Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Var misshandeln af den beskaffenhet, att döden, såsom sannolik verkan deraf. ej väntas kunde, eller äro omständigheterna eljest synnerligen mildrande; då må straffet kunna nedsättas till straffarbete i fyra är.
Varder någon drapön, såsom i 4 § sägs, men skedde misshandeln af hastigt mod; dömes dråparen till straffarbete från och med fyra till och med åtta är.
Förekomma sådana mildrande omständigheter, som i 3 eller 4 g omförmälas; då må straffet kunna nedsättas till straffarbete i två år. g 20, förra delen.
Har någon gifvit annan gift eller dylikt för att honom skada, och dör han deraf; straffes gerningsmannen efter 1 g såsom för mord.
Kommer af den förgiftning svår kropps-skada; dömes till straffarbete på lifstid, eller, der omständigheterna äro synnerligen mildrande, till sådant arbete från och med åtta till och med tio är.
Följer af gerningen ringare eller ingen skada, eller stadnar brottet vid försök: da skall till straffarbete från och med fyra till och med ätta är dömas. g ÖO. .
Ibi r någon, utan qvinnans vilja, sökt döda eller fördrifva hennes foster, på sätt i 28 g sägs; dömes, om fostret kominer utan lif eller ofullgånget fram, till straffarbete fran och med sex till och med tio år, och i annat läll till sådant arbete fran och med sex månader till och med två år.
Fick cjvinnan af gerningen svar kroppsskada; dömes tillstraffarbete på lifstid: fick hon deraf döden: miste gerningsmannen lifvet; dock ina, der brottet är med synnerligen mildrande omstän - Lag-Utskottets Memorial N:o 56. 3 digheter förenadt, kunna dömas i förra fallet till straffarbete på tio år och i det sednare till sådant arbete pä lifstid. röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej-, Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva beslutat, att omförniälda delar af ifrågavarande författning skola erhålla följande, af Kongl. Majit föreslagna samt af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ständet antagna lydelse: § I Den som, i uppsåt att döda, med berådt mod beröfvar någon lifvet, miste, för mord, lif sitt. § 2.
Har någon gjort försök till mord, och blef endast genom omständigheter, sorn voro af gerningsmannens vilja oberoende, brottets fullbordan förhindrad: varde han dömd, om af gern ingen kom svär kroppsskada, till straffarbete pä lifstid, och i annat läll till sådant arbete från och med sex till och med tio är.
Kom af gerningen ringa eller ingen skada, må tiden för straffarbetet till tvä är nedsättas. § 3- Hvar sorn, med uppsåt att döda, men af hastigt mod. beröfvar annan lifvet, dömes, för dråp, till straffarbete pä lifstid.
Var gerningsmannen. utan egon skuld, genom svår förolämpning eller synnerlig misshandel, af den drapne till vrede retad: dä må straffarbetet inskränkas till viss tid frän och med sex till och med tio är.
Har någon, genom uppsåtlig misshandel, dödat annan, den han ej dräpa villo, och skedde den misshandel med berådt mod; dömes dråparen till straffarbete pä lifstid eller från och med åtta till och med tio år.
Var misshandeln af den beskaffenhet, att döden, såsom sannolik verkan deraf, ej väntas kunde ; då må straffet nedsättas till straffarbete i fyra är. § 5- Varder någon dräpen, såsom i 4 g sägs, och skedde misshandeln af hastigt mod; dömes dråparen till straffarbete från och med fyra till och med ätta är.
Var han, utan egen skuld, till vrede af den drapne retad, såsom i 3 § sägs, eller var misshandeln af den beskaffenhet, att döden, såsom sannolik verkan deraf, ej väntas kunde: dä må straffet nedsättas till straffarbete i tvä är. 4 Lag-Utskottets Memorial N:o 56. § 20, förra delen.
Har någon gifvit annan gift eller dylikt för att honom skada, och dör lian deraf; varde, ändå att förebäras skulle, att gerningen ej skett i uppsåt att döda, straffad efter 1 § såsom för mord.
Kommer af den förgiftning svär kroppskada; hörnes till straffarbete på lifstid.
Följer deraf ringa oller ingen skada, eller stadnar brottet vid försök; dä skall till straffarbete frän och med fyra till och med åtta är dömas.
g 30.
Har någon, utan qvinnas vilja, sökt döda eller fördrifva hennes foster, på sätt i 28 § sägs; dömes, om fostret kommer utan lif eller ofullgånget fram, till straffarbete från och med sex till och med tio år, och i annat fall till sådant ar bete från och med sex månader till och med två år.
