Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom ostridigt lärer nemligen få anses, att om den af Kongl. Muj:t i nåder föreslagna och af Rikets sednast församlade
Ständer bifallna reglering för upphörande af vakansoch förslags liggetids- samt begrafningshjelps-besparingar icke blifvit besluten, så skulle ofvanbemälda Pensions-kassa egt att åtnjuta vakans- och liggetids-besparingen af Landshöfdinge-lönen för nyssberörde två månader.
Frågan är således, på hvilken grund nämnde reglering må kunna anses hafva medfört upphäfvande af denna Pensions-kassans rättighet.
I sådant afseende förekommer, alt omförmälde reglering, hvarigenom ett visst årligt stats-anslag blitvit anvisadt i stället för de lill Pensions-kassan upplåtna och till uppfyllande af dennas förbindelser påräknade inkomster af lönebesparingar, de der i och med regleringens försättande i verkställighet skulle upphöra, trädt i verkställighet först vid 1852 års ingång; hvadan nämnde stats-anslag icke utgjort vederlag för någon, under år 1851 Pensions-kassan tillfallen, rättighet.
De omständigheter, att, jemlikt Kongl. Brefvet den 2 Februari 184-2, utbetalningen från Kronans kassa af de Pensions-kassan tillkommande besparingar skulle ske först efter det tjensten blifvit åter tillsatt, och att tillsättningen af ifrågavarande tjenst först under år 1852 skett, kunna icke mera än likartade förhållanden i andra fall, der fordringar måste af en eller annan orsak under längre eller kortare tid förblifva utestående, hafva inflytande på sjelfva fordringsrättens giltighet.
På dessa grunder finner Ulskoltet sig föranlåtet, att emot föredragande Statsrådet herr Fåhreeus anmärka, det han vid ofvan berörde tillfälle, den 21 Oclober 1851, då Landshöfding i Östergöthlands län tillförordnades och dennes aflöning beslämdes, underlåtit att påyrka samma aflönings-frågas behöriga utredning genom infordrande af upplysningar från vederbörande embetsverk, eller ock genast fästa Konungens höga uppmärksamhet derå, att lönen för November och December månader samma år icke kunde så, som skett, disponeras. 4.
Angående ajlöning för en tillförordnad Landshöfding.
Af Stats-råds-protokollet öfver Civil-ärenden den 28 November 1851 har Utskottet inhemtat, hurusom, efter det Öfverste-löjtnanten vid Lif-Re - Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. 11 gementets Dragon-korps Samuel Gustaf von Troil blifvit i nåder förordnad, att tillsvidare förvalta Landshöfdinge-embetet i Malmöhus län, mot åtnjutande af de löneförmåner, som för embelet under tiden voro enligt stat och författningar tillgätigliga, Konungens Rådgifvare i underdånighet tillstyrkt, att, som Landshöfdinge-aflöningen nära uteslutande bestod i arrende för Alnarps Kungsgård, och detta arrende, uti Kongl.
Brefvet den 24 Februari 1837 om reglering af löne-vilkoren vid Landshöfainge-tjensterna beräknadt till ett årligt belopp af 5,955 R:dr 26 sk. 8 r:st., under fardags-rätt af förre Landshöfdingen fortfarande innehades intill midfastan 1853, Kongl. Maj:t måtte täckas tillåta, att, under afvaktan af nämnde tid, tillförordnade Landshöfdingen von Troil finge, från och med December månad 1851, åtnjuta ett mot den sålunda beräknade arrende-summan svarande arfvode, att af sjette Hufvud-titelns allmänna besparingar utgå.
Enär, enligt gällande författningar, tillförordnade Landshöfdingen von Troil icke var förbunden att, under den tid Landshöfdinge-embetet af honom på grund af ofvannämnda nådiga förordnande förvaltades, frånträda hela den aflöning, lian i egenskap af Öfverste-löjtnant vid Lifregementets dragon-korps hade sig anslagen, hvarför han ock, enligt hvad Utskottet af offentliga räkenskaper inhemtat, fortfarande åtnjutit samma, till belopp af 2,500 R:dr beräknade aflöning intill dess han, som den 19 April 1853 lill ordinarie Landshöfding utnämndes, på sådan grund Landshöfdinge-lön tillträd t; och något antagligt skäl icke kan vara att åberopa derför, att för tillförordnad Landshöfding borde utgå till och med högre aflöning, än som för ordinarie Landshöfding är bestämd; har UtskoLtet ansett sig böra emot föredragande Stats-rädet herr Fåhreeus anmärka hans underlåtenhet, att i afseende på det föreslagna arfvodet tillstyrka afdrag för hvad tillförordnade
Landshöfdingen kunde komma alt samtidigt såsom ion vid Lif-regernentets Dragon-korps åtnjuta, Ö.
