Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Flere konstnärliga krafter lära komma att medverka för det bebjärtansvärda ändamålet.
Hr Richard A n d e r s s o n, den framstående pianolä- raren, anordnar den 7 dennes en musikafton å Vetenskapsakademien.
Samtliga nummer utföras af hr A:s elever med benäget biträde af hr Tor Aulin.
Men icke allenast Gud, som hållit sin hand utsträckt öfver mig och mina närmaste, hvilka gjort och ännu dagligen göra så stora offer för min skull, utan äfven dig, du trogna vän, är jag skyldig de varmaste tacksägelser.
Du, som för många veckor lämnade ditt eget hem för att under min sjukdom ägna mig de öm- maste omsorger.
Min mor skulle ej stått ut med att vaka öfver mig, då hon själf knap- past bunnit att återfå sina krafter efter den långa nervfebern, och moster Malla har ju tu- sen andra bestyr, som ta hennes tid i anspråk.
Med alla sina många förträffliga egenskaper föröfrigt är hon dessutom ej fullt lämplig för sjukrummet.
Jag sofver åter med ett barns djupa, lugna sömn — utan drömmar — och mamma har fått flytta tillbaka i sin egen ' sängkammare.
Mitt mänskliga utseende börjar också att kom- ma åter, mina kinder runda sig, och på mitt hufvud trängas små krusiga lockar.
När vädret ej är allt för dåligt, gör jag långa promenader, ibland tillsammans med mam- ma, ibland ensam, och kan åter titta in i stu- gorna till mina fattiga och sjuka.
De tyckas vara glada att se mig igen, och jag förstår nu också bättre än förr, hvad hvar och en af dem bäst behöfver.
Är det min plikt att under allt detta känna mig olycklig, Berta?
En frånskild husiru.
IDUN 40 Jag kan det ej.
Det är för mycket guld in- sprängdt i den svarta tråden.
När postbudet kom i morse — du vet, hvil- ken viktig person ett sådant är på landet — medförde det också en ask, adresserad till mig och afstämplad i Mentoue.
Hvad kunde den innehålla?
Med ifriga fingrar bröt jag sigillen och tog utaf locket.
Hela rummet fylldes af doft, ty den innehöll blommor.
Rosor af alla slag, skära, gula, hvita, men ibland dessa en enda mörkröd af ovanlig skönhet.
Jag sökte bland mossan, i hopp att finna något tecken från den, som afsändt dessa blommor, men fann ej någonting.
Ej en rad, ej ett ord.
Skulle jag låta blommorna tala i stället — hade den röda rosen, särskildt, nå- gonting att säga mig?
Jag kände det sä och genombäfvades därvid af en outsäglig glädje — kysste den gång efter annan, den hade ju varit i hans händer. '
Nu står den pä skrifbordet bredvid Chri- stians porträtt — ja, det står ännu kvar, det, och jag kan ej förmå mig till att åter gömma undan det.
Berta, dyra vän!
Du som under mina mörka dagar varit den, i hvilkens famn jag utgjutit min smärta och som alltid haft ett ord till tröst eller varning för den olyckliga, vilsekomna Heléne, du skall nu också vara den, som näst min mor och min moster skall mottaga budskapet om min nyvunna lycka.
På mina kuän har jag tackat Gud för den, och han skall nu också ge mig krafter att bättre än förr uppfylla mina plikter.
Sä hör 1i3s; f3rSrrf.
Bidrag mottaga * med tacksamhet.
Logogryf " Medlem utaf öfverhuset Kan med rätta man mig kalla; Också reser jag ur gruset Stolt milt hufvud öfver alla.
Underbyggnad har jag mycken, Lyckligtvis i flera stycken, Och nar uti underhu et Mörkret rår, står jag i ljuset.
' Flax ' jag har, som h var man känner, Jamt då firning är i fråga; Jag ock då för mina vänner, TJpplågsfull, en dust vill våga, T y då jjRller, just den fången, Att dem modigt hålla slangen, Om ock s o l n min hjässa bränner.
då, Berta — hör och jubla med mig.
Chri- stian har återkommit — kommit åter till mig!
