Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har föreslagit, alt kronobrännerierna, om de indragas för kronans räkning, böra till enskilde utarrenderas, eller att brännvins-brännings rättigheten, för städerna Stockholm, Götheborg och Carlskrona, emot arrende måtte till Bryggare upplås tas, — l tlesv, och Ebon.
Utsk. Eet&iiktinåeiu Utskottet kan icke inse diet nyttigå odfe riksgagneliga deruti.
Några få personel skulle rikta sig till förfång för jordbruket}
Och aldrig bör väl någon inkomst till statscassan grundas på några medborgares vinst), då denna i och med detsamma bereder fle* ra tusende medborgares skada och förlust» Utskottet» troget den grundsats, att bränn* vinsbränningen bör tillhöra jordbruket och i sin mån befordra dess tillvext och för* kofran, fean följaktligen icke frångå sitt förra Betänkande i detta moment» Tredje Momentet.
Af de skäl» som i förra Betänkandet blifvit anförde» kan Utskottet icke tillstyr* ka brännvinsbränningsrättighet, hvarken för qvarnegare eller lör torpare i allmänhet), och att nu ytterligare upprepa dessa skäl» torde vara öfverflödigt.
Utskottets tillstyrkande, att de torp, sorn ära afvittrade och vid Bevillningstaxeringen särskildt upptagne» må ega rättighet att, efter deras åsatte världen, bränna brännvin, har tillkommit deraf, att åtskilliga Ledamöter inom Utskottet tillkännagifva, att i flere orter» i synnerhet i norra provincerne, finnas torp, hvilka, upptagna på kronans mark och med viss ränta belaggde, likväl icke äro till hemmantal uppskattade eller för det närvarande roterade, samt således icke heller att räkna bland de lägenheter, som finnas om - Kesv. och Ekon> Utsk.
995 nämnde i 2 mom. 1. 8.
Kungörelsen den 6 September 1815.
— Utskottet kan således icke förändra dess yttrade tanka i denna delj men, för att gifva mera tydlighet åt det stadgande, sorn kommer att ega ram, i händelse Utskottets mening bifalles, föreslås, att ifrågavarande torp mi benämnas: sa beskaffade torplägenheter, hvilka icke äro roterade, men likväl med särskild ränta till Kongl. Majit och Kronan belaggde.
Femte Momentet.
Utskottet förblifver vid hvad det förr yttrat, att 1822 års uppskattningsvärde bör läggas till grund för pannerymden, samt att den nu gällande uti gine klasser georda fördelning bör blifva oförändrad.
Men deremot, och då tillåtelsen uti 4 morn. t § af Kongl.
Kungörelsen den 6 September för hemmansegare, att, mot ökad afgift, få begagna största pannetymd, som är stadgad för den klass, hvarunder deras brännvinsbrännings rättighet hörer, icke är förenlig med den antagna grundsatsen, att nämnde rättighet bör bestämmas efter egendomens värde, samt dessutom genom da uti Hederv.
BondeSlåndet gjorde anmärkningar blifvit upplyst, att denna afvikelse från berörde grundsats föranledt cch säkert Bihang till RiksSt.
Fröt. iQ25> Q:dc Sami.
Jsöof 65.
Besv. och Ekon, Utsk•
Betänkanden, i framtiden stall föranleda till många miss*, bruk och åstadkomma en mångdubblad brännvinsbränning, mer än i de fastställda klasserna för hvarje uppskattningsvärde va* rit påräknad; skulle Utskottet icke tveka att, med godkännande af vice Talemannen Jon Jonssons motion i detta ämne, tillstyrka, att ifrågavarande moment måtte utur författningen alldeles uteslutas, så vida dervid icke inträffade, att samma orsak, som föranledt detta stadgande, nemligen undvikande af förnyad kostnad för omarbetning af större brännvinspannor, ännu fortfar.
