Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är på detta skäl samt då en pension, beviljad på grund af ett lyckligtvis så sällsynt fall som att en tjensteman genom tjensten ådrager sig ohelsa och döden, ingalunda kan anses för något vådligt prejudikat, som jag härmed vördsamt föreslår att af den pension, som blef Tullinspektören Tham för tvänne riksmöten sedan beviljad, halfva beloppet, eller 200 R:dr R:mt, måtte varda hans ofvanbemälda enka tillerkänd.
Anhållande jag om remiss häraf till Stats-Utskottet.
C. Bergvall. H:o 149.
Af Doktor J, B.
Om tillägg i fat tigv arel*-/ör ordning en i fråga om kyrkans Jattigrnedels användning till Jördél för prestbolen.
(Denna motion är af Motionären nedlagd tillsvidare). i\:0 150.
Om Bodums kyrkoherde-boställes för vandling från skatte- till prestbols natur.
I Bodums pastorat, tillhörande Hernösands stift och Ångermanlands vestra kontrakt, samt för några få år sedan från Ramsele pastorat afsöndradt, är Kyrkoherden i saknad af egentligt prestbol, enär de tvänne hemmansdelar, 3|| Seland Bodum Böhle N:o 1 och 2f| Seland Böhle N:o 3, sorn för sådant ändamål blifvit af tillhörande socknar inköpt, ännu har skattejords natur, och Kyrkoherden har Motioner i Preste-Ståndet 1862.
301 derför i kronoutskylder att utgöra, efter de i årets markegångstaxa utsatta priser, i ordinarie ränta R:mt R:dr 25: 7, i kronotionde 14: 4, i rotevakans-afgift 3: 53, i båtsmans-arfvode för 4j Seland 15 R:dr, i landsjemnad 3: 82, i hållskjutsersättning 10: 12 eller tillsammans R:dr 71: 68 R:mt.
Denna afgäld är, med afseende både på boställets ringhet och pastorslönens, ej så obetydlig, då det förra föga öfverstiger ett fjerdedels mantal, och den sednare, äfven beräknad efter detta års höga markegångspris, endast uppgår till omkring 2,000 R:dr Runt.
Pastoratets tvänne Komministrar, som äro anställde i dess tvänne anuexer, Tåsjö och Fjellsjö, äro i det afseendet bättre lottade, än Pastor, alldenstund de äro bosatta å bättre boställen af prestbols natur.
Och som dessutom inom Bodums socken med detta år flera nyhemman i skatt ingått, samt prestbolsskatten på ett af dem, om så behöfves, kunde öfverflyttas, får jag, under anhållan, att, der så nödigt anses, i kameralt afseende få inkomma till vederbörande Utskott med närmare upplysningar, vördsamt föreslå, att berörda till boställe för Pastor i Bodum inköpta hemmansdelar af skattenatur i Böhle by, måtte, för att erhålla prestbols natur, från Kronans sida skattebefrias, Stockholm den 30 November 1862. J. Bernh. Runsten.
Mo 151.
Om anslag till brobyggnad Öjver Angermanelfven vid Sollefteå.
I Sollefteå socken, der Ångermannaelfvens tvänne från fjellen nedflytande hufvudgrenar sammanlöpa med vattenmassor, som nedanföre göra elfven ända dit på 10 mils afstånd från hafvet segelbar, hafva, till lättnad för den rörelse och handel, som deraf blifvit en naturlig följd, enär derstädes verldshandeln kommer de ofvanföre liggande rika ådalarues trädvaruproduktioner m. m. till mötes, fördenskull tvänne kostsamma försök till brobyggnad öfver elfven blifvit gjorda, men utan bättre framgång, än den, att de båda, såsom för svaga att motstå ismassorna vårtiden och timmermassorna sommartiden, blifvit upprifna.