Han, liksom jag, har funnit sig otillfreds- ställd och olycklig under vår skilsmässa, han, liksom jag, känner sig luttrad af striden.
När han sände mig den röda rosen, ville han där- med säga, att hans kärlek, trots allt, blom- made lika rikt och kraftigt som förr, och han ville därmed förbereda mig på sin återkomst.
Vi äro nu som tvänne lyckliga barn.
Hand i hand gä vi genom de nylöfvade skogarne, där vårsolen strör ljusa reflexer pä den gröna mossan, binda buketter af vårblommorna, för att därmed pryda hvarandra, och dröja långt in i den ljumma vårnatten, för att tillsamman lyssna till vågskvalpet vid stranden och till talltrastens mjuka, trolska toner.
Vi upplefva en ny förlofningstid, vida skönare än vår för- sta, och se mot framtiden med förhoppnings- fulla blickar.
En del af sommaren skola vi tillbringa här på Sjövik, men på höstsidan reda vi äter ett litet hem.
Hvad det lilla ordet klin- gar skönt, och hvilken ljuf betydelse det nu fått för mig.
Förut betecknade det blott en förgylld bur, där den oroliga fågeln slog sina vingar trötta emot gallren — nu vinkar det mig i fjärran som en lustgård, där jag tryggt kan hvila ut efter en lång, tröttande färd.
Tro ej därför, att jag börjar mitt nya äktenskap- liga lif med högt spända förhoppningar på en ostörd lycka — ack, nej!
— både Christian och jag veta, att en fullständig harmoni ej ges i detta lifvet, men vi äro båda två bättre be- redda att möta hvad Gud behagar sända oss af pröfningar, och nu då vi kommit till in- sikt om, att vi häda fela, veta vi också, att vi båda böra förlåta.
Om du vid en törnhäck rörer.
För hvad Sverige vidt är kändt Prima vara producera.
H v a d till fUkarns inkomst ländt.
Väg, där du plär promenera, H v a d du ej bor gå förbi, När du efter vatten tittar; Kärl att hafva det uti, Om du intet annat hittar.
Skepparns åtrå.
när sin båt Han till annsn hamn vill föra; H v a d ban hissar då, med ståt, Att sin affärd festlig göra.
Utan — hvad?
— väl knappast kan Något bröllop existera, Snarare, om det går an.
Blir af denna sort det flera.
Pl * ts, från hvilken, v dt omkring, Ögat når, om dit du stretar; Kanske också någonting I musikväg dit sig letar.
H v a d du här i 1 fvet har Ä n n u mången obesvarad, Om ej så, du dock har kvar E n, som blir till sist förklarad.
Om orsakerna till att brottslighetsfreqvensen a r fem a sex ganger större bland d e n manliga a n bland d e n qvinliga befolkningen.
n van till D a g n y liar rneddclat följande, till Iiennc s t a l d a skrifvclser.
1. hemst tal les.
om ei nedanstaende korta utdrae ur en artikel, 0111 ~nurulstatistikcti &amp; C dc!
; krist / @ ii~sIsk~Sdninge~ir u; IfdskriR .för k&amp;- lie tro och bildninu kunde vnra förticni att blifva intaget uti Fredrikn- &amp; iier-förbundets zdskrift, s9som nggot, som förtjeii; att afven tagas i betraktandc rid strafvandeiia G r förbaltrins i ovinnans sociala stall- ning.
Uct lyder silimda: .Vi h a h a i det föreeaende sett.
att kriiniiialitetsfreovensen 1 3r 5-6 ganger större b l a n d k n an b l k d lpinnor.
Men if5 kriminali- teten under rissa omstandigheter \ .isar sig rara fniktaiisr8rdt stor hos qviiinaii (t. ex. hos d e prostitueradc?
), draga vi dcraf den slutsatsen.
att det icke ar ~ U I I i E ~ och f d r s&amp;, som Br vKscntliga orsnkeii till att kriminaliteten ar större hos inin an hos qrinnor, utan dc o l i h f ö r.
Inll / &lt;ri~dcn, i hvilka IiSdn könen liefinna sig.