Angående ett af Stats-rådets ledamöter till protokollet afgifvet yttrande och deras rådslag i afseende på behandlingen af Bikets Ständers anmälan om regleringen af Riks-statens sjette Huf vud-titel.
Uti underdånig skrifvelse den 20 Augusti 1851 hade Rikets Ständer, i afseende på de till Riks-statens sjette Hufvud-titel hörande anslag, hos Kongl.
Maj:t anmält sina fattade beslut, hvaribland, beträffande Bergs - 12 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o G. kollegium, förekom, att då Rikets Ständer ansett det ringa antal mål, som dåmera tillhörde Bergs-kollegii pröfning, kunna utan men för ärendenas behöriga handhafvande, tillåta en förminskning uti detta verks embetsoch tjenstemanna-personal, hvilket visade sig deraf, att flera embeten och tjensler inom kollegium stodo lediga, Rikets Ständer uti anslaget till Bergskollegium, då utgörande 16,893 R:dr, beslutat en nedsättning af 3,504 R:dr och att således anslaget till bemäldte kollegium med Bergslags-staterna vid då fastställda Stats-reglering icke uppförts till högre belopp, än 28,413 R:dr 43 sk. 4 rst.; i sammanhang hvarmed Rikets Ständer dels till Kongl. Maj:ts bepröfvande öfverlemnat att vidtaga den indragning uti Bergs-kollegii tjenstemanna-personal, sorn i följd af den sålunda beslutade nedsättning i anslags-summan kunde blifva nödvändig och utan olägenhet läte sig verkställas, dels anhållit, att Kongl. Maj:t täcktes Lill Rikets nu församlade
Ständer aflåta nådig proposition om den förändrade reglering af Bergslags-staterna, som af omständigheterna kunde påkallas.
Vid underdånig föredragning häraf inför Konungen i Statsrådet den 10 Oktober 1851 har föredragande Statsrådet och Chefen för Civil-departementet herr Fåhreeus afgifvit ett yttrande, hvilket, i hvad det angår nedsätlningen i anslags-summan för Bergs-kollegium, Utskottet finnér vara af den beskaffenhet, att detsamma i dess helhet bör komma till Rikets Ständers kännedom.
Herr Statsrådet ville nemligen få i minnet återkalla, att, sedan, efter nådig pröfning af frågan om förändring i Bergs-kollegii organisation, Kongl. Maj:t äskat Rikets år 1847 församlade Ständers bemyndigande, att å allmänna indragnings-staten uppföra lönerna för dem af Kollegii styrelsepersonal, som icke kunde i den nya Bergverks-styrelsen varda bfbehållne, äfvensom lönerna vid Sekreterare- och Advokatfiskals-fjensterna, hvilka borde indragas; men Rikets Ständer uti deras underdåniga skrifvelse den 20 Oktober 1848 härtill vägrat sitt bifall, fann, till följd deraf, Kongl. Maj:l sig föranlåten, att med vidare behandling af frågan om Bergs-kollegii förändrade organisation låta anstå, under afvaktan, att så många ledigheter bland Kollegii embets- och tjenstemanna-personal skulle inträffa, att en ny reglering af Kollegii lönestat, med inskränkning i antalet af embeten och tjenster, men erforderlig förbättring i aflönings-vilkoren för de återstående, mätte kunna utan indragningsstatens tillfälliga betungande tillvägabringas.
Ett sådant för löne-statsregleringen inom Kollegium erforderligt förhållande hade ej till fullo inträdt, när nästförlidna riksdag Började, och hade det icke eller sedermera.
Då icke desto mindre Rikets Ständer,, utan någon dertill från Kongl. Majrts sida gifven anledning, minskat det på Riksstaten bestämda aflönings-anslaget för Bergs-kollegium med Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. 13 3,504 R:dr, blefve nödigt att tillse, huruvida Kollegii erabets- och tjensteman na-personal kunde, utan skada för ärendenas gång, i förhållande till det minskade löne-anslaget, inskränkas; men i främsta rummet vore angeläget att pröfva huruvida en af representationen vidtagen så beskaffad åtgärd, som den nyss omförmälda, i sin tillämpning då eller framdeles verkande till hinder eller svårigheter för Konungen uti verkställande maktens utöfning, kunde af Statsrådet till Kongl. Maj:ts godkännande föreslås.