— För att likväl, så vidt möjligt är, återföra en jemn fördelning af brännvinsbrännings rättigheten, utan att föreslå en obillighet emot dem, som med förtroende till författningens oföränderlighet förskaffat sig större brännvinspannor, får Utskottet' tillstyrka den ändring i 4 morn. i § af meranämnde Kongl. Kungörelse, att den directa utyidgningen af brännvinsbränningen må i allmänhet upphöra samt, såsom ett af omständigheterna påkalladt undantag, endast intill nästa Riksdag tillgodonjutas af de jordegare, hvilka redan vid mantalsskrifningarna låtit anteckna sig för brännvinsbränning med pannor af större rymd, än dertill de efter tariffen äro berättigade.
— Sjette Momentet.
Det har blifvit anmärkt emot Utskottet, att det grundat sitt afstyrkande i detta fiesv. och Ekon, Zftsk, Bttankanden.
Motneht blanc! annat på det skäl, att brännvinsbräDöingen skulle vid sammansatta Bränneriet komma att diifvas fabriksmessigt, hvilket likväl efter deras tankar borde vaja tillåtet, enär sådana verb alltid leda till besparing af tid och kostnad.
Utskottet, som, med hvad det föreslagit, icke haft annan afsigt än den, att bereda en jemnt fördelad och billig förmån af brännvinsbränningen medborgare imellan, i mån af deras större eller mindre jordbruk, kan, med afseende derå, samt uppå de i dess förra Betänkande anförde skäl, icke heller nu tillstyrka några så beskaffade sammansättningar å landet, som Friherre Wrangel med flera yrkat, ty derigenom skulle onekligen uppkomma bränn vinsfabriker, hvilka i den ort, der de blefvo anlaggde, skulle tillintetgöra den hjelp i allmänhet för landtmannen, som i närvarande tid så högt påkallas.
1 frågan åter, huru vida jordegare i städerna borde tillåtas att verkställa brännvinsbränning i sammansatta verk, hafva Utskottets Ledamöter varit af olika meningar.
Å ena sidan har man ansett, att, då en sådan rättighet blifvit förvägrad landtmannen, borde den så mycket mindre tilläggas^städernas invånare, som enahanda villkor, i anseende till brännvinsbränningen, böra föreskrifvas den jordbrukande stadsboen, som landtmannen, enär rättigheten att bränna §96 Besv. och Ekon.
{Jtsk, Betankanden. icke kan tillerkännas den förra på annan grund, än så vicia han eger eller besitter jord.
Å den andra åter, har man trott förhållandet imellan stad och land, i detta fall, vara alldeles olika, emedan städernas jord vanligen är så sönderdelad, att ganska få bland innehafvarne deraf skulle få nyttja annan än minsta pannerymden, hvaraf följden blefve, antingen att städernas brännvins* brännings rättighet lemnades obegagnad, eller ock atti nästan hvarje hus funnes ett bränneri, hvilket sednare åter skulle medföra många olägenheter samt motverka i betydlig mån vederbörandes bemödanden, att bibehålla ordning och sedlighet; och, som vid anställd votering 2:ne
Stånd stadnat emot två, får Utskottet till Riksens Högloft.
Ständers bepröfvande framställa följande alternativer, nemligen; x:o Att med brännvinsbränningen i städer» na bör i allo förhållas lika .med hvad för landet är föreskrifvet, samt att densamma således bör verkställas särskildt af hvar och en, som dertill är berättigad, och icke under något villkor utöfvas i sammansatta verk.
250 Att jordbrukare i städerna må gemensamt uti ett verk utöfva rättigheten, |tt Besv, och Ekon.
Betankanden. bränna brännvin, samt således begagna en pannerymd, svarande mot sammanräknade värdet af deras egor; dock med villkor, att icke mer än högst 2:ne 90 kannors pannor må Ennas i ett Bränneri, och att för den större pannerymden erlägges den progressiva afgift, som af Bevillningsutskottet kan komma att bestämmas.
Sjunde och Åttonde Momenterne.
