Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På grund af hvad jag sålunda anfört och då det synes icke ligga någon fara deruti att en sådan rättighet, att till gästgifveri kunna åter förvärfva utskänkningsrörelse, som en gång blifvit uppsagd, varder gästgifvare medgifven, får jag vördsamt hemställa, 344 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 242. att Rikets Ständer ville besluta en sådan förändring af ifrågavarande paragraf, att egare af gästgifveri å landet, för hvilket rättighet till bränvins-utskänkning varit för ett eller flera år uppsagd, må vara berättigad att, efter vederbörligen skedd anmälan och mot erläggande af stadgad afgift, för ett följande år åter utöfva sådan rörelse vid gästgifveriet.
Andreas Eskilsson, från Blekinge län.
Häruti förena sig; Pehr Andersson, ./.
Andersson, C. J.
Kjellman, från Blekinge län. frän Göteborgs och Bohus län. från Jönköpings län. 1:0 949.
Af Lars Pehrsson från Nerikes län, att den s. k. trosspassevolansen icke vidare matte af rusthållare erläggas.
M alla inom vårt laud skattejorden pålagda ouera, är väl onekligen underhållet af de på hemman eller rusthåll indelta kavalleri-regementena de mest tryckande, enär, hvad kändt är, inom Lifregementets husarkorps skall hållas häst och karl med full rustning på hvarje helt hemman, ehvad det är stort eller litet; men då många rusthåll eller hemman befinnas bestå af endast 50 h 60 tunnlands areal, måste de således med stor möda och ofta nog till rusthållarnes undergång framsläpa denna tunga börda, hvilken årligen uppgår till cirka 400 å 450 R:dr, hvarför någon lindring, om än den ringaste vore önskvärd.
I anledning häraf vill jag härmedelst ödmjukligen anhålla och föreslå, att den s. b. trosspassevolansen, som är 4 R:dr 75 öre för hvarje rusthåll per år, hädanefter ej måtte erläggas af rusthållarne.
I dess ställe kan och bör densamma utan kännbar uppoffring utgå och erläggas af den under Kongl. Krigs-ltollegii förvaltning stående s. k.
Trosspassevolanskassan, hvilken befinnes vara i en ganska god ställning och hvilkens - Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o '243. 345 kens uppkomst har blifvit bildad dels genom statsbidrag och dels genom insättningar af rote- och rusthållare.
Lare Pehrsson, från Örebro län.
So §43 Af Lars Pehrsson från Nerikes län, om ändring af gällande föreskrifter, angående jords eller lägenhets af stående för allmänt behof, i hvad de afse lösen för vattenverk.
Inom Sveriges rikes landamären har, såsom allmänt bekant är, på nu sednast förflutna ett fjerdedels århundrade betydliga och nyttiga företag blifvit gjorda till och för landets framåtskridande och ekonomiska förkofran, hvaribland jordbruket med dess utgreningar ingalunda stått efter, utan bar den idoge landtmannen uppbrutit och odlat flera, ja många tusende tunnland åker och derigenom beredt, landet en icke obetydlig inkomst.
Han har ock fortfarande ögonen fästade på tjenliga lägenheter, att öka denna nationalvinst med odlingsflit på ännu flera tusende, ja hundratusendetals tunnland, dels genom utdikniug af träsk och kärrig mark och dels genom undanrödjande af på många ställen befintliga vattenverk, hvilka sistnämnda oftast utgöra hindren för de största och nyttigaste odlingsföretag, och med afseende hvarpå det oftast nog bevises, att de befinnas vara af den beskaffenhet och i sådant läge, att de knappast kunna godtgöra underhållskostnaden.
Men det oaktadt pretendera dessas egare, att, då fråga uppstår att ett sådant verk skall inlösas för att borttagas och undanrödjas för ofvanliggande, genom dessa verks förvållande, vattendränkt jord, få i ersättning enligt nu gällande Kongl.
Förordningar icke allenast verkets fulla värde utan, såsom i författningen uttryckes, hälften dertill, hvaraf följden i sistnämnda fall blir, att de många tusende tunnland jord, som efter dessa verks borttagande genom odling kunde inbringa hundra tusende, ja milliontals Riksdaler, blifva oodladc och ej fruktbärande och sålunda tillskynda landet en stor ekonomisk förlust.
Om deremot skälig nedsättning uti dessa verks inlösningsanspråk gjorde sig gällande, blefve, enligt min tanka, ovanligt mycket af förut nämnda jord odlad och uppbringad till rikligt gifvande skör Bih. till R.