Fick qvinnan af gerningen svår kroppsskada; dömes till straffarbete på lifstid: fick hon deraf döden; miste gerningsmannen lifvet.
V oteringen har utfallit med 70 ja emot 4G nej; och hafva Rikets Ständer således beslutat i enlighet med ja-propositionens innehåll.
1 anledning af denna utgång utaf omförmälda första omröstning, har derefter, i enlighet med Lag-Utskottets förenämnda Memorial N:o 46, omröstning i Förstärkta Utskottet egt rum öfver denna Voterings-Proposition N:o 2.
Den, som vill att 37 § uti ifrågavarande förordning skall erhålla följande af Utskottet i dess Betänkande N:o 20 föreslagna och af Borgare-Ståndet godkända lydelse .-Begär någon mord ä skyldeman i rätt uppstigande led; miste lifvet.
Gör man dråp, som i 3 eller 4 § sägs, ä sådan skyldeman; bafve ock förverkat lifvet: är dråpet sådant, som i o § sägs; dömes till' straffarbete på lifstid; dock må, der omständigheterna äro synnerligen mildrande, straffet kunna nedsättas i förra fallet till straffarbete pä lifstid och i sednare fallet till sådant arbete frän och med ätta till och med tio är.
Sker dråp å maka, stjuf- eller svärföräldrar, fosterföräldrar förmyndare, husbonde eller annan, under hvars lydnad man står; varde den omständighet såsom synnerligen försvårande ansedd. röstar Ja; Den det ej vill, röstar
Nej; Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva beslutat, att ifrågavarande § skall erhålla denna af Bonde-Ståndet derför beslutade lydelse:
Begär någon mord ä skyldeman i rätt uppstigande led eller ä sin maka; miste lifvet.
Gör man dråp, .såsom i 3 eller 4 g sägs, å person, sorn nu nämnd är; håfve ock lörverkat lifvet: är dråpet sådant, som i 5 § sägs; dömes till straffarbete på lifstid; dock må, der omständigheterna äro synnerligen mildrande, straffet kunna nedsättas i förra fallet till straffarbete på lifstid och i sednare fallet till sådant arbete frän och med ätta Lag-Utskottets Memorial N:o 57. 5 dare, husbonde eller annan, under hvars lydnad man star: varde den omständighet såsom synnerligen försvårande ansedd.
Denna votering har utfallit med 42 ja emot 76 nej; i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat, att ifrågalcomne 37 g skall erhålla den lydelse, nyss intagna nejproposition innehåller.
Hvilket för samtlige IJiks-Stånden vördsamt anmäles.
Ank. till Exp.-Utsk. ilen 1 Oktober 1860, kl. 10 f. m.
Memorial lill Rikets Ständer, angående verkställd omröstning i anledning af de hos Riks-Stånden fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Sammansatta Stats-, Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 21, i anledning af framställda anmärkningar emot nämnda Utskotts under N:o 7 afgifva Betänkande öfver ej mindre Kongl. Maj-.ts nådiga Proposition om förnyad författning rörande utskrifningssättet och inrättningen af Allmänna Beväringsmanskapet, än ock enskilda motioner i samma ämne.
\ Sedan Rikets Ständer godkänt Sammansatta Stats-, Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets under N:o 29 afgifna Memorial, innefattande förslag till voterings-propositioner i ofvanberörda ämne, och i sammanhang dermed jemväl gillat Utskottets hemställan i fråga derom, inom hvilket Utskott votering rörande hvarje särskild skiljepunkt borde ega runi; så har förstärkt Lag-Utskott denna dag, i enlighet dermed, anställt följande omröstningar:
Esta omröstningen: i afseende på § 11 mom. i punkt. 2 af den föreslagna nya författningen:
Den, sorn anser denna punkt böra hafva den af Utskottet föreslagna, af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet godkända lydelse:
"Till legokarl får ej användas den, som är boende ut - 6 Lag-Utskottets Memorial N:o 57. om det län, der den beväringsskyldig^ bör undergå mönstrings ej den, sorn förut tagit lega” o. s. v. röstar Ja; Den det ej vill, röstår
Nej; Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva beslutat, att omförmälda punkt skall erhålla den af Borgare-Ståndet antagna lydelse:
"Tili legokarl får ej användas den, sorn förut tagit lega'’ o. s. v. Denna votering har utfallit med 01 ja mot 57 nej: och hafva således Rikets Ständer beslutat att § 11 mom.