Den i 57 § Regeringsformen Rikets Ständer förbehållna utöfning af svenska folkets sjelfbeskatlningsrätt skulle, ehuru hvarje
Stats-anslag kunde sägas i mer eller mindre mån inverka på beskattningen, icke kunna åberopas till stöd för deu mening, att borttagandet af hvilket ordinarie stats-anslag som heldst vore på Rikets Ständer allena beroende.
I fråga huruvida sådan rättighet tillkomme Rikets Ständer i afseende på ordinarie stats-inkomslerna, hade Konstitulions-Ulskottet vid Riksdagen 1828—1830 sig yttrat, att af 58, 59 och 62 §§ Regeringsformen vore en följd, att förrberörda sjelfbeskaltnings-rätt endast kunde sträcka sig till de i 60 § Regeringsformen omförmälda extra-ordinarie afgifter; tilläggande Utskottet: "medgifves Rikets Ständer rättigheten, att utan Konungens samtycke borttaga om ock blott en enda bland ordinarie stats-inkomsterna, så funnes ej mer någon bokstaf i Grundlagen, sorn skulle med framgång kunna åberopas till hinder för Ständerna att medelst de egentliga grundskatternas eller jordeboksräntornas upphäfvande nedbryta hela statsförvaltnings-byggnaden.”
Ur denna synpunkt hade ock Rikets SLänder vid flera tillfällen sjelfva uttalat den grundsatsen, att ordinarie Statsinkomster icke kunna upphöra utan Konungens samtycke; men detta erkännande skulle af nyss anförda skäl sakna all betydenhet, derest det på Rikets Ständer allena finge bero, att förändra eller upphäfva staterna för embetsverken.
Visserligen innefattade 30 § Riksdagsordningen en föreskrift för Stats-Utskottet, att vid pröfningen af statsverkets behof iakttaga nödiga indragningar och besparingar; men att härmed icke afsåges någon förpligtelse för Stats-Utskottet, att sjelfmant söka bereda indragningar och besparingar å redan fastställda stater^ visade sig ej allenast deraf, att ordställningen såväl i denna §, som i 59 och 62 §§ Regerings-formen syntes blott gifva anledning till pröfning af sådana framställda behof, som genom bevillningar borde fyllas, utan ännu mera deraf, att, enligt 37 §, Stats-Utskottet icke, utom i ett der uppgifvet fall, egde att väcka frågor till afgörande i Rikets Ständers plena eller att upptaga andra ämnen, än de från plena remitterade.
I allt fall vore det klart, alt Stats-Utskottet, så vidt det vore berättigadl att, utan dertill af Kongl. Maj:t gifven anledning, äfven föreslå indragningar å ordinarie aflöningsstater, icke borde underlåta att framställa dylika förslag i sådan form, som iå Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. kunde stå tillsammans med de Konungen genom Grundlagar tillerkända rättigheter.
Så t. ex. borde härvid icke förbises, att underställning till Konungens pröfning ovilkorligen borde ske: enligt 89 § Regerings-formen i fråga om sådana indragningar, hvilka medförde förändring till större eller mindre del af Rikets allmänna styrelse; enligt 80 §, om statsanslag, hvilka utgjorde vilkor för indelnings-verkets bibehållande, ansågos böra indragas; och enligt 114 § Regerings-formen, i fråga orri indragning af sådana löneförmåner, hvilka innefattades under Presterskapets privilegier.
— Detta hade ock Stats-Utskottet alltid, utom i nu förevarande fråga örn indragning å Rergs-kollegii stat, iakttagit. Stats-Utskottels Utlåtande vid 1840 års Riksdag, i fråga om reglering af 3:dje hufvudtiteln, företedde icke mindre än sex exempel derå.
Utskottet tillstyrkte nemligen, att indragning af Krigs-Hofrätten, Wermlands Fältjägare-regemente, Lifbevärings-regementet, Hallands beväringsbefål, Kommendants-beställningarne i en del släder och en General-befälhafvare, borde ega rum, men att, då dessa indragningar voro beroende af Kongl. Maj:ts bifall, underdånig framställning derom borde göras, och att emedlertid staterna skulle blifva oförändrade.
