Ridderskapet och Adeln ogillat det förenämnda förslaget, behagade utesluta de i 3 mom. af Utskottets förslag förekommande orden: »egande tillverkare härvid att, på sätt i 21 § nämndt är, till Konungens Befallningshafvande med posten insända afgiften för sådant öfverskott.» Sammans.
Besvårs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N;o S. 5 § 23.
Ridderskapet och Adeln, Preste- och Borgare-Stånden hafva gillat Utskottets förslag att bibehålla denna § vid dess nuvarande lydelse, soin är följande: »I fall åter under en termin tillverkning ej skulle uppgå till det belopp, hvarför afgift blifvit erlagd, ege bränvinstillverkare att — — återlyfia — — Bränvinstillverkaren skall inom 30 dagar efter tillverkningsterminens utgång sig hos Konungens Befallningshafvande till återlyftningen anmäla” — — Bonde-Ståndet har deremot godkänt denna § med den förändring, att orden: »i fall åter under en termin» skulle utbytas mot orden: »i fall åter under en termin eller tvänne eller flera efter hvarandra i ett sammanhang följande terminer» samt att ordet »tillverkningstermin» skulle utbytas mot ordet: »tillverkningstidens»; men då Utskottets förslag blifvit af tre Ständ godkändt, lärer Bonde-Ståndets skiljaktiga beslut hafva förfallit. § 24.
Utskottet har föreslagit, att denna § skulle erhålla följande lydelse : »Försummar någon, utöfver åtta dagar efter termins ingång, litt erlägga afgift för anmäld bränvinstillverkning, varde, ändock han handteringen ej utöfvar, den oguldna afgiften hos honom ofördröjligen utmätt.
Styrker han efter terminens början inför kontrollör och vittne, att afgiften blifvit i landtränteriet insatt eller, på sätt i § 21 föreskrifves, å postkontor afletnnad, må lian derelter bränvinstillverkningen utöfva under den tid, för hvilken anmälan skett; dock vare han förlustig den i nästföregående § omförmälda rättighet att, på grund af ringare tillverkning än hvarför afgift blifvit erlagd, någon del af denna återlyfta.»
Detta förslag har endast blifvit godkändt af Bonde-Ståndet, hvaremot Preste-Ståndet beslutat att bibehålla denna § vid dess nuvarande lydelse, och hafva Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet återremitterat Utskottets förslag.
Enär Utskottets i 21 § framställda förslag, att tillverkare må ega att med posten till Konungens Befallningshafvande insända afgiften, ej blifvit, af Rikets Ständer godkändt, torde hänvisningen i denna § till 21 §, innefattande orden: »eiler, pä sätt i § 21 föreskrifves, å postkontor aflemnad», böra utgå.
I öfrigt består skiljaktigheten mellan Preste- och Bonde-Ståndens beslut deri, att enligt det förra ogulden afgift för anmäld bränvinstillverkning skulle 6 Summans.
Besvärs- o di Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o S. få utmätas, då någon försummar att erlägga densamma i den ordning 20 § föreskrifver, det vill säga förskottsvis för halfva tillverkningsterminen i sender med hälften af den för hela terminen belöpande afgift; hvaremot, enligt BondeStåndets beslut, ifrågavarande afgift skulle få utmätas först sedan tillverkaren, utöfver åtta dagar efter termins ingång, försummat att erlägga afgift för anmäld bränvinstillverkning.
Då således redaktionen af denna § är beroende af 20:de paragrafens lydelse, hvilken åter står i nära samband med den 2 §, får Utskottet anhålla, det Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet äfven angående ofvanstående § behagade fatta definitiva beslut; hvarefter Utskottet vill taga frågan om denna paragrafs lydelse i förnyadt öfvervägande.
Ulskottet. har i denna § föreslagit, att om tillverkare genom vådeld eller annan olyckshändelse varder urståndsatt att anmäld tillverkning utöfva eller fortsätta, han skall ega att tillgodonjuta afkortning eller återbäring af så stor del af den erlagda afgiften, som motsvarar hvad af den anmälda tillverkningen icke blifvit under terminen afverkadt.
Detta förslag har blifvit gilladt af Borgare- och Bonde-Stånden, men af Ridderskapet och Adeln återremitteradt, hvaremot Prés te-Ståndet bibehållit paragrafen sådan den lyder i nu gällande förordning, nemligen: »Varder bränneri genom vådeld eller annan olyckshändelse förstördt, må, i iörhållande till tiden, hvarunder bränvinstillverkning måst till följd deraf inställas, afkortning eller återbäring af bränvinstillverknings-afgiften beviljas.»