1 punkt. 2 uti ifrågaställde lag skall erhålla den lydelse, som i ja-propositionen upptages.
Sxlra omröstningen: i afseende på § 32:
Den, som anser denna § böra, på sätt Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet beslutat, lyda sålunda: ”Finnas bland beväringsmanskapet vanfrejdade eller för liderlighet kände personer, ina de kunna uteslutas ur led med de öfriga och antingen särskildt vapenöfvas eller till andra lämpliga arbeten användas;” röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva, i enlighet med BorgareStåndets åsigt, beslutat, att orden: ”eiler för liderlighet kände” skola ur denna § utgå.
Berörde votering har utfallit med 59 ja mot 00 nej; i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat, att 8 32 i meranämnda författning skall lyda i enlighet med nejpropositionen.
3xlje omröstningen: - i afseende på § 33:
Den, som anser, att denna § skall, på sätt Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, i enlighet med Utskottets förslag, beslutat, hafva följande lydelse: ”Beväringsskyldig eller legokarl, som, i afsigt att undandraga sig beväringspligten, rymmer eller afstympa!' sig någon lem, skall derför straffas enligt krigslagarne; börande tillika uti krigstid duglig karl i hans ställe och på hans bekostnad legas, men i fredstid af honom erläggas ett belopp, svarande emot årets vajienöfnings-friliets-ä fgift:” röstar Ja; Lag-Vtskottets Memorial JV:o 51.
Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, anses Iiikets Ständer hafva beslutat, att omförmulda § 33 shall hafva följande, af Borgare-Ståndet antagna lydelse: ”Beväringsskyldig eller legokarl, som, i afsigt att undandraga sig beväringspligten, rymmer eller afstympar sig någon lem, skall uti krigstid i sitt ställe och pä sin bekostnad sätta duglig karl; men i fredstid skall af honom erläggas ett belopp, svarande emot årets vapenöfnings-frihets-afgift.”
Sistnämnda omröstning liar utfallit med 59 ja emot GO nej: och hafVa således Rikets Ständer beslutat, att § öij i oftaberörde författning skall hafva den lydelse, hvarom nej-propositionen förmäler; derom samtlige Riks-Stånden härmed vördsamt underrättas.
Stockholm den '28 September J8G0.
Lay-tllsUoltels Memorial .Y:o SS. I JM:o ÖS.
Ank. till Exp.-Utsk. cleo 6 Okt 1860, kl. 10 f. m.
Memorial, i anledning af Riks-Stånders skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Utlåtande N:o 48, innefattande svar å återremisser af Utskottets Betänkande N:o 35, i fråga om antagande af ny
Kon kurslag samt nya lagar angående boskilnad och urarfvagörelse.
Enligt protokolls-utdrag, som till Utskottet ankommit, hafva de genom Utskottets förenämnda Utlåtanden för Rikets
Ständer framlagda förslag till ny konkurslag samt nya lagar, angående boskilnad och urarfvagörelse, blifvit utaf Högv.
Preste-Ståndet vid föredragning af Utlåtandet N:o 48, afslagna, hvaremot öfrige tre Riks-Stånd hifallit sistberörda Utlåtande oförändradt i alla de delar, öfver hvilka dessa Riks-Stånd haft att meddela yttrande.
Men ehuru omförmälda lagförslag sålunda erhållit den i 87 § Regerings-formen för stiftande af allmän civil-iag föreskrifna röstöfvervigt inora Riks-Stånden, har dock en del af förslagen till ny konkurslag samt ny lag angående boskilnad icke vunnit grundlagsenlig pluralitet för att kunna såsom Rikets Ständers beslut anses.
Denna del är frågan om upphäfvande af det i 8 Kap. 2 § Rättegångs-balken förekommande stadgande om särskildt forum för behandlande af frälsemans konkurs- och boskilnadsmål, hvilken fråga, såsom rörande förändring i Ridderskapet och Adelns privilegier, är af beskaffenhet att, jemlikt 114 § Regerings-formen, fordra öfverenskommelse af samtlige Riks-Stånden och således jemväl af Preste-Ståndet.
UtIIih tili It.
St. lJrot.
ISSI) 8j tS60. 7 Sami. 1 Afd. 30 lläft. •1 Lag-Utskottet t Memorial N:o SS. skottet betviflar likväl ej, att sistnämnde Riks-Stånd skall vara villigt att med de öfriga Riks-Stånden i denna del sig förena, så mycket hellre, som Högvördiga Preste-Ståndet, vid föredragning af Betänkandet N:o 33, antog eller lemnade utan anmärkning den af Utskottet föreslagna ingress till boskilnadslagen och således medgaf upphörande af frälsemans privilegierade forum i boskilnadsmål.
