Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
D Hvad kali, det d&amp; vara för en makt, som så förmår förvända.
synen på en i öfrigt förnuftig kvinna med god ' srnak?
Hvarifrån kom- mer.
egentligen den föreställningen att, för att klada sig val, måst.e man göra sin smak till en lekboll för denna mystiska makts nycker?
Dessa frågor, soin ovillkorligt tränga .sig frain, kunna säkert bast be- svaras af dein, bvilka gå med valkar på axlarna och en .liten platta p&amp; Iiufviidet i stallet .för hatt, nar frosten nyper i kinderna och färgar nästippen röd; ty jag utgår från det berättigade antagandet, att i v i r frilietstörstande tid ä r det ingen, som låter tyrannisera sig, utan att veta hvarföï och af livem.
* 0ni nu modets despotism iitginge från vårt eget land, s i vore det mindre att frukta; men - .bevars val!
- sådana barbarer äro vi .val ej!
En fraiisman skulle komma upp .til.l vår aflagsna nord och finna, att vi vågade lie en smak för oss själfva!
Det kunde ju icke .gå .an - hvilka hottentotter skulle han ej då taga oss för!
Nu däremot, nar.
vi hedras af s&amp; fint besök, hvilkeii stolthet att kunna visa honoin, liur vi följa med vår tid, som det lieter, ocli hrilken iira för oss, att vi göra det så blindt, trots de olikheter, soin finnas mellan vart sknp- lynne, våra tiZkjå ?zgar, vårt klinrat!
Dessa olikheter am i sjalfva verket så oöfverstigligt stora, att de förvandla inoderaseriet från att yara endast löjligt till en verklig fara för var nation.
Ä r det shlunda icke vansinnigt och fördarfligt, nar ett litet land med begränsade tillgingar vill apa efter lyxen i ett stort land, ett land, hvilket liar råd att dagligen ge ut tio wdlionei * francs p i sin budget, och där - mark väl!
- modevarorna likval äro betydligt bigigare iiii Iios oss?
någonsin siffror kunna tala så att de väcka till efter- tanke, så vore det väl har.
Och lika olika som v&amp;ra tillgingar, ar vist skapl.iine - till heder för oss!
Hur passar t. ex. den ombytlighet, som hos parisare11 nästan öfvergått till omöjlighet a t t ' b e v w ~ ett inti.yck, till det segs fastliållande vid det bestående, som ar ett af fi; imddrageii i det srex- ska folklynnet?
Svaret är, att i7i icke, utan att göra vad p$ var karakter, kunna följa dessa friininande moder, lirilka a.llt mer och iner Bli beräknade för dagen.
De peleriner t. ex., hrilka i somras varit så omtyckta - hyr se de ut?
Ofversållade nied pärlor eller pal- jetter, lysa de på långt håll ocli rycka iippniärksaiillieteii till sig; men nix man.
kommer narinare, miirker man, att rispet lianger i långa fran- all slags kantning eller fall.
Dit srenska sar darför, a t t de husmoder, hvilkens stolthet det iii, att liiineskapet och barnens kläder befinna sig i den solidaste ordning, säg mig, hrad inan p i rgrt spy@ kallar en s&amp;da.n toilett!
D a måste medgifra, att ont det icke vore iiiodernt, skulle v %rt kvinnohjiirta uppröras öfver en sådan oordentlighet.
Icke mycket bättre iiro de inoderna sideiikjortlarna, so111 livarkeii ha skoning euer band, endast en fåll i kanten.
Xed vara.tillg$iigar och vara fordringar på ordning borde det ju vara omöjligt att följa detta slags efeinera moder.
HetLnk ocksi, att i det land, soni bestam- iner, hiw vi skola kläda oss, ar kvinnans skaplynne helt olika vårt.
I Frankrike finnas egentligen endast två dags kvinnor: de, som lefva för att njuta ocli de, som lefva för att arbeta soni mannens kompagnon i handel eller industri.
I begge dessa klassen.
ar hemlifvet efter vira begrepp okandt, ty barnen uppfostras borta för att icke vara till hin- der för.
njiitningeii eller arbetet.
3Iinga arbetande familjer ha idce ens hushall liemn~a, utan intaga sina inaltider ute.