Sedan Utskottet, uti sitt förr afgifna Betänkande, i allmänhet framställt sina åsigter, huru vida brännvinsskatten skall utgå under annat namn eller helt och hållet upphöra, samt i hvad män och på hvad sätt nedsättning af bevillning för brännvinstillverkningen kan ega rum; Och Högv.
PresteStåndet funnit skäligt, att till Höglofl.
Bevillningsutskottets vidare bearbetande och beredning öfverlemna dessa frågor, torde do öfriga RiksStånden äfven vidtaga samma åtgärd, för att, sedan Bevillnings-Utskottet med sitt Betänkande inkommit, bestämma de blifvande afgifterna för brännvinsbränningen.
Tolfte Momentet.
Emot Utskottets förr afgifna yttrande; att med brännvinsförsäljning af dem, som icke hafva minuteringsrättighet, måtte hädanefter förhållas efter hvad som nu stadgadt är, uti Kongl. Förordningen den 20 Dec. 1815, Art. 2, § 1, Mom. 1, hafva ät - Besv. och Ekon.
Betänkanden, skillige anmärkningar blifvit gjorda; och, ehuru Utskottet icke kan frångå den öfvertygelse, att försäljning af brännvin icke bör i allmänhet vara tillåten till mindre belopp, än en kanna, tror likväl Utskottet, att undantag från detta stadgande bör ega rum, icke endast för dem, sorn erhållit minuteringsrättighet, utan äfven i vissa fall för jordbrukare, hvilka, Utskottet tillstyrker, måtte tillerkännas rättighet att försälja minst ^ dels kanna till underhafvande och de per» söner, som hos dem verkställa arbete; men deremot har Utekottet icke kunnat fästa afseende å hvad Herr Ehinger nu hemställt, om icke handlande i småstäder må vara tillåtet, att sälja brännvin stop- eller half» stoptals, utan att derföre behöfva anmäla sig till särskild beskattning såsom brännvins» minuteurer.
— Trettonde Momentet.
Emot detta Moment bar, i Högv.
Pre» steStåndet, Herr Doctor Stenhammar anmärkt, att
Gästgifvare icke borde tillåtas brännvinsminutering utom i den tour, de besörja skjutsen, emedan han i motsatt fall befarar, att, om t. ex. Gästgifveriet bestod af 7 byamän, 7 krogar skulle uppkomma i stället för en, och hvarföre han anser anständighet och goda seder inom Gästgifvaregården fordra det, som redan stadgadt är.
— Utskottet, som inser vjgten af dessa anmärkningar, tvekar icke att frångå Eesv., och Ekon«.
Betänkanäen» 99g, livad det häruti i sitt förra Betänkande fö% reslagit, och tillstyrker således bibehållandet af författningens föreskrift i denna del; men Utskottet förblifver i öfrigt vid sitt i detta Moment förr afgifna yttrande, att de, som hafva minuteringsrättighet, må försälja brännvin, äfven då mat icke gifves, emedan lagens förbud häremot aldrig efterlefves och aldrig kan controlleras, och emedan, hvad äfven anmärkt blifvit, ingen skäligen lärer kunna åläggas att äta, då han ej vill eller förmår.
Med tillkännagifvande, att Högv.
PresteStåndet redan bifallit det sednare alternativet, rörande väckt fråga, om upphäfvandet af Kongl. Öfverståthållare Ämbetets Kungörelse af den 4 Juli 1817, får Utskottet till de öfriga respective RiksStåndens afgörande å nyo vördsamt öfverlemna de i förra Betänkandet framställde 2:ne alternativ.
Vidkommande den vid återremissen, af Herr Gyllenhaal, Lars Herman, väckte motion om ett närmare bestämmande af hvad egentligen förstås med det i 1815 års Förordning nyttjade ordet utdela; så har Utskottet vid efterseende funnit, att i Kongl. Kungörelsen den 20
December 1815 förekomma, i fråga om brännvins utminutering, följande uttryck, nemligen uti 2 Art. 1 §.
"Den, som i minut försäljer eller utlemnar brännvin," samt uti 4 och 5 §§ af samma Art.