Enär alltså Utskottets förslag blifvit af två Ständ godkändt, får Utskottet, i anledning af den gjorda återremissen, tillkännagifva, att Utskottet vidblifver sitt ofvanberörda förslag. § 28.
Utskottets förslag, att kontrollörerne skola fortfarande erhålla enahanda arfvode, som de för närvarande åtnjuta, har blifvit godkändt af Ridderskapet och Adeln samt Preste- och Borgare-Stånden; hvaremot Bonde-Ståndet bestämt nämnda arfvode till minst tre och högst fern riksdaler om dagen.
Då i denna fråga tre Stånds beslut utgör Rikets Ständers, lärer BondeStåndets skiljaktiga beslut hafva förfallit.
Besvärs- oeh Ekonomi-1ishollels Ullåtundt Ar.-a $. 7 § 40.
Rid der skap et och Adeln samt Borgare- och Bonde-S lånden hafva bifallit Utskottets förslag, att början af denna § skall erhålla följande lydelse: »Den som tillverkar bränvin, utan att anmälan dertill skett, elier under tid, då bränvinstillverkning ej är tilläten, gähle tfUverkningsafgift och bote för lönbränning första gången ett med afgiften lika belopp och andra gången dubbelt.» Preste-Slåndet har deremot bibehållit paragrafens nuvarande lydelse, hvilken är följande : tDen som tillverkar bränvin, utan att anmälan dertill skett och afgift blifvit erlagd, eller under tid då bränvinstillverkning ej är tillåten, gälde tilIverkningsafgift och bote för lönbränning första gången ett med afgiften lika belopp och andra gången dubbelt.»
Då Utskottets förslag blifvit af tre Stånd godkändt, lärer Preste-Ståndets skiljaktiga beslut hafva förfallit.
Bonde-Ståndet har, i öfverensstämmelse med Ståndets i afseende å § 4 fattade beslut, ändrat det i 2 mom. af denna § stadgade belopp af 300 kannor till 100 kannor; men då Utskottets förslag att vid lönbränning, utöfvad med sammansatt eller medelst ånga drifven redskap, hvars storlek ej kunnat utrönas, beräkna tillverkningen till minst 300 kannor på dygnet, på sätt för närvarande är stadgadt, blifvit af tre Stånd gilladt, lärer Bonde-Ståndets skiljaktiga beslut hafva förfallit.
Utskottets förslag att tillsyn vid malt- eller jästberedning må vara tillåten från klockan 8 på morgonen till klockan 5 om ahonen å sön- eller helgedag, har blifvit ogilladt af Ridderskapet och Adeln, men godkändt af de öfriga Riks-Stånden; i följd hvaraf Ridderskapet och Adelns skiljaktiga beslut förfallit.
Herr Henschen och Jöns Persson från Blekinge län hafva anmält, att de ej deltagit i de Utskottets beslut, som förestående utlåtande innehåller.
Sanmans, II ev ilinsami Allm. liesvårs- och Ehonomi-Vlskoliets flelånkandc N:« 6. 1 i\:o #.
Ank. till Exp.-Utek. den 25 Juni 1863, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner dels om upphäfvande af föreskrifterna rörande tullstämpling af från utrikes orter ankommande varor, samt dels om upphörande af städernas väg- och kaj-afgifter såsom särskilda utgiftsposter.
Uti särskilda motioner, hvilka blifvit till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet remitterade, men sedermera ansetts böra gemensamt med Bevillningsutskottet behandlas, hafva uti ofvanstående ämnen blifvit inom BorgareStåndet framställda0följande förslag, nemligen: af Herr J. A. Lemchen (N:o 108), att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att nu gällande föreskrifter om tullstämpling af varor, som från utrikesoorter inkomma, måtte varda upphäfda; samt af Herr J. IV. Abom (N:o 278), att sistnämnda afgifter äfvensom våg- och kaj-afgifter måtte såsom särskilda utgiftsposter upphöra samt, alldenstund tuMinkomsterna befunne sig i ständigt stigande, antingen och helst utan särskild förhöjning inbegripas under redan nu utgående tullsatser, eller, om detta icke vunne bifall, åtminstone få med tullafgiften sammanslås och från tullverket till städerna utbetalas, på sätt i afseende å tolagens utgörande blifvit bestämdt.