Och som kommunen, efter sådana uppoffringar, ej är nog mägtig, att å nyo med blott egna medel företaga en brobyggnad, som vore stark nog att uthärda nämnda pröfningar, samt för en ändamålsenlig brobyggnad, hvad ritningar och kostnadsförslag beträffar, förberedande åtgärder blifvit vidtagna, last jag ännu icke hunnit få dem 302 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
P:o 152. om hand, dristar jag emellertid, under af vak tan deraf, härmed vördsammast föreslå, att för åstadkommande af en brobyggnad i Sollefteå öfver Ängermannaelfven måtte beviljas och anslås dels såsom understöd utan återbetalningsskyldighet, dels såsom lån på möjligast billiga vilkor ett statsbidrag till det belopp, som, efter af vederbörande distriktschef uppgjordt och inkommande kostnadsförslag må pröfvas för ändamålet behöfligt.
Stockholm den 30 November 1862. J. Bernh. Runsten. %io 152.
Om anslag för Sollefteå högre folkskolas ombildning till tvåklassigt läroverk.
Såsom jag har mig bekant, är inom det Hedervärda Bonde-Ståndet motion väckt derom, att den i Sollefteå inrättade högre folkskola måtte till en pedagogi ombildas, eller till en tvåklassig skola med tvänne lärare, en Rektor och en Kollega.
Dervid lära ock af motionären vara anförda skäl, som af vederbörande Utskott torde pröfvas vara tillräckligt talande för motionens och sakens framgång; och får jag derföre, endast med åberopande deraf, och på det äfven här inom detta Högvördiga Stånd enahanda motion må vara anhängiggjord, samt under önskan att Staten må hafva råd dertill, vördsamt föreslå, att den i Sollefteå inrättade högre folkskola måtte få ombildas till en tvåklassig skola med årligt löneanslag af 2,000 R:dr för en Rektor och 1,000 R:dr för en Kollega, eller tillsammans 3,000 R:dr Riksmynt, under vilkor, att kommunen bekostar erforderligt skolhus samt boställe åt Rektor.
Stockholm den 30 November 1862. J. Bernh. Runsten.
N:o 153. 303 Ho 153.
Af Prosten A. Eurén:
Om lekmannaverksamheten.
Då man icke med fullkomlig visshet lärer kunna antaga, att de vid innevarande riksdag till Höglotliga Lag-Utskottet remitterade motioner, som åsyfta ordnandet af den s. k. lekmannaverksamheten, skola hos Utskottet eller hos Rikets Ständer röna det gynnsamma bemötande att man redan för en närmare framtid erhölle en af Konung och Ständer godkänd lag genom hvilken å ena sidan de onekligen stora, för kyrkan menliga olägenheterna af hemälda verksamhet i dess oordnade skick måtte förebyggas, men tillika å andra sidan all den fördel vinnas, som i vår af otro, villfarelse och söndringslusta uppfyllda tid kan både åt lärare och åhörare tillskyndas genom lekmän, de der med oförvitlig vandel samt redig kunskap i ordet och i vår derpå grundade bekännelse förena gåfvan att enkelt och klart densamma framställa, — får jag vördsamt anhålla det Högvördiga Ståndet behagade för sin del besluta, att i framdeles utgående cirkulär till stiftsstyrelser och presterskap en uppmaning må intagas af följande syfte: l:o
Der pastor i en församling finner, att begäret efter Guds ords hörande och utläggning blifvit så stort, att de ordinarie lärarne ej kunna detsamma tillfredsställa; — eller att villolära och söndringar hota att insmyga sig, samt att således i håda fällen biträde af en dertill skicklig, bepröfvad lekman är af nöden; må han då kunna hos Biskopen anmäla sin önskan, att få inom församlingen begagna en viss, af honom känd, lekmans verksamhet ; och ege Biskopen eller den han i sitt ställe, helst bland Domkapitlets ledamöter, förordnar, att anställa en pröfning af den ifrågavarande mannens insigter och öfriga egenskaper, samt, derest han åt dessa åtnöjes, honom förordna, att under Pastors uppsigt, leda enskilda andaktsöfningar och dervid förklara ordet. 2:o
Om en lekman känner sig manad, att i en eller flera församlingar uppträda såsom tolk af ordet, och han för sådant ändamål hos vederbörande Biskop sig anmäler, med begäran, att hans insigter och skicklighet må pröfvas; ege äfven då Biskopen eller den han i sitt ställe förordnar, att en sådan pröfning anställa, och, efter sig företeende omständigheter, antingen förorda eller icke förorda denne lekmans verksamhet.