Qvinnan Kr huiviidsak- Iigeii hanvisad till familjen och denna stiillning ar för heiine en niot den brottsliga rigtningen sltyl~lande makt, da inannen dereniot i det offentliga lif \ .et, till hrilket han oftast ar Iianvisad.
mera ar iiisatt far frestelsen att bega en I~rottslig geniing.
Och emedan d e olika lefnads.
Iagcn, i hrilka mannen och qviniiaii siliiiida bcfinna sig, 9r efter i r förblifvit, i stort sedt, d e sainnia, har d e olika könens rlel i d e före- koiniiiande brotten antagit en n9gorlunda konstant karakter och s i - lunda blifvit I&gt;est5mhrr.
Men om iiinii tKnkte sig, att q \, innans sociala stilllning s5 viisentligen förairlrarles, soni de niera radikala ernnncilia- lioiisstrPf \ ~aii~lena i vara dagar Ss~fta, sa iii5stc vi följaktligen antaga, del i iri~~~inalitetni skullc blfza större, i n den nu ar .. att yvi~~nans Manne ej detta Br en medaljens baksida, soin t31 att tanka pB, d % fraga Kr on1 ki3iciis likstiillighet i det yttre allmiinna lifvct?
Ln!
A l i n godn C d 1 Dc1 6r mig rlldcler likgiltigt huru Du g8r med der lilla utdrng jag h6r slinder.
Ej heller Isser jag Dngny och f5ljer ifiledes ej hind dcr shges.
blen ' Aniolel brott beghgne of t. cx.
cn ntillioii mhn - cllcr likn m6ngn qrinnor.
Statistiken visor ock.
nit u " ttr / oll i brott förckoninia ymnigme hlnnd qrin- nor, likasoni risra rhrdclcs ohyggliga bron, dsom fiirgifiningii, foniiijc-maid m.
jag har tiinkt, att ilfvcn viss.
att aIk thkande i d o ej i f samt f r k rna sidan, SK denon sida af siken kunde förtjema beaktande, och jag Ur förllldrir dcruii instiimma.
Det 6r farligt förakta h6ncn.
hlcn mredrager S i 311 behindla Ert favorit-iimne en- gerna för mig1 Din gamle vän B.
Inför du utdraget med Iltiöijnndc anmitrkningar, s8 inför Ilfvcn denna D.
S. hiljett, s i iir du snm.
Red: n ar tacksam för det uppslag till tankeutbyte i ett vigtigt ämne, som härmed gifvits henne, och skyndar att efter sin förmåga begagna detsanima.
Det anförda ar nämligen be- hjertansvardt afven för dem, hvilkas verksamhet, likt Fr. Bre- mer-Förbundets och Dagnys, icke kan raknas till hvad förfin kallar aradikala emancipationsstrafvanden&gt;, utan tvärtom söker bekampa desamma.
Hvarje reform innebar faror och frestelser, si3 ock den ifsägavarande; och af de uppgifter, soni moralstati- stiken leninar, kunna tvifvelsutan dragas varnande lärdomar i mer an en riktning.
Men förfin till den ofvannamnda studien, hr J. Bwggrcn.
säger oss dock, att moralstatistikens material ar bristfalligt i afseende på tiden och omridet för hennes iaktta- gelser, hvarför man i vissa fall icke kan tillägga hennes resultat den vigt, de under andra förhållanden skulle ega.
Med stöd af dessa förfins ord v8ga vi anse vissa af hans uttalanden stä öppna för diskussion - en diskussion, som vi drista i all an- spr2kslöshet inleda med följande anmärkningar och spörjsmål.
a a a Förfin har utgitt f r h den satsen, att det icke ar könet i och för sig, utan d e olika förhållanden, under hvilka de båda könen lefva - qvinnorna skyddade inom familjen, mannen ut- satta för frestelserna af det offentliga lifvet som väsentligen orsaka den fem h sex gånger större brottslighetsfreqveiisen bland de senare an bland de förra.
Låtom oss s e till, i hvilken mån verkligheten bestyrker denna sats.
På de oniiaden af det offent- liga lifvet, från hvilka qviniian ar helt och hället utesluten, d. a. det politiska och i allmänhet det medborgerliga lifvei, ar det tydligt att, sasom förfm sagt, frestelserna drabba endast mannen.