"försäljer eller utdelar", och som för* looo Besv. oeh Ekon.
Betänkandeit. fattningens syftemål mäste vara, att förbintira oloflig brännvins minutering mot betalning eller ersättning, icke att förbjuda denna varas utdelning såsom gåfva, anser Utskottet de anmärkta orden: utlemna och utdela» på dessa ställen öfverflödiga samt föreslår derföre, att de må ur förrberörde §§ uteslutas, hvarigenom den af Herr Gyllenhaal omnämnde tvätydighet lärer försvinna.
Men deremot fann Utskottet sig icke böra tillstyrka bifall å RiksdagsFullmägtigen Lars Anderssons, från Skaraborgs Län, motion, om upphäfvande af stadgandet i 4 § uti 2 Art., att brännvin icke må vid kyrkau på landet och inom ^ mil deromkring försäljas uppå Sön- och Helgedagar, Fjortonde och Femtonde mornenterne.
Till besvarande af de anmärkningar, som vid dessa momenter blifvit gjorde, får Utskottet, jemte tillkännagifvande, att Utskottet icke kan frångå sin öfvertygelse, att ifrågavarande böter äro nödvändiga till förekommande deraf, att ingen må till jordbrukets förfång verkställa oloflig brännvinstillverkning, föreslå: att, på det ingen må förebära okunnighet om lagens föreskrifter, författningen om brännvinsbränning och försäljning börutihvarjeFörsamlings
Socknestuga finnas anslagen, jemte förteckningen pä dem, som afsagt sig brännvinsbrännings rättigheten eller densaaima pä andraöfverlåtit, Eesv. och Ekon.
1001 Men, som tillräcklig uppsigt öfver eEterlefnaden, af hvad författningen föreskrifver, bör kunna vinnas genom Lands- och Stadsfiscalers samt Krono- och Stadsbetjent ters uppmärksamhet derå; anser Utskottet särskildta Brännvinsfiscaler icke vara behöflige samt tillstyrker derföre desto heldre deras afskafFande, som Utskottet har sig bekant, att dessa tjenstemän i mångå län icke blifvit tillsatte, och att, sådant oaktadt, större missbruk derstädes icke egt rum än annorstädes.
Sist får Utskottet, till undanrödjande af allt missförstånd, anmärka, att, då Utskottet nu uppgifvit deförändringar, det funnit nödiga uti Kongl.
Kungörelsen den 6 September i8i5> har det icke skett, för att derigenom på något sätt lägga hinder i vägen för Höglofl.
Bevillnings-Utskottet, att yttra sig öfver brännvins-skattens fördelande, förminskande eller förhöjande.
Detta allt, jemte flera Ledamöters särskildta Utlåtanden, varder Riksens Höglofl.
Stockholm, den 18 Juli 1825. 1002 Besv. och Ekon.
Betänkanden, ZJtclrng af Protocollet, hållet inför Faksén^ Ilöglofl.
Ständers Allmänna Besvärs- och Pkonomi Utskott den 18, Juli 1825. $. D, Herr TLhrcnbcrglil C, anförde: ”lag erkänner det theoretiskt rigtiga i det raisonnement, som föranledt beredningens beslut, om bestämmande af en förändrad grund för städernas bränningsrättighet; tåen då fråga bär egentligen icke är om någon ny författning i ämnet, utan endast om reformer af den hittills gällande, der sådane linnas af verklig nödvändighet påkallade; då en förändring i städernas bränningsrätt, sådan den enligt sistnämnde författning blifvit utöfvad, skulle verka rubbning i åtskilliga på grund deraf tillkomne förhållanden, hvaribland jag mindre afser anskaffade brännvinspannor och associerade bolag, till deras begagnande, än de anstalter, hvarigenom bränningsrättigheten på vissa ställen blifvit till städernas allmänna nytta eller i och för utgörande af vissa deras onera bortarrecderad eller upplåten; då det beslut, som detta Utskott, jemte Högloft. Lag-Utskottet, denna dag fattat, i frågan om Näringsfriheten, inrymmer landtmannen en större frihet än hittills, i afseende på åtskilliga näringar, hvilka hittills ansetts såsom ensamt tillkommande stadstnannen eller borgaren: då skäl icke synes Besy, och Ekon. Utsk., B »tänk anden.