Den första af dessa klasser, den njutande, iir.
det som slår an sans
tonen i modets viirld.
Och 11iir går för dessa kvinnor icke all sträfvan.
lit pk att där .intaga främsta platsen!
Alla deras förmögenlieter kon-.
cen ' treras därpå, och deras högsta traktan i lifvet flyger icke längre än till att cr6era ett mod och att, för sina utsökta toiletter koinma i Figtiro.
Nii frågar jag: är det alldeles ofarligt för oss att blindt följa efter pA alla de nyckfulla irrvägar, sorn,dessa våra andliga, antipoder behaga SIA iii pk?
A t t s&amp; icke är fallet, visar det olycksbringande bruket af snör- lif.
I Frankrike snör nian sig: allt ifrhii den tidiga barndomen, ja, bruket af detta lika osköna som ' sundhetsvidriga plagg har så ingått i det &amp; lniiinna medvetandet, att det anses oanst2imligt att visa sig utan detssinm,z.
Därför är det icke mycket hopp om att fh det afskaffadt lieniina, .&amp; länge vi taga våra moder frhn ~ &amp; i s.
Till den franska Irviniians iirsiikt kan sägas, att hon är gränslöst o kunnig i hälso frigor och lika ovetande om sin kropps inre delar, som hon förstår att soig- iiera de yttre.
När hon drager till snörlifvet, sk att hennes bål tyckes g&amp; af i tvii hälfter, sk har hon därför ingen aning om de ädla organ, ho11 förgriper, sig på.
~ e denna i ursäkt gäller icke oss, nordiska kvinnor.
S t mycket är redan skrifvet och taladt mot snörlifvet, att ', ' ingen af oss längre kan vara i okunnighet om, har vi skada oss själfva och Iivilken otillåtlig hänsynslöshet vi begi mot det kommande släktet.
genom att bara ett pligg, som hämmar blodcirkulationen i kroppens viktigaste delar.
Anemiska sjikdomar gripa omkring sig i ' eii för- färande grad, och kiir skall också blodet kunna ' liålla sig friskt, nar det icke £h cirkulera naturligt; men det bekynirar oss ej.
Pariser- moderna föreskrifva snörlif - vi ' måste ju följa med vår tid.
Sanner- ligen ser det icke ut, som am vi .i allt 1iv; ld son; rör tibdet vore f ödda med slafinUket i pannan!
Hvad sedan klimatet beträffar, är det, som om det alls icke fun- nes till ' för oss.
Ena vintern gå vi med fotsid kappa; året därpå for- drar modet en kort, som icke ger.
skydd hvarken å t höfter eller mage.
Ena kret @ L vi med en förnuftig hatt, som Iikller hjiissan varm; året, därp&amp; anlägga vi efter modets anvisning en liten lapp, hvilken inan. '
förr i varlden sklille ha betraktat på sin höjd ' som en hå~: klädsel att gå inne med.
dessa förändringar af dräkt skaffa oss ansikts- sniiirtor, liiifviidvtirk och magikonimor, ge vi allt annat i världen skul- den, blott icke vki: oförnuftiga dräkt.
När de franska friintimren.
kiiiina stå ut dlrnied, Iivarför skuiie icke vi.
glömma bara en sak: Frankrike liar ett mindre strängt kliniat och fransniänneii ett inera varmblodigt temperament än vi. '
,, ' '
' Dessa jiiinförelser tringde sig ovillkorligt pk mig, dar jag satt i Champs-ElysBes den sköna sommaraftonen.
S ä r jag nu efter nier an ett lialft &amp; rs fö14opp kommer dit igen, lius förtindrad är ej naturens grundstiin~ning !~) Sommarens korta jubel är för länge sedan förbi; natu- ren liar fällt sin skrud och gråtit sig i sömn.
Grått och ödsligt a r allt - ingen rimfrost, ingen esnö.
Vemodigt svepa dimmorna sig om de busksnår, dar rliododendi~ona iniiiitra farger förr lyste, medan träd- kronornas nakna kvistar tydligt teckna sig mot den grå himmelen, sträckande sig, som för att tigga om ljus och viime, mot en blek, ai- sigkominen sol.