Om remiss till Högvördiga Ståndets Enskilda Utskotts Pastoral-Afdelning, anhålles vördsamt.
A. Eurén.
Rättelser i Motionen N:o 30.
Sid. 51 rad. 16 uppifr. står: prestbolsskadan — läs: prestbolskattén „ 52 „ 5 nedifr. „ inregist.erades — „ inregistrerades STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MAKCUS, 1863.
N:o 154. 305 N:o 154.
Angående bestämd förklaring att lagen om Kyrkomöte är af Kyrkolags natur, samt orri införande deri af tvänne stadganden ur 87 och 88 §§ Regeringsformen, så som de lyda i Kongl. Propositionen N:o 61.
I det förslag till lag om kyrkomöte, hvilket Kongl.
Maj:ts Proposition N:o 33 innehåller, förekommer i den 9 § följande stadgande:
"Allmänt kyrkomöte tillkommer att upptaga kyrkliga mål, som Konungen till detsamma öfverlemnar eller hvarom fråga af någon dess ledamot väckes.
Mötet ege dock ej att, utöfver hvad i grundlag
Iean varda medgifvet, annat eller mera besluta än underdåniga utlåtanden, samt föreställningar och önskningar att hos Konungen anmälas“.
Den egentliga betydelsen af sistnämnda stadgande framgår först genom den i Kongl. Proposition N:o 61 föreslagna förändringen af 87 och 88 §§ Regeringsformen, genom hvilka kyrkomötes samtycke fordras till stiftande, ändring eller upphäfvande af Kyrkolag samt till att gifva en af Konungen meddelad förklaring af sådan lag en för framtiden gällande kraft.
Den beslutande rätt, som derigenom blifvit åt kyrkorepresentationen tillerkänd, inskränker sig således till den negativa att kunna förekomma för kyrkan menliga beslut.
En positiv förbättring af kyrkolagen måste den deremot framställa under formen af en underdånig önskan hos Kongl. Maj:t, som sjelf icke eger att den bevilja utan riksdagens samtycke.
Det kan derföre synas, som kyrkomötets inflytande på kyrkolagstiftningen blifvit inskränkt till det minsta, som med någon slags beslutanderätt är förenligt, och Hans Excellens Justitie-Statsministern har sjelf i sitt anförande till Statsrådsprotokollet den 5 Januari antydt, att det vore rigtigast att öfverlemna kyrkolagstiftningen ensamt till kyrkomötet gemensamt med Konungen, ehuru han anser, att den för närvarande icke kan helt och hållet undandragas nationalrepresentationen.
Den praktiska blick, som röjer sig i detta Herr Justitie-Statsministerns yttrande torde, vid sakens närmare begrundande, befinnas omisskännelig.
Ty ehuruväl rättvisan fordrar, att rent kyrkliga frågor icke sättas i beroende af någon annan auktoritet eller representation än kyrkans egna, så lärer dock svårligen kunna bestridas, att vår kyrkolag, sådan den förefinnes, ännu är, på sätt Hans Excellens yttrar, sammanblandad med en mängd stadganden af civillags natur, och att nationalrepresentationen skulle medgifva att äfven dessa falla ensamt under kyrkomötes ompröfning, lärer icke vara att förvänta eller hoppas, äfven om — hvilket dock är minst sagdt tvifvelaktigt — sådant för kyrkan vore önskvärdt.