1005 vara att inskränka den sistnämndes rätt till deltagande i landtmanna näringar, i samma mån, sorn landtmannens rätt till deltagande i stadsmanna näringar utsträckes: och då den brännvinsbränning, som idkas i sjöstäderna, så vida den beräknas på export, hvarom Näringsidkarne i städerna vanligen mer än landtmän äro i tillfälle att besörja, tillskyndar äfven dessa sistnämnde fördel genom befordrad spannmålsafsättning: så tillstyrker jag för min del, att städerna måga bibehålla brännvins-brännings rättigheten, sådan de den hittills åtnjutit; dervid dock särskild föreskrift i afseende på Stockholm och öfriga större städer, der kronobrännerier finnas, torde, i händelse af dessas upphörande, vara nödig.
Fullkomligt instämmande i Utskottets åsigt, att, i frågan om brännvins minutering, ansvar bör ega rum endast i de fall, då brännvin olofligen försäljes, men icke da det utlånas, än mindre då det såsom undfägnad tilldelas, anser jag dock en sådan förändring erfordra återupplifvandet af den föreskrift i 1812 års författning, hvarigenom köpare tilläts, att vittna angående det brännvin, han sig tillhandlat, utom hvilken föreskrift det skall blifva ogörligt, att, da blotta brännvinsutdelningen ej mer föranleder till ansvar, öfvertyga en någorlunda försigtig lönnkrögare, om försäljning af denna vara, hvarföre betalningen vanligen i en - 1004 Besv. och Ekon.
Betankanden. rum mottages; på det likväl en sådan föreskrift icke måtte föranleda till en förhatlig inquisition, borde angifvaren uppgifvas och framställas 1 alla sådana åtal, som icke föranledas af actors, medelst egen närvaro, inhemtade kännedom om åtalade förhållandet.
” Uti detta utlåtande instämde Herr af Borneman och Vällofl.
BorgareStåndets samtliga Ledamöter.
Herr Norström yttrade särskildt, att han förut väl anfört sin tanka, det all brännvinsbränning borde vara fri; men, då detta icke kan ske, ej heller synes öfverensstämma med pluralitetens önskan, så yrkar han, att författningen af år 1815 måtte bibehållas oförändrad, emedan all slags omgöring af pannor endast skulle leda till onödig kostnad, hvarförutan han afven ansåg, attminimum af tillåtet försäljningsquantum för dem, som ej hafva minuteringsrättighet, uti intet fall må understiga en kanna, samt att försäljningen i minut uti öppna salubodar icke bör tillåtas.
Härmed förenade sig Herrar Lundman och Möller.
Full mägti gen Anders Maltesson, från BohusLän, anförde: ”Rörande brännvinsbränningen är min tanka: 1:0 att jag tror alla kronobrännerier böra upphöra, såsom för jordbrukaren alldeles skadliga: —- 2:0 att städerna endast böra bränna efter deras donerade jord, men ingalunda efter Besv, och Ekon•
Betänkanden, 1005 personalen, som förr har stett. — g:o att brännvinsredskapen måtte blifva oförändrad hädanefter, sorn hittills, efter 1815 års Kongl. Kungörelse, med erläggande af progressiv afgift för det öfverskjutandekanntalet.
— 4:o att det måtte oss tillåtas försälja brännvin till ■§■ eller ^ kanna. -— 5:0 att jag ingalunda kan instämma med Herr Ehrenborg, att köparen skall få vittna i sin egen sak.
Med dessa anmärkningar anhåller jag, att 1815 års författning måtte i allo stå fast och blifva gällande.