Prot. 1865 Sf 1866 11 Sami. 4 AfcL 44 346 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 244. dar.
Alltså vill jag härmedelst, i anledning af hvad jag i korthet här ofvan omordat, ödmjukligen föreslå: att en nedsättning uti uu gällande Kongl.
Förordningen om jords afträdande för allmänt behof samt vattenverks inlösande för ofvan antydda vattendränkta jord kunde inför Rikets Ständer beifras och genomföras, att för vattenverks, för ofvanliggande jords olägenhet, inlösande ej skulle erläggas mera än verkets fulla värde och derjemte för bortflyttning uppoffrade kostnader enligt vederbörlig nämnds uppskattning.
Lars Pehrsson. från Nerikes lån.
Nto 944.
Af Lars Pehrsson från Nerikes län, om befrielse, för rusthållare frän skyldigheten att befordra karl och häst till samlings ställe. , m. m.
Vid Lifregementets husarkorps, så väl som vid flera indelta kavalleriregementen, hvilka äro på rusthåll indelta, få väl, enligt min tanke, dess rusthållare vidkännas den största tyngden af indelningsverkets underhållande, hvilket en hvar har sig noga bekant, och behöfver derföre ej så mycket omordas, om den dem ålagda underhållsskyldigheten af häst och karl, m. m., emedan det varit så många gångar tillförene på föregående riksdagar på tal och dermed ej vunnits något.
Likväl ville jag nu, endast i anledning af den tyngd, som dervid vidlåder, föreslå den lilla förändringen uti Kongl. Maj:ts och Krigskollegii författningar och föreskrifter, om åliggande för rusthållare att vid samlingar till vapenöfningar eller möten och mönstringar etc., att rusthållarne blefve befriade från det oftast besvärliga och ännu mera olämpliga bestyret att med häst och karl till samlingsstället skjutsa en del öfverflödiga munderingspersedlar, hvilka underordnade ej hafva sig bekant, om de äro nödvändiga för den ena eller andra samlingen, samt derjemte hafva foder för hästen och föda för karlen, äfven på samma skjuts.
Nu äro förhållandena så beskaffade, att många rusthåll äro belägna två ä tre mil från samlingsstället; dessa rusthållare skola ju, för att skjutsa sin husars ofvannämnda munderingspersedlar jemte hästens foder tillika med foder för sin Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
347 häst och mat för husaren och sig sjelf, få eftersätta en ganska betydlig tid, hvilket medför ej så ringa kostnad.
Det är nå ofvan anförda skäl och till befrielse från detta, såsom det synes, obetydliga, men ändå för många rusthållare kännbara onus, som jag ville ödmjukligen föreslå, att husaren skall, om lian utan olägenhet kan, på hästen transportera allt hvad han behöfver från rusthållet till samlingsstället, samt att vid samlingsstället eller uti de qvarter, som derstädes äro ordnade, tillhandahålles foder för hästarue och mat för karlarne, hvilket skulle motsvara det hittills af rusthållarne bokostade underhållet för häst och karl samlingsdagen, och skulle detta bestridas af allmänna medel eller af regementets kassa, hvilket allt ej torde uppgå till högre belopp än cirka 75 å 80 öre pr nummer, men skulle för hvarje rusthållare bereda en lindring i kostnad af flera riksdalers värde.
Om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott anbålles vördsamt.
Lars Pehrsson, från Nerikes län.
N:o *45.
Af Jöus Andersson från Malmöhus län, att för folkundervisningens befrämjande den s. k. personliga skyddsafgiften ma till hela sitt belopp komma hvarje församling till godo.
Det må ej nekas att mycket blifvit både uppoffradt och verkadt för folkskolans och folkbildningens framsteg, utan tvärtom, med känslor af tacksamhet och hopp, erkännes att både regering och representation egnat denna, för fosterlandets framtida bestånd och lycka vigtiga institution en hägnande och uppmuntrande omvårdnad, och detta icke minst vid sistlidne riksdag.
Det lyckades likväl icke då, ehuru flera motioner derom väcktes, att bereda församlingarne rätt att för deras folkskoleverk använda hela den ifrån dem utgående personliga skyddsafgiften.