Till stöd för dessa motioner, hvilka Sammansatta Utskottet ansett sig böra till gemensam behandling upptaga, är hufvudsakligen anfördt, hurusom hos den komité, hvilken år 1856 var sammankallad för utarbetande af förslag till ordnandet af Sveriges och Norriges ömsesidiga handels- och sjöfarts-förhållanden, liih. lill R.
Prat. 1862 & 1863. 3 Sami. 2 Afd 6 Håff. 1 2 Santmans.- Bevilln. samt Attin.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 6. blifvit, bland många andra, handelns friare utveckling åsyftande, frågor, väckt jemväl den om erforderliga undersökningars anställande för en sådan reglering af de till städerna utgående inkomster af den utländska varutrafiken, att icke blott tolagen, utan äfven våg- och stämpelpenningar m. fl. dylika afgifter kunde inbegripas under tullsatserna, och vedergällning till städerna utgå af tullmedlen, ehuru Kongl. Majit, i saknad af erforderliga uppgifter angående de båda sistnämnda afgifternas belopp, genom nådigt
Bref af den 18 December 1857 förklarat sig icke c/å finna lämpligt att vidtaga någon förändring i sättet för dessa afgifters utgående; — äfvensom att, i den mån, sorn handelsfrihetens grundsatser vunne allmännare tillämpning, insigten jemväl blifvit mera klar och allmän derom, att enkelhet och lätthet vid tnlibehandlingen, likasom handelns frihet att, oberoende af olika afgifter på olika ställen, direkt kunna söka de hamnar, sorn för varuafsättningen bäst lämpade sig, vore fördelar, hvilka i den allmänna trafikens intresse icke längre kunde eiler borde åsidosättas; -— att i sådan rigtning vid 1856—1858 arens riksdag tillkommit det beslut, hvarigenom under sjelfva tullsatserna blefvo innefattade ej mindre den särskilda afgift, som för importartiklar tillförene utgått till Handels- och Sjöfarts-fonden, än jemväl den under olika benämningar och efter olika grunder särskilda stapelstäder för in- och utförda varor beviljade tolag; — att den erfarenhet, som dessa förändrade stadganden lemnat, varit sådan, att ett fortgående efter samma system alltid måste blifva ett önskningsmål, afsedt att i sina yttersta konseqveuser göra handeln så fri, sorn, å ena sidan, dess egen natur kräfver, samt, å den andra, Statens anspråk på inkomster möjligen kunde medgifva, samt att det i sådant syfte varit val, om, då tolagen såsom särskild afgift upphörde, under tullsatserna jemväl innefattats åtskilliga andra, på utländska handeln lagda, städerna efter olika grunder tillkommande afgifter, såsom våg- och stämpelpenningar samt kaj-afgifter, hvilkas största olägenhet mindre bestode i sjelfva afgifternas belopp och den beskattning, sorn derigenom blifvit lagd på handeln, än i det besvär och den tidsförlust, som dessa till olika uppbördskassör ingående umgälders utgörande vållade.
Sedan Kongl. Majit redan under den 22 Maj innevarande år låtit utfärda nådig
Kungörelse angående upphörande från och med år 1864 af tullstämpling å varor, som från utrikes ort inkomma, lärer såväl herr Lesnchens motion, som den del af Herr Åboms motion, hvilken rörer afgiften för sådan stämpling, få anses hafva förfallit.
Hevilla.- samt Allm.
Besvärs- och Elionomi-Vlskollels Betänkande N:o 6.
3 Hvad åter angår det af Herr Åbom .yrkade afskaffandet såsom särskilda utgiftsposter af våg- och kaj-afgifter, hafva väl de Svenska ledamöterne i 1856 års ofvannämnda komité väckt fråga om reglering af städernas ”våg och stämpelpenningar”. men icke om kaj-afgifterna.
Dessa sistnämnda utgöra, såsom benämningen ock innebär, en godtgörelse till städernas innevånare för det nödige hamn- och lastplatser hållas sjötrafiken tillhanda, och deras afskaffande såsom särskild utgiftspost samt uppbärande i sammanhang med tuliafgifterna synes desto mindre lämpligt,, som de med dessa icke hafva någonting gemensamt och lära böra utgöras utan afseende derpå, om fartygs- eller godsumgälder ingå till Staten genom tullverket.