Vidare galler förfins sats för den högre börds- och penningaristo- kratien, der qvinnorna röra sig nästan uteslutande inom familjen och sallskapslifvet.
Men inom de l h g t talrikare klasser.
der alla, utom i basta fall familjemodern, måste arbeta för att inbringa peii- ningar till sitt eget eller anhörigas uppehalle, der ar skillnaden i lefnadslage mellan qvinnor och män numera ringa.
Så t. ex. inom -
195 bildade familjer utan förmögenhet.
För bada könen sker arbctet till stor del utom hus ocli ar esoniofhst föreiiadt med pcnniiig- ansvar.
Uiiderliillet af fattiga anhöriga åliggcr lika ofta den ar- hctande qviiinan som den arbetande manncii.
Hcrnics kraftcr blifva minst lika medtagna ocli Iicnncs natur krafvcr uppmuntran och förströelse lika val som lians.
Kort sagdt: frestclscn att med olofliga medel förbättra sin stallning, hjelpa sina närniaste, cller vinna en kort tids glöniska af arbctslifvcts börda, ligger hcnnc lika nara soni hononi.
Hvarför t. ex. de qvinnor, soni hafva anstillning i statens tjenst, i bankcr ocli andra pcnning- verk eller iiioni afEirsverlden, skulle vara miiidrc frestade att tillgripa dc medel dc hafva oni händer, an de inari,soiii arbcta p3 samma oniraden, ar svart att insc.
Enda skillnaden torde ligga dcruti, att niannen iiinchafva dc ledande, vigtiga posterna och ansvara för de större penningbeloppen, samt att niöjligcii njutniiigslystnaden skullc innebära cn starkarc frestelse för d e högt aflönade manncii än egna brödkymiiier ocli anhörigas nöd för dc lägre aflönadc qviiiiiorna.
Inoni andra yrken och anstallningar, der penningansvarct icke spelar någon rol, ar förh8llandct enahanda.
Lakarcns kall kan ej i och för sig innebära mera frestelse an barnmorskans cllcr sjuksköterskans, liirarcns icke mcra ä11 Iiirariniians.
Bland kroppsarbetare kan val knappast ttdgotr anledning finnas till iiiindrc frestelse för qviiinorna an manncii.
I-Iandt- laiigerskan med oket, hangande öfvcr sina axlar, ar ej mera skyddad, 211 muraren, som hon betjeiiar.
Qviniian.vid skurbaljan cller p; Y tvattbryggan, vid krogdisken ellcr i cigarrboden, i fa- briken cller som tjenare i andras hus ar icke mindre utsatt för frestelse till brott an mannen vid sina arbeten.
I livad maii Iandtbrokarciis dotter, arbetandc vid viifstolcn ellcr raffsan, skullc vara mera skyddad än hans son vid hyfvelbdnken ellcr lien, livarför sönniierskaiis lefnadslage skulle vara ~iiindrc frestande an skraddarcns, ladug5rdspigans an stalldrängens, det ar i san- ning oinöjligt att insc.
Har, bland den stora massan af folket, förefinnes ju icke ens det offentliga lif, soni enligt forfins sats skulle utsatta mannen för frestelser, mot Iivilka qvinnan inom heinmct skulle vara skyddad.
Det synes oss da, som vore det endast inom vissa, mindre talrika kategorier af bcfolkiiingen, som förf: ns sats oni den stora olikheten i qvinnans och niannens lefiiadsförhallandeii egcr till- lämpning.
Icke heller vagar man tyvärr anse familjens skydds-
196 makt vara så stark, som förfm antagit, eftcrsom, enligt hans uppgift, * qviiinorna liafva en stor andel just i de afskyvärdare brotts, som begis inom familjerna, t. ex. mord på anhöriga, m. m.
O * 0 Om man nu mcd förfm vidhåller, att det icke ar könet i och för sig, som orsakar skillnaden i kriminalitet mellan de båda könen, och om, sasom vi tro, olikheter i yttre lcfnadsläge cndast i nigon man kunna förklara densamma, så maste man val söka orsaken på inre områden, i 115gon skarpare olikhet af Iiisåskadning ellcr rattsprinciper hos man och qvinnor.