Ett sådant föregående kan icke vara särdeles uppmuntrande för 348 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 246. ett nytt försök; men som jag är uppmanad al mina komitenter dertill, sami emedan jag anser att det skulle vara en fördel, om församlingarne voro försäkrade om denna, alltid beräkneliga tillgång, ock icke beroende af sin större eller mindre förmåga att, i viss rigtning, göra uppgifter öfver egna uppoffringar för erhållande af statsbidrag, så vill jag vördsamt föreslå, att till folkskoleväsendets förbättring anslås hela skyddsafgiften, som inom församlingarne utgår, hvilken hvarje församling för sig må ega lyfta å landtränteriet i länet.
Jöns Andersson, från Malmöhus län N>o 940.
Af iVils Andersson från Wermlands län, om befrielse för vaktmästaren J. F.
Forslund fran den honom genom domstols beslut ålagda skyldigheten att ansvara för åtskilliga af Paul Hedström mot förfalskade reversal erhållna lån fran Rikets Ständers Bank.
Till följd af det beklagligtvis allmänt kända förhållande, att en af detta Stånds fordna ledamöter medelst användande af falska lånehandlingar fått hos Rikets Ständers Bankodiskontverk belåna och omsätta fem stycken lånedokumenter å ett sammanlagdt belopp af 4,520 R:dr Runt, hvarför han ock genom Kongl. Maj:ts och Rikets Svea Hofrätts Utslag den 22 November 1864 blifvit, för det han falskeligen å reversalen tecknat såväl gäldenärens, löftesmäns och vittnen som domhafvandens i orten namn, dömd att varda äran förlustig och hållas till straffarbete i sex år, har vaktmästaren J. F. Forslund, hvilken förre riksdagsfullmägtigen Paul Hedström begagnade såsom ombud för handlingarnes inlemnande, måst till Banken gälda förrbemälda kapital genom utfärdande af sin revers till Diskontverket, på grund deraf, att han å låuedokumenterna tecknat % Motioner i Bcmde-Standei 1865.
34y sin ansvarighet för desammas rigtighet; ett hårdt vilkor för en person, som endast har några hundra Riksdaler i ordinarie lön Vid rausakningen hos de domstolar, som handlagt detta förfalskningsmål, har icke den ringaste anledning förekommit till någon Forslunds delaktighet i brottet och hans föregående lika långa som hedrande tjenstebana gifvet' bekräftelse åt den öfvertygelsen, att han här handlat på god tro.
Forslund kunde icke heller gerna hafva skäl att misstänka en man, som på grund af komitenters förtroende varit kallad till de trenne föregående riksmötenas förhandlingar samt af detta Hedervärda Stånd använd såsom Statsrevisor.
Emellertid förefaller det mig förunderligt att ett sådant bedrägeri, som det ifrågavarande, kunde fortgå i så vidsträckt skala, innan det upptäcktes, synnerligast som det minsta formfel i en lånehandling sällan eller aldrig undgår vederbörandes uppmärksamhet, och vid den grankning jag haft tillfälle göra å de falska lånehandlingarne har det velat synas, som att en oursäktlig försumlighet egt rum å vederbörande granskares sida.
Gällande Baukoreglementes 4 Art., 57 § 4 mom. föreskrifver nemligen: “En hvar, som till Diskont- eller Lånekontor inlemnar något lånedokument, “skall derå teckna sin ansvarighet för detsammas rigtighet,"
“Men ehuru Styrelsen således eger att af inlemnaren fordra ersättning för “hvad som utgifves å ett dokument, hvilket sedermera styrkes vara falskt, bör “likväl Styrelsen icke af förtroende till honom, hvem han än vara må, underlåta “att sorgfälligt iakttaga den granskning af ingifna lånehandlingar, hvarigenom “både förlust för kontoret och andra personers oförskyllda lidande säkrast före“kommes.
Hade en sådan granskning, som i nu åberopade stadgande föreskrifves, egt rum, så ligger det utom allt tvifvel, att ju verkliga förhållandet genast blifvit upptäckt, emedan en med dylikt grankningsarbete någorlunda hemmastadd och med urskiljningsförmåga utrustad person, såvida han deråt egnat någon möda, icke länge skulle tvekat förklara den honom föreliggande lånehandlingeu för falsk, eller, för att iakttaga all försigtighet, åtminstone fästat uppmärksamheten på de omständigheter, som synts tala för att draga dess äkthet i misstroende, och man har således haft befogenhet vänta, att bedrägeriet icke skolat undlippa deras uppmärksamhet, hvilkas göromål uteslutande eller åtminstone hufvudsakligen bestå i att granska de till Baukodiskonten ingifna lånedokumenters rigtighet.