RiksdagsFullmägtigen Olof Håkansson från Elfsborgs län reserverade sig emot alla slags förändringar uti nu egande rättighet, att emot förökad afgift få ingå uti klassens maximum, såsom, efter dess tanka» endast föranledande en odräglig och betun» gande kostnad, genom då för mången blifvande nödvändighet, att omgöra sina pannor.
Fryxell. ^ ® oc*o-*S - iooö Besv. och Ekon, Vtik.
Betänkattäeii, N:o 150.
Ånkom den 30 Juli ig23.
Utlåtande,rör anele dels vackt fra• ga om rättighet för extrarotéringsskyldige, att f ör sina nummer anställa legning inom heväringsåldern, dels yrkad tillåtelse för rotehållare, att sjelfva besörja anskaff~ ningen af beklädnad åt sina soldater> Sedan Utskottet nti ofvannämnda ämneö den 21 sistlidne April gifvit Utlåtande, hafva Höglofl.
Ridderskapet och Ådeln, Hög» Vördiga PresteStåndet och Vallöf!.
BorgareStåndet till Utskottet behagat återremitte^ ra detsamma, i anledning af dö anmärkningar, sorn af åtskilliga dessa stånds ledamöter blifvit gjorda, emot hvad Utskottet 1 den första af berörde frågor yttrat.
Det har först blifvit erinradt: att, då nämnde fråga, i anseende till dess egenskap af roteringsmål, rätteligen tillhörtStatsUtskottets handläggning, ehuru den troligen på den grund blifvit till Ekonomiutskottet remitterad, att förslaget till extra roterings införande, vid 1809 och 1810 årens Riksdag, genom särskildt begifvande, inom sistnämnde Utskott undergått beredning, Utskottet, jemnlikt 34 § Riksdagsord - Besv. och Ekon.
Betänktuiden•
1007 bingen, bordt i sitt afgifne Utlåtande bestämma ämnets beskaffenhet efter grundlagen; samt att, då Utskottat föreslagit den ifråga varande motionen till ogillande, Utskottet öfveiskridit gränsen för sin rättighet, som bordt sluta sig inoiri yttrandet af dess tanka i ämnet, eller högst ett afstyrkande af motionen.
Ånmärkningame i hofvudsaken asyftå gemensamt ådagaläggandet deraf, att rättigheten till legning inom
Bevärings-åldern icke bör kunna extra rotehållare förmenas* ehuru denna rättighet af de flera talare* som i ämnét sig yttrat, blifvit på olika sätt deducerad.
Det har nemligen blifvit anfördt, dels iatt, då extra rotehållare, Under den tid national armeringen utgjordes af förstärkningsmanskap, voro berättigade att recrutera sine nummer med personer- imellan 20 och 25 år och* vid nämnda manskaps förbytande till en allmän beväring, ingen ändring i denna rättighet, enligt hvad 1812 års Biksdags-Beslut visar, tillkom, extra roteringen obestridligen ännu innehar samma rättighet och således är obehindrad att lega inom beväringsåldern, dels att extra roteringen, imellan hvilken och den ordinarie roteringen ingen annan olikhet finnes, än att den förra i fredstider har vacancer, bor hänföras under egenskapen af stående armse och således icke ens i negativt tooö EeSV. och Ekon, Vtsk.
Betänknnäem afseende fean, genom Kongl, kungörelsen den 27 October 1812, vara betagen förmånen, att med beväringsskyldige complettera sina nummer, och dels att, då Riksens Ständer, vid extra roteringens åtagande, icke kunnat haft för afsigt att bereda större svårigheter åt fullgörandet deraf, än af gamla roteringen, beväringsmanskapet >emnväl är till antalet större, än att det på en gång fean komma att utgå samt någon synnerlig minskning af beväringen icke kan uppstå genom begagnande af friheten för extra rotehållare, att lega inom beväringsklasserna, rättvisa och billighet förenadt påkalla fastställandet af denna frihet, att utöfvas åtminstone inom de klasser, som antingen icke äro commenderade, eller ock icke gerna kunna komma i fråga att utgå.