Om man derjemte tager i särskildt betraktande det inflytande på kyrkolagstiftningen, som enligt nu gällande grundlagar af Preste-Ståndet utöfvas, så kan man svårligen förneka, att det till fullo motsvaras af det, som genom ofvannämnda förslag för framtiden beviljas.
Det är nemligen en känd sak, att i så rent kyrkBih. till B.
Prot. 1862 & 1863. 11 Sami. 2 Afd. 39 306 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 154. liga frågor, som antagande af lörbättradt handboksförslag och dylikt, Preste-Ståndets röst icke förmått att göra sig gällande under nuvarande representationssätt; och att, om Riksförsamlingen afhållit sig från meddelande af metodiska föreskrifter för religionsundervisningen, detta mindre berott af bemälda Stånds veto, än af en qvarvarande känsla af hvad som bör falla inom nationalrepresentationens pröfning.
Under sådana förhållanden synes mig för kyrkans båtnad — så vidt denna af kyrkolagstiftningen beror — på möjligaste sätt blifva sörjdt genom antagande af den restriktiva beslutanderätt, hvilken åt kyrkomötet erbjudes.
Om ock genom dess inskränkthet framstegen på reformernas bana i afseende på kyrkolagstiftningen fördröjas, så torde vådan af ett dylikt dröjsmål vara mindre än den af förhastade beslut.
Men på det att denna beslutanderätt icke må kunna snart nog utan kyrkomötes begifvande detsamma fråntagas, och derefter alldeles främmande elementar vår evangelisk lutherska kyrka påtrugas emot dess vilja, är nödigt att dess konstituerande lag innehåller något bestämdare bud om kyrkomötets befogenhet, än en blott hänvisning till Statens Grundlagar.
Huru mycket man än genom lagstiftningen sjelf söker förebygga obetänkta ändringar af Grundlagarna, äro likväl dessa lagar snarare mer än mindre förändring underkastade än civil-, kriminal- och kyrkolag.
Att Sveriges statsskick efter kyrkolagens utgifvande undergått fyra och efter allmänna lagens tre omskapningar, häntyder åtminstone icke på Grundlagarnes större stabilitet.
Hvad vid denna riksdag beslutas, kan redan vid den andra härefter följande bestämmas annorlunda.
Utan att således hysa det ringaste tvifvel om nuvarande Regerings eller nu församlade
Ständers upprigtiga benägenhet att verkligen för framtiden bevilja hvad som nu erbjudes, måste man dock anse möjligt, att i en föga aflägsen framtid andra personer kunna handla efter helt andra åsigter, och genom en förändring af Regeringsformens 87 och 88 §§, sådana de nu af Kongl. Maj:t blifvit föreslagna, göra kyrkomötet till en ren nullitet, och Evangelisk-lutherska kyrkan i Sverige till en Statens trälinna, hvilken i sina egna angelägenheter icke egde rätt till någon talan.
Denna fara kan, utan någon ändring i den föreslagna grundlagen, undanrödjas.
Dertill är nog, hvad jag härmed tager mig friheten att föreslå, nemligen, att Rikets Ständer jemte det förklarande, att lagen om kyrkomöte är af kyrkolags natur, för sin del besluta, att i berörda lag (t. ex. i § 9) införas tvänne nya momenter, kemtade ur de af Kongl. Maj:t i Dess Proposition N:o 61 föreslagna stadgandena i Regeringsformens 87 och 88 §§ af ungefär följande lydelse:
Riksdagen ege gemensamt med Konungen att stifta, förändra och upphäfva kyrkolag; dock att dervid fordras samtycke jemväl af allmänt kyrkomöte.
Med förklaring af kyrkolag förkålles såsom med sådan lags stiftande.
De förklaringar, som till svar på inkomna förfrågningar om lagens rätta mening Konungen gifver, kunna ogillas af det allmänna kyrkomöte, som efter förklaringens afgifvande först hålles, och må dylika förklaringar, der de sålunda ogillade blifvit, ej längre gälla eller af Domstolarna iakttagas eller åberopas.