Och har Utskottet, som det, jemlikt 73 § Riksdags-ordningen, åligger att Riks-Ståndens skiljaktiga beslut sammanjemka, i följd deraf och innan Utskottet hos öfrige Riks-Stånden gör en eljest nödig framställning om .'sådan förändring i förevarande, af dem antagna lagförslag, att forum för upptagande af frälsemäns konkurs- och boskilnadsmål fortfarande må vara Hofrätt, ansett si<r böra vördsamt / o hemställa, det måtte jemväl Hög v. Preste-Ståndet medgifva ifrågakornne, af de öfrige'^ Riks-Stånden bifallna, förändring i Ridderskapet och sldelns privilegier.
Stockholm den 6 Oktober 1860' STOCKHOLM, typografiska föremxgess boktr ycrbiu, 1800. Lag-Utskottets Utlåtande N:o 59. 1 JW 5».
Ank. till Exp.-Utsk. den 9 Okt. 1860, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af återremisser utaf Utskottets Betänkande N:o 36, i Iråga om upphäfvande eller revision af Kongl. Förordningen i afseende på handel om■ lösören, som köparen låter i säljarens vård qvarblifva, den 20 November 1845.
Nämnda Betänkande, hvarigenom Utskottet tillstyrkt, upphäfvande af omförmälda Kongl. Förordning, har, enligt protokolls-utdrag, som till Utskottet ankommit, blifvit godkändt af Bonde-Ståndet, men af de öfriga tre Riks-Ständen till Utskottet återremitteradt.
Utskottets åsigt, att ifrågavarande författning livilade på en helt och hållet felaktig princip, har emellertid icke blifvit inom dessa Riks-Stånd bestridd, utan snarare medgifven; men äterremisserna synas vara föranledda dels af enahanda åtgärd med Utskottets Betänkande N:o 35, i fråga om införande af underpants-institutionen, med hvilken fråga den nu förevarande ansetts ega samband, dels ock af yppad betänklighet, att, om man äfven medgåfve olägenheterna af ifrågavarande författning, likväl upphäfva densamma, utan att tillika meddela fullständigare föreskrifter angående hvad vid utmätning undantagas bör, än de i 7 Kapitlet Utsöknings-Balkcn befintliga.
Lag-Utskottet har ånyo tagit detta ämne i öfvervägande; och då Rikets Ständer nu mera, genom bifall till Utskottets Betänkande N:o 51, för sin del beslutat införande af underpants-institutionen, lärer det första af omförmälda, för ifrågavarande återremisser anförda skäl icke tarfva vidare genmäle, äfven om dessa begge lagstiftningsfrågor med hvarandra egde oskiljaktigt sammanhang.
Beträffande åter de yttrade betänkligheterna vid Utskottets förslag, att upphäfva författningen om lösöreköp, utan att tillika meddela fullständigare stadganden angående utmätning, så kan Utskottet icke dela dessa betänkligheter, ehuru Utskottet icke derföre vill bestrida att Utsöknings-Balkens omförmälda föreskrifter kunna tarfva revision och att en sådan lämpligen må kunna företagas i sammanhang med förevarande fråga.
I afseende på nämnda författning anser nemligen Utskottet fortfarande, att densamma, långt ifrån att förekomma, tvärtom i ganska väsentlig mån legaliserat svekfulla tillBih. till R.
Prot. 1859 & 1860. 7 Sami. 1 A/d. 31 Häft. I 2 Lag-lJtskottets Utlåtande N:o 59. ställningar och att utplånande ur lagstiftningen af en sådan fläck pä densamma icke kan för dyrt köpas.
En ofullständig lagstiftning är utan all jemförelse vida att föredraga framför en demoraliserande; och det ligger i sakernas egen natur, att oin man undanrycker de i lagen uppställda stöd för sveket, detta, icke längre stående på säker grund, oj skall väga att uppträda med samma djerfhet, som tillförene; hvarförutan man ej får förbise att vi nu mera ega, hvad vi ännu år 1845 saknade, en ganska allvarsam strafflag mot bedrägerier.