I utlåtande om regleringen af 2:dra Hufvudtiteln tillstyrkte väl samma Stats-Utskott, utan förbehåll af Kongl. Majrts sanktion, uteslutande ur Riks-staten af det för Numer-lotteriets utgifter uppförda anslag, men, i följd af anmärkningar dervid inom Riks-stånden, blef Utskottet seder-t mera föranlåtet yttra, att enär Numer-lotteriet kunde betraktas såsom en allmän inrättning, hvilken förvaltades af en utaf Kongl. Maj:t förordnad
Direktion, så erfordrades till dess upphörande Kongl. Majrts nådiga medgifvande.
Äfven vid sistförflutne riksdag hade Stats-Utskottet i Irsta punkten af dess Utlåtande om Riks-statens 4:de Hufvud Litel, äfvensom i Utlåtande angående ifrågasatt indragning af Wermlands Fältjägare-regemente, erkänt, att Kongl.
Majrts bifall erfordrades till sådana förändringar inom Armeen, sorn voro af stats-anslag beroende.
Den åsigt, som Stats-Utskottet i ofvanberörde frågor uttalat rörande formen för behandlingen deraf, hade ock blifvit af Rikets Ständer godkänd.
I 72 § (75 §?)
Riksdags-ordningen vore vid den allmänna bestämmelsen angående mål, deri tre Stånds mening, jemte Konungens samtycke, skulle gälla såsom beslut, undantag gjordt för de mål, hvarom i Regerings-formens 69 § vore förordnadt, nemligen de Stals-Utskottets tillstyrkanden, som rörde Statens reglerande.
69 § visade, det undantag varit behöfligt i så måtto, att, enligt densamme, tre stånds mening icke blefve gällande förr, än försök på der föreskrifvet sätt att förmå det fjerde Ståndet alt derpå ingå, fruktlöst allupit; men * hvarken i 72 (75?) eller 69 § funnes något bestämdt stadgande, om eller i hvilka fall Konungens samtycke skulle, i afseende på Statens reglerande, Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. 15 erfordras.
Om likväl 72 § (75 §?) skulle så förstås, att Statens reglerande ensamt på Rikets Ständer berodde; så borde ock, hvad Statsutgifterna anginge, vid ofvanberörde förhållande förutsättas, att Stats-Utskottet icke tillstyrkt någon minskning i ordinarie, af Konung och Ständer fastställda aflönings-stater såvida sådan minskning ej skedde med Konungens samtycke; likasom, hvad inkomst-staten anginge, Rikets Ständer sjelfva antagit, att, vid densammas reglerande, hvarje inkomst-titel borde bibehållas derest icke Konungen medgifvit förändring; ett medgifvande, sorn uppenbarligen styrkte att 72 § (75 §?)
Riksdags-ordningen icke ovillkorligen bjöd, att, ehvad beslut som heldst Rikets Ständer kunde fatta rörande Statens reglerande, sådant ovägerligen skulle lända till efterrättelse.
— Äfven de stadganden, som förekommo i 64 och 65 §§ Regerings-formen och 30 § Riksdags-ordningen derom, att Stats-medlen skola användas till de af Rikets Ständer pröfvade behof, efter den fastställda Staten, och icke annorlunda, än fastslälldt blifvit, samt att de af Rikets Ständer fastställda anslag icke må öfverskridas, måste, för att icke anses innebära en an visning, huru utöfningen af Konungamakten må kunna göras omöjlig, betraktas såsom meddelade under enahanda förutsättning, som här förut i afseende på 72 § (75 §?) Riksdags-ordningen var omförmäldt.
— Det vore icke eller tänkbart, att Rikets
Ständer någonsin velat förbehålla sig oinskränkt makt att efter behag förändra embets-verkens stater, ännu mindre att Kongl. Majit kunnat sådant förbehåll sanktionera.
Detta kunde icke stå tillsammans med den helgd Grundlagen flerestädes tillerkänt Konunges beslut, så att, enligt 90 §, Regeringens beslut, resolutioner och utslag icke kunde af Rikets Ständer upphäfvas; ett grundlags stadgande, som, i afseende på den organisation embetsverken erhållit, skulle sakna all betydenhet, derest genom indragning af fastställda löneanslag Rikets
Ständer skulle kunna göra det omöjligt att verkställa hvad Kongl. Maj:t, genom utfärdade instruktioner för embetsverken, om göromålens fördelning m. m. förordnat.