De.t är en dyster vinterstiiiniiing, som gör hjärtat beklämdt.
- Meii -- vagnarna rulla framåt i oafbrutna rader, de promene-, raiide skrida frain i täta kolonner, saniina belitila, uthtvända, af natu- ren oberörda uttryck licis mängden.
Det förekommer mig, som om denna rörelse, detta proinenerande ic.ke ett ögonblick afstannat, sedan jag var här sist, som skulle det utan afbsott fortsiitta anda till värl- dens yttersta timme endast och allenast för att visa iniinskligheten, 11ur den måste kläda sig.
Och hvad jag.
nu sag gaf endast ytterligare ' näring å t mina betraktelser från i somras.
men klädningarm äro ju alldeles rörande enkla - knappt en garnering; icke är det värdt att bi4ka så mycket nied moderna zu,:, hör jag inviindas.
Jo, det ar en skön enkelhet - en fijrstiilld, grund- komisk enkelhet!
Hör nu bara!
En dam, som respekterar sig sjalf, d. v. s. som ar genomträngd af toilettens stora betydelse för ~iirldsiitver.klingen, kall.
icke visa.
sig på promeiiaden utan en lång - en allt liingre och längre - klädning.
Släpet får gär&amp; hjälpa gatsoparen en smnla i hans otrefliga göra, bara.
daiiien i fråga icke glömmer det riktigaste: att nied två fingrar nypa i kliidningens kant, lyfta den tillräckligt högt för att gifva en klar föreställning om underkjolens yelsbräm eller dess krus af siden ocli ' spetsar, samt a t t p&amp; samma ging behsndigt vända den ut och in för att ksk&amp;&lt;larnn icke skall i okunnighet oiii det w e k k klart färgade siden, Iivarmed kladningskjoleii in~ändigt a r fodrad och gar- nerad.
Jo, det är en skön enkelhet!
.Skuldrorila - ack, de iiro ännu lika v: inställda af söiiimerska~i, hur fulländade naturen iiii gjort dem!
Därrid iii.
ingenting att göra.
Trollspöet har iiiinu ej behagat peka bort dessa kuriösa biliang, som likna handtagen på en etruskisk grafurna.
Men vänta bara!
Deras - - -.
.- - - Detta bref kom oss till hmi (la i börjuil af iiret, ehii1-u \ - i tyvarr e j förr iin iiu haft tillfalle att införa detsnnimn.
timme slår .ocksh en &amp; ng, ock jag.
känner en stilla skadegliidje vid tanken p&amp;, hur fula vi.
(76 skoia finna deiii.
Och hatten, eller livad den tingesten nu skall kallas, den liar icke med tiden och årstiden blifvit förnuftigare.
Så vinter det är, försvinner den nastan i det alltid starkt kixsade Iikret.
E n liten gald- broderad palmett - en stillning med påtriidda stora parlor, så att Iikret tyckes liållas ihop af ett pärlband - en guldtr8dssgets ined en wesprita, detta a r nu inest c8ic afven för promeiiaden.
Mycket egen- domligt ar det a t t se denna Brist p i Iiufvudbetäckning p&amp; saniiiia gång, som de väldiga boorna, lindade oin halsen ända upp öfver ' öronen, tyckas skvallra om viiiter och köld.
Denna niodekritik, som min iinghet så fönniitet vågat företaga mot s,ii#lf \ - a wsinskens drottning,, vill.
jag sluta med a t t meddela en.
iakttagelse?
son1 j a g finner anniihkningsvärd.
Månne de franska mannen skulle tillhöra ett svagare släkte än kvinnorna?
Det ser nästan si3 lit, ty medan de senare med dödsförakt trotsa ett ratt och iiiycket växlande klimat, betacka de förre sina hufvuden lika angsligt, soiii våra öintroi.liga nordiska iniin.
Aldrig har lilan i sjalfva verket sett en iiian, 11ur stor inodesnobb lian än kan vara, i stället för Iiatt sMta en palniett eller liknande 11 % liiifvudet för a t t behaga oss, aldrig liar inan sett en nian för detta viktiga .iindainål göra det inirista offer af sitt fysiska välbefinnande.