Och en ej mindre vådlig olägenhet af ifrägakomne författning är det menliga inflytande,den utöfvat pä hela vårt rättssystem, genom de i strid mot Handels-Balkens enkla föreskrifter meddelade stadganden, att vissa köpslut om lösegendom skola ej allenast upprättas skriftligen, utan äfven på flerfaldiga sätt offentliggöras.
Man inför icke ostraffadt i lagstiftningen en så skärande inkonseqvens, och måhända är det just deruti, som, på sätt föregående riksmötens Lag-Utskott ock antagit, sjelfva källan måste sökas till alla de af författningen härflufna olägenheter; ty den har rubbat en af de förnämsta grundvalarna för lagstiftningen om köpe-aftal.
Men ehuru Utskottet således fortfarande anser hela denna författning böra upphäfvas, vill Utskottet, såsom redan blifvit anmärkt, derföre icke "bestrida, att Utsöknings-Balkens omförmälda föreskrifter kunna tarfva tillägg och förtydligande.
Anledning till revision deraf kan ock hemtas af de i Utskottets förra Betänkande omförmälda motioner rörande upphäfvande af författningen om lösöreköp, — och har Utskottet följaktligen ansett sig böra i en sådan revision ingå.
De ofullständiga stadgandena i 7 Kap. 3 § Utsöknings-Balken, om det, som må undantagas vid utmätning, lyda sålunda: ”Ku tvistas om det, som undantagas bör; lorvise då Konungens Befallningshafvande saken till
Domaren, der skäl till jäf äro, och sätte emellertid godset i qvarstad.
Samma lag vare, der borgenärer söka företräde hvar för annan.”
Att en borgenärs rätt härigenom ingalunda är betryggad, torde vara uppenbart för en livar.
Vid uppställande af bättre kontroller i sådant hänseende har Utskottet utgått från den grund, att lös egendom presumeras tillhöra den. i hvars värd den finnes, intilldess bevisning om ett motsatt förhållande företes.
Af denna med gällande lag öfverensstämmande grund anser Utskottet följa, att dä vid utmätningstillfälle fråga uppstår derom, att gods, som i gäldenärs bo finnes, bör frän utmätning undantagas, såsom annan tillhörigt, men dennes rätt icke finnes ostridig, godset väl må af utmätningsmannen omhändertagas, hvaremot omsorgen om den uppgifne egarens rätt kräfver, att om han bjuder bevis för sig och ställer borgen för kostnad och skada, utmätningen ej må fullbordas innan tvisten om eganderätten blifvit pröfvad af domaren.
Och enär skyldighet att förebringa bevisning ej kan åligga någon annan än den, som vill undantaga gods, befintligt hos gäldenären, och skyldighet att bevisa förutsätter egenskap af kärande, lärer det följaktligen böra tillhöra den förra att tvisten instämma, så vida han vill hafva sin rätt förvarad; och synes borgenärens billiga anspråk på skyndsam exsekution derjemte fordra att detta instämmande sker inom viss tid, — borgenären obetaget att, till tidens förkortande, sjelf instämma tvisten.
I det fall att, vid utmätningstillfälle, fråga uppstår om förmånsrätt till egendomen för annan borgenär, lärer väl, på sätt Lag-Beredningen ock föreslagit, utmätningens fortgång ej deraf böra uppehållas, utan företrädesrätten sedermera pröfvas af Konungens Befallningshafvande eller, om den är tvistig, af Domstol.
Detta är i 2 § af Utskottets förslag uttiyckt.
Bland alla de i 1845 års
Förordning om lösöreköp uppställda kontroller är det blott en enda, som i någon mån skulle kunna anses motverka sveket och be - Lag-Utskottets Utlåtande N:o 59. 3 drägeriet, och detta är den der föreskrifna edgång för köparen.
Olämplig i nämnde författning, som derigenom sjelf kastar skuggan af half bevisning om oredlighet på just de aftal, den skulle skydda, kan dock en sådan edgång lättare försvaras, sedan öfrige omförmälde kontroller blifvit undanröjda och då den föreskrifves i en ren utmätningslag, bygd på den grund, att innehafvaren presumeras egare, till dess motsatsen bevisas, samt den icke inskränkes till endast det fall, att ett köpslut uppgifves hafva egt rum.
Rätt för domaren att ålägga en sådan edgång är derföre af Utskottet i nedan intagna författnings-förslags 3 § införd.
Men konseqvensen fordrar ock att samma föreskrift äfven, såsom i 4 § föreslås, må blifva gällande, dä tvist uppstår om bättre rätt till gods, som finnes i konkursbo.