Dä således vaktmästaren J. F.
Forslund ej kan ensam anses vara vållande till den förlust för Baukoverket, hvars gäldande han måst åtaga sig, finner jag det vara obilligt, att icke säga orättvist, att ersättningsskyldigheten skall drabba honom ensam, och i följd deraf samt på grund af den kännedom, jag varit i tillfälle inhemta om Forslunds bemödande, att redligt uppfylla sina tjenstepligter äfvensom den oförtrutenhet och oegennytta, hvarmed han under en lång följd af år gått ett stort antal medborgare tillhanda med lånedokumenters inlemnande och penningars uppbärande i Baukodiskonten, får jag vördsammast föreslå, att Rikets Ständer täcktes befria Forslund från ersättningsskyldigheten af de på grund af föreuämnda falska handlingar från Banken utgifua 350 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 247. medel, hvilka Forslund nödgats att hos Diskont verket upplåna och till detta verk återbetala, enär all tillgång hos Hedström saknats.
Uti olvanstående motionen instämma:
Andersson. P. Eriksson, O. Olsson, från Slängserud.
Riksdagsmän från Wermland.
Erik Ersson, från Gefleborgs läu. H o 949.
Af Liss Lars Olsson frän Stora Kopparbergs län, att extra provinciuUäkarebefattningen i Leksands distrikt ma på ordinarie stat uppföras.
Sedan läkarevården inom Oster-Dalarne numera blifvit ordnad på sådant sätt, att det från länet sedan många år anvisade extra provincialläkare-arfvodet skall användas till aflöning åt en för Nedan Siljans fögderi och Gagnefs socken af Säters läns fögderi bestämd läkare med station vid Leksands kyrka, emot vilkor, enligt Kongl. Brefvet af den 18 Oktober 1861, att distriktets innevånare tillhandahålla honom kostnadsfri bostad, hafva Leksands socknemän, utan afseende derpå att fögderiets öfriga och Gagnefs socknar undandragit sig att uppfylla detta vilkor, välvilligt åtagit sig att ensamme bekosta läkarebostaden och jemväl sådan upplåtit, och till följd af denna omtänksamma åtgärd har ock nämnda, sedan flera år i brist på sökande obesatta läkarebefattning numera blifvit till ortens belåtenhet återbesatt.
Då likväl hela det aflöningsbelopp, som läkaren i Leksands distrikt åtnjuter, uppgår till endast 1,000 Riksdaler, under det att öfrige provincialläkare i detta län aflönas Motioner i.
Bonde-Ståndet 1865.
N:o 247. 351 med 1,500 R:dr, och härtill kommer att inkomsten genom praktik hos ortens innevånare, hvilka mestadels utgöra obemedlad dalallmoge, icke kan blifva af någon betydenhet, så är största anledning att befara, det nuvarande provincialläkaren, såsom det ock förljudes, snart lemnar orten för att söka en bättre aflönad plats.
Förutom att följden deraf måste blifva en för orten vådlig brist på läkarevård, skulle ock under sådant förhållande de kostnader, Leksands socknemän för befrämjande af det åsyftade ändamålet redan användt och äro betänkte på att ytterligare använda på läkarebostadens vidmagthållande, vara fåfängt förspillda.
Den del af provinsen, som utgör Nedan Siljans distrikt, innefattar fem socknar, nemligen Leksand, Rättvik, Ohre, Ahl och Gagnef med en folkmängd, öfverstigande 34,000 personer, utbredd på en yta af 31 qvadratmil.
Hvilka bekymmersamma följder skulle uppstå, om en så vidsträckt och folkrik byggd komme i saknad af läkare, är lätt att inse, då, såsom bekant är, rödsot och flera febrar årligen äro i orten gängse.
Till förekommande af ett sådant sorgligt förhållande och i ändamål att bereda orten utsigt att kunna oafbrutet påräkna en skicklig läkare vid ifrågavarande befattning, föranlåtes jag fästa Rikets Ständers synnerliga uppmärksamhet på angelägenheten deraf att provincialläkarebefattningen i Leksand anvisas enahanda löneförmåner sorn öfrige provincialläkare i länet åtnjuta.
Jag tillåter mig derföre vördsamt föreslå: att Rikets Ständer behagade föreslå, att extra provincialläkarebefattningen i Leksand må uppföras på ordinarie stat med full lön, lika med andra provincialläkarebefattningar i riket.