För öfrigt, orri ock Grundlagen derutinnan vore obestämd, syntes i denna fråga böra gälla hvad Konstitutions-Utskottet vid Riksdagen 1828—1830 i afseende å sättet för ordinarie Stats-inkomsters förändring yttrat, nämligen att, ”då i Grundlagen intet särskildt föreskrifves, måste hvarje dylik förändring till väga bringas i enahanda ordning, som andra allmänna förhållanden, eller genom Konungs och Ständers sammanstämmande beslut;” — en åsigt hvilken Konstitutions-Utskottet 1834—1835, i Utlåtande N:o 4 (N:o 5 ?) förklarat sig fullkomligen biträda.
Hvarje Rikets Ständers åtgärd att, utan dertill af Konungen gifven anledning, nedsätta embetsverkens stater under det belopp, hvartill de år 1823 uppgingo, stöde äfven i strid mot den rättighet, som Rikets Ständer vid samma års riksdag 16 Konstitutions-lltskottets Memorial, N:o 6. tillerkänt Kongl. Maj:t att för embetsverkens ombildning använda derför redan befintliga ordinarie anslag, i afseende hvarå Konstitutions-Utskottet vid Riksdagen 184-4 uti Utlåtande N:o 10 yttrat, att 'Kongl.
Maj:ts rätt att ombilda embetsverken eller specielt jemka deras lönestater med användande af derför redan befintliga ordinarie stats-anshig, vid betraktande, bland annat, af 45 § i 1823 års Riksdags-beslul, måLte lemnäs obestridd.” — Då Kongl. Maj:t föresloge Rikets Ständer att fastställa en ny aflönings-stat för ett embetsverk, eller att å en redan af Rikets Ständer och Kongl.
Maj:t fastställd aflönings-stat uppföra en ny lön, afsåges dervid naturligtvis icke endast behofvet för några få år intill en blifvande riksdag, utan för en längre framtid; och sedan ett sådant förslag utan förbehåll af Rikets Ständer godkänts, vore Kongl. Maj:t naturligtvis oförhindrad, att vid utnämningar till de tjenster, hvartill lönerna vore anslagna, försäkra de utnämnde om lönernas åtnjutande så länge de tjensterna innehade, och att, vid blifvande ledigheter, tjensterna genast med enahanda försäkran återbesätta.
Funne åter Rikets Ständer, vid pröfningen af ett sådant förslag, att behofvet, såsom tillfälligt, kunde anses upphöra efter en eller annan riksdags förlopp, kunde det särskilda förbehåll lämpligen göras, att anslaget blott beviljades intill näslpåföljande statsreglering.
Så hade ock från och med 1840 års riksdag vissa aflönings-anslag för Kammar-kollegium och Kammar-rätten vid hvarje riksdag beviljats med forr-r berörde förbehåll; och under sådant förbehåll beviljades vid Riksdagarne 1845 och 1848 ett tillökadt anslag af 1333 R:dr 16 sk, till WitlerhetsHistorie- och Antiqvitets-akademien; men sedan Kongl.
Maj:t, på den grund, att denna tillökning allt framgent vore för Akademien behöflig, föreslagit, alt densamma måtte varda på ordinarie stat uppförd, hade Rikets Ständer vid sistförflutne
Riksdag härtill lemnat ovilkorligt bifall.
Flera exempel på förbehåll af nämnde beskaffenhet vid aflönings-anslags beviljande skulle kunna åberopas; och hvarje sådant, om det icke skulle anses vara alldeles öfverflödigt, innefattade ett erkännande, att derförutan till anslagets indragning Kongl. Maj:ts medgifvande erfordrades.
Majit vid riksdagen 1847 föreslagna förändring af Bergs-kollegium, som skulle föranledt en statsbesparing, icke af 3,504 R:dr, utan endast af 2,759 R:dr 32 sk., hade ej kunnat bringas till verkställighet, derföre att Rikets Ständer ej medgålvo vissa embets- och tjenstemäns förflyttning på indragnings-stat.