Förfin yttrar nagra gripande ord om huru brottsliglieten tillväxer, i mån som det religiösa lifvet aftager i styrka.
Det ligger då nara till hands att spörja, om det ar n5gon olikhet mellan könen i detta afsecnde, som kunde gifva oss förklaringen på dcras olika kriminalitet.
Men vi finna snart, att det icke gifves n3gon p8litlig matare, som för menskliga ögon kunde bcstanima det religiösa lifvets vexlande styrka, och att det så- ledes vore Mnnatct att p8 detta område söka afgöra frigan.
Närmast intill det religiösa lifvet erbjuder sig det sedliga till pröfvosten för det förhållande, som vi vilja utforska.
Frågar man sig, om har i något fall r5der en s i skarp principiel olikhet mellan man och qvinnor, att den kan förklara det föreliggande problemet, så tvingas man att gifva ett jakande svar.
I hvilka lefnadslagen an man och qvinnor befinna sig, SS råder nämligen cmellan dem den storsta olikhet i friga om prin- cipen för ett sedligt lif, sarskildt med afseende p3 förhållandet könen eniellan.
Hvad som har betraktas som skam och för- nedring för qvinnorna, anse mannen i allmänhet för sig vara rätt cller i alla händelser tillåtligt, ja nödvändigt.
Dock hafva icke alfa qvinnor formitt afhalla sig fr3n ett osedligt lif; likaså Iiafva icke afla man hyllat den gängse grundsatsen.
att det för deni är tillåtet att lefva osedligt.
Sålunda har, genom undantag fr311 regeln, uppstått å ena sidan ett jemforelsevis litet antal qrinnor.
som öfvcrlemnar sig at ctt tygellöst lefnadssatt, i andra sidan cn fåtalig grupp man, som från ungdomen lcfvat, i likhet med flertalet qvinnor, ett kyskt lif, hvartill komma de gifta man, livilka genom iktenskapct med en ren qvinna räddats fr3n dct utsvarvande lif, de i ungdomen fört.
Men i stort taget torde helt visst skillnaden mellan könen i sedligt afseende vara ännu större an skillnaden i kriminalitet.
' 97 Har franistaller sig iiii helt naturligt den frågan: I Rvna ' jörh&amp; / fairde sf8r osrviIigRetm till ktli~~ina~itetsfre~dc~~srir; I-Ir Berggren har tagit frågan i betr: iktande, men blott inom ctt enstaka undantagsförhållande.
Brottslighcteii bland prostitu- erade qvinnor, siiger lian, ar så ocrhördt stor, att den &gt;så att sagaa kan anses &gt;utjeninas skillnaden i öfrigt niellan minnens och qvinnornas kriminalitet.
Af dcnna uppgift franigWr sålcdcs, att hos qviiinan den otyglade lidelsen i forfarlig grad prcdisponerar för brott?
Xt~rt: verkar rlrt sniiriirn orsnk ptP ~miirire~~?
Förf: n har endast indirekt besvarat denna fråga, men det ar för virt ändain.51 nog.
Det finnes, liar han sagt: ingenting speciclt i qviniians eller iiiniincm natur, som framkallar större eller iiiindre benagenhet för brott, större eller mindre mot- sthdskraft mot frestelsen.
I-Ivad soni förledcr mannen till brott, inåstc undcr samma förhållanden förleda qvinnan ocli onwandt.
Haral ' följer med nödvändighet, att saniina inflytande, som ett tygellöst osedligt lif liar p i qvinnans Lriiiiinalitct, liar det ocksa på niannens, om eljest förf: ns förutsättningar äro riktiga.
Orsaken till den stora skillnaden mellan köncii i krirninalitct nr ju då ratt funnen.
Fr3nscdt den, som kan härflyta af deras olika lefiiadsförliållancleii, iiikte deii näniligcn ligga deruti, att flertalet c~vinnor erkänner kyskhetens pligt och lyder den, men flcrtalct inBn dcrc~iiot afvisar denna pligt ocli öf \ ~erlemiiar sig åt ett osedligt lif, Iivilket ater, s8soni vår författare visat, i hög grad predisponerar for brott.