Öfver den af nyesbemälda komité väckta enahanda frågan om våg- och stämpelpenningar anbefallde Kongl. Maj:t Kommers-kollegium att, efter vederbörandes hörande, inkomma med underdånigt förslag angående vilkoren och sättet för ett fullkomligt afskaffande mot lämplig godtgörelse, af dessa utaf utrikes varutrafiken utgående afgifter, samt derjemte till en alternativt ifrågaställd sådan uppgörelse att. dessa afgifter, såvidt möjligt vöre, utginge med vissa procent å tullsatserna.
Rörande detta sednare alternativ afgaf Kommers-kollegium under den 27 November 1857 det yttrande, att, såvida ej tilt följd af den ifrågaställa förändringen en alltför väsendtlig rubbning af de förhållanden, hvilka med hänsigt till städernas inkomster af dessa afgifter dittills egt rum, skulle blifva att befara, samma förändring svårligen kunde tillvägabringas på annat sätt., än att det procentbelopp af tullsatserna för varor, ankommande från eller afgående till utrikes ort, hvilket hvarje stapelstad skulle ega att i utbyte emot de enligt gällande bestämmelser staden tillkommande afgifter af utrikes varutrafiken sig till godo beräkna, kom me att bestämmas genom förhållandet mellan totalsumman af de till staden dittills årligen erlagda afgifter samt beloppet af den vid stadens tullkammare årligen influtna tulluppbörd, allt efter medelberäkning för någon viss tidrymd; att, enär, jemlikt gällande stadganden, uti en del stapelstäder de afgifter, som för ankommande varor utgjordes, tili beskaffenhet och beräkningsgrunder skiljde sig från dem, hvilka för afgående varor erlades, dervid dock syntes böra iakttagas, att omförmälda procentförhållande fastställdes särskildt för ankommande och särskildt för afgående varor, hvarvid likväl den svårighet mötte, att, hvad vissa stapelstäder anginge, de för ifrågavarande procentbelopps bestämmande erforderliga uppgifter rörande städernas inkomster af den utrikes varutrafiken svårligen kunde erhållas, enär åtskilliga i och för nämnda trafik influtna afgifter blifvit uti räkenskaperna sammanförda med dem, hvilka under enahanda benämning uppburits för varor, ankommande från eiler afgående till utrikes orter, samt numera icke kunde från de sistnämnda skiljas, hvarjemte en dylik sammanblandning tvifvelsutan flerestädes egt rum med hänsigt till afgifter, som erlagts för utrikes ifrån införda varor, och dem hvilka belöpte sig på varor, som till utrikes ort blifvit utförda, samt att, örn äfven dessa svårigheter kunde undanröd - 4 Sammans Bevilln.- tamt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o G. jas, och procentförhållandet mellan stapelstädernas inkomster af den utrikes varutratiken samt de vid vederbörande tullkamrar influtna tulluppbörder åtminstone aproximativt beräknas, stadsafgifternas ifrågaställda utgörande med viss procent af tullsatserna dock icke kunde till sin princip godkännas.
Dessa afgifter utginge nemligen ej allenast för varor, som enligt gällande tulltaxa vöre med in- eller utförseltull belagda, utan ock för varor, som från tullafgift vore befriade.
Grunden härtill vore naturligtvis att söka i den omständighet, att rättigheten till afgifters uppbärande af varutrafiken blifvit städerna i nåder medgifven i hufvudsakligt ändamål att såmedelst bereda ersättning för begagnandet af de på städernas bekostnad vidtagna anstalter till handelns och sjöfartens beqvämlighet.
Då derjemte, enligt gällande bestämmelser, städernas inkomster af dessa afgifter ingalunda kunde antagas ovilkorligen ökas eller minskas i proportion till eller samtidigt med tulluppbördens vid dervarande tullkamrar tillvext eller aftagande, syntes det
Kollegium icke billigt eller lämpligt att i den väsendtliga mån, som med ifrågavarande förändring afsåges, göra städernas omförmälda intrader beroende af gällande tullagstiftning, hvaraf äfven blefve en följd, att städerna vida mindre än för närvarande blefve i tillfälle att på förhand uppgöra ungefärlig beräkning af sina utaf handeln och sjöfarten härflytande inkomster, enär hvarje af Kongl. Maj:t eller Rikets Ständer fattadt beslut angående medgifven tullfrihet vid ineller utförsel af en vara, som dittills varit tullafgift underkastad, komme att på beloppet af nämnda afgifter i större eller mindre mån inverka \ och fann, såsom uppgifvet är, Kongl. Maj:t, jemlikt nådigt
Bref af den 18 December 1857, på dessa af Kommers-kollegium anförda skäl, icke då lämpligt att förändra det för samma afgifters utgörande dittills gällande sätt.