Detta embetsverk borde alltså tillsvidare såsom Kollegium qvarstå, hvilket åter fordrade bibehållandet af en chef och minst två ledamöter:
Det vöre uppenbart, att vid ny reglering af verkets aflöningsstat äfven med icke obetydlig inskränkning af tjensternas antal, statssum mans - Eonsiitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. 17 mans nedsättning med nära en fjerdedel skulle vålla hinder och svårighet, såvida de återstående tjensterna skulle tilldelas lönevilkor, öfverensstämmande med behofvet och sednare tids löne-regleringar för andra embetsverk.
Beträffande yttrandet i Rikets Ständers skrifvelse, att för närvarande flera embeten och tjenster inom Bergs-kollegium stodo lediga, finge föredraganden upplysa, att Presidents-embetet, ett Bergsråds-embete och Advokatfiskals-tjensten voro vakante; men af Bergsråds-lönen hade Kongl. Maj:t måst åt de återstående tvänne Bergsråden anslå 800 R:dr för ökade göromål.
Presidents-embetet och Advokatflskals-sysslan sköttes, efter Kongl.
Maj:ts särskilda nådiga förordnanden, af dertill utsedda personer, emot lönernas åtnjutande.
Ehvad befattningen på detta sätt eller med formlig fullmakt innehades, syntes obestridligt, att den myndighets anseende, hvilken förordnandet eller fullmakten utfärdat, äfventyrade att kränkas, derest någon af densamma icke föranledd åtgärd skulle kunna omedelbart åstadkomma utnämningens eller förordnandets tillintetgörande.
I betraktande af alla dessa förhållanden och då Statsrådets embets pligt vore att vårda sig ej mindre om Konungamaktens helgd, än om Rikets Ständers rättigheter, ansåg föredraganden sig icke böra tillråda Kongl. Maj:t att godkänna ifrågavarande, af Rikets Ständer beslutade indragning å Bergs-kollegii ordinarie'aflönings-stat; hemställande dock, att före då innevarande eller 1851 års utgång måtte tagas i nådigt öfvervägande, huruvida en förändrad reglering af bemälda Kollegii embets- och tjenstemäns aflöning kunde, utan äfventyr för skötseln af Kollegii göromål, med det minskade aflönings-anslaget åstadkommas, att provisoriskt blifva gällande intill dess frågan om Bergslags-staternas organisation i sin helhet kunde å den Riksdag, som nu ingått, genom nådig proposition göras till föremål för Rikets Ständers pröfning.
Uti föredragandens ofvan anförda yttrande hafva Statsrådets öfriga närvarande ledamöter, Hans Excellens Justitiae-stats-ministern herr Grefve Sparre, Hans Excellens Statsministern för utrikes ärendena herr Friherre Stjerneld., Statsråden herr Wallensteen och herr Gripenstedt, jemte dåvarande Statsråden herr von Hohenhausen, herr Genberg och herr Grefve von Platen, till alla delar instämt.
Fastän föredragandens uppträdande med detta anförande icke synes haft till ändamål att framkalla och ej heller i verkligheten framkallat någon regeringsåtgärd, utan lemnat sjelfva det afsedda regerings-ärendet beroende på framtida rådslag och beslut; och tillika förekommer, att, såsom i det efterföljande skall omförmälas, Konungens Rådgifvare vid det sednare tillfälle, då frågan om Bergs-kollegii förändrade organisation till afgö^ Bih. till ii.
Brot. 1853—1854, 3 Sami. 4 Baft. 3 i8 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. rande företagits, tillstyrkt detta embetsverks reglering med det för min skade anslaget; liar Utskottet funnit sig böra särskildt fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på samma' anförande.
Det innebär nemligen, att Rikets Ständer skulle hafva genom beslutet om indragning å anslaget till Bergskollegium, öfverskrida gränsen för sin grundlagsenliga verkningskrets och förnärmat Konungamakten; Konungens Rådgifvare? pligt att .vårda sig om Konungamaktens helgd skulle nu hafva uppfordrat föredraganden, att inför Konungen i Statsrådet uppträda med en ur Grundlagarna och Rikets Ständers fordna beslut hemtad bevisning, som skulle hos Konungen vid detta tillfälle emot Rikets Ständer framkalla ett ogillande, hvilket lik väl icke blefve det ogillande, som innefattas i meddelande af ett Irån Rikets Ständers mening afvikande beslut i ett till afgörande framstäldt ärende ocb som genom beslutets kungörande gåfve sig öppet, offentligt tillkänna, utan endast det tysta, hemliga missnöjet, som icke skulle hafva någon yLtre handling till följd.