Mvarför fiirf: n försumiiiat att göra dctina slutledning af sina premisser, ar svårt att första.
Sannt ar, att förh5llandet i afse- ende på niannen ickc kan med siffror beräknas.
Dc lastbara mSiincn Iiafva icke, s8soni dc lastbara qvinnorna, hlifvit riiknade och sariiinanförda i en afskild klass, brSnnmSrkta nied ett sar- skildt namn, samt stalda under allniiiii iippsigt.
Det iir &amp; ledes förklarligt, att den vanliga statistikern, som raknar endast med siffror, ej kan upptaga dem.
Men en forskarc, hvilkeii gjort inoralstatistikens resultat till föremål för sitt studium, miste viil rakna mcd andra storheter, om han eljest vill leta sig frani till de dolda krafter, soni i nienniskans bröst anima deii syndiga tanken.
Han måste val cga badc ratt ocli pligt att göra jcmförelscr mellan analoga förh5llanden och beräkna sanno- likheter, der siffror icke kunna anskaffas.
Sålcdcs: nar herr Berggren, utan att anföra siffror, omnamner det forfarliga in-,
Rytande, som osedligheten bland cn liten undantagsklass af qvinnor har på deras kriminalitet, kunde man med skal begära.
att han Icmnat en motsvarande redogörelse för det inflytande, som osedligheten bland mannen har p i derm kriminalitet.
approximativt beräknad.
Man kunde också väntat att forfm pipekat, Iivilket oerliördt ansvar, soni niåste drabba den lagstiftning, hvilken i det moderna samhallet skapat en sådan klass af qvinliga parias och fortfarande underhaller densamma, p i det att mannen ostraffadt må dela dess usla lif utan att derfor dela skammen ocli tvånget, som vidlader densamma.
t När vidare hr Uerggrcn p5 ett djupt upprörande sätt skil- drar huru barn, som blifvit utsatta eller på annat sätt &gt;af sina mödrar öfvcrgifnas, nästan tyckas: likasom tvingas in pS lastens vag,&gt; s3 hade man kunnat fordra, att han också antydt hvilken stor del af det förfarliga ansvaret för dessa olyckligas öde, som faller på fädcrxa, Itvilka i första hand öfvergifvit både mödrar och barn! '
Vi anföra detta, icke emedan vi skulle velat, att f ö r h för- tegat eller förbihalkat skuggsidorna i qvinnoslagtets lic tv " artom.
Vi och våra niedsystrar äro honom tack skyldiga for dessa upp- lysningar, gifna, som de äro, i strängt varnande syfte.
Det grämer oss blott, att lian icke gjort detsamma för våra bröder.
Den djupa salit-ansvarighet, som har sin rot just i den kristliga lifsåskådningen, och som vår tid erkänt i högre min an någon röreg ?iende, gör, att hvar och en enskild, vid framställningar sådana som den ifrågavarande, känner sig i viss min mcdskyl- dig i slagtets synd och derfor manad att motarbeta densamma.
Att hr B. förbisett bchofvet också för männen af en sådan var- nande väckelse, ar i vår tanke ett fel, som minskar värdet af hans uppsats, p i samma g h g det innebär en orättvisa, som kan göra den farlig ocli motverka dess goda syfte.
Nit kunna) .t- liga läsare af hans framställning draga den falska slutsatsen, HYr Sr icke siilllet att inga i nägra detaljer d det motbjudnnde h n e l; derför m i blott antydas buru uselheten Ur liknsom koncentrerad pa den n %mnda undanta klassen af qvinnor; huru i mljd deraf prcdisporitioncn Mr brott inom denna # dien klass antagit större pmportioncr an i nllm5nhel blmnd m h n e n; hum demmot hos miinnen uisvlfningnrne och derar följder aro u t b d d a bland ett ofmtliet mycket större antal, samt huru Iter detta miste medverka till den betydliga Iimtt~ii~helsdiUerrnren mellan könen.
i rtori scdt Ssmma oriittvisa bcgb, d8 bamnmordet tillr3knau endast modem, ehuru det i de Brmledt derat nti fadern öfvcrcifvil sitt barn och - ...