Motionären hyser intet tvifvel, att en hvar, som verkligen unnar vår Evangelisk-lutherska kyrka den frihet, som Kongl. Majit och Dess främste rådgifvare velat henne bereda, skall finnas benägen att bifalla denna motion.
Den in - Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 155. skränker ej i någon måtto den magt eller den beslutanderätt, som genom den Kongl.
Propositionen blifvit åt Riksdag föreslagen.
Men den söker att förebygga en frestelse, Hvilken, enligt alla tiders erfarenhet, icke är aflägsen från dem, som ega den större magten, nemligen att vilja tillegna sig allt, eller, i förevarande fall, frestelsen för Riksdag att vilja tillegna sig äfven den beslutanderätt, som nu till en början åt kyrkomötet erbjudes.
Sjelf, i egenskap af kyrkans tjenare, utsedd till medlem af den nu varande för Stat och kyrka gemensamma representationen, skulle jag anse mig illa hafva motsvarat den sednares kraf, om jag ej efter bästa insigt och förmåga försökt att för kyrkan finna ett skydd mot en dylik icke otänkbar våda, likasom jag å andra sidan såsom Statens representant ansett för min pligt att möjligtvis undanrödja en stötesten för det Kongl., af tvänne Riks-Stånd och en stor orepresenterad menighet med lifligt bifall omfattade nya representationsförslaget.
Stockholm den 28 Januari 1863. A. F. Sondén.
Iso 155.
Af Kontraktsprosten L. G. II.
Om ersättning
Jöl öfverbyggnad å prostbostullen.
Med anledning af Rikets Höglofliga Ständers till Kongl. Maj:t nu aflåtna underdåniga skrifvelse, angående utarbetande af förslag till en ecklesiastik boställsordning, anhåller jag att genom motion i ett ämne, som uti den ifrågasatta boställsordningen synes hafva sin rätta plats, men hvarom i den underdåniga skrifvelsen ingenting uttryckligen förekommer, få fästa uppmärksamheten derpå, att i nämnda boställs-ordning jemväl torde böra intagas lämpliga föreskrifter rörande ersättning för öfverbyggnad å pi-estboställen.
Genom stegrade anspråk på större utrymme och beqvämlighet har ett slags öfverbyggnad småningom bildat sig vid flera af Ecklesiastik-statens boställen inom de särskilda Stiften.
Då församlingarnes byggnadsskyldighet icke motsvarar tidens fordringar, hafva pastorer sett sig nödsakade att å sina boställsbyggnader nedlägga enskilda dryga kostnader, för hvilka de icke med säkerhet kunna påräkna ersättning af efterträdaren, dessutom ovisse huru länge de sjelfve deraf få draga nytta.
Lika litet kunna Komministrarnc anse sig belåtne med de hus och byggnader, för hvilka de ensamme måste ansvara, och ehuru tryckande denna börda än är för desse svagt lönte embetsbröder, hafva likväl äfven de nödgats utvidga sin byggnadsskyldighet.
För att dels förekomma obehagliga tvister om ersättning, dels uppmuntra att vid nybyggnader bereda sig och efterträdare tillräckliga och Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 155. passande boningsrum, äfvensom anskaffa nödiga uthus, der, i följd af odlingar å boställena, sådana erfordras, torde kunna antagas att en mera omfattande reglering af öfverbyggnadsersättning, äu den nuvarande stiftsvis uppgjorda, skall förpresterskapet blifva fördelaktig.
Men en allmän författning i ämnet, ehuru länge af behofvet påkallad, saknas ännu.
Emellertid har presterskapet ansett lämpligaste utvägen vara att genom frivilliga föreningar, olika i olika stift, söka bereda åtminstone någon ersättning af blifvande boställsinnehafvare för nedlagde byggnadskostnader.