Men mannen äro ju också - i söder so111 i nord - några riktigt inbitna egoister, och det till trots för a t t vi kvinnor re.dan under så nihnga, många generationer gifvit dem ett godt föredöme i sjalfuppoffring och sjalfspakning.
Var möda ä r så till den grad bortkastad, a t t de t. o. ni.
i all hemlighet draga på munnen &amp; t ' våra oerhörda ansträngningar a t t blif va - » som alla andra z. l.
J1: Alizkolwz.
De instängdas sällskap.
Bref från Amerika.
- Haronidagen var jag inbjuden till ett litet elegant hein i Fila- Då vi steego upp f r h tebordet, sade värdinnan:.
wI; izzie, min systerdotter, ligger diituppe och väntar på a t t f5 göra er bekantskap.
v delfin.
rr '
Snart siitto vi alla omkring en hvilobädd, p i Pivilken lag ein den älskligaste 18-higa flicka.
Det var sjiiklingeii Lizzie.
Hon tig dar s % skär och Iivit, sh glad och blid, att jag knappt trodde mina ijron, då tanten berittade, att Lizzie legat orörlig öfver tre &amp; r i rygg- märgslidande.
2 Stackars liten!
D tiiikte j ag.
b Tre iingdomsår pk plkgans biidd utan sysselsitfiiing!
» J~izzie tycktes läsa inina tankar, ty Iioii sade gladt: sahl jag ar inte ledsen.
Det finns s6 mhiga som äro viime däran %n jag.
J a g Iiiiiner aldrig att lin tdkigt.
Jag Iiör till de ~ ~ ~ t i i l ~ smskap.
gam B Och nu talade hon om för mig liuru sjuklingar och krympliii- gar öfver hela Förenta staterna, ja till och med i England och Japan, slutit sig tillsainpans till en förening, De instiingdas sällskap ?&gt;, hvars affarer skötas af friska, för sjiiklingar öminande personer, och huru niedleinmarna pläga umgänge .ed livarandra genom privat koribespoii- dens och genom bref, tryckta i sällskapets organ, Det öppiiri, fönstreto.
Lizzie blef riktigt varm i sin if \ - er att redogöra för l de instäiig- das, verksamhet, och vid afskedet bad Iion inig medtaga sista haftct af sällskapets broschyr, som riil kan kallas passioiisbloininan i den amerikanska pressens .rika flora.
J a g Ifiste till l h g t in p&amp; iiatteii, fastiiii det sred i lijiirtat.
Xanskligt lidande, tiligt buret, saluhilets ranlottade sto4 ande och npprniintiande sinn olyckskamrater, sugande Iioniing lir lifretts torfti- gaste bloiiister~ upplyftade vid tanken p % Hoiioiii, soin b&amp; rr " ira sor- ger - detta var lirad jag s,ig genoin g det öppna fönstret,.
Sannerligen.
en förödmjiikande laxa för en h a r, soin ined friska leminnr jäktar efter lyckan ocli ej blyges att knota öfl-er sinii inotgttngar!
De lama, de blinda, de orkeslösa skrifva till h ~ a r a n d r a i glad- tig, förti.östansfiil1 ton.
Då de iiairina hiwii iiihga a r de w r i t sgng- liggande och h m r i deras skröplighet l~estir, s$ sker det endast i ända- m !~l att förmedla närinare bekantskap och iitaii klagovisor.
På s i sätt kan, Det öppna fönstret,, hvarigeiioiu ilen yttre världen tyckes stiga in i sjukriiminet, liknas vid arkens fönster (l mosebok, 8: G:!, geiioni hvilket den kraxande korpen flög ut, för att aldrig återvända, medan duf \ wt med oljebladet fann sin vag tillbaka.
Fridens ocli glädjens bud koinma flygande in genom: .Det öppna fönstret s nied hjälp af B Onkel Sanu o vidlyftiga postraskor.
Hvarj je &gt; instaiigd~ (D sliut-in D) liar f örteckning p i alla olj-ckskainraters fö- delsedagar ocli koininer saiiivetsgsannt illåg deiii.