d l r n Besin fall ~-~ Ur - ~ " lemnat dess mor hjelplöi i kampen mot skain och nöd.
att den störrc brottsliglieten inom det manliga slagtet är en iiödvaiidig följd af * det offentliga lifveb ocli dess frestelser; ett antagande, som skulle förringa kraften af den vackra vcderlagg- ning förfiii ger af påståendet om den menskliga viljans ofrihet.
iifven cn annan farlig missuppfattning ligger nära till hands för lir B: s läsare; den nämligen, att nianiien i afsecndc p5 sidana brott, i hvilka han haft lika stor, om ej större del an qvinnaii, icke behöfver göra sig nigra förcbråclser, eftersom lagen ocli sjelfva den kristliga moralstatistiken åtalar ocli dömer endast dcn qvinliga brottslingen.
Dct kan måhända anmärkas till försvar för hr U: s framstall- iiing, att den ar grundad på den tyske förfiii A. von Oettingeiis arbetc: ~ D i c Moralstatistik in ihrer Bcdeutuiig fur cinc Cocial- ethik *.
Vi kunna ej döma derom, men önska blott, att den svenskc förfiii sjelfständigt och opartiskt behandlat det högvig- tiga äninet.
Slutligeii komma vi till hr Berggrcns förutsägelse, att qvin- nans del i kriminaliteten skulle blifva större i min som hennes sociala stallning föraiidras i den riktning, som rår tids * mera radikala cmaiicipationssträfva~idcm $syfta.
Om nu detta p.-iståcnde innebär, att en vidstrscktarc andel i arbetct inom det iiiedborgcrliga lifvet eller affarsverldcn, i skolans, vetenskapens eller konstens tjenst o. s. v. skulle stegra qvinnans andel i brottsliglietsfrcqvensen, så vaga vi hoppas, att förf: n ej blir sannspadd.
T y väl må dct vara sant, att cn del qvinnor, i följd af natur eller uppfostran, sakna förm5ga att leda sig sjeliva en- ligt riktiga gruiidsatscr, och dcrför bordc hållas Ijerran fran frestelser, om slidanr vore tiw) liligt.
Men helt visst skall flertalet rättänkande qvinnor starkas ocli stödjas afveii i sedligt afsrcnde gciioni den nya sakernas ordning, som arbetct p i qvinnans sanna frigörelse, licnnes rätt till kunskap och sjelfförvärf, m. m. strafvar att Sstadkomma.
Vi grunda denna förhoppning först derpå att arbetet, i och för sig, är en af dc erkandt starkaste, scdligt skyddande niakter, som finnas - lär oss icke redan kate- kesen, att arbetc ahindrar ininga tillfiillen till synds.
Derjemte bygga vi rår öfvcrtygelsc p?
det antagandet, att, med ökade ut- sigter till sjcl~orsörjning, antalet af de qvinnor, soni nu, drifna af nöd ocli brist, kasta sig i lastens armar - och deras antal ar
200 ' förfarande stort - skall högst betydligt förminskas; vidare styr- kes vårt hopp deraf, att den betydliga förändring, som qvinnornas sociala stallning redan undergatt, icke hittills visat sig medfora någon af de fruktade sociala farorna.
Dertill kommer slutligcii vår förvissning, att qvinnans inträde på nya verksamhetsområdcn, der normen för det moraliskt ratta hittills ensamt bestämts af mannen, skall p i dessa omraden öfva ett renande och sedligt stärkande inflytande, soiii måste minska i stallet för att öka pre- dispositionen för brott.
Syftar förf: ns antagande åter på socialisternas teorier för qvinnoe~~ia~~cipationen enligt Rebels bok, hvarigcnom scdelagcn skulle kullkastas, aktenskapet upphäfvas och qvinnornas moral sankas till likställighet med mannens - för att nu icke tala om familjens och hemmets upplösning - samt religionens ersättande med naturvetenskapen (!
), allt cnligt Bebel, sa erkänna vi för visso, att lir Berggrens förutsägelse ar riktig och brefskrifvarens varning val befogad.