Skulle hos Höglofliga Stats-Utskottet, som otvifvelaktigt kommer att behandla frågan, med anledning af hvad jag haft äran anföra, tvekan uppstå att tillstyrka bifall till denna min gjorda framställning, anhåller jag vördsammast, det Höglofliga Utskottet täcktes remittera denna motion till Kongl. Sundhets-kollegium, sorn bäst är i tillfälle att bedöma frågan, för att såmedelst kunna inhemta dess alltid beredvilliga utlåtande, utan att hinder för ärendets behandling derigenom komme att uppstå.
Afskrift af det utaf Leksands socknemän upprättade hyreskontrakt i och för bostads anskaffande för provincialläkaren, hvilket tillförlitligt styrker bemälda socknemäns gjorda uppoffringar för sina läkare, bifogas.
Lars Olsson, från Stora Kopparbergs län.
N:o 248. tVo 248 Af Liss Lars Oisson från Stora Kopparbergs län, om tillägg till § 12 uti Kongl. Förordningen, angående vilkoren för försäljning af bränvin, m. m., den 18 December 1863, i fråga om rätt till bränvinsutskänJming vid gästgifveri å landet.
Ehuru Rikets Ständer tid efter annan på hvarjehanda sätt, dels genom bränvinsbrännings och dels genom bränvins och andra brända eller distillerade spirituösa dryckers försäljnings lagstiftning sökt lägga hinder i vägen för lättheten att åtkomma bemälda drycker på landet (om just icke så i städerne) för att såmedelst inskränka förbrukningen deraf, och i dess ställe upplifva och befrämja nykterheten i vårt kära fädernesland; — så är det i sanning sorgligt att se och veta detta goda syftemål vara helt och hållet förfeladt åtminstone på de orter, der äldre gästgifveriet äro till finnandes, och försedda med en efter slem vinning och begär efter, om jag så må säga, blodspenningar — eftersträfvande gästgifvare, sorn vill begagna sig af vidsträcktheten i ali sin förderfliga verksamhet, som honom tillkommer genom Kongl. Maj:ts nådiga Förordning, angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker, af den 18 December 1863, § 12, grundad på Rikets sednast församlade Ständers beslut, och hvilken §, som hvar man vet, har följande lydelse: “Gästgifveri å landet, för hvilket, vid den tid, då Kongl. Förordningen den 18 Januari 1855, angående vilkoren för försäljning af bränvin och “andra brända eller distillerade spirituosa drycker, blef till efterlefnad gällande, ut“skänkningsrättighét utöfvades och sedermera icke upphört, varde vid rättigheten “fortfarande bibehållet, intilldess densamma upphör genom uppsägning eller för“verkas“.
Utskänkningsrätts utöfvande, ensamt på grund af denna paragrafs bestämmelse, anser jag vara alltför vidtomfattande lagd uti en enda persons hand, synnerligast då sådant, står i uppenbar strid med både socknenämnds och socknemenighet. ers på en af erfarenhet väl grundad åsigt, inom hvilkas områden sådana ohyggliga nästen, nemligen utskänkningsställen, ofta nog alldeles invid kyrkorna, äro till finnandes i all sin bedröfliga verksamhet.
Under sådana betraktelser och med stöd af mina komitenters mig lemnade uppdrag, såsom ock på grund af egen öfvertygelse, föranlåtes jag fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på de till förderf, elände och fattigvårdens betungande ledande förhållanden, som äro förenade med kroglifvet; samt söka att åstadkomma den ändring uti gästgifvarnes (vid förut anförda ställen) nu ensamme tillkommande rättighet att utöfva bränvins och andra brända eller distillerade spirituösa dryckers utskänkning, att kommunerna sjelfva å allmän kommunalstämma måtte deröfver höras, och derom ega beslutande rätt; och jag föranledes så mycket mera till en sådan framställning - I Motioner i Bonde-Stånclet 1865.
N:o '249. 353 ställning, ilå 11 § af ofvanberörda Kongl. Maj:ts nådiga Förordning stadgar: “gästgifvare vare ej pligtig att bränvin till utskänkning hålla11, och vågar jag derföre vördsamt föreslå: att till 12 §:n må i slutet näst efter ordet “förverkas11 tilläggas följande: v dock må kommunerne sjelfve å vederbörligen utlyst kommunalstämma deröfver höras och ega beslutande rätt.
Stockholm den 15 November 18(55.