Det viilni %ciide Iiern-
.mets krynipling siiiider en present eller ett blomsterkort, oodi till och med den fattigaste, om lian blott kan röra handen, sänder gratula- tionsbref.
Tank, huru det skumma ögat mitte tändas, liuru den tärda handen nihtte darra af rörelse, då till och med till den fattigaste koja, som hyser en stackars krympling, posten kommer på födelsedagen!
Finner lian tröst i religionen, s i är det ljuft för honom att veta, a t t lians fromma kamrater iniiesliitrt lioiioin i sina böner Ilvarje.
dag i ~sl~ymningsstundeii .. A r en patient saiiilare af friiniirken, inynt, knappar, natiwhisto- riska föreniål etc., så förmedlas utbyte ined andra samlare genom, Det ö p p k fönstreta.
Och den som p2 sjukbiiddeii inBste söka att för?
t j i n a pengar genoni haiidarbe te finner kunder gen om sainina ' organ.
: I: forbig&amp;eiide m å namnas, att en » instängd,, som i åratal varit lam i lii&amp;nder och fötter, lärt sig i nödens skola att sy, rita och nlQa nied niileii eller pensehi inellan tanderim, och förtjänar ej s % litet .genom försäljningen.
af bloinsterkort och sinå Iiaiidarbeten.
Sällskapets tillgåiigar användas ' till Iijiilp &amp; t obemedlade 1e.a- soin innestängas af inöter eller till ggfvor &amp; t shdana ~l~ckskaniratar, andra skäl än sjukdomen.
Ofta d5 ett segelfartyg ligger redo att begifva sig ut på långfärd, siinder, De instiingdas sällskap » minnes- .gifvoi- till sj öniännen, visserligen starka och friska, men likväl .in- stangda inom ' hafvets vida förrädiska fäste.
Och det sages, att en sjöbiiss allti ' d Zir glad att f % till skänks en s i kallad &gt;shiit-iii Bag;) eller %de instängdas pise)), ty deii innehkller ett nya testamente iiied ett minneskort från krymplingarnas skara och en liten syväska med knappar, tråd och nålar.
Nlir julen koinmer lia » de instiingda&gt; ar efter.
år p % vidt skilda lik11 brådtoin att förbereda små gåfvor och uppmuntrande Bref till de olyckskamrater, soiri lagens dom instängt iiiider lås och bom.
I Iiäk- ten och på tuktbus intränga rde instiingd ' aw kiirleksbnd: &gt; E n glad jul ocli ett godt nytt: " ly » för hvarje f h g e.
Det händer ibland att brefväxliiigen niellaii ett par sjuklingar af olika kön röjer en så Iiängifven vänskap, att den giirna rna kallas platonisk kärlek af rörande art. Brefdufvaii, ined ömma ord, iittryckta.
i ostadig stil, och ibland sin&amp; niinnesgåfvor, görnda under vingen, ilar till och frau inellan tvii sjukr~un.
De båda vaiineriin kunna ej niötas och djarfvas knappt hoppas på att någonsin fi se livaraiidra i lifvet.
D e skapa, sig ett idealportriitt af den fr&amp;n.varnnde, befriad f r h sjiik- doinens lia~.~,jniiigar, strilande af ungdoin ocli Iialsa, ocli i iiågon häll- ryckningens st~iiid fyller nog tankebilden liela sj~ikriii~imet med skönliets- '.
glans.
I vår realistiska tid, soni kullk,zstar idealen, förblifver den af, världsyran oberörde, kiinslige kryinplingeii en sann idealist, liiiru tungt och bittert lians lyte an nia kännas.
sDe instängda S följa ined sin tid.
I deras bref anhålles ' friin landsorten ideligen oin gamla tidskrifter ocli annan lektyr, so111 stads.- borna kiiiina undvara.
Griindtonen i brefven iir tacksadiet för viin- skapsbevis och längtan efter bref.
Orkar en sjuk icke skrifva många bref, så .sänder lian@eii rundskrifvelse, hvilken vandrar från postkon- tor till postkontor,.
från sjukbadd till sjukbädd och sålunda liåller bref- växlingen vid lif.
Fattiga patienter förses med skrifmaterialier och frimärken af stiligliggande kamrater, soin Ila rid att dela med sig af sitt öfverflöd.