Med erkännande af billigheten i dessa anspråk, under vilkor att ersättningsbeloppen inskränkas till det mest nödvändiga, så att presterskapet icke må betungas genom öfverflödiga eller alltför kostbara och för dem icke behöfliga byggnader, är bestämmandet af summan och kontrollen af byggnaden öfverlemnadt åt presterskapet, som för detta ändamål ingått frivilliga föreningar, hvilka likväl icke egentligen afse någon gemensam ansvarighet, utan endast en förbindelse att vid befordran eller tillträde ersätta företrädaren den förut af embetsbroder efter allmänna grunder bestämda öfverbyggnaden.
Men härvid äro bestämmelserna flerstädes, i särskilda fall, mindre lämpliga, till ersättningsbeloppet ofta antingen obilligt låga eller ock mycket betungande, isynnerhet der ersättningssumman är fastställd lika vid ecklesiastika lägenheter af olika storlek och godhet, eller då det oeftergifliga vilkor dervid icke är fästadt, att summanskall genom årlig amortering förminskas och inom en viss tid alldeles försvinna.
Så är t. ex. i Wexiö stift, hvarest med öfverbyggnad menas hel öfvervåning på den egentliga sätesbyggningen, maximum af ersättning för densamma bestämdt å pastorsboställe, vare sig vid bättre eller sämre, större eller mindre pastorat, till 500 R:dr R:mt och å komministersboställe till 200 R:dr samma mynt, — ersättningsbelopp, hvilka i hvartdera fallet stundom kunna vara tillräckliga, men ock oftast knappt utgöra femte- oller Bjettedelen af de kostnader, som blifvit nedlagda i och för behöflig öfverbyggnad, hvilken på många ställen omfattar, utom öfvervåning, äfven utvidgning af uthus och dylikt.
Ett sådant missförhållande, säkerligen äfven inom andra stift befintligt, torde nu böra uppmärksammas och genom ett, så vidt sig göra låter, allmänt stadgande undanrödjas.
Förslagsvis får jag till ompröfning framlägga följande bestämmelser: l:o) att öfverbyggnad, hvarför ersättning påräknas, icke inskränkes ensamt till hel öfvervåning å sätesbyggningen, utan äfven må inbegripa annan nödig tillbyggnad eller utvidgning af uthus m. m., som af omständigheterna och lokala förhållanden påfordras; 2:o) att inom hvarje kontrakt utväljes en Byggnadskomité af Kyrkoherdar och Komministrar, för hvilken planen till öfverbyggnaden, före dess verkställande, förevisas, och af hvilken, efter byggnadens fullbordande, densamma besigtigas och värderas; och underställes denna besigtning och värdering den Synerätt, som vid näst derefter infallande ekonomisk besigtning, eller laga husesyn, sig å bostället inställer, hvilken Rätt stadfäster eller ändrar ersättningsbeloppet, som dock ej får öfverskrida det enligt första alternativet, såsom här nedan sägs, stadgade maximum; 3:o) att a) maximivärdet af öfverbyggnad bestämmes efter lägenheternas beskaffenhet så, att detsamma å pastorsboställe i pastorat af första klassen ej må öfverstiga t. ex. 2,000 R:dr, i pastorat af andra klassen 1,500, af tredje klassen 1,000 R:dr R:mt, samt å komministersboställe i sacellani af första klassen ej gå utöfver 500 R:dr och af andra klassen ej öfver 300 R:dr Runt, — eller ock b) att Motioner i Preste-Ståndet 1862.
309 b) att byggnadskostnaden efter mätismanna ordom, såsom förut är nämndt, fastställes beräknad till hela sitt verkliga belopp; 4:o) att den sålunda, enligt ena eller andra alternativet, bestämda öfverbyggnadssumman amorteras så småningom på 20 år eller helst, efter annan amorteringsmethod, på längre tid; samt 5:o) att för underhållet af denna öfverbyggnad innehafvaren ansvarar och brister derutinnan afdragas från den ersättningssumma, efterträdaren bör erlägga. Lag-Afdelningen af Högvördiga Ståndets Enskilda Utskott, till hvilket jag vördsamt anhåller om remiss af denna motion, behagade, vid behandlingen af densamma, med sin större sakkännedom och insigt i ämnet, i händelse af bifall till motionens hufvudsyfte, åt mitt förslag i antagliga delar gifva erforderliga närmare bestämmelser.