Lurs Olsson, från Stora Kopparbergs län 1:0 $4S*.
Af Per Persson från Wermlands län, om utvidgning af lägre elementarläroverket i ^4 mål.
Sedan folkmängden årligen ökat sig så väl i Elfsborgs och Wermlands län som i andra trakter inom riket, är det högst nödvändigt att staden Åmål, i stället för det derstädes befintliga treklassiga läroverket, får ett femklassigt införd t, emedan hågen för studier tilltager i större mån än folkökningen, och, då de trakter af vestra Wermland och Elfsborgs län eller det s. k.
Dalsland, som hafva 12 å 15 mil till Carlstad eller Wenersborg, länge hafva väntat att få ett sådant förlagd t på närmare håll än hvad hittills varit händelsen, får jag härmed derom väcka vördsam motion.
De landsträckor, som behöfva benaana sig al denna skola hafva omkring O O O ^ O 90,000 innevånare, hvilka förut varit nödsakade försända sina ynglingar eller alla utaf dem, sorn velat inhemta något mera vetande än i ett treklassigt läroverk bibringas, an Ungen till Wenersborg eller Carlstad, hvilka städer äro belägna cirka 8‘ mil från Åmål och 12 ä 15 mil från skolynglingarues hemvist, och som detta icke är händelsen, hvad våglängden beträffar, med något landskap i medlersta eller södra Sverige, torde det vara skäl för en så folkrik trakt sorn den uppgifna, att tillse det icke undervisningsanstalt felades.
Af alla yrken, hvarpå Staten använder sina medel, gifves väl ingen, sorn är mera hugnande och tillfredsställande än den att söka bereda tillfälle till det upp vexa tule slägtets tillgång på läroanstalter, ty det lärer väl icke kunna förucItih. till B.
Prat. 1865 # 1866. 11 Sami. 4 A/d. '45 654 Motioner i Bonde-Ståndet 1H65.
N:o 250. kas att ett lands förnämsta prydnad består i en vetenskapligt bildad befolkning.
Med stöd af hvad jag i korthet anfört, vågar jag härmed till Rikets Ständer göra den framställningen, att Åmåls treklassiga skola måtte upphöjas till femklassigt läroverk och att statsmedel blifva beviljade för det större antal lärare, hvilka blifva nödvändiga för femklassigt läroverk.
För att underlätta kostnaderna vilja stadsboerna sjelfva bekosta skolhus och boställsrum för rektor.
Om remiss till vederbörligt Utskott auhåiles.
Per Persson, från Wermlands län. A! o 950.
Af Per Persson från Wermlands län, om nödvändigheten att vidtaga någon åtgärd till lindring uti den, synnerligast för jordbrukaren, kännbara bristen af rörelsekapital.
Den stora brist på rörelsekapital, som för närvarande räder inom vårt kära fädernesland och som sätter nästan hela befolkningen, i synnerhet det stora flertalet, den jordbrukande delen, i penningeförlägenhet och bekymmer, torde näst representationsfrågan böra anses som den vigtigaste och mest behjertansvärda fråga under innevarande riksdag.
Landets näringsidkande klasser motse derföre med spänd uppmärksamhet Rikets, nu församlade Ständers åtgörande i denna fråga.
Ått här söka uppräkna orsakerna till denna stora penuingebrist, hvilka äro många, dermed torde mindre vara vunnet; kufvudsaken vore väl att kunna utfinna något någorlunda snart verkande botemedel, hvilket icke kan ligga i en enda individs förmåga, utan snarare i flores eller i representationens samfällda, på mogen pröfning grundade beslut.
Upphäfvaudet af sista mom. i 7 § af Kongl. Maj:ts nådiga Förordning af den 26 April 1861, som hittills hållit hypotheksföreningarne inom alltför trånga gränser, och förändring i 11 § af samma Förordning skulle obestridligen bidraga till penningebristens afhjelpaudc bland den jordegande befolkningen, i synnerhet sedan hypotheksföreningarne finge mera fritt och obehindradt röra sig med utsläppande i rörelsen af obligationer, då penningar icke vore att tillgå.
N:o 251. 355
Men innan här, likasom i de flesta öfriga europeiska länder, ett ordnadt fondsystem blir infördt, hvarom jag tvänne föregående riksdagar tagit mig friheten motionera, fastän hittills fruktlöst, tror jag icke, det vi kunna för någon längre tid frigöra oss ifrån esomoftast återkommande penningeförlägenhet och brist på rörelsekapital.