Frö och lösa.
bloinrrior, blomsterlökar, påbörjade handarbeten, fotografier och illustratioiier, klippta ur deii periodiska litteraturen, p a n n a tygprofver till lapptacken ocli iniinga andra sinåsaker nå sde iiistängdav från medlidande kamrater, soin, af bitter erfaïeiihet, veta Iliiru l h g dagen k#nns p&amp; plhgans b#dd utan förströelse för själen och sinnet.
h o sjnklingens anliöriga så fattiga, att deras förtjänst knap.- past riicker till lifvets nödtorft, anskaffar sällskapet en r u l l s t ~ l för den olyckliges riikniiig och sander honoin » Det öppna fönstrets ' gratis.
Sjiik-ledamot betalar endast 50 cents eller 2 kr.
som årsafgift ocli prenuineration för tidskriften.
Biträdande medleminar betala ininst 1 dollar och donera ofta frikostigt.
De senare iiro friska och arbets- föra och sluta sig tili rde instängdas i inänniskovänligt syfte.
Cecile Gohl.
Arbetsskolan for lytta ooh vanföra i Stockholm.
Var tid ar, från en sida sedd, en specialiseralidets tid.
P % snart sagdt alla områden af vetande eller arbete drifves fördeliiiiigsprincipen d i t längre, ju större vidd man lyckas omfatta och behärska.
I arbetet 0 orenhetens stora fält iiger - numera ett liknande förli3laiide ruin.
v~l,.- E t t a n t d personer, soin intressera sig för wagon viss grupp af lidande, sainmansliita sig till ett sallskap, åtaga sig sin klass att lij#lpa ocli
bilda därined s5 att siiga ett nytt fack inonz det stora sanifiincl, soni valt till sin iippgift att föi: valtn barmliiitigletes gafvor.
S&amp; fi.nnas föreningar, som &amp; taga sig v5rclen om sjuka barn, frigifim I ' kignr, blinda, döfstiiwina m. fl.
Inom de abnorinas värld representeras en ganska stor procent af de Zyttc~ ock va~zffira.
Det kan darför ej annat an förvina, att intet ti- digare gjorts för att tillvarataga arbetskraften livarken hos de inhnga, so111 föda^ lytta, eller hos dein, som genoin allehanda olyckor mista en dler annan lem.
Ocli dock, hur ofta inträffar det ej, att människor, särskildt fabriksarbetare, midt under sin sysselsattning i ett ögonblick stympas sa illa, att de ej uågonsin kunna återvända till det yrke, som dittills skänkt dem deras uppehälle, for att ej tala om de massor af olyckliga, h i l k a under ett enda fältslag förvandlas till krymplingar.
Det blir i &amp; r tjugo år, sedan ett mera allinänt försök att bereds (le lytte en lyckligare tillvaro första gangen gjordes.
Prenumerationspris pr I d u n e n s a m ._ I d u n B M o d e t, fjortondagsuppl.
Iduns Modetidn., m a n a d s u p p t.
Barngarderoben år: kr.
» &gt; » 5: 5: 3: 3: — — — — Byrå: K l a r a Södra K y r k o g.
Prenumeration sker ä alla anstalter i riket post- Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG.
: J. Nordltng.
Utgifningstid: hvarje helgfri Tryckeri Aktiebolag.
N:r 26 393) Iduns fredag.
Lösnummerpris 1 5 öre f l ö s n: r e n d a s t för k o m p l e t t e r i n g a r) A n noiiN]) B - is: 35 ö r e p r n o n p a r e i l l e r a d.
» Lediga platser » 25 ö r e f ö r h v a r j e p ä b ö r j a d t t i o t a l s t a f v.
olika slags välgörenhets- 9 vinnornas utställ- verksamhet.
Gehejm- ning » i vårt syd- rådinnan Buch är sålun- liga grannlands da ordförande i sjö- hufvudstad har nu ef- mansmissionen, sedan ter långvariga förbere- år 1880 föreståndarinna delser och åtskilliga svå- för » Prinsessan Tyras righeter, hvilka dock asyl » samt revisor i lyckligt öfvervunnits, » Kvinnlig läseförening ».
blifvit till verklighet och i dagarne med stor fest- Då kvinnoutställnin- lighet öppnat sina por- gens från början till- tar.