På grund af hvad jag här tagit mig friheten anföra, får jag vördsammast föreslå, att Högvördiga Preste-Ståndet måtte uti särskild underdånig skrifvelse till Kongl. Majit hemställa, det täcktes Kongl. Majit låta, i sammanhang med utarbetandet af förslag till en ecklesiastik boställs-ordning, äfven tagas i öfvervägande frågan om föreskrifter rörande ersättning för öfverbyggnad å prestbostället Stockholm den 28 Januari 1863. L. G. H. Palmlund.
1862 Sf 1863 11 Sami. 2 Å/d. 40 STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1863.
Motioner i Preste-Ståndet 1863.
N:is 156 och 157. 311 N:o 150- Af Prosten A. F.
Sondén: att qvarnindustrien måtte förklaras Jri och de Jörfattning ar, hvilka derför lägga hinder, upphäfvas.
Sedan Rikets Ständer, genom bifall till Stats-Utskottcts Utlåtande N:o 15 Bil. A, beslutat upphörande af räntan å mjöl- och sågqvarnar, får jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer må för sin del besluta, att qvarnindustrien måtte förklaras fri och de författningar, hvilka derför lägga hinder, upphäfvas.
Stockholm den 28 Mars 1863. A. F. Sondén. iVso 151.
Af Doktor Söderberg:
Om pension för aflidne Konrektorn J. E.
Lyths efterlemnade oförsörjda barn.
Då jag för nära tio år sedan ej utan framgång från denna plats inför Högvördiga Ståndet dristade anlita Rikets Höglofliga Ständers välvilja för enkan och de tre minderåriga barnen efter den kort förut aflidne Konrektorn vid Wisby högre lärdomsskola Jakob Eberhard Lyth, trodde jag ingalunda, att jag än en gång här skulle behöfva uppträda i samma ärende.
Ty om ock ej Rikets Höglofliga Ständer lemnado bifall till min motion i sin helhet, då denna omfattade en begäran om understöd både åt enkan och barnen, utan inskränkte detta understöd endast till enkan under hennes lifstid, så kunde man dock efter all sannolikhet och vanlig mensklig beräkning ej annat förmoda än att hon, som vid mannens dödsfall blott räknade 28 år, väl kunde upphinna det åldersmått, att hon kunde få skåda sina då minderåriga barn såsom fullvexta och försörjda.
Men denna beräkning slog, sorn mången annan dylik, fel, då döden oförmodadt den 24 sistlidue
Maj bortryckte denna enka från frenne efterlefvaude barn, af hvilka det äldsta, dottern Emma Carolina, omkring ett halft år förut fyllt 16 år samt af de Bih. till Ii.
Prat. 1862 Sf 1863. 11 Sami. 2 A/d. ' 41 312 Motioner i Preste-Ståndet 1863.
N:o 158. tvänne sönerna.
Per Gustaf och Johan Axel, den förre kort förut sett sitt 15:de och den sednare ej ännu hunnit sitt 14:de år.
Det är med anledning af denna sorgliga tilldragelse jag, på grund af Riksdags-ordningens 56 §, åter vågar påkalla Rikets Höglofliga Ständers deltagande och välvilja för dessa värnlösa barn, hvilka genom ofvannämnda dödsfall ej allenast förlorat den ledning och det jordiska stöd en moder kan erbjuda, utan äfven gått i mistning om det ringa, men för dem till bekostande af skolgång och uppfostran dyrbara understöd, som från modrens pension kunde komma dem till godo.
Jag får således vördsamt anhålla, att Rikets Höglofliga Ständer måtte åt aflidne Konrektor J. B.