Saknaden af ett sådant stadgande i 1845 års åberopade författning har vållat, att densamma vid flera tillfällen och jemväl af Högsta
Domstolen icke ansetts tillämplig vid konkurs; och behofvet af en uttrycklig föreskrift derutinnan blef ock af Högsta
Domstolen framhållet vid granskning är 1854 af ett dä uppgjordt förslag till ny Konkurslag.
Då emellertid dé förändrade stadganden om utmätning, som Utskottet sålunda ansett sig böra föreslå, äro af vigt jemväl utan afseende å frågan om upphäfvande af förordningen om lösöreköp. och de sålunda icke kunna betraktas blott såsom ett surrogat för denna, har Utskottet, för att icke med hvarandra sammanbinda frågor, de der ej ega ett alldeles oskiljaktigt samband, ansett stadgandet om upphäfvande af nyssnämnda förordning böra intagas i en särskild författning och de nya föreskrifterna angående utmätning böra bilda en lag för sig; och hemställer Utskottet alltså vördsamt, dels att Ridder skap) et och Adeln samt Preste-och Borgare-Stånden måtte, lika med Bonde-Ståndet, antaga det af Utskottet genom dess Betänkande N:o 36 framställda förslag till en författning, hvarigenom förklaras, att Kongl. Förordningen den 20 November 1845 i afseende på handel om lösören, som köparen låter i säljarens vård qvarblifva, upphört att vara gällande, utom i afseende ä de köp, med hvilka före den nya författningens kungörande blifvit så förfaret, som i nämnde Kongl. Förordning stadgas; —- och dels att Rikets Ständer måtte för sin del besluta en författning om förändrade föreskrifter i afseende på utmätning, af följande lydelse: y>Med upphäfvande af 3 § * ^ Kap.
Utsöknings-Balken, stadgas som följer: § 1.
Yppas, vid utmätning, tvist angående gods, sorn i gåldenärs bo finnes, men uppgifves höra annan till: bjuder den, sorn å godset anspråk gör, bevis för sig, och ställer han hos utmätningsmannen borgen för den kostnad och skada, som af hans anspråk kumma kan; varde godset satt i säkert förvar, intilldess tvisten om egander ätten af domstol prof vad blifvit; stämme han dock, i ty fall, borgenär och gäldenär inom tre månader sedan godset i förvar sattes, eller håfve sin talan emot borgenären förlorat.
Vill borgenär sjelf stamma, utan att afbida den tid, som nu är såget; stånde det honom flitt. T 4 .Lag-Utskottets Utlåtande N:o 59. § 2.
Uppstår, vår egendom för, en borgenär utmätas skall, fråga om förmånsrätt dertill för annan borgenär; varde ej af den fråga utmätningen eller egendomens försäljning uppehållen.
Finnes ej, sedan egendomen såld är, full tillgång för alla borgenärer, som rätt till betalning derutur ega, och kunna de ej åsämjas, huru den tillgång, som år, må dem emellan skiftas; prof ve Konungens Befallningshafvande, hvad en hvar tillkomma må.
Finner Befallning sliafvanden borgenärernas anspråk 'tvistiga; förvise dem att talan vid domstol utföra, och varde tillgången i lånets ränteri nedsatt, intilldess faststäldt blifvit, hvad en hvar deraf njuta må. % 3.
Föres talan hos
Domstol om rättighet att få gods från utmätning undantaga, efter ty i 1 § sagdt är; pröfve Domstolen, på borgenärens yrkande, huruvida den, som omförrnälde rättighet påstår, må åläggas att med ed intyga, det han redeligen samt på god tro och ej till förfång för vederparten sin rätt åtkommit.
Gitter han ej eden gå; håfve saken tappat. § 4.
Hvad om bevisning för uppgifven rätt till utmätta lösören är genom 3 § stadgadt, skall ock tillämpas i de fall, då tvist uppstår om gods, sorn i afträdt bo finnes, men uppgifves tillhöra annan än gäldenären.y>
Lag-VtfkotkU iBeiänkmtk N:o tiQ. 5 JW 6U. Alik. till Exp.-Utsk. den 9 Okt. 1860, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om skärpning i straffet för sabbatsbrott, De till Utskottet hänskjutna framställningar i berörde ämne äro gjorda inom Högvördiga Preste-Ståndet af Herrar Prosten Schram och Doktor Sandberg samt inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdags-fullinägtige Paul Hedström från Westernorrlands och Liss Lars Olsson från Stora Kopparbergs län.