Deremot har Kommers-kollegium uti hufvudfrågan, nemligen den om ett fullkomligt afskaffande af dessa afgifter, hvilken fråga lärer kräfva mångsidiga undersökningar, icke ännu afgifvit underdånigt utlåtande; och torde, vid sådant förhållande samt på grund af hvad i öfrigt blifvit här ofvan utaf sammansatta Utskottet anfördt, Herr Aboms yrkande i afseende på våg- och kaj-afgifterna icke böra till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
BcriUn.- samt Allm.
IJesvdrs■ neli Ekonomi- ilskotlcls EclänkunUe N:o 7. 5 iV. o 7. Ank. till Exp.-Utnk. den 25 Juni 18fi3, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om uppkörande af ej mindre alla extra afgifler för fartyg, sorn till tullverkets tjenstemän för extra tjenstgöring erläggas, än äfven af förpassning för tullfritt gods mellan Svenska hamnar i de fall, der sådan nu eger rum.
Uti en inom Borgare-Ståndet väckt motion (N:o 258), hvilken blifvit till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad, men ansetts böra behandlas gemensamt med Bevillnings-Utskottet, har Herr A. 0.
IVallenberg föreslagit dels, att all afgift från fartyg för s. k. öfvertimmar eller under hvilken annan förevändning som helst till tullverket måtte upphöra; och dels att förpassning af tullfritt gods mellan Svenska hamnar måtte upphöra jemväl i de fall, att oförtullad vara finnes bland fraktgods ombord.
Sammansatta Utskottet får med anledning af denna framställning endast erinra, hurusom, enligt den af Kongl. Majit, i nåder utfärdade Tull-stadga af den 7 December 1860, §§ 32 och 48, lossning och lastning äro tillåtna, under Maj till oi h med Augusti månader från kl. 6 om morgonen till kl. 8 om aftonen, under Mars, April och September från kl. 7 om morgonen till kl. 6 om aftonen, och under öfriga månader af året från kl. 8 om morgonen till kl. 4 e. m.; samt att vid tillfällen, som fordra synnerlig skyndsamhet, lossning och lastning äfven kan ega ruin utöfver sagda tid, såvida nödigt dagsljus det medgifver, när särskild anmälan derom sker hos tullkammaren eller tullinspektionen på stället ; i hvilket fall dock tullbetjent, som till bevakning förordnas, bör åtnjuta af den trafikerande 25 6 Sammans.
Bevilln- sami Allm, Besvärs- och Elwnomi-Ulskoltels Betänkande IS:o 7. öre för hvarje den normala tiden öfverskjätande timme.
Genom berörda tidsbestämmelser har den nya stadgan alltså lemnat större frihet för trafiken än förut i så måtto, att dittills gällande förbehåll om en timmes ledighet för middagsspisning bortfallit; och derest den föreskrifna tillsynen vid lossning och lastning skall innefatta en tillförlitlig kontroll, synes det Utskottet ieke kunna fastställas som regel, att förrättningarne få ske äfven om natten; och den vilkorliga tillåtelsen skulle säkerligen ofta påkallas i otid, om icke den trafikerande vöre förpligtad till särskild godtgörelse.
— Undantag från denna förpligtelse är emellertid genom samma stadgas 55 § medgifvet för ångfartyg, derifrån lossning utan traktamentsersättning får ega rum, så länge dagsljus är.
Den föreskrift, som nämnda § innehåller, att varor, som för dagen icke hinna till packhus afföras, skola, på godsegarnes bekostnad, af tullbetjeningen bevakas å skeppsbro eller i derför anskaffade pråmar, är sedermera genom Kongl. Brefvet den 13 Mars 1863, hvad Stockholm och Göteborg angår, så ändrad, att skyldigheten till bevakningens godtgörande öfverflyttats från godsegarne på tullverket.
När inlastning till export skall ske i landthamn, der ständig tullbevakning icke är anställd, åligger aflastare, enligt Tull-stadgans 41 §, att söka General-tullstyrelsens eller
Distriktchefens lastningstillåtelse; »börande vid inlastningen särskild bevakning förordnas, och tullbetjent i och för densamma af godsegaren åtnjuta skjutslega fram och åter samt dagtraktamente efter gällande resereglemente».