Då äfven det SVEN- ämnade president, kam- SKA deltagandet i denna inarherrinnan Soffy Ox- exposé öfver hvad den holm, på grund af de nordiska kvinnan i våra inom komitén uppkomna, dagar förmår frambrin- tvistigheterna nödgades ga på kulturens skilda draga sig tillbaka, grep områden synes blifva fru Buch efter henne rätt lifligt, och då isyn- spiran och öfvertog där- nerhet från våra sydli- med en ganska vansk- gare provinser nog ett lig uppgift.
Hon har betydande antal damer dock visat sig kunna be- kommer att besöka de segra svårigheterna med danska systrarnas ut- värdighet oeh auktoritet.
ställning, har Idun an- Under hennes kloka oeh sett sig böra ägna den- saktmodiga praesidium samma förtjänt upp- inträdde snart större märksamhet.
Vi bringa lugn i de förberedande G e h e j m r å d i n n a n Bertha Buch.
Fru E m m a G a d.
i dag bilderna af den arbetena och parlamen- K v i n n o u t ställ n i n g e n s v i c e p r e s i d e n t.
K v i n n o u t s t ä l l n i n g e n s p r e s i d e n t.
köpenhamnska kvinno- tarisk ton i komitéde- utställningens tvänne batterna.
Ej för intet ledande personligheter, är gehejmrådinnan ma- dess president och dess vicepresident.
en ännu svårundvikligare projektil — gud ka till högsta domstolens skicklige oeh takt- fulle ledare.
Gehejmrådinnan BERTHA B U C H, utställnin- Amors pil!
Från det närbelägna Viborg gens president, föddes den 24 mars 1828 besökte den unge öfverrättsassessor Buch När kvinnoutställningen nu nått fram till i Fredericia, där hennes far, kapten Kobke, ofta nog Bruunshaab, där han vid första det vackra resultat, som den gjort, är äran då låg i garnison i fästningen.
Den unga ögonkastet hade funnit sitt eget » haab ».
därför i hög grad fru Buchs.
Hon har för- flickan växte upp i den gamla egendom- Och år 1852 hemförde den stränge doma- stått att föra det hela till det mål, hon liga soldatstaden, vid hvilken för Danmark ren från Viborg fröken Kobke som sin brud.
från början satte för sin presidentverksam- knyta sig så betydelsefulla minnen.
Då hon Ar 1861 befordrades hennes man till asses- het: enighet och sammanhållning.
var tjugu år gammal, bröt emellertid kri- sor i högsta domstolen och flyttade med Kvinnoutställningens vicepresident är fru get ut, Fredericia blef en orolig vistelseort anledning häraf till Köpenhamn.
Här har Emma Gad, den äfven i Sverige välkända, och fröken Kobke sändes till.
Bruuushaab gehejmrådinnan alltsedan haft sin vistelse, talangfulla författarinnan.
Fru Gad kom för att vara i säkerhet för de fiendtliga delat sin makes lugna ämbetsmannalif och till världen den 21 jan.
1852 i Köpenhamn, kulorna.
Där råkades hon emellertid af dessutom tagit stor oeh omfattande del i född Halkier, en dotter i den bekanta ur-
Lyss på de ljufva röster dig kalla dit igen.
gamla handelsfirman.
Eedan i skolan visade den blifvande författarinnan gryende literära anlag.
Hon skref visserligen icke så sär- deles utmärkta krior, men däremot diktade hon åtskilliga små dialoger med titlar sådana som » Kung Storkeben » o. dyl.
Den drama- tiska formen har alltid legat henne närmast.
Diktkonsten fick emellertid snart en farlig konkurrent i den uppväxande ungmöns in- tressen.
På balerna hade hon träffat den raske marinlöjtnant Gad, som konverserade så briljant och förde sig så väl, att fröken Halkier ej närde något tvifvel om, att han en gång med tiden skulle bli kommendör- kapten.
Kommandot öfver hennes hjärta blef honom emellertid strax anförtrodt, och den 20 sept.
1872 höllo de bröllop.