Beträffande nu först hvad i afseends på formen af Utskottets Utlåtande blifvit anmärkt; så får Utskottet förklara, att, då Hederv.
Bonde-Ståndet, uti remissen af den ifrågavarande motionen, icke ålaggt
Utskottet att bestämma dess beskaffenhet efter grundlagen, och Utskottet för egen del icke heller funnit densamma innebära annan egenskap, än att den, jemnlikt 34 § Riksdagsordningen, bordt till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets handläggning hänskjutas, Utskottet vid sådant förhållanda trott sig sakna både anledning och behof till särskildt yttrande i denna omständig - Besv. och Ekoitt Ut sk.
Betänkanden. tiel, 6amt att, då Utskottet hemställt den 'Vackta motionens ogillande, Utskottet icke kunnat hafva för afsigt att föreslå underkännandet af Motionairens framställningslätt, utan blott att det af honom gjorda yrkande måtte af Riksens Höglofl.
Ständer förklaras oantagligt.
Gerna medgifver Utskottet, att detta uttryck kunnat ersättas med:
•afstyrkande af bifall « -motionen, ehuru någon viss formel för dylika yttranden hvarken är bestämd eller vanligen iakttages; men Utskottet tror dock icke, att genom denna förändring i ord någon vinst genöm större tydlighet i mening kunnat beredas.
Hvad härefter angår sjelfva hufviulfrågan, har Utskottet, efter ytterligare pröfning af ämnet, väl funnit sig böra förblifva vid den, i förra Utlåtandet, yttrade tanka, att, då extra voteringen, efter dess första grundinrättning, varit beräknad på alt ej åstadkomma någon minskning i nationalfeeväringens numerair och, såsom tillfällig eller bestämd att endast under krigstider utgöras, icke kan till stående armeen hänföras, densamma för närvarande icke eger eller fean ega någon ovillkorlig rätt till legning för sina nummer inom beväringaäldern; men, sorn hos Utskottet i betraktande kommit, att, derest extra roterings - Bihang till RiksSt.
Prat. 1823, 8'.de Sami.
N:r 64* 'lolo Besv. och Ekon.
Betlinkandon.
"soldaters legande endast skulle vara öppet imellan 25 och 56 år, extra rotehållare utan tvifvel komma att vidkännas största svårighet, vid recrutering för sina nummer, och blottställas för öfverdrifna anspråk på lön och lega, samt således hårdare betungas, än ordinarie roleringen, hvilket vid extra roteringens åtagande troligen icke va» rit förutseddt och taget i beräkning, anser Utskottet billigheten högt tala derför, att samma förmån, sorn stående armeen nu tillkommer, genom fri rättighet till legning inom beväringen, må extra roteringen förunnas; i anseende hvartill Utskottet, frångående det beslut, hvaruti det förut slädnät, och som HederVi Bonde-Ståndet, enligt an* kommet protocollsutdrag, godkänt, tillstyr* ker Riksens Höglo!!.
Maj.t i underdånighet anhålla, det mätte, såsom tillägg till Kongl. Kungörelsen den §7 October 1812, extra roteringen genom en allmän författning varda förklarad berättigad till soldaters leganue af den ålder, hvarinom beväringen utgöres.
I afseende på hvad Utskottet yttrat, rörande tillåtelsen för rotehållare, att sjelfva besörja anskaffningen af beklädnad åt sina soldater, har ingen erinran blifvit gjord, hvarföre Utskottet icke eger nödigt, att i denna del tillägga något till sitt förra Utlåtande.
V ak.
xoil Hvad Utskottet ofvanföre anfort och föreslagit, varder, tillika n>ed flere Ledamöters särskildt yttrade meningar, Riksens Högloft.
Ständers vidare pröfning vördsamt tinderstäldt.
Utdrag af Protocollet, hållet uti Riksens Högloft..
Ständers allmänna Besvärs- och EkonomiUtskott den 21 